ET EN Euroopa Liidu Teataja C 318/1

OLAFi järelevalvekomitee tegevusaruanne

Veebruar 2013 — jaanuar 2014

(2014/C 318/01)

OLAFi järelevalvekomitee liikmed Johan DENOLF (esimees) Ülemvolinik, föderaalpolitsei majandus- ja finantskuritegude osakonna direktor ning rahapesu andmebüroo (FIU) liige, Belgia Herbert BÖSCH Euroopa Parlamendi endine liige, Euroopa Parlamendi eelarvekontrollikomisjoni endine esimees, Austria Catherine PIGNON Angers'i apellatsioonikohtu peaprokurör, Prantsusmaa Jens MADSEN Tõsiste rahvusvaheliste ja majanduskuritegude riigiprokurör, Taani Tuomas PÖYSTI Soome riigikontrolör, riikliku kontrollikoja esimees, Soome

SISUKORD

ÜLESANDE KIRJELDUS 3

ESIMEHE EESSÕNA 4

ÜLEVAADE 5

1. OLAFi JUURDLUSTE KONTROLL 5

Juurdlusmenetlusi käsitlevad juhised töötajatele 6

Juurdlusprioriteedid 6

Uurimiseks võetavate juhtumite väljavalimine OLAFis 7

Juurdluste kestus 7

Liikmesriigi õigusasutustele edastatavad juhtumid 8

Otsused lükata institutsioonile, organile, ametile või asutusele teabe andmine edasi 9

OLAFi peadirektori soovitused 9

OLAFi kaebuste käsitlemise kord 10

Järelevalvekomiteele esitatud kaebused ja taotlused 10

2. OLAFi JUURDLUSTEGEVUSE JUHTIMISE KONTROLL 11

Esialgne 2014. aasta eelarveprojekt 11

OLAFi ümberstruktureerimine ja töötajate rahulolu uuringud 12

3. KOOSTÖÖ OLAFiga 12

Järelevalvekomitee soovituste järgimine OLAFis 12

OLAFiga koostöö tegemise kord 12

4. KOOSTÖÖ SIDUSRÜHMADEGA 13

Kohtumised ELi institutsioonidega 13

Arvamustevahetus ELi institutsioonidega 13

Euroopa Parlamendi avalik kuulamine menetluslike tagatiste teemal 13

Kodanikuühiskond 13

5. JÄRELEVALVEKOMITEE JUHTIMINE 14

Järelevalvekomitee roll vastavalt määrusele (EÜ, Euratom) nr 883/2013 14

Prioriteedid ja eesmärgid 14

Käitumisjuhend 14

Töömeetodid 14

6. JÄRELEVALVEKOMITEE SEKRETARIAAT 15

LISAD 16

ÜLESANDE KIRJELDUS

Määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 artikli 15 lõige 1: Järelevalvekomitee jälgib korrapäraselt ameti juurdlusülesannete täitmist, et suurendada ameti sõltumatust talle käesoleva määruse alusel antud volituste nõuetekohasel kasutamisel. Eelkõige jälgib järelevalvekomitee menetluslike tagatiste kohaldamisega seotud arenguid ning juurdluse kestust, võttes arvesse peadirektori poolt kooskõlas artikli 7 lõikega 8 esitatud teavet.

OLAFi järelevalvekomitee ülesanne, nagu see on sätestatud määruses (EÜ, Euratom) nr 883/2013, (1) on tugevdada OLAFi sõltumatust talle antud volituste nõuetekohasel kasutamisel (2). Selle ülesande täitmiseks on ELi seadusandja andnud järelevalvekomiteele kolm rolli.

— Järelevalvekomitee on OLAFi järelevalveorgan ja OLAFi sõltumatuse kaitsja, kes kontrollib korrapäraselt OLAFi juurdlusülesannete täitmist ning eelkõige menetluslike tagatiste kohaldamisega seotud arengut ja juurdluse kestust.

— Järelevalvekomitee on OLAFi peadirektori nõustaja, kes aitab täita peadirektoril oma ülesandeid: — edastades peadirektorile OLAFi juurdlusülesannete täitmise, menetluslike tagatiste kohaldamise ja juurdluste kestuse kontrollimise tulemused ning esitades vajaduse korral asjakohased soovitused; — esitades peadirektorile arvamusi, sealhulgas vajaduse korral soovitusi muu hulgas OLAFi juurdlustegevuseks vajalike vahendite, ameti juurdlusprioriteetide ja juurdluste kestuse kohta; — esitades märkusi (sealhulgas vajaduse korral soovitusi) juurdlusmenetlusi käsitlevate suuniste (ja kõikide neis tehtavate muudatuste) kohta, mille peadirektor on vastu võtnud vastavalt määruse artikli 17 lõikele 8.

