(...PICT...)

SELETUSKIRI

1. Üldised märkused

Raamatupidamisdirektiivides [1] (edaspidi „direktiivid”) käsitletakse Euroopa piiratud vastutusega äriühingute aruandeaasta finantsaruandeid ja konsolideeritud finantsaruandeid.

Käesoleval läbivaatamisel on mitu peamist eesmärki:

(1) vähendada halduskoormust ja lihtsustada nõudeid peamiselt väikeste ettevõtjate jaoks;

(2) suurendada finantsaruannete selgust ja võrreldavust nende ettevõtjate kategooriate puhul, mille seisukohalt need kaalutlused on elavama piiriülese majandustegevuse ja suurema väliste sidusrühmade arvu tõttu olulised;

(3) kaitsta kasutajate olulisi vajadusi, et säilitada neile vajalik arvestusteave;

(4) suurendada mäetööstuse ja ürgmetsade raiega tegelevate ettevõtjate poolt valitsemissektorile tehtavate maksete läbipaistvust.

Konsultatsioonid on näidanud, et sidusrühmad on laias laastus rahul olemasoleva raamistikuga, mis on aastate jooksul üldiselt hästi toiminud. Sidusrühmad hõlmavad muu hulgas finantsaruannete koostajaid ja kasutajaid ning ametiasutusi. Siiski on nende arvates veel lihtsustamisruumi, eriti väikseimate ettevõtjate puhul. Viimase 30 aasta jooksul on direktiivide muudatustega lisatud palju nõudeid, näiteks uued avalikustamis- ja hindamiseeskirjad, sealhulgas üksikasjalikud sätted õiglase väärtuse arvestamise kohta. Vähem on tähelepanu pööratud küsimusele, kas olemasolevaid nõudeid saaks lihtsustada või tühistada. Ehkki iga muudatus on olnud omaette põhjendatud, on täiendustega kiputud eirama finantsaruannete võrreldavust ja otstarbekust, suurendatud aruandlusnõudeid ja liikmesriikide valikuvõimaluste arvu ning kokkuvõttes on suurenenud nende keerukus ja regulatiivne koormus kõigi ettevõtjate jaoks. Eelkõige on suurenenud väiksemate ettevõtjate koormus.

Sidusrühmad on juhtinud tähelepanu ka vajadusele suurendada finantsaruannete selgust ja võrreldavust, eriti suuremate ettevõtjate puhul, kelle piiriülene tegevus on tavaliselt laiem.

Direktiivide raison d'être on kehtestada piiratud vastutusega äriühingutele finantsaruannete koostamise nõue ja kehtestada miinimumnõuded finantsaruannete võrreldavuse parandamiseks kogu ELis. See omakorda peaks parandama ühtse turu toimimist ja konkreetsemalt suurendama juurdepääsu rahastamisele, vähendama kapitali hinda ning suurendama piiriülest kaubandust ning ühinemis- ja ülevõtmistegevust. Kokkuvõttes antakse ettepanekuga panus Euroopa konkurentsivõime parandamisse töökohtade loomiseni ja majanduskasvuni viiva s regulatiivse raamistiku kehtestamise kaudu.

Ettepanekuga täiendatakse 2009. aasta ettepanekut [2] võtta vastu mikro-majandusüksuste finantsaruandeid käsitlev direktiiv, millega seoses jätkuvad ELi kaasseadusandjate läbirääkimised. Arvestades, et nõukogu ja parlament on nüüdseks mõlemad nõustunud mikro-majandusüksustele kehtiva korra põhimõttega, ei sisalda käesolev ettepanek vastavalt lisatud mõjuhinnangus esitatud hinnangule mikroettevõtjate kohta uusi ettepanekuid. Euroopa Komisjon on valmis koos ELi kaasseadusandjatega kaaluma, kuidas saaks 2009. aasta direktiivi kohta tehtava lõpliku institutsioonidevahelise kokkuleppe kõige paremini käesolevasse ettepanekusse kaasata.

Käesolev ettepanek toetab komisjoni äriühinguid käsitlevat lähenemisviisi, mida on kirjeldatud erinevates dokumentides. Euroopa 2020. aasta strateegia [3] eesmärk on muuta Euroopa arukamaks, jätkusuutlikumaks ja kaasavamaks majanduspiirkonnaks. Ühtse turu akti [4] eesmärk on lihtsustada nõudeid VKEde jaoks, mis moodustavad üle 99,9 % Euroopa ettevõtjatest, ning parandada nende juurdepääsu rahastamisele. Euroopa väikeettevõtlusalgatuses „Small Business Act” tunnistatakse vajadust võtta arvesse VKEde kategooria spetsiifilisi vajadusi ning eristada selles kategoorias eri segmente. Sellega toetatakse „kõigepealt mõtle väikestele” põhimõtet. Kõnealune ettepanek on ka osaks komisjoni käimasolevast lihtsustamisprogrammist ja halduskoormuse vähendamise algatustest. Seda silmas pidades täidab komisjon sellega enda võetud kohustust vaadata läbi ühenduse õigustik ja tagada kehtivate õigusaktide asjakohasus, tõhusus ja proportsionaalsus ning vähendada halduskoormust õiguskeskkonna lihtsustamise teel [5].

Ettepanekuga tunnistatakse seni kehtinud raamatupidamisdirektiivid kehtetuks, asendades need ja nende hilisemad muudatused ühe uue direktiiviga.

2. Konsulteerimine sidusrühmadega ja mõju hindamine

2.1. Konsulteerimine sidusrühmade ja huvitatud isikutega

Komisjoni talitused on kogu läbivaatamise ajal pidanud korrapärast dialoogi sidusrühmadega. Eesmärk oli koguda kõigi huvitatud isikute, sealhulgas finantsaruannete koostajate ja kasutajate, standardiasutuste, ametiasutuste jt arvamusi. Dialoogi peeti järgmisel viisil:

– mitteametlik ajutine väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate analüüsirühm, mis koosnes kümnest mitmekesise kogemuse ja taustaga eksperdist;

– kaks avalikku arutelu, millest üks käsitles direktiivide läbivaatamist ning teine rahvusvahelisi finantsaruandlusstandardeid väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele ning millele kummalegi järgnes tulemuste arvessevõtmiseks ja edasiarutamiseks sidusrühmade kohtumine;

– mitu sihtotstarbelist kohtumist ELi riikide standardiasutuste, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate esindajate, pankade, investorite ja raamatupidajatega;

– konsulteerimised Euroopa finantsaruandluse nõuanderühma (EFRAG), väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate töörühma ning raamatupidamise regulatiivkomitee väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate ajutise töörühmaga;

– direktiivide muudatustest tuleneva halduskoormuse mõju uuring, mille tegi konsultatsioonifirma Centre for Strategy and Evaluation Services (CSES).

Komisjoni talitused on pidanud mitmesuguste sidusrühmadega (nt finantsaruannete koostajad, kasutajad ja ametiasutused) korrapärast dialoogi ka seoses riigipõhise aruandlusega. 2010./2011. aastal toimus avalik arutelu ning 2010. ja 2011. aastal peeti arvukalt kahepoolseid konsultatsioone sidusrühmadega (eelkõige finantsaruannete kasutajad ja koostajad). Peale selle andis Euroopa finantsaruandluse nõuanderühm (EFRAG) oma panuse võimaliku riigipõhise finantsaruandluse nõudega seotud halduskulude hindamisse.

2.2. Mõju hindamine

2.2.1. Finantsaruanded

Finantsaruannete koostamist on peetud ettevõtjate jaoks üheks kõige koormavamaks regulatiivseks kohustuseks [6]. Väikeste ettevõtjate halduskoormus on keskmise suurusega ja suurettevõtjatega võrreldes proportsionaalselt suurem.

Mõju hindamisel analüüsiti viit üldist poliitikavalikut alates nn lähtestsenaariumist. Üldiste poliitikavalikute seast eelistati lõpuks raamatupidamisdirektiivide teatavate nõuete läbivaatamist ja ajakohastamist.

Pärast konkreetsete valikuvõimaluste uurimist ilmnes, et parim poliitikavalik on väikeste ettevõtjate jaoks spetsiifilise nn minirežiimi kehtestamine. Seda poliitikat järgides saavutatakse halduskoormuse potentsiaalne vähenemine 1,5 miljardi euro ulatuses, mis tuleneb sellest, et leevendatakse aruandlusnõudeid finantsaruannete lisadele, lõdvendatakse veelgi kohustusliku auditi nõuet ja vabastatakse väikekontsernid konsolideeritud finantsaruannete koostamisest.

Teine konkreetne valikuvõimalus oli seotud direktiivis väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate jaoks määratletud piirmäärade tõstmisega, et peegeldada 2007.–2011. aasta inflatsiooni. Selle ettepanekuga saavutataks halduskoormuse potentsiaalne vähenemine ligikaudu 0,2 miljardi euro võrra.

Seega on eespool osutatud meetmetest tulenev potentsiaalne kokkuhoid hinnanguliselt kokku 1,7 miljardit eurot. Mikroettevõtjad saavad igal juhul kasu väikestele ettevõtjatele pakutavast lihtsustatud korrast [7]. Kõnealuste poliitikavalikute mõju mikro-majandusüksustele ei ole aga arvesse võetud, sest sellele keskendub Euroopa Parlamendis ja nõukogus menetletav direktiivi ettepanek, mis käsitleb konkreetselt mikro-majandusüksusi.

Kõnealused poliitikavalikud vähendavad väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate finantsaruannete kasutajatele kättesaadava, sealhulgas avalikult kättesaadava teabe hulka. Võlausaldajate kaitset tugevdaks aga asjaolu, et garantiide ja siduvate kohustuste ning seotud osapoolte vaheliste tehingute avalikustamine muutuks kohustuslikuks. Teatav positiivne mõju avaldub ka keskmise suurusega ja suurettevõtjate puhul kättesaadavale teabele, sest nende finantsaruanded muutuvad selgemaks ja võrreldavamaks.

On võimalik, et statistikaasutused peavad kohandama väiksematelt ettevõtjatelt teatavate andmete kogumise meetodit, ehkki piirmäärade maksimaalne ühtlustamine võimaldaks neil koguda andmeid ettevõtjate kohta, mis on kogu ELis objektiivselt ühesuurused, ning seeläbi paraneks võrreldavus. Piirmäärade ühtlustamine võib aga avaldada negatiivset mõju statistiliste andmete kogumisele eriti nendes liikmesriikides, kus väikeste ettevõtjate osatähtsus on suur. Selleks et hinnata riikide majandusnäitajaid, võib nendes liikmesriikides olla vaja läbi vaadata ettevõtjatelt statistiliste andmete kogumise viis. Komisjoni ettepanek keskregistrid, äriregistrid ja äriühingute registrid siduda [8] peaks leevendava tegurina parandama piiriülest juurdepääsu ettevõtjaid käsitlevale teabele. Maksuhalduritele jääb õigus otsustada, kuidas arvutada maksustatavat kasumit ja millised peaksid olema sellega seotud aruandlusnõuded.

Seoses ettepaneku sotsiaalse mõjuga peaksid lihtsustatud arvestusnõuded edendama ärikliimat, mis ergutab ettevõtete loomist ja ettevõtlust. Mõjuhinnangu kohaselt eeldatakse, et ettevõtjatele kättesaadavate ressursside vabastamisega aitab algatus vähemalt mingil määral kaasa ELis töökohtade loomisele. Ettevõtjate tasandil tuleneks teatav kokkuhoid raamatupidamisfirmadele või välistele arvestusekspertidele makstavate tasude vähenemisest. Eeldatakse, et kõnealusest ressursside ülekandmisest tulenev mõju töökohtade loomisele on üldise tööhõive seisukohalt neutraalne või ainult pisut negatiivne. Mõõdetavat keskkonnamõju ei eeldata. Ei eeldata, et lihtsama arvestuskorra kehtestamine pärsiks väikeste ettevõtjate kasvu, sest arvestus on selles suhtes vähem koormav kui maksu- või sotsiaalõigusaktid. Peale selle võimaldab käesoleva ettepaneku põhimõte „kõigepealt mõtle väikestele” sobitada arvestuskorda eri suurusega ettevõtjatele.

2.2.2. Valitsemissektorile tehtud maksete aruandlus

Komisjon on avaldanud avalikult toetust rahvusvahelisele mäetööstuse läbipaistvuse algatusele ja väljendanud valmidolekut esitada õigusaktid, millega kehtestatakse mäetööstuse ettevõtjatele kohustuslikud avalikustamisnõuded [9]. Samasugune kohustus võeti ka 2011. aasta mais Deauville's toimunud G8 tippkohtumise lõppjäreldustes, [10] kus G8 valitsused kohustusid kehtestama läbipaistvust tagavad õigusnormid või edendama vabatahtlikke standardeid, millega nõutakse või õhutatakse nafta-, gaasi- ja mäetööstuse ettevõtjaid avalikustama valitsemissektori üksustele tehtud makseid. Peale selle on Euroopa Parlament esitanud resolutsiooni, [11] milles kinnitatakse toetust riigipõhise aruandluse nõuetele, seda eriti mäetööstuse puhul.

ELi õigusaktidega ei nõuta praegu, et ettevõtjad annaksid riigipõhiselt aru valitsemissektori üksustele tehtud maksete kohta riikides, kus nad tegutsevad. Seetõttu selliseid konkreetses riigis valitsemissektorile tehtud makseid üldjuhul ei avalikustata, vaatamata sellele, et mäetööstuse ettevõtjate (nafta-, gaasi- ja mäetööstuse ettevõtjate) või ürgmetsade [12] raiega tegelevate ettevõtjate [13] sellised maksed võivad moodustada olulise osa riigi tulust, seda eeskätt loodusressursi rikastes kolmandates riikides. Selleks et kohustada valitsemissektori üksusi selliste ressursside kasutamisest aru andma ja head valitsemistava edendama, tehakse ettepanek nõuda valitsemissektori üksustele tehtud maksete avalikustamist kas ettevõtja või konsolideeritud tasandil. Kõnealune ettepanek on võrreldav Ameerika Ühendriikide Dodd-Franki seadusega, [14] mis võeti vastu 2010. aasta juulis ning millega Ameerika Ühendriikide väärtpaberi- ja börsikomisjonis (SEC) registreeritud mäetööstuse ettevõtjatelt (nafta-, gaasi- ja mäetööstuse ettevõtjatelt) nõutakse valitsemissektorile tehtud maksete [15] kohta riigi- ja projektipõhiste avalike aruannete esitamist. SECi rakenduseeskirjad peaks kavakohaselt vastu võetama 2011. aasta lõpuks.

Mõjuhinnangus [16] analüüsiti viit üldist poliitikavalikut, alustades nn lähtestsenaariumist (null-poliitikavalik) ning uurides seejärel võimalikke skeeme, mis annaksid tulemuseks üldise kokkuleppe ELi ja ELi väliste rahvusvaheliste ettevõtjate riigipõhise aruandluse kohta (1. poliitikavalik), ning hinnati mitut poliitikavalikut, mis kohustaksid üksnes ELi ettevõtjaid riigipõhist teavet avalikustama (2.–4. poliitikavalik). Kui 2. poliitikavalikus nõutakse mäetööstuse ja ürgmetsade raiega tegelevate ettevõtjate poolt riikidele tehtud maksete avalikustamist riikide kaupa, siis 3. poliitikavalikus nõutakse sellise teabe avalikustamist riikide ja projektide kaupa. Lisaks valitsemissektorile tehtud maksete aruandlusele nõutaks 4. poliitikavaliku puhul mäetööstuse ja ürgmetsade raiega tegelevatelt ettevõtjatelt täieliku riigipõhiste aruannete komplekti koostamist.

