P6_TA(2007)0101

Uute liikmesriikide integreerimine ühisesse põllumajanduspoliitikasse

Euroopa Parlamendi 29. märtsi 2007. aasta resolutsioon uute liikmesriikide integreerimise kohta ühisesse põllumajanduspoliitikasse (2006/2042(INI))

Euroopa Parlament,

- võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklit 33;

- võttes arvesse nõukogu 21. juuni 1999. aasta määrust (EÜ) nr 1268/1999 ühenduse toetuse kohta ühinemiseelsetele meetmetele põllumajanduse ja maaelu arendamiseks Kesk- ja Ida-Euroopa kandidaatriikides ühinemiseelsel perioodil [1];

- võttes arvesse akti Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta [2];

- võttes arvesse nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrust (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks [3];

- võttes arvesse nõukogu 22. märtsi 2004. aasta otsust 2004/281/EÜ, millega pärast ühise põllumajanduspoliitika reformi kohandatakse akti Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta [4];

- võttes arvesse nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrust (EÜ) nr 864/2004, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, ning kohandatakse seda seoses Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola Sloveenia ja Slovakkia ühinemisega Euroopa Liiduga [5];

- võttes arvesse nõukogu 21. juuni 2005. aasta määrust (EÜ) nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta [6];

- võttes arvesse nõukogu 20. septembri 2005. aasta määrust (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta [7];

- võttes arvesse nõukogu 20. veebruari 2006. aasta määrust (EÜ) nr 318/2006 suhkrusektori turgude ühise korralduse kohta [8];

- võttes arvesse Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni 17. mai 2006. aasta institutsioonidevahelist kokkulepet eelarvedistsipliini ja usaldusväärse finantsjuhtimise kohta [9];

- võttes arvesse nõukogu 19. detsembri 2006. aasta määrust (EÜ) nr 2012/2006, millega muudetakse ja parandatakse määrust (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, ning muudetakse määrust (EÜ) 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta [10];

- võttes arvesse kodukorra artiklit 45;

- võttes arvesse põllumajanduse ja maaelu arengu komisjoni raportit (A6-0037/2007),

A. arvestades, et 2004. aasta laienemine suurendas oluliselt ELi põllumajandusliku maa suurust (umbes 27 %), põllumajandusettevõtete arvu (umbes 60 %) ja põllumajandustöötajate arvu (umbes 57 %), tõstes seeläbi ELi tootmispotentsiaali ja muutes põllumajanduse olulisemaks; arvestades, et toiduainete ja sööda saagikuse suurendamine hektari kohta vabastab piisava hulga maad biomassi tootmiseks ning see on aidanud kaasa Euroopa põllumajandusliku ja maaelu struktuuri täiendavale eristamisele; arvestades, et see protsess on muutunud veelgi märgatavamaks ning on Bulgaaria ja Rumeenia liitumisega süvenenud;

B. arvestades, et enamike uute liikmesriikide põllumajandussektor erineb suuresti ELi 15 liikmesriigi põllumajandusest tootmise, struktuuri ja ettevõtete suuruse osas ning nad jäävad vanadest liikmesriikidest maha efektiivsuse, tehnoloogilise arengutaseme ning vertikaalse ja horisontaalse integratsioonitaseme poolest;

C. arvestades, et põllumajandusel on enamikes uutes liikmesriikides ELi 15 liikmesriigiga võrreldes olulisem majanduslik ja sotsiaalne roll, kuna selle sektori panus rahvamajanduse kogutulusse ja sektoris hõivatud töötajate osakaal on neis üle ELi keskmise;

D. arvestades, et mõnes uues liikmesriigis on elatust andval ja osaliselt elatust andval põllumajandusel suur sotsiaalne, kultuuriline ja keskkonnaalane tähtsus;

E. arvestades, et uued liikmesriigid on edukalt ja sujuvalt siseturgu integreeritud, aidates oluliselt arendada Euroopa põllumajandussaaduste ja toiduainete kaubandust; arvestades, et uued liikmesriigid kehtestasid nõuetekohaselt ja jõustasid veterinaarsed, fütosanitaarsed, toiduohutust, ühist turukorraldust ja muid valdkondi käsitlevad horisontaaleeskirjad, mistõttu ei olnud vaja rakendada mingeid erilisi kaitsemeetmeid;

F. arvestades, et uued liikmesriigid pidid kandma suuri sotsiaalseid ja majanduslikke kulusid, et kohaneda ühise põllumajanduspoliitika eeskirjadega ja need integreerida ning kohaneda ELi konkurentsile rajatud keskkonnaga; arvestades, et ühinemiseelsed fondid katsid kohanemis- ja integratsiooniprotsessi kulud enne ühinemist ainult osaliselt; arvestades, et liitumine ELiga tõi välja uute liikmesriikide üldised majanduse ja konkurentsivõimega seotud probleemid; arvestades, et ühine põllumajanduspoliitika ei ole suutnud aidata neid probleeme täielikult lahendada;

G. arvestades, et ühine põllumajanduspoliitika käivitas märkimisväärse arengu ja olulised muudatused uute liikmesriikide põllumajanduses; arvestades, et tekkinud on ka mõned probleemid ja pinged, peamiselt selle tõttu, et ühise põllumajanduspoliitika eeskirjad ei toeta piisavalt tasakaalustatud ja säästva põllumajandussektori arengut, eriti mis puudutab loomakasvatust, aiandust, ning mitmesuunalist integratsiooni;

H. arvestades, et ühinemisaktiga kehtestati uute liikmesriikide otsetoetustele pikk järkjärguline kasutuselevõtu periood (üheksa aastat) koos madala lähtetasemega (25 % ELile kohaldatavast tasemest), kuid eelarvesse tehtavate maksete eeskirjad ja siseturueeskirjad kehtivad neile täies mahus; arvestades, et uute liikmesriikide kulude ja tulude tase ei õigusta sellist eristamist, mis toob uute liikmesriikide põllumajandustootjate jaoks konkurentsiga seoses kaasa ebavõrdsed tingimused;

I. arvestades, et probleemid, millega tuleks tegelda uutes liikmesriikides, on peamiselt sellised, mis nõuavad konkurentsivõime tugevdamiseks struktuurilisi muutusi; arvestades, et ühise põllumajanduspoliitika sissetulekuid toetavad ja hindu garanteerivad meetmed on konkurentsivõime tugevdamisele oluliselt kaasa aidanud;

J. arvestades, et komisjon ja nõukogu on uute liikmesriikide spetsiifiliste probleemide (nt puu- ja köögiviljaturu probleemid, eriti seoses pehmete puuviljade, kirsside ja õuntega, Venemaa ja Ukraina põhjendamatu keeld Poola eksporttoodangule, maisikasvatuse sekkumisreeglite muutmine ja ettepanek sekkumisreeglid kaotada, meeimport kolmandatest riikidest) mõistmise ja vajaliku abi pakkumisega hilinenud või teinud seda vastumeelselt;

K. arvestades, et omanikest tootjate äärmiselt väike arv toiduainete sektoris uutes liikmesriikides ja turustuskettide turgu valitseva seisundi kuritarvitamine piirab tõsiselt põllumajandustootjate konkurentsivõimet ning nende võimalusi koostööks ja integratsiooniks;

L. arvestades, et kümnest uuest liikmesriigist kaheksa valis otsetoetuste jaoks ühtse pindalatoetuse kava (SAPS);

M. arvestades, et vajadus ühenduse eelarvelise abi järele uute liikmesriikide maaelu arendamises oli tunduvalt suurem kui perioodi 2004-2006 olemasolevad eelarve-eraldised ning et samal ajal piirasid maaelu arenguprogrammide rakendamise eeskirjad ühenduse eraldiste dünaamilist kasutamist; arvestades, et need tegurid on oluliselt kitsendanud ühise põllumajanduspoliitika teise samba mõju uutes liikmesriikides ning võivad edasi kesta ka uue finantsraamistiku ajal,

Sujuv integratsioon kõigi jaoks kasulikus olukorras

1. tervitab asjaolu, et uute liikmesriikide põllumajandus- ja toidusektor on täielikult ja sujuvalt integreeritud ELi ühisturgu;

2. rõhutab, et kuigi 2004. aasta laienemine põhjustas häireid mõne uue liikmesriigi põllumajanduse ja toiduainete turgudel, aitas see üldises plaanis oluliselt kaasa 25 liikmesriigi stabiilsete turusuhete arendamisele;