— Järelevalvekomitee on ELi institutsioonide dialoogipartner, kes annab institutsioonidele aru oma tegevusest, esitab nende palvel arvamusi ja korraldab nendega poliitilisel tasandil arvamustevahetusi, pakkudes neile sel moel ainulaadset oskusteavet, mis põhineb komitee järelevalvealastel kogemustel.

ESIMEHE EESSÕNA

Euroopa Pettustevastase Ameti järelevalvekomitee esimehena on mul hea meel esitada vastavalt määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 artikli 15 lõikele 9 meie komitee iga-aastane tegevusaruanne.

See on praeguse järelevalvekomitee teine tegevusaruanne ja selles antakse ülevaade peamisest tegevusest aruandeperioodil, mis kestis 1. veebruarist 2013 kuni 31. jaanuarini 2014.

1. ja 2. peatükis antakse põhjalikult aru järelevalvekomitee järelevalvetegevusest. Neis keskendutakse OLAFi juurdlusülesannete täitmise kontrollimisele ja OLAFi juhtimisele seoses juurdlustegevusega. 3. ja 4. peatükis käsitletakse järelevalvekomitee suhteid OLAFi, ELi institutsioonide ja teiste sidusrühmadega. 5. ja 6. peatükis antakse ülevaade komitee töömeetoditest, komitee vastu võetud poliitikadokumentidest ja komitee sekretariaadiga seotud seisukohtadest.

Aruandeperioodi lõpus lahkus komiteest üks järelevalvekomitee liikmetest, Jens Madsen, et asuda uuele ja väljakutseid pakkuvale ametikohale oma riigi haldusasutuses. Kasutaksin võimalust tänada Jens Madseni väärtusliku panuse eest komitee töösse ja tervitada uut liiget Dimitrios Zimianitist, kes liitus komiteega 1. veebruaril 2014.

Lõpetuseks sooviksin öelda erilised tänusõnad meie sekretariaadi töötajatele hindamatu toetuse ja kvaliteetse töö eest, mis aitas muuta meie järelevalve OLAFi juurdlusülesannete täitmise üle märksa tõhusamaks.

Brüssel, 12. märts 2014 Johan DENOLF

ÜLEVAADE

Järelevalvetegevus

Analüüsiti ja hinnati:

— 56 juhtumit, mis eeldasid teabe edastamist liikmesriigi õigusasutustele;

— 186 üheksa kuu aruannet;

— 293 arvamust uurimiseks võetavate juhtumite väljavalimise kohta;

— 14 kaebust ja taotlust üksikisikutelt;

— 1 kaebust ELi institutsioonilt;

— 2 taotlust avaliku juurdepääsu saamiseks järelevalvekomitee dokumentidele;

— 1 koostöötaotlust liikmesriigi õigusasutuselt.

Arvamused ja aruanded

— 4 arvamust OLAFi juurdlustegevuse teostamise ja juhtimise kohta: — arvamus nr 1/2013: OLAFi esialgne 2014. aasta eelarveprojekt; — arvamus nr 2/2013: OLAFi-sisese kaebemenetluse kehtestamine; — arvamus nr 1/2014: OLAFi juurdlusprioriteedid; — arvamus nr 2/2014: uurimiseks võetavate juhtumite väljavalimine OLAFis.

— 2012. aasta tegevusaruanne.

Seisukohavõtud ja poliitikadokumendid

— Seisukohavõtt, milles käsitletakse menetluslike tagatiste tugevdamist OLAFis;

— märkused OLAFi juurdlusmenetluste kohta;

— dokument, milles käsitletakse määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 valguses järelevalvekomitee ülesandeid ja volitusi ning keskpikka strateegiat;

— järelevalvesuunised (veel väljatöötamisel);

— kodukorra muudatused (veel väljatöötamisel).

Koostöö

— Uus kord OLAFiga koostöö tegemiseks.