Sõelale jäi valik, mille puhul mäetööstuse ja ürgmetsade raiega tegelevatelt ELi rahvusvahelistelt ettevõtjatelt nõutakse aruandlust valitsemissektorile tehtud maksete kohta riikide ja projektide kaupa (3. poliitikavalik). Mäetööstus hõlmab kõiki ettevõtjaid, kes tegelevad maavarade, nafta- ja gaasivarude uurimise, avastamise, arendamise ja kaevandamisega. Ürgmetsade raie mõiste hõlmab kõiki ettevõtjaid, kes tegelevad ürgmetsa lage-, valik- või harvendusraiega. Valitsemissektorile tehtud maksete avalikustamine vastavalt kas riikide ja projektide kaupa rahuldaks paremini selliste sidusrühmade vajadusi, kes nõuavad suuremat avalikustamist; kõnealuse poliitikavalikuga seotud kulud jäävad aga vastuvõetavale tasemele, tingimusel et võetakse kasutusele sobiv olulisuse künnis. Kõnealune lähenemisviis annaks tulemuseks suurema läbipaistvuse, koormamata seejuures ettevõtjaid üle ning panemata ELi ettevõtjaid ülemääraselt ebasoodsamasse konkurentsiolukorda. See ei tohiks seada ohtu ELi edasisi jõupingutusi rahvusvahelise kokkuleppe saavutamiseks ning kogu maailmas riigipõhise aruandlusega seoses võrdsete tingimuste loomiseks rahvusvaheliste parteritega peetavate läbirääkimiste teel.

Mõned ettepaneku reguleerimisalasse jäävad ettevõtjad on tõstatanud küsimuse võimalikust konfliktist ELi avalikustamisnõude ja makseid saavate riikide õigusaktide vahel, millega keelatakse sellist teavet avaldada. On esitatud nõudmisi teha sellistel juhtudel erand asjaomaste valitsemissektorile tehtud maksete kohta aru andmisest. Kuigi komisjon on leidnud väga vähe näiteid riikidest, kus avalikustamine on keelatud, on juhtude jaoks, kus avalikustamisnõudeid täitev ettevõtja leiaks end olukorrast, kus ta rikub selgelt asjaomase riigi kriminaalõigust, ette nähtud rangelt piiritletud erand.

Energiajulgeolek on ELi päevakorras tähtsal kohal mitmel põhjusel, muu hulgas seetõttu, et ELi liikmesriikides toodetav energia ei kata praegust nõudlust. On väidetud, et ELi mäetööstuse ettevõtjatel võib olla raskem tegutseda kolmandates riikides ning see võib mõjutada Euroopa nafta- ja gaasivarustuse kindlust. Kuigi mõned ettevõtjad avalikustavad juba praegu valitsemissektorile tehtud makseid riikide kaupa, ilma et see nende tegevust kahjustaks, võib olukord mõnede teiste ettevõtjate puhul olla erinev. Seetõttu tuleks läbivaatamise käigus muu hulgas hinnata energiavarustuse kindluse küsimust Euroopas. On tõstatatud küsimus, et selline avalikustamine võib panna ELi tööstuse ebasoodsasse konkurentsiolukorda. Komisjon on seisukohal, et enamikul juhtudel ei kaasneks valitsemissektorile tehtud maksete (olulisuse künnisel põhineva) avalikustamisega riikide ja projektide kaupa, kui kõnealused maksed on seotud kindla projektiga, otseselt ettevõtja konfidentsiaalse teabe, näiteks käibe, kulude ja tulude avalikustamist. Mäetööstuse läbipaistvuse algatuse tugevdamine aitaks ka konkurentsiolukorra võimaliku lühiajalise halvenemise vastu, sest see võib viia üldisema kohaldamiseni ja nõuet järgivate ettevõtjate maine paranemiseni.

2.3. Mõju eelarvele

Ettepanek ei mõjuta Euroopa Liidu eelarvet.

3. Lisateave

3.1. Lihtsustamine

Ettepanekuga võetakse väikeste ettevõtjate jaoks kasutusele erikord, mis märkimisväärselt vähendab nende praegust halduskoormust finantsaruannete koostamisel. Sellega piiratakse finantsaruannete lisades avalikustatavat teavet seoses järgmisega: i) arvestusmetoodika, ii) bilansis kajastamata garantiid ja siduvad kohustused, võimalikud sündmused ja kokkulepped, iii) bilansis kajastamata bilansipäevajärgsed sündmused, iv) pikaajalised ja tagatud võlad ning v) seotud osapoolte vahelised tehingud. Tuleb märkida, et punktide iii ja v andmete avalikustamise kohustuslikuks tegemine toob väikestele ettevõtjatele uusi kohustusi, sest enamikus liikmesriikides on sellised ettevõtjad kõnealuse teabe avalikustamisest vabastatud.

Ettepanekuga püütakse ka ühtlustada piirmäärasid, et tagada kõigi ELi väikeste ettevõtjate halduskoormuse tegelik vähendamine. Praegu kuuluvad paljud ELi määratluse kohaselt väikesed ettevõtjad keskmise suurusega või suurettevõtjate hulka, sest direktiividega ettenähtud määratlused on liikmesriikides üle võetud madalama piirmääraga.

Järgnevas tabelis on esitatud kokkuvõtlik ülevaade käesoleva ettepaneku peamistest lihtsustavatest mõjudest.

3.2. Muud meetmed

Ettepanekuga püütakse parandada keskmise suurusega ja suurettevõtjate ning piiratud ulatuses ka väikeste ettevõtjate finantsaruannete võrreldavust ja selgust.

Selleks püütakse ettepanekuga vähendada liikmesriikide valikuvõimalusi ulatuses, mil need halvendavad finantsaruannete võrreldavust. Sellised üldpõhimõtted nagu sisu ülimuslikkuse põhimõte muutuvad kohustuslikuks, et suurendada finantsaruannete selgust.

Kehtivate sätete peamistest muudatustest annab kokkuvõtliku ülevaate järgmine tabel.

Keskmise suurusega ettevõtjad / suurettevõtjad~0,3 miljonit ettevõtjat ~4 % ettevõtjatest | Olulisuse ja sisu ülimuslikkuse üldpõhimõtete kasutuselevõtmine.Liikmesriikide valikuvõimaluste vähendamine. |

3.3. Rahvusvahelised finantsaruandlusstandardid väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele

Ühe valikuvõimalusena kaaluti teha kogu ELis kohustuslikuks rahvusvahelised finantsaruandlusstandardid väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele (edaspidi „VKEde IFRS”). Sidusrühmade, eriti ametiasutuste sellekohased arvamused läksid aga lahku ning ka mõjuhinnangus järeldati, et kõnealuse uue standardi kehtestamine ei aitaks saavutada lihtsustamise ja halduskoormuse vähendamise eesmärki. Lisaks puuduvad VKEde IFRSide ülemaailmse rakendamise kogemused, kuna tegemist on suhteliselt uue standardiga.

Käesoleva ettepaneku eesmärk ei ole VKEde IFRSi kohustuslikuks teha. Kavandatava direktiivi ja VKEde IFRSi vahelised erinevused sissemaksmata märgitud aktsia- või osakapitali ja sellise firmaväärtuse amortisatsiooniperioodi kajastamise valdkonnas, mille eeldatavat kasulikku kasutusiga ei saa usaldusväärselt hinnata, tähendavad, et VKEde IFRSi täielik kehtestamine ei ole võimalik.

3.4. Valitsemissektorile tehtud maksete aruandlus

Valitsemissektori üksuste vastutavuse ja hea valitsemistava edendamiseks sisaldab ettepanek uusi aruandlusnõudeid mäetööstuse ja ürgmetsade raiega tegelevatele ettevõtjatele. Tehakse ettepanek, et ettevõtjad avalikustaksid valitsemissektorile tehtud maksed igas riigis, kus nad tegutsevad, ja iga projekti raames, kui makse on seotud kindla projektiga, juhul kui need on makseid saava valitsemissektori üksuse seisukohalt olulised. Kooskõlas üldise eesmärgiga ja selleks, et piirata täiendavat halduskoormust, piirdub uus nõue suurettevõtjate ja avaliku huvi üksustega.

3.5. Kavandatav direktiiv ja seniste õigusaktide kehtetuks tunnistamine

Tehakse ettepanek võtta vastu uus direktiiv, millega tunnistatakse kehtetuks 1978. ja 1983. aasta direktiivid ja nende muudatused.

3.6. Õiguslik alus, subsidiaarsus ja proportsionaalsus

Ettepanek põhineb aluslepingu artikli 50 lõikel 1, mis on äriühinguõiguse valdkonnas siseturu saavutamisele suunatud Euroopa Liidu meetmete vastuvõtmise õiguslik alus.

Ettepanekuga nähakse ette, et piiratud vastutusega äriühingud peaksid koostama finantsaruanded nõuete kohaselt, mis on välja töötatud finantsaruannete võrreldavuse parandamiseks üle kogu ELi, eesmärgiga anda panus ühtse turu paremasse toimimisse ja piiriülese kaubanduse suurendamisse. Subsidiaarsuse põhimõtte kohaselt peaks EL võtma meetmeid üksnes juhul, kui ta suudab saavutada paremaid tulemusi kui seda suudetaks teha sekkumisega liikmesriikide tasandil, ning meetmed peaksid piirduma poliitikaeesmärkide saavutamiseks vajaliku ja proportsionaalsega. Käesoleva läbivaatamise eesmärgid on sellised, mida ei ole võimalik saavutada liikmesriikide tasandil võetavate ühepoolsete meetmetega.

Vaid üheainsa ELi tasandi põhilisi nõudeid sisaldava õigusakti järgimine oleks väikestele ettevõtjatele põhimõtet „kõigepealt mõtle väikestele” silmas pidades kasulik. Selleks et väikesed ettevõtjad saaksid ühtsele turule juurdepääsust ühesugustel tingimustel kasu, tuleks neid kõikjal ELis võrdselt kohelda. Liikmesriigid ei tohiks kehtestada ebavajalikke täiendavaid nõudeid. Seda saab kõige paremini saavutada koordineeritud ELi õigusega. Mis puutub keskmise suurusega ja suurettevõtjatesse, siis tuleb finantsaruanded muuta ELi tasandil paremini võrreldavaks, sest kõnealuste ettevõtjate tegevus hõlmab sageli kogu ELi ja on oluline sidusrühmadele kogu ühtsel turul. Siiski peaks liikmesriikidel kõnealuste ettevõtjate täiendavate nõuete kehtestamisel olema teataval määral valikuvabadust. Seda silmas pidades on direktiiv kõige asjakohasem õiguslik vahend, sest see võimaldab liikmesriikidele teatavat tegutsemisruumi. Direktiiv tagab ka selle, et kavandatava ELi meetme sisu ja vorm ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik ja proportsionaalne selleks, et saavutada lihtsustamise ja halduskoormuse vähendamise regulatiivne eesmärk.

4. Märkused artiklite kohta

Järgmised artiklid jäävad sisuliselt samaks neljanda nõukogu direktiivi 78/660/EMÜ ja seitsmenda nõukogu direktiivi 83/349/EMÜ vastavate artiklitega, ehkki nende numeratsioon erineb enamasti algsest numeratsioonist. See hõlmab artikli 1 lõiget 1 (sh I ja II lisa), artikli 2 lõikeid 2–8, artikli 3 lõikeid 6–9, artiklit 4, artikli 5 lõikeid 2 ja 3, artikli 6 lõikeid 2 ja 3, artiklit 7, artikli 8 lõikeid 1–5, artiklit 10, artikli 11 lõikeid 1–7 ja lõiget 11, artikli 12 lõiget 2, artikli 19 lõiget 2, artikleid 20, 21 ja 22, artikli 28 lõiget 2, artikli 29 lõikeid 2 ja 3, artikleid 30 ja 32, artikli 33 lõikeid 1 ja 2, artikli 34 lõiget 1, artiklit 35, välja arvatud lõige 3, ning artikleid 45, 47 ja 51. Vastavustabel on esitatud III lisas.

Lühiduse ja selguse huvides on käesolevas jaos esitatud selgitusi üksnes siis, kui käesolev ettepanek toob kehtetuks tunnistatavate direktiividega võrreldes kaasa olulisi muudatusi.

Kogu tekstis on tehtud mitu muudatust, et viia kavandatava direktiivi terminoloogia vastavusse tänapäeva raamatupidamiskeelega; see ei mõjuta asjaomaste artiklite sisu. Muu hulgas on termin „äriühing” („company”) asendatud terminiga „ettevõtja” („undertaking”) ja kõik viited „raamatupidamisaruannetele” („accounts”) on asendatud viidetega „finantsaruannetele” („financial statements”); inglise keeles on termin „annual report” asendatud terminiga „management report” (e. k mõlemad „tegevusaruanne”).

4.1. 1. peatükk – Reguleerimisala, mõisted ja ettevõtjate kategooriad

Artikkel 2 võtab kokku mitu mõistet, mis varem olid algdirektiivides hajutatud. Avaliku huvi üksused on määratletud kohustuslikku auditit käsitlevas direktiivis 2006/43/EÜ kasutatud määratluse põhjal. Emaettevõtja, tütarettevõtja ja sidusettevõtja määratlused on esitatud selgemalt kui seitsmendas nõukogu direktiivis 83/349/EMÜ. Nende sisuline tähendus siiski ei muutu. Samamoodi on senisest selgemalt määratletud seotud ettevõtjad, ning eeldades, et märkimisväärne mõju on olemas, kui investorile kuulub 20 % või rohkem hääleõigustest, järgib määratlus asjaomast rahvusvahelist raamatupidamisstandardit IAS 28.

Artikliga 3 luuakse õiguslik alus „väikeste ettevõtjate”, „keskmise suurusega ettevõtjate” ja „suurettevõtjate” mõistele ning säilitatakse tava määrata ettevõtja suurus kindlaks tema netokäibe, bilansimahu ja töötajate koguarvu põhjal. Olenevalt ELi poliitika eesmärgist võib liit kasutada määratlusi, mis teataval määral erinevad käesolevas artiklis esitatutest [17]. Kui varem said liikmesriigid valida, kas ettevõtjate eri suurusi nende jurisdiktsioonis tunnustada või mitte, ning piiratud ulatuses määrata asjaomaseid suuruse kriteeriume, siis ettepanekuga ühtlustatakse suuruse kriteeriumid täielikult.

Väikekontsernid ja keskmise suurusega kontsernid on määratletud selgemalt kui seitsmendas nõukogu direktiivis 83/349/EMÜ. Netokäibe ja bilansimahu suuruse kriteeriumeid suurendatakse vastavalt inflatsioonitasemele alates nende viimasest läbivaatamisest 2006. aastal.

