[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 23.06.2006

KOM(2006) 329 lõplik

2006/0106 (CNS)

Ettepanek

NÕUKOGU SOOVITUS

kehavigastuse ärahoidmise ja ohutuse edendamise kohta

(komisjoni esitatud)

SELETUSKIRI

23.06.2006 võttis Euroopa Komisjon vastu teatise Euroopa parlamendile ja nõukogule ohutuma Euroopa meetmete kohta.[1]

Kõnealuses teatises keskendutakse õnnetusjuhtumite ja kehavigastuste vältimisele liikmesriikides rahvatervisealaste meetmete abil. Sellega nähakse ette strateegiline raamistik ühenduse tegevuskavana, millega aidatakse liikmesriikidel seada tähtsuse järjekorda õnnetusjuhtumite ja kehavigastuste vähendamise meetmed. Kõnealuseid meetmeid võetakse eelkõige ühenduse rahvatervise programmi (2003–2008)[2] ja jätkuprogrammide raames.

Teatises rõhutatakse kehavigastuste ärahoidmisel tervishoiusektori osa probleemide kindlaksmääramisel, riskiteguritest aruandmisel, esmase vältimise soovitamisel, tõenditele põhinevate strateegiate propageerimisel, kutsesuutlikkuse parandamisel riskirühma kuuluvate inimeste nõustamisel, riiklike tegevuskavade juhtimisel ja üldsuse teavitamisel ohtudest ja ettevaatusabinõudest.

Ühenduse olulise tegevuskava osana arendab komisjon ühenduse teabesüsteemi õnnetusjuhtumite ja kehavigastuste kohta, millega antakse kõikidele sidusrühmadele parim kättesaadav teave probleemi ulatuse kohta, sealhulgas kõrge riskiga elanikkonna rühmad, peamised riskitegurid ja teatavate tarbekaupade ja teenustega seotud riskid. Kõnealune teave on poliitiliste otsuste tegemise, meetmete kavandamise ja tulemuste hindamise eeltingimuseks.

Ühenduse tegevuskava teises osas nähakse ette, et komisjon kehtestab kogu ühendust hõlmava teabevahetuse korra edukaks osutunud ennetusmeetmete kohta. Tõhusa kogemuste vahetusega välditakse topelttööd, soodustatakse kättesaadava teabe maksimaalset kasutamist ja tagatakse piiratud vahendite kasutamisel suurem kasu.

Kõnealuses ühenduse tegevuskavas määrab komisjon kindlaks kehavigastuste ennetusmeetmete olulisemad valdkonnad, võttes arvesse kehavigastustest tingitud sotsiaalset mõju kehavigastuste arvu, erineva kategooriaga kehavigastuste raskuse ja tagajärgede kaupa ning tõendeid abimissioonide tõhususe ja eduka rakendamise teostatavuse kohta liikmesriikides. Esmatähtsad valdkonnad on:

- laste ja noorukite ohutus;

- vanemaealiste kodanike ohutus;

- vähem kaitstud liiklejate ohutus;

- spordivigastuste ärahoidmine;

- toodete ja teenuste tekitatud kehavigastuste ärahoidmine;

- tahtlikult enese poolt tekitatud kehavigastuste ärahoidmine;

- inimestevahelise vägivalla ärahoidmine.

Lisaks sellele kavatseb komisjon korraldada kogu ühendust hõlmavaid kampaaniaid, et teavitada üldsust õnnetusjuhtumite ja kehavigastuste arvust, tõsta esmase ennetuse standardeid, levitada häid tavasid ja anda liikmesriikide tervishoiuasutustele riiklike meetmete poliitikavahendid.

Komisjoni soovituse eelnõu kehavigastuste ärahoidmise ja ohutuse edendamise kohta on esimene samm komisjoni ja liikmesriikide jõupingutuste ühendamisel meetmete võtmiseks ohutuma Euroopa nimel, et vähendada tervishoiusüsteemi kulutusi, mis on seotud kehavigastustega. Komisjoni ja liikmesriikide ühise lähenemisviisi kaudu kehavigastuste ärahoidmisel loodetakse, et kehavigastustele tehtud suured kulutused vähenevad ja õnnetusjuhtumite ning kehavigastustega seotud olukord liikmesriikides oluliselt paraneb.