1. OLAFi JUURDLUSTE KONTROLL

1. OLAFi järelevalvekomitee kontrollib OLAFi juurdlustegevuse eri aspekte, võttes aluseks teabe, mille OLAFi peadirektor on kohustatud esitama, ja teabe, mida komitee on küsinud omaalgatuslikult.

Määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 artikli 15 lõike 1 kolmas lõik: „Järelevalvekomitee esitab peadirektorile arvamusi, sealhulgas asjakohasel juhul soovitusi muu hulgas ameti juurdlustegevuseks vajalike vahendite, ameti juurdlusprioriteetide ja juurdluse kestuse kohta. Neid arvamusi võib järelevalvekomitee esitada omal algatusel või peadirektori või institutsiooni, organi, ameti või asutuse taotlusel, sekkumata samas käimasoleva juurdluse käiku.”

Juurdlusmenetlusi käsitlevad juhised töötajatele

2. 7. veebruaril 2013 esitas OLAFi peadirektor järelevalvekomiteele töötajatele ette nähtud juurdlusmenetlusi käsitlevate juhiste muudetud versiooni koopia. 5. juulil 2013 esitas peadirektor järelevalvekomiteele juhiste teise muudetud versiooni, mille eesmärk oli viia OLAFi juurdlusmenetlused kooskõlla määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 (eelnõu) uute sätetega. OLAFi peadirektor teatas järelevalvekomiteele oma kavatsusest võtta muudetud juhised vastu 31. juulil 2013.

3. Toonitades, et nii lühikese aja jooksul ei ole võimalik juurdlusmenetlusi käsitlevate juhiste muudetud versiooni põhjalikult analüüsida, esitas järelevalvekomitee 30. juulil 2013muudetud juhiste kohta hulga märkusi ja küsimusi (3). Järelevalvekomisjon kontrollis eelkõige sätteid, mis käsitlevad valikumenetlust ning juurdluse teostamist ja koordineerimisjuhtumeid.

4. Järelevalvekomitee leidis, et muudetud juhistes tuleks muu hulgas: — viidata selgelt määruses sätestatud mõistele „piisav kahtlus” kui juurdluse algatamise eeltingimusele; — eraldada juurdluste väljavalimise ja läbivaatamise üksuses juurdluste väljavalijad selgelt juurdluste läbivaatajatest; — teha selget vahet sise- ja välisjuurdlustel, kuivõrd OLAFi juurdluste korraldamise volitused on erinevad; — sätestada ulatuslikum õiguspärasuse sisekontroll, mis hõlmab juhistes osutatud juurdlustoimingute kõrval ka neid toiminguid, mida ei ole juhistes eraldi ette nähtud, kuid mis võivad kaasa tuua asjaomase isiku õiguste rikkumise.

5. 5. septembril 2013 esitas OLAFi peadirektor järelevalvekomitee palvel komitee tõstatatud küsimuste kohta oma märkused ja täiendava teabe. Ühtlasi teatas ta järelevalvekomiteele muudatuste lõplikust vormistamisest, mille puhul oli arvesse võetud ka mõnda järelevalvekomitee märkust, ning edastas komiteele OLAFi töötajatele ette nähtud uute juurdlusmenetlusi käsitlevate suuniste projekti lõpliku versiooni, millega asendati senised juhised.

Juurdlusprioriteedid

6. Arvamuses nr 1/2014 hinnati OLAFi juurdlusprioriteete, mille paneb igal aastal paika OLAFi peadirektor ja mis avaldatakse iga-aastases juhtimiskavas (4).

7. Järelevalvekomitee võrdles 2012. ja 2013. aasta juurdlusprioriteete 2014. aastaks kavandatud prioriteetidega ning kiitis heaks kavandatud prioriteetide määratluse, mis oli paranenud tänu märkustele, mille järelevalvekomitee oli esitanud OLAFi peadirektoriga toimunud tehnilistel koosolekutel ning milles osutati sellele, et juurdlusprioriteedid ei peaks sisaldama üldpõhimõtteid (mida tuleks juurdluse algatamise otsuse tegemisel alati arvesse võtta), vaid üksnes konkreetseid pettuse valdkondi või liike, millega OLAF peaks tegelema eelisjärjekorras.