Finantsvaldusettevõtjate ja investeerimisühingute määratlused ja neile tehtud erandid on välja jäetud, sest valdkonnaspetsiifiline arvestuslik käsitlus takistab ühtlustamist. Peale selle ei ole neid sätteid kogu ELis laialt kasutatud.

4.2. 2. peatükk – Üldsätted ja põhimõtted

Artiklis 4 koostoimes artikliga 17 (vt allpool punkt 4.4) sätestatakse väikeste ettevõtjate kasumiaruandest, bilansist ja piiratud lisadest koosnevate finantsaruannete koostamise täielikult ühtlustatud korra. Liikmesriigid ei peaks nõudma lisateabe esitamist.

Artikliga 5 võetakse kasutusele olulisuse üldpõhimõte. Selle kohaselt kehtib finantsaruannetes kajastamise, mõõtmise, esitusviisi ja avalikustamise suhtes olulisuse piirmäär. See võimaldab näiteks kombineerida kasumiaruande või bilansi kirjeid ja jätta välja lisades avaldatavat teavet, kui see on ebaoluline. Samamoodi ei pea kajastama ebaolulisi viitvõlgu, ettemakseid ja eraldisi. Olulisuse üle otsustamine jääb ettevõtja esmaseks kohustuseks olenemata sellest, kas ettevõtja kuulub auditeerimisele või mitte.

Artiklis 5 sätestatakse ka nõue esitada finantsaruannetes tehingu majanduslik tegelikkus, mitte üksnes selle õiguslik vorm, et tagada ühised üldpõhimõtted ja seega ühtlustamine kogu ELis. Varem oli selline esitusviis direktiividega lubatud, kuid liikmesriigid ei olnud kohustatud kõnealust põhimõtet riigi õigusaktidesse üle võtma.

Artiklis 6 jäetakse liikmesriikidele võimalus lubada põhivara ümberhindlust alternatiivina algse soetusmaksumuse arvestusele, kuid hindamisaluste suurema ühtlustamise tagamiseks on ära jäetud võimalus, mis lubas liikmesriikidel kasutada asendusmaksumuse ja inflatsioonimeetodit.

4.3. 3. peatükk – Bilanss ja kasumiaruanne

Artikli 8 üldsätteid on muudetud, et väljendada selgemalt asjaolu, et liikmesriigid võivad nõuda või lubada seotud ettevõtjate kajastamist aruandeaasta finantsaruannetes kapitaliosaluse meetodil.

Kui varem võisid liikmesriigid valida kahe erineva bilansiskeemi vahel, siis kavandatava direktiiviga nähakse ette ainult üks bilansiskeem (vt artikkel 9). See tagab finantsaruannete parema võrreldavuse ELi jurisdiktsioonide vahel. Peale selle on varade hulgast välja jäetud asutamiskulud, sest nende kajastamine olenes nende määratlusest liikmesriikide õiguses. Seetõttu on vaja muuta artiklis 11 sätestatud jaotatava kasumi testi.

Artikliga 11 kehtestatakse ka nõue, et eraldise kajastatav väärtus peaks vastama ettevõtja kohustise või tulevase kulu parimale hinnangule ning sama artikliga jäetakse varude ja üksteisega samaväärsete kirjete hindamiseks lubatud meetodite hulgast välja LIFO-meetod. Nende muudatustega tagatakse finantsaruannete parem võrreldavus.

Artiklitega 12–15 nähakse ette ainult kaks kasumiaruande skeemi, millest üks põhineb kirjete olemusel ja teine nende funktsioonil. Varem lubati kasutada nelja skeemi. Eesmärk on parandada võrreldavust, säilitades finantsaruannete kasutajatele tuttava esitusviisi. Kasumiaruandes ei eristata enam põhitegevusega seotud ja erakorralisi tulusid ja kulusid, et kaotada moonutus, mis soosis n. ö suurte või ebatavaliste kulude esitamist erakorralistena ja moonutas tulumaksujärgse kasumi näitajat. Teisest küljest kiputi kasuminäitaja suurendamiseks n. ö suuri või ebatavalisi tulusid esitama põhitegevuse tuluna. Selleks et tagada selliste tulude ja kulude neutraalne esitusviis, kehtestatakse uus nõue avaldada need kasumiaruandes eraldi koos selgitava märkusega. Sel moel kajastatakse kõik sellised tulud ja kulud tulumaksujärgses kasumis.

Lühendatud finantsaruannete korda parandatakse muudatustega artiklis 16, et peegeldada skeemide arvu vähendamist.

4.4. 4. peatükk – Finantsaruannete lisad

Varasemate direktiividega anti liikmesriikidele finantsaruannete lisades avalikustatava teabega seoses palju valikuvõimalusi. See lähenemisviis on asendatud ühtlustatud lähenemisviisiga, mis tähendab, et kogu ELis kehtib sama suurusjärgu ettevõtjate suhtes sama või võrreldav avalikustamise kord.

Käesolevas peatükis käsitletakse finantsaruannete lisades esitatavat teavet „alt üles“ lähenemisviisi kohaselt. Artiklis 17 sätestatakse teave, mille kõik ettevõtjad peavad finantsaruannete lisades esitama. Väikeste ettevõtjate suhtes kehtiv avalikustamise kord on varasemate direktiividega võrreldes üldiselt piiratum ning kooskõlas artikli 4 nõuetega (vt punkt 4.2 eespool) tehakse ettepanek, et liikmesriigid ei peaks selle kategooria ettevõtjatelt nõudma lisateabe esitamist, arvestades et paljude konsulteeritud isikute arvates on tegemist väikeste ettevõtjate peamise avalikustatava teabega.

Keskmise suurusega ettevõtjad avalikustavad artiklites 17 ja 18 nõutava teabe, suurettevõtjad ja avaliku huvi üksused aga artiklites 17, 18 ja 19 nõutava teabe.

Artikliga 17 kehtestatakse kõigile ettevõtjatele nõue avalikustada finantsaruannete lisades bilansipäevajärgsed sündmused. Kõnealune oluline teave avalikustati varem üksnes tegevusaruandes ning liikmesriikidel oli võimalus ettevõtjaid selle teabe avalikustamisest vabastada. Suurema läbipaistvuse saavutamiseks muutub kõigi ettevõtjate jaoks kohustuslikuks ka seotud osapooltega tehtud tehingute, sealhulgas täielikus omanduses olevate tütarettevõtjate vaheliste tehingute avalikustamine aruandeaasta finantsaruannetes; varem võisid liikmesriigid ettevõtjaid selle teabe avalikustamisest vabastada olenemata ettevõtja suurusest.

4.5. 5. peatükk – Tegevusaruanne

Tegevusaruande sisu reguleerivates sätetes ei tehta sisulisi muudatusi võrreldes neljanda nõukogu direktiivi 78/660/EMÜ ja seitsmenda nõukogu direktiivi 83/349/EMÜ sätetega.

4.6. 6. peatükk – Konsolideeritud finantsaruanded

Käesolev peatükk sisaldab seitsmenda nõukogu direktiivi 83/349/EMÜ (konsolideeritud aastaaruannete kohta) sätteid, luues seega aruandeaasta ja konsolideeritud finantsaruannete sisu ja vormi käsitleva ühtse direktiivi.

Teksti lihtsustamiseks ja korduste vältimiseks on suured osad direktiivi 83/349/EMÜ tekstist välja jäetud ja asendatud põhimõttega, et konsolideeritud finantsaruannete koostamisel tuleb järgida aruandeaasta finantsaruannetes kasutatavat arvestuslikku käsitlust, võttes arvesse konsolideeritud finantsaruannete eripärast tulenevaid vajalikke kohandusi võrreldes aruandeaasta finantsaruannetega.

Sisulised muutused võrreldes neljanda nõukogu direktiivi 78/660/EMÜ ja seitsmenda nõukogu direktiivi 83/349/EMÜ sätetega on järgmised.

Ühtlustatud konsolideerimiskriteeriumide loomiseks nõutakse artiklis 23 konsolideerimist olukordades, kus ühel ettevõtjal on teise üle valitsev mõju või kontroll või kus ettevõtjaid juhitakse ühistel alustel. Varem võisid liikmesriigid valida, kas nad soovivad nendel asjaoludel konsolideerida või mitte.

Artikliga 24 vabastatakse väikekontsernid konsolideeritud finantsaruannete koostamise nõudest; varem oli liikmesriikidel õigus neid sellest kohustusest vabastada. See ühtlustab vabastuse kogu ELis ja vähendab halduskoormust kooskõlas väikeste ettevõtjate aruandeaasta finantsaruannete suhtes võetud lähenemisviisiga.

Liikmesriikide võimalus lubada ühinemiste arvestust ja firmaväärtuse kohest reservidest mahaarvamist (vastavalt direktiivi 83/349/EMÜ artiklid 20 ja 30) on kaotatud, sest neid kasutati vähe ja nende väljajätmine ühtlustab konsolideerimispõhimõtteid. Artikliga 25 luuakse ka põhimõtetele tuginev käsitlus negatiivse firmaväärtuse kajastamiseks konsolideeritud kasumiaruandes.

4.7. 7. peatükk – Avaldamine

Avaldamist reguleerivates sätetes ei tehta sisulisi muudatusi võrreldes neljanda nõukogu direktiivi 78/660/EMÜ ja seitsmenda nõukogu direktiivi 83/349/EMÜ sätetega.

4.8. 8. peatükk – Auditeerimine

Artiklis 34 sätestatud üldnõudeid on muudetud, et peegeldada ettepaneku põhimõtet „kõigepealt mõtle väikestele”. Seetõttu vabastatakse väikesed ettevõtjad ELi äriühinguõiguse seisukohalt täielikult auditeerimiskohustusest. Kõnealuses artiklis sätestatakse ka, et avaliku huvi üksused peavad tegema kohustusliku auditi olenemata üksuse suurusest.

Peale selle selgitatakse artikli 35 lõikes 3, kuidas auditinõudeid kohaldatakse kontsernide suhtes.

4.9. 9. peatükk – Valitsemissektorile tehtud maksete aruandlus

Suurettevõtjatele ja avaliku huvi üksustele, kes tegutsevad mäetööstuse valdkonnas või tegelevad ürgmetsade raiega, kehtestatakse uued aruandlusnõuded. Iga riigi kohta, kus nad tegutsevad, peavad nad igal aastal avalikustama aruandeaastal valitsemissektorile tehtud maksed, kui summa on makseid saava valitsemissektori üksuse seisukohalt oluline; kui maksed seostuvad projektiga, tuleb avalikustada iga projektiga seoses tehtud maksed. Asjakohasel juhul koostatakse konsolideeritud aruanded. Kui koostatakse konsolideeritud aruanne, on tütarettevõtjad ja aruannet koostav emaettevõtja kõnealusest kohustusest vabastatud. Aruanne avaldatakse kooskõlas direktiivi 2009/101/EÜ 2. peatüki nõuetega.

4.10. 10. peatükk – Lõppsätted

Neljanda nõukogu direktiiviga 78/660/EMÜ loodud kontaktkomitee on iganenud ja jäetakse käesolevast ettepanekust välja.

Selleks et võtta arvesse majanduse arengut ja inflatsiooni, antakse artikliga 42 komisjonile õigus artiklis 3 sätestatud ettevõtjate suuruse piirmäärad korrapäraselt läbi vaadata. See on vajalik piirmäärade reaalväärtuse säilitamiseks aja jooksul.

Komisjonile tuleks anda ka õigus ajakohastada I ja II lisas loetletud ettevõtjate liike, et tagada nende vastavus liikmesriikides toimuvatele võimalikele muutustele.

Selleks et tagada mäetööstuse ja ürgmetsade raiega tegelevate ettevõtjate poolt valitsemissektorile tehtud maksete asjakohasel tasemel avalikustamine, on vaja täpsustada ja edasi arendada maksete olulisuse põhimõtet. Tehniliselt usaldusväärsete ja tõhusate eeskirjade tagamiseks on asjakohane kasutada delegeeritud õigusakte, mis võimaldavad komisjonil arvesse võtta olemasolevaid ekspertteadmisi.

Selliste delegeeritud volituste täpne ulatus ja üksikasjad on piiritletud artiklis 42.

Artikkel 56 on lisatud selle täpsustamiseks, et üldjuhul ei ole avaliku huvi üksustel õigust käesoleva direktiiviga tehtavatele eranditele.

2011/0308 (COD)

Ettepanek:

2011/0308 (COD)

Ettepanek:

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV

teatavat liiki ettevõtjate aruandeaasta finantsaruannete, konsolideeritud finantsaruannete ja nendega seotud aruannete kohta

(EMPs kohaldatav tekst)

EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 50 lõiget 1,

võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,

võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust,

toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt

ning arvestades järgmist:

(1) Komisjoni teatise „Arukas reguleerimine Euroopa Liidus” [18] eesmärk on kavandada ja koostada kõrgeima kvaliteediga õigusakte, mis järgivad subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtet, tagades tasakaalu halduskoormuse ja saadava kasu vahel. Komisjoni teatises „„Kõigepealt mõtle väikestele” – Euroopa väikeettevõtlusalgatus „Small Business Act”” (SBA) [19], mis on vastu võetud juunis 2008 ja läbi vaadatud veebruaris 2011 [20], tunnustatakse väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate (VKEd) keskset rolli liidu majanduses ning püütakse parandada ettevõtlusega seotud üldist lähenemisviisi ja kinnistada põhimõte „kõigepealt mõtle väikestele” poliitika kujundamisse alates õigusaktide koostamisest kuni avaliku teenindamise etapini. 24. ja 25. märtsil 2011 kokku tulnud Euroopa Ülemkogu [21] tervitas komisjoni kavatsust esitada „Ühtse turu akt” koos majanduskasvu ja tööhõivet edendavate meetmetega, mis tooks kodanike ja ettevõtjate jaoks käegakatsutavaid tulemusi. Aprillis 2011 vastu võetud „Ühtse turu aktis” [22] tehti ettepanek lihtsustada raamatupidamisdirektiive seoses finantsteabega seotud kohustustega ja halduskoormuse vähendamisega eelkõige VKEde puhul. Arukat, jätkusuutlikku ja kaasavat majanduskasvu käsitleva Euroopa 2020. aasta strateegia [23] eesmärk on vähendada halduskoormust ja parandada ettevõtluskeskkonda eelkõige VKEde jaoks ning edendada VKEde rahvusvahelistumist. Eespool nimetatud Euroopa Ülemkogu istungjärgul kutsuti üles vähendama üldist regulatiivset koormust eelkõige VKEde jaoks nii Euroopa kui ka liikmesriikide tasandil ning pakuti välja tootlikkuse suurendamise meetmed, nagu bürokraatia vähendamine ja reguleeriva raamistiku parandamine VKEde jaoks. Käesolevas ettepanekus võetakse arvesse Euroopa Komisjoni parema õigusloome programmi, eelkõige 2010. aasta oktoobri dokumenti „Arukas reguleerimine Euroopa Liidus” [24].

