1. SISSEJUHATUS

Oma 2017. aasta septembris peetud kõnes olukorra kohta Euroopa Liidus seadis president Juncker ELile ja ELi tööstusele eesmärgi jõuda innovatsiooni, digiteerimise ja CO2-heite vähendamise valdkonnas maailmas juhtivale kohale. Komisjon on otsustanud tervikliku käsitlusviisi kasuks, kandmaks hoolt selle eest, et need poliitilised prioriteedid kajastuksid ELi liikuvuspoliitikas. Järgides vähese heitega liikuvuse strateegiat, võttis komisjon vastavalt 2017. aasta mais ja novembris vastu kaks nn liikuvuspaketti. Neis on sätestatud positiivne tegevuskava ning need sisaldavad seadusandlikke ettepanekuid ja algatusi, millega viiakse ellu vähese heitega liikuvuse strateegiat ning tagatakse kõigile sujuv üleminek puhtale, konkurentsivõimelisele ja ühendatud liikuvusele. Euroopa Parlament ja nõukogu peaksid seisma hea selle eest, et need ettepanekud kiiresti vastu võetakse.

Käesoleva kolmanda ja viimase algatuse „Liikuvus Euroopas“ paketiga rakendatakse 2017. aasta septembris vastu võetud uut tööstuspoliitika strateegiat ning selle eesmärk on viia lõpule sammud, mis võimaldavad Euroopal lõigata täit kasu liikuvuse ajakohastamisest. Selleks on väga oluline, et tulevane liikuvussüsteem oleks kõikide ELi kodanike jaoks ohutu, keskkonnahoidlik ja tõhus. Me peame kasutama ära uusi tehnilisi võimalusi, et liikuda samal ajal mitme sihi suunas – muuta liikuvus Euroopas ohutumaks ja kättesaadavamaks, Euroopa tööstus konkurentsivõimelisemaks ja Euroopa töökohad turvalisemaks ning olla keskkonnasõbralikum ja paremini ettevalmistunud möödapääsmatuks võitluseks kliimamuutustega. See nõuab ELilt, ELi liikmesriikidelt ja sidusrühmadelt täielikku pühendumist.

Tehnilised muutused puudutavad kõiki ühiskonna ja majanduse osi ning kujundavad ümber ELi kodanike elu. Erand ei ole ka transport. Uus tehnoloogia muudab põhjalikult liikuvusmaastikku. See lööb segi tavapärased transpordiettevõtluse mudelid ja tegevusalad, tuues kaasa uusi võimalusi uute liikuvusteenuste ja uute tegijate, kuid ka uute raskuste kujul. Tööturg ja nõutavad oskused muutuvad kiiresti ning EL peab üleilmses pingelises konkurentsis püsima konkurentsivõimeline. Kuna autotööstuse ja transpordi väärtusahel hõlmab 12 miljonit töökohta ja tõhusat transpordisüsteemi, mis on ELi konkurentsivõime tagamisel võtmetähtsusega, on muutustega kohanemine ELi liikuvuspoliitikas eriti oluline.

Transpordi mõiste on muutmas ning traditsioonilised piirid sõiduki, taristu ja kasutaja vahel on järjest ähmasemad. Tähelepanu keskmes ei ole enam transpordivahend, vaid tänapäeval liigub aina paindlikuma ja lõimituma liikuvussüsteemi keskmesse üha enam kasutaja, seda suuresti tänu ulatuslikumale ühenduvusele ja automatiseeritusele.

Transpordi järgmiseks tasemeks on turule jõudnud järjest rohkem automatiseeritud ja ühendatud sõidukid, mis muudavad põhjalikult seda, kuidas kodanikud tulevikus liikuvusest kasu saavad. See pööre on juba alanud ja Euroopa peab selleks valmis olema. Digitehnoloogia sunnib tegema muudatusi, kuid see võib ühtlasi aidata meil ületada nii mitmeidki raskusi, millega tänapäeva liikuvussüsteem silmitsi seisab. Kui on kehtestatud kindel õigusraamistik, muudavad automatiseeritus ja põhjalikud ühenduvussüsteemid sõidukid turvalisemaks, kergemini jagatavaks ja kättesaadavamaks kõikidele kodanikele, sealhulgas neile, kes praegu ei pruugi liikuvusteenusele ligi pääseda, näiteks eakatele ja puudega isikutele. Lisaks kliimamuutusega võitlemisse antavale panusele saavad need aidata vähendada liiklusummikuid, suurendades seega energiatõhusust ja parandades õhu kvaliteeti. ELi poliitika tuleb kujundada seda ühist kasu kindlustavaks ja peab olema õigesti koordineeritud.

Euroopa peab liikuvussüsteemi taolisel ümberkujundamisel olema esirinnas, ning kui tõelised muutused on võimalikud, peab EL asuma tegevusse. ELil on parimad võimalused tagada, et kõnealuste edasiarenduste käigus pööratakse tähelepanu ringmajanduse vajadustele, igakülgselt arvestatakse ühiskonnale kasulikuga, näiteks ohutuse ja elukvaliteediga, edendatakse innovatsiooni, töökohtade loomist ja konkurentsivõimet ning tagatakse, et kodanike liikuvusele antav toetus kogu Euroopa ulatuses oleks võimalikult suur.

2. OHUTU LIIKUVUS: ohutus ennekõike

Ohutus on iga transpordisüsteemi vundament ja peab alati olema esmatähtis. Olukorras, kus liikuvus aina kasvab ning digiteerimise, CO2-heite vähendamise ja innovatsiooni tulemusel põhjalikult muutub, tuleb kasutada ära võimalused ohutusalaste tulemuste jätkuvaks parandamiseks.

ELi teede liiklusohutus on väga hea ja muude maailma piirkondadega võrreldes positiivne. Kuid kuna hukkunute arv on endiselt suur ja iga päev saadakse raskeid vigastusi, ei saa EL ega selle liikmesriigid olla enesega rahul, vaid peavad jätkuvalt püüdma ohvrite arvu vähendada. 2017. aasta märtsis vastu võetud Valletta deklaratsioonis liiklusohutuse kohta võtsid ELi liikmesriikide valitsused kohustuse vähendada veelgi liiklusõnnetuses hukkunute ja raskesti vigastatute arvu ning palusid komisjonil koordineerida tegevust ELi tasandil. Komisjoni kutsuti üles „valmistama 2020. aastale järgnevaks kümnendiks ette uus liiklusohutuse poliitikaraamistik, sealhulgas hindama liiklusohutuse vallas saavutatud tulemusi, võttes arvesse käesolevas deklaratsioonis seatud sihte ja eesmärke“. Riigid kohustusid seadma eesmärgiks vähendada raskete vigastuste arvu ELis 2030. aastaks poole võrra võrreldes 2020. aasta näitajaga

Liiklusohutus ELis on viimastel kümnenditel oluliselt paranenud tänu ELi, riiklikul, piirkondlikul ja kohalikul tasandil võetud meetmetele. Aastatel 2001–2010 kahanes ELis liiklusõnnetustes hukkunute arv 43 protsenti ning aastatel 2010–2017 veel 20 protsenti. Sellegipoolest kaotas 2017. aastal ELi teedel elu 25 300 inimest, mis võrdub ligikaudu 70 kaotatud eluga päevas, ning raskeid vigastusi sai umbes 135 000 inimest, sealhulgas suur hulk jalakäijaid, jalg- ja mootorrattureid. Need numbrid kajastavad vastuvõetamatut inim- ja ühiskondlikku kaotust. Rahaliselt on liiklussurmade ja raskete vigastuste aastane kulu hinnanguliselt enam kui 120 miljonit eurot, mis on võrdne ligikaudu ühe protsendiga SKPst.

Hoolimata sellest, et mõnes liikmesriigis vähendatakse liiklussurmade arvu ikka veel märkimisväärselt, on edasiliikumine ELis tervikuna viimastel aastatel peatunud. Ehkki 2016. ja 2017. aastal kahanes hukkunute arv umbes kaks protsenti, on mõnes liikmesriigis antud teada hukkunute arvu suurenemisest. Väga keeruline on saavutada ELi eesmärk vähendada liiklussurmade arvu aastatel 2010–2020 poole võrra .

Olulisteks liiklusõnnetusi soodustavateks teguriteks on kiirus, alkoholi- või narkojoobes juhtimine ning turvavööde või kiivrite mittekasutamine. Lisaks nendele ja üha ulatuslikumale mobiilsetest seadmetest tingitud tähelepanu hajumisele, on keerulises keskkonnas tekkimas uued suundumused, mis nõuavad paindlikku ja jõulist tegevust. Erilist tähelepanu tuleks pöörata vähekaitstud liiklejatele, eriti jalgratturitele ja jalakäijatele, kuna nende osakaal hukkunute ja raskesti vigastatute hulgas on märgatavalt kasvanud. Niisuguste säästvate liikuvusviiside nagu rattasõit eeldatav levimine toonitab vajadust võtta nende liiklejate paremaks kaitsmiseks kiiresti erimeetmeid.

Tehnika areng, eeskätt ühenduvuse ja automatiseerituse vallas, loob uusi võimalusi inimliku vea kõrvaldamiseks või korvamiseks ning üleminek isejuhtivatele sõidukitele peaks pikema aja vältel tagama kodanikele suurema ohutuse. Kuid üleminekuetapis tekivad uued ohud, millest mõned on seotud ülimalt automatiseeritud sõidukite toimimisega segaliikluses ning juhi ja sõiduki vahelise keerulise koostoimega (inimene-masin kasutajaliides), samuti tekivad küberturvalisusega seotud küsimused. Muud probleemid tulenevad demograafilisest muutusest ja individuaalse liikuvuse erinevatest käsitustest.

Paremini tuleks ära kasutada ka ohutust ja jätkusuutlikkust tagavate meetmete omavahelist koostoimet. Näiteks peaks heiteta transpordiviiside kasutamise soodustamine ning keskkonna jalakäijatele ja jalgratturitele ohutumaks muutmine käima käsikäes. Uute ja ohutumate liikuvusviisidega võib kaasneda ka liikuvuse parem kättesaadavus kõikidele ühiskonna liikmetele, eelkõige puudega inimestele ja üha suurenevale eakate kogukonnale.

See näitab, et ELi liiklus- ja sõidukiohutuspoliitika rakendamine vajab jõulisemat käsitlusviisi, kusjuures esmajoones tuleb keskenduda selle mõjule ja tulemustele, kuid see peab olema piisavalt paindlik, et pidevalt kohaneda muutuvate oludega ja olla kaasav.

ELi pikaajaline eesmärk on endiselt viia liiklussurmade arv 2050. aastaks võimalikult nulli lähedale. Samasugune eesmärk tuleks saavutada ka raskete vigastuste vallas. EL hakkab püüdlema ka uute vahe-eesmärkide poole, milleks on liiklussurmade vähendamine 50 protsendi võrra aastatel 2020–2030 ning samal perioodil ka raskesti vigastatute arvu vähendamine 50 protsendi võrra (võttes aluseks uue, kõikide liikmesriikide vahel kokku lepitud raskete vigastuste ühtse määratluse).

Et aidata kaasa nende eesmärkide saavutamisele, teeb komisjon ettepaneku ühise liiklusohutuse raamistiku kohta aastateks 2021–2030 koos tegevuskavaga (1. lisa), mille üksikasjad töötatakse välja koostöös liikmesriikidega 2019. aasta keskpaigaks. Ühist liiklusohutuse raamistikku tuleks rakendada nn turvalise süsteemi põhimõttel, mida Maailma Terviseorganisatsioon ülemaailmselt soovitab ning mida ELi liikmesriikides, piirkondades ja omavalitsusüksustes üha enam järgitakse. Selle esmane eesmärk on tegeleda õnnetuste põhjustega ühtselt, luues kaitsekihid, millega tagatakse, et juhul, kui üks element ei toimi, korvab selle teine.