Maailma ookeanid on olulised ressursid, kuid kui hoogustuvat tegevust õigesti ei juhita, suureneb nii neile avalduv surve kui ka edasise kahju risk. Sellega seoses püüab EL edendada ookeanide majandamise tegevuskava. Vajadus usaldusväärse juhtimise tugeva raamistiku järele on Arktikas eriti suur: suurt osa väljapoole riiklikku jurisdiktsiooni jäävat avamerd osi ei reguleerita praegu konkreetse majandustegevuste juhtimise korraga, samuti puuduvad piisavad teaduslikud andmed mere vesikonna kohta. Seepärast on seoses kliimamuutuste ja suurenenud inimtegevusega piirkonnas vaja veel Arktika avamerede kaitseks palju ära teha.

Kuigi Arktikat mõjutavad muudatused pakuvad kohalikele kogukondadele uusi võimalusi, võivad nende tõttu ka pinged piirkonnas suureneda, näiteks võib tekkida konkurents ressursside pärast ja hoogustuda majandustegevus. Arktika on hõlmatud ka selliste rahvusvaheliste õiguslike raamistikega nagu Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni mereõiguse konventsioon (UNCLOS) ja ÜRO kliimamuutuste raamkonventsioon. Seetõttu on praegu olulisem kui kunagi varem tagada, et Arktika jääb piirkonnaks, kus valitseb rahu, õitseng ja konstruktiivne rahvusvaheline koostöö.

Keskkonnaalase, sotsiaalse, majandusliku ja strateegilise tähtsuse tõttu on Arktika piirkonda viimastel aastatel rahvusvahelistes suhetes üha enam märgatud. EL juba aitab märkimisväärselt kaasa Arktika-alastele teadusuuringutele, satelliitvaatlustele ja piirkondlikule arengule ning Arktika Nõukogu tööle. Arktika Nõukogus on nüüd vaatlejastaatuses ka riike, kes ei kuulu Arktikasse, nagu Hiina, India, Jaapan, Korea Vabariik ja Singapur.

Mitmed ELi meetmed ja otsused mõjutavad Arktika piirkonna majanduse arengut. Näiteks on EL Arktika riikidest pärit toodete (nt kalatooted ja energia) suur tarbija. Säästvat arengut piirkonnas võivad aidata edendada Euroopa ettevõtete investeeringud, mida võidakse toetada Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest (ESIF) ja Euroopa investeerimiskava raamesse kuuluvatest algatustest. Hiljutises aruandes hinnati ainuüksi Barentsi piirkonnas investeerimisvõimalusi 140 miljardile eurole. ELi rahastamise abil saab piirkondlikes aruka spetsialiseerumise strateegiates välja töötada Arktika Euroopa-osa jätkusuutliku majanduskasvu ja töökohtade loomise kohalikke mudeleid, millest on võimalik kasu saada kogu ELis. Arktika Nõukogu järgmine eesistujariik Soome (2017–2019) pakub võimalust kaasata Arktika Nõukogu töösse Euroopa ideid ja algatusi.

Selleks et aidata Arktika elanikel kliimamuutustest tingitud tõsiseid probleeme lahendada, on vaja kohanemisstrateegiaid. ELi Arktika-poliitika on oluline aspekt selle ülemaailmse kokkuleppe rakendamisel, milleni ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni 21. konverentsi osalised jõudsid detsembris 2015. Kõnealuses kokkuleppes on sätestatud ülemaailmne tegevuskava globaalse soojenemise piiramiseks nii, et see jääks tunduvalt alla 2 °C taseme. Euroopa Liidu jaoks on Pariisi kokkulepe ambitsioonikas, tasakaalustatud, õiglane ja õiguslikult siduv kokkulepe, mis tähistab otsustavat pöördepunkti ulatuslikus ja kollektiivses ülemaailmses kliimamuutuse alases tegevuses. Pärast Pariisi kokkuleppe rakendamist kiireneb üleminek kliimamuutustele vastupanuvõimelisele ja kliimaneutraalsele ülemaailmsele majandusele.