(2) 18. detsembril 2008 võttis Euroopa Parlament vastu mitteseadusandliku resolutsiooni väikeste ja keskmise suurusega äriühingute, eelkõige mikroettevõtjatega seotud raamatupidamisnõuete kohta [25], milles märgitakse, et direktiivid 78/660/EMÜ ja 83/349/EMÜ on väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele ning eelkõige mikroettevõtjatele sageli väga koormavad, ning millega kutsutakse komisjoni üles jätkama oma jõupingutusi nende direktiivide läbivaatamisel.

(3) Nende siseriiklike õigusnormide kooskõlastamine, mis käsitlevad aruandeaasta finantsaruannete ja tegevusaruannete esitusviisi ja sisu, nendes kasutatavaid mõõtmisaluseid ja nende avaldamist teatavate piiratud vastutusega äriühingute puhul, on aktsionäride/osanike, liikmete ja kolmandate osapoolte kaitseks eriti oluline. Samaaegne kooskõlastamine on nendes valdkondades seda liiki ettevõtjate puhul vajalik sellepärast, et ühest küljest tegutsevad mõned ettevõtjad mitmes liikmesriigis ja teisest küljest ei paku need ettevõtjad kolmandatele osapooltele kaitset, mis oleks suurem kui nende netovara.

(4) On olemas märkimisväärne hulk täisühinguid ja usaldusühinguid, mille puhul kõik täisosanikud on aktsiaseltsid või osaühingud ning seetõttu tuleks käesoleva direktiivi kooskõlastamismeetmeid kohaldada nende suhtes.

(5) Lisaks sellele on vaja kehtestada liidu tasandil võrdväärsed miinimumnõuded finantsteabe ulatuse suhtes, mida konkureerivad ettevõtjad peaksid avaldama.

(6) Aruandeaasta finantsaruanded peaksid andma õige ja õiglase ülevaate ettevõtja varade ja kohustiste, finantsseisundi ning kasumi või kahjumi kohta. Selleks tuleks ette näha kohustuslik bilansi- ja kasumiaruandeskeem ning sätestada miinimumnõuded finantsaruannete lisade ja tegevusaruande sisule. Põhimõtte „kõigepealt mõtle väikestele” kohaselt tuleks väikestele ettevõtjatele kohustuslikud nõuded õigusaktides täielikult ühtlustada. Kõnealustele majandusüksustele ebaproportsionaalse koormuse paneku vältimiseks ei tohiks liikmesriikidel olla õigust nõuda täiendava teabe esitamist. Liikmesriigid võivad siiski kehtestada täiendavad nõuded keskmise suurusega ettevõtjatele ja suurettevõtjatele.

(7) Väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad ning suurettevõtjad tuleks määratleda ja neid omavahel eristada nende koguvara, käibe ja töötajate keskmise arvu alusel, kuivõrd need näitajad on reeglina objektiivseks tõendiks ettevõtja suurusest.

(8) Võrreldava ja samaväärse teabe avaldamise tagamiseks peaksid kajastamis- ja mõõtmispõhimõtted hõlmama tegevuse jätkuvuse, konservatiivsuse ja tekkepõhisuse põhimõtet. Aktiva- ja passivakirjete ning tulu- ja kulukirjete vahelisi tasaarvestusi ei tohiks lubada ning aktiva ja passiva komponente tuleks hinnata eraldi. Kirjete esitamisel finantsaruannetes tuleks võtta arvesse kirje aluseks oleva tehingu või kokkuleppe tegelikku majanduslikku tähendust või sisu. Finantsaruannetes peaks kajastamine, mõõtmine, esitusviis ja avalikustamine lähtuma olulisuse põhimõttest.

(9) Aruandeaasta finantsaruannetes sisalduva teabe usaldusväärsuse tagamiseks tuleks neis kajastatud objekte mõõta soetus- või tootmismaksumuse põhimõtte kohaselt. Liikmesriikidel peaks siiski olema õigus lubada ettevõtjatel põhivara ümber hinnata või neilt seda nõuda, et anda finantsaruannete kasutajatele asjakohasemat teavet.

(10) Finantsteabe võrreldavuse tagamiseks kogu liidus on vaja nõuda liikmesriikidelt, et nad lubaksid teatavate finantsinstrumentide puhul õiglasel väärtusel põhinevat arvestussüsteemi. Peale selle annavad õiglasel väärtusel põhinevad arvestussüsteemid teavet, mis võib olla finantsaruannete kasutajatele kasulikum kui soetus- või tootmismaksumusel põhinev teave. Sellest tulenevalt peaksid liikmesriigid lubama kas kõikidel ettevõtjatel või mis tahes liiki ettevõtjatel kasutada õiglasel väärtusel põhinevat arvestussüsteemi nii aruandeaasta kui ka konsolideeritud finantsaruannetes või ainult konsolideeritud finantsaruannetes. Lisaks tuleks liikmesriikidel lubada võimaldada või nõuda õiglases väärtuses arvestamist varade puhul, mis ei ole finantsinstrumendid.

(11) Ühtne bilansiskeem on vajalik selleks, et finantsaruannete kasutajatel oleks võimalik võrrelda liidu ettevõtjate finantsseisundit. Kuid liikmesriigid peaksid siiski saama lubada või nõuda, et ettevõtjad muudavad skeemi ja esitavad bilansi, kus käibevara ja põhivara on teineteisest eristatud. Tuleks lubada kasumiaruande skeemi, milles näidatakse ära kulude laad, ning kasumiaruande skeemi, milles näidatakse ära kulude otstarve. Liikmesriigid peaksid nägema ette ühe või mõlema skeemi kasutamise. Samuti peaks liikmesriikidel olema õigus lubada ettevõtjatel esitada ühe lubatud skeemi kohaselt koostatud kasumiaruande asemel majandustulemuste aruanne. Väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele tuleks teha kättesaadavaks nõutavate skeemide lihtsustatud versioonid.

(12) Võrreldavuse tagamiseks tuleks ette näha muu hulgas väärtuse korrigeerimiste, firmaväärtuse, eraldiste, kaubavarude ja üksteisega samaväärsete varade ning erakorralise suurusega või tekkega tulude ja kulude kajastamise, mõõtmise ja esitamise ühine raamistik.

(13) Bilansis ja kasumiaruandes esitatud teavet tuleks täiendada andmetega finantsaruande lisades. Finantsaruannete kasutajatel on väikeste ettevõtjate kohta lisateavet vaja üldjuhul piiratud mahus ja väikestel ettevõtjatel võib olla avalikustamisele kuuluvat teavet kulukas koguda. Seepärast on piiratud avalikustamiskorra kohaldamine väikeste ettevõtjate puhul põhjendatud. Kui aga väikene ettevõtja leiab, et tal on kasulik avalikustada täiendavat teavet, mida nõutakse keskmise suurusega ettevõtjatelt ja suurettevõtjatelt, ei takistata tal seda teha.

(14) Keskmise suurusega ja suurettevõtjate koostatud finantsaruannete kasutajatel on tavaliselt suuremad nõudmised. Seepärast tuleks teatavates valdkondades näha ette lisaandmete avalikustamine. Juhul kui need kahjustaksid teatavate isikute või ettevõtja huve, peaksid erandid nendest avalikustamiskohustustest olema põhjendatud.

(15) Tegevusaruanne ja konsolideeritud tegevusaruanne on finantsaruandluse olulised osad. Ettevõtja arengust ja selle seisundist tuleks esitada ettevõtja suuruse ja keerukusega kooskõlas oleval viisil õiglane ülevaade. Teave ei tohiks piirduda ettevõtja majandustegevuse finantsaspektidega ning esitada tuleks majandustegevuse keskkonna- ja sotsiaalsete aspektide analüüs, mis on vajalik ettevõtja arengu, tulemuste või seisundi mõistmiseks. Kui konsolideeritud tegevusaruanne ja emaettevõtja tegevusaruanne esitatakse ühtse aruandena, võib osutuda asjakohaseks panna suuremat rõhku neile asjaoludele, mis on olulised konsolideerimisse kaasatud ettevõtjatele tervikuna. Võttes aga arvesse keskmise suurusega ettevõtjatele sellega pandavat võimalikku koormust, on asjakohane sätestada, et liikmesriigid võivad loobuda selliste ettevõtjate tegevusaruandes muu kui finantsteabe nõudmisest.

(16) Liikmesriikidel peaks olema võimalus vabastada väikesed ettevõtjad tegevusaruande koostamise kohustusest, tingimusel et nad esitavad finantsaruande lisades nõukogu 13. detsembri 1976. aasta teise direktiivi nr 77/91/EMÜ (tagatiste kooskõlastamise kohta, mida liikmesriigid äriühingu liikmete ja kolmandate isikute huvide kaitseks EMÜ asutamislepingu artikli 58 teises lõigus tähendatud äriühingutelt nõuavad seoses aktsiaseltside asutamise ning nende kapitali säilitamise ja muutmisega, et muuta sellised tagatised ühenduse kõigis osades võrdväärseteks) [26] artikli 22 lõikes 2 osutatud andmeid oma aktsiate või osade omandamise kohta.

(17) Arvestades seda, et avaliku huvi üksustel võib olla majanduses, kus nad tegutsevad, oluline roll, tuleks käesoleva direktiivi ühingujuhtimise aruandeid käsitlevaid sätteid kohaldada kõikide avaliku huvi üksuste suhtes.

(18) Paljud ettevõtjad on ettevõtjate ühenduste liikmed. Konsolideeritud finantsaruanded tuleks koostada nii, et selliseid ettevõtjate ühendusi käsitlevat finantsteavet on võimalik edastada liikmetele ja kolmandatele isikutele. Seepärast tuleks konsolideeritud finantsaruandeid reguleerivad siseriiklikud õigusaktid kooskõlastada, et saavutada võrreldavuse ja samaväärsuse eesmärk teabe puhul, mida ettevõtjad peaksid liidus avaldama.

(19) Konsolideeritud finantsaruannetes tuleks põhimõtteliselt esitada emaettevõtja ja selle tütarettevõtjate tegevus ühtse majandusüksuse (kontserni) tegevusena; emaettevõtja kontrollitavaid ettevõtjaid tuleks käsitada tütarettevõtjatena. Kontroll peaks põhinema hääleõiguste enamuse omamisel, kuid kontroll võib eksisteerida ka kaasaktsionäride või -osanike või liikmetega sõlmitud kokkulepetena. Teatavatel tingimustel on võimalik tegelikku kontrolli teostada ka juhul, kui emaettevõtjale kuulub tütarettevõtjas vähemusosalus. Liikmesriikidel peaks olema õigus nõuda, et ettevõtjad, mille vahel ei ole kontrollisuhet, kuid mida juhitakse ühisel alusel või millel on ühine haldus-, juht- või järelevalveorgan, kaasataks konsolideeritud finantsaruannetesse.

(20) Tütarettevõtja, mis on ise emaettevõtja, peaks koostama konsolideeritud finantsaruanded. Sellegipoolest peaks liikmesriikidel olema õigus vabastada selline emaettevõtja teatavatel tingimustel kohustusest koostada sellised konsolideeritud finantsaruanded, tingimusel et tema liikmed ja kolmandad isikud on piisavalt kaitstud.

(21) Väikekontsernid peaksid olema konsolideeritud finantsaruannete koostamise kohustusest vabastatud, kuivõrd väikeste ettevõtjate finantsaruannete kasutajatel ei ole keerulisi teabevajadusi ning konsolideeritud finantsaruannete koostamine lisaks emaettevõtja ja tütarettevõtjate aruandeaasta finantsaruannetele võib olla kulukas. Liikmesriikidel peaks olema õigus vabastada keskmise suurusega kontsernid konsolideeritud finantsaruannete koostamise kohustusest samadel kulutõhususe kaalutlustel.

(22) Konsolideerimine eeldab asjaomaste ettevõtjate varade ja kohustiste ning tulude ja kulude täielikku arvestamist, sealhulgas mittekontrollivate osaluste eraldi avalikustamist konsolideeritud bilansis omakapitali all ning mittekontrollivate osaluste avalikustamist kontserni kasumis või kahjumis konsolideeritud kasumiaruandes. Tuleb siiski teha vajalikud korrigeerimised, et elimineerida konsolideerimisse kaasatud ettevõtjate vaheliste finantssuhete mõju. Eelkõige tuleb konsolideeritud finantsaruannetes elimineerida ettevõtjatevahelised võlad ja nõuded ning nende vaheliste tehingutega seotud tulud ja kulud ning kõnealustest tehingutest tulenev kasum ja kahjum, kui need sisalduvad vara bilansilises väärtuses.

(23) Aruandeaasta finantsaruannete koostamisel kohaldatavaid kajastamis- ja mõõtmispõhimõtteid tuleks kohaldada ka konsolideeritud finantsaruannete koostamisel.

(24) Seotud ettevõtjad tuleks kaasata konsolideeritud aruannetesse kapitaliosaluse meetodil. Liikmesriikidel peaks olema õigus lubada või nõuda, et ühiselt juhitavad ettevõtjad oleksid finantsaruannetes proportsionaalselt konsolideeritud.

(25) Konsolideeritud finantsaruannete lisades peaks esitama kõigi konsolideerimisse kaasatud ettevõtjate andmed tervikuna. Tütarettevõtjate, seotud ettevõtjate, ühiselt juhitavate ettevõtjate ja märkimisväärsete osalustega seoses tuleks avalikustada ka asjaomased nimed, registrijärgsed asukohad ja kontserni osalus ettevõtjate kapitalis.

(26) Kõigi ettevõtjate aruandeaasta finantsaruanded, mille suhtes kohaldatakse käesolevat direktiivi, tuleb avaldada kooskõlas direktiiviga 2009/101/EÜ. On siiski asjakohane sätestada, et teatavaid erandeid võib väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele lubada ka selles valdkonnas.

(27) Liikmesriike julgustatakse tungivalt välja arendama elektroonilisi avaldamissüsteeme, mis võimaldavad ettevõtjatel esitada arvestusandmeid, sealhulgas kohustuslikke finantsaruandeid vaid ühe korra ja vormis, mis võimaldab mitme kasutaja juurdepääsu andmetele ja andmete hõlpsat kasutamist. Sellised süsteemid ei tohiks olla aga koormavad väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele.

(28) Ettevõtja haldus-, juht- ja järelevalveorganite liikmed peaksid miinimumnõudena solidaarselt vastutama vähemalt ettevõtja aruandeaasta finantsaruannete ja tegevusaruannete koostamise ja avaldamise eest. Sama lähenemist tuleks kohaldada ka nende ettevõtjate haldus-, juht- ja järelevalveorganite liikmete suhtes, kes koostavad konsolideeritud finantsaruandeid. Kõnealused organid tegutsevad neile siseriikliku õigusega antud pädevuse piires. See ei tohiks takistada liikmesriikidel minna kaugemale ning näha ette otsene vastutus aktsionäride või osanike või isegi teiste sidusrühmade ees.

(29) Vastutus aruandeaasta finantsaruannete ja konsolideeritud finantsaruannete, samuti tegevusaruannete ja konsolideeritud tegevusaruannete koostamise ja avaldamise eest nähakse ette siseriikliku õigusega. Haldus-, juht- ja järelevalveorganite liikmete suhtes tuleks kohaldada iga liikmesriigi poolt tema siseriikliku õiguse kohaselt sätestatud asjakohaseid vastutuseeskirju. Liikmesriikidel tuleks lubada määratleda vastutuse ulatus.

(30) Usaldusväärse finantsaruandluse edendamiseks kogu liidus peaks ettevõtja finantsaruannete koostamise eest vastutava ettevõtja organi liikmete ülesandeks olema tagada, et ettevõtja aruandeaasta finantsaruannetes ja tegevusaruandes esitatud finantsteave annaks õige ja õiglase ülevaate.

(31) Aruandeaasta finantsaruandeid ja konsolideeritud finantsaruandeid tuleks auditeerida. Nõue, mille kohaselt auditiarvamuses kinnitatakse, kas aruandeaasta finantsaruanne või konsolideeritud finantsaruanne annab õige ja õiglase ülevaate asjakohase finantsaruandluse raamistiku alusel, ei kujuta endast piirangut kõnealuse auditiarvamuse rakendamise ulatusele, vaid selgitab konteksti, milles auditiarvamus on esitatud. Väikeste ettevõtjate aruandeaasta finantsaruannete suhtes ei tohiks seda auditikohustust kohaldada, kuivõrd audit võib olla selle kategooria ettevõtjale märkimisväärne halduskoormus, pidades samal ajal silmas ka seda, et paljude väikeste ettevõtjate puhul on samad isikud ühtaegu nii aktsionärid või osanikud kui ka juhtkonna liikmed ning seetõttu on nende vajadus kolmanda isiku kinnituse järele finantsaruannete kohta piiratud.

(32) Selleks et tagada valitsemissektori üksustele tehtud maksete suurem läbipaistvus, peaksid mäetööstuse või ürgmetsade raiega tegelevad suurettevõtjad ja avaliku huvi üksused [27] avaldama kord aastas eraldi aruande valitsemissektori üksustele tehtud oluliste maksete kohta riikides, kus nad tegutsevad. Sellised ettevõtjad tegutsevad riikides, kus on rikkalikult loodusvarasid, eelkõige maavarasid, naftat, maagaasi ja ürgmetsasid. Aruanne peaks sisaldama seda liiki makseid, mis on võrreldavad mäetööstuse läbipaistvuse algatuses osaleva ettevõtja avalikustatud maksetega. See algatus täiendab ka ELi FLEGT tegevuskava (mis käsitleb metsaõigusnormide täitmise järelevalvet, metsahaldust ja puidukaubandust) [28] ja puidumäärust [29], millega nõutakse puittoodetega kauplejatelt hoolsuskohustuse täitmist, et hoida ära ebaseadusliku puidu sisenemist ELi turule.

(33) Kõnealused aruanded peaksid aitama ressursirikastel riikidel rakendada mäetööstuse läbipaistvuse algatuse põhimõtteid ja kriteeriume [30] ning anda oma kodanikele aru maksetest, mida sellised valitsemissektori üksused saavad nende jurisdiktsioonis mäetööstuse või ürgmetsade raiega tegelevatelt ettevõtjatelt. Aruanne peaks sisaldama andmeid riigi- ja projektipõhiselt, kusjuures projekti loetakse kõige madalamaks tegutsevaks aruandeüksuseks, mille kohta ettevõtja koostab korrapäraselt ettevõttesiseseid tegevusaruandeid, nagu kontsessioon, maardla jne, mille puhul maksed on seotud projektidega. Pidades silmas üldist eesmärki edendada nendes riikides head valitsemistava, tuleks hinnata aruandes kajastatavate maksete olulisust makseid saava valitsemissektori üksuse seisukohalt. Ette tuleks näha mitmesugused olulisuse kriteeriumid, nagu absoluutsummas maksed või protsentuaalne künnis (näiteks maksed, mis ületavad teatavat protsentuaalset osa riigi SKPst), mis on võimalik määratleda delegeeritud õigusakti kaudu. Komisjon peaks aruandluskorra läbi vaatama ja esitama selle kohta aruande viie aasta jooksul pärast käesoleva direktiivi jõustumist. Läbivaatamisel tuleks kaaluda aruandluskorra tõhusust ja võtta arvesse rahvusvahelisi arengusuundumusi, sealhulgas konkurentsivõime ja energiajulgeoleku küsimusi. Samuti tuleks läbivaatamise käigus arvesse võtta makseteabe koostajate ja kasutajate kogemusi ning kaaluda, kas oleks asjakohane lisada maksete kohta täiendavat teavet, nagu tegelikud maksumäärad ja makse saaja andmed, näiteks teave pangakonto kohta.

(34) Kooskõlas 2011. aasta mais Deauville's toimunud G8 tippkohtumise järeldustega ja selleks, et edendada rahvusvaheliselt võrdseid tingimusi, peaks komisjon jätkuvalt õhutama kõiki rahvusvahelisi partnereid kehtestama samalaadsed nõuded. Selles kontekstis on eriti oluline jätkata tööd asjakohaste rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite väljatöötamiseks.

(35) Selleks et võtta arvesse liikmesriikide õigusaktide ja ettevõtjate liike käsitlevate liidu õigusaktide edasisi muudatusi, peaks komisjonil olema õigus võtta aluslepingu artikli 290 kohaselt vastu delegeeritud õigusakte I ja II lisas loetletud ettevõtjate loendite ajakohastamise kohta. Delegeeritud õigusakte on vaja kasutada ka ettevõtja suuruse kriteeriumide kohandamiseks, kuivõrd aja möödudes vähendab inflatsioon nende reaalväärtust. On eriti oluline, et komisjon viiks oma ettevalmistava töö käigus läbi asjakohaseid konsultatsioone, sealhulgas ekspertide tasandil. Selleks et tagada mäetööstuse ja ürgmetsade raiega tegelevate ettevõtjate poolt valitsemissektori üksustele tehtud maksete asjakohane ja sobiv avalikustamise tase ning käesoleva direktiivi ühtne rakendamine, peaks komisjonil olema õigus võtta asutamislepingu artikli 290 kohaselt vastu delegeeritud õigusakte maksete olulisuse mõiste täpsustamiseks.

(36) Komisjon peaks delegeeritud õigusaktide ettevalmistamisel ja koostamisel tagama asjaomaste dokumentide samaaegse, õigeaegse ja asjakohase edastamise Euroopa Parlamendile ja nõukogule.

(37) Kuivõrd käesoleva direktiivi eesmärke, milleks on piiriüleste investeeringute hõlbustamine ja kogu liitu hõlmava võrreldavuse ning üldsuse usalduse parandamine finantsaruannete ja muude aruannete vastu konkreetsete andmete parema ja järjepideva avalikustamise teel, ei ole liikmesriikidel võimalik piisavas ulatuses saavutada ning seepärast on neid käesoleva direktiivi ulatuse ja mõju tõttu parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega meetmeid. Vastavalt kõnealuses artiklis osutatud proportsionaalsuse põhimõttele ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale.

(38) Käesolevas direktiivis austatakse põhiõigusi ja järgitakse põhimõtteid, mida on eeskätt tunnustatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartas,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:

1. Peatükk

Reguleerimisala, mõisted ja ettevõtjate kategooriad

Artikkel 1

Reguleerimisala

1. Käesoleva direktiiviga ettenähtud kooskõlastusmeetmeid kohaldatakse:

(a) liikmesriikide õigus- ja haldusnormide suhtes, mis on seotud I lisas loetletud ettevõtjate liikidega;

(b) liikmesriikide õigus- ja haldusnormide suhtes, mis on seotud II lisas loetletud ettevõtjate liikidega, mille kõik täisosanikud on I lisas loetletud liiki ettevõtjad või ettevõtjad, mida ei reguleeri liikmesriigi õigusaktid, kuid millel on direktiivi 2009/101/EÜ artiklis 1 loetletutega võrreldav õiguslik vorm;

(c) II lisas loetletud ettevõtjate liikide suhtes, mille kõik täisosanikud on:

i) I lisas loetletud liiki ettevõtjad või ettevõtjad, mida ei reguleeri liikmesriigi õigusaktid, kuid millel on direktiivi 2009/101/EÜ artiklis 1 loetletutega võrreldav õiguslik vorm, või

ii) II lisas loetletud liiki ettevõtjad, mille kõik täisosanikud on I lisas loetletud liiki ettevõtjad või ettevõtjad, mida ei reguleeri liikmesriigi õigusaktid, kuid millel on direktiivi 2009/101/EÜ artiklis 1 loetletutega võrreldav õiguslik vorm.

2. Komisjonil on õigus võtta kooskõlas artikliga 42 delegeeritud õigusaktidega vastu lõikes 1 osutatud I ja II lisas sisalduvad ettevõtjate loetelud.

Artikkel 2

Mõisted

Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

1) „avaliku huvi üksused” – liikmesriigi õigusaktidega reguleeritud üksused vastavalt direktiivi 2006/43/EÜ [31] artikli 2 punktis13 esitatud määratlusele;

2) „märkimisväärne osalus” – õigused teise ettevõtja kapitalis, mis, olenemata sellest, kas selle kohta on välja antud väärtpaber või mitte, loovad püsiva sideme teise ettevõtjaga ja on mõeldud toetama sellist õigust omava ettevõtja tegevust. Teise ettevõtja aktsiate või osade omamist käsitatakse märkimisväärse osalusena, kui see ületab liikmesriikide poolt fikseeritud teatavat protsendimäära, mis ei tohi ületada 20 %;

3) „seotud osapool” – määrusega (EÜ) nr 1126/2008 vastu võetud rahvusvahelises raamatupidamisstandardis (IAS 24) määratletud tähenduses;

4) „põhivara” – vara, mis on mõeldud jätkuvaks kasutamiseks ettevõtja tegevuses;

5) „netokäive” – tulu, mis on saadud toodete müügist ja teenuste osutamisest ning millest on maha arvatud müügiallahindlused ning käibemaks ja muud käibega otseselt seotud maksud;

6) „soetusmaksumus” – makstav hind ja kõik sellega seotud muud võimalikud kulud;

7) „tootmismaksumus” – tooraine ja kulukaupade ostuhind ning muud asjaomase objektiga otseselt seotud kulud. Põhjendatud osa asjaomase objektiga kaudselt seotud muudest kuludest võivad olla siia kaasatud sel määral, mil need on seotud tootmise ajaga. See ei hõlma turustuskulusid;

8) „väärtuse korrigeerimine” – korrigeerimine, mille eesmärk on võtta arvesse eraldiseisva vara bilansipäeva seisuga kindlaks määratud väärtuse vähenemist, olenemata sellest, kas selline vähenemine on lõplik või mitte;

9) „emaettevõtja” – ettevõtja, kes kontrollib üht või mitut tütarettevõtjat;

10) „tütarettevõtja” – ettevõtja, keda kontrollib emaettevõtja;

11) „kontsern” – emaettevõtja ja selle kõik konsolideeritavad tütarettevõtjad;

12) „sidusettevõtja” – kontserni sees üksteisega seotud kaks või enam ettevõtjat;

13) „seotud ettevõtja” – ettevõtja, milles teine ettevõtja omab märkimisväärset osalust ning mille tegevus- ja finantspõhimõtetele avaldab teine ettevõtja märkimisväärset mõju. Eeldatakse, et ettevõtja avaldab teisele ettevõtjale märkimisväärset mõju, kui sellel ettevõtjal on teises ettevõtjas 20 % või rohkem hääleõigustest.

Artikkel 3

Ettevõtjate ja kontsernide kategooriad

1. Väikesed ettevõtjad on ettevõtjad, kes oma bilansipäeval ei ületa kolme järgmise kriteeriumi seast kahe piirmäärasid:

(a) bilansimaht: 5 000 000 eurot;

(b) netokäive: 10 000 000 eurot;

(c) keskmine töötajate arv aruandeaasta jooksul: 50.

2. Keskmise suurusega ettevõtjad on ettevõtjad, kes ei ole väikesed ettevõtjad ja kes oma bilansipäeval ei ületa kolme järgmise kriteeriumi seast kahe piirmäärasid:

(a) bilansimaht: 20 000 000 eurot;

(b) netokäive: 40 000 000 eurot;

(c) keskmine töötajate arv aruandeaasta jooksul: 250.

3. Suurettevõtjad on ettevõtjad, kes oma bilansipäeval ületavad kolme järgmise kriteeriumi seast kahe piirmäärasid:

(a) bilansimaht: 20 000 000 eurot;

(b) netokäive: 40 000 000 eurot;

(c) keskmine töötajate arv aruandeaasta jooksul: 250.

4. Väikekontsernid on ema- ja tütarettevõtjad, kes konsolideeritud alusel ei ületa emaettevõtja bilansipäeval kolme järgmise kriteeriumi seast kahe piirmäärasid:

(a) bilansimaht: 5 000 000 eurot;

(b) netokäive: 10 000 000 eurot;

(c) keskmine töötajate arv aruandeaasta jooksul: 50.

5. Keskmise suurusega kontsernid on ema- ja tütarettevõtjad, kes ei ole väikekontsernid ja kes konsolideeritud alusel ei ületa emaettevõtja bilansipäeval kolme järgmise kriteeriumi seast kahe piirmäärasid:

(a) bilansimaht: 20 000 000 eurot;

(b) netokäive: 40 000 000 eurot;

(c) keskmine töötajate arv aruandeaasta jooksul: 250.

6. Liikmesriigid lubavad artikli 25 lõike 3 esimeses lõigus osutatud tasaarvestamist ja artikli 25 lõikes 7 osutatud elimineerimist käesoleva artikli lõigetes 4 ja 5 osutatud piirmäärade arvutamisel mitte rakendada. Sel juhul suurendatakse bilansimahu ja netokäibe kriteeriume 20 % võrra.

7. Nendes liikmesriikides, mis ei ole eurot kasutusele võtnud, arvutatakse lõigetes 1–5 sätestatud summad riigi omavääringusse ümber vahetuskursside alusel, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas päeval, mil jõustub mis tahes direktiiv, milles on kõnealused summad sätestatud.

8. Kui ettevõtja oma bilansipäeval ületab või lakkab ületamast lõigetes 1–5 sätestatud kolmest kriteeriumist kahe piirmäärasid, mõjutab see asjaolu käesolevas direktiivis sätestatud erandite kohaldamist üksnes juhul, kui see toimub kahel järjestikusel aruandeaastal.

9. Käesoleva artikli lõigetes 1–5 osutatud bilansimaht koosneb artiklis 9 ettenähtud skeemis „Varade” all punktides A–D esitatud varadest.

10. Inflatsiooni mõju arvesse võtmiseks vaatab komisjon korrapäraselt läbi ja vajaduse korral muudab kooskõlas artikliga 42 delegeeritud õigusaktidega käesoleva artikli lõigetes 1–5 osutatud määratlusi, võttes arvesse Euroopa Liidu Teatajas avaldatud inflatsiooninäitajaid.

2. PEATÜKK

Üldsätted ja -põhimõtted

Artikkel 4

Üldsätted

1. Aruandeaasta finantsaruanded moodustavad ühtse terviku ning sisaldavad kõikide ettevõtjate puhul vähemalt bilanssi, kasumiaruannet ja finantsaruannete lisasid.

Liikmesriigid võivad nõuda muudelt ettevõtjatelt kui väikestelt ettevõtjatelt lisaks esimeses lõigus nimetatud dokumentidele ka muude aruannete kaasamist aruandeaasta finantsaruannetesse.

