SELETUSKIRI

1.Kavandatav reguleerimisese

Käesolevas ettepanekus käsitletakse Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artikli 218 lõike 9 kohast otsust, millega määratakse kindlaks liidu nimel võetav seisukoht seoses riiklikult toetatavate ekspordikrediitide kokkuleppe (edaspidi „kokkulepe“) ajakohastamisega.

2.Ettepaneku taust

2.1.Kokkulepe

Riiklikult toetatavate ekspordikrediitide kokkulepe jõustus 1978. aasta aprillis suulise, st mittesiduva kokkuleppena. Kokkulepe on administratiivselt allutatud OECD-le ja seda toetab OECD ekspordikrediidi sekretariaat, kuigi see ei ole tegelikult OECD õigusakt.

Kokkuleppe eesmärk on luua raamistik riiklikult toetatavate ekspordikrediitide nõuetekohaseks kasutamiseks (edaspidi „riiklik toetus“) ning parandada riikliku toetuse andmisel võrdseid tingimusi, et soodustada eksportijatevahelist konkurentsi, mis põhineb pigem eksporditavate kaupade ja teenuste kvaliteedil ja hinnal kui kõige soodsamatel riikliku toetuse finantstingimustel. WTO subsiidiumide ja tasakaalustusmeetmete lepingus tunnistatakse kokkuleppe rolli kaubanduses esinevate moonutuste ennetamisel ja tehakse erand üldisest keelust anda riiklikku ekspordikrediidi toetust. Seda nn WTO turvapaika pakutakse kokkuleppe osalisteks olevate WTO liikmete tavadele, aga ka mitteosaliste tavadele, tingimusel et need on kooskõlas kokkuleppe eeskirjadega (subsiidiumide ja tasakaalustusmeetmete lepingu 1. lisa punkt k).

Kokkuleppe osaline on Euroopa Liit ning see on ühenduse õigustikku üle võetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrusega (EL) nr 1233/2011. Seega on kokkulepe liidu õiguse kohaselt õiguslikult siduv.

2.2.Osalised

Kokkuleppel on praegu üksteist osalist (edaspidi „osalised“): Ameerika Ühendriigid, Austraalia, Euroopa Liit, Jaapan, Kanada, Korea, Norra, Šveits, Türgi, Uus-Meremaa ja Ühendkuningriik. Osalised teevad otsuseid kokkuleppe muudatuste kohta konsensuse alusel.

Euroopa Komisjon esindab liitu osaliste koosolekutel, sealhulgas siis, kui osalised teevad otsuseid.

2.3.Osaliste kavandatav õigusakt

Kavandatav otsus on nende läbirääkimiste tulemus, mida peeti kokkuleppe osaliste vahel kokkuleppe eeskirjade ajakohastamise üle ja mis on esitatud käesoleva otsuse eelnõu lisas.

Kokkuleppe üksikuid tingimusi on alates selle vastuvõtmisest 1978. aastal korrapäraselt ajakohastatud, kuid eeskirjade üldist sobivust praegustele tingimustele ei ole kunagi põhjalikult läbi vaadatud. Seetõttu on mitmel põhjusel vaja kokkulepet muuta.

Esiteks agressiivse ekspordirahastamise kasv suurtest tärkava turumajandusega riikidest, kes ei ole kokkuleppe osalised. Teiseks on kokkuleppe tingimused ebaproportsionaalselt jäigad võrreldes nende eesmärkidega tagada osalistele võrdsed tingimused ja vältida erasektori väljatõrjumist. Samuti on muudatuste tegemine muutunud liiga keerukaks, kuna põhjalikku läbivaatamist ei ole tehtud aastakümneid. Lõpetuseks tuleb märkida, et kokkulepet on vaja uuendada ka seoses ELi kestlikkuse prioriteetidega, eelkõige seoses kliimamuutustega. Seda küsimust käsitletakse eraldi ettepanekus võtta vastu nõukogu otsus vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikele 9, milles käsitletakse taastuvate energiaallikate, kliimamuutuste leevendamise ja nendega kohanemise ning veeprojektide ekspordikrediitide sektorilepet (COM(2022) 455).

Seda arvesse võttes algasid 2018. aastal ELi liikmesriikide vahel mitteametlikud arutelud kokkuleppe eeskirjade võimaliku ühtlustamise üle ning 2019. aastal alustas OECD arutelusid, mille tulemusel jõuti 2020. aastal kokkuleppele ajakohastamise ühises raamistikus, millega määratakse kindlaks reformi ulatus ja peamised põhimõtted, ning alustati tehnilist tööd. Ajakohastamise peamised eesmärgid on:

(1)tagada, et ekspordi rahastamise riikliku toetuse võrdsed tingimused kajastaksid usaldusväärseid turutavasid ja põhineksid asjakohastel hinnakujundusreeglitel, et ekspordikrediidi agentuurid saaksid paremini tegeleda turutõrgetega ja täita rahastamislüngad;

(2)tegeleda konkurentsiprobleemidega, mis on seotud ülemaailmse kaubanduse rahastamises mitteosalejatega, ning

(3)ühtlustada ja lihtsustada kokkuleppe eeskirju ning tagada, et need on vajalikud ja proportsionaalsed, et vältida kasutajate tarbetut halduskoormust.