3. juhib tähelepanu asjaolule, et laienemisest võitis vähemalt osaliselt nii uute kui vanade liikmesriikide põllumajandus- ja toidusektor - uute liikmesriikide huvirühmad said kasu suuremast põllumajanduse toetamisest ning kauplemisvõimaluste avardumistest, samas kui vanade liikmesriikide toiduainetööstus ja rahvusvaheline kaubandus kasvasid ning suurenesid investeeringud ja jaekaubanduse käive, eriti laienemise eel;

4. juhib tähelepanu asjaolule, et üldiselt on uute liikmesriikide integreerumine olnud edukas, kuid see ei väljendu alati selgelt, kuna kõigi põllumajandusettevõtete sissetulek ei ole suurenenud; rõhutab, et tootmiskulude oluline suurenemine (nt kütuse, energia, väetiste, taimekaitsevahendite ja masinate maksumuse tõus) vähendas osaliselt kokkuostuhindade ja toetuste kasvu;

5. rõhutab, et laienemine ei ole tõstnud toiduohutuse, loomatervishoiu ja fütosanitaarvaldkonna riskitaset, ning märgib sellega seoses, et uute liikmesriikide standardid ja pädevate asutuste töö tõhusus on teatud aspektides üle ELi keskmise;

6. märgib, et 2004. aasta laienemine ei ole ühise põllumajanduspoliitika eelarvet ülemäära koormanud ning ei ole nõudnud oluliste muudatuste tegemist ELi eelarvesse, kuid otsused põllumajandusturu külmutamise, otsetoetuste summa säilitamise kohta ja perioodi 2007-2013 finantsraamistik nõuavad ELi 15 liikmesriigilt solidaarsuspõhimõttest lähtuvaid jõupingutusi alates 2007. aastast; rõhutab ka, et lisaks otsustele rakendada poliitikat, mille eesmärk on teise samba tugevdamine, sealhulgas otsusele toetuste vabatahtliku ümbersuunamise kohta, pidid ELi 15 liikmesriigi tootjad 2005. aasta detsembri Euroopa Ülemkogul vastu võetud otsuste järel taluma eelarvekärpeid Bulgaaria ja Rumeenia ühinemise tõttu;

7. avaldab kahetsust, et ei 2004. aasta ega 2007. aasta laienemiseks ei olnud eraldatud suuremaid assigneeringuid, kui algselt ette nähtud;

Ühise põllumajanduspoliitika rakendamine uutes liikmesriikides

8. märgib, et märkimisväärsed erinevused uute liikmesriikide põllumajandussektorite vahel toovad kaasa erinevusi ühise põllumajanduspoliitika rakendamise mõjus ning uute liikmesriikide ees seisvate probleemide ulatuses ja raskuses;

9. märgib, et pärast 10 uue liikmesriigi ühinemist ELiga 2004. aastal ei kohandatud ühenduse eeskirju nõuetekohaselt teatud turgude (nt pehmete puuviljade ja tärklise) uute tingimustega;

10. märgib, et siseturu tingimuste ja eeskirjadega kohanemine ning ühise põllumajanduspoliitika rakendamine, eriti veterinaarsete, fütosanitaarsete, toiduohutust, ühist turukorraldust ja muid valdkondi käsitlevate horisontaaleeskirjade osas, on sundinud uute liikmesriikide põllumajandustootjaid ja ametivõime tegema märkimisväärseid jõupingutusi;

11. on seisukohal, et komisjon ei omistanud mitme kuu jooksul Poola põllumajandustoodete ekspordikeelule Ukrainasse ja Venemaale nõuetekohast tähtsust ning ei võtnud tõhusaid meetmeid selle kõrvaldamiseks;

12. märgib, et kuigi ELi rahastatud ühinemiseelsed programmid aitasid kaasa ettevalmistuste tegemisele ühise põllumajanduspoliitika rakendamiseks ning mestimisprogrammid osutusid kasulikeks, saavutati algsed eesmärgid üksnes osaliselt ja ühenduse meetmete tõhusus oli piiratud;

13. tuletab meelde, et põllumajanduse ja maaelu arendamise liitumiseelne programm (SAPARD) algas märkimisväärse viivitusega ning ka selle ulatus oli piiratud, seda peamiselt keeruliste nõuete tõttu ning otsustega viivitamise tõttu komisjoni ja uute liikmesriikide ametivõimude poolt;

14. juhib tähelepanu asjaolule, et mõned uued liikmesriigid on tõsistes raskustes ühenduse maaelu arendamise programmide rakendamisel seoses nende erieeskirjade keerukuse ja nende juhtimiseks vajaliku halduskoormusega;

15. kinnitab veel kord, et kuna otsetoetused mängivad uute liikmesriikide põllumajandussektori arendamisel ja kohandamisel olulist rolli, siis nende madal tase esimestel järkjärgulise kasutuselevõtu perioodi aastatel mitte üksnes ei takistanud vajalikku kohandamist, vaid lõi ka ebavõrdsed tingimused ühisturul konkureerimiseks, luues olukorra, millega mitmed ettevõtjad ei suutnud majanduslikult toime tulla;

16. rõhutab maaelu arendamise programmide tähtsat rolli uue turule suunatud lähenemisviisi loomisel põllumajandusettevõtete jaoks, näiteks töödeldes ja turustades omi tooteid või turismi puhul, ning alternatiivse sissetuleku tagamisel neile, kes lõpetavad põllumajandusliku esmatootmise majanduslikel põhjustel;

17. märgib, et otsetoetuste taseme erinevused ELi 10 ja ELi 15 liikmesriigi vahel ei ole taganud võrdseid võimalusi, mistõttu mitmes uues liikmesriigis kaotasid tootjad isegi omamaist turuosa, millele aitas eelkõige kaasa muutunud tolliprotseduuride tõttu suurenenud kolmandate riikide impordist ja ekspordist tingitud konkurents;

18. märgib, et komisjoni kahtlused uute liikmesriikide suhtes eeldatava varude ülejäägi osas ühinemise kuupäeval ja suurte rahatrahvide määramise hoiatused ei olnud enamikel juhtudest põhjendatud ning põhinesid valedel arvutustel; märgib samuti, et põllumajandusturgudel ei täheldatud varude tasakaalustamatust, mis oleks võinud olla tingitud väidetavast varude ülejäägist;

19. rõhutab, et uued liikmesriigid olid sunnitud kohaldama täiendavaid riiklikke otsetoetusi (CNDP, topup), mida võib pidada teatud kaasfinantseerimise vormiks ja ühenduse otsetoetuste osaliseks taasriigistamiseks, ning mis tõi mitmetes uutes liikmesriikides kaasa tõsiseid poliitilisi ja majanduslikke raskusi, kuna need panid raske koorma riigieelarvetele ning piirasid võimalusi riigiabi skeemide rakendamiseks;

20. rõhutab, et seoses eelarveliste piirangutega ja vastupidiselt ühise põllumajanduspoliitika üldistele eesmärkidele ja põhimõtetele ning vastupidiselt toetuste ümbersuunamisele ELi 15 liikmesriigis oli enamus uutest liikmesriikidest sunnitud suunama osa oma ühenduse maaelu arenduse eraldistest ümber täiendavate riiklike otsetoetuste jaoks vastavalt ühinemisaktis sätestatule;

21. viitab mõnede uute liikmesriikide arvamusele, et täielikult sidumata pindalatoetused ei aita täielikult kaasa nende põllumajanduse tasakaalustatud arengule ja jätkusuutlikkusele ning et sektorieelistused ja/või valikulised seotud toetused võiksid olla teatud liikmesriikides kuni aastani 2013 vähemalt ajutiselt vajalikud ning et neid tuleks vastava palve esitamisel kaaluda; tuletab sellega seoses meelde edukat praktikat täielikult või osaliselt seotud täiendavate riiklike otsetoetuste ja ajutiste riigiabi meetmete kasutamisel;

22. märgib, et enamik uusi liikmesriike sooviks jätkata ühtse pindalatoetuste kava (SAPS) rakendamist nii kaua kui võimalik, sest üleminek ühtsele otsemaksete kavale (SPS) tähendaks äärmiselt suurt haldus- ja tehnilist koormust ning SAPS on samuti täielikult kooskõlas sidumata toetuste tulevase poliitikaga;

23. usub, et nii uutes kui vanades liikmesriikides on vaja kohaldada häid põllumajandustavasid ja keskkonnatingimusi käsitlevaid ristvastavusreegleid ja -nõudeid; teeb ettepaneku juurutada ristvastavusreeglid järk-järgult ning viia nende juurutamine lõpule koos otsetoetuste järkjärgulise kasutuselevõtu perioodi lõpuga; teeb lisaks ettepaneku, et uutele liikmesriikidele tuleks anda võimalus lükata edasi ristvastavusreeglite kohaldamine kuni otsetoetuste järkjärgulise kasutuselevõtu perioodi lõpuni; teeb lisaks ettepaneku, et häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi käsitlevad nõuded peavad jääma jõusse vähemalt SAPSi perioodiks, sest enamikul uutest liikmesriikidest võib olla raskusi keerukate ja kulukate ristvastavusreeglite täitmise saavutamisega;

24. väljendab heameelt, et nõukogu võttis vastu komisjoni ettepaneku SAPSi pikendamiseks kuni 2010. aasta lõpuni ning uute liikmesriikide kaasamiseks energiataimede abiskeemi;

25. palub komisjonil ühise põllumajanduspoliitika, otsetoetuskavade ja maaelu arendamise programmide rakendamise lihtsustamise ja ratsionaliseerimise raames võtta arvesse eelkõige uute liikmesriikide probleeme ning teha ettepanekuid asjakohasteks lahendusteks, arvestades samas ühise põllumajanduspoliitika rakendamise eeskirju;

26. rõhutab, et komisjon peaks ühise põllumajanduspoliitika raames vastu võetavates otsustes rohkem arvestama uute liikmesriikide probleemide ja muredega;

27. väljendab tõsist muret komisjoni hiljutise ettepaneku üle lõpetada alates 2007. aastast täielikult maisi sekkumissüsteem; märgib, et ettepaneku esitamise viis on vastuolus ELi aluspõhimõtetega, pidades silmas ajastust, rahuldava hindamise puudumist (eelkõige seoses nimetatud otsuse mõjudega teraviljaturu ühisele korraldusele ja pindalapõhistele otsetoetustele) ja alternatiivide või üleminekuperioodi puudumist; on seisukohal, et maisi sekkumissüsteemi enneaegsel lõpetamisel on tõenäoliselt tõsised tagajärjed;

28. on seisukohal, et ühise põllumajanduspoliitika 2003. aasta reformi silmas pidades tuleks kaaluda pindalatoetuste juurutamist töötlemiseks ette nähtud pehmetele puuviljadele, mis peaks olema seotud põllumajandustootjate ühingute või organisatsioonide tegevuses kohustusliku osalemisega ja kohustusega müüa kõnealuseid tooteid kaubanduslike lepingute raames, mis võiks aidata tugevdada pehmete puuviljade sektori konkurentsivõimet ja parandada liikmesriikide, eelkõige Poola põllumajandustootjate olukorda;

29. on seisukohal, et uute liikmesriikide põllumajandustootmise ja maaelu struktuuris on vaja täiendavaid muudatusi, ning rõhutab, et ühise põllumajanduspoliitika eeskirjad ja ühenduse abi peavad seda protsessi toetama; rõhutab, et oluline on nende vajalike muudatuste elluviimine järk-järgult, sest uute liikmesriikide põllumajandusega seotud maakogukonnad ja põllumajandussektor ei taluks liiga kiirete ja suurte muudatuste elluviimist oma tootmis- ja tööhõivestruktuuris;

Ühise põllumajanduspoliitika tulevik laienenud Euroopa Liidus

30. rõhutab, et praegune ühine põllumajanduspoliitika ei sobi suure osa põllumajanduslike ja põllumajandusega seotud probleemide lahendamiseks laienenud ELis; on seisukohal, et Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) kehtestatud otsetoetuste lahtisidumine tugevdab üldiselt Euroopa põllumajanduse turuorientatsiooni, kuid sidumata otsetoetused ei aita täielikult kaasa säästva põllumajandussektori ja maakogukondade rajamisele uutes liikmesriikides ega suuremas osas ELi 15 liikmesriigist; rõhutab, et vaja on täiendavaid meetmeid või otsetoetuste rakendamise spetsiaalseid lahendusi;

31. on seisukohal, et praegune otsetoetuste süsteem toetab liiga suurel määral põllukultuuride tootmist, ei ole piisavalt abiks säästva loomakasvatuse rajamisele ning ei edenda ega soodusta vajalikke struktuurimuudatusi, seda eriti nendes liikmesriikides ja piirkondades, kus spetsialiseerunud põllumajandustootjad mängivad põllumajanduses otsustavat rolli;

32. juhib tähelepanu asjaolule, et mõne liikmesriigi puhul viisid eraldatud kvoodid mõnes sektoris põllumajandustoodangu taseme külmutamisele või isegi langusele ning et toodanguga sidumata toetuste sidumine väiksemate kvootidega kujutas endast uute liikmesriikide jaoks lisaks otsetoetuste järkjärgulise kasutuselevõtu perioodile täiendavat kaotust toetuste suuruses; märgib lisaks, et see probleem esineb ka mõnes vanas liikmesriigis;

33. on seisukohal, et ühise põllumajanduspoliitika eesmärkide saavutamist takistab uutes liikmesriikides ka maaelu arengu ebapiisav rahastamise, tõhusa riski- ja kriisijuhtimissüsteemi puudumine ning ühenduse jäigad eeskirjad riigiabi kohta;

34. rõhutab, et ühenduse tasandil peab põllumajanduspoliitika jääma reformitud ühise põllumajanduspoliitika raamidesse ning tuleb vältida ühise põllumajanduspoliitika uuesti liikmesriikide pädevusse andmist; on seisukohal, et rakendada tuleb subsidiaarsuspõhimõttest lähtuvaid spetsiifilisi meetmeid; on seisukohal, et ühise põllumajanduspoliitika ulatus, eesmärgid, sihid ja põhimõtted, sh Euroopa põllumajandusmudel, tuleb üle vaadata, võttes arvesse 27 liikmesriigiga ELi põllumajanduse, maapiirkondade, põllumajandustootjate, tarbijate ja kogu ühiskonna eesmärke ja vajadusi, et teha kindlaks vajalikud finantsressursid ning tagada nende kohane, õiglane ja täielikult põhjendatud jaotamine;

35. rõhutab, et ühise põllumajanduspoliitika eelseisva reformi käigus ning eriti ühise põllumajanduspoliitika "tervisekontrolli" ajal ja perioodi 2007-2013 finantsraamistiku vahekokkuvõtte tegemise ajal aastatel 2008-2009 tuleb nõuetekohaselt arvestada kõigi võimalike teguritega (nt varasemate finantsotsuste tagajärjed, ühise põllumajanduspoliitika reformid, uute liikmesriikide kogemused, Euroopa põllumajanduse eripalgelisus ja mitmekesisus);

36. rõhutab, et tingimata tuleb vältida ka otsuseid, mille taga on ainult püüdlused vähendada ühendusepoolse rahastamise taset või säilitada liikmesriikides rahalist status quo'd;

37. arvab, et biomassi ja bioenergia tootmine mängib ELi põllumajandussektori tulevikus strateegilist rolli; nõuab sellega seoses ELilt vajalikku rahastamist, et soodustada biomassi tootmist maadel, mida enam toidu ja sööda kasvatamiseks ei vajata; tuletab sellega seoses meelde uute liikmesriikide suurt tootmisvõimsust ja laienenud ELi üldist suurenenud tootmispotentsiaali;

38. rõhutab, et liikmesriikide ja piirkondade spetsiifiliste vajadustega, kaasa arvatud uute liikmesriikide probleemide ja raskustega arvestamine peab jätkuma subsidiaarse põhimõttel, kasutades järgmisi spetsiaalseid instrumente:

a) parandatud otsetoetuste süsteemi, sealhulgas selliste uute meetmete sisseviimine nagu näiteks vabatahtlikud taassidumise võimalused, mida saaksid kasutada ainult need liikmesriigid, kes peavad seda vajalikuks oma sotsiaalsete, tööhõivega ja jätkusuutlikkusega seotud eesmärkide saavutamiseks; toetuste laiendamine uutele sektoritele ja uutele abisaajatele (nt töötlemiseks ette nähtud pehmed puuviljad) riiklike finantsraamistike süsteemi ja täieliku ühendusepoolse rahastamise parandatud süsteemi raames;

b) täiendavate, vabatahtlike, piirkondlike või ajutiste turumeetmete kasutuselevõtmine koos ühendusepoolse rahastamisega;

c) riiklike vahendite süsteemi kohaldamine ELi eelarvest reformimisele kuuluvates sektorites (vein, puu- ja köögiviljad);

d) tootjate organisatsioonide tõhusam toetamine, nende edendamine ja nende tegevust takistavate riiklike õigusaktide tühistamine;

e) tootjate organisatsioonide piiriülese koostöö edendamine;

f) tõhusa põllumajandusliku kriisi- ja riskijuhtimissüsteemi sisseviimine ühenduse rahalise abiga, mida toetatakse riiklikest vahenditest;

g) siseturu tugevdamine ühiseid kvaliteedistandardeid, turustust, konkurentsi, toiduohutust, keskkonda ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade abil;

h) maaelu arendamise süsteemi ja selle rahastamise kindlustamine;

i) riigiabi eeskirjade paindlikkuse suurendamine (nt grupierandite ulatuse suurendamine ja miinimumtaseme tõstmine);

39. on seisukohal, et vastavus WTO reeglitele tuleb tagada Doha läbirääkimiste vooru ajal ühe osana ELi ettepanekust vähendada kaubandustõkkeid või vastutasuna nõustumise eest teiste WTO liikmete sisetoetuste tasemete säilimisega;

40. tuletab meelde, et kaitseklausli raames kehtestatava täiendava tollimaksu kohaldamine võib osutuda tõhusaks kaitsemeetmeks liigse impordi või väga madalate hindadega impordi vastu tundlikes sektorites, sealhulgas uute liikmesriikide sektorites; palub komisjonil luua WTOga jätkuvate läbirääkimiste vooru raames võimalused asjakohaste muudatuste tegemiseks kaitseklausli ulatuse osas ELi soodustuste nimekirjas; tuletab meelde, et mõnedel uutel liikmesriikidel oli võimalik kohaldada kaitseklauslit tundlikele põllumajandussektoritele, mida ELi soodustuste olemasolev nimekiri ei hõlma;

41. eeldab, et tulevane ühine põllumajanduspoliitika ei arvesta ainult laienenud ELi vajadustega, vaid et ka selle haldamine muutub lihtsamaks, et see vähendab põllumajandustootjate ja riiklike ametivõimude halduskoormust ning toetab turule orienteeritud ja keskkonnasõbralikku ohutute toodete tootmist, tagades ühtlasi säästva põllumajanduse tuleviku;

42. kutsub komisjoni, liikmesriike ja kõiki huvirühmasid pidama elavat arutelu ning esitama tulevikku vaatavaid ettepanekuid, et rajada laienenud ELi põllumajandusele jätkusuutlik tulevik;

43. tervitab komisjoni ettepanekut koostada pikaajaline nägemus ühise põllumajanduspoliitika tulevikust pärast 2013. aastat, võttes täielikult arvesse prognoositud erakordset võimalust, et ülemaailmse toiduainete kaubanduse kasv on ülemaailmse kaubanduse eeldatavast kogukasvust järgmise kolme aastakümne jooksul kaks korda kiirem, tagades, et kogu ELis on põllumajanduse areng ühtlane ning võimaldades põllumajandusel ELi 15 liikmesriigi ja uute liikmesriikide ühiste jõupingutuste abil täita oma kohustused tootlikkuse ja muude ülesannete osas;

*

* *

44. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule ja komisjonile ning liikmesriikide parlamentidele ja valitsustele.

[1] EÜT L 161, 26.6.1999, lk 87.

[2] ELT L 236, 23.9.2003, lk 33.

[3] ELT L 270, 21.10.2003, lk 1. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 2013/2006 (ELT L 384, 29.12.2006, lk 13).

[4] ELT L 93, 30.3.2004, lk 1.

[5] ELT L 161, 30.4.2004, lk 48.

[6] ELT L 209, 11.8.2005, lk 1. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 320/2006 (ELT L 58, 28.2.2006, lk 42).

[7] ELT L 277, 21.10.2005, lk 1. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 2012/2006 (ELT L 384, 29.12.2006, lk 8).

[8] ELT L 58, 28.2.2006, lk 1. Määrust on viimati muudetud komisjoni määrusega (EÜ) nr 247/2007 (ELT L 69, 9.3.2007, lk 3).

[9] ELT C 139, 14.6.2006, lk 1.

[10] ELT L 384, 29.12.2006, lk 8.

--------------------------------------------------