[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 29.11.2006

KOM(2006) 725 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

kasvuhoonegaaside saastekvootide eraldamise riiklike kavade hindamise kohta ELi saastekvootidega kauplemise süsteemi teisel perioodil; lisatud komisjoni 29. novembri 2006. aasta otsustele Iirimaa, Kreeka, Leedu, Luksemburgi, Läti, Malta, Rootsi, Saksamaa, Slovakkia ja Ühendkuningriigi riiklike saastekvootide eraldamise kavade kohta kooskõlas direktiiviga 2003/87/EÜ

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

kasvuhoonegaaside saastekvootide eraldamise riiklike kavade hindamise kohta ELi saastekvootidega kauplemise süsteemi teisel perioodil; lisatud komisjoni 29. novembri 2006. aasta otsustele Iirimaa, Kreeka, Leedu, Luksemburgi, Läti, Malta, Rootsi, Saksamaa, Slovakkia ja Ühendkuningriigi riiklike saastekvootide eraldamise kavade kohta kooskõlas direktiiviga 2003/87/EÜ

1. Sissejuhatus

Kliimamuutuste vastane võitlus on üks Euroopa Liidu põhieesmärkidest. Direktiiviga 2003/87/EÜ loodud ELi saastekvootidega kauplemise süsteem (ELi ETS) on ELi keskne vahend, et saavutada Kyoto protokolli eesmärgid ajavahemikul 2008–2012 majanduslikult efektiivsel viisil. ELi ETS on jätkuvalt kesksel kohal ELi püüdlustes kasvuhoonegaaside heitkoguste ulatuslikumaks vähendamiseks keskpikas ja pikaajalises perspektiivis.

ELi ETSi esimesest etapist 2005–2007 on praeguseks saadud väärtuslikke kogemusi. Neid kogemusi saab kasutada läbivaatamisprotsessi[1] käigus, mille eesmärk on tugevdada süsteemi selle toimimise ja kohaldamisala ülevaatamise kaudu, pidades eelkõige silmas selle laiendamist teistele sektoritele ja muudele gaasidele pärast teist kauplemisperioodi, mis kestab 2008–2012. Kuid 2005. aastat käsitlevate, sõltumatu tõendamise läbinud heitkoguste aruannete esimesel komplektil oli oluline tähendus. Sellest selgus, et 2005. aasta heitkogused, mis kokku moodustasid pisut üle kahe miljardi tonni, olid märkimisväärselt väiksemad kui aasta keskmine saastekvootide eraldus esimesel perioodil, mis oli ligi 2,2 miljardit tonni.[2]

Esimest perioodi on alati peetud õppefaasiks. Samas rõhutatakse Euroopa Keskkonnaagentuuri (EEA) värskeimas aruandes,[3] et paljud liikmesriigid peavad otsekohe suurendama oma jõupingutusi, et järgida Euroopa poolt Kyoto protokolli alusel võetud kohustusi. Järelikult, kui liikmesriigid väljastaksid rohkem saastekvoote kui on hõlmatud käitiste eeldatav tegelik heitkogus aastail 2008–2012, siis oleks Kyoto kohustuste täitmine tõsises ohus ja EL ETSist saadav keskkonnaalane kasu oleks väike või hoopis olematu. Olemasolevate ja uute keskkonnasäästlike tehnoloogiate arendamine ja kasutuselevõtt seiskuks ning dünaamilise ja likviidse üleilmse turu areng oleks tugevasti kahjustatud.

Seepärast hindab komisjon teise perioodi kavu viisil, mis tagab, et direktiivi kriteeriume kohaldatakse õigesti ja järjepidevalt ning et ELi ETSi raames eraldatavad saastekvoodid on piisavalt napid, mis omakorda kindlustab heitkoguste vähendamise ja tekkiva süsinikuturu tugevdamise. See võimaldab ELi ETSi keskkonnaalasel ja majanduslikul potentsiaalil täielikult rakenduda, tagades nii mõlemast seisukohast suurima kasu.

Käesolevas teatises on esitatud komisjoni lähenemisviis teise perioodi kavade hindamisele ja sellele on lisatud esimene, kümnele liikmesriigile adresseeritud otsuste pakett.

2. SAASTEKVOOTIDE ERALDAMISE RIIKLIKE KAVADE HINDAMINE

Kõik liikmesriigid on kohustatud teavitama komisjoni iga kauplemisperioodi riiklikust saastekvootide eraldamise kavast. Direktiivis on nõutud, et komisjon hindaks kõiki kavu samade kriteeriumide kohaselt, mis on sätestatud kõnealuse direktiivi III lisas[4] ja artiklis 10. Kolme kuu jooksul alates täieliku kavast teavitamisest võtab komisjon vastu eraldi otsuse.[5]

29. novembriks 2006 oli 19 liikmesriiki esitanud komisjonile riikliku saastekvootide eraldamise kava. Kümme neist kavadest olid piisavalt täielikud ja komisjonil oli võimalik võtta vastu otsus nende vastavuse kohta direktiivile. Need kavad esindavad umbes poolt kogu esimesel kauplemisperioodil eraldatud saastekvootide kogusest. 12. oktoobril 2006 algatas komisjon rikkumismenetluse kõigi puuduvate kavade suhtes. Komisjon jätkab seaduslikul viisil surve avaldamist, et puuduvad kavad esitataks võimalikult peatselt.

Erilist tähelepanu pööras komisjon sellele, et teise perioodi kavade hindamine oleks kõigile ühetaoline, õiglane ja läbipaistev. Sealjuures määras komisjon kindlaks mitu teemat, mille vastavust III lisa kriteeriumidele vaadeldi üksikasjalikult. Need teemad kuuluvad järgmistesse põhivaldkondadesse:

- ülemmäära kehtestamine kooskõlas liikmesriigi Kyoto protokolli kohaste kohustustega, muutustega heitkogustes ja vähendamispotentsiaaliga;

- tagantjärele tehtavad kohandused;

- kooskõla täiendavate kohustustega (ühise rakendamise ( Joint Implementation – JI)/ puhta arengu mehhanismi ( Clean Development Mechanism – CDM) projektide krediidilimiit);

- konkreetsetele kavadele iseloomulikud muud teemad, pidades silmas vajadust vältida nii konkurentsi kui siseturu lubamatut moonutamist.

Kõiki neid teemasid selgitatakse täpsemalt alljärgnevates jaotistes. Need jaotised kajastavad otsustes sisalduvaid komisjoni hinnangu ühiseid osi ja nendes esitatakse otsuste täiendavad põhjendused.

Tabelis 1 on esitatud komisjoni hinnangu kokkuvõte, mis osutab kriteeriumide rikkumistele.

2.1. Ülemmäärad, mis on kooskõlas Kyoto kohustustega, muutustega heitkogustes ja vähendamispotentsiaaliga

Saastekvootide üldkogust (ülemmäära) tuleb hinnata vastavalt direktiivi 2003/87/EÜ III lisa kriteeriumidele 1, 2 ja 3, mis käsitlevad vastavalt asjakohaste Kyoto kohustuste täitmist, muutusi heitkogustes ja vähendamispotentsiaali. Samas tuleb vältida konkurentsi ja siseturu lubamatut moonutamist. Põhimõtteliselt annab III lisa komisjonile volitused tagada kõigi kriteeriumide range kohaldamine.[6]

Komisjoni hinnang põhineb parimal kättesaadaval teabel. Heitkoguste andmed on kõrge kvaliteediga ja sõltumatult tõendatud. Lisaks nendele andmetele on kasutatud oodatava majanduskasvu ja süsinikuheite määra paranemise ligikaudseid hinnanguid. Need on kaks põhitegurit, mis on olulised ELi Kyoto kohustuste täitmisel ajavahemikul 2008–2012. Komisjon võtab arvesse ka tõendatud ja põhjendatud täiendavaid heitkoguseid, mis lülitatakse ELi ETSi teise perioodi kavva, kui liikmesriik on hõlmanud täiendavaid põletuskäitiseid sektorites, mis esimese perioodi kavas ei sisaldunud. Komisjon hindab eelkõige selliste lisa-heitkoguste sõltumatut tõendamist.

Kasutades ELi ETSi esimest tegevusaastat käsitlevaid tõendatud heitkoguste andmeid, pööras komisjon tähelepanu sellele, kas esimene tegevusaasta oli representatiivne aasta ja kas selle kasutamine hindamisalusena on õigustatud. Kuigi käesolevas etapis ei ole kasvuhoonegaaside heidete üldkoguste andmed kättesaadavad, et võrrelda 2005. aasta kasvuhoonegaaside heidete üldkogust viimaste aastate keskmistega, on EL25 energiatarbimine aastail 2004–2005 olnud Eurostati[7] aruande kohaselt stabiilne (1 637,6 miljonit tonni naftaekvivalenti 2004. aastal versus 1 627,2 miljonit tonni naftaekvivalenti 2005. aastal). 2005. aastale ja seega ka ELi ETSi kehtestamisele eelnenud aastate kohta ei ole süsteemiga hõlmatud käitiste võrreldavad süstemaatilised andmed kättesaadavad, sest puudus direktiivi kohane sõltumatu tõendamine.

Komisjon on arvamusel, et igal aastal mängivad rolli paljud tegurid, sealhulgas ilmastikuolud, mis mõjutavad ELi ETSiga hõlmatud käitiste heitkoguseid ja üldreeglina tasakaalustavad üksteise mõju heidete aastasele üldkogusele. Vajadusel kontrollib komisjon 2005. aastale eelnenud aastate heitkoguseid ja energiatarbimist käsitlevate muude andmete olemasolu ja kvaliteeti. Üldiselt puudub komisjonil info, nagu oleks hulk erandlikke asjaolusid 2005. aastal mõjutanud andmeid teatavas suunas. Seetõttu arvab ta, et 2005. aasta heitkoguste tõendatud arvandmeid võib reeglina lugeda representatiivseteks. Erandlike asjaolude korral selgitab komisjon siiski täpselt välja, kuivõrd on õigustatud 2005. aasta sõltumatult tõendatud heitkoguste korrigeerimine asjakohase parandusteguriga.

Heitkoguste muutumist ja vähendamispotentsiaali käsitlevate kriteeriumide 2 ja 3 järgimise hindamiseks võttis komisjon arvesse oodatavat majanduskasvu ja süsinikuheite määra muutumist ajavahemikus 2005–2010.[8] Kõigi kavade ühetaolise hindamise tagamiseks kasutab komisjon majanduskasvu[9] ja süsinikuheite määra suundumusi ühtse ja tervikliku metoodika ning dokumendis „Euroopa energia ja transpordi arengutendentsid aastani 2030 (ajakohastatud 2005. aastal)”[10] esitatud prognooside alusel.

Hinnates vastavust kasvuhoonegaaside vähendamispotentsiaali käsitlevale kriteeriumile 3, on oluline arvestada asjaolu, et ELi ETSiga kehtestati alates 2005. aastast saastekvoodi hind, mis avaldab süsinikuheite määra arengutendentsidele soodsat mõju.

ELi ja liikmesriikide tugev pühendumine võitlemisele kliimamuutustega annab ETSiga hõlmatud käitistele ühese ja järjepideva signaali, et kasvuhoonegaaside õhkupaiskamine on majanduslikult kulukas ning tulevikus on kulutused veelgi märkimisväärsemad. See soodustab pikaajalisi majanduslikke algatusi heitkoguste vähendamiseks. Tulemuseks on süsinikuheite määra paranemine aja jooksul vähemalt stsenaariumis „madal süsinikupiirang / süsinikdioksiidi sidumine ja ladustamine (CSS) puudub”[11] osutatud tasemeni.

Komisjoni arvates ei kajasta see süsinikuheite määra paranemise tase kõige tõenäolisemaid tulevikusuundumusi asjakohaselt, sest arvesse ei ole võetud kõiki asjassepuutuvaid tegureid. Lisaks ELi ETSist tingitud majanduslikele algatustele peavad ettevõtjad ilmselt üha enam investeerima energiatõhusatesse tehnoloogiatesse, et alandada oma kulutusi kütusele ja elektrienergiale. Peale selle innustavad liikmesriikide poliitika ja meetmed ning avalik arvamus neid üha kiiremini leidma innovaatilisi lahendusi energiasäästlike tootmisviiside osas ning seega võtma tõhusaid meetmeid kliimamuutuste vastu. ELi tasandil kannustavad energiatõhususe tegevuskava[12] ja ühised püüdlused energiaimpordist sõltuvuse vähendamiseks veelgi jõupingutusi suurema energiatõhususe saavutamiseks, mis üldreeglina vähendab ka süsinikheite määra. Seetõttu peab komisjon tegelikkuse asjakohaseks kajastamiseks vajalikuks tugineda kriteeriumi 3 järgimise hindamisel süsinikuheite määra paranemise määrale, mis on „madala süsinikupiirangu” stsenaariumis esitatud näitajast aasta kohta 0,5% ning seega viieaastase perioodi 2005–2010 kohta 2,5% suurem.

Praktikas hindab komisjon kava vastavust kriteeriumidele 2 ja 3 järgmiste valemite põhjal:

Maksimaalne lubatud saastekvootide ülemmäär, keskmiselt aasta kohta = (CIVE * GTD * CITD) + ADD

kus: CIVE = 2005. aasta korrigeeritud ja sõltumatult tõendatud heitkogused

GTD = prognoositav majanduskasv 2005–2010

CITD = prognoositav süsinikuheite määra muutus 2005–2010

ADD = täiendavad heitkogused, mille põhjustab põletuskäitiste ringi laiendamine[13]

CIVE = IVE + AWIVE + EOPT

kus: IVE = 2005. aasta sõltumatult tõendatud heitkogused

AWIVE = aasta keskmine saastekvoot käitistele, mille kohta puudub sõltumatult tõendatud heitkoguste aruanne

EOPT = kvoodisaajate seast välja arvatud käitiste heitkogused 2005[14]

Kava kooskõla hindamisel Kyoto kohustustega vastavalt kriteeriumile 1 võttis komisjon arvesse järgmist:

- edusammud Kyoto kohustuste täitmisel ja vajaduse korral nende seni täitmata osa;

- mil määral peab riigi valitsus ostma Kyoto ühikuid ja kuivõrd on selleks vajalikud meetmed välja töötatud ja rakendatud;

- mil määral on meetmetega seotud mittekaubandussektorid ja kuivõrd on sellised meetmed välja töötatud ja rakendatud;

- riikliku saastekvootide eraldamise kava aluseks olevate transpordisektori[15] prognooside usaldusväärsus.

Edusammud Kyoto kohustuste täitmisel ja veel täitmata osa

Kooskõla hindamisel Kyoto kohustustega vastavalt kriteeriumile 1 on arenguaruande põhjal lähtepunktiks liikmesriigi edusammud ja see osa kohustustest, mis on seni täitmata ning tuleb täita ajavahemikus 2008–2012. Edusamme hinnatakse võrreldes 2004. aasta kasvuhoonegaaside heidete üldkogusega, mis on esitatud arenguaruandes. Nagu on mainitud riiklikke saastekvootide eraldamise kavu käsitlevates komisjoni täiendavates juhistes,[16] peab komisjon vajalikuks, et liikmesriik, kellel on osa kohustusi täitmata, kasutaks teise perioodi eraldamiskava selleks, et katta puudujäägist vähemalt proportsionaalne osa, st osa, mis vastab ELi ETSiga hõlmatud käitiste osakaalule kasvuhoonegaaside heidete üldkoguses.

Kavandatav riigipoolne Kyoto ühikute ost

Vastavalt kahele juhisdokumendile[17] hindab komisjon, kas kavandatav riigipoolne Kyoto ühikute ost on piisavalt põhjendatud, lähtudes oma hinnangus täiendavate juhiste 5. lisas loetletud komponentidest.

Komisjoni arvates on kavandatav riigipoolne Kyoto ühikute ost piisavalt põhjendatud üksnes juhul, kui liikmesriigil on olemas rakenduskava, liikmesriik on sõlminud lepingud või kuulutanud välja süsinikdioksiidi ostuhanked ning eraldanud selleks eelarvevahendid, mis ületavad minimaalselt vajalikku määra.

Kui liikmesriik, kelle tegelikud heitkogused on seni suuremad kui Kyoto eesmärkide kohaselt lubatud heitkogused, ei põhjenda kavandatavat riigipoolset Kyoto ühikute ostu või ei ole tema põhjendused piisavad, on see vastuolus kriteeriumiga 1 ja toob kaasa kavandatud saastekvootide üldkoguse proportsionaalse vähendamise. Vajaliku vähendamismäära leidmiseks võetakse arvesse kauplemissüsteemiga hõlmatud heitkoguste osakaalu heidete üldkoguses võrreldes direktiiviga hõlmamata allikatest pärinevate heitkogustega.

Praktikas leiab komisjon vajaliku vähendamismäära järgmiste valemite põhjal:

Vajalik vähendamismäär aastas = (UNSUB GP) * TSS

kus: UNSUB GP = põhjendamata kavandatav riigipoolne Kyoto ühikute ost, keskmiselt aasta kohta

TSS = kaupleva sektori osa

TSS = CIVE / GHG

kus: GHG = kasvuhoonegaaside heidete üldkogus 2004. aastal[18]

Muude strateegiate ja meetmete kasutamine ja põhjendatus

Vastavalt täiendavale juhisdokumendile hindab komisjon, mil määral kasutatakse muid strateegiaid ja meetmeid. Kui neid kasutatakse olulisel määral, kontrollib komisjon üksikasjalikult, kas muude strateegiate ja meetmete kavandatav kasutamine on piisavalt põhjendatud, lähtudes oma hinnangus täiendavate juhiste 6. lisas loetletud komponentidest.

Komisjoni arvates on teatava strateegia või meetme kasutamine põhjendatud eelkõige juhul, kui on tõendatud, et kavandatav heitkoguste vähendamine perioodil 2008–2012 on reaalne ja saavutatav, kui on olemas piisav kindlus, et strateegia või meede viiakse ellu riiklikku saastekvootide eraldamise kava käsitleva komisjoni otsuse kohasel,; ning kui on tõendatud, et meede ei oma heitkoguste vähendamisel ELi ETSiga hõlmatud käitistes märkimisväärset dubleerivat mõju.

Kui liikmesriik, kelle tegelikud heitkogused on seni suuremad kui Kyoto eesmärkide kohaselt lubatud heitkogused, ei põhjenda muu strateegia või meetme kasutamist või ei ole tema põhjendused piisavad, on see vastuolus kriteeriumiga 1 ja toob kaasa kavandatud saastekvootide üldkoguse proportsionaalse vähendamise. Vajaliku vähendamismäära leidmiseks võetakse arvesse kauplemissüsteemiga hõlmatud heitkoguste osakaalu heidete üldkoguses võrreldes direktiiviga hõlmamata allikatest pärinevate heitkogustega.

Praktikas leiab komisjon vajaliku vähendamismäära järgmiste valemite põhjal:

Vajalik vähendamismäär aastas = (UNSUB PM) * TSS

kus: UNSUB PM = põhjendamata strateegia või meede

Süsinikdioksiidi heitkoguste prognoosid transpordisektoris

Süsinikdioksiidi heitkogused transpordisektoris on märkimisväärselt suurenenud ja nende vähendamiseks võetavate meetmete kavandatud mõju saavutamiseni kulub küllaltki palju aega. Vastavuse hindamisel kriteeriumile 1 on seetõttu oluline kontrollida süsinikdioksiidi heitkoguste prognooside usaldusväärsust transpordisektoris.

Komisjon võrdles liikmesriigi poolt riiklikus saastekvootide eraldamise kavas esitatud transpordisektori süsinikdioksiidi heitkoguste prognoosi dokumendi „Euroopa energia ja transpordi arengutendentsid aastani 2030 (ajakohastatud 2005. aastal)” prognoosiga.

Kui liikmesriik, kelle tegelikud heitkogused on seni suuremad kui Kyoto eesmärkide kohaselt lubatud heitkogused ja kelle poolt riiklikus saastekvootide eraldamise kavas esitatud prognoos on märkimisväärselt madalam kui dokumendi „Euroopa energia ja transpordi arengutendentsid aastani 2030 (ajakohastatud 2005. aastal)” prognoos, siis on kava komisjoni arvates vastuolus kriteeriumiga 1 ja see toob kaasa kavandatud saastekvootide üldkoguse proportsionaalse vähendamise. Vajaliku vähendamismäära leidmiseks võetakse arvesse kauplemissüsteemiga hõlmatud heitkoguste osakaalu heidete üldkoguses võrreldes direktiiviga hõlmamata allikatest pärinevate heitkogustega.

Praktikas leiab komisjon vajaliku vähendamismäära järgmiste valemite põhjal:

Vajalik vähendamismäär aastas = [TRANS EM * (ETT - NAPT)] * TSS

kus: TRANS EM = transpordisektori süsinikdioksiidi heitkogused 2005. aastal

ETT = dokumendis „Euroopa energia ja transpordi arengutendentsid aastani 2030 (ajakohastatud 2005. aastal)” esitatud prognoos ajavahemikuks 2005–2010

NAPT = riiklikus saastekvootide eraldamise kavas esitatud prognoos ajavahemikuks 2005–2010

2.2. Tagantjärele tehtavad kohandused

Direktiivi artiklis 11 ja III lisa kriteeriumis 10 on sätestatud, et liikmesriik peab eelnevalt, st enne kauplemisperioodi algust kindlaks määrama eraldatavate saastekvootide absoluutse üldkoguse ja igale käitajale eraldatava koguse. Selle kohta tehtud otsust ei tohi uuesti läbi vaadata ega muuta käitajatele eraldatud saastekvoote valitsuse otsuse või eelnevalt kehtestatud eeskirja kohaselt määratud heitkoguste suurendamise või vähendamise teel.

Sellised tagantjärele tehtavad kohandused on vastuolus direktiivis kehtestatud aluspõhimõttega, mille kohaselt määratakse heitkoguste ülemmäär eelnevalt kindlaks ja seejärel kaubeldakse kvootidega ( cap-and-trade system ). Igale käitajale eraldatakse direktiivi artikli 11 lõikes 2 osutatud otsusega teatav kogus saastekvoote, mida ta võib optimaalsete majandusotsuste tegemise eesmärgil vabalt kasutada. On olemas kolm peamist võimalust, mille kasutamine on võrdselt õiguspärane: investeerida heitkoguste vähendamisse ja müüa vabanenud saastekvoodid, vähendada tootmismahtu ja müüa vabanenud saastekvoodid või säilitada/suurendada tootmismahtu ning osta saastekvoote vajalikus koguses juurde.

Komisjoni seisukoht on, et tagantjärele tehtavateks kohandusteks ei ole halduslikku vajadust ega mis tahes muud õigustust. Liikmesriigid on saastekvootide eelneval kindlaksmääramisel kohustatud kasutama parimaid kättesaadavaid andmeid. Teadaolevalt nõuab prognooside kasutamine alati teataval määral heitkoguste eelhindamist, kusjuures tegelik kogus võib eelhinnangust kõrvale kalduda. See aga on cap-and-trade -süsteemide olemuslik eripära ega võimalda seega kindlasti õigustada eelnevalt kindlaksmääratud kvootide tagantjärele muutmist. Peale selle ei ole niisuguste kõrvalekallete põhjuseid võimalik üheselt kindlaks teha ning need võivad vabalt tuleneda heitkoguste vähenemisest käitajate tegelike investeeringute tõttu, mis on tehtud kooskõlas süsteemist tingitud majanduslike algatustega.

Nagu esimesel perioodilgi, võimaldavad komisjoni otsused ka nüüd igal ajal enne artikli 11 lõike 2 kohase otsuse vastuvõtmist muuta eraldamiskavas esitatud kavandatud saastekvoote, kui muudatused tulenevad andmekvaliteedi paranemisest.

Pärast saastekvootide riikliku eraldamise kohta lõpliku otsuse tegemist on kohandused lubatud üksnes järgmistel juhtudel:

- kui käitis suleti perioodi jooksul ja liikmesriik otsustas, et puudub käitaja, kellele saastekvoot väljastada; ning

- kui saastekvoot eraldatakse süsteemi uuele osalejale eelnevalt kindlaksmääratud reservist ja uue osaleja täpne kvoot määratakse pärast artikli 11 lõike 2 kohase saastekvootide eraldamise otsuse vastuvõtmist.

Kõik muud kohandused lükkab komisjon kooskõlas esimese perioodi kavade hindamisega tagasi, kuivõrd nendega rikutakse kriteeriumi 10.

2.3. Kooskõla täiendav ate kohustustega (JI/CDM ülempiir)

Lisaks liikmesriikide poolt kasvuhoonegaaside heidete vähendamiseks riiklikult võetavatele meetmetele võimaldab Kyoto protokoll neil investeerida ka ühise rakendamise (JI) ja puhta arengu mehhanismi (CDM) projektidesse teistes riikides ning kasutada neilt saadavat krediiti oma heitkoguste vähendamise kohustuste osaliseks täitmiseks. Liikmesriigid peavad tagama, et Kyoto paindlike mehhanismide kasutamine on riiklikele meetmetele täienduseks ja nende eesmärgiks on vähendada arenenud riikide ja arengumaade heitkoguste erinevusi ühe elaniku kohta.[19]

Lisaks liikmesriikidele võimaldab direktiiv ka ELi ETSiga hõlmatud käitiste käitajatel kasutada JI ja CDMi krediiti, et täita osa oma direktiivi kohastest kohustustest. See osa peab olema kooskõlas liikmesriigi poolsete täiendavate kohustustega ja tuleb kindlaks määrata riiklikus saastekvootide eraldamise kavas.

Seetõttu peab komisjon hindama, kas ülempiir on kooskõlas liikmesriikide täiendavate kohustustega. Täiendavad kohustused hõlmavad nii riigi oste kui erasektori poolset JI ja CDM krediidi kasutamist, komisjon aga piirdub direktiivi alusel vaid erasektori krediidikasutuse hindamisega.

Komisjon kasutab kavandatud JI/CDM ülempiiride kooskõla hindamisel direktiivi III lisaga järgmist lähenemisviisi.

Jõupingutuste ulatus, mida liikmesriik peab kasvuhoonegaaside vähendamiseks tegema, leitakse heitkoguste nõutava vähendamise mahu hindamise kaudu võrreldes

- võrdlusaasta heitkogustega,

- kasvuhoonegaaside heitkogustega 2004. aastal,

- prognoositavate heitkogustega 2010. aastal.[20]

Järgmise sammuna leitakse pool suurimat jõupingutust kujutavast arvust. Saadud arv on maksimaalne kogusumma, mille ulatuses liikmesriik võib lisaks riiklikele meetmetele kasutada JI/CDM krediiti, pidades kinni oma kohustustest tagada, et Kyoto mehhanismid täiendaksid riiklikke meetmeid.

Liikmesriigid, kes ei kavatse riigi vahenditest Kyoto ühikuid osta, võivad lubada ühenduse süsteemiga hõlmatud käitajatel kasutada JI/CDM krediiti ülempiirile vastavas täies mahus. Seda ülempiiri tuleb mõista kui protsendimäära, mis moodustab osa kauplevale sektorile eraldatud saastekvootide ülemmäärast. Kui liikmesriigid on lubanud krediidikasutust suuremas mahus, loetakse seda kriteeriumi 12 rikkumiseks.

Liikmesriikide puhul, kes kavatsevad osta Kyoto ühikuid riigi vahenditest, võetakse neid oste arvesse. JI/CDM krediidi maht, mida ühenduse süsteemiga hõlmatud käitajad kõnealustes liikmesriikides kasutada saavad, väheneb kavandatud või tõendatud riigiostude keskmise mahu võrra aastas.

Kui sellise lähenemisviisi kohane hindamine näitab, et ELi ETSiga hõlmatud käitised kõnealustes liikmesriikides saaksid JI/CDM krediiti kasutada vähem kui 10% ulatuses, tuleb komisjoni arvates määrata kindlaks miinimummaht, mis võimaldab neil krediiti kasutada kuni 10% ulatuses. See kajastab mõistlikku tasakaalu heitkoguste riikliku vähendamise ning käitiste käitajatele stiimuli pakkumise vahel investeerida projektidesse arengumaades.

Praktikas hindab komisjon kooskõla täiendavate kohustustega järgmiste valemite põhjal:

A = võrdlusaasta heitkogused – Kyoto eesmärkide alusel lubatud heitkogused

B = kasvuhoonegaaside heitkogused 2004. aastal – Kyoto eesmärkide alusel lubatud heitkogused

C = prognoositavad heitkogused 2010. aastal – Kyoto eesmärkide alusel lubatud heitkogused

D = 50% maksimumist (A, B, C) – Kyoto ühikute keskmine riigiost aastas

Maksimaalne lubatud ülempiir (%) = (D / saastekvootide keskmine ülemmäär aastas) või 10%

2.4. Konkreetsete kavadega seotud küsimused

Kauplemisperioodist pikemad kvoodigarantiid

Komisjon märgib, et direktiivis 2003/87/EÜ on ette nähtud, et riiklik saastekvootide eraldamise kava peab katma asjakohase kauplemisperioodi . Järelikult piirdub komisjon kava hindamisel asjakohase kauplemisperioodiga seotud aspektidega. Seetõttu ei avaldanud komisjon oma arvamust ühelgi juhul, kui esimese kauplemisperioodi (2005–2007) eraldamiskavades sisaldus sätteid, eelkõige seoses kvoodigarantiidega,[21] mis osutasid pärast 2007. aastat algavale perioodile.

Komisjon hindab esmakordselt esimese perioodi kvoodigarantiide konkreetset kohaldamist, mida kavatsetakse rakendada ka teise perioodi kavades. Komisjoni arvates on need garantiid vastuolus kriteeriumiga 5 ja diskrimineerivad teatud ettevõtteid, seades osa ettevõtteid või tegevusalasid põhjendamatult eelisolukorda, mis rikub asutamislepingu, eelkõige selle artiklite 87 ja 88 nõudeid. Garantiide tulemusena eraldataks sellistel juhtudel tasuta saastekvoote soodsamas olukorras olevatele käitistele eelisjärjekorras, kusjuures muudele olemasolevatele käitistele eraldataks neid üldise eraldamismetoodika alusel. Niisugune ühe olemasolevate käitiste rühma eeliskohtlemine moonutab või ähvardab moonutada konkurentsi teise olemasolevate käitiste rühmaga ning kui arvestada ELi piires toimuvat kaubandust kõigis direktiiviga 2003/87/EÜ hõlmatud sektorites, on sellel ka riigipiire ületav mõju.

Käesoleval etapil on komisjon seisukohal, et asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohase hindamise korral oleks igasugune riigiabi ilmselt siseturu põhimõtetega vastuolus.

Lisaks teeb komisjonile keskkonnakaitse vaatepunktist muret asjaolu, et süsinikuintensiivsetele tootmisviisidele antakse kaugesse tulevikku ulatuvad garantiid suures mahus tasuta saastekvootide eraldamiseks. Sellised garantiid võivad tekitada soovi investeerida süsinikuintensiivsetesse tootmisviisidesse, piirates seega kasvuhoonegaaside heitkoguste nõutava edasise vähendamise võimalusi pärast aastat 2012. Samas piirab mis tahes 2012. aastast kaugemale ulatuv kvoodigarantii saastekvootide eraldamise metoodika edasist ühtlustamist siseturul ELi ETSi läbivaatamise kontekstis.

Kvootide hoiustamine

Põhimõtteliselt on kvootide hoiustamine[22] saastekvootidega kauplemise süsteemi mõistlik komponent ning liikmesriigid peavad seda alates teisest kauplemisperioodist võimaldama. Kvootide hoiustamist esimesest kuni teise kauplemisperioodini võis iga liikmesriik lubada oma äranägemisel ning 25 liikmesriigist 23 seda ei võimaldanud.

Oma äranägemisel lubatav kvootide hoiustamine esimesest teise kauplemisperioodini sisaldab riigiabi, sest liikmesriik eraldab saastekvoote tasuta, kuigi võiks neid eraldatud koguseühikutena ( Assigned Amount Units , AAU) müüa. Samas on liikmesriigi võimaldav kvootide hoiustamine teise perioodini heitkoguste vähendamispotentsiaali kajastava kriteeriumiga kooskõlas üksnes juhul, kui hoiustatud saastekvoodid arvatakse maha direktiivis sätestatud eraldamiskriteeriumidele[23] vastavast saastekvootide ülemmäärast.

Komisjon on seisukohal, et kõigist riiklikest eeskirjadest, mis on seotud liikmesriikide oma äranägemisel võimaldatava kvootide esimesest teise perioodini hoiustamise võimaliku kasutamisega, tuleb komisjonile teatada vastavalt asutamislepingu artikli 88 lõikele 3. Käesoleval etapil arvab komisjon, et hoiustatud kvootide väljastamine teisel kauplemisperioodil, kui see ei põhine kasusaaja keskkonnaalasel saavutusel, mis tõi kaasa heitkoguste tegeliku ja tõendatud vähenemise esimesel kauplemisperioodil, võib kujutada endast riigiabi, mis asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohase hindamise korral oleks ilmselt siseturu põhimõtetega vastuolus.

Enampakkumised

Direktiiv 2003/87/EÜ võimaldab müüa, sealhulgas ka enampakkumisel, kuni 10% liikmesriigi poolt teisel kauplemisperioodil eraldatud saastekvootidest.

Nagu märkis konkurentsivõimet, energeetikat ja keskkonnaküsimusi käsitlev kõrgetasemeline töörühm,[24] on tõenäoliselt energiaturgude ebaküpsus põhjustanud olukorra, kus puudub vajalik konkurentsisurve, mis vähendaks saastekvootide hinna kajastumist elektri hinnas, ning seetõttu on elektrienergia tootjad saanud erakorralist kasumit. Lisaks soovitas töörühm liikmesriikidel kaaluda ELi ETSi teisel saastekvootide eraldamise perioodil eri sektorites erinevate eraldamisviiside rakendamist, et võtta arvesse väliskonkurentsi.

Paljud liikmesriigid kavatsevad suurendada enampakkumiste osakaalu, karmistades samas kvootide eraldamise nõudeid elektrienergia tootjatele. Mõnes liikmesriigis on enampakkumiste kasutamine veel kaalumisel. Seega võimaldavad teise perioodi kavu käsitlevad otsused suurendada liikmesriikidel enampakkumiste osakaalu direktiivi 2003/87/EÜ artiklis 10 määratletud piires pärast seda, kui komisjon on oma hindamise läbi viinud, kuid enne riikliku lõpliku saastekvootide eraldamise otsuse tegemist artikli 11 lõike 2 alusel.

Lisaks on komisjon arvamusel, et enampakkumisel osalemine peab olema piiranguteta avatud kõigile ühenduse isikutele.

Põletuskäitised

Kui liikmesriik ei kohalda põletuskäitiste mõistet vastavalt täiendavate juhiste punktile 36, nagu on täpsustatud täiendavate põletuskäitiste mõiste kooskõlastatud määratlustes kliimamuutuste komitee 31. mai 2006. aasta protokollis, lükkab komisjon kava tagasi, kuna see on vastuolus kriteeriumiga 10.

Kui liikmesriik kavatseb eraldada täiendavaid saastekvoote seoses sellistest põletuskäitistest pärinevate täiendavate heitkogustega, mis ei olnud hõlmatud esimese perioodi kavva, kontrollib komisjon, kas nendele käitistele kavandatud saastekvoot määrati kindlaks riiklikus saastekvootide eraldamise kavas sätestatud üldmetoodika kohaselt ning heitkoguseid käsitlevate põhjendatud ja tõendatud arvandmete alusel.

Kui täiendavate heitkoguste jaoks saastekvoodi arvutamisel üldmetoodika kohaselt ning heitkoguseid käsitlevate põhjendatud ja tõendatud arvandmete alusel selgub, et kvoote tuleks eraldada vähem, nõuab komisjon, et komisjoni otsuses märgitud saastekvootide ülemmäära vähendataks kõnealust erinevust kajastava koguse võrra.

3. Kokkuvõte

Edukas ELi ETS on ülimalt oluline ELi usaldusväärsuse säilitamisel seoses kliimamuutuste vastase võitluse korraldamisega pärast 2012. aastat. Samas on väga tähtis kasutada rohkem ELi ETSi, et oleks võimalik järgida ELi Kyoto kohustusi perioodil 2008–2012. Mitmed komisjonile esitatud riiklikud saastekvootide eraldamise kavad mitte üksnes ei seaks ohtu Kyoto kohustuste täitmist, vaid tekitaksid ka siseturul lubamatuid moonutusi.

Teise perioodi kavade objektiivse ja läbipaistva hindamise abil, mida on kirjeldatud käesolevas teatises, kindlustab komisjon Kyoto kohustuste täitmise ning eduka ja kasvava süsinikuturu tulevikus.

Tabel 1: Rikutud kriteeriumide ülevaade[25]

1) Kyoto eesmärk |

2) Heitkoguste muutumine | X |

3) Vähendamispotentsiaal | X |

4) Muud õigusaktid |

5) Mittediskrimineerimine | X |

6) Uued osalejad | X |

7) Varajased meetmed |

8) Keskkonnasäästlikud tehnoloogiad |

9) Avalik arutelu |

10) Käitiste loend koos vastavate kogustega | X |

11) Väliskonkurents |

12) JI/CDM ülempiir |

Artikkel 10 |

1. LISA Direktiivi 2003/87/EÜ III lisas loetletud riiklike saastekvootide eraldamise kavade kriteeriumid

1. Asjaomaseks ajavahemikuks eraldatavate saastekvootide üldkogus peab vastama liikmesriigi kohustusele piirata oma heitkoguseid vastavalt otsusele 2002/358/EÜ ja Kyoto protokollile, võttes arvesse ühelt poolt üldiste heitkoguste osa, mida need kvoodid esindavad võrreldes käesolevas direktiivis käsitlemata allikatest pärinevate heitkogustega, ja teiselt poolt iga riigi energiapoliitikat, samuti peavad need olema kooskõlas riikide kliimamuutuste programmidega. Eraldatavate saastekvootide üldkogus ei või olla suurem, kui on tõenäoliselt vaja käesoleva lisa kriteeriumide rangeks kohaldamiseks. Enne aastat 2008 peab kõnealune kogus olema kooskõlas meetmetega, mille kaudu iga liikmesriik püüab saavutada või ületada otsusele 2002/358/EÜ ja Kyoto protokollile vastavat eesmärki. |

2. Eraldatavate saastekvootide üldkogus peab olema kooskõlas otsuse 93/389/EMÜ kohaselt antava hinnanguga, mis käsitleb liikmesriikide tegelikke ja kavandatavaid edusamme ühenduse kohustuste täitmisel. |

3. Eraldatavate kvootide kogused peavad olema kooskõlas käesolevas süsteemis käsitletud tegevusalade potentsiaaliga, sealhulgas tehnoloogilise potentsiaaliga, heitkoguseid vähendada. Liikmesriigid võivad kvootide jaotuse aluseks võtta igast tegevusalast tulenevad kasvuhoonegaaside keskmised heitkogused toote kohta ja igal tegevusalal saavutatavad edusammud. |

4. Kava peab olema kooskõlas muude ühenduse õiguslike ja poliitiliste dokumentidega. Arvesse tuleks võtta uutest õigusnormidest tulenevat vältimatut heitkoguste suurenemist. |

5. Vastavalt asutamislepingu, eriti selle artiklite 87 ja 88 nõuetele ei diskrimineeri kava mingeid ettevõtteid ega sektoreid ega anna teatavatele ettevõtetele ega tegevusaladele põhjendamatut eelist. |

6. Kava sisaldab teavet selle kohta, kuidas suudavad uued osalejad asjaomases liikmesriigis ühenduse kavas osalemist alustada. |

7. Kava võib sisaldada varajasi meetmeid ja sisaldab teavet selle kohta, mil viisil varajasi meetmeid arvesse võetakse. Liikmesriigid võivad kasutada parimat võimalikku tehnoloogiat käsitlevatest võrdlusdokumentidest tuletatud võrdlusarve oma siseriiklike saastekvootide eraldamise kavade väljatöötamisel ja need võrdlusarvud võivad hõlmata varajaste meetmete arvessevõtmist. |

8. Kava sisaldab teavet selle kohta, mil viisil võetakse arvesse keskkonnasäästlikku tehnoloogiat, sealhulgas energiatõhusaid tehnoloogiaid. |

9. Kavas nähakse ette, kuidas üldsus võib märkusi esitada, ja see sisaldab teavet korra kohta, mille alusel neid märkusi enne saastekvootide eraldamist käsitleva otsuse tegemist nõuetekohaselt arvesse võetakse. |

10. Kava sisaldab loetelu käesolevas direktiivis käsitletud käitistest ja saastekvootide kogustest, mida igale käitisele eraldada kavatsetakse. |

11. Kava võib sisaldada teavet selle kohta, mil viisil võetakse arvesse ühenduseväliste riikide või üksuste konkurentsi. |

12. Kavas täpsustatakse THVde ja HVÜde maksimumkogus, mida käitajad võivad ühenduse süsteemis kasutada, igale käitisele eraldatud saastekvootide protsendimäärana. Kõnealune protsendimäär on kooskõlas liikmesriigi Kyoto protokolli ja ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni või Kyoto protokolli põhjal vastu võetud otsuste kohaste täiendavate kohustustega. |

2. LISA Prognoositav majanduskasv 2005–2010

Liikmesriik | Majanduskasv 2005–2010 |

Iirimaa | 27,2 % |

Kreeka | 19,9 % |

Leedu | 37,4 % |

Luksemburg | 27,2 % |

Läti | 50,0 % |

Malta | 11,9 % |

Rootsi | 16,6 % |

Saksamaa | 9,6 % |

Slovaki Vabariik | 32,4 % |

Ühendkuningriik | 14,3 % |

Allikas: transpordi ja energeetika peadirektoraadi „Energia ja transpordi arengutendentsid aastani 2030 (ajakohastatud 2005. aastal)” ja majandus- ja rahandusküsimuste peadirektoraadi majandusprognoosid 2006. aasta sügisest.

[1] KOM(2006) 676 – Ülemaailmse süsinikuturu väjaarendamine.

[2] See arv sisaldab uute turuletulijate reservi eraldatud saastekvoote, mis eeldatavalt tuuakse ELi saastekvootide turule enampakkumiste teel.

[3] Euroopa kasvuhoonegaaside heite suundumused ja prognoosid 2006, EEA aruanne nr 9/2006. Vt http://reports.eea.europa.eu/eea_report_2006_9/en/eea_report_9_2006.pdf

[4] Vt 1. lisa.

[5] Vajadusel küsib komisjon liikmesriigilt enne hindamise lõpetamist täiendavat teavet.

[6] Eraldatavate saastekvootide üldkogus ei või olla suurem, kui on tõenäoliselt vaja käesoleva lisa kriteeriumide rangeks kohaldamiseks. (Vt kriteeriumi 1 teine lause.)

[7] ELi energiamajanduse statistilised aspektid 2005, Eurostat, Environment and Energy , 13/2006.

[8] Aasta 2010 valiti perioodi 2008–2012 keskmiseks aastaks.

[9] Prognoositava majanduskasvu andmed hinnatud kavade esimese komplekti jaoks on loetletud 2. lisas. Majanduskasvu andmed kajastavad komisjoni värskeimaid prognoose aastateks 2006, 2007 ja 2008. Vt http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/european_economy/2006/ee506en.pdf.

[10] http://ec.europa.eu/dgs/energy_transport/figures/trends_2030_update_2005/energy_transport_trends_2030_update_2005_en.pdf.

[11] Stsenaarium töötati välja direktiivi 2001/81/EÜ (õhusaasteainete siseriiklike ülemmäärade direktiiv) läbivaatamise jaoks. Selles kasutatakse sama metoodikat ja prognooside kogumit kui dokumendis „Euroopa energia ja transpordi arengutendentsid aastani 2030 (ajakohastatud 2005. aastal)”, kuid see sisaldab ka süsinikuheite määra oodatava vähenemise hinnangut saastekvoodi hinna põhjal, milleks 2010. aastal on 12 eurot ja mis 2020. aastaks suureneb 20 euroni. Vt http://ec.europa.eu/environment/air/baseline.htm.

[12] Energiatõhususe tegevuskava: potentsiaali realiseerimine – KOM(2006) 545.

[13] Vt KOM(2005) 703 punkt 36.

[14] Kui heitkoguste kohta ei ole piisava kvaliteediga arvandmeid, põhineb hinnang keskmisel saastekvootide kogusel aastas, mille kvoodisaajate seast välja arvatud käitised oleksid saanud.

[15] ELi süsinikdioksiidi heitkogused transpordisektoris on viimasel kümnendil oluliselt suurenenud ja nende vähendamiseks võetavate meetmete kavandatud mõju saavutamiseni kulub küllaltki palju aega.

[16] Teine juhisdokument – komisjoni teatis: Täiendavad juhised saastekvootide eraldamise kavade kohta ELi heitkogustega kauplemise süsteemi kauplemisperioodiks 2008–2012 – KOM(2005) 703.

[17] Esimene juhisdokument: komisjoni teatis liikmesriikidele antavate juhiste kohta direktiivi 2003/87/EÜ III lisas loetletud kriteeriumide rakendamisel – KOM(2003) 830.

[18] Nagu on märgitud arenguaruandes KOM(2006) 658, 27.10.2006; SEK(2006) 1412 lisa tabel 1, 27.10.2006.

[19] Kyoto protokolli osaliste koosolekuna toimiva konventsiooniosaliste konverentsi 2005. aasta detsembri otsus 2/CMP.1 „Kyoto protokolli artiklite 6, 12 ja 17 kohaste mehhanismide põhimõtted, olemus ja kohaldamisala”, FCCC/KP/CMP/2005/8/1. liide, lk 4.

[20] Kõik arvandmed põhinevad komisjoni 2006. aasta arenguaruandel, SEK(2006) 1412 lisa tabelid 1 ja 2, 27.10.2006.

[21] Kvoodigarantiiks on näiteks säte, et uuele osalejale, kes alustab tegevust 2006. aastal, tagab liikmesriik täies mahus tasuta saastekvootide eraldamise 14 aastaks, st kuni aastani 2020, mis ulatub ELi ETSi neljandasse kauplemisperioodi.

[22] Kvootide hoiustamist tuleb mõista kui võimalust kanda kasutamata kvoodid üle järgmisse kauplemisperioodi, juhul kui käitaja ei vaja kvooti heitkoguste katmiseks ega ole seda turul maha müünud. Vt direktiivi 2003/87/EÜ artikli 13 lõiked 2 ja 3.

[23] Vt kriteerium 3 direktiivi III lisas.

[24] Vt http://ec.europa.eu/enterprise/environment/hlg/doc_06/first_report_02_06_06.pdf.

[25] Vastuolus kriteeriumi 1 teises lauses kehtestatud põhimõttega rikutakse Leedu, Luksemburgi, Läti, Malta, Rootsi ja Slovaki Vabariigi kavades ka III lisa kriteeriumi 1, kuna kõiki kriteeriume ei kohaldata rangelt.