2006/0106 (CNS)

Ettepanek

NÕUKOGU SOOVITUS

kehavigastuse ärahoidmise ja ohutuse edendamise kohta (EMPs kohaldatav tekst)

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 152 lõike 4 teist alalõiku,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut,[3]

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust[4]

ning arvestades järgmist:

1. Igal aastal saab õnnetusjuhtumi või vägivalla tõttu surma umbes 235 000 ühenduse kodanikku. Kehavigastused on surma põhjustena südame-veresoonkonna haiguste ja vähi ning hingamisteede haiguste järel neljandal kohal.

2. Laste, noorukite ja nooremate täiskasvanute seas on õnnetusjuhtumid ja kehavigastused peamised surma põhjustajad.

3. Paljud raskeid kehavigastusi üleelanud inimesed kannatavad eluaegse puude all. Õnnetusjuhtumid ja kehavigastused on nooremate inimeste pikaajalise töövõimetuse peamiseks põhjuseks, mille tagajärg on oluline ja suurel määral välditav kaotus täie tervise juures elatud eluaastate arvus.

4. Kehavigastuste tõttu võetakse haiglaravile keskmiselt umbes 6,8 miljonit inimest, mis kujutab endast 11% kõikidest haiglaravi juhtudest Euroopa Liidus.

5. Kehavigastused on suur finantskoormus tervishoiu- ja heaolu tagamise süsteemidele, põhjustades 20% haiguspuhkuseid ja olles tootlikkuse languse peamine tegur.

6. Kehavigastuste risk jaotub nii liikmesriikide kui ka sotsiaalsete rühmade vahel ebaühtlaselt. Kehavigastuse tagajärjel surmasaamise risk on kõrgeima vigastuste määraga liikmesriigis viis korda suurem kui madalaima vigastuste määraga liikmesriigis.

7. Erinevalt paljudest teistest haiguse või enneaegse surma põhjustest saab kehavigastusi ära hoida, muutes meie elukeskkonna ja kasutatavad tooted ning teenused ohutumaks. On arvukalt tõendeid õnnetusjuhtumite meetmete tõestatud tõhususe kohta, mida ei ole veel kogu ühenduse ulatuses laialdaselt kohaldatud.

8. Enamik nendest meetmetest on osutunud tasuvaks, kuna tervishoiusüsteemide ennetusest saadav kasu ületab sageli abimissiooni kulutusi mitmeid kordi.

9. Vaatamata suurtele edusammudele mitmes ohutusega seotud valdkonnas nagu liiklus või töökoht, on muid vähem tähelepanu pälvinud valdkondi, sealhulgas kodu, vaba aeg, sport ja lastega ning vanemaealiste kodanikega seotud õnnetusjuhtumid ja ennetus.

10. Seega on vaja töötada välja kehavigastuste järelevalve ja aruandluse süsteem, mis võiks tagada kooskõlastatud lähenemisviisi liikmesriikides, et arendada ja kehtestada kehavigastuste ärahoidmise riiklikud põhimõtted, sealhulgas parimate tavade vahetus. Sellist süsteemi arendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. septembri 2002. aasta otsuse nr 1786/2002/EÜ, millega võetakse vastu ühenduse tegevusprogramm rahvatervise valdkonnas (aastateks 2003–2008)[5] ja mis tahes jätkuprogrammide alusel, ning kõnealune süsteem luuakse kehavigastuste riikliku järelevalve ja aruandluse põhjal, mis tuleb välja töötada ühtsel ja ühtlustatud viisil.

11. Ühenduse rahvatervise programmi[6] vahendite rakendamise tõhustamiseks ja kehavigastuste ärahoidmise lahendamiseks kõige tõhusamal viisil on kindlaks määratud seitse esmatähtsat valdkonda: laste ja noorukite ning vanaemaealiste kodanike ja vähem kaitstud liiklejate ohutus, spordivigastuste, toodete ja teenuste tekitatud kehavigastuste ning tahtlikult enese poolt tekitatud kehavigastuste ja vägivalla ärahoidmine. Kõnealuste esmatähtsate valdkondade kindlaksmääramisel on arvesse võetud kehavigastuste sotsiaalset mõju vigastuste arvu ja raskuse kaupa, tõendeid abimissioonide tõhususe kohta ja abimissioonide eduka rakendamise teostatavust liikmesriikides.

SOOVITAB JÄRGMIST:

Rahvatervise kõrge taseme saavutamiseks peaksid liikmesriigid:

12. töötama välja kehavigastuste riikliku järelevalve- ja aruandlussüsteemi, millega antakse võrreldavat teavet, kontrollitakse kehavigastustega seotud riskide arengut ja ennetusmeetmete toimet aja jooksul ning hinnatakse täiendavate algatuste võtmise vajadust seoses toodete ja teenuste ohutusega;

13. koostama riiklikud plaanid õnnetusjuhtumite ja kehavigastuste ärahoidmiseks, algatades osakondadevahelist koostööd ja suurendades kampaaniaürituste rahastamisvõimalusi, edendades ohutust ja rakendades selliseid riiklikke plaane, pöörates erilist tähelepanu lastele, eakatele inimestele ja vähem kaitstud liiklejatele, eelkõige spordivigastuste, toodete ja teenuste tekitatud, vägivalla tõttu tekitatud ja tahtlikult enese poolt tekitatud vigastuste ärahoidmisel;

14. tagama, et vigastuste ärahoidmist ja ohutuse edendamist hakatakse süstemaatiliselt kasutama tervishoiutöötajate kutseõppes, nii et kõnealused rühmad oskavad pädevate nõustajatena teenindada oma patsiente, kliente ja üldsust.

KUTSUB KOMISJONI ÜLES:

15. toetama ja eelistama ühenduse rahvatervise programmi[7] raamistikus ja jätkuprogrammides kogu ühendust hõlmava kehavigastuste järelevalvesüsteemi kehtestamist, kogudes liikmesriikide andmeid kehavigastuste kohta nende riiklike järelevalvesüsteemide alusel, ja tegema andmebaasis oleva teabe hõlpsalt kättesaadavaks kõikidele sidusrühmadele;

16. kehtestama kogu ühendust hõlmava heade tavade teabevahetuse mehhanism ja levitama kõnealust teavet asjakohastele sidusrühmadele;

17. esitama liikmesriikidele vajalikke tõendeid, et lülitada kehavigastuste ärahoidmisega seotud teadmisi tervishoiutöötajate kutseõppesse;

18. toetama heade tavade ja poliitiliste meetmete väljatöötamist seitsme kindlaksmääratud eelisvaldkonna suhtes, kasutades ühenduse rahvatervise programmiga ja selle jätkuprogrammidega ette nähtud vahendeid, ja tarbijapoliitika toetamiseks mõeldud ühenduse meetmete rahastamise üldist raamistikku[8] ning teadusuuringute raamprogrammi;[9] koostama hindamisaruannet neli aastat pärast käesoleva soovituse vastuvõtmist, et kindlaks määrata, kas kavandatud meetmed on tõhusad ja hindama edasiste meetmete vajadust.

Brüssel,

Nõukogu nimel

eesistuja

[1] ELT L […], […], lk […]

[2] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. septembri 2002. aasta otsus 1786/2002/EÜ, millega võetakse vastu ühenduse tegevusprogramm rahvatervise valdkonnas (aastateks 2003-2008), EÜT L 271, 9.10.2002, lk 1.

[3] ELT L […], lk […].

[4] ELT L […], lk […].

[5] EÜT L 271, 9.10.2002, lk 1.

[6] EÜT L 271, 9.10.2002, lk 1

[7] EÜT L 271, 9.10.2002, lk 1.

[8] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. detsembri 2003. aasta otsus nr 20/2004/EÜ, millega kehtestatakse tarbijapoliitika toetamiseks mõeldud ühenduse meetmete rahastamise üldine raamistik aastateks 2004–2007, ELT, L 5, 9.1.2004, lk 1.

[9] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2002. aasta otsuse nr 1513/2002, mis käsitleb Euroopa Ühenduse teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse kuuendat raamprogrammi, mille eesmärk on toetada Euroopa teadusruumi loomist ja innovatsiooni (2002–2006), EÜT L 232, 28.8.2002, lk 1.