Viimastel aastatel on Arktika osa kliimamuutuste küsimustes saanud üha kaalukamaks. Arktika kliima soojeneb ülemaailmsest keskmisest peaaegu kaks korda kiiremini. Kui varem oli tähelepanu keskmes peaaegu eranditult kliimamuutuste mõju Arktikas, siis hiljuti on hakatud üha rohkem teadvustama asjaolu, et tagasiside mehhanismide tagajärjel on Arktika ise hakanud kliimamuutusi mõjutama. Selliste dünaamikate mõistmine ning Arktikas kliimamuutuste leevendamiseks ja nendega kohanemiseks konkreetsete strateegiate väljatöötamise toetamine on osa ELi ulatuslikumatest ülesannetest kliimamuutuste vastu võitlemisel.

Arktika piirkonnas on territooriumid kaheksal riigil: Kanada, Taani Kuningriik, Soome, Island, Norra, Venemaa, Rootsi ja Ameerika Ühendriigid. Arktika riikidest kolm on ELi liikmesriigid, Island ja Norra on Euroopa Majanduspiirkonna liikmed. Arktika piirkond on paljude põlisrahvaste kodupaik. Arktika piirkond hõlmab ka Põhja-Jäämerd ja sellega külgnevaid meresid. Kuigi Arktika piirkonna riikidel lasub peamine vastutus oma territooriumil tekkivate küsimuste lahendamise eest, saab paljude käesolevas ühisteatises kirjeldatud Arktika piirkonda mõjutavate küsimustega tõhusamalt tegeleda piirkondliku või mitmepoolse koostöö kaudu. Seepärast on ELi tegevus oluline.

ELi Arktikaga seotud teadusuuringute keskne element on ELi algatus PolarNet, millega toetatakse kogu ELi hõlmavat polaaruuringute eksperditeadmiste ja taristu konsortsiumit, et paremini tervikuks siduda Euroopa teaduslikku ja operatiivset suutlikkust polaaraladel. ELi algatuse PolarNet raames töötab 22 Euroopa teadusasutust välja ning esitab Euroopa polaaruuringute integreeritud programmi. Projekt hõlmab ka koostööd Kanada, Venemaa ja Ameerika Ühendriikide teadusorganisatsioonidega.

Eeldatavasti säilitab EL programmi „Horisont 2020” (2014–2020) raames oma Arktika-alaste teadusuuringute rahastamisel praeguse taseme (viimasel kümnel aastal ligikaudu 200 miljonit eurot). EL on Arktikaga seotud teadusuuringutele 2016.–2017. aasta tööprogrammi raames juba eraldanud 40 miljonit eurot. Selles programmis keskendutakse integreeritud vaatlussüsteemile, mille abil uuritakse Arktikas toimuvate muutuste mõju ilmastikule ja kliimale põhjapoolkeral ning kliimamuutuste mõju Arktika igikeltsale ning selle sotsiaalmajanduslikku mõju. Lisaks sellele rahastatakse ka Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest teadus- ja innovatsioonitegevust, mis on seotud kliimamuutuste ja keskkonnaga Arktikas.

Olukorrale reageerimiseks on oluline paremini mõista piirkonna ees seisvaid arengusuundumusi, mistõttu aitab EL suurel määral kaasa Arktika-alastele teadusuuringutele. Viimaste aastakümnete jooksul on tehtud jõupingutusi Arktika vaatlus- ja seireprogrammide ning arvukate teadusprojektide osas, kuid endiselt on suuresti teadmata, kuidas Arktika süsteemid toimivad ja võivad reageerida eri tegurite suhtes.