8. Järelevalvekomitee leidis, et finantsnäitajad, mis olid olnud eelmistel aastatel ülepaisutatud, olid jäetud 2014. aastaks kavandatud prioriteetidest täielikult välja. Järelevalvekomitee toonitas, et sellised näitajad peaksid olema olulised pettuseohu suuruse hindamisel ning võivad olla kasulikud võrdluselemendina ja asutusesiseste suunistena proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamise kohta. Järelevalvekomitee juhtis tähelepanu ka vajadusele vaadata uuesti läbi subsidiaarsuse/lisaväärtuse poliitika ja kohaldada seda ettevaatlikult ning hinnata korrapäraselt juurdlusprioriteete.

9. Järelevalvekomitee osutas vajadusele juurdlusprioriteete selgitada ning soovitas OLAFi peadirektoril välja anda suunised määrusega (EÜ, Euratom) nr 883/2013 kehtestatud valikupõhimõtete kohaldamiseks ja alustada sidusrühmadega edasiviivat dialoogi juurdlusprioriteetide kindlaksmääramise ja rakendamise teemal, eriti seoses finantsnäitajatega ja võimalike järelmeetmete võtmisega tagasi lükatud juhtumite puhul, kui nende hindamise käigus jõutakse järeldusele, et on piisavalt põhjust kahtlustada pettust. Praeguses etapis on järelevalvekomiteel keeruline hinnata OLAFi tegevust juurdlusprioriteetidega hõlmatud valdkondades, kuna OLAF ise ei ole koostanud ühtki juurdlusprioriteete käsitlevat mõjuhinnangut. Seepärast palus järelevalvekomitee, et OLAFi peadirektor esitaks hinnangu 2012. ja 2013. aasta juurdlusprioriteetide rakendamise kohta igas esmatähtsas valdkonnas koos kokkuvõttega sidusrühmade antud tagasisidest.

Uurimiseks võetavate juhtumite väljavalimine OLAFis

10. Arvamuses nr 2/2014 uurimiseks võetavate juhtumite väljavalimise kohta OLAFis (5) hinnati OLAFi valikumenetluse tõhusust, kvaliteeti ja läbipaistvust. Järelevalvekomitee analüüsis hindamise käigus muu hulgas OLAFi juurdluste väljavalimise ja läbivaatamise üksuse 293 arvamust, milles oli soovitatud kas juhtum tagasi lükata või algatada juurdlus või koordineerimine.

11. Kõigepealt hindas järelevalvekomitee valiku tegemise tõhusust, vaadeldes juurdluste väljavalimise ja läbivaatamise üksusele ülesannete täitmiseks eraldatud vahendeid ning 2012. ja 2013. aastal saavutatud konkreetseid tulemusi. Järelevalvekomitee leidis, et mõnikord puudus tehniline ning juurdlus- ja keelealane oskusteave või jäi seda väheks, õiguslik analüüs ei olnud piisavalt hästi esile toodud, mõnel juhul osutus valiku tegemiseks eraldatud aeg (kohustuslik kahekuune periood) ebapiisavaks ning vaja oli ka selget menetlust tegelemiseks rikkumistest teatajatega.

12. Seejärel hindas järelevalvekomitee arvamuste kvaliteeti, võttes arvesse nende vastavust OLAFi peadirektori kehtestatud valikukriteeriumidele. Järelevalvekomitee leidis, et valikukriteeriumide rakendamise juhistest ei oldud rangelt kinni peetud: OLAFi tegutsemispädevuse hindamisel pöörati vähe tähelepanu asjaomastele õigusaktidele, valiku tegijatel ei olnud teabe piisavuse hindamiseks täpseid näitajaid, selliste näitajate olemasolu korral ei kasutatud neid pidevalt ja järjekindlalt, sageli kasutati põhjendamata väiteid.

13. Lõpetuseks võeti luubi alla valikuprotsessi läbipaistvus, vaadeldes teabevoogu kogu valikuprotsessi jooksul, eriti juurdluste väljavalimise ja läbivaatamise üksuse ja juurdlusüksuste koostöö puhul.

14. Järelevalvekomitee esitas OLAFi peadirektorile hulga soovitusi, mille eesmärk oli parandada juurdluste väljavalimise ja läbivaatamise üksuses juurdluste väljavalimise ülesande täitmist. Järelevalvekomitee esitas oma hindamise üldise kokkuvõttena lõpliku soovituse, et OLAF hindaks ametisiseselt juurdluste väljavalimise ja läbivaatamise üksuse tegevust eesmärgiga teha muu hulgas kindlaks vajaminevad vahendid, üksuse tugevused ja nõrkused ning hinnatud juhtumite nn veamäär. Järelevalvekomitee soovis ka seda, et peadirektor teavitaks komiteed selle soovituse alusel võetud järelmeetmetest aasta jooksul pärast nende vastuvõtmist.