2. Aruandeaasta finantsaruanded koostatakse selgelt ja kooskõlas käesoleva direktiiviga.

3. Aruandeaasta finantsaruanne peab andma õige ja õiglase ülevaate ettevõtja varade, kohustiste, finantsseisundi ning kasumi või kahjumi kohta. Kui käesoleva direktiivi kohaldamisest ei piisa, et anda õige ja õiglane ülevaade ettevõtja varade, kohustiste, finantsseisundi ning kasumi või kahjumi kohta, tuleb anda lisateavet.

4. Kui käesoleva direktiivi mõne sätte kohaldamine ei sobi erandlikult kokku lõikes 3 sätestatud kohustusega, tuleb sellest sättest kõrvale kalduda, et anda õige ja õiglane ülevaade ettevõtja varade, kohustiste, finantsseisundi ning kasumi või kahjumi kohta. Iga selline kõrvalekaldumine avalikustatakse finantsaruannete lisades koos selle põhjenduse ja aruandega selle mõju kohta ettevõtja varadele, kohustistele, finantsseisundile ning kasumile või kahjumile.

5. Liikmesriigid võivad nõuda muudelt ettevõtjatelt kui väikestelt ettevõtjatelt, et aruandeaasta finantsaruannetes avalikustatakse lisaks käesoleva direktiivi kohaselt nõutavale teabele ka muud teavet.

Artikkel 5

Finantsaruandluse üldpõhimõtted

1. Aruandeaasta finantsaruandes esitatud kirjeid kajastatakse ja mõõdetakse kooskõlas järgmiste üldpõhimõtetega:

(a) eeldatakse, et ettevõtja tegutseb jätkuvalt tegutseva ettevõtjana;

(b) arvestusmeetodeid ja hindamisaluseid tuleb kasutada ühest aruandeaastast teise järjepidevalt;

(c) kajastamine ja mõõtmine peab toimuma konservatiivsetel alustel, eelkõige:

i) kasumit võib kajastada üksnes bilansipäeva seisuga;

ii) kajastada tuleb kõiki kohustisi, mis on tekkinud asjaomase või eelnenud aruandeaasta jooksul, isegi kui sellised kohustised ilmnevad alles bilansipäeva ja bilansi koostamise päeva vahel;

iii) kajastada tuleb kogu kulumit, olenemata sellest, kas aruandeaasta tulemus on kahjum või kasum;

(d) bilansis ja kasumiaruandes kajastatud summad arvutatakse tekkepõhiselt;

(e) iga aruandeaasta algbilanss vastab eelnenud aruandeaasta lõppbilansile;

(f) aktiva- ja passivakirjete osi hinnatakse eraldi;

(g) mis tahes tasaarvestused varade ja kohustiste kirjete vahel ning tulu- ja kulukirjete vahel on keelatud;

(h) kasumiaruande- ja bilansikirjed esitatakse vastavalt aruandes kajastatava tehingu või kokkuleppe sisule;

(i) finantsaruannetes kajastatud objekte mõõdetakse kas soetus- või tootmismaksumuse põhimõttel;

(j) objektide kajastamisel, mõõtmisel, esitamisel ja avalikustamisel aruandeaasta finantsaruannetes võetakse arvesse asjaomaste kirjete olulisust.

2. Lisaks vastavalt lõike 1 punkti c alapunktile ii kajastatud summadele võivad liikmesriigid lubada või nõuda, et kajastatakse kõiki prognoositavaid kohustusi ja võimalikke kahjumeid, mis on tekkinud asjaomase või eelnenud aruandeaasta jooksul, isegi kui sellised kohustised või kahjumid ilmnevad alles bilansipäeva ja bilansi koostamise päeva vahel.

3. Neist üldpõhimõtetest kõrvalekaldumist lubatakse erandjuhtudel, kui see on vajalik õige ja õiglase ülevaate andmiseks ettevõtja varade, kohustiste, finantsseisundi ning kasumi või kahjumi kohta. Iga selline kõrvalekaldumine avalikustatakse finantsaruannete lisades koos põhjendustega ning hinnanguga nende mõju kohta ettevõtja varadele, kohustistele, finantsseisundile ning kasumile või kahjumile.

Artikkel 6

Ümberhinnatud väärtuses kajastatava põhivara alternatiivne mõõtmisalus

1. Erandina artikli 5 lõike 1 punktist i võivad liikmesriigid lubada või nõuda kõigi ettevõtjate või mis tahes liiki ettevõtjate põhivara mõõtmist ümberhinnatud väärtuses. Kui siseriikliku õigusega on selline mõõtmine ette nähtud, määratletakse kõnealuses õiguses sellise mõõtmise sisu ja piirangud ning kasutamise eeskirjad.

2. Kui kohaldatakse lõiget 1, kantakse soetus- või tootmismaksumuse alusel mõõdetud väärtuse ja ümberhindluse alusel mõõdetud väärtuse vahe „Omakapitali” all kajastatud ümberhindlusreservi.

Ümberhindlusreservi võib igal ajal täielikult või osaliselt kapitaliseerida.

Ümberhindlusreservi vähendatakse, kui sellesse kantud summad ei ole enam ümberhindluspõhise arvestuse jaoks vajalikud. Liikmesriigid võivad ette näha eeskirjad korraldamaks ümberhindlusreservi kasutamist, tingimusel et ülekandmisi ümberhindlusreservist kasumiaruandesse võib teha üksnes siis, kui ülekantud summad on kasumiaruandesse kantud kuluna või need kajastavad tegelikult realiseerunud väärtuskasvu. Kui ümberhindlusreserv ei vasta tegelikult realiseerunud väärtuskasvule, ei tohi seda otseselt ega kaudselt kasumina välja jaotada.

Kui käesoleva lõike teises ja kolmandas lõigus ei ole sätestatud teisiti, ei tohi ümberhindlusreservi vähendada.

3. Väärtuse korrigeerimised arvutatakse igal aastal ümberhinnatud väärtuse alusel. Erandina artiklitest 8 ja 12 võivad liikmesriigid siiski lubada või nõuda, et artiklitega 13 ja 14 ettenähtud skeemide asjakohastes kirjetes näidatakse üksnes väärtuse korrigeerimised, mis tulenevad soetus- või tootmismaksumuse alusel tehtud mõõtmisest, ning et vahe, mis tuleneb vastavalt käesolevale artiklile rakendatud ümberhindluspõhisest mõõtmisest, näidatakse neis skeemides eraldi.

Artikkel 7

Õiglase väärtuse alternatiivne mõõtmisalus

1. Erandina artikli 5 lõike 1 punktist i ja vastavalt käesolevas artiklis sätestatud tingimustele:

(a) Liikmesriigid lubavad või nõuavad kõigi ettevõtjate või mis tahes liiki ettevõtjate puhul finantsinstrumentide, sealhulgas tuletisinstrumentide mõõtmist õiglases väärtuses.

(b) Liikmesriigid võivad lubada või nõuda kõigi ettevõtjate või mis tahes liiki ettevõtjate puhul teatavatesse kategooriatesse kuuluvate varade, mis ei ole finantsinstrumendid, mõõtmist õiglasele väärtusele vastavates summades.

Sellise loa või kohustuse võib ette näha üksnes konsolideeritud finantsaruannete puhul.

2. Kaubalepinguid, mille kohaselt kummalgi lepingupoolel on õigus arveldada tehing sularahas või muu finantsinstrumendiga, käsitatakse käesoleva direktiivi kohaldamisel tuletisinstrumentidena, välja arvatud juhul, kui täidetud on järgmised tingimused:

(a) need sõlmiti ettevõtja eeldatava ostu, müügi või kasutuse eesmärgil ning on endiselt selle eesmärgi pärased;

(b) need olid sõlmimise hetkel kaubalepingud ja

(c) eeldatakse, et need täidetakse kauba kohaletoimetamisega.

3. Lõike 1 punkti a kohaldatakse üksnes järgmiste kohustiste suhtes:

(a) kauplemisportfelli kuuluvad kohustised;

(b) tuletisinstrumendid.

4. Lõike 1 punkti a kohast mõõtmist ei kohaldata:

(a) instrumentide suhtes, mis ei ole tuletisinstrumendid ja mida hoitakse tähtajani;

(b) ettevõtja väljastatud laenude ja nõuete suhtes, mida ei hoita kauplemiseks;

(c) tütarettevõtjates, seotud ettevõtjates ja ühisettevõtjates olevate osaluste suhtes, ettevõtja emiteeritud omakapitaliinstrumentide suhtes, äriühenduste raames tingimuslikku tasu käsitlevate lepingute suhtes ega muude selliste erijoontega finantsinstrumentide suhtes, mille puhul on üldiselt tunnustatud, et neid instrumente tuleb arvestada muul viisil kui teisi finantsinstrumente.

5. Erandina artikli 5 lõike 1 punktist i võivad liikmesriigid kõikide varade ja kohustiste puhul, mis kvalifitseeruvad maandatud alusinstrumendi või tehinguna vastavalt õiglase väärtuse riskimaandamisinstrumentide arvestussüsteemile, või selliste varade või kohustiste teatavate kindlaksmääratud osade puhul lubada mõõtmist nimetatud süsteemi kohaselt nõutava konkreetse väärtuse alusel.

6. Erandina käesoleva artikli lõigetest 3 ja 4 võivad liikmesriigid lubada või nõuda, et finantsinstrumente kajastatakse, mõõdetakse ja avalikustatakse määruse (EÜ) nr 1606/2002 kohaselt vastuvõetud rahvusvaheliste raamatupidamisstandarditega.

7. Õiglane väärtus käesoleva artikli tähenduses määratakse kindlaks vastavalt ühele järgmistest väärtustest:

(a) turuväärtus finantsinstrumentide puhul, mille usaldusväärne turg on võimalik hõlpsasti kindlaks teha; kui instrumendi turuväärtust ei ole võimalik hõlpsasti kindlaks teha, kuid on võimalik kindlaks teha selle osade või samaväärse instrumendi turuväärtus, võib turuväärtuse tuletada selle osade või samaväärse instrumendi turuväärtusest;

(b) üldtunnustatud hindamismudelite ja -meetodite kohane väärtus instrumentide puhul, mille usaldusväärset turgu ei ole võimalik hõlpsasti kindlaks teha. Nimetatud hindamismudelid ja -meetodid peavad tagama mõistliku hinnangu turuväärtusele.

Finantsinstrumente, mida pole võimalik usaldusväärselt mõõta ühegi punktides a ja b kirjeldatud meetodi abil, mõõdetakse soetus- või tootmismaksumuse põhimõtte alusel.

8. Olenemata artikli 5 lõike 1 punktist c, kui finantsinstrumenti mõõdetakse õiglases väärtuses, siis kajastatakse väärtuse muutust kasumiaruandes. Muutus kajastatakse siiski otse õiglase väärtuse reservis, kui:

(a) arvestatav instrument on riskimaandamisinstrumentide arvestussüsteemi kuuluv riskimaandamisinstrument, mis võimaldab väärtuse muutust osaliselt või tervikuna kasumiaruandes näitamata jätta, või

(b) väärtuse muutus seondub ettevõtja poolt välismaisesse majandusüksusse tehtud netoinvesteeringu osaks oleva rahalise kirje valuutakursi muutustega.

Liikmesriigid võivad lubada või nõuda, et müügivalimis finantsvara väärtuse muutus, välja arvatud tuletisinstrumendi väärtuse muutus, kantaks otse õiglase väärtuse reservi. Õiglase väärtuse reservi korrigeeritakse, kui selles kajastatud summasid ei ole enam vaja punktide a ja b rakendamiseks.

9. Olenemata artikli 5 lõike 1 punktist c võivad liikmesriigid lubada või nõuda kõigi ettevõtjate või mis tahes liiki ettevõtjate puhul, et muude varade kui finantsinstrumentide mõõtmisel õiglases väärtuses kajastatakse väärtuse muutust kasumiaruandes.

3. PEATÜKK

BILANSS JA KASUMIARUANNE

Artikkel 8

Üldsätted bilansi ja kasumiaruande kohta

1. Bilansi- ja kasumiaruandeskeemi ei tohi ühest aruandeaastast teise muuta. Sellest põhimõttest kõrvalekaldumist lubatakse erandjuhtudel selleks, et anda õige ja õiglane ülevaade ettevõtja varade, kohustiste, finantsseisundi ning kasumi või kahjumi kohta. Iga selline kõrvalekaldumine avalikustatakse koos põhjendustega finantsaruannete lisades.

2. Artiklites 9, 13 ja 14 ette nähtud kirjed tuleb bilansis ja kasumiaruandes näidata eraldi ja kõnealustes artiklites kindlaksmääratud järjekorras. Nende kirjete üksikasjalikum liigendamine on lubatud juhul, kui järgitakse ettenähtud skeeme. Uusi kirjeid võib lisada tingimusel, et nende sisu ei hõlma kõnealustes skeemides ette nähtud kirjeid. Liikmesriigid võivad nõuda sellist üksikasjalikumat liigendamist või uute kirjete lisamist.

3. Bilansi ja kasumiaruande araabia numbritega tähistatud kirjete skeemi, nomenklatuuri ja terminoloogiat kohandatakse, kui selle tingib ettevõtja eriline laad. Liikmesriigid võivad nõuda sellist kohandamist teatava majandussektori ettevõtjatelt.

4. Igal bilansi- ja kasumiaruandekirjel näidatakse selle kirje summa eelnenud aruandeaastal. Mis tahes võrreldamatused või korrigeerimised avalikustatakse koos selgitustega finantsaruannete lisades.

5. Liikmesriigid võivad lubada või nõuda bilansi- ja kasumiaruandeskeemi kohandamist nii, et see hõlmaks kasumi jaotamist või kahjumi käsitlust.

6. Seotud ettevõtja puhul:

(a) võivad liikmesriigid lubada või nõuda seotud ettevõtjate kajastamist aruandeaasta finantsaruannetes kapitaliosaluse meetodil, nagu on sätestatud artikli 27 lõigetes 2–8, võttes arvesse aruandeaasta finantsaruannete eripärast tulenevaid vajalikke korrigeerimisi võrreldes konsolideeritud finantsaruannetega;

(b) liikmesriigid võivad lubada või nõuda, et seotud ettevõtjale omistatava kasumi või kahjumi osa kajastatakse kasumiaruandes üksnes sellistele dividendidele vastava summa ulatuses, mis on juba saadud või mille maksmist on võimalik nõuda;

(c) kui kasumiaruandes kajastatud seotud ettevõtjale omistatav kasum või kahjum ületab selliseid dividende, mis on juba saadud või mille maksmist on võimalik nõuda, tuleb sellise erinevuse summa paigutada reservi, mida ei ole võimalik omanikele jaotada.

Artikkel 9

Bilansiskeem

Liikmesriigid näevad bilansi esitusviisiks ette järgmise skeemi.

Aktiva (varad)

A. Märgitud sissemaksmata kapital

sh sissenõutud kapitali osa märgitud sissemaksmata kapitalist

(välja arvatud juhul, kui siseriikliku õigusega on ette nähtud, et sissenõutud kapitali tuleb näidata „Omakapitali” all. Sellisel juhul tuleb sissenõutud, kuid veel sissemaksmata kapitali osa näidata rubriigis A või C.II.5).

B. Põhivara

I. Immateriaalne vara

1. Teadus- ja arendustegevuse kulud, kui siseriikliku õigusega on lubatud nende näitamine varana.

2. Kontsessioonid, patendid, litsentsid, kaubamärgid ning samalaadsed õigused ja varad, kui need on:

(a) omandatud tasu eest ning kui neid ei ole vaja näidata rubriigis B.I.3; või

(b) loonud ettevõtja ise, kui siseriikliku õigusega on lubatud nende näitamine varana.

3. Firmaväärtus, sellises ulatuses, milles see on omandatud tasu eest.

4. Ettemaksed.

II. Materiaalne vara

1. Maa ja ehitised.

2. Masinad ja seadmed.

3. Muu inventar, sisseseade, tööriistad ja varustus.

4. Ettemaksed ja ehitamisel olev materiaalne vara.

III. Finantsvara

1. Osalus sidusettevõtjates.

2. Laenud sidusettevõtjatele.

3. Märkimisväärsed osalused.

4. Laenud ettevõtjatele, kellega ettevõtja on seotud märkimisväärse osaluse kaudu.

5. Põhivara hulka kuuluvad investeeringud.

6. Muud laenud.

7. Oma aktsiad või osad (näidata nende nimiväärtus või selle puudumise korral arvestuslik nimiväärtus), sellises ulatuses, milles siseriikliku õigusega on lubatud nende näitamine bilansis.

C. Käibevara

I. Varud

1. Tooraine ja kulukaubad.

2. Lõpetamata toodang.

3. Valmistoodang ja müügiks ostetud kaubad.

4. Ettemaksed.

II. Nõuded

(Summad, mille maksetähtajani on jäänud rohkem kui üks aasta, tuleb näidata iga kirje all eraldi.)

1. Nõuded ostjate vastu.

2. Nõuded sidusettevõtjate vastu.

3. Nõuded ettevõtjate vastu, kellega ettevõtja on seotud märkimisväärse osaluse kaudu.

4. Muud nõuded.

5. Märgitud ja sissenõutud, kuid sissemaksmata kapital (välja arvatud juhul, kui siseriikliku õigusega on ette nähtud, et sissenõutud kapitali tuleb varana näidata rubriigis A).

6. Ettemaksed ning viitlaekumised (välja arvatud juhul, kui siseriikliku õigusega on ette nähtud, et sellised kirjed tuleb varana näidata rubriigis D).

III. Investeeringud

1. Osalus sidusettevõtjates.

2. Oma aktsiad või osad (näidata nende nimiväärtus või selle puudumise korral arvestuslik nimiväärtus), sellises ulatuses, milles siseriikliku õigusega on lubatud nende näitamine bilansis.

3. Muud investeeringud.

IV. Raha pangakontodel ja kassas

D. Ettemaksed ja viitlaekumised

(välja arvatud juhul, kui siseriikliku õigusega on ette nähtud, et sellised kirjed tuleb varana näidata rubriigis C.II.6.)

Passiva (kohustised ja omakapital)

A. Omakapital

I. Märgitud kapital

(välja arvatud juhul, kui siseriikliku õigusega on ette nähtud, et selle kirje all tuleb näidata sissenõutud kapital. Sellisel juhul näidatakse märgitud kapitali ja sissemakstud kapitali summa eraldi).

II. Ülekurss

III. Ümberhindlusreserv

IV. Reservid

1. Kohustuslik reserv, kui see on siseriikliku õigusega ette nähtud.

2. Reserv oma aktsiate või osade jaoks, kui see on siseriikliku õigusega ette nähtud, ilma et see piiraks direktiivi 77/91/EMÜ artikli 22 lõike 1 punkti b kohaldamist.

3. Põhikirjajärgsed reservid.

4. Muud reservid, sealhulgas õiglase väärtuse reserv.

V. Eelmiste perioodide jaotamata kasum või kahjum

VI. Aruandeaasta kasum või kahjum

B. Eraldised

1. Pensionieraldised ja eraldised samalaadsete kohustuste jaoks.

2. Maksueraldised.

3. Muud eraldised.

C. Võlakohustused

(Summad, mille maksetähtajani on jäänud kuni üks aasta, ja summad, mille maksetähtajani on jäänud rohkem kui üks aasta, tuleb näidata iga kirje all ja nende kirjete kogusumma all eraldi.)

1. Võlakirjad, näidates eraldi vahetusvõlakirjad

2. Krediidiasutustele võlgnetavad summad.

3. Tellijate ettemaksed, kui neid ei ole eraldi näidatud mahaarvamistena varudest.

4. Võlad tarnijatele.

5. Vekslivõlad.

6. Võlad sidusettevõtjatele.

7. Võlad ettevõtjatele, kellega ettevõtja on seotud märkimisväärse osaluse kaudu.

8. Muud võlad, sealhulgas maksu- ja sotsiaalkindlustusvõlad.

9. Viitvõlad ja edasilükkunud tulud (välja arvatud juhul, kui siseriikliku õigusega on ette nähtud, et need kirjed tuleb näidata rubriigis D „Viitvõlad ja edasilükkunud tulud”).

D. Viitvõlad ja edasilükkunud tulud

(välja arvatud juhul, kui siseriikliku õigusega on ette nähtud, et need kirjed tuleb näidata rubriigis C.9. „Võlakohustused”)

Artikkel 10

Bilansi alternatiivsed esitusviisid

Liikmesriigid võivad lubada või nõuda, et ettevõtjad või teatavat liiki ettevõtjad esitavad bilansi, kus eristatakse käibevara ja põhivara kirjeid artiklis 9 ettenähtust erineval viisil, kui esitatud teave on vähemalt samaväärne artiklis 9 nõutava teabega.

Artikkel 11

Erisätted teatavate bilansikirjete kohta

1. Kui vara või kohustis on bilansiskeemis seotud rohkem kui ühe kirjega, avalikustatakse selle seos teiste kirjetega kirje all, kus see on näidatud, või finantsaruannete lisades.

2. Oma aktsiad või osad ja sidusettevõtjate aktsiad ja osad näidatakse üksnes selleks ettenähtud kirjetel.

3. Vara näitamine põhi- või käibevarana sõltub selle vara otstarbest.

4. Õigused kinnisvarale ja muud samalaadsed õigused, mis on määratletud siseriikliku õigusega. näidatakse kirjel „Maa ja ehitised”.

5. Piiratud kasuliku kasutuseaga põhivara soetus- või tootmismaksumust vähendatakse väärtuse korrigeerimiste võrra, mis arvutatakse sellise vara süsteemseks amortiseerimiseks selle kasuliku kasutusea jooksul järgmistel tingimustel:

(a) finantspõhivara suhtes võib kohaldada väärtuse korrigeerimisi selliselt, et neid hinnatakse neile bilansipäeva seisuga omistatavas madalamas väärtuses;

(b) kui oodatavalt on väärtuse vähenemine püsiv, siis sõltumata sellest, kas põhivara kasulik kasutusiga on piiratud või mitte, kohaldatakse selle suhtes väärtuse korrigeerimisi selliselt, et neid hinnatakse neile bilansipäeva seisuga omistatavas madalamas väärtuses;

(c) punktides a ja b osutatud väärtuse korrigeerimised kajastatakse kuluna kasumiaruandes ning juhul, kui neid ei ole kasumiaruandes eraldi näidatud, avalikustatakse need eraldi finantsaruannete lisades;

(d) punktides a ja b ettenähtud madalamaks hinnatud väärtuses kajastamist ei tohi jätkata, kui väärtuse korrigeerimise põhjused enam ei kehti. Käesolevat sätet ei kohaldata firmaväärtuse väärtuse korrigeerimiste suhtes.

6. Käibevara väärtust korrigeeritakse selleks, et näidata seda madalama turuväärtusega või teatavatel asjaoludel muu sellele bilansipäeva seisuga omistatava madalama väärtusega.

Esimeses lõigus ettenähtud madalamaks hinnatud väärtuses kajastamist ei tohi jätkata, kui väärtuse korrigeerimise põhjused enam ei kehti.

7. Intressid kapitalilt, mis on võetud laenuks, et finantseerida põhi- või käibevara tootmist, võib tootmismaksumusse hõlmata kõnealuse tootmisperioodiga seotud ulatuses. Käesoleva sätte iga kohaldamine avalikustatakse finantsaruannete lisades.

8. Liikmesriigid võivad lubada, et ühe ja sama kategooria kauba varude ning kõigi üksteisega samaväärsete kirjete, sealhulgas investeeringute soetus- või tootmismaksumus arvutatakse kaalutud keskmise hinna või FIFO-meetodil või muul samalaadsel meetodil.

9. Kui siseriikliku õigusega on teadus- ja arendustegevuse kulusid lubatud kajastada „Varade” all, amortiseeritakse need kuni viie aasta jooksul. Seni, kuni teadus- ja arendustegevuse kulud ei ole veel täielikult amortiseeritud, ei tohi kasumit jaotada, välja arvatud juhul, kui reservid, mida on võimalik kasutada kasumi jaotamiseks, ja eelmiste perioodide jaotamata kasum on vähemalt võrdsed amortiseerimata kuludega.

Liikmesriigid võivad erandjuhtudel lubada erandi tegemist eelmises lõigus sätestatust. Sellised erandid ja nende põhjendused avalikustatakse finantsaruannete lisades.

10. Firmaväärtust amortiseeritakse süsteemselt kogu selle kasuliku kasutusea jooksul. Kui firmaväärtuse kasulikku kasutusiga ei ole võimalik usaldusväärselt hinnata, amortiseeritakse see kuni viie aasta jooksul. Finantsaruannete lisades selgitatakse ajavahemikku, mille jooksul firmaväärtus amortiseeritakse.

11. Eraldised katavad kohustisi, mille laad on selgelt määratletud ja mille tekkimine kas arvatakse bilansipäeva seisuga olevat tõenäoline või ollakse selles küll kindlad, kuid ei olda kindlad nende summas või tekkimise kuupäevas.

Liikmesriigid võivad samuti lubada luua eraldisi, mis on ette nähtud selliste kulude katmiseks, mille laad on selgelt määratletud ja mille tekkimine kas arvatakse bilansipäeva seisuga olevat tõenäoline või ollakse selles küll kindlad, kuid ei olda kindlad nende summas või tekkimise kuupäevas.

Eraldis on tõenäoliste kulude võimalikult täpne hinnang või kohustise korral selle bilansipäeval arveldamiseks vajalik summa.

Artikkel 12

Kasumiaruande skeem

1. Liikmesriigid näevad kasumiaruande esitusviisiks ette ühe või mõlemad artiklites 13 ja 14 sätestatud skeemid. Kui liikmesriik näeb ette mõlemad skeemid, võib ta lubada ettevõtjatel ise skeemi valida.

2. Erandina artikli 4 lõikest 1 võivad liikmesriigid lubada või nõuda, et kõik ettevõtjad või mis tahes liiki ettevõtjad esitavad artiklite 13 ja 14 kohaste kasumiaruande kirjete asemel majandustulemuste aruande, tingimusel et selles esitatud teave on vähemalt samaväärne artiklites 13 ja 14 sätestatuga.

Artikkel 13

Kulude laadi järgi liigendatud kasumiaruande skeem

1. Netokäive.

2. Valmis- ja lõpetamata toodangu varude muutus.

3. Ettevõtja poolt oma tarbeks valmistatud ja kapitaliseeritud toodang.

4. Muud tegevustulud.

5. a) Tooraine ja kulukaubad.

b) Muud väliskulud.

5. Tööjõukulud:

(a) palgakulu;

(b) sotsiaalkindlustuskulud; eraldi tuleb näidata pensionidega seotud kulud.

7. a) Materiaalse ja immateriaalse põhivara väärtuse korrigeerimised.

b) Käibevara väärtuse korrigeerimised määral, mil need ületavad asjaomase ettevõtja tavaliste väärtuse korrigeerimiste summasid.

8. Muud tegevuskulud.

9. Tulu märkimisväärsetest osalustest; eraldi tuleb näidata tulu märkimisväärsetest osalustest sidusettevõtjates.

10. Tulu muudest investeeringutest ja laenudest, mis kuuluvad põhivara hulka; eraldi tuleb näidata selline tulu sidusettevõtjatest.

11. Muud saadaolevad intressid ja samalaadsed tulud; eraldi tuleb näidata selline tulu sidusettevõtjatest.

12. Finantsvara ning käibevara hulka kuuluvate investeeringute väärtuse korrigeerimised.

13. Tasumisele kuuluvad intressid ja samalaadsed kulud; eraldi tuleb näidata asjaomased sidusettevõtjatele tasumisele kuuluvad summad.

14. Kasumilt või kahjumilt tasumisele kuuluv maks.

15. Kasum või kahjum pärast maksustamist.

16. Muud maksud, mida ei ole näidatud kirjetel 1–15.

17. Aruandeaasta kasum või kahjum.

Artikkel 14

Kulude otstarbe järgi liigendatud kasumiaruande skeem

1. Netokäive.

2. Müüdud kaupade või teenuste maksumus (koos väärtuse korrigeerimistega).

3. Brutokasum või -kahjum.

4. Turustuskulud (koos väärtuse korrigeerimistega).

5. Halduskulud (koos väärtuse korrigeerimistega).

6. Muud tegevustulud.

7. Tulu märkimisväärsetest osalustest; eraldi tuleb näidata tulu märkimisväärsetest osalustest sidusettevõtjates.

8. Tulu muudest investeeringutest ja laenudest, mis kuuluvad põhivara hulka; eraldi tuleb näidata selline tulu sidusettevõtjatest.

9. Muud saadaolevad intressid ja samalaadsed tulud; eraldi tuleb näidata selline tulu sidusettevõtjatest.

10. Finantsvara ning käibevara hulka kuuluvate investeeringute väärtuse korrigeerimised.

11. Tasumisele kuuluvad intressid ja samalaadsed kulud; eraldi tuleb näidata asjaomased sidusettevõtjatele tasumisele kuuluvad summad.

12. Kasumilt või kahjumilt tasumisele kuuluv maks.

13. Kasum või kahjum pärast maksustamist.

14. Muud maksud, mida ei ole näidatud kirjetel 1–13.

15. Aruandeaasta kasum või kahjum.

Artikkel 15

Erisäte kasumiaruande kohta

Kui üksikud tulu- või kulukirjed on erakorralise suuruse või sagedusega, avalikustab ettevõtja need kasumiaruandes eraldi ja esitab finantsaruannete lisades selgitused nende summa ja laadi kohta.

Artikkel 16

Lihtsustused väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate jaoks

1. Liikmesriigid lubavad väikestel ettevõtjatel koostada lühendatud bilansi, kus on näidatud üksnes need kirjed, mis on artiklis 9 tähistatud tähtede ja rooma numbritega, ning kus on eraldi avalikustatud teave, mis on nõutud sulgudes aktiva (varad) rubriigis C.II ning passiva (kohustised ja omakapital) rubriigis C, kuid kogusummana kummagi kirje kohta.

2. Liikmesriigid lubavad väikestel ja keskmise suurusega ettevõtjatel koostada lühendatud kasumiaruande järgmiste piirangutega:

(a) artiklis 13 võib kirjed rubriikides 1–5 koondada üheks kirjeks nimetusega „Brutokasum või -kahjum”;

(b) artiklis 14 võib kirjed rubriikides 1, 2, 3 ja 6 koondada üheks kirjeks nimetusega „Brutokasum või -kahjum”.

4. PEATÜKK

Finantsaruannete lisad

Artikkel 17

Finantsaruannete lisade sisu kõigi ettevõtjate jaoks

1. Lisaks käesoleva direktiivi muudes sätetes ette nähtud teabele avaldavad kõik ettevõtjad finantsaruannete lisades teabe vähemalt järgmise kohta:

(a) kasutatud arvestusmeetodid ja eelkõige aruandeaasta finantsaruannete eri kirjete puhul kasutatud mõõtmisalused;

(b) kui põhivara mõõdetakse ümberhinnatud väärtuses, siis tabel, milles on näidatud aruandeaasta muutused ümberhindlusreservis, koos selgitusega selles sisalduvate kirjete maksustamisviisi kohta; bilansiline maksumus, mida oleks kajastatud, kui põhivara ei oleks ümber hinnatud.

(c) Kui finantsinstrumente mõõdetakse õiglases väärtuses, avalikustatakse järgmine:

i) hindamismudelite ja -meetodite aluseks olevad olulised eeldused, kui õiglane väärtus on kindlaks määratud artikli 7 lõike 7 punkti b kohaselt;

ii) finantsinstrumentide kategooriate kaupa nende õiglane väärtus, otse kasumiaruandes kajastatud väärtuse muutused ja õiglase väärtuse reservis kajastatud muutused;

iii) tuletisinstrumentide klasside kaupa teave nende instrumentide ulatuse ja laadi kohta, sealhulgas olulised tingimused, mis võivad mõjutada tulevaste rahavoogude suurust, ajastust ja kindlust;

iv) tabel, milles on näidatud aruandeaasta muutused õiglase väärtuse reservis;

(d) kõigi bilansiväliste siduvate finantskohustuste, garantiide või võimalike sündmuste kogusumma ning mis tahes antud tagatise laad ja vorm; eraldi avalikustatakse mis tahes siduvad kohustused, mis on seotud pensionide ning sidus- ja seotud ettevõtjatega;

(e) ettevõtja bilansis kajastamata kokkulepete laad ja äriline eesmärk ning nende finantsmõju ettevõtjale;

(f) selliste oluliste sündmuste laad, mis ilmnevad pärast aasta lõppu ja mis ei kajastu kasumiaruandes või bilansis, ning nende finantsmõju;

(g) ettevõtja võlgnetavad summad, mille maksetähtajani on jäänud rohkem kui viis aastat, ning kõik ettevõtja võlad, mille eest ettevõtja on andnud tagatise, kusjuures näidatakse tagatise laad ja vorm;

(h) ettevõtja tehingud seotud osapooltega, kaasa arvatud nende tehingute summa, seotud osapoolega sõlmitud suhete laad ja muu teave tehingute kohta, mis on vajalik ettevõtja finantsseisundi mõistmiseks, kui sellised tehingud ei ole sõlmitud tavalistes turutingimustes. Teavet üksiktehingute kohta võib vastavalt tehingute laadile koondada, välja arvatud juhul, kui seotud osapooltega tehtud tehingute poolt ettevõtja finantsseisundile avaldatava mõju mõistmiseks on vaja eraldi teavet.

2. Liikmesriigid ei nõua, et väikesed ettevõtjad avaldaksid rohkem teavet, kui on nõutud käesoleva artikliga.

3. Kui bilansi ja kasumiaruande lisad esitatakse vastavalt käesolevale peatükile, esitatakse need bilansis ja kasumiaruandes esitatud kirjetega samas järjekorras.

Artikkel 18

Täiendava avalikustamise nõue keskmise suurusega ja suurettevõtjate ning avaliku huvi üksuste jaoks

1. Keskmise suurusega ettevõtjad ja suurettevõtjad ning avaliku huvi üksused avalikustavad oma finantsaruannete lisades lisaks artikliga 17 ja käesoleva direktiivi teiste sätetega nõutavale teabele teabe ka järgmise kohta:

(a) mitmesuguste põhivara kirjete puhul:

i) soetus- või tootmismaksumus või kui järgitud on alternatiivset mõõtmisalust, siis õiglane väärtus või ümberhinnatud väärtus aruandeaasta alguses ja lõpus;

ii) lisandumised, realiseerimised ja ülekandmised aruandeaasta jooksul;

iii) akumuleeritud väärtuse korrigeerimised aruandeaasta alguses ja lõpus;

iv) aruandeaasta jooksul tehtud väärtuse korrigeerimised;

v) akumuleeritud väärtuse korrigeerimiste muutused seoses lisandumiste, realiseerimiste ja ülekandmistega aruandeaasta jooksul;

vi) intresside kapitaliseerimise korral vastavalt artikli 11 lõikele 7 aasta jooksul kapitaliseeritud summa;

(b) kui põhi- või käibevara väärtust korrigeeritakse üksnes seoses maksustamisega, esitatakse korrigeerimiste summa ja põhjendus;

(c) kui finantsinstrumente mõõdetakse soetus- või tootmismaksumuse alusel:

i) iga tuletisinstrumentide klassi puhul:

– instrumentide õiglane väärtus, kui see väärtus on võimalik mõne artikli 7 lõike 7 punktis a kirjeldatud meetodi abil kindlaks teha;

– teave instrumentide ulatuse ja laadi kohta;

ii) finantspõhivarade suhtes, mis on kajastatud suuremas väärtuses kui nende õiglane väärtus:

– iga vara või varade rühma bilansiline väärtus ja õiglane väärtus;

– bilansilise väärtuse vähendamata jätmise põhjused, sealhulgas nende tõendite laad, mis annavad alust eeldada, et bilansiline väärtus taastub;

(d) summad, mis on eraldatud haldus-, juht- ja järelevalveorganite liikmetele tasuks nende ülesannete täitmise eest aruandeaastal, ning mis tahes siduvad kohustused, mis tekivad või on võetud seoses nende organite endiste liikmete vanaduspensioniga, kusjuures see teave esitatakse kogusummana iga kategooria kohta.

Liikmesriigid võivad kõnealuse teabe esitamise nõudest loobuda, kui see teave võimaldab tuvastada asjaomase organi konkreetse liikme positsiooni;

(e) haldus-, juht- ja järelevalveorganite liikmetele makstud avansi ja neile antud krediidi summad, näidates sealjuures intressimäärad, põhitingimused ja mis tahes tagasimakstud ja mahakantud summad või summad, millest on loobutud, samuti siduvad kohustused, mis on nende huvides mis tahes laadi tagatistega võetud, kusjuures see teave esitatakse kogusummana iga kategooria kohta;

(f) aruandeaasta jooksul ettevõtja juures töötanud isikute keskmine arv, sealhulgas nende keskmine arv kategooriate kaupa, ning aruandeaasta tööjõukulud, liigendatuna töötasudeks, sotsiaalkindlustuskuludeks ja pensionikuludeks, kui neid kulusid ei ole kasumiaruandes eraldi avalikustatud;

(g) edasilükkunud tulumaksu saldo aruandeaasta lõpus ja selle muutused aruandeaasta jooksul;

(h) iga sellise ettevõtja ärinimi ja registrijärgne asukoht, milles vaadeldav ettevõtja ise või isiku kaudu, kes tegutseb enda nimel, kuid ettevõtja huvides, omab märkimisväärset osalust, kusjuures näidatakse omatava kapitali osatähtsus ning kõnealuse ettevõtja kinnitatud finantsaruannetes esitatud omakapitali suurus ning viimase aruandeaasta kasum või kahjum; teabe omakapitali ning kasumi või kahjumi kohta võib jätta esitamata, kui kõnealune ettevõtja ei avalda oma bilanssi ja vaadeldav ettevõtja ei oma selle üle kontrolli.

Liikmesriigid võivad lubada esimeses lõigus nõutava teabe avalikustamist avalduse kujul, mis antakse hoiule kooskõlas direktiivi 2009/101/EÜ artikli 3 lõigetega 1 ja 3; sellise avalduse hoiule andmine avalikustatakse finantsaruannete lisades. Liikmesriigid võivad ka lubada kõnealuse teabe väljajätmist, kui selle laad kahjustaks oluliselt mis tahes ettevõtjat, mille kohta see käib. Liikmesriigid võivad ette näha, et selliseks väljajätmiseks on vaja eelnevat haldusasutuse või kohtu luba. Iga selline väljajätmine avalikustatakse finantsaruannete lisades.

(i) lubatud kapitali piires aruandeaasta jooksul märgitud aktsiate või osade arv ja nimiväärtus või selle puudumise korral arvestuslik nimiväärtus, ilma et see piiraks selle kapitali suurust käsitleva direktiivi 2009/101/EÜ artikli 2 lõike 1 punkti e ja direktiivi 77/91/EMÜ artikli 2 punkti c kohaldamist;

(j) kui aktsiaid või osasid on mitut liiki, siis igat liiki aktsiate või osade arv ja nimiväärtus või selle puudumise korral arvestuslik nimiväärtus;

(k) kõik osalust tõendavad väärtpaberid, vahetusvõlakirjad, ostutähed, optsioonid või samalaadsed väärtpaberid või õigused, kusjuures näidatakse nende arv ja nendega kaasnevad õigused;

(l) iga sellise ettevõtja ärinimi, peakorter või registrijärgne asukoht ja õiguslik vorm, milles ettevõtja on täisosanik;

(m) suurima ettevõtjate ühenduse, kuhu ettevõtja kuulub tütarettevõtjana, konsolideeritud finantsaruandeid koostava ettevõtja ärinimi ja registrijärgne asukoht;

(n) väikseima ettevõtjate ühenduse, kuhu ettevõtja kuulub tütarettevõtjana ja mis samuti kuulub punktis m osutatud ettevõtjate ühendusse, konsolideeritud finantsaruandeid koostava ettevõtja ärinimi ja registrijärgne asukoht;

(o) koht, kust on võimalik saada punktides m ja n osutatud konsolideeritud finantsaruannete koopiaid, juhul kui need on kättesaadavad;

(p) ettepanek kasumi jaotamise või kahjumi käsitlemise kohta;

(q) kasumi jaotamine või kahjumi käsitlemine.

2. Liikmesriigid ei ole kohustatud punkti h kohaldama siseriikliku õigusega reguleeritavast emaettevõtjast ettevõtja suhtes järgmistel juhtudel:

(a) kui asjaomane ettevõtja on kaasatud emaettevõtja koostatud konsolideeritud finantsaruannetesse või artikli 24 lõikes 5 osutatud suurema ettevõtjate ühenduse konsolideeritud finantsaruannetesse;

(b) kui emaettevõtja on käsitlenud osalust asjaomastes ettevõtjates oma aruandeaasta finantsaruannetes kooskõlas artikli 8 lõikega 6 või konsolideeritud finantsaruannetes, mille ta on koostanud kooskõlas artikli 27 lõigetega 1–8.

Artikkel 19

Täiendava avalikustamise nõue suurettevõtjate ja avaliku huvi üksuste jaoks

1. Suurettevõtjad ja avaliku huvi üksused avalikustavad oma finantsaruannete lisades lisaks artiklitega 17 ja 18 ning käesoleva direktiivi teiste sätetega nõutavale teabele teabe ka järgmise kohta:

(a) netokäive, sealhulgas selle jaotumine tegevusvaldkondade ja geograafiliste turgude lõikes, kui need tegevusvaldkonnad ja turud erinevad üksteisest oluliselt, võttes arvesse, kuidas on korraldatud toodete müük ja teenuste osutamine;

(b) vannutatud audiitorite või audiitorettevõtete poolt aruandeaasta finantsaruannete kohustusliku auditeerimise eest aruandeaastal nõutud kogutasud ning vannutatud audiitorite või audiitorettevõtete poolt muude kindlustandvate teenuste, maksualaste nõustamisteenuste ja muude auditiväliste teenuste eest aruandeaastal nõutud kogutasud.

2. Liikmesriigid võivad lubada lõike 1 punktis a osutatud teabe väljajätmist, kui selle avalikustamine kahjustaks oluliselt ettevõtjat. Liikmesriigid võivad ette näha, et selliseks väljajätmiseks on vaja eelnevat haldusasutuse või kohtu luba. Iga selline väljajätmine avalikustatakse finantsaruannete lisades.

5. PEATÜKK

Tegevusaruanne

Artikkel 20

Tegevusaruande sisu

1. Tegevusaruanne sisaldab vähemalt õiglast ülevaadet ettevõtja majandustegevuse arengust ja tulemustest ja tema seisundist ning ettevõtja peamiste riskide ja määramatuste kirjeldust.

Ülevaade on ettevõtja majandustegevuse arengu ja tulemuste ning seisundi tasakaalustatud ja põhjalik analüüs, mis vastab tema majandustegevuse suurusele ja keerukusele.

Selles ulatuses, mil see on vajalik ettevõtja arengu, tulemuste või seisundi mõistmiseks, sisaldab analüüs tema majandustegevuse peamisi asjakohaseid finants- ja vajaduse korral ka muid tulemusnäitajaid, sealhulgas teavet keskkonna ja töötajatega seotud küsimuste kohta.

Tegevusaruandes esitatav analüüs sisaldab vajaduse korral viiteid aruandeaasta finantsaruannetes esitatud summadele ja annab nende kohta lisaselgitusi.

2. Tegevusaruandes esitatakse ka järgmine teave:

(a) pärast aruandeaasta lõppu toimunud mis tahes olulised sündmused;

(b) ettevõtja tõenäoline edaspidine areng;

(c) teadus- ja arendustegevuse valdkonnas teostatav tegevus;

(d) direktiivi 77/91/EMÜ artikli 22 lõikega 2 ettenähtud andmed oma aktsiate või osade omandamise kohta;

(e) ettevõtja filiaalide olemasolu;

(f) järgmised andmed finantsinstrumentide kasutamise kohta, kui need on olulised ettevõtja varade, kohustiste, finantsseisundi ja kasumi või kahjumi hindamiseks:

i) ettevõtja finantsriskide maandamise eesmärgid ja põhimõtted, sealhulgas riskimaandamise põhimõtted sellise peamise prognoositavate tehingute liigi puhul, mille korral kasutatakse riskimaandamisinstrumentide arvestust;

ii) ettevõtja avatus hinna-, krediidi-, likviidsus- ja rahavooriskile.

3. Liikmesriigid võivad vabastada väikesed ettevõtjad tegevusaruande koostamise kohustusest, tingimusel et finantsaruannete lisades on esitatud direktiivi 77/91/EMÜ artikli 22 lõikes 2 osutatud teave ettevõtja oma aktsiate või osade omandamise kohta.

4. Liikmesriigid võivad vabastada keskmise suurusega ettevõtjad lõike 1 kolmandas lõigus sätestatud kohustusest ulatuses, mil see on seotud mittefinantsteabega.

Artikkel 21

Ühingujuhtimise aruanne

1. Avaliku huvi üksuse tegevusaruanne sisaldab ühingujuhtimise