Arktika piirkonnas on mitmeid tundlikke ökosüsteeme, mis on omakorda koduks paljudele endeemilistele liikidele. Üle poole maailma märgaladest, mis on ülimalt olulised vee puhastamiseks, üleujutustõrjeks ja kaldajoone stabiilsuse tagamiseks, asuvad arktilistes ja lähisarktilistes piirkondades. Arktika mereökosüsteemid on äärmiselt olulised kalapüügi jaoks, arvestades kala tähtsust toiduahela alguses. Selliseid ökosüsteeme ei mõjuta mitte üksnes kliimamuutused, vaid ka reostus ja invasiivsed võõrliigid. Elurikkuse ja ökosüsteemide elujõulisuse säilitamine Arktikas on endiselt ülemaailmne probleem.

Vastavalt valitsustevahelise kliimamuutuste rühma viiendale hindamisaruandele on alates 1980. aastate algusest enamikus piirkondades igikeltsa temperatuurid tõusnud. Üha suuremal määral atmosfääri eralduvad kasvuhoonegaasid põhjustavad igikeltsa sulamist. Sulavast igikeltsast võib eralduda sellisel hulgal süsinikdioksiidi ja metaani, mis on mitu korda suurem praeguste inimtekkeliste (nt fossiilsete kütuste kasutamisest tingitud) kasvuhoonegaaside aastastest heitkogustest. See asjaolu võib muuta Arktikat, aga ka ülemaailmset kliimat.

Kliimamuutused tähendavad suurt riski. Arktikas on selliste muutuste mõju käegakatsutav: alates 1979. aastast on suvine merejää vähenenud üle 40 %. Kliimamuutused ohustavad tundlikke Arktika ökosüsteeme ja mõjutavad otseselt põlisrahvaste elatusvahendeid. Ühes maailma kõige külmemas osas põhjustab igikeltsa sulamine maa vajumist, mistõttu vähenevad elupaigad ja kahjustub taristu. Potentsiaalseid kahjusid tekib hinnanguliselt sadade miljardite eurode ulatuses. Temperatuuri tõus põhjustab Gröönimaa jääkatte sulamist, merepinna tõusu ning sademeterežiimi olulist muutumist põhjapoolkeral.

EL peaks pöörama erilist tähelepanu teadusuuringutele, teadusele ja innovatsioonile, mis on olulised kõigis kolmes prioriteetses valdkonnas. Prioriteetsetes valdkondades võetavate meetmetega tuleks aidata kaasa säästva arengu tegevuskava (2030) rakendamisele ning need peaks olema kooskõlas 17 säästva arengu eesmärgiga, mille ÜRO võttis vastu 2015. aasta septembris.

1.2 Kliimamuutuste leevendamine ja kohanemisstrateegiad

Arktikas kliimamuutustega seotud probleemidele reageerimiseks on ELi eesmärk kooskõlas Pariisi kokkuleppega piirata keskmise temperatuuri tõusu maailmas nii, et see jääks tunduvalt alla 2 °C taseme, ning pingutada selle nimel, et temperatuuri tõus ei ületaks 1,5 °C. EL on juba võtnud kohustuse vähendada oma kasvuhoonegaaside koguheidet 2030. aastaks 40 % võrra ja 2050. aastaks 80 % võrra võrreldes 1990. aasta tasemega. 2030. aastaks seatud kohustus saavutatakse vastavalt Pariisi kokkuleppele kavandatava ELi riiklikult kindlaks määratud panuse rakendamisega. EL on ka kohustunud kulutama vähemalt 20 % ELi eelarvest kliimaga seotud eesmärkide saavutamiseks.

Kuna kliimamuutused on polaarpiirkonna probleem, on EL valmis tegema koostööd Arktika riikide, põlisrahvaste ning asjaomaste Arktika piirkondlike ja mitmepoolsete foorumitega, et vahetada kogemusi, eksperditeadmisi ja teavet kliimamuutuste, selle mõjude, kohanemise ja vastupanuvõime kohta, eesmärgiga töötada Arktika piirkonna jaoks välja põhjalik kliimamuutustega kohanemise tegevuskava.

EL peaks tegema koostööd Arktika piirkondadega, et koostada asjakohased kohanemis- ja leevendusmeetmed, et võtta arvesse kohalikke olusid ja Arktika piirkonna eripära. Ta võib seda teha osaliselt läbi Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide, mis tegelevad ka kliimameetmetega.