Juurdluste kestus

Määruse (EÜ) nr 1073/1999 artikli 11 lõige 7: „Kui juurdlus on kestnud üle üheksa kuu, teatab direktor järelevalvekomiteele selle lõpetamist takistavad põhjused ja juurdluse lõpetamiseks eeldatavalt vajaliku aja.” Määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 artikli 7 lõige 8: „Kui juurdlust ei saa lõpetada 12 kuu jooksul alates selle algatamisest, esitab peadirektor 12-kuulise tähtaja lõpuks ja seejärel iga kuue kuu tagant järelevalvekomiteele aruande, milles on märgitud juurdluse jätkamise põhjused ning parandusmeetmed, mida on kavas juurdluse kiirendamiseks võtta.”

15. Järelevalvekomitee kontrollis OLAFi juurdluste kestust, kasutades teabeallikana üheksa kuu aruandeid (6) ja liikmesriikide õigusasutustele edastatud juhtumite puhul koostatud aruandeid, mille OLAF edastas endise määruse (EÜ) nr 1073/1999 alusel, ning samuti teisi juhtumiga seotud dokumente, juhul kui saadi juurdepääs OLAFi juhtumihaldussüsteemile.

16. Järelevalvekomitee analüüsis põhjuseid, mis OLAF oli esitanud üle üheksa kuu väldanud juhtumite kestuse selgitamiseks: uuritava küsimuse keerukus, vahendite puudumine, juhtumi pidamine vähetähtsaks, koostöö puudumine. Järelevalvekomitee täheldas juurdlust teostavate direktoraatide ja nende üksuste vahel erinevusi seoses esitatud selgituste täpsusega. Järelevalvekomitee teostatav analüüs on veel pooleli.

17. Määrusega (EÜ, Euratom) nr 883/2013 tehti kaks olulist muudatust, mille eesmärk oli võimaldada järelevalvekomiteel kontrollida paremini juurdluste kestust: üheksa kuu aruanded asendati 12 kuu aruannetega (mis vastavad paremini tegelikule olukorrale, sest enamik OLAFi juurdlusi kestab kauem kui 12 kuud) ja OLAFile määrati uus kohustus — anda iga kuue kuu tagant korrapäraselt aru, mis võimaldab järelevalvekomiteel jälgida kogu juurdlustsüklit.

18. 31. jaanuaril 2014 sai järelevalvekomitee 243 enam kui 12 kuud kestnud juhtumist 83 puhul esimest korda 12 kuu aruande. Järelevalvekomitee märkis murelikult, et ehkki OLAF oli vaadanud vastavalt määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 nõuetele läbi nende aruannete puhul kasutatava töövormi, ei olnud järelevalvekomiteele saadetud uutes aruannetes piisavalt teavet, eriti nende elementide kohta, mis võimaldaksid järelevalvekomiteel kontrollida juurdluste puhul tarbetute viivituste võimalikku esinemist. Näiteks 83 enam kui 12 kuud kestnud juhtumeid käsitlevast aruandest 33s esitatakse küll põhjused ja juurdluse kiirendamiseks kavandatud parandusmeetmed, ent ei anta mingit faktilist teavet (st faktide kirjeldus, OLAFi juurdlustoimingud ja nende järjestus, võimalikud tegevusetuse perioodid, pettuse liik, finantsmõju, aegumine jne), ilma milleta ei saa järelevalvekomitee juurdluse kestust täielikult hinnata. Ehkki määrus (EÜ, Euratom) nr 883/2013 on tugevdanud juurdluste kestuse kontrollimisel järelevalvekomitee rolli, ei esita OLAF omaalgatuslikult piisavalt teavet, et järelevalvekomitee saaks seda ülesannet täita. Järelevalvekomitee tõstatas selle küsimuse OLAFi peadirektoriga toimunud kohtumisel ja loodab, et tulevikus esitatavates aruannetes kirjeldatakse asjaolusid rohkem.

19. OLAF teavitas tehnilisel koosolekul järelevalvekomiteed OLAFis juhtumite kestuse kontrollimiseks kasutatavatest vahenditest, milleks on peamiselt juhtumihaldussüsteemis rakendatav süsteem märkuste lisamiseks 12 ja kuue kuu aruannete esitamise tähtaegade saabumise kohta. OLAF võttis juurdlusüksustes kasutusele ka uue haldusstruktuuri, mille raames kontrollitakse muu hulgas juurdluste kestust. Järelevalvekomiteed tervitavad OLAFi jõupingutusi ja valmidust suurendada uurijate seas teadlikkust ajalistest piirangutest. Samal ajal rõhutab järelevalvekomitee, et komiteele esitatavad 12 ja kuue kuu aruanded võivad olla kasulik haldusvahend ka OLAFile endale kontrollimaks juurdluste kestust, ent selle muudab võimatuks enamiku aruannete sisutühjus. See on eriti oluline juhtumite puhul, mille pikalevenimine võib kahjustada asjaomaste isikute mainet ja tööelu või võib kaasa tuua järgnevate riiklike õiguslike menetluste aegumise.

Liikmesriigi õigusasutustele edastatavad juhtumid

Määruse (EÜ) nr 1073/1999 artikli 11 lõige 7: „Direktor teavitab komiteed juhtudest, mille puhul tuleb edastada informatsiooni liikmesriigi õigusasutustele.” Määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 artikli 17 lõike 5 kolmas lõik: „Peadirektor teavitab järelevalvekomiteed korrapäraselt: […] b) juhtudest, mille puhul on teave edastatud liikmesriikide õigusasutustele […].”

20. Määrusega (EÜ, Euratom) nr 883/2013 tehti juhtumite puhul, mille OLAF kavatseb edastada liikmesriigi õigusasutustele, oluline muudatus: OLAF ei pea teavitama järelevalvekomiteed nendest juhtumitest enne juhtumi edastamist (nagu oli sätestatud endises määruses (EÜ) nr 1073/1999), vaid üksnes korrapäraselt, pärast edastamist.

21. Ajavahemikus 1. veebruarist 2013 kuni 30. septembrini 2013 (kuni määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 jõustumiseni) sai järelevalvekomitee 56 juhtumit, (7) mille puhultuli edastada informatsiooni liikmesriigi õigusasutustele. Täielik juurdepääs juhtumiga seotud dokumentidele juhtumihaldussüsteemis anti järelevalvekomitee taotlusel 18 juhtumi puhul.

22. Järelevalvekomitee ei saanud siiski uurida neid juhtumeid põhjalikult enne nende edastamist liikmesriigi õigusasutustele, kuna komitee sai juurdepääsu juhtumihaldussüsteemi toimikutele alles pärast varasemates OLAFiga sõlmitud kokkulepetes ette nähtud viiepäevase perioodi lõppemist. Järelevalvekomitee hinnang menetluslike tagatiste kohaldamise kohta OLAFis põhineb peamiselt teabel, mis sisaldub juurdluste väljavalimise ja läbivaatamise üksuse välja antud arvamustes lõpp- või vahearuannete ja soovituste kohta, (8) ning juhtumitele juurdepääsu võimaldamise korral juhtumihaldussüsteemis leiduvatel juhtumiga seotud dokumentidel. Järelevalvekomitee märkis, et juurdluste väljavalimise ja läbivaatamise üksuse kõikide arvamuste kohaselt teostati kõik juurdlustoimingud kooskõlas kohaldatavate õigusnormidega. Nende arvamuste ja muude läbivaadatud dokumentide põhjal tegi järelevalvekomitee seoses menetluslikest tagatistest kinnipidamisega OLAFis kindlaks vaid üksikud probleemid (ühel juhul teabe puudumine asjaomase isiku kohta juurdluse lõpetamisel ja teisel juhul asjaomase isiku küsitlemiseks kirjaliku volituse puudumine (9)).

23. Ühel juhul teatas asjaomane isik järelevalvekomiteele, et OLAF oli väidetavalt rikkunud tõsiselt konfidentsiaalsusnõuet. Järelevalvekomitee, kellel puuduvad uurimise läbiviimiseks piisavad vahendid (OLAFi toimikus seda juhtumit ei mainitud), sai aga üksnes edastada selle kaebuse OLAFi peadirektorile, kes eitas sellise rikkumise esinemist.

24. 31. jaanuaril 2014 sai järelevalvekomitee teavet 17 täiendava juhtumi kohta, mille puhul oli edastatud pärast 1. oktoobrit 2013 (alates määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 jõustumisest) teavet liikmesriikide õigusasutustele. Võttes arvesse asjaolu, et see teave saabus käesolevas tegevusaruandes käsitletava perioodi viimasel päeval, küsib järelevalvekomitee lisateavet ja vaatleb neid juhtumeid 2014. aasta edenedes.

Otsused lükata institutsioonile, organile, ametile või asutusele teabe andmine edasi

Määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 artikli 4 lõige 6: „Kui sisejuurdluse käigus selgub, et mõni ametnik, muu teenistuja, institutsioonide või organite liige, ametite või asutuste juht või töötaja võib olla juurdlusega seotud, teatatakse sellest institutsioonile, organile, ametile või asutusele, kus see isik töötab. [...] Erandjuhtudel võib sellise teabe andmise edasi lükata peadirektori põhjendatud otsuse alusel, mis edastatakse pärast juurdluse lõpetamist järelevalvekomiteele.”

25. Määrusega (EÜ, Euratom) nr 883/2013 kehtestati OLAFi peadirektorile esmakordselt kohustus edastada järelevalvekomiteele pärast juurdluse lõpetamist oma põhjendatud otsus lükata edasi teabe andmine institutsioonile, organile, ametile või asutusele, kus sisejuurdluses käsitletud isik töötab. 31. jaanuaril 2014 teatas OLAF järelevalvekomiteele, et sellist edasilükkamist ei olnud määruse jõustumisest saati toimunud.

OLAFi peadirektori soovitused

Määruse (EÜ) nr 1073/1999 artikli 11 lõige 7: „Direktor teavitab komiteed juhtudest, kui asjaomane institutsioon või asutus ei ole järginud tema soovitusi.” Määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 artikli 17 lõike 5 kolmas lõik: „Peadirektor teavitab järelevalvekomiteed korrapäraselt: a) juhtudest, mille puhul ei ole peadirektori soovitusi järgitud […].”

26. Järelevalvekomitee on saanud aruandeperioodil ja tegelikult alates volituste saamisest väga vähe teavet juhtumite kohta, mille puhul ei ole järgitud peadirektori esitatud soovitusi. Enda uurimistegevuse tulemusel on järelevalvekomitee aga jõudnud järelduseni, et nagu varasematelgi aastatel, on märkimisväärne arv sellistest soovitustest jäetud järgimata. Järelevalvekomitee on juhtinud oma varasemates tegevusaruannetes tähelepanu sellele, et OLAFil ilmselt ei olnud varem asjakohaseid järelevalvevahendeid, mis võimaldanuks ametil jälgida oma soovituste järgimist liikmesriikide ja ELi asutustes.

27. Pärast OLAFi ümberstruktureerimist 2012. aastal anti ülesanne jälgida ameti soovituste rakendamist üle juurdlusüksustele. Praegu tegeleb OLAF uute järelevalvevahendite väljatöötamise ja rakendamisega, et ametil oleks võimalik jälgida paremini oma soovituste tulemusi ja mõju. Järelevalvekomitee märkis, et OLAF juba teeb suuri jõupingutusi selle nimel, et mõõta oma soovituste rakendamist, eriti õigus- ja finantsküsimustes. Näiteks vaatab OLAF läbi enam kui 600 juhtumit, mille lõpetamisel anti õiguslikke soovitusi. Järelevalvekomitee meelest oli huvipakkuv selle läbivaatamise käigus kasutatav hindamisskeem, mille kohaselt soovituste järgimist liikmesriikide õigusasutustes kontrollitakse lähtuvalt riiklike kohtumenetluste põhietappidest (kriminaaljuurdluse algatamine, süüdistuse esitamise või süüdistusest loobumise otsus, õigeksmõistmise või süüdimõistmise otsus jne). Seoses rahanduslike järelmeetmetega püüab OLAF täiustada oma menetlusi, et oleks võimalik kindlaks teha summad, mis on ELi eelarve jaoks tulemuslikult tagasi nõutud.

28. Järelevalvekomitee tunnistab selle käsil oleva ülesande täitmise keerukust ja tunneb heameelt OLAFi valmiduse üle täiustada järelmeