EUROOPA KOMISJON Brüssel,24.11.2021 COM(2021) 743 final ETTEPANEK KOMISJONI JA NÕUKOGU ÜHISE TÖÖHÕIVEARUANDE KOHTA



Sisukord PÕHISÕNUMID EUROOPA LIIDU TÖÖTURU JA SOTSIAALVALDKONNA SUUNDUMUSTE NING PROBLEEMIDE ÜLEVAADE 1.1. Tööturu suundumused 1.2. Sotsiaalsed suundumused 1.3. Sotsiaalvaldkonna läbivaadatud tulemustabel: ülevaade sotsiaalõiguste samba põhimõtetega seotud probleemidest 1.4. ELi peamised eesmärgid 2030. aastaks TÖÖHÕIVE- JA SOTSIAALREFORMID – LIIKMESRIIKIDE TULEMUSED JA MEETMED 2.1. Suunis 5. Tööjõunõudluse suurendamine 2.1.1. Põhinäitajad 2.1.2. Poliitikameetmed 2.2. Suunis 6. Tööjõupakkumise edendamine ning tööhõivele, oskustele ja pädevustele juurdepääsu parandamine 2.2.1. Põhinäitajad 2.2.2. Poliitikameetmed 2.3. Suunis 7. Tööturgude toimimise parandamine ja sotsiaaldialoogi tulemuslikumaks muutmine 2.3.1. Põhinäitajad 2.3.2. Poliitikameetmed 2.4. Suunis 8. Kõigi jaoks võrdsete võimaluste edendamine, sotsiaalse kaasatuse toetamine ja vaesuse vastu võitlemine

2.4.1. Põhinäitajad 2.4.2. Poliitikameetmed

PÕHISÕNUMID Euroopa Komisjoni ja nõukogu ühise tööhõivearuandega jälgitakse aastapõhiselt ja kooskõlas ELi toimimise lepingu artikliga 148 tööhõive olukorda liidus ja tööhõivesuuniste rakendamist. Aruandes on esitatud aastakokkuvõte Euroopa Liidu tööhõive ja sotsiaalarengu peamistest suundumustest ning liikmesriikides kooskõlas tööhõivepoliitika suunistega ellu viidud reformimeetmetest. Samuti määratletakse seal prioriteetsed valdkonnad, kus tuleb võtta poliitilisi meetmeid. Komisjoni ettepanek selle aruande kohta on osa Euroopa poolaasta sügispaketist; pärast komisjoni ja tema ettevalmistavate organite vahelisi arutelusid võtab tööhõive, sotsiaalpoliitika, tervise- ja tarbijakaitseküsimuste nõukogu (EPSCO) vastu lõpliku teksti. Ühise tööhõivearuande 2022. aasta väljaandes pööratakse suurt tähelepanu Euroopa sotsiaalõiguste samba rakendamisele kooskõlas 2021. aasta märtsi tegevuskavas ja ELi juhtide poolt 8. mai Porto deklaratsioonis võetud kohustustega. Aruande rakendamisega tugevdatakse liidu püüdlusi rohe- ja digipöörde ning õiglase ülemineku suunas ning aidatakse saavutada ülespoole suunatud sotsiaalset ja majanduslikku lähenemist, käsitledes demograafilisi probleeme. Ühtlasi aitab see saavutada kestliku arengu eesmärke. Käesolevas aruandes jälgitakse põhjalikumalt sotsiaalõiguste samba põhimõtete elluviimist, selleks on temaatilistes tekstikastides kirjeldatud põhiprobleeme kolmes valdkonnas: võrdsed võimalused ja juurdepääs tööturule, õiglased töötingimused ning sotsiaalkaitse ja kaasamine. Samuti kajastatakse aruandes kolme uut sotsiaalõiguste samba tegevuskavas sisalduvat ELi 2030. aasta peamist eesmärki tööhõive suurendamise, oskuste täiendamise ning vaesuse vähendamise osas. Selle üle on väljendanud heameelt ELi juhid Porto sotsiaaltippkohtumisel ja juunis kokku tulnud Euroopa Ülemkogu. EL võttis kohustuse täita 2030. aastaks järgmised ELi peamised eesmärgid: ·vähemalt 78 % 20–64aastastest peaks olema tööga hõivatud; ·igal aastal peaks vähemalt 60 % 25–64aastastest osalema koolitustegevuses ja ·2019. aastaga võrreldes peaks vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste arv vähenema vähemalt 15 miljoni võrra. Koos ühtekuuluvusfondidega edendab liikmesriikide taaste- ja vastupidavuskavadega ette nähtud reformide ja investeeringute rakendamine õiglast, kaasavat ja kestlikku taastumist. Taaste- ja vastupidavusrahastu kaudu edendatakse liidu majanduslikku, sotsiaalset ja territoriaalset ühtekuuluvust, parandades liikmesriikide vastupidavust, kriisiks valmisolekut, kohanemisvõimet ja majanduskasvu potentsiaali. Seeläbi toetab rahastu ka Euroopa sotsiaalõiguste samba rakendamist, pöörates eritähelepanu riigipõhistes soovitustes kindlakstehtud probleemide lahendamisele . Sellega seoses on kuuest sambast, millega rahastu kohaldamisala on määratletud, olulised neli, nimelt i) arukas, kestlik ja kaasav majanduskasv; ii) sotsiaalne ja territoriaalne ühtekuuluvus; iii) tervishoid ning majanduslik, sotsiaalne ja institutsiooniline vastupidavus ning iv) järgmise põlvkonna, laste- ja noortepoliitika. Poliitikameetmete analüüsi osana hõlmab ühine tööhõivearuanne ka valikut meetmeid, mida toetatakse taaste- ja vastupidavusrahastust ning muudest ELi rahastamisallikatest, sealhulgas Euroopa Sotsiaalfond+-st, Euroopa Regionaalarengu Fondist ja Õiglase Ülemineku Fondist. 2022. aasta ühises tööhõivearuandes esitatud analüüs tugineb sotsiaalvaldkonna läbivaadatud tulemustabelile, milles on sotsiaalõiguste samba põhimõtteid põhjalikumalt käsitletud. Sotsiaalõiguste samba 2021. aasta märtsi tegevuskava osana tegi komisjon ettepaneku sotsiaalvaldkonna tulemustabel läbi vaadata, et sotsiaalõiguste samba põhimõtete elluviimist oleks uuendatud põhinäitajate (EPSCO kinnitas need 2021. aasta juunis) põhjal võimalik paremini jälgida. Seepärast hinnatakse 2022. aasta ühises tööhõivearuandes liikmesriikide tulemusi uute põhinäitajate alusel . Nüüd on tabelis kajastatud näitajad, mis võimaldavad võtta arvesse selliseid olulisi mõõtmeid nagu täiskasvanuharidus, puudega inimeste tööturule integreerimine, laste vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse risk ning liiga suured eluasemekulud. Sotsiaalvaldkonna läbivaadatud tulemustabelil põhinevad tõendid koos nende tõendite ja poliitikakonteksti riigipõhise analüüsiga võimaldavad ELis ja liikmesriikides esinevaid peamisi tööhõive-, oskuste ja sotsiaalvaldkonna probleeme täpsemalt kindlaks teha (vt joonis 1). See võimaldab sotsiaalarengut ja selles esinevaid erinevusi lähemalt jälgida. EPSCO nõuandekomiteed kajastavad sotsiaalse tasakaalustamise kohta tehtud ettepanekut, mille esitasid Hispaania ja Belgia ELi toimimise lepingu artikli 148 alusel ning Euroopa poolaasta kontekstis. Joonis 1. Tööhõive-, oskuste ja sotsiaalvaldkonna probleemid ELi liikmesriikides sotsiaalvaldkonna läbivaadatud tulemustabeli põhinäitajate kaupa Märkused. 1) Andmed täiskasvanuhariduses osalemise näitaja kohta ei ole veel kättesaadavad. 2) Digioskuste näitaja puhul on kasutatud 2019. aasta andmeid. 3) Teatavate näitajate puhul puuduvad mõne riigi andmed; kõikide näitajate selgitused on esitatud aruande lisas. Liikmesriikide ja ELi tasandi kiired ja otsustavad poliitikameetmed leevendasid COVID-19 kriisi mõju tööturule. Tööturg on taastumas, kuigi tööhõive ja töötundide koguarv ei ole veel kriisieelsele tasemele jõudnud. Pärast 71,6 % madalseisu saavutamist 2020. aasta teises kvartalis taastus 20–64aastaste tööhõive määr 2021. aasta teises kvartalis osaliselt, jõudes 72,8 %ni, mis on vähem kui 73,3 % tipptase 2019. aasta neljandas kvartalis. Kuigi majanduse taastumine toetab töökohtade loomist, ei oodata tagasi kriisieelsele tööhõive tasemele jõudmist enne 2022. aastat. Nagu kajastab tööhõive määra käsitlev ELi peamine eesmärk, on tööhõive kõrge tase põhiprioriteet 2030. aastaks, et tagada kõigile võimalus osaleda täielikult majanduses ja ühiskonnas ning aidata vähendada vaesusohus olevate inimeste arvu. Üldiselt on töötus püsinud oodatust väiksem, arvestades COVID-19 mõju ulatust majandusele. Selle põhjus on liikmesriikide kehtestatud poliitikameetmed, mida toetati ka ELi rahalistest vahenditest (nimelt eriolukorras töötuseriski leevendamiseks pakutava ajutise toetuse Euroopa rahastust (TERA) ning ühtekuuluvust ja Euroopa territooriume toetavast taasteabist (REACT-EU)), ja vähemal määral asjaolu, et kui töö saamine osutus keerulisemaks, muutusid osad inimesed vähemalt ajutiselt mitteaktiivseks. Tööturg on taastumas 72,8 % tööhõive määr 2021. aasta teises kvartalis (1,2 protsendipunkti võrra kõrgem kui aasta varem) 6,7 % töötuse määr 2021. aasta septembris (1 protsendipunkti võrra madalam kui aasta varem) 17,4 % noorte töötuse määr 2021. aasta teises kvartalis (0,6 protsendipunkti võrra kõrgem kui 2020. aasta teises kvartalis) +13,3 % töötundide arv töötaja kohta 2021. aasta teises kvartalis võrreldes 2020. aasta neljanda kvartaliga (ent siiski 2,7 % väiksem kui 2019. aasta teises kvartalis) Aktiivsuse ja töötuse määrad ning noorte, kes ei tööta, ei õpi ega osale koolitusel, osakaal EL 27s (%) Töötundide koguarv töötaja kohta ja töölt eemalolek (EL 27) Märkus. Aegrea katkemine kvartalipõhise töötuse määra puhul alates 2021. aasta esimesest kvartalist. Allikas: Eurostati andmebaas [une_rt_q], [une_ltu_q] ja tööjõu-uuring [lfsi_emp_q], [lfsq_argan], [lfsi_neet_q]. Sesoonselt korrigeeritud, kalendaarselt korrigeerimata andmed.

COVID-19 kriis peatas viimastel aastatel aktiivsuse määras täheldatud positiivse suundumuse. 20–64aastaste vanuserühma aktiivsuse määr EL 27s pandeemia tõttu mõnevõrra langes, kuid on kvartalipõhiselt juba uuesti saavutanud oma kriisieelse taseme. See oli suures osas tingitud naiste ja 55–64aastaste vanuserühma tööturul osalemisest. Absoluutarvudes on ELi tööealine elanikkond viimase kümnendi jooksul sellest hoolimata vähenenud, mis mõjutab ka üha kasvavat tööjõupuudust. Sellega seoses on olulised poliitikameetmed, mis toovad rohkem inimesi tööjõuturule, võimaldavad pikemat ja tervemat tööelu ning parandavad tootlikkust keskmises kuni pikas perspektiivis. Töötingimuste parandamine ja nende parem kohandamine töötajate elu jooksul muutuvate vajadustega avaldaks positiivset mõju tööjõu pakkumisele ja võiks seega toetada kõrgema tööhõive määra saavutamist. COVID-19 mõju oli sektorite ja töötajate liikide lõikes erinev Kõrgeimad tööhõive kasvumäärad alates 2020. aasta teisest kvartalist ehituse, avaliku halduse ja IKT valdkonnas Madalaimad tööhõive kasvumäärad alates 2020. aasta teisest kvartalist hulgi- ja jaekaubanduses, kunsti ja meelelahutuse valdkonnas ning põllumajanduses 1,6 miljonit vähem tähtajalise töölepinguga (20–64aastast) töötajat 2021. aasta teises kvartalis võrreldes 2019. aasta teise kvartaliga Muutused tööhõives majandustegevuse kaupa (riigi territooriumi järgi, sesoonselt ja kalendaarselt korrigeeritud andmed), EL 27 Allikas: Eurostati andmebaas [tec00109]. Märkus. *NACE Rev.2 tegevusalad. Majanduse taastudes COVID-19 põhjustatud šokist ei ole kõikide töökohtade taasloomine tõenäoline ja töökoha vahetamise toetamine muutub eriti oluliseks. Alates 2020. aasta teisest kvartalist on tööhõive kasvumäärad kõrgeimad ehituse, avaliku halduse ja IKT valdkonnas ning madalaimad hulgi- ja jaekaubanduses, kunsti ja meelelahutuse valdkonnas ning põllumajanduses. Mõne pandeemiast mõjutatud äriühingu puhul tekitas pandeemia ainult ajutise šoki. Teiste puhul võidakse selle tagajärjel teha ärimudelites põhjalikke muudatusi, mis on osaliselt tingitud tarbijate eelistuste muutumises (näiteks e-kaubanduse ulatuslikum kasutamine) ning ettevõtete korralduses ja töötavades (sealhulgas digitaliseerimine ja surve minna üle kestlikumatele tootmismeetoditele). Sellest seisukohast võivad mõned tööülesanded muutuda üleliigseks, mistõttu on vaja töömeetodid ja tööjõusisendi kasutamine ümber korraldada. Seega on üha vajalikum, et poliitikakujundajad ja ettevõtjad toetavad töökoha vahetamist kooskõlas komisjoni soovitusega toimivate tööhõive aktiivse toetamise meetmete kohta (EASE). Ühtlasi loob taastumine võimaluse võtta suund kestlikuma sotsiaal-majandusliku süsteemi poole, mis hõlmab uusi ärimudeleid ning millel on laiaulatuslik mõju pakutavate töökohtade ja vajalike oskuste liigile. Tööjõupuuduse kõrvaldamiseks, tootlikkuse, palkade ja sotsiaalse ühtekuuluvuse suurendamiseks ning rohe- ja digipöörde hõlbustamiseks on vaja võimaldada tööjõu kiiret ümberpaigutamist, mida toetavad tõhus aktiivne tööturupoliitika ning täiendus- ja ümberõppemeetmed. Sellega seoses võib olla kasulik roll lühendatud tööaja kavadel, mis ümberkorraldamisprotsesse hõlbustavad ja toetavad. Need peaksid jääma poliitikameetmete kogumi osaks ka pärast kriisi ja neis tuleks keskenduda majanduse ajakohastamise toetamisele (näiteks oskuste arendamisele suunatud seotud meetmete kaudu), tekitamata seejuures viivitusi struktuursetes kohandustes. Kriis on esile toonud noorte keerulisema olukorra tööturul 13,7 % NEET-noori (15–29 aastased) 2020. aastal Aastatel 2019–2020 kasvas noorte töötuse määr 1,3 protsendipunkti Mittevabatahtliku ajutise tööga on hõivatud kaks korda rohkem noori kui 25–64aastaseid Noored, kes ei tööta, ei õpi ega osale koolitusel (%, 15–29aastased, 2020) Märkus. Esitatud ei ole teatavate saartel ja äärepoolseimates piirkondades asuvate haldusüksuste andmed. Allikas: Eurostat, tööjõu-uuring [edat_lfse_35]. Halduspiirid © EuroGeographicsi põhjal. COVID-19 kriis avaldas suuremat mõju noortele, eelkõige tööturule sisenejatele, mis nõuab kiireid ja otsustavaid poliitikameetmeid. Noorte (15–24aastased) töötuse määr ELis näitas 2021. aasta keskpaigaks esimesi taastumismärke, kuid oli 2021. aasta teises kvartalis jätkuvalt 17,4 %, mis on peaaegu kolm korda kõrgem kui 25–74aastaste elanike töötuse määr. COVID-19 šokk pööras ümber noorte, kes ei tööta, ei õpi ega osale koolitusel (NEET-noorte), arvu kuus aastat kestnud vähenemissuundumuse, mis osaliselt tulenes noorte ebakindlast olukorrast tööturul. Seetõttu on vaja otsustavaid poliitikameetmeid, et vältida nende heaolule ja karjäärivõimalustele avalduva pikemaajalise negatiivse mõju riski. NEET-noorte arvu vähendamine on ka üks ELi täiendavaid eesmärke, mille kohta Euroopa Komisjon tegi ettepaneku sotsiaalõiguste samba tegevuskavas. Tugevdatud noortegarantiiga tõhustatakse meetmeid, mille eesmärk on tagada kvaliteetne tööpakkumine, jätkuõppe võimalus, õpipoisiõppe- või praktikapakkumine nelja kuu jooksul pärast töötuks jäämist või formaalharidussüsteemist lahkumist . Algatusega ALMA (inglise keeles Aim, Learn, Master, Achieve – eesmärk, õpingud, oskused, edu) aidatakse ebasoodsas olukorras olevatel NEET-noortel saada välisriikides kutsealast töökogemust, sealhulgas vajalikku sotsiaalset toetust, eesmärgiga integreerida nad haridusse, kutseõppesse või aidata neil leida kvaliteetset töökohta. Arvestades kriisi ebaühtlast mõju töötajate eri rühmadele, on kaasava taastumise tagamisel tähtis roll kohandatud aktiivsel tööturupoliitikal. Löögi alla sattusid ebatüüpilises töösuhtes olevad töötajad, eriti tähtajalise töölepinguga töötajad liikmesriikides, kus ajutise töö osakaal on suurem . Väljaspool ELi sündinud inimeste seas on töökaotus olnud ulatuslikum kui elukohariigis sündinute puhul. Peale selle on suur potentsiaal suurendada puudega inimeste tööhõivet: 2020. aastal oli puudega inimeste ja muude rühmade tööhõive määra erinevus ELis 24,5 protsendipunkti. Samuti tõi pandeemia veelgi rohkem esile pikaajalised probleemid seoses naiste osalemisega tööturul. Tõendid ei näita küll suuremat negatiivset mõju naiste tööhõive määrale võrreldes meeste omaga, kuid piirangute perioodil oli naiste töötundide vähenemine järsem kui meestel. Nende muutuste taga on naiste ja meeste erinev esindatus kriisist mõjutatud sektorites ja kutsealadel, soolised erinevused kaugtöö kasutamises ja asjaolu, et naistele langes suurem osa hoolduskohustusest. Lisaks oli kriisi jooksul töökaotus üksikemade hulgas suurem kui lasteta naise hulgas. See rõhutab lapsehoiu- ja pikaajalise hoolduse teenuste tähtsust naiste tööturul osalemise suurendamiseks. Sellega seoses on töö- ja eraelu tasakaalu käsitleva direktiivi, mille liikmesriigid peavad üle võtma 2. augustiks 2022, eesmärk tagada meeste ja naiste võrdne juurdepääs puhkusekorraldusele ja selle tasakaalustatud kasutamine. See võimaldab lapsevanematel ja hooldust vajavate sugulastega töötajatel hooldus- ja töökohustusi paremini tasakaalustada. Samal ajal takistab maksusüsteemi ülesehitus paljudes liikmesriikides jätkuvalt leibkonna teise palgasaaja (kes sageli on naine) osalemist tööturul. Soolised erinevused tööturul on jätkuvalt suured Tööhõive määra erinevused 2020. aastal isikute vahel, kellel on ja ei ole alla kuueaastaseid lapsi (protsendipunktides, soo järgi, 25–49aastased) Allikas: Eurostat, tööjõu-uuring [lfst_hheredch]. Väikeste lastega naiste tööhõive määr ELis on 11,8 protsendipunkti madalam kui lasteta naistel Töötunnid vähenesid rohkem naiste puhul, sageli hoolduskohustuste tõttu (6,1 protsendipunkti naiste puhul võrreldes 4,3 protsendipunktiga meeste puhul) Lapsehoiuteenuste kasutamises esineb liikmesriikide vahel suuri erinevusi Kuigi teatavate rühmade seas on potentsiaali tööhõive suurendamiseks, osutab kasvav tööjõupuudus paljudes liikmesriikides üldise täiendus- ja ümberõppevajaduse võtmetähtsusele. Majandustegevuse vähenemisega COVIDi tagajärjel kaasnes tööjõupuuduse kahanemine peaaegu kõikides liikmesriikides. 2021. aastal hakkas vabade töökohtade arv pärast liikumispiirangute leevendamist ja majanduse järkjärgulist taastumist enamikus liikmesriikides uuesti kasvama. Sellistes sektorites nagu ehitus, tervishoid ja pikaajaline hooldus, samuti info- ja kommunikatsioonitehnoloogia teatati suurimast tööjõupuudusest, mis muude põhjuste hulgas on tingitud pikaajalisest oskuste puudusest. Rohe- ja digipöörde tagajärjel võib suuremat nõudlust tööjõu järele oodata ka taastuvenergia, ehituse, põllumajanduse ja metsandusega seotud valdkondades ja peamiselt keskmisel tasemel oskustega töötajate rühmas. Majanduse taastudes on tööjõupuudus kasvanud 2,1 % vabade töökohtade määr 2021. aasta teises kvartalis on 0,5 protsendipunkt kõrgem kui 2020. aasta teises kvartalis ja vaid 0,1 protsendipunkti madalam kui 2019. aasta teises kvartalis Ehitus-, tervishoiu-, pikaajalise hoolduse ja IKT-sektorite suundumuse põhjus on pikka aega kestnud oskuste puudus Vabade töökohtade määr ja töötuse määr (15–74aastased) EL 27s Märkus. NACE Rev.2 tegevusalad B–S. Töötuse määr, kvartaliandmed, sesoonselt korrigeeritud andmed. Allikas: Eurostat, tööjõu-uuring [jvs_q_nace2] ja [une_rt_q]. Töökoht ei taga alati äraelamist võimaldavat sissetulekut. Palgavaesus EL 27s on suurenenud 8,5 %lt 2010. aastal 9 %ni 2019. aastal. Üldiselt on tähtajalise töölepinguga töötajate palgavaesuse risk palju suurem kui tähtajatu lepinguga töötajatel (16,2 % võrreldes 5,9 %ga), samuti on see madala kvalifikatsiooniga töötajatel palju suurem kui kõrgelt kvalifitseeritud töötajatel (19 % võrreldes 4,9 %ga). Lisaks esineb palgavaesust väljaspool ELi sündinud töötajatel palju suurema tõenäosusega kui elukohariigis sündinud töötajatel. Hoolimata miinimumpalga hiljutisest tõusust paljudes liikmesriikides on seadusjärgsed miinimumpalgad majanduses makstavate muude palkadega võrreldes sageli jätkuvalt madalad. Vastavalt komisjoni ettepanekule piisavat miinimumpalka käsitleva direktiivi kohta on just kollektiivläbirääkimised need, mis aitavad liidus saavutada piisava miinimumpalga kaitse. Alates pandeemia algusest on tähtajalise töölepingu alusel töötamine vähenenud, mis kajastab asjaolu, et tähtajalisi töökohti on kadunud rohkem kui alaliste töötajate töökohti, kuigi mitmes liikmesriigis on tähtajalise töölepingu alusel töötamine endiselt märkimisväärne. Tähtajalised töölepingud on jätkuvalt eriti levinud naiste, noorte ja väljaspool ELi sündinud töötajate seas. Tähtajalised töölepingud, mis kujutavad n-ö hüppelauda alalise töökoha saamiseks, on töökohtade üldise kvaliteedi parandamise võti. Mõnes liikmesriigis on peamine põhjus, miks töötajatel on tähtajaline tööleping, endiselt see, et alalist töökohta on keeruline leida. Mittevabatahtliku tähtajalise töölepinguga töötajad teatavad sageli madalamast tööga rahulolu tasemest, mis võib mõjutada nende tulemusi ja oskuste omandamist. Eelmise aastaga võrreldes vähenes 2020. aastal ELis osaajatöö osakaal, kuid suur protsent töötajatest ei tee endiselt osaajatööd vabatahtlikult. Kaugtöö järsk kasv on toonud esile nii kaugtööga seonduvad eelised kui ka probleemid. Tervisealase hädaolukorra ajal on kaugtöö osutunud paljude ettevõtete jaoks oluliseks toimepidevuse tagamisel ja töötajate tervise kaitsmisel. Tavaolukorras võimaldab see ühtlasi vähendada tööle sõitmise aega ning pakub töötajatele suuremat paindlikkust ja töö- ja eraelu tasakaalu ning ettevõtetele suuremat tõhusust ja tootlikkust. Sellest hoolimata võib kaugtöö mõnikord hägustada töö- ja eraelu vahelisi piire, mis toob teatavatel juhtudel kaasa töö suurema intensiivsuse ja probleemid kollektiivse esindatuse tagamisel ning töökohal otsuste tegemises ja koolitustel osalemisel. Digitehnoloogia on võimaldanud laiendada kaugtöö kasutamist ning aidanud tööjõu nõudlust ja pakkumist omavahel paremini vastavusse viia, tekitades samal ajal teatavatele rühmadele, eelkõige madala kvalifikatsiooniga inimestele või eakatele probleeme seoses igakülgse osalemisega tööturul ja ühiskonnas. See omakorda võib suurendada digilõhede tekkimise ning tööturult kõrvalejäämise ja sotsiaalse tõrjutuse riske, seepärast on oluline tagada kõikidele digipöördest kasu saamiseks vajalikud digioskused. Pandeemia on kiirendanud praegusi digiülemineku suundumusi, muu hulgas platvormide kaudu töötamise hoogustamise kaudu, mis nõuab poliitikameetmeid seotud üleminekute haldamiseks, eelkõige mis puudutab töötingimusi ja juurdepääsu sotsiaalkaitsele. Digitehnoloogiaga kaasnevad uued õppimis- ja töötamisviisid, samuti uued võimalused ettevõtjatele ja tarbijatele. Tööturul loovad need töövõimalusi ning võivad aidata tööandjaid ja töötajaid paremini kokku viia. Samuti võivad need aga ohustada olemasolevaid töökohti ja tööhõive kvaliteeti, eelkõige tegevuse puhul, mis on rutiinne ja mida teevad madala kvalifikatsiooniga töötajad. Paralleelselt töötajate ümberpaigutamisega digioskusi nõudvatele kutsealadele võidakse neid ümber paigutada ka digitaalse tööplatvormimajandusega seotud kutsealadele. Nõudlus internetis töötajate järele on pandeemia jooksul kiiresti kasvanud (viimase viie aasta jooksul on tulud suurenenud viis korda), mis veelgi rõhutab platvormitöötajate õigusliku staatuse selgitamise ja nende töötingimuste parandamise tähtsust. Mitmes liikmesriigis hõlmab osaajatöö ja ebatüüpiliste töövormide kasutamine olulist mittevabatahtlikku elementi 13,3 % töötajaid ELis töötas 2020. aastal tähtajaliste töölepingute alusel (1,5 protsendipunkti vähem kui 2019. aastal, 15–64aastased) Neist 6,8 % olid mittevabatahtlikus ajutises töösuhtes ja suur osa olid noored 17,2 % töötajaid ELis töötas 2020. aastal osalise tööajaga (1,2 protsendipunkti vähem kui 2019. aastal) 25 % töötajaid ELis tegi 2020. aastal mittevabatahtlikult osaajatööd Tähtajalised töölepingud protsendina kogutööhõivest (15–64aastased) 2020. aastal. Mittevabatahtlik ajutine töö (15–64aastased) 2020. aastal, EL 27. Osalise tööajaga töölepingud protsendina kogutööhõivest (15–64aastased) 2020. aastal. Mittevabatahtlik osaajatöö (15–64aastased) 2020. aastal, EL 27. Allikas: Eurostati andmebaas [tesem190] ja tööjõu-uuring [lfsi_pt_a], [lfsa_eppgai] ja [lfsa_etpgan].

Rohepööre ja kohustus saavutada 2050. aastaks kliimaneutraalsus kujutavad endast ainulaadset võimalust taaskäivitada ELi majandus kestlikul, kaasaval ja vastupidaval viisil. Õigete kaasnevate poliitikameetmete kehtestamise korral võidakse kliimaneutraalsusele ülemineku raames luua 2030. aastaks kuni miljon lisatöökohta, kuigi eelduste kohaselt on mõju kutsealade, sektorite ja piirkondade lõikes erinev. Töökohti luuakse peamiselt keskmisel tasemel oskustega töötajate rühmas ja seeläbi aitab see leevendada tööturu polariseerumise suundumusi. Rohepööre ei mõjuta aga kõiki eurooplasi ühtmoodi ja mõnele avaldab see negatiivset mõju, tuues kaasa töökohtade kaotamise ja restruktureerimise teatavates sektorites (eelkõige ammenduvate loodusvarade ja suure energiakasutusega sektorites), samuti suurema surve leibkondade sissetulekutele. Samuti nõuavad olemasolevad töökohad paljudes sektorites täiendavate oskuste õppimist rohepöörde toetamiseks. Need muutused võivad tekitada probleeme, eelkõige kõige haavatavamatele rühmadele ja teatavatele piirkondadele, eriti nendele piirkondadele, mida mõjutab tööstuslik üleminek või tarbimisharjumuste muutumine, ja söekavanduspiirkondadele. Samal ajal on mitmesugusel ringluspõhisemale majandusele üleminekuga seotud tegevusel suur potentsiaal toetada sotsiaalmajandust ja kohapealsete töökohtade loomist. Täiendus- ja ümberõpe ning töökoha vahetamise toetamine on äärmiselt olulised nende probleemide lahendamiseks. Need võivad pakkuda inimestele õigeid oskusi ja soodustada tööjõu ümberpaigutamist, mis suurendab tõhusust, tootlikkust ja palku. Nagu on märgitud Euroopa oskuste tegevuskavas, tõhustatakse järelevalvet kutsealade keskkonnasäästlikumaks muutmise üle ning selle kindlakstegemist, mis liiki oskuste kohandamine on konkreetsete kutsealade ja sektorite puhul vajalik. Energiaostuvõimetus on üha enam leviv vaesuse vorm, mis nõuab sihipäraseid meetmeid. Praegu mõjutab energiaostuvõimetus ELis peaaegu 34 miljonit inimest – umbes üks inimene viiest, kelle sissetulek jääb allapoole vaesuspiiri, ütleb, et ta ei suuda oma kodu piisavalt soojana hoida. 2021. aasta oktoobris võttis komisjon vastu energiahindade tõusuga toimetulekut käsitleva teatise, milles toodi energiaostuvõimetuse leevendamiseks ja hiljutiste hinnatõusude vahetu mõjuga tegelemiseks ette nähtud meetmepaketi põhielementidena esile õiglased maksu- ja hüvitissüsteemid, sihipärased sissetulekutoetuse meetmed ja kaasav renoveerimispoliitika. Sotsiaalselt õiglase rohepöördega peavad kaasnema tööhõive-, oskustega seotud ja sotsiaalpoliitika valdkonna meetmed, mille abil see probleem lahendada. Komisjon kavatseb teha 2021. aasta detsembris ettepaneku nõukogu määruse kohta, milles käsitletakse kliimapöörde sotsiaalseid ja tööjõuga seotud aspekte. Euroopa sotsiaalse turumajanduse hea toimimise eeltingimus on sotsiaalpartnerite kvaliteetne ja tõhus osalemine, millega tagatakse kestlikumad ja kaasavamad poliitilised tulemused. Üle poole kõikidest aktiivse tööturupoliitika ja sissetuleku kaitse valdkonna meetmetest, mis on alates pandeemia puhkemisest ellu viidud, lepiti kokku või räägiti läbi sotsiaalpartnerite organisatsioonidega. Tööhõivesuunistes kutsuti liikmesriike tagama sotsiaalpartnerite õigeaegne ja mõtestatud kaasamine tööhõive-, sotsiaal- ja vajaduse korral majandusreformide ja -poliitika kavandamisse ja rakendamisse, muu hulgas nende suutlikkuse suurendamise kaudu. Kooskõlas riikide tavade ja institutsionaalsete raamistikega soovitakse sotsiaalpartnerite igal tasandil kaasamisega parandada reformide kavandamist ja tagada nende omaksvõtt sotsiaalpartnerite poolt. Üldiselt on sotsiaalpartnerite riiklikus tööhõive- ja sotsiaalpoliitikas osalemise kvaliteet püsinud viimastel aastatel stabiilne või mõnevõrra paranenud, kuid liikmesriikide lõikes on see endiselt väga erinev. Siinkohal on oluline ka kodanikuühiskonna organisatsioonide kaasamine. See on eriti tähtis ajal, mil jõulise taastumise ning rohe- ja digipöörde toetamiseks on vaja tugevat konsensust. Edaspidi on kavandatud meetmete edukaks elluviimiseks oluline sotsiaalpartnerite ja kodanikuühiskonna organisatsioonide piisav kaasamine taaste- ja vastupidavuskavade rakendamisse. Sotsiaalpartneritel on olnud oluline roll COVID-19 kriisist taastumise strateegias Sotsiaalpartnerite osalemise vorm 2021. aastal elluviidud poliitikameetmete kavandamises Üle poole kõikidest talitluspidevuse, tööhõivekaitse, töökohtade säilitamise ja kohandamise ning sissetuleku kaitse valdkonna meetmetest, mis 2021. aastal ellu viidi, lepiti kokku ja räägiti läbi sotsiaalpartneritega Osalemise kvaliteet on liikmesriikide lõikes väga erinev Märkused. Joonisel on kajastatud 184 õigusakti või soovitust ja kolmepoolset kokkulepet ajavahemikul 1. jaanuarist 2021 kuni 13. septembrini 2021. Allikas: Eurofound (2021), andmebaas „COVID-19 EU PolicyWatch“. Haridustulemused on jätkuvalt tihedalt seotud sotsiaal-majandusliku taustaga. COVID-19 on avaldanud liikmesriikide haridus- ja koolitussüsteemidele suurt survet. Pandeemia jooksul vähenes madala haridustasemega noorte osakaal jätkuvalt, kuid aeglasemas tempos, ja endiselt esineb riikide vahel suuri erinevusi. Liikmesriikide esimesed uuringud osutavad õpingute rohketele katkestamistele pandeemia ajal, eelkõige avaldus see ebasoodsama sotsiaal-majandusliku taustaga või väljastpoolt ELi pärit rändetaustaga õpilaste puhul. Peale ebavõrdse juurdepääsu internetipõhisele digiõppele takistas nende õppimist näiteks ka vähem õppimist toetav kodune keskkond. Pandeemiast olenemata on just õpilaste sotsiaal-majanduslik taust või rändetaust see, mis määrab suurel määral ära nende digioskuste taseme. Mis puudutab põhioskusi, siis on kehvade õpitulemustega 15aastaste õpilaste osakaal, mille osas oli juba märgata teatavat vähenemist, uuesti kasvuteel. See näitab, kui oluline on pakkuda kvaliteetset haridust alates varastest eluaastatest. Hoolimata kolmanda taseme hariduse omandamise määra tõusust püsivad enamikus liikmesriikides põlvkondade vahel sotsiaalsed erinevused kolmanda taseme hariduses osalemises. Praegused oskuste mittevastavused rõhutavad ka vajadust tugevdada hariduse tähtsust tööturu seisukohast ja suurendada täiendavalt kolmanda taseme hariduses osalemist, eelkõige kasvava nõudlusega valdkondades, nagu info- ja kommunikatsioonitehnoloogia (IKT) ning loodusteaduste, tehnoloogia, inseneriteaduste ja matemaatika valdkond (STEM). Sotsiaal-majandusliku või rändetaustaga seotud ebavõrdsuse vältimine ja vähendamine hariduses on ülimalt oluline kõikidele võrdsete võimaluste tagamiseks ning avaldab kasulikku mõju üksikisikute oskuste tasemele ja majanduse kasvupotentsiaalile. Ebavõrdsus hariduses võib määrata nii erinevad lähtepositsioonid tööturul kui ka karjäärivõimalused Majandusliku, sotsiaalse ja kultuurilise indeksi alumisse ja ülemisse veerandisse kuuluvate õpilaste lugemisoskuses on 26,6 protsendipunktine lõhe Õpilaste sotsiaal-majanduslik või rändetaust on digioskuste taseme tugev indikaator Väljaspool ELi sündinud noortel on peaaegu kolm korda suurem tõenäosus lahkuda koolist enne selle lõpetamist Madala haridustasemega noored (18–24aastased, 2020) Märkus. Esitatud ei ole teatavate saartel ja äärepoolseimates piirkondades asuvate haldusüksuste andmed. Allikas: Eurostati tööjõu-uuring, EDAT_LFSE_02. Halduspiirid © EuroGeographicsi põhjal. Täiskasvanute oskuste arendamine ei ole kõikjal ELis kaugeltki tavapraktika, riikide vahel esineb suuri erinevusi ja pandeemia on avaldanud ulatuslikku mõju; ELi peamine eesmärk 2030. aastaks toetab selles valdkonnas vajalikke täiendavaid jõupingutusi. Seepärast on äärmiselt oluline tagada, et töötajatel oleksid tulevaste tööturgude jaoks vajalikud oskused. Oskuste prognoosid osutavad tööturu kutsekirjelduste muutumisele, mis tuleneb muu hulgas rohe- ja digipöördest tingitud kiiretest tehnoloogilistest muutustest ning sellest, et madalat kvalifikatsiooni nõudvate kutsealade osakaal väheneb veelgi. See tekitab pakilise vajaduse täiend- ja ümberõppe järele. Seda arvesse võttes seati ELi peamiseks eesmärgiks täiskasvanuhariduse valdkonnas 60 % (viimase aasta jooksul) võrreldes 37,4 % määraga 2016. aastal. Madala kvalifikatsiooniga inimeste ja rändajate osalemine täiskasvanuhariduses oli jätkuvalt keskmisest oluliselt väiksem. Täiskasvanuhariduses osalemise suurendamine nõuab integreeritud lähenemisviisi, mille raames kõrvaldatakse koostöös asjaomaste sidusrühmadega sidusalt mitmed takistused, võttes selleks muu hulgas kasutusele oskuste prognoosimise. See nõuab otsesteks kuludeks, näiteks individuaalsete koolitusõiguste jaoks antava rahalise toetuse ühendamist tasustatud õppepuhkuse ja kutsenõustamisteenustega, samuti ülevaadet tagatud kvaliteediga koolitusvõimalustest ning teavet oskuste valideerimise ja sertifitseerimise kohta. Töötajate täiend- ja ümberõpe on töökoha vahetamise hõlbustamisel ning rohe- ja digipöörde toetamisel võtmetähtsusega 9,2 % täiskasvanuid osales õppes (viimase nelja nädala jooksul) ELis 2020. aastal Neist ainult 3,4 % olid madala kvalifikatsiooniga täiskasvanud 89 % ELi täiskasvanuid nõustub, et paremad finantstingimused soodustaksid koolituses osalemist Täiskasvanuhariduses osalemise määr kogurahvastiku ja töötute hulgas 2020. aastal (%, 25–64aastased, viimased neli nädalat) Allikas: Eurostati tööjõu-uuring [trng_lfse_02]. ELi liikmesriigid on teinud täiskasvanutele põhiliste digioskuste pakkumisel vähe edusamme ja kõrgema taseme digioskuste valdkonnas on vaja teha suuri lisapingutusi. Pandeemia suurendas oluliselt nõudlust kõikide tasemete digioskuste järele, mis on paljudel kutsealadel ja paljudes sektorites valdkonnaülene nõue. Sotsiaalvaldkonna tulemustabeli põhinäitajat käsitlevatest viimastest kättesaadavatest andmetest, mis pärinevad 2019. aastast, ilmneb, et vaid 56 % täiskasvanutel olid vähemalt põhilised digioskused. Ühtlasi osutab see näitaja sellele, et liikmesriikides ei ole toimunud lähenemist ja et alates 2014. aastast on edusammud olnud väga aeglased. Asjakohasel tasemel digioskused on vajalikud rohkem kui 90 %l praegustest töökohtadest ja peaaegu kõikides majandussektorites. Edusammud selles valdkonnas on ülimalt vajalikud, et EL täidaks nii kasvava vajaduse igapäevaselt ühiskonnas osalemist võimaldavate digioskuste järele kui ka majanduse konkreetse vajaduse IKT-spetsialistide järele. Tänu erakordselt kiirelt võetud poliitikameetmetele liikmesriikide ja ELi tasandil püsis leibkonna kogutulu COVID-19 kriisist hoolimata ELi liikmesriikides 2020. aastal keskmiselt üldiselt stabiilne. Pandeemia puhkedes vähenes leibkonna tulu 2020. aasta teises kvartalis järsult, kuid taastus aasta lõpuks ja püsis aastatel 2019–2020 üldiselt stabiilne. Kõige enam vähenes töötajate töötasu, samuti toimus suur vähenemine füüsilisest isikust ettevõtjate töötasus ja netoomanditulus. 2020. aasta jooksul andsid sotsiaaltoetuste netosummad suure panuse kogusissetulekusse ja täitsid olulist rolli leibkondade sissetuleku teises kvartalis toimunud üldise vähenemise leevendamiseks, mida teataval määral toetasid ka tulu- ja omandimaksu kohandamised. Arvestades reaalse SKP 6 % vähenemist aastases võrdluses, tõendab leibkonna kogutulu selline stabiilsus 2020. aastal nii kriisi sotsiaalse mõju leevendamiseks kehtestatud erakorraliste vabalt valitud poliitikameetmete kui ka sotsiaalkaitse- ja maksusüsteemide automaatse stabiliseeriva mõju tõhusust. 2021. aasta teises kvartalis kasvasid nii reaalne SKP kui ka töötajate töötasu kiiresti, umbes samas tempos, kui need olid aasta varem vähenenud. Kokkuvõttes kasvas leibkonna kasutada olev reaalne kogutulu kõnealuses kvartalis rohkem, kui see oli aasta varem vähenenud, muu hulgas tänu sellele, et sotsiaaltoetuste netosummad vähenesid muudest tuluallikatest aeglasemas tempos. Hoolimata COVID-19 kriisist püsis leibkonna kogutulu 2020. aastal ELi liikmesriikides keskmiselt üldiselt stabiilne Enamikus liikmesriikides sissetulekute ebavõrdsus (S80/S20) vähenes mõnevõrra või püsis stabiilne Vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste osakaal püsis 2020. aastal ELis stabiilne – ligikaudu üks inimene viiest SKP kasv, leibkonna kasutada oleva reaalse kogutulu kasv ja selle peamised komponendid (EL 27) Allikas: Eurostat, rahvamajanduse arvepidamine [ nasq_10_nf_tr ] ja [ namq_10_gdp ]. Märkused. Vt aruande põhiosa. Sotsiaalkaitsesüsteemid aitasid COVID-19 kriisiga toime tulla nii, et vaesusoht ja sissetulekute ebavõrdsus oluliselt ei suurenenud. Vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste määr ja kõik selle näitaja komponendid, nagu ka üldine sissetulekute ebavõrdsus püsisid aastatel 2019–2020 enamikus liikmesriikides üldjoontes stabiilsed. See kajastab mõju, mida avaldasid maksu- ja hüvitissüsteemid, aga ka avaliku sektori suur toetus, mida muu hulgas pakuti lühendatud tööaja kavade ning muude COVID-19 kriisi ajal kehtestatud või pikendatud ja eelkõige haavatavatele rühmadele suunatud töökoha säilitamise meetmetega. 19 liikmesriigi 2020. aasta sotsiaalkaitsekulutuste esialgsed hinnangud osutavad nende enneolematule tasemele ja suurele kasvule võrreldes 2019. aastaga. Hoolimata teatavatest ajutistest meetmetest (piisavale) sotsiaalkaitsele juurdepääsu parandamiseks esineb paljudes riikides jätkuvalt lünki, eeskätt ebatüüpilises töösuhtes olevate töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate puhul. Liikmesriikide esitatud riiklikes kavades töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate sotsiaalkaitsele juurdepääsu käsitleva nõukogu 2019. aasta soovituse rakendamiseks on nimetatud teatavaid struktuurireforme. Vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse oht püsib aga jätkuvalt suur teatavate rühmade, eelkõige lastega perede, puudega inimeste, väljaspool ELi sündinute ja romade puhul. Viimase kümnendi jooksul on kasvanud vaesus väga madala tööhõivega leibkondade seas. Enamikus liikmesriikides on lapsed suuremas vaesusohus (sealhulgas püsiva vaesuse ohus) kui täiskasvanud. Vaesuses või sotsiaalse tõrjutuse tingimustes üles kasvavatel lastel on väiksem tõenäosus olla koolis edukas, olla hea tervise juures ja end hilisemas elus täiel määral teostada. Euroopa sotsiaalõiguste samba tegevuskavas esitati vaesuse vähendamist käsitleva ELi 2030. aasta peamise eesmärgi raames täiendav eesmärk vähendada vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate laste arvu 2030. aastaks vähemalt 5 miljoni võrra. Mõnes liikmesriigis on üksikvanemaga kasvavate laste või üle kolme lapsega või rände- või roma taustaga perede laste vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse oht kuni kolm korda suurem kui teistel lastel. Nõukogu 14. juuni 2021. aasta soovitusega loodi Euroopa lastegarantii just laste sotsiaalse tõrjutuse ennetamiseks ja selle vastu võitlemiseks, tagades juurdepääsu teatavatele põhiteenustele. Ka väljaspool ELi sündinud inimesed on suuremas vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus. Suur osa romasid elab allpool riiklikku vaesuspiiri. Enne kriisi jätkus ELis liiga suurte eluasemekulude määra langus, kuid allpool vaesuspiiri elavate inimeste olukord on endiselt kriitiline. 2020. aastal elas ligikaudu kümnendik ELi elanikkonnast leibkondades, mis kulutasid 40 % või rohkem oma (ekvivalent)netosissetulekust eluasemele. Vaesusohus olevate elanike seas oli liiga suurte eluasemekulude määr märkimisväärselt kõrgem, kusjuures liikmesriikide vahel esines suuri erinevusi. Sotsiaalsiirete mõju vaesuse vähendamisele on EL 27s stabiilne alates 2015. aastast, kuid vahetult enne kriisi ilmnes selles lahknevusi. Keskmiselt vähendasid sotsiaalsiirded (v.a pensionid) ELis vaesusohu määra umbes kolmandiku võrra. Liikmesriikide lõikes valitsevad aga suured erinevused ja see määr jääb vahemikku 16 % kuni üle 50 %. Aastatel 2019–2020 liikmesriikidevahelised erinevused kasvasid. Juurdepääs sotsiaalkaitsele on väga erinev, eelkõige ebatüüpilises töösuhtes olevate töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate seas, samal ajal kui miinimumsissetuleku toetused protsendina vaesuspiirist vähenesid 2019. aastal peaaegu kõigis liikmesriikides. 12 liikmesriigis jääb miinimumsissetuleku tase oluliselt allapoole 60 % vaesuspiirist. Komisjon kavatseb teha 2022. aastal ettepaneku miinimumsissetulekut käsitleva nõukogu soovituse kohta, et liikmesriikide poliitikat tõhusalt toetada ja täiendada. Sotsiaalsete turvavõrkude piisavus on liikmesriikide lõikes erinev Miinimumsissetuleku toetused protsendina vaesuspiirist vähenesid 2018.–2019. aastal 16 liikmesriigis Miinimumsissetuleku toetused moodustasid 2019. aastal alla poole vaesuspiirist kolmandikus liikmesriikides Sotsiaalsiirete mõju vaesuse vähendamisele jääb liikmesriikides vahemikku 16 % kuni 52 % Miinimumsissetuleku saajate netosissetulek protsendina vaesusriski piirist (jaotatud kolme aasta peale) ja madalapalgalise töötaja sissetulekust (2019. sissetulekuaasta) Allikas: tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraadi arvutused sissetulekuid ja elamistingimusi käsitleva ELi statistika üksikandmete põhjal. Märkus. Iirimaa andmed miinimumsissetuleku toetuste kohta kajastavad 2020. sissetulekuaastat. Iirimaa, Itaalia, Luksemburgi ja Läti kohta ei ole sissetulekuid ja elamistingimusi käsitleval ELi 2020. aasta statistikal põhinevad suhtelise vaesuse määra künnised veel kättesaadavad. Graafik põhineb vallalistel lasteta isikutel. Miinimumsissetuleku saaja netosissetulek võib sisaldada ka muud liiki toetusi (nt eluasemetoetused) peale miinimumsissetuleku. Madalapalgaliseks loetakse täisajaga töötajat, kes teenib 50 % keskmisest palgast. Pandeemiast olenemata osutavad esialgsed tõendid, et rahuldamata vajadus arstiabi järele inimeste endi hinnangul püsis enamikus liikmesriikides 2020. aastal üldjoontes stabiilne, kuid liikmesriikidevahelised erinevused on märkimisväärsed. Teatavad rühmad, näiteks madala sissetulekuga leibkonnad või rändetaustaga inimesed, on rahuldamata meditsiiniliste vajaduste tõttu tõenäoliselt haavatavamad, kuigi lõhe suurus võrreldes kogu elanikkonnaga on liikmesriikide lõikes erinev. Jätkuvalt võib esineda probleeme seoses meditsiiniliste protseduuride edasilükkamise ja oluliste häiretega patsientide tavahoolduses, muu hulgas seoses rahuldamata meditsiiniliste vajadustega, mis olid COVID-19 kriisi alguses suuremad. Pandeemia puhkemine on esile toonud vajaduse tugevdada tervishoiuteenuse vastupidavust, kvaliteeti ja kättesaadavust.

Eelduste kohaselt toob elanikkonna vananemine kaasa pikaajalise hoolduse teenuste nõudluse märkimisväärse kasvu. Keskmiselt vajas ELis 2019. aastal pikaajalist hooldust 26,6 % tavaleibkondades elavatest 65aastastest või vanematest inimestest. Ametlikele pikaajalise hoolduse teenustele juurdepääsu tugevdamine on tähtis sotsiaalse õigluse ja soolise võrdõiguslikkuse tagamiseks, samuti võimaldab see luua töökohti. Kõikidele inimestele hoolekandeasutustes pakutavale hooldusele juurdepääsetava alternatiivi tagamiseks on tähtsad kvaliteetne koduhooldus ja kogukonnapõhised pikaajalise hoolduse teenused. Pikaajalist hooldust vajavatel leibkondadel on sageli piiratud juurdepääs ametlikele koduhooldusteenustele, sest need ei ole taskukohased või neid lihtsalt ei pakuta. 2019. aastal ütles ELis 46,5 % 65aastastest või vanematest inimestest, kellel on suuri raskusi isikliku hoolduse või majapidamistöödega, et neil oli rahuldamata vajadus abi järele sellistes tegevustes. Kõnealune abi puudumine oli oluliselt märgatavam madalaimasse sissetulekukvintiili kuuluvate inimeste puhul. Ametlikele hooldusteenustele juurdepääsu puudumine võib tekitada rahuldamata hooldusvajadusi või koormust mitteametlikele hooldajatele (peamiselt naistele), kes enamjaolt hooldust pakuvad. Üldiselt on sotsiaalkaitse piisavus pikaajalise hoolduse vajaduse täitmisel liikmesriigiti märkimisväärselt erinev ja hooldust vajavate inimeste omaosalusmaksed ametlike pikaajalise hoolduse teenuste eest võivad olla väga suured isegi pärast sotsiaaltoetuste saamist. Demograafilised muutused tekitavad pensionisüsteemidele jätkuvalt pikaajalisi probleeme. Pensionide piisavus püsis 2020. aastal üldiselt stabiilne. Sooline pensionilõhe on endiselt suur, hoolimata järkjärgulisest vähenemisest viimase kümne aasta jooksul. Reformide eesmärk peaks olema luua kaasavad pensionisüsteemid, mis pakuvad piisavat juurdepääsu nii meestele kui ka naistele, samuti eri liiki lepingutega ja erineva majandustegevusega hõivatud inimestele, tagades samal ajal piisava sissetuleku vanaduses ja säilitades riigi rahanduse jätkusuutlikkuse. ************* Liikmesriigid peaksid võtma meetmeid käesolevas ühises tööhõivearuandes ära märgitud tööhõive-, oskustega seotud ja sotsiaalpoliitika probleemide lahendamiseks. Aruandes esitatud analüüsis tuuakse esile mitu prioriteetset poliitikameetmete valdkonda. Nende eesmärk peaks olema kaasava taastumise edendamine töökohtade loomise, töötuselt tööhõivele ülemineku ja sektoritevahelise ülemineku hõlbustamise, majandusliku ja sotsiaalse vastupidavuse parandamise ning õiglase rohe- ja digipöörde tagamise teel, liikudes samal ajal tööhõivet, oskusi ja vaesuse vähendamist käsitlevate ELi 2030. aasta peamiste eesmärkide täitmise suunas. Kooskõlas tööhõivesuunistega kutsutakse liikmesriike üles ·minema tööturul erakorralistelt meetmetelt järk-järgult üle taastumist toetavatele meetmetele ning võtma meetmeid suurema tööturul osalemise ja pandeemiast kõige enam mõjutatud töötajate tööturule naasmise edendamiseks; ·töötama kooskõlas toimivaid tööhõive aktiivse toetamise meetmeid käsitleva soovitusega välja sidusad poliitikameetmete paketid seoses töölevõtu- ja üleminekustiimulitega, täiendus- ja ümberõppega ning tööturuasutuste ulatuslikuma toetusega töökoha vahetamisele; ·suurendama aktiivse tööturupoliitika ja avalike tööturuasutuste tõhusust ja tulemuslikkust, muu hulgas digitaristusse ja -teenustesse investeerimise (millega samal ajal tagatakse nende kättesaadavus), oskuste (sealhulgas rohe- ja digipöördega seotud oskuste) prognoosimise, profiilianalüüsi süsteemide loomise ja töötajate piisava koolitamise teel; ·parandama noorte väljavaateid tööturul, edendades kaasavat ja kvaliteetset kutseharidust ja kolmanda taseme haridust, pakkudes kooskõlas tugevdatud noortegarantiiga tööturuteenuste kaudu sihipärast toetust (sealhulgas mentorlust, juhendamist ja nõustamist) ning toetades kvaliteetset õpipoisiõpet ja praktikat (eelkõige VKEdes); ·tagama soolise võrdõiguslikkuse ja tugevdama naiste osalemist tööturul, muu hulgas töö ja eraelu tasakaalustamise poliitikaga, taskukohastele ja kvaliteetsetele pikaajalise hoolduse teenustele ning alusharidus- ja lapsehoiuteenustele juurdepääsu ning lapsevanematele ja teistele hoolduskohustusega isikutele perepuhkuste ja paindliku töökorralduse kasutamise tagamise teel, edendades samal ajal nende õiguste tasakaalustatud kasutamist naiste ja meeste poolt; ·parandama õpiväljundeid ning vähendama ebavõrdsust hariduses ja koolituses, laiendama kolmanda taseme hariduse kättesaadavust (eelkõige ebasoodsas olukorras olevatele rühmadele), hoidma ära haridussüsteemist varakult lahkumist, veelgi suurendama kolmanda taseme hariduses osalemist ja selle asjakohasust tööturu jaoks, pöörates eritähelepanu sellistele valdkondadele nagu IKT ning loodusteadused, tehnoloogia, inseneriteadused ja matemaatika, muu hulgas mikrokvalifikatsioonitunnistuste kaudu; ·investeerima täiskasvanute täiendus- ja ümberõppesse, eelkõige seoses digi- ja rohepöördeks vajalike oskustega, tugevdades eeskätt isiklike õppekontode kaudu pakutavaid individuaalseid koolitusõigusi käsitlevaid sätteid, toetades oskuste pakti ning digioskuste ja töökohtade koalitsiooni raames ulatuslikke mitut sidusrühma hõlmavaid avaliku ja erasektori partnerlusi, pakkudes ettevõtjatele ja töötajatele suuremaid stiimuleid täiendus- ja ümberõppega tegelemiseks ning investeerides taristusse ja seadmetesse, sealhulgas digitaristusse ja digiseadmetesse; ·tugevdama õpilaste ja täiskasvanute digipädevust ning laiendama tööturul digitaalvaldkonnas pädevate inimeste reservi, töötades välja digihariduse ja -koolituse ökosüsteeme, mida toetavad sellised tegurid nagu kiire ühendus koolidele, seadmed ja õpetajate koolitus, toetama institutsioone digiüleminekualase oskusteabega, pöörates eritähelepanu kaasamisele ja digilõhe vähendamisele; ·reformima tööturu korraldust ning maksu- ja hüvitissüsteeme, et tagada tööturu killustatuse vähendamine ja soodustada kvaliteetsete töökohtade loomist, tagama ebatüüpilises töösuhtes olevatele töötajatele ja füüsilisest isikust ettevõtjatele piisava sotsiaalkaitse kättesaadavuse kooskõlas sotsiaalkaitsele juurdepääsu käsitleva nõukogu soovitusega; ·tagama, et töökeskkond on ohutu ja pandeemiajärgsete nõuetega hästi kohandatud ning et paindlik töökorraldus on kättesaadav; ·tagama sotsiaalselt õiglase üleminekuprotsessi; ·edendama kollektiivläbirääkimisi, sotsiaalset dialoogi ja sotsiaalpartnerite kaasamist, muu hulgas seoses taaste- ja vastupidavuskavade rakendamisega; ·tagama kõigile vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevatele lastele tasuta ja hea juurdepääsu tervishoiule, alusharidusele ja lapsehoiule, haridusele ja koolipõhisele tegevusele ning hea juurdepääsu tervislikule toitumisele ja korralikule eluasemele kooskõlas lastegarantii loomist käsitleva soovitusega; ·investeerima piisavasse ja kestlikku sotsiaalkaitsesse kõigi jaoks, sealhulgas miinimumsissetuleku tagamise kavadesse, toetades reforme kaitsetaseme säilitamiseks ja tugevdamiseks, ning parandama kaitsega hõlmamata või piisavalt hõlmamata inimeste kaitset, parandama hüvitiste, õiguste ülekantavuse, kvaliteetsete teenuste kättesaadavuse ja töövõimeliste inimeste tööturule integreerimise toetuse piisavust, tugevdama kvaliteetsete, taskukohaste ja jätkusuutlike pikaajalise hoolduse teenuste pakkumist, hindama poliitikameetmete jaotuslikku mõju; ·looma kaasavad pensionisüsteemid, mis pakuvad piisavat juurdepääsu nii meestele kui ka naistele, samuti eri liiki lepingutega ja erineva majandustegevusega hõivatud inimestele, tagades samal ajal piisava sissetuleku vanaduses;

·lahendama kodutuse kui vaesuse kõige äärmuslikuma vormi probleemi, soodustama investeeringuid elamute ja sotsiaaleluruumide renoveerimisse, vajaduse korral hõlbustama kvaliteetsete ja taskukohaste eluasemete, sotsiaaleluasemete või eluasemetoetuste kättesaadavust; ·investeerima tervishoiusüsteemi suutlikkusse, sealhulgas esmatasandi arstiabisse, hoolduse koordineerimisse, tervishoiutöötajatesse ja e-tervisesse, vähendama omaosalust, parandama tervishoiuteenuste katvust ning edendama tervishoiutöötajate täiendus- ja ümberõpet. Liidu rahaliste vahenditega, mida antakse muu hulgas Euroopa Sotsiaalfond+, Euroopa Regionaalarengu Fondi ning taaste- ja vastupidavusrahastu kaudu, aidatakse liikmesriikidel kiirendada nendes valdkondades võetavaid poliitikameetmeid. Riiklike taaste- ja vastupidavuskavadega ettenähtud reformide ja investeeringute täielik ja kõrgetasemeline rakendamine on võtmetähtsusega, et tagada tõhus toetus taastumisele ning õiglasele rohe- ja digipöördele. Oluline on see, et sellega aidatakse lahendada Euroopa poolaasta raames esitatud riigipõhistes soovitustes kindlakstehtud tööhõive-, oskustega seotud ja sotsiaalpoliitika probleeme. Rahalised vahendid nende poliitikavaldkondadega seotud meetmetele riiklikes kavades, mille nõukogu on juba heaks kiitnud, moodustavad ligikaudu 135 miljardit eurot, mis on umbes 30 % kõikidest rahalistest eraldistest kõnealustele heakskiidetud kavadele, millega oluliselt toetatakse Euroopa sotsiaalõiguste samba rakendamist.

EUROOPA LIIDU TÖÖTURU JA SOTSIAALVALDKONNA SUUNDUMUSTE NING PROBLEEMIDE ÜLEVAADE 1.1. Tööturu suundumused Tööturg on taastumas, kuid tööhõive ei ole veel kriisieelsele tasemele jõudnud. 2021. aasta teises kvartalis jõudis tööga hõivatud inimeste koguarv ELis 207,5 miljonini. See on 4,1 miljonit rohkem kui 2020. aasta teises kvartalis, ent siiski 2 miljonit vähem 2019. aasta neljanda kvartali tipptasemest. Pärast 71,6 % madalseisu 2020. aasta teises kvartalis on 20–64aastaste tööhõive määr osaliselt taastunud, jõudes 2021. aasta teises kvartalis 72,8 %ni, mis on siiski vähem kui 73,3 % tipptase 2019. aasta neljandas kvartalis. Aastane tööhõive määr oli 2020. aastal ELis 72,5 %, mis on 0,7 protsendipunkti vähem kui 2019. aastal. Mõne majandustegevuse puhul on tööhõive määr endiselt oluliselt madalam kui enne kriisi. Eelkõige töötas 2021. aasta teises kvartalis hulgi- ja jaekaubanduses, transpordis, majutus- ja toitlustusteenustes jätkuvalt 2,3 miljonit inimest vähem kui 2019. aasta neljandas kvartalis (4,5 % vähenemine), nendele valdkondadele järgnes tootmine (2,5 % vähenemine). Seevastu sellistes sektorites nagu ehitus ning info- ja kommunikatsiooniteenused on tööhõive määr juba taastunud pandeemiaeelsele tasemele. Üldiselt prognoositakse, et tööhõive kasvab 2021. aastal 0,8 % ja 2022. aastal 1 % ning aeglustub seejärel 2023. aastal mõnevõrra, 0,6 %le. ELi eesmärk, mille kohaselt 2030. aastaks peaks olema tööga hõivatud vähemalt 78 % 20–64aastastest elanikest, kajastab ühist kohustust liikuda kaasava ja töövõimalusterohke majanduse taastumise suunas (vt punkt 1.4). Samal ajal on vabade töökohtade määr pärast esialgset langust COVID-19 kriisi tagajärjel praeguseks tõusnud peaaegu rekordtasemele. Enne kriisi, 2019. aasta teises kvartalis, oli vabade töökohtade määr EL 27s 2,4 %. Vabade töökohtade määr langes, kunas pandeemiale reageerimiseks võeti tõkestamismeetmeid, mis hoidsid ära majandustegevuse peatumise või aeglustumise. 2020. aasta teises kvartalis langes see määr EL 27s 1,6 %le, mis on madalaim tase alates 2016. aasta esimesest kvartalist. Sellest ajast saadik on see tõusnud, jõudes 2021. aasta teises kvartalis 2,3 %ni, mis peaaegu täielikult tasakaalustab COVID-19 põhjustatud šoki mõju. Kuigi on normaalne, et tööturg reageerib vabade töökohtade puhul tsüklilistele kõikumistele kiiremini kui töötuse puhul, osutavad suundumused ja uuringuandmed (st Eurofound) vajadusele võimalikku tööjõupuudust hoolega jälgida (vt punkt 2.1). Kiired poliitikameetmed aitasid piirata COVID-19 kriisi kontekstis tööturule avalduvat mõju. Pandeemiaga kaasnes rahvatervise kriis, millel on laiaulatuslik mõju majandustegevusele, tööturgudele ja ühiskonnale. Töötuse määr (15–74aastased) tõusis 6,6 %lt 2019. aasta neljandas kvartalis (madalaim tase, mis on EL 27s kunagi registreeritud) 7,6 %ni 2020. aasta kolmandas kvartalis. Euroalal oli töötuse määr mõnevõrra kõrgem – 2020. aasta kolmandas kvartalis oli see 8,5 % (1,1 protsendipunkti kõrgem kui 2019. aasta neljandas kvartalis). Viimasel ajal on tõkestamismeetmete leevendamine ja vaktsineerimiskampaaniate läbiviimine aidanud ELi liikmesriikide majandustel uuesti hoo sisse saada ja alandada 2021. aasta teises kvartalis töötuse määra 7,3 %le (euroalal 8 %). Üldiselt oli töötuse suurenemine eeldatust väiksem, arvestades COVID-19 mõju ulatust majandusele. See on nii tänu liikmesriikide kehtestatud poliitikameetmetele, mida muu hulgas toetati ELi rahalistest vahenditest (eelkõige TERAst, aga ka REACT-EUst ning koroonaviirusele reageerimise investeerimisalgatusest ja koroonaviirusele reageerimise investeerimisalgatus+-st (CRII ja CRII+)), kui ka asjaolule, et inimesed lahkusid tööturult ja nende staatus muutus mitteaktiivseks, sest tööd oli raskem leida, mille tagajärjel paljud neist töö otsimise lõpetasid. Hiljutistest igakuistest andmetest ilmneb, et töötuse määr on veelgi langenud ja oli 2021. aasta septembris ELis 6,7 % (euroalal 7,4 %), mis läheneb kriisieelsele tasemele. Liikmesriikide olukord on aga märkimisväärselt ebaühtlane (vt punkt 2.1). Samuti jõudis aktiivse elanikkonna pikaajalise töötuse määr 2021. aasta teises kvartalis ELis 2,9 %ni, mis näitab mõõdukat, ent stabiilset tõusu võrreldes rekordiliselt madala tasemega 2020. aasta teises kvartalis (2 %). Töötundide koguarvu puhul on toimunud osaline taastumine pandeemiale järgnenud järsust vähenemisest, kuid see jääb endiselt allapoole kriisieelset taset. 2021. aasta teises kvartalis oli see arv 82,8 miljardit. See on 9,7 miljardi tunni võrra rohkem kui rekordiliselt madal tase 2020. aasta teises kvartalis (73,1 miljardit) ning tuleneb suuresti tööturutingimuste paranemisest, kaugtöövõimaluste laienemisest ja iganädalase töölt eemaloleku vähenemisest (19,4 %lt kogutööhõivest 2020. aasta teises kvartalis 10,5 %le 2021. aasta teises kvartalis). See on siiski peaaegu 2,5 miljardit tundi vähem kui 2019. aasta esimeses kvartalis saavutatud tipptase ning rõhutab jätkuvalt rolli, mida paljude töötajate puhul on mänginud lühendatud tööaja ja ajutise koondamise kavad koos töölepingu ülesütlemise piirangutega, mille mitu liikmesriiki kehtestasid eesmärgiga aidata säilitada tööhõivet (vt punkt 2.1). Töötundide arv töötaja kohta oli ELis viimasel kümnendil aeglaselt, ent stabiilselt vähenenud, tingituna peamiselt osaajatöö ja muude paindlike töökorralduste (st nulltunnilepingud või nõudetöö platvormtöö kontekstis) ulatuslikumast kasutamisest. COVID-19 pandeemia puhkemine peatas viimastel aastatel aktiivsuse määras täheldatud positiivse suundumuse. 20–64aastaste aktiivsuse määr ELis oli 2020. aastal 77,8 %, mis on 0,5 protsendipunkti vähem kui 2019. aastal. 2021. aasta teises kvartalis taastus see aga 78,3 %ni, mis vastab kriisieelsele väärtusele. Koondnäitaja raames täheldati naiste puhul kasvu (72,7 %ni, s.o 0,3 protsendipunkti rohkem kui 2019. aasta neljandas kvartalis), samal ajal kui meeste puhul registreeriti vähenemine (84 %le, s.o 0,3 protsendipunkti vähem kui 2019. aasta neljanda kvartali väärtus). 55–64aastaste vanuserühmas olid tulemused kõige positiivsemad – kriisi haripunktis toimus vaid väike vähenemine ja 2021. aasta teise kvartali näitajad ületasid pandeemiaeelset taset. Kuigi naiste tööhõive määr on COVID-19 kriisi mõjul vähenenud veidi vähem kui meeste oma, esineb sugude vahel jätkuvalt suuri erinevusi. 2020. aastal langes naiste (20–64aastaste) tööhõive määr 66,9 %le (0,5 protsendipunkti väiksem kui 2019. aastal), samal ajal kui meeste puhul langes see 78 %le (0,9 protsendipunkti väiksem kui selle väärtus aasta varem). Kvartalite arvestuses langes naiste tööhõive määr 67,4 %lt 2019. aasta neljandas kvartalis 66,1 %le 2020. aasta teises kvartalis, kuid oli 2021. aasta teiseks kvartaliks taastunud 67,2 %ni. Meeste tööhõive määr oli 2021. aasta teises kvartalis 78,3 %, mis on 0,8 protsendipunkti vähem kui 2019. aasta neljandas kvartalis. Nende muutuste tulemusel vähenes mõnevõrra sooline tööhõivelõhe – 2021. aasta teises kvartalis oli see 11,1 protsendipunkti võrrelduna 11,6 protsendipunktiga 2019. aasta neljandas kvartalis (aastases võrdluses olid need näitajad 2020. ja 2019. aastal vastavalt 11,1 ja 11,5 protsendipunkti). Kriis mõjutas tugevalt noorte tööturutulemusi, kuigi alates 2020. aasta lõpust on nende olukord paranenud. Noorte töötuse määr (15–24aastased) jõudis 2020. aastal 17,1 %ni, mis on 1,8 protsendipunkti kõrgem kui 2019. aastal. 2021. aasta teises kvartalis oli noorte töötuse määr 17,4 %, see tähendab 2,6 protsendipunkti rohkem kui 2019. aasta neljandas kvartalis, kuid 1 protsendipunkt vähem kui 2020. aasta kolmandas kvartalis saavutatud haripunkt. Kokku oli ELis 2021. aasta teises kvartalis ligikaudu 3,2 miljonit töötut noort (15–24aastased); noorte puhul, kes ei tööta, ei õpi ega osale koolitusel (NEET-noored), oli see näitaja 5,1 miljonit ja 15–29aastaste laiema vanuserühma puhul 9,4 miljonit. NEET-noorte osakaal selles vanuserühmas oli ELis 2021. aasta teises kvartalis 13,2 % (0,7 protsendipunkti rohkem kui 2019. aasta neljandas kvartalis, kuid 1,5 protsendipunkti vähem kui 2020. aasta teise kvartali haripunkt). Eakad töötajad on COVID-19 kriisi tööturumõju paremini talunud kui muud rühmad. Eakate töötajate (55–64aastased) tööhõive määr on alates COVID-19 puhkemisest püsinud suhteliselt stabiilne. 2021. aasta teises kvartalis jõudis see 60,2 %ni, mis on 0,4 protsendipunkti kõrgem kui 2019. aasta neljandas kvartalis täheldatud määr, kusjuures viimase kümnendi jooksul on olnud stabiilne kasvusuundumus. 25–54aastaste täiskasvanute tööhõive määr oli 2021. aasta teises kvartalis 80,3 %, mis on pandeemiaeelsest tasemest endiselt veidi madalam (2019. aasta neljandas kvartalis oli see 80,8 %). 55–74aastaste töötuse määr ELis on mõnevõrra tõusnud, 4,7 %lt 2019. aasta neljandas kvartalis 5,3 %ni 2021. aasta teises kvartalis. Joonis 1. Vanuserühmade lõikes on kriisi mõju tööhõivele olnud erinev Tööhõive määr EL 27s soo ja vanuserühmade kaupa, sesoonselt korrigeeritud, kalendaarselt korrigeerimata andmed (%)

Märkus. Aegrea katkemine alates 2021. aasta esimesest kvartalist. Allikas: Eurostat, tööjõu-uuring [lfsi_emp_q]. Kriis avaldas eriti suurt mõju ebatüüpilises töösuhtes olevatele töötajatele ja füüsilisest isikust ettevõtjatele. ELi töötajate (20–64aastased) koguarvust 2020. aastal (161,6 miljonit) oli tähtajaline tööleping ligikaudu 19,9 miljonil töötajal (12,4 %) (see on 1,3 protsendipunkti väiksem kui 2019. aasta näitaja). 2021. aasta teises kvartalis oli tähtajaline tööleping ligikaudu 21,3 miljonil töötajal (20–64aastased, sesoonselt korrigeeritud andmed), mis on siiski 0,8 miljonit inimest vähem kui 2019. aasta neljandas kvartalis. Noorte (15–24aastased) hulgas on see osakaal palju suurem kui ülejäänud elanike seas ning madala kvalifikatsiooniga töötajate hulgas märkimisväärselt suurem kui keskmise ja kõrge kvalifikatsiooniga töötajate seas. 2019. aastaga võrreldes jätkus mittevabatahtliku ajutise töö osakaalu vähenemine (1,1 protsendipunkti võrra) ja 2020. aastal jõudis see 6,8 %le. Tähtajaliste töölepingute osakaal kogutööhõives (20–64aastased) on kasvanud 2020. aasta teise kvartali madalaimalt tasemelt (10,1 %) 11,3 %ni 2021. aasta teises kvartalis. Osalise tööajaga töötavate inimeste arv kasvas 2020. aasta jooksul stabiilselt. Selle tulemusel ulatus osalise tööajaga töötajate (20–64aastased) osakaal kogutööhõives 2021. aasta teises kvartalis 17,7 %ni (mis on 0,6 protsendipunkti väiksem kui 2019. aasta neljanda kvartali näitaja). Mittevabatahtliku osalise tööajaga töötajate osakaal vähenes 2020. aastal 25 %le (1,5 protsendipunkti vähem kui 2019. aastal). Alates pandeemia algusest 2020. aasta esimeses kvartalis on füüsilisest isikust ettevõtjate arv vähenenud 0,7 miljoni võrra (ligikaudu 25,8 miljonilt 25,1 miljonile 2021. aasta teises kvartalis). Joonis 2. Tähtajaliste töölepingute kasutamine on vanuserühmade ja kvalifikatsiooni tasemete lõikes erinev Tähtajalise töölepinguga töötajate osakaal EL 27s vanuse ja haridustaseme kaupa (2020) Allikas: Eurostat, tööjõu-uuring [lfsa_etgar], [lfsa_etpgan] ja [lfst_r_e2tgaedcu]. Kriis on tugevalt mõjutanud väljaspool ELi sündinud inimeste tööturutulemusi. 2020. aastal oli väljaspool ELi sündinud inimeste tööhõive määr (20–64aastased) 65,3 %, mis on 2,4 protsendipunkti väiksem kui 2019. aasta näitaja ning 8,2 protsendipunkti väiksem kui elukohariigis sündinute oma. Väljaspool ELi sündinud inimeste (15–74aastased) töötuse määr oli 2020. aastal 12,3 %, mis on kõrgem kui 10,8 % aasta varem. Ka töötuse näitajad on kasvanud, 13,5 %lt 2020. aasta teises kvartalis 13,9 %ni 2021. aasta teises kvartalis. 1.2. Sotsiaalsed suundumused Hoolimata COVID-19 kriisist püsis leibkonna sissetulek 2020. aastal ELi liikmesriikides tänu kiiretele poliitikameetmetele keskmiselt üldiselt stabiilne. Pandeemia puhkedes vähenes leibkonna kasutada olev reaalne kogutulu 2020. aasta teises kvartalis järsult, 3,3 % (aastases võrdluses), kuid taastus aasta lõpuks ning oli aastatel 2019–2020 üldiselt stabiilne (vähenedes 0,25 %). Kõige enam vähenes töötajate töötasu (‑5,5 %), samuti vähenesid ulatuslikult füüsilisest isikust ettevõtjate töötasu (‑1,4 %) ja netoomanditulu (‑3,3 %) (vt joonis 3). 2020. aasta jooksul andsid sotsiaaltoetuste netosummad suure panuse kogusissetulekusse ja täitsid olulist rolli leibkondade sissetuleku teises kvartalis toimunud üldise vähenemise leevendamiseks, mida teataval määral toetasid ka tulu- ja omandimaksu kohandamised. See suundumus jätkus 2020. aasta teises ja kolmandas kvartalis, samuti 2021. aasta esimeses kvartalis, mil tulu sotsiaaltoetustest enam kui tasakaalustas töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate töötasu vähenemise (mis oli teises kvartalis toimunud vähenemisega võrreldes palju väiksem) ja netoomanditulu kahanemise. Arvestades turupõhise tulu ja reaalse SKP 6 % vähenemist aastases võrdluses, tõendab leibkonna kogutulu selline stabiilsus kriisi sotsiaalse mõju leevendamiseks kehtestatud erakorraliste vabalt valitud poliitikameetmete kaudu antud toetuste ning sotsiaalkaitse- ja maksusüsteemide automaatset stabiliseerivat mõju. 2021. aasta teises kvartalis toimunud muutused tähistasid pöördepunkti: nii reaalne SKP kui ka töötajate töötasu kasvasid kiiresti, umbes samas tempos, kui need olid aasta varem, 2020. aasta teises kvartalis vähenenud. Kokkuvõttes kasvas leibkonna kasutada olev reaalne kogutulu rohkem, kui see oli aasta varem vähenenud, muu hulgas tänu sellele, et sotsiaaltoetuste netosummad vähenesid muudest tuluallikatest aeglasemas tempos. Joonis 3. Leibkonna kogutulu üldine keskmine stabiilsus ELis COVID-19 kriisi kontekstis tulenes enneolematutest poliitikameetmetest SKP kasv, leibkonna kasutada oleva reaalse kogutulu kasv ja selle peamised komponendid (EL 27) Märkused. Tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraadi arvutused. Leibkonna kasutada olevat nominaalset kogutulu korrigeeriti allapoole, kasutades leibkondade lõpptarbimiskulutuste hinnaindeksit. Leibkonna kasutada oleva reaalse kogutulu kasvu ELi tasandil hinnatakse nende liikmesriikide näitajate kaalutud keskmisena, kelle puhul on kättesaadavad ESA 2010-l põhinevad kvartaliandmed (kokku 95 % ELi leibkondade kasutada olevast kogutulust). Allikas: Eurostat, rahvamajanduse arvepidamine [ nasq_10_nf_tr ] ja [ namq_10_gdp ]. Sesoonselt korrigeerimata andmed. Üldiselt püsis sissetulekute ebavõrdsus enamikus liikmesriikides suures ulatuses stabiilne. Eurostati kiirhinnangute kohaselt püsis keskmine sissetulekukvintiilide suhte kordaja (S80/S20) ELis 2020. aastal stabiilne või vähenes mõnevõrra. Ka see tulenes kehtestatud ulatuslikest avaliku sektori toetusmeetmetest ja tugevast automaatsest stabiliseerimisest, mis leevendasid kriisi mõju, eelkõige haavatavatele rühmadele. Kui palgatulu vähenes hinnanguliselt 10 % esimestes sissetulekukvintiilides ja 2 % viiendas kvintiilis, siis oli üldine mõju kasutada olevale tulule jaotunud suures osas kogu tulujaotuse lõikes, seda tänu maksu- ja hüvitissüsteemide, lühendatud tööaja kavade ja muude töökohtade säilitamise kavade kasulikule leevendavale mõjule. Vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste osakaal püsis COVID-19 kriisi esimesel aastal üldiselt stabiilne. 2020. aastal oli ELis vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus umbes üks inimene viiest (21,9 %). Vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohu näitaja kõik kolm komponenti püsisid aastases võrdluses enamiku liikmesriikide puhul stabiilsed. Eurostati kiirhinnangute kohaselt ei muutunud suhtelise vaesuse määr 2019. aastaga võrreldes vähemalt pooltes liikmesriikides. Need hinnangud näitavad, et hiljuti kehtestatud poliitikameetmed koos maksu- ja hüvitissüsteemidega leevendasid COVID-19 kriisi mõju, stabiliseerisid sissetulekut ja aitasid märgatavalt kaasa vaesusohu suurenemise vältimisele. Selle tulemusel oli ka materiaalse ja sotsiaalse puuduse määr üldjoontes stabiilne (6,8 %, mis on ainult 0,2 protsendipunktine tõus). Stabiilne püsis ka peaaegu tööta leibkondades elavate inimeste osakaal (8,2 %, s.o ainult 0,1 protsendipunktine kasv), mis kajastab piiratud mõju töö kaotamisele, muu hulgas tänu lühendatud tööajale ja muudele töökohtade säilitamise meetmetele. Energiaostuvõimetus on üha enam leviv vaesuse vorm. 13. oktoobril 2021 võttis komisjon vastu energiahindade tõusuga toimetulekut käsitleva teatise, milles toodi energiaostuvõimetuse leevendamiseks ja hinnatõusude vahetu mõjuga tegelemiseks ette nähtud meetmepaketi põhielementidena esile õiglased maksu- ja hüvitissüsteemid, sihipärased sissetulekutoetuse meetmed ja kaasav renoveerimispoliitika. Ka laste vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse riski määr püsis stabiilne, kuid riikide vahel esines suuremaid erinevusi ning kasvas rahaline vaesus. Laste puhul oli vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse riski määras liikmesriikide lõikes suuremaid erinevusi: neli liikmesriiki registreeris selle näitaja väärtuseks üle 30 %, samal ajal kui neljas muus liikmesriigis oli see alla 15 %. Peale selle ei olnud rahaline vaesus nii piiratud, kasvades 2020. aastal kolmandikus liikmesriikides oluliselt. Üksikvanemate ja suurte perede vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse oht oli märkimisväärselt suurem kui 1–2 lapsega peredel (ELis keskmiselt vastavalt 42,1 % ja 29,6 %).

Jätkuvalt on probleem vaesus töötavate inimeste hulgas. Aastatel 2010–2019 kasvas palgavaesus EL 27s 0,5 protsendipunkti (8,5 %t 9 %ni). Kuigi 2020. aasta andmed ei ole veel täielikult kättesaadavad, ei tundu olukord olevat alates 2019. aastast eriti muutunud. Üldiselt on haavatavate töötajate olukord keerulisem: tähtajalise töölepinguga töötajate palgavaesuse risk on palju suurem kui tähtajatu lepinguga töötajatel (16,2 % võrreldes 5,9 %ga), samuti on see madala kvalifikatsiooniga töötajatel palju suurem kui kõrgelt kvalifitseeritud töötajatel (19 % võrreldes 4,9 %ga) ning väljaspool ELi sündinutel palju suurem kui elukohariigis sündinutel (20,1 % võrreldes 8,1 %ga). Hoolimata sotsiaalsest vastupidavusest koondtasandil mõjutas COVID-19 kriis haavatavamaid rühmi negatiivsemalt. Liikumispiirangutel on olnud ebaproportsionaalne mõju näiteks puudega inimestele, eelkõige tervishoiu-, haridus- ja muude elektrooniliste tugiteenuste kättesaadavuse seisukohast, mis süvendab ka eelnevat tööhõivele juurdepääsu piiratust. Rändetaustaga inimeste vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse riski määr on mõnikord kaks korda suurem kui elukohariigis sündinutel. Pandeemiast tingitud liikumispiirangud lõikasid paljud eraldatud asulates elavad romad täielikult ära sissetulekuallikatest ja (ametlikust või mitteametlikust) majandustegevusest, mille tagajärjel nende vaesuse määr veelgi tõusis . 1.3. Sotsiaalvaldkonna läbivaadatud tulemustabel: ülevaade sotsiaalõiguste samba põhimõtetega seotud probleemidest 2022. aasta ühises tööhõivearuandes esitatud analüüs põhineb sotsiaalvaldkonna tulemustabeli läbivaadatud põhinäitajate kogumil, mille nõukogu on heaks kiitnud.s 2021. aasta märtsis avaldatud Euroopa sotsiaalõiguste samba tegevuskavas esitati sotsiaalvaldkonna tulemustabeli läbivaatamise ettepanek, mida järgnevalt arutati tööhõivekomitee ja sotsiaalkaitsekomiteega ning mille tööhõive, sotsiaalpoliitika, tervise- ja tarbijaküsimuste nõukogu (EPSCO) kiitis heaks 14. juunil 2021. Läbivaatamise käigus taheti saavutada olukord, kus sotsiaalõiguste samba põhimõtted on laiemalt kaetud ning nii sotsiaalvaldkonna tulemustabeli kui ka Euroopa poolaasta raames sotsiaalõiguste samba rakendamise suunas tehtavate edusammude jälgimise peamise kvantitatiivse vahendi roll on suurem. Samuti aitab läbivaadatud tulemustabel täiendada olemasolevaid jälgimisvahendeid, eelkõige tööhõive olukorra jälgimise vahendit ja sotsiaalkaitse olukorra jälgimise vahendit. Sotsiaalvaldkonna läbivaadatud tulemustabelis sisalduvad põhinäitajad toetavad sotsiaalõiguste samba 20st põhimõttest 18 jälgimist (neli rohkem kui eelmises versioonis), mis aitab hinnata põhilisi tööhõive- ja sotsiaalprobleeme liikmesriikides. Põhinäitajate kogum vaadati läbi, lähtudes ökonoomsuse, kättesaadavuse, võrreldavuse ja statistilise usaldusväärsuse põhimõtetest. Sotsiaalõiguste samba kõigi kolme peatükiga seotud näitajad on järgmised (uued näitajad on tähistatud ** ja läbivaadatud näitajad *). ·Võrdsed võimalused oTäiskasvanute osalemine õppes viimase 12 kuu jooksul (25–64aastased)** oMadala haridustasemega noorte osakaal (18–24aastased) oSelliste isikute osakaal rahvastikus, kellel on algtaseme või sellest kõrgema taseme üldised digioskused (16–74aastased) oMittetöötavate ja mitteõppivate noorte (NEET-noored) osakaal (15–29aastased)* oSooline tööhõivelõhe (20–64aastased) oSissetulekute ebavõrdsus sissetulekukvintiilide suhte kordajana (S80/S20) ·Õiglased töötingimused oTööhõive määr (20–64aastased) oTöötuse määr (15–74aastased) oPikaajalise töötuse määr (15–74aastased) oLeibkonna kasutada olev tegelik kogutulu inimese kohta ·Sotsiaalkaitse ja kaasamine oVaesuse või sotsiaalse tõrjutuse riski määr (vanus 0+)

oVaesuse või sotsiaalse tõrjutuse riski määr laste puhul (0–17aastased)** oSotsiaalsiirete (v.a pensionid) mõju vaesuse vähendamisele oPuudega inimeste tööhõivelõhe (20–64aastased)** oLiiga suurte eluasemekulude määr** oLastehoiuasutustes käivate kuni kolmeaastaste laste osakaal oRahuldamata vajadus arstiabi järele inimeste endi hinnangul (vanuses 16+) Põhinäitaja „Puudega inimeste tööhõivelõhe“ statistilise allikana kasutatakse ajutiselt sissetulekuid ja elamistingimusi käsitlevat ELi statistikat, kuid parema täpsuse tagamiseks minnakse alates 2022. aastast üle ELi tööjõu-uuringule, millel põhinevaid andmeid esitatakse 2023. aastal. Komisjoni talitused, sealhulgas Eurostat, jälgivad ka edaspidi näitaja kvaliteeti ja vaatavad selle keskpika aja jooksul läbi pärast seda, kui tööjõu-uuringul põhinevad andmed on kättesaadavad (2023. aastal), ning toetavad edasisi meetmeid riikidevahelise võrreldavuse parandamiseks ja uurivad võimalust koostada selles valdkonnas täiendavaid näitajaid. Ka põhinäitaja „Täiskasvanute osalemine õppes viimase 12 kuu jooksul“ puhul kasutatakse alates 2022. aastast ELi tööjõu-uuringu andmeid. Komisjon jälgib koos Eurostatiga seda näitajat ning analüüsib põhjalikult allikana kasutatud kahe uuringu põhjal saadud andmeid, kui need on kättesaadavad (2023. aastal), et tagada andmete kvaliteet ja võrreldavus. Tööhõivesuuniste 6 ja 7 jälgimise tagamiseks, muu hulgas seoses aktiivse tööturupoliitikaga, kasutatakse käesolevas 2022. aasta ühises tööhõivearuandes erandkorras näitajat täiskasvanute (25–64aastased) õppes osalemise kohta viimase nelja nädala jooksul. Põhinäitajate analüüsimisel kasutatakse tööhõivekomitees ja sotsiaalkaitsekomitees kokku lepitud ühtset metoodikat (täpsem teave on esitatud 4. lisas). Selle metoodika abil hinnatakse liikmesriikide olukorda ja suundumusi, võttes aluseks kõigi sotsiaalvaldkonna tulemustabelis esitatud põhinäitajate tasemed ja nende aastase muutuse. Need tasemed ja tasemete muutused on liigitatud vastavalt nende kaugusele asjaomasest (kaalumata) ELi keskmisest. Liikmesriikide tulemused nimetatud tasemete ja taseme muutuste osas seotakse eelnevalt kokku lepitud eeskirjadest lähtuvalt seejärel nii, et igale liikmesriigile määratakse üks seitsmest kategooriast („väga tubli“, „keskmisest parem“, „keskmine/neutraalne“, „hea, kuid vajab jälgimist“, „kehv, kuid paranemas“, „tähelepanu vajav“ ja „kriitilises olukorras“). Selle põhjal on tabelis 1 esitatud tulemustabeli näitajate kokkuvõte iga näitaja kohta kättesaadavate uusimate andmete alusel. Sotsiaalvaldkonna tulemustabeli põhinäitajad osutavad liikmesriikides esinevatele peamistele probleemidele kolmes valdkonnas: võrdsed võimalused ja juurdepääs tööturule, õiglased töötingimused ning sotsiaalkaitse ja kaasamine. Mis puudutab kategooriat „kriitilises olukorras“ (joonisel 4 esitatud punasena), siis on suhteliselt paljudes liikmesriikides jätkuvalt probleeme seoses naiste olukorraga tööturul ja laste käimisega lastehoiuasutuses (mõlema näitaja puhul on punasega tähistatud viis liikmesriiki). Suhteliselt paljudes liikmesriikides tekitavad muret ka muude rühmade tööturutulemused – puudega inimeste tööhõivelõhe ja NEET-noorte osakaalu tasemed on punased vastavalt kuue ja nelja riigi puhul. Nelja liikmesriigi puhul on kriitiline ka madala haridustasemega noorte näitaja. Samuti on sotsiaalkaitse ja kaasamise valdkonnas mitmes (kuues) liikmesriigis kriitiline olukord seoses sotsiaalsiirete (v.a pensionid) mõjuga vaesuse vähendamisele ning lausa neljas liikmesriigis esineb kriitilisi probleeme seoses vaesusohuga üldiselt ja eriti laste vaesusohuga. Ka sissetulekukvintiilide suhte kordajate puhul esineb neljas liikmesriigis kriitiline olukord. Kui laiendada ülevaadet lisaks kriitilisele olukorrale ka nendele olukordadele, mis vajavad jälgimist, siis on kolm valdkonda – NEET-noored, sotsiaalsiirete mõju vaesuse vähendamisele ja lastehoiuasutuses käivad kuni kolmeaastased lapsed – kõige probleemsemad esimese kahe puhul kümnes liikmesriigis ja viimase puhul üheteistkümnes liikmesriigis. Punktis 2 on esitatud 16 näitaja, sealhulgas pikaajaliste suundumuste ja vajaduse korral lisanäitajate üksikasjalik analüüs. ELi rahaline ja tehniline toetus tööhõive-, oskustega seotud ja sotsiaalpoliitika meetmetele Mitmesuguste rahastamisvahendite kaudu pakutakse Euroopa sotsiaalõiguste samba rakendamiseks märkimisväärseid ELi rahalisi vahendeid. ELi ühtekuuluvuspoliitika vahendid (eelkõige Euroopa Sotsiaalfond+ (ESF+) ja Euroopa Regionaalarengu Fond (ERF)) moodustavad perioodil 2021–2027 ligikaudu 500 miljardit eurot (koos riikliku kaasrahastamisega) ning nende eesmärk on vähendada sotsiaal-majanduslikke erinevusi, toetada ülespoole suunatud majanduslikku ja sotsiaalset lähenemist ning soodustada struktuurseid muutusi. 2020. aasta mais tegi komisjon ettepaneku taasterahastu „NextGenerationEU“ kohta (jooksevhindades 807 miljardit eurot, mis on hõlmatud ELi mitmeaastasesse finantsraamistikku 2021–2027), et leevendada kriisi majanduslikku ja sotsiaalset mõju, tugevdada majanduslikku ja sotsiaalset vastupidavust ning valmistada ELi majandus ja ühiskond paremini ette rohe- ja digipöördega, sealhulgas selle õiglusmõõtmega kaasnevateks probleemideks ja võimalusteks. Taasterahastu „NextGenerationEU“ keskmes on uus taaste- ja vastupidavusrahastu (täpsemat teavet on esitatud allpool). ELi rahaliste vahendite mõju tugevdatakse veelgi tehnilise toe instrumendi kaudu rahastatava tehnilise abiga. Selle eesmärk on toetada liikmesriikide ametiasutusi nende taotluse korral tipptasemel poliitikaalaste nõuannete ja kohandatud suutlikkuse suurendamisega prioriteetsetes reformitavates valdkondades, sealhulgas tööturu, oskuste ja sotsiaalpoliitika vallas. Tehnilist toetust võib pakkuda kahepoolsel või mitut riiki hõlmaval alusel. Taaste- ja vastupidavusrahastust (mille väärtus jooksevhindades on 723,8 miljardit eurot) pakutakse laiaulatuslikku rahalist toetust liikmesriikide reformidele ja investeeringutele, millega toetatakse kestlikku ja kaasavat majanduskasvu ja töökohtade loomist, pöörates eritähelepanu sellistele reformidele ja investeeringutele, mis on suunatud Euroopa poolaasta raames riigipõhistes soovitustes kindlakstehtud probleemide lahendamisele. Euroopa sotsiaalõiguste samba rakendamisel on kuuest sambast, millega rahastu kohaldamisala on määratletud, asjakohased neli: arukas, kestlik ja kaasav majanduskasv, sotsiaalne ja territoriaalne ühtekuuluvus, tervishoid ning majanduslik, sotsiaalne ja institutsiooniline vastupidavus ning järgmise põlvkonna, laste- ja noortepoliitika. Selle tagajärjel pööratakse liikmesriikide esitatud taaste- ja vastupidavuskavades, mille komisjon on kinnitanud ja nõukogu heaks kiitnud, nõuetekohast tähelepanu tööhõive, oskuste ja sotsiaalpoliitika valdkondadele. ESF+-st, mille eelarve perioodil 2021–2027 on ligi 99,3 miljardit eurot, toetatakse ja täiendatakse liikmesriikide poliitikameetmeid tööhõive, oskuste ja sotsiaalpoliitika valdkondades ning antakse neile lisaväärtust. Fondist rahastatakse meetmeid, millega tagatakse võrdsed võimalused, võrdne juurdepääs tööturule, õiglased ja kvaliteetsed töötingimused ning sotsiaalkaitse ja kaasamine, keskendudes eeskätt kvaliteetsele ja kaasavale haridusele ja koolitusele, elukestvale õppele, lastesse ja noortesse tehtavatele investeeringutele ning põhiteenuste kättesaadavusele. COVID-19 kriisi alguses võeti ühtekuuluvusfondide raames kiiresti kasutusele koroonaviirusele reageerimise investeerimisalgatus ja koroonaviirusele reageerimise investeerimisalgatus+ (CRII ja CRII+), selle tulemusena suurenes tööhõive- ja tervishoiumeetmeteks ette nähtud summa 2021. aasta novembriks kokku üle 11 miljardi euro. Liikmesriikide suutlikkust kõrvaldada kriisi tagajärgi toetati täiendava 50,6 miljardi euroga ühtekuuluvust ja Euroopa territooriume toetava taasteabi (REACT-EU) raames. Samuti on eriolukorras töötuseriski leevendamiseks pakutava ajutise toetuse Euroopa rahastu (TERA) kaudu tehtud kättesaadavaks 100 miljardi euro ulatuses laene lühendatud tööaja kavade ja sarnaste töökohtade säilitamise meetmete jaoks, mis on suunatud eelkõige füüsilisest isikust ettevõtjatele. Euroopa rohelise kokkuleppe investeerimiskava osana loodi õiglase ülemineku mehhanism, et toetada õiglast üleminekut kliimaneutraalsusele. Esimene sammas on ühtekuuluvuspoliitika raames loodud Õiglase Ülemineku Fond (JTF), millest antakse 19,3 miljardit eurot kliimaneutraalsele majandusele ülemineku protsessi kahjuliku mõju leevendamiseks, toetades kõige enam mõjutatud territooriume. Joonis 4. Tööhõive-, oskuste ja sotsiaalvaldkonna probleemid ELi liikmesriikides sotsiaalvaldkonna läbivaadatud tulemustabeli põhinäitajate kaupa Märkused. 1) Andmed täiskasvanuhariduses osalemise näitaja kohta ei ole veel kättesaadavad. 2) Digioskuste näitaja puhul on kasutatud 2019. aasta andmeid. 3) Teatavate näitajate puhul puuduvad mõne riigi andmed; kõikide näitajate selgitused on esitatud lisas.

Tabel 1. Sotsiaalvaldkonna tulemustabeli põhinäitajad: ülevaade probleemidest liikmesriikide lõikes

Aasta Väga tubli Keskmisest parem Hea, kuid vajab jälgimist Keskmine/neutraalne Kehv, kuid paranemas Tähelepanu vajav Kriitiline olukord Võrdsed võimalused Madala haridustasemega noored (% 18–24aastastest elanikest) 2020 EL, HR, IE, SI EE, LV, PL, PT LT AT, BE, DE, DK, FR, NL, SK ES, MT CY, CZ, FI, LU, SE BG, HU, IT, RO Inimeste digioskuste tase 2019 DE, DK, FI, NL, SE AT, CZ, EE, EL, HR, IE LU BE, ES, FR, LT, MT, PT, SI, SK CY, HU, PL BG, LV, RO NEET-noorte osakaal (% kõikidest 15–29aastastest elanikest) 2020 DE, LU, NL, SE AT, BE, DK, FI, HR, MT, SI CZ, EE, FR, LV, PL RO CY, HU, IE, LT, PT, SK BG, EL, ES, IT Sooline tööhõivelõhe 2020 FI, LT, LV, SE DE, DK, EE, FR, LU, PT, SI AT, BE, BG, CY, ES, IE, NL, SK MT CZ, HR EL, HU, IT, PL, RO Sissetulekukvintiilide suhte kordaja (S80/S20) 2020 CZ, SI, SK AT, BE, DK, FI, NL, PL, SE CY, EE, EL, FR, HR, HU, LU, PT RO ES, MT BG, DE, LT, LV Õiglased töötingimused Tööhõive määr (% 20–64aastastest elanikest) 2020 CZ, DE, NL, SE DK, FI, LV, MT, PL EE, LT AT, CY, FR, HU, LU, SI, SK HR BE, BG, IE, PT, RO EL, ES, IT Töötuse määr (% 15–74aastastest aktiivsetest elanikest) 2020 CZ, PL BG, DE, FR, HU, MT, NL, RO, SI AT, BE, CY, DK, FI, HR, IE, LU, PT, SE, SK EL, IT EE, LT, LV ES Pikaajalise töötuse määr (% 15–74aastastest aktiivsetest elanikest) 2020 CZ, DE, DK, HU, MT, NL, PL, PT, SE AT, BE, BG, CY, FI, FR, HR, IE, LV, RO, SI EL, IT EE, LT, LU, SK ES Leibkonna kasutada oleva kogutulu (inimese kohta) kasv (2008 = 100) 2020 HU, LT, PL CZ, IE, LV, MT, SI, SK DE, DK, FI, HR, LU, NL, PT, SE AT, BE CY, EL, ES, IT Sotsiaalkaitse ja kaasamine Vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse riski määr 2020 CZ, SI, SK AT, CY, DK, FI, NL, PL, SE BE, EE, FR, HR, HU, LU, MT, PT LV DE, LT BG, EL, ES, RO Laste (0–17aastased) suhtelise vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse määr 2020 CZ, DK, FI, SI EE, LT, NL, PL, SE, SK AT, BE, CY, FR, HR, HU, LU, LV, MT, PT DE BG, EL, ES, RO Sotsiaalsiirete (v.a pensionid) mõju vaesuse vähendamisele 2020 BE, DK, FI, FR CZ, HU, LU, SE, SI, SK AT CY, EE, NL, PL DE, EL, LT, PT BG, ES, HR, LV, MT, RO Puudega inimeste tööhõivelõhe 2020 AT, DK, EE, FI, PT ES, LT, LU, SI FR CY, CZ, EL, NL, SK MT, RO, SE BE, BG, DE, HR, HU, PL Liiga suured eluasemekulud 2020 SK CY, FI, HR, LT, MT, PT, SI AT, BE, CZ, ES, HU, LU, LV, NL, PL, RO, SE EL BG, DK, EE DE Lastehoiuasutustes käivate kuni kolmeaastaste laste osakaal 2020 BE, DK, FR, LU, NL, PT, SE SI ES EE, FI, LV, MT HR AT, BG, CY, DE, EL, LT CZ, HU, PL, RO, SK Rahuldamata vajadus arstiabi järele inimeste endi hinnangul 2020 AT, CY, CZ, DE, ES, HU, LU, MT, NL BE, BG, DK, FR, HR, LT, PT, SE, SI, SK EE, EL FI, LV, RO PL Märkus. Ajakohastatud 28. oktoobril 2021. Iirimaa ja Itaalia kohta ei ole kättesaadavad sissetulekukvintiili kordaja, vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse riski määr, laste suhtelise vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse määr, sotsiaalsiirete mõju vaesuse vähendamisele, liiga suured eluasemekulud, lastehoiuasutustes käivate kuni kolmeaastaste laste osakaal ja rahuldamata vajadus arstiabi järele inimeste endi hinnangul. Bulgaaria, Eesti, Prantsusmaa ja Rumeenia kohta puuduvad leibkonna kasutada oleva kogutulu kasvu andmed. Iirimaa, Itaalia ja Läti kohta puuduvad puudega inimeste tööhõivelõhe andmed. Katkestused aegridades ja tähised on esitatud 1. ja 2. lisas. 1.4. ELi peamised eesmärgid 2030. aastaks EL seadis 2030. aastaks tööhõive, oskuste ja sotsiaalkaitse valdkonnas kolm peamist eesmärki, mida on tutvustatud Euroopa sotsiaalõiguste samba tegevuskavas. Nende peamiste eesmärkide üle on väljendanud heameelt ELi juhid 8. mai Porto deklaratsioonis ja juunis kokku tulnud Euroopa Ülemkogu ning need kinnitati juunis toimunud tööhõive, sotsiaalpoliitika, tervise- ja tarbijaküsimuste nõukogu istungil. Koos allpool tutvustatud täiendavate eesmärkidega kajastavad need sotsiaalõiguste samba kolme peatükki: võrdsed võimalused ja juurdepääs tööturule, õiglased töötingimused ning sotsiaalkaitse ja kaasamine. Need kolm eesmärki aitavad suunata meetmeid töövõimalusterohke majanduse taastumise ja majanduskasvu mudeli suunas ning elukestev õpe aitab töötajatel kasutada parimal võimalikul viisil ära majanduslikke ja sotsiaalseid muutusi, võideldes samal ajal vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu ELis ning toetades kestliku arengu eesmärkide täitmist. Seatud eesmärgid on ambitsioonikad, ent realistlikud, võttes arvesse sotsiaal-majanduslikku konteksti, laiemaid suundumusi ning muu hulgas taaste- ja vastupidavusrahastu raames kavandatud reforme ja investeeringuid. Kokkulepitud eesmärkide kohaselt peaks 2030. aastaks ELis ·töötama 20–64aastastest elanikest vähemalt 78 %; ·osalema igal aastal koolitusel vähemalt 60 % kõigist täiskasvanutest (25–64aastased); ·olema vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste arv vähenenud vähemalt 15 miljoni võrra. Praegu on liikmesriikidel pooleli oma riiklike eesmärkide seadmine kooskõlas ELi peamistes eesmärkides sisalduvate püüdlustega. 7. mai 2021. aasta Porto sotsiaalkohustuses (mille allkirjastasid Euroopa Parlamendi ja Euroopa Komisjoni presidendid, Portugali peaminister, ELi sotsiaalpartnerid ja sotsiaalplatvorm) kutsuti liikmesriike üles seadma julgeid riiklikke eesmärke, mis annaksid piisava panuse Euroopa eesmärkide täitmiseks, võttes nõuetekohaselt arvesse iga riigi lähtepunkti. 2021. aasta juulis palus komisjon liikmesriikidel esitada oma esialgsed ettepanekud 2030. aasta riiklike eesmärkide kohta. Nii ELi peamisi eesmärke kui ka riiklikke eesmärke jälgitakse Euroopa poolaasta raames. Nagu kajastab tööhõive määra käsitlev peamine eesmärk, on tööhõive kõrge tase põhiprioriteet 2030. aastaks, et tagada kõigile võimalus majanduses ja ühiskonnas täielikult osaleda. Tööturul osalemine on oluline kestliku ja kaasava majanduskasvu potentsiaali toetamiseks, ühiskonnas aktiivse osalemise soodustamiseks ning sotsiaalkaitsesüsteemide piisavuse ja riigi rahanduse jätkusuutlikkuse toetamiseks, võttes arvesse ka rahvastiku vananemist. Selle eesmärgi täitmiseks on tähtsad tööturul rohe- ja digipöörde valdkonnas tehtavad edusammud. 2020. aastal oli kogu ELi hõlmav tööhõive määr 72,5 %, mis on 5,5 protsendipunkti väiksem peamises eesmärgis 2030. aastaks seatud 78 % eesmärgist (vt joonis 5). Euroopa sotsiaalõiguste samba tegevuskavaga seati täiendavad eesmärgid naiste ja noorte tööturul osalemise suurendamiseks, toetades seega tööhõive määra üldeesmärgi saavutamist. Täiendavate eesmärkidega püütakse vähendada soolist tööhõivelõhet vähemalt poole võrra, suurendada ametliku alushariduse ja lapsehoiu pakkumist ning vähendada noorte, kes ei tööta, ei õpi ega osale koolitusel (NEET-noored), (15–29aastased) osakaalu 9 %le. Naiste ulatuslikum osalemine tööturul on oluline majanduskasvu potentsiaali suurendamiseks ning vananeva rahvastiku ja kahaneva tööjõuga seotud probleemide lahendamiseks. Ametliku alushariduse ja lapsehoiu toel võib naiste ulatuslikum osalemine tööturul aidata vähendada ka vaesust ja sotsiaalset tõrjutust, muu hulgas laste seas, avaldades positiivset mõju leibkonna sissetulekule. Samamoodi tähendab NEET-noorte osakaalu vähendamine noorte kasutamata potentsiaali rakendamist, mis on äärmiselt oluline, et tagada nende igakülgne osalemine ühiskonnas. Joonis 5. 20–64aastaste tööhõive määr 2020. aastal Allikas: Eurostati näitaja [ tesem010 ]. Täiskasvanute õppes osalemist käsitlev 2030. aasta peamine eesmärk kajastab vajadust tagada kohanemine ja suutlikkus saada kasu COVID-19 šoki järgsete kiiresti muutuvate tööturuvajaduste kontekstis, võttes arvesse rohe- ja digipööret. Pandeemia mõju majandusele ja ühiskonnale, samuti eesootavad struktuursed muutused rõhutavad vajadust kogu karjääri vältel toimuva ümberkvalifitseerumise ja elukestva oskuste arendamise järele. See on tähtsam kui kunagi varem, sest eelduste kohaselt muudab digi- ja rohepööre põhjalikult paljude töökohtade jaoks vajalike oskustega seotud nõudmisi ja tekitab uusi nõudmisi. Seda arvesse võttes seati ELi peamiseks eesmärgiks täiskasvanuhariduse valdkonnas 60 %, võrrelduna 37,4 % määraga 2016. aastal (vt joonis 6). Seega seati 2030. aasta eesmärk ambitsioonikale tasemele, tugevdades ELi ja liikmesriikide Euroopa oskuste tegevuskavast tulenevaid jõupingutusi, samuti tehti koolituse jaoks kättesaadavaks märkimisväärsed täiendavad ELi vahendid, muu hulgas taaste- ja vastupidavusrahastu raames (vt punkt 2.2). Täiskasvanuhariduse eesmärki on võimalik täita ainult siis, kui selleks on olemas tugev alus haridus- ja koolitussüsteemides, samal ajal kui oskuste omandamine peab vastama tööturu tulevastele vajadustele. Hariduse omandamine on noorte tööhõiveväljavaadete kindlaksmääramisel väga oluline tegur, mis loob aluse ka õppimiseks hilisemas elus. Sellest hoolimata ei olnud ELis 2020. aastal omandanud vähemalt keskharidust lausa 9,9 % noori. Sel põhjusel on sotsiaalsamba tegevuskavas seatud täiendavad eesmärgid, mille kohaselt tuleb veelgi vähendada haridussüsteemist varakult lahkumist ja suurendada keskhariduses osalemist. Peale selle tunnistatakse täiendava eesmärgiga, mille kohaselt peaks vähemalt 80 %l 16–74aastastest olema vähemalt põhilised digioskused, nende oskuste olulist rolli tulevikus tööturul ja ühiskonnas igakülgse osalemise tagamisel. Selles valdkonnas on meetmete võtmine eriti pakiline, arvestades alates 2015. aastast üle ELi tehtud aeglasi edusamme (54 %lt 2015. aastal 56 %ni 2019. aastal). Joonis 6. Täiskasvanute osalemine õppes viimase 12 kuu jooksul (%, 2016) Allikas: eraldi väljavõte, kättesaadav elektrooniliselt Eurostatist . Vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse ulatuslik vähendamine on äärmiselt tähtis kaasava majanduskasvu ning sotsiaalse ja majandusliku ülespoole suunatud lähenemise saavutamiseks ELis. 2030. aasta eesmärk tähendab seda, et 2030. aastaks on vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste arv vähenenud 15 miljoni võrra. 2020. aastal oli kogu ELi hõlmav vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse riski määr 21,9 % (vt joonis 7). ELi vaesuse vähendamise eesmärgi täitmiseks peavad liikmesriigid võtma meetmeid kolmes valdkonnas: sissetulekutoetus, kaupade ja teenuste kättesaadavus ning tööturule integreerimine. Euroopa sotsiaalõiguste samba tegevuskavas on seatud täiendav eesmärk vähendada vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate laste arvu. Lastele keskendumine on võtmetähtsusega põlvkondi väldanud vaesuse tsükli katkestamiseks ja toetab võrdseid võimalusi ELis. Sellele eesmärgile pühendumiseks tehakse kõnealuse täiendava eesmärgiga ettepanek vähendada vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate laste arvu 2030. aastaks vähemalt 5 miljoni võrra.

Joonis 7. Vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse riski määr 2020. aastal kogu elanikkonna puhul (%) Allikas: Eurostati näitaja [ tepsr_lm410 ]. 2030. aasta eesmärk vähendada vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste arvu 2030. aastaks 15 miljoni võrra tähendab seda, et 2019. aasta lähteväärtuse ja 2020. aastal alanud kümnendiks koostatud Eurostati keskse demograafilise stsenaariumi kohaselt oleks vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse riski määr 17,6 %. Analüüsi ja poliitika kujundamist toetavad võrdlusanalüüsi raamistikud 2017. aasta teatises Euroopa sotsiaalõiguste samba loomise kohtatehti ettepanek kasutada võrdlusanalüüsi vahendina, millega toetada struktuurireforme ja soodustada ülespoole suunatud lähenemist tööhõive- ja sotsiaalvaldkonnas. Võrdlusanalüüsi raamistike koostamine on mitmepoolne tegevus ning neis on ühendatud kvantitatiivsed näitajad (tulemuslikkuse ja tulemuste kohta) poliitika ülesehituse tunnuste ja head poliitikakujundamist mõjutavate poliitikavahendite kvalitatiivse analüüsiga. Lisaks poliitikakujundamise toetamisele pakuvad võrdlusanalüüsi raamistikud koos sotsiaalvaldkonna tulemustabeli näitajatega teavet Euroopa poolaasta raames tehtava ja ühises tööhõivearuandes sisalduva analüüsi jaoks. Alates 2017. aastast on komisjon tööhõivekomitee ja sotsiaalkaitsekomiteega kokku lepitud ühist lähenemisviisi järgides mitmes valdkonnas võrdlusanalüüsi raamistikke välja töötanud ja neid liikmesriikidega läbi rääkinud. Raamistikes käsitletakse järgmisi valdkondi: 1) töötushüvitised ja aktiivne tööturupoliitika, 2) täiskasvanute oskused ja täiskasvanuharidus ning 3) miinimumsissetulek. Selle tegevuse peamistest tulemustest on antud ülevaade eelmistes ühistes tööhõivearuannetes. Samuti on komisjon alustanud tööd täiendavate raamistikega, mida võidakse kasutada tulevastes Euroopa poolaasta tsüklites, eelkõige koostöös tööhõivekomiteega miinimumsissetuleku võrdlusanalüüsi ja kollektiivläbirääkimiste kaardistamise valdkonnas ning sotsiaalkaitsekomiteega pensionide piisavuse ning lapsehoiu ja laste toetamise valdkonnas. Lapsehoidu ja laste toetamist käsitlevas raamistikus lepiti sotsiaalkaitsekomiteega kokku 2021. aasta oktoobris. Selles on määratud kindlaks tulemusnäitajad (alushariduses ja lapsehoius osalemise, laste vaesuse ja konkreetselt lastega seotud puuduse kohta) ja tulemuslikkuse näitajad (laste lapsehoius osalemise lõhed sissetulekukvintiilide lõikes, sotsiaalsiirete mõju laste vaesusele, lõhed liiga suurtes eluasemekuludes ja halbades tingimustes elavate laste määr, vanemaks olemise mõju tööhõivele 25–49aastaste vanuserühmas ning hoolduskohustuste tõttu mitteaktiivsete või osalise tööajaga töötavate 25–49aastaste elanike osakaal soo kaupa). Sissetulekutoetuse piisavuse hindamiseks lepiti kokku kahes näitajas, mis käsitlevad kahe lapsega mittetöötava paari sissetulekut ning kahe lapse ja ühe palgasaajaga madalapalgalise paari sissetulekut, mis mõlemad esitatakse osakaaluna vaesuspiirist. Selleks et suundumuste jälgimisel liikmesriikide olukorda paremini arvesse võtta, on esitatud mitmesugust taustteavet. Samuti on välja toodud teatavad valdkonnad, milles tuleb täiendavat tööd teha, eelkõige seoses poliitikavahenditega. Võrdlusanalüüsi raamistikud tugevdavad ühist arusaamist asjakohastest näitajatest ja poliitikavahenditest teatavas poliitikavalkonnas ning aitavad seeläbi oluliselt kaasa Euroopa sotsiaalõiguste samba rakendamisele. Pärast Euroopa sotsiaalõiguste samba tegevuskava vastuvõtmist kohandatakse tulevasi võrdlusanalüüsi raamistikke vastavalt läbivaadatud sotsiaalvaldkonna tulemustabelile. Selle tegevuse peamistest tulemustest antakse ülevaade ühises tööhõivearuandes.

TÖÖHÕIVE- JA SOTSIAALREFORMID – LIIKMESRIIKIDE TULEMUSED JA MEETMED 2.1. Suunis 5. Tööjõunõudluse suurendamine Selles punktis vaadeldakse, kuidas on rakendatud tööhõivesuunist nr 5, milles soovitatakse liikmesriikidel luua tingimused tööjõunõudluse suurendamiseks ja töökohtade loomiseks kooskõlas sotsiaalõiguste samba põhimõtetega 4 (tööhõive aktiivne toetamine) ja 6 (palgad). Alapunktis 2.1.1 keskendutakse peamistele muutustele tööturul, mis kajastavad ka COVID-19 kriisi mõju. Alapunktis 2.1.2 tutvustatakse meetmeid, mida liikmesriigid on nendes valdkondades võtnud, pöörates tähelepanu eeskätt sellistele meetmetele, millega säilitati COVID-19 kriisi jooksul tööhõivet ja toetati töökohtade loomist. 2.1.1. Põhinäitajad Pärast COVID-19 kriisi põhjustatud esialgset šokki on tööturutulemused 2021. aastal stabiliseerunud. Kuigi ELi SKP vähenes 2020. aastal aastases võrdluses 6 %, tõusis töötuse määr samal ajavahemikul ainult 0,4 protsendipunkti, keskmiselt 6,7 %lt 7,1 %ni (kuupõhiselt 1,4 protsendipunkti kriisieelselt madalalt 6,3 % tasemelt 2020. aasta märtsis 7,7 % tipptasemeni 2020. aasta septembris). Töötuse suhteliselt piiratud kasvu toetasid lühendatud tööaja ja muude töökohtade säilitamise kavade vormis võetud toetusmeetmed. Töötuse määra tõusu leevendas ka väiksem tööturul osalemine, mis peamiselt tulenes nakatumiskartusest ja väiksematest võimalustest halvenenud majandustingimustes tööd leida. Kuigi majanduse taastumine toetab töökohtade loomist, ei oodata tagasi kriisieelsele tööhõive tasemele jõudmist enne 2022. aastat. Seda ei muuda asjaolu, et 2021. aasta septembris lähenes töötuse määr kriisieelsele tasemele (6,7 %). Lühendatud tööaega ja sarnaseid töökohtade säilitamise kavasid kasutavate töötajate arv püsis kuni 2021. aasta keskpaigani suur. Kõik ELi liikmesriigid võtsid COVID-19 kriisis kasutusele lühendatud tööaja ja/või sarnased töökohtade säilitamise kavad või tugevdasid neid. Pandeemia esimese laine ajal (aprill–mai 2020) saavutas selliste kavade kasutamine enneolematu taseme (kuni 40 % töötajaid kuni 60 %s kõikidest äriühingutest sellistes liikmesriikides nagu Prantsusmaa ja Itaalia, vt joonis 2.1.1). Ka 2020. aasta teises pooles ja 2021. aasta esimeses pooles püsis selliste kavade kasutamine märkimisväärsel, kuigi madalamal tasemel. Need toetusmeetmed aitasid oluliselt kaasa pandeemia tööturumõju piiramisele, täpsemalt seoses tööhõive määraga ja eelkõige madalama sissetulekuga töötajate puhul (Eurostat, 2021). Mõnes liikmesriigis (näiteks Eestis ja Lätis) need kavad lõpetati ja võeti siis pandeemia taasleviku tulemusel uuesti kasutusele. Osana ELi reageerimisest pandeemiale said 2020. aastal TERAst toetust kokku ligikaudu 31 miljonit inimest ja 2,5 miljonit ettevõtjat 19 liikmesriigis. Tähtis on tagada, et lühendatud tööaja kavad hõlbustavad ja toetavad restruktureerimisprotsessi ega tekita viivitusi struktuursete kohanduste tegemisel. Õige aja saabudes tuleks erakorralised meetmed seepärast järk-järgult lõpetada.



Joonis 2.1.1. Töötajate ja ettevõtjate osakaal, keda lühendatud tööaja ja muude töökohtade säilitamise meetmetega toetati, vähenes järk-järgult Töökohtade säilitamise meetmete ulatus oli liikmesriigiti erinev (%, 2020. aasta esimesest kvartalist kuni 2021. aasta teise kvartalini)

Märkus. Tšehhi ja Rumeenia andmed puuduvad. Allikas: Eurostat, COVID-19 statistika. Enamikus liikmesriikides 2020. aastal töötus võrreldes 2019. aastaga suurenes. 2020. aastal tõusis töötuse määr võrreldes 2019. aastaga kõikides liikmesriikides peale nelja (vt joonis 2.1.2) ning ELis jõudis see haripunkti (7,7 %) 2020. aasta septembris. Sotsiaalvaldkonna tulemustabeli kohaselt on olukord endiselt kriitiline Hispaanias, kus 2020. aastal registreeriti juba niigi kõrge töötuse määra tõus, samal ajal kui Kreeka ja Itaalia olukord oli kehv, kuid paranemas. Töötuse olukord Balti riikides halvenes 2020. aasta jooksul märkimisväärselt, kuigi hiljutised andmed osutavad, et 2021. aastal on see paranenud. 2021. aasta esimese üheksa kuu jooksul registreeriti töötuse suurim vähenemine Küprosel (–3,5 protsendipunkti), Kreekas (–3,1 protsendipunkti) ja Austrias (–2,1 protsendipunkti). Samal ajavahemikul registreeriti väiksem, ent siiski üle 1 protsendipunkti suurune paranemine Iirimaal, Taanis, Sloveenias, Eestis ja Hispaanias. Joonis 2.1.2. Töötus kasvas 2020. aastal enamikus liikmesriikides Töötuse määr (15–74aastased) ja selle aastane muutus 2019–2020 (sotsiaalvaldkonna tulemustabeli põhinäitaja) Märkus. Telgede ristumispunkt on ELi kaalumata keskmine. Selgitus on esitatud lisas. Allikas: Eurostat, [ une_rt_a ], tööjõu-uuring. Sotsiaalvaldkonna tulemustabeli näitaja kohaselt vähenes tööhõive 2020. aastal võrreldes 2019. aastaga peaaegu kõikides ELi liikmesriikides. Nagu on esitatud joonisel 2.1.3, on Kreeka, Itaalia ja Hispaania olukord sotsiaalvaldkonna tulemustabeli metoodika alusel jätkuvalt kriitiline, tulenevalt tööhõive täiendavast vähenemisest umbes 65 % või madalama määrani. Seevastu Rootsi, Saksamaa, Tšehhi ja Madalmaad on väga tublid (nende puhul oli tööhõive määr 2020. aastal ligi 80 % või kõrgem). Üldiselt langes ELi tööhõive määr (20–64aastaste vanuserühm) 2020. aastal 72,5 %ni (2019. aastaga võrreldes –0,7 protsendipunkti). 2020. aasta kolmandas kvartalis hakkasid tööhõive määrad taastuma. Sellest hoolimata oli tööhõive (töötajad ja füüsilisest isikust ettevõtjad) ELis 2021. aasta teises kvartalis 1 % väiksem (rahvamajanduse arvepidamise andmetel) kui 2019. aasta viimase kvartali tipptase ning piirkondade vahel esines suuri erinevusi (vt 3. lisa). COVID-19 kriis ei mõjutanud ELi tööhõive määra lõhet linnade ja maapiirkondade vahel, mis püsis 2020. aastal 20–64aastaste elanike hulgas 0,9 protsendipunkti tasemel (0,1 protsendipunkti vähem kui 2019. aasta näitaja). Rahvamajanduse arvepidamise andmete kohaselt oli tööhõive kasv 2021. aasta esimesest kuni teise kvartalini positiivne kõikides liikmesriikides peale Eesti ja Hispaania. Üheksas liikmesriigis (Belgia, Taani, Prantsusmaa, Luksemburg