Direktiivi 2011/70/Euratom artikli 14 lõike 2 alusel (edaspidi „direktiiv“) on komisjon kohustatud Euroopa Parlamendile ja nõukogule saatma iga kolme aasta järel aruande direktiivi rakendamise edusammude kohta ja ülevaate ühenduse territooriumil oleva kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivseühiste jäätmete kohta, sealhulgas nende ainete tekkimise tulevikuprognoosi. See on esimene kord, kui komisjon on võimeline andma Euroopa Liidu (EL) kodanikele põhjaliku ülevaate selles olulises küsimuses. Kuigi liikmesriikide poolt teada antud edusammud ei ole alati põhjalikud ja võrreldavad, antakse käesoleva aruandes selge ülevaade hetkeolukorrast ja tuuakse esile valdkonnad, mis vajavad tulevikus täiendavaid parandusi ja tähelepanu.

−tagada vajaduse korral kättesaadavate rahaliste vahendite piisav ja läbipaistev haldamine kooskõlas põhimõttega, et need, kes tekitavad radioaktiivseid jäätmeid või kasutatud tuumkütust, kannavad ka nende käitlemiskulud.

Vastu võetud direktiiv on suur samm põhjaliku ja õiguslikult siduva raamistiku loomiseks ELi tasandil, et kasutatud tuumkütust ja radioaktiivset jäätmeid käideldaks ohutult ja vastutustundlikult. Direktiivi eesmärk on

Iga liikmesriik võib oma energiaallikad ise kindlaks määrata. Liikmesriikide aruannete esitamise ajal oli 14 liikmesriigis kasutusel 129 tuumareaktorit koguvõimsusega umbes 120 GWe ja keskmise kasutusajaga 30 aastat. Teatises tuumaenergia näidisprogrammi kohta toodud hinnangu kohaselt suletakse ELis 2025. aastaks 50 praegu kasutusel tuumareaktorit, samal ajal kui kümnes liikmesriigis kavandatakse ehitusprojekte uute tuumareaktorite ehitamiseks ja nelja reaktori ehitustööd on käimas Soomes, Prantsusmaal ja Slovakkias. See tähendab täiendava koguse radioaktiivsete jäätmete ja tuumkütuse tekkimist, mis vajavad ohutut ja vastutustundlikku käitlemist järgmistel sajanditel.

Kasutatud tuumkütus – tuumkütus, mis on reaktori südamikust kiirituse järel jäädavalt eemaldatud ja mis ei ole selle olemasoleval kujul enam kasutatav. See tekib tuumareaktorite töötamisel elektrienergia tootmisel, teadusuuringutes, koolitustel ning demonstreerimisel. Kasutatud tuumkütuse käitlemise eesmärgil saavad liikmesriigid kas kasutatud tuumkütuse osaliselt taaskasutusse võtta selle ümbertöötlemise teel – järgi jäävad ained on eriti aktiivsed radioaktiivsed jäätmed lõppladustamiseks – või ladustada kasutatud tuumkütus töötlemiseta (liigitatakse ümber eriti aktiivseteks radioaktiivseteks jäätmeteks). See selgitab, miks selle aine ja radioaktiivsete jäätmete käitlemine peaks toimuma koos.

Radioaktiivsed jäätmed – gaasilises, vedelas või tahkes olekus radioaktiivsed ained, mille edasist kasutust ei nähta ette ja mis on klassifitseeritud radioaktiivsete jäätmetena. Radioaktiivsed jäätmed tekivad elektrienergia tootmisel tuumaelektrijaamades, aga ka sellistes valdkondades, kus radioaktiivseid aineid ei kasutata elektri tootmiseks, nagu nt meditsiin, teaduslik töö, tööstus ja põllumajandus. Pidades silmas selliste jäätmete radioaktiivsust ja võimalikke ohtusid, liigitatakse neid üldiselt väga väikese radioaktiivsusega jäätmeteks, väheaktiivseteks radioaktiivseteks jäätmeteks, keskmise radioaktiivsusega jäätmeteks ja eriti aktiivseteks radioaktiivseteks jäätmeteks. ELis on peaaegu 90 % radioaktiivsetest jäätmetest liigitatud kui väga väikese radioaktiivsusega jäätmed või väheaktiivsed radioaktiivsed jäätmed.

Kõik liikmesriigid toodavad oma territooriumil radioaktiivseid jäätmeid ja 21 neist käitlevad ka kasutatud tuumkütust. Jäätmete radioaktiivsete omaduste ja võimaliku ohu tõttu töötajatele ning muule elanikkonnale on oluline tagada selliste ainete ohutu käitlemine nende tekitamisest kuni lõppladustamiseni. See tähendab kõnealuste ainete eraldamist inimestest ja elukeskkonnast pikaks ajaks. Direktiivi vastuvõtmise ja ülevõtmisega tunnistavad liikmesriigid oma õiguslikku ja eetilist kohustust tagada nende ainete käitlemisel kõrge ohutuse tase ja vältida põhjendamatut koormust tulevastele põlvedele.

Teatisest tuumaenergia näidisprogrammi kohta selgus, et tuumaelektrijaamade dekomisjoneerimine muutub lähiaastatel Euroopa tuumaenergiatööstuses järjest tähtsamaks tegevuseks tuumareaktorite vananemise tõttu ja et olemasolevate tuumaelektrijaamade asendamiseks on vaja teha ka investeeringuid. Sel on tekitatavate radioaktiivsete jäätmete kogusele suur mõju (eriti väga väikese radioaktiivsusega jäätmete ja väheaktiivsete radioaktiivsete jäätmete puhul), mida tuleks arvestada lõppladustamis- ja hoiustamisrajatiste planeerimisel. Keskmise radioaktiivsusega jäätmete ja eriti aktiivsete radioaktiivsete jäätmete ohutu ja vastutustundlik käitlemine on piisava ja pikaajalise saadaoleva hoiustamisvõimsuse ja jäätmete lõppladustamise jätkusuutlike lahenduste arendamise tõttu paras proovikivi.

Tuleb märkida, et enamikul liikmesriikidel on kasutusel ajaloos väljakujunenud klassifitseerimissüsteem, samal ajal kui osad tuumaprogrammita liikmesriigid rakendavad Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuri (edaspidi „IAEA“) üldist ohutusjuhendit GSG-1. Selleks et hinnata praegust ELi jäätmete koguste ülevaadet, otsustas komisjon klassifitseerida osade liikmesriikide andmed IAEA standardi alusel.

Kogu praegu ELi territooriumil olev kasutatud tuumkütus on hoiustatud ja ühtegi kasutatud tuumkütuse tsiviiljäätmete kõrvaldamise asutust ei ole maailmas kasutusel. Kuigi teatavates liikmesriikides on ajalooliselt ja praegu tavaks kasutatud tuumkütus ümber töödelda, on enamiku liikmesriikide aktiivsete tuumaelektrijaamade eesmärk lõppladustada kasutatud tuumkütust sügaval asuvates geoloogilistes rajatistes ilma tulevase ümbertöötlemise kavatsuseta. See toob tõenäoliselt kaasa hoiustamise ja lõppladustamise vajadusega eriti aktiivsete radioaktiivsete jäätmete koguse suurenemise, kui arvestada ümbertöötlusasutuste plaanipärast sulgemist Ühendkuningriigis 2020. aastaks ning Brexiti mõju, sest siis saab Prantsusmaast ainus riigisisese ümbertöötlemise tööstuspoliitikaga liikmesriik, kuna osa liikmesriike töötleb tuumkütust ümber välismaal ja nad kaaluvad sel viisil toimimist ka tulevikus.

Radioaktiivsete jäätmete hinnanguline kogus kokku ELi territooriumil on 3 313 000 m3, millest ligikaudu 70 % on lõppladustatud (2 316 000 m3) ja 30 % on hoiustatud (997 000 m3). Radioaktiivsete jäätmete üldisest kogusest moodustab peamise osa ehk 74 % väheaktiivsed radioaktiivsed jäätmed, 15 % väga väikese radioaktiivsusega jäätmed, 10 % keskmise radioaktiivsusega jäätmed ja 0,2 % keriti aktiivsed radioaktiivsed jäätmed (vt joonist 1). Keskmise radioaktiivsusega jäätmeid ja eriti aktiivseid radioaktiivseid jäätmeid tekitatakse ja hoiustatakse peamiselt tuumaenergia programmidega ELi liikmesriikides.

Liikmesriigid on direktiivi alusel kohustatud komisjonile andma ülevaate kõikidest radioaktiivsetest jäätmetest ja kasutatud tuumkütust, sealhulgas osutades selgelt nende ainete asukohale ja kogusele koos asjakohase klassifikatsiooniga. Lisaks peavad liikmesriikide aruanded sisaldama tulevaste koguste (sealhulgas tegevuse lõpetamise tagajärjel tekkinud koguste) hinnangulisi andmeid ja ajakohastatud ülevaadet ning prognoose iga kolme aasta tagant. Liikmesriikidelt saadud teabe alusel peab komisjon saatma ühenduse territooriumil olevate radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse koguste ülevaate Euroopa Parlamendile ja nõukogule. Kuigi ELi jäätmete koguste ülevaade on lisatud käesolevale aruandele töödokumendina, on lisaks esitatud kokkuvõte tabelis 1 ja joonisel 1.

Tuleb märkida, et direktiivi artikli 13 lõike 2 alusel on komisjon palunud liikmesriikidelt selgitusi ja võib avaldada arvamuse selle kohta, kas liikmesriikide individuaalsed riiklikud programmid on kooskõlas direktiivi artikliga 12.

Liikmesriikide terviklikud ja ajakohastatud ülevaated jäätmekoguste kohta on kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutuks ja vastutustundlikuks käitlemiseks koostatavate riiklike programmide, kulude hindamise ja seotud põhimõtete ja kavade alus. Praegu on usaldusväärse, kogu ELi hõlmava jäätmete koguste ülevaate tegemine ja esitamine keeruline, kuna suurem osa liikmesriikidest kasutavad oma klassifikatsioonisüsteemi ja ühtlustatud lähenemisviisi ei käsitleta direktiivis selgesõnaliselt. Peale selle ei ole osa liikmesriike teavitanud radioaktiivsete jäätmete kõikidest liikidest, eriti radioaktiivsetest jäätmetest, mis pärinevad asjaomaste uute rajatiste ehitamisest ja dekomisjoneerimisest, samuti tulevikuprognoosidest ja asutuste jäätmetest. Seetõttu plaanib komisjon direktiivi artikli 14 lõike 1 alusel järgmise teavitamisetapi (2018. aastal) ajal toetada liikmesriike i) radioaktiivsete jäätmete koguseid käsitlevate andmete edastamise parandamisel, pakkudes näiteks välja erinevate radioaktiivsete jäätmete ja nende algallikate selge määratuse, ja ii) tehes täiendavaid jõupingutusi täpsete ning usaldusväärsete prognooside koostamisel.



3.RIIKLIK POLIITIKA JA RIIKLIKUD PROGRAMMID: POLIITILISTEST OTSUSTEST KONKREETSE TEGEVUSENI

Liikmesriikide poliitika edasiarendamine on kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete pikaajalise ohutu käitlemise seisukohast oluline. Liikmesriikide kavandatud lähenemisviis radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse käitlemiseks nende tekkimisest kuni lõppladustamiseni tuleks sätestada üldjoontes ja kooskõlas direktiivi artiklis 4 määratletud põhimõtetega. Riiklik poliitika tuleks liikmesriikide riiklikes programmides muuta konkreetseteks tegevuskavadeks.

3.1. Riiklik poliitika

Kõik peale ühe liikmesriigi on komisjonile teavitanud oma riigi poliitikast kas eraldi dokumentidena või osana oma riiklikust raamistikust ja/või riiklikust programmidest.

Enamik liikmesriike on kehtestanud kooskõlas direktiivi artikli 4 lõikega 1 riigi selge ja lõpliku vastutuse kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise eest. Samas on enamikul juhtudel selle vastutuse praktilise rakendamise kohta vähe teavet ja ligikaudu kolmandik liikmesriikidest ei ole seda aspekti enda aruandes käsitlenud.

Liikmesriikide poliitika on üldiselt kooskõlas direktiivi artikli 4 lõikes 3 sätestatud põhimõtetega. Üldiselt nõutakse liikmesriikidelt oma õigusaktides, et riiklikus poliitikas järgitakse neid direktiivi põhimõtteid. Samas ainult umbes kolmandikul liikmesriikidel on terviklik poliitika igat liiki radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse ja nende käitlemise kõikide etappide kohta. Üldiselt on jäätmete koguse vähendamise ja ohutuse tõendamise põhimõtteid parem ellu viia kui etapiviisiliste meetmete kohaldamise põhimõtteid, rakendades passiivseid ohutusmeetmeid pikaajalise ohutuse seisukohast ja võttes arvesse kasutatud tuumkütuse ning radioaktiivsete jäätmete käitlemisetappide vastastikust sõltuvust.

Enamik liikmesriike tunnistavad vastutust oma territooriumil tekitatud radioaktiivsete jäätmete lõppladustamise eest kooskõlas direktiivi artikliga 4 ja hetkel ei ole ükski liikmesriik komisjoni teavitanud lepingutest kolmandate riikide lõppladustamisrajatiste kasutamise kohta. Enamik liikmesriike on kehtestanud õiguslikud nõuded ja kooskõlas direktiivi artikli 4 lõikega 2 teavitavad nad radioaktiivsete jäätmete ja/või kasutatud tuumkütuse vedudest välismaal ümbertöötlemise eesmärgil. Nad tunnistavad, et vastutus töötlemise või ümbertöötlemise tagajärjel tekkivate ainete lõppladustamise eest lasub sel liikmesriigil, kelle territooriumil radioaktiivsed ained tekitati.

Suure hulga liikmesriikide riikliku poliitika oluline lahendamata küsimus on otsus keskmise radioaktiivsusega jäätmete, eriti aktiivsete radioaktiivsete jäätmete ning kasutatud tuumkütuse pikaajalise käitlemise, sh eelkõige nende lõppladustamise kohta.,. Pooled liikmesriigid kaaluvad lisaks jäätmete lõppladustamise ühislahenduste võimalust kui eelistatud või alternatiivset valikut (nn kahest osast koosnev lähenemisviis). Samas pole mitte ühegi liikmesriigi programmides või aruannetes sätestatud konkreetseid vahe-eesmärke või meetmeid sellise lahenduse rakendamiseks.

Kuigi direktiiv võimaldab jäätmete lõppladustamise ühislahenduste väljatöötamist, ei ole ainult sel valikul põhinev riiklik poliitika (ilma selge rakendamise sihita) kooskõlas direktiivi eesmärkidega. Komisjon näeb jäätmete lõppladustamise ühislahenduste elluviimisel olulisi probleeme. Igasuguse lõppladustamisrajatise arendamisel on vajalik kõikide sidusrühmade ja üldsuse ning kõrgeima poliitilise tasandi pühendumine. Nagu on sätestatud direktiivis ja nagu tunnistas ka Euroopa Kontrollikoda, võib lõppladustamisrajatiste ühiskasutus olla kasulik, ohutu ning kulutõhus valik. Seetõttu toetab komisjon liikmesriike ühiskasutuses rajatiste majandusliku, õigusliku ja sotsiaalse mõju hindamisel ja asjaomase arutelu algatamisel selleks, et hinnata selle lõppladustamise valiku teostatavust ja liikmesriikide valmidust selle rakendamiseks.

3.2. Riiklikud programmid

Kõik liikmesriigid peale ühe on esitanud oma riiklikud programmid kas lõplikus või kavandi vormis viimase sissekandega 2016. aasta septembris. Enamiku liikmesriikide programmid on hiljutised ja võeti vastu ajavahemikul 2015–2016, samal ajal kui kahe liikmesriigi programmid võeti vastu 2006. aastal.

Üldiselt täheldab komisjon eri riiklike programmide täpsuse taseme osas suurt erinevust. Ainult üksikutel liikmesriikidel on programmid, mis hõlmavad kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete kõiki liike, sealhulgas kõikide käitlemisetappide üksikasjalikke plaane (alates tekitamisest kuni lõppladustamiseni) kooskõlas direktiivi artikli 11 lõikega 1 (põhiküsimus on endiselt lõppladustamise etapp).





Keskmise radioaktiivsusega jäätmete, eriti aktiivsete radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse lõppladustamine

Keskmise radioaktiivsusega jäätmete, eriti aktiivsete radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse lõppladustamiseks ei ole direktiivi artikli 12 lõike 1 punktis d toodud lõppladustamise põhimõtted suuremas osas liikmesriikides konkreetselt rakendatud, sageli vajaduse tõttu teha poliitilisi otsuseid ja valida ladustamispaigad. Nende liikmesriikide väike arv, kes planeerivad tulevastel kümnenditel rajada geoloogilisi lõppladustamisrajatisi (ladustamispaigad on praegu valinud vaid Soome, Prantsusmaa ja Rootsi), näitab seda, kui raske on planeerimisetapist liikuda praktilise elluviimiseni. Ülemaailmselt on Soome esimene riik, kus sügaval asuva geoloogilise rajatise ehitamine on alanud, sealhulgas planeeritud on alustada rajatise tegevust 2022. aastal, samal ajal kui Prantsusmaa ja Rootsi planeerivad oma rajatise tegevust alustada 2030. aastal (vt joonist 2). 12 teist liikmesriiki planeerivad sügaval asuvate geoloogiliste hoidlate rajamist ja on hetkel selle plaani täitmise erinevates etappides. Enamik tuumaprogrammita liikmesriike tegelevad riiklikus programmis sätestatud kasutatud tuumkütuse vaheladustamise ja tagastamisega (vajaduse korral) tarnijale ja ei ole veel määratlenud poliitikat või viisi radioaktiivsete jäätmete lõppladustamiseks.



Joonis 2. Sügaval asuvate geoloogiliste rajatiste tegevuse planeeritud algus

Eriti aktiivsete radioaktiivsete jäätmete, keskmise radioaktiivsusega jäätmete ja kasutatud tuumkütuse pikaajalise käitlemise lahenduste konkreetsete kavade väljatöötamine (sealhulgas teadusuuringud, arendustöö ja tõendamistegevused) peaks olema määratletud kõikide liikmesriikide poolt nii kiiresti kui võimalik selleks, et vältida põhjendamatu koormuse tekitamist tulevastele põlvkondadele. Liikmesriigid, kelle programmis puuduvad sellised konkreetsed plaanid, peaksid praegu tagama et piisav saadaolev hoiustamisvõimsus säilib endiselt, selleks et jätkata oma jäätmete ohutut käitlemist. Sellest vaatenurgast ei näita liikmesriikide aruandlus alati selgelt radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse tekkimise ja töötlemise, hoiustamise ning lõppladustamise (sealhulgas uutest rajatistest pärit kasutatud tuumkütus ja radioaktiivsed jäätmed) tegelikku vastastikust sõltuvust. Liikmesriigid peaksid oma riiklikes programmides pöörama sellele küsimusele tähelepanu ning andma sellest tulevikus aru.

Seoses liikmesriikidega, kellel on riiklikes programmides konkreetsed plaanid eriti aktiivsete radioaktiivsete jäätmete, keskmise radioaktiivsusega jäätmete ja kasutatud tuumkütuse lõppladustamiseks, näeb komisjon vajadust korraldada täiendav arutelu, sest alati ei ole selge, kuidas nimetatud liikmesriigid tõendavad edusammude tagamiseks võetavaid mõistlikke meetmeid ja väldivad põhjendamatu koormuse tekitamist tulevastele põlvkondadele. Komisjon pöörab oma arvamustes liikmesriikide individuaalsete riiklike programmide kohta erilist tähelepanu kooskõlale selle põhimõttega. Ta keskendub lahenduste väljatöötamiseks kavandatud ajalisele raamistikule, kuna mõningatel juhtudel kulub teatavatele vahe-eesmärkidele (näiteks ladustamispaiga valik) põhjendamatult kaua aega. Lõppladustamisrajatiste alalise koha valik on aeganõudev protsess, mille korral üldsuse kaasamine on edukate otsuse tegemiseks väga oluline. Seetõttu peaksid kõik liikmesriigid optimeerima planeerimist, pühenduma piisavate ressursside tagamisele, teostama vajalikke teadusuuringuid ja koolitustegevust ning kaasama üldsust ja teisi sidusrühmi lahenduste elluviimise kiirendamiseks.

Väga väikese radioaktiivsusega jäätmete ja väheaktiivsete radioaktiivsete jäätmete lõppladustamine