Lisaks 2030. ja 2050. aastaks süsihappegaasi suhtes võetud kohustustele peaks EL toetama rahvusvahelisi jõupingutusi, et vähendada Arktikas kliimamuutusi veelgi enam kiirendavate, lühiajalise kliimamõjuga saasteainete (nt must süsinik ja metaan) heitkoguseid. Tahmast saadud ja kuni 1 500 korda süsihappegaasist võimsama musta süsiniku määr suurendab jää ja lume sulamise määra. Teist kasvuhoonegaasi, metaani (mis on süsihappegaasist 20 korda võimsam) leidub Arktika igikeltsa all arvatavasti tohututes kogustes. EL võiks piirata heitkoguseid vastavalt piiriülese õhusaaste kauglevi konventsioonile (UNECE CLRTAP), muudetud Göteborgi protokollile, komisjoni ettepanekule õhukvaliteedi paketi kohta, kliima ja puhta õhu kaitse koalitsioonile ning Arktika Nõukogu algatustega (nt musta süsiniku ja metaani rakkerühm) seotud kohustustele.

1.3 Keskkonna kaitsmine

ELi eesmärk on kaitsta, säilitada ja parandada Arktika ja selle ümbruse keskkonda praeguste ja tulevaste põlvkondade jaoks. EL peaks jätkama oma osalemist mitmepoolsetes keskkonnalepetes, mis on olulised ka Arktika seisukohast, ning julgustama nende rakendamist. EL peaks soodustama rahvusvaheliseks tavaõiguseks peetava ÜRO mereõiguse konventsiooni sätete, sealhulgas merekeskkonna kaitsmise ja säilitamise kohustuse täielikku järgimist.

EL peaks tegema ka koostööd partneritega, et edendada bioloogilise mitmekesisuse ranget kaitset, eesmärgiga peatada bioloogilise mitmekesisuse vähenemine ja saavutada ülemaailmse bioloogilise mitmekesisuse 2020. aasta eesmärgid. EL peaks soodustama Arktikas bioloogilise mitmekesisuse säilitamiseks oluliste merekaitsealade loomist. EL peaks ka koos Arktika riikide ja teiste rahvusvaheliste partneritega töötama välja ÜRO mereõiguse konventsiooni kohase vahendi väljaspool riiklikku jurisdiktsiooni olevatel aladel merede bioloogilise mitmekesisuse säilitamiseks ja säästvaks kasutamisteks.

Arktika piirkonna elanikud kannatavad üha enam Arktika toiduvõrku sattuvate saasteainete ja raskmetallide kõrge taseme pärast. EL peaks jätkama tööd rahvusvahelisel tasandil, et keelata või lõpetada 2020. aastaks püsivate orgaaniliste saasteainete kasutamine keskkonnas. Seepärast on oluline, et kõik Arktika riigid rakendavad tõhusalt Stockholmi konventsiooni. EL peaks soodustama Minamata konventsiooni kiiret ratifitseerimist, et vältida ja vähendada elavhõbeda heitkoguseid. Arvestades ELi terviklikku jäätmealaste õigusaktide kogumit, võiks ta jagada Arktika riikidele kogemusi ja parimaid tavasid ringmajanduse kohta.

Seoses invasiivsete võõrliikide ohuga peaksid meetmed hõlmama nii vabatahtlikke meetmeid (nt need, mille kohta on tehtud ettepanek Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni dokumendis „Guidelines for the Control and Management of Ships’Biofouling”) kui ka kohustuslikke meetmeid. Meetmed peaksid põhinema ELis ja selle liikmesriikides teatavate liikumisteede haldamise alal saadud kogemustel, sealhulgas meetmetel, mis on kehtestatud 2004. aastal vastu võetud laevade ballastvee ja sette kontrolli ning käitlemise rahvusvahelise konventsiooniga. Sellega seoses peaks EL võtma kõik vajalikud meetmed, et innustada kõiki allakirjutanuid konventsiooni ratifitseerima.

EL peaks kohustuma tegema tihedat koostööd liikmesriikide, OSPARi konventsiooni osaliste ja muude sidusrühmadega nafta- ja gaasitootmise valdkonnas, et soodustada suurõnnetuste ennetamise ja keskkonnakontrolli kõrgeimate standardite vastuvõtmist. EL peaks olema valmis jagama õiguslikke ja tehnoloogilisi parimaid tavasid rahvusvaheliste partneritega, et tagada keskkonna ohutus ja säilimine selles piirkonnas. EL peaks seepärast suhtuma positiivselt Arktika Nõukogu kokkuleppesse Arktika merekeskkonna naftareostuse, selleks valmisoleku ja sellele reageerimise kohta.

2. SÄÄSTEV ARENG ARKTIKAS JA SELLE ÜMBRUSKONNAS

Probleemistik

Arktika piirkonna säästva majandusarenguga seonduvad spetsiifilised probleemid. Võrreldes Euroopa teiste piirkondadega, on Arktika Euroopa-osa ulatuslikul alal hõre asustus ning tavapäraselt puuduvad sellised transpordiühendused nagu maantee-, raudtee- või ida-läänesuunalised lennuühendused. Ulatuslikum Arktika piirkond on rikas selliste loodusvarade poolest nagu kala, mineraalid, nafta ja gaas. Maapealse side puudumine tähendab seda, et kosmosetaristul on üha olulisem ülesanne ühendada inimesi ja ettevõtteid ning täita Arktika kogukondade vajadusi haridus-, tervishoiu-, keele- ja kultuurivaldkonnas.

Arktika Euroopa-osal on ka märkimisväärne potentsiaal majanduskasvu toetamiseks mujal Euroopas. Kuna ELil ei ole praegu täielikku põhja-lõunasuunalist liiklusühendust, võiks ta uurida, kui kasulik oleks tugevdada ühendust Arktikaga üleeuroopaliste võrkude kaudu (nt Soomest Norrasse), mis tagaks juurdepääsu Põhja-Jäämerele.

ELil võib oma liikmesriikide kaudu ning Islandi ja Norraga (kes on Euroopa Majanduspiirkonna liikmed), samuti Gröönimaaga loodud tihedate sidemete abil olla otsustav roll Arktika Euroopa-osa edasise arengu suunamisel, kohaldades EMP seisukohast olulisi ELi norme ja võttes kasutusele rahastamisvahendid. Arktika Euroopa-osas on olnud hea riikide ja piirkondade vaheline koostöö, näiteks Barentsi Euro-Arktika Nõukogu raames ja põhjamõõtme poliitikaraamistikus.

ELi ühtekuuluvuspoliitika raames toetatakse investeeringuid ja suutlikkuse suurendamist Arktika Euroopa-osas, keskendudes teadusuuringutele ja innovatsioonile, VKEde konkurentsivõimele ja vähese süsihappegaasi heitega majanduse suunas liikumise toetamisele. Piirkonna muud olulised projektide rahastamise allikad on ELi territoriaalse koostöö programmid, näiteks: Interregi Põhja programm (Interreg North Programme); programm Botnia-Atlantica (Botnia-Atlantica Programme); Läänemere piirkonna programm (Baltic Sea Region Programme); põhjapoolsete äärealade ja Arktika programm (Northern Periphery and Arctic Programme) ning Karjala ja Koola-Arktika piiriülese koostöö programmid Euroopa naabruspoliitika rahastamisvahendi raames. EL peaks tugevdama kõnealuste programmide ja piirkonna muude rahastamisvahendite vahel koostööd, sünergiat ja vastastikust täiendavust. Seni on osutunud raskeks taristuprojektide väljatöötamine, mistõttu nii riiklikud kui ka piirkondlikud asutused on sõnaselgelt teada andnud, et nende arvates on selles valdkonnas vaja rohkem kooskõlastatud ja tõhusamat ELi-poolset rahastamist.