Tulude puhul põhineb prognoos uuel tulude süsteemil, mida on kirjeldatud 2020. aasta detsembris vastu võetud omavahendeid käsitlevas otsuses, mis jõustus 1. juunil 2021 ja mida kohaldatakse tagasiulatuvalt alates 1. jaanuarist 2021. Tuluprognoosides on arvesse võetud ka Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingut (edaspidi „väljaastumisleping“).

Käesolev aruanne antakse välja kooskõlas finantsmääruse artikli 247 lõike 1 punkti c nõuetega. Kooskõlas institutsioonidevahelise kokkuleppe punktiga 8 ning selleks, et saada terviklik ülevaade uue finantsraamistiku ülemmääradele vastavast tulude sissevoolust ja kulude väljavoolust kogu mitmeaastase finantsraamistiku kestuse jooksul, hõlmab prognoos erandkorras seitset aastat (2021–2027).

Käesolevas aruandes esitatakse ELi eelarve vahendite sisse- ja väljavoolu prognoos ajavahemikuks 2021–2027. Tegemist on esimese pikaajalist prognoosi käsitleva aruandega, mis on välja antud pärast mitmeaastase finantsraamistiku (2021–2027) ja taasterahastu „NextGenerationEU“ vastuvõtmist. ELi pikaajaline eelarve (mitmeaastane finantsraamistik) koos taasterahastuga „NextGenerationEU“ on suurim stimuleerivate meetmete pakett, mida Euroopas on kunagi rahastatud, moodustades kokku 1,8 triljonit eurot (2018. aasta hindades). Taasterahastu „NextGenerationEU“ on erakorraline ajutine vahend, mille eesmärk on elavdada taastumist COVID-19 pandeemia põhjustatud majandus-, sotsiaal- ja tervishoiukriisist. Mitmeaastane finantsraamistik kajastab liidu prioriteete aastateks 2021–2027, toetades rohe- ja digipööret, et muuta Euroopa majandus tulevaste põlvkondade jaoks õiglasemaks, vastupanuvõimelisemaks ja kestlikumaks.

Prognoositud maksed mitmeaastase finantsraamistiku alusel ei jagune aastate lõikes ühtlaselt. Need sõltuvad sellest, kuidas eeldatavalt muutuvad 1) uute kuluprogrammide maksete (76 % maksete kogusummast) järkjärguline tegemine ja 2) perioodi 2014–2020 ja varasemate perioodide täitmata kulukohustuste maksete tegemine (24 % maksetest). Hinnanguline iga-aastane keskmine vahendite väljavool on 171 miljardit eurot. Esimese viie aasta prognoosi tase on keskmisest madalam ja viimase kahe aasta prognoosi tase keskmisest kõrgem. Erinevus suurimate maksete tegemise aasta (2027) ja eeldavalt väikseimate maksete tegemise aastate (2023–2024) vahel on ligikaudu 29 miljardit eurot. Eelmiste mitmeaastaste finantsraamistike struktuuri korrates on mitmeaastase finantsraamistiku keskele jäävateks aastateks prognoositud maksete madalam tase tingitud eelneva finantsraamistiku enamiku sulgemismaksete tegemisest ja asjaolust, et uued kuluprogrammid saavutavad täiskiiruse mitmeaastase finantsraamistiku teises pooles.

Vaadelduna aga koostoimes taasterahastuga „NextGenerationEU“ (mis jääb väljapoole mitmeaastase finantsraamistiku ülemmäärasid), on maksed eeldatavasti suuresti koondunud esimestele aastatele (2021–2024) (aasta keskmised maksed on 247 miljardit eurot) lisakulutuste tõttu, millega toetatakse Euroopa majanduse taastumist ja liikmesriikide vastupanuvõimet. Sellest vaatenurgast on vahendite väljavool kogu perioodi arvestuses väikseim 2027. aastal, sest taasterahastu „NextGenerationEU“ maksed peavad olema tehtud 2026. aasta lõpuks.

Mitmeaastase finantsraamistiku kulude prognoositud maksete puhul on jäetud maksete ülemmäära suhtes kogu perioodi vältel 6,2 miljardi euro suurune varu. Arvestades tulevaste programmispetsiifiliste kohanduste mõju ülemmääradele, võib koguvaru ulatuda 17,2 miljardi euroni. See enne mitmeaastase finantsraamistiku vastuvõtmist eeldatuga võrreldes suurem varu on peamiselt tingitud kahest tegurist: 1) vajalik keskendumine ELi ajutiste taaste- ja erakorraliste vahendite kasutamisele taasterahastu „NextGenerationEU“ raames ja 2) uusi programme käsitlev konservatiivsem prognoos pärast mitmeaastase finantsraamistiku 2021–2027 ja teatavate konkreetseid programme käsitlevate õigusaktide hilist vastuvõtmist, eelkõige ühtekuuluvuspoliitika valdkonnas.

Aastate lõikes on maksetega seotud vajadused maksete ülemmäärast oluliselt väiksemad kuni 2025. aastani (k.a) (hinnanguliselt on varu kokku 19,2 miljardit eurot), samal ajal kui 2026. ja 2027. aasta vajadused ületavad ülemmäära 13 miljardi euro võrra. See tuleneb loogiliselt asjaolust, et maksete ülemmäärad kehtestatakse stabiilsel tasemel reaalväärtuse põhjal, samal ajal kui rakendamine toimub sarnaselt eelnevatele mitmeaastastele finantsraamistikele eelduste kohaselt tsükliliselt. Mitmeaastase finantsraamistiku määruse artikli 11 lõike 1 punkti b kohase automaatse korrigeerimismehhanismi alusel suurenevad teataval aastal kasutamata summade võrra tulevaste aastate ülemmäärad. Seepärast suurendavad kuni 2025. aastani prognoositud varud 2026. ja 2027. aasta ülemmäärasid (mitmeaastase finantsraamistiku määruse artikli 11 lõikes 3 kehtestatud piirides). Seda ülemmäärade korrigeerimist ja mitmeaastase finantsraamistiku määruse artikli 5 kohast programmispetsiifilist kohandust arvestades vastab mitmeaastase finantsraamistiku viimase kahe aasta jooksvate maksete prognoos mitmeaastase finantsraamistiku maksete ülemmäärale.

2.1. Uute kulukohustustega seotud maksed

Selle aasta prognoosis antakse ajakohastatud hinnang kõikide maksevajaduste kohta seoses uue mitmeaastase finantsraamistiku alusel võetud kulukohustustega, võttes arvesse uute programmide rakendamise tegelikku algust, ilma et see mõjutaks vastavate pooleliolevate programmi koostamise menetluste tulemust. Võrreldes eeldustega mitmeaastase finantsraamistiku paketti käsitlevate läbirääkimiste ajal on ajakohastatud hinnangud ligikaudu 3,3 miljardi euro võrra väiksemad (alla 0,3 % maksete ülemmäärast).

COVID-19 pandeemia tekitas majandusele tohutuid probleeme, mille tulemusel võeti otsustavaid poliitikameetmeid ning anti uus hoog uut mitmeaastast finantsraamistikku ja kuluprogramme käsitlevatele läbirääkimistele. Ühtekuuluvuspoliitika, merenduspoliitika ja õiglase ülemineku fondi puhul mõjutavad aga mitmeaastase finantsraamistiku, ühissätete määruse ja vastavate valdkondlike õigusaktide vastuvõtmisel esinenud järjestikused viivitused 2021.–2027. aasta riiklike programmide vastuvõtmist. Hoolimata uues õigusraamistikus kehtestatud lihtsustustest, mille eesmärk on hõlbustada riiklike programmide vastuvõtmist ja komisjoni varajast lävimist liikmesriikide ametiasutustega, tundub praegu, et programmid tuleb kooskõlas mitmeaastase finantsraamistiku määruse artikliga 7 oluliselt ümber planeerida, nagu ka programmitöö perioodil 2014–2020. Komisjoni viimane hinnang, mis põhineb pooleliolevatel mitteametlikel aruteludel liikmesriikidega, osutab sellele, et ligikaudu 50 % riiklikest programmidest võetakse eelduste kohaselt vastu 2021. aastal ja ülejäänud programmid 2022. aastal. Õiglase ülemineku fondi puhul eeldatakse, et enamik programme võetakse vastu 2022. aastal. Kulukohustuste ümberplaneerimine tähendab seda, et 2022. aastal tuleb välja maksta nii 2021. kui ka 2022. aasta eelmaksete osad. Seega põhineb praegune prognoos programmitöö perioodi 2014–2020 maksetaotlusi käsitleval statistikal, mis annab kõige hiljutisema võrdlusaluse. See lähenemisviis vaadatakse läbi pärast uue perioodi tegeliku rakendamise algust, mil uues õigusraamistikus kehtestatud lihtsustuste mõju on võimalik täielikult arvesse võtta.

Allapoole korrigeeritakse ka ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP) maksete hinnanguid. ÜPP üleminekusätteid käsitleva määrusega pikendatakse enamikku ÜPP perioodi 2014–2020 eeskirju aastateks 2021 ja 2022 (üleminekuperiood), millega tagatakse põllumajanduse jätkuv toetamine COVID-19 järgsel üliolulisel taastumisetapil. See tähendab aga ka seda, et reformitud ÜPP elluviimine algab alles 2023. aastal. Seepärast eeldatakse, et maaelu arengu programmide rakendamine saavutab täiskiiruse mitmeaastase finantsraamistiku hilisemas etapis, millega rohkem makseid lükkub edasi 2027. aastale järgnevale ajale.

Nii ühtekuuluvuspoliitika kui ka ÜPP rakendamise kiirust võib mõjutada ka taasterahastu „NextGenerationEU“ vahendite täiendav kättesaadavus.

Enamiku ELi programmide puhul, mida komisjon keskselt haldab, on 2022. aasta esimene täielik tegevusaasta. Eeldatakse, et pärast läbirääkimisprotsessist tingitud aeglasemat algust saavutab nende programmide rakendamine järkjärguliselt täiskiiruse.

2.2.2021. aasta eelsete kulukohustustega seotud maksed

Komisjoni prognoosi 2021. aastale eelnevatest täitmata kulukohustustest (RAL, reste à liquider) tulenevate maksete kohta on ajakohastatud, et võtta arvesse 2021. aasta heakskiidetud eelarves ja 2022. aasta eelarveprojekti ettepanekus sisalduvaid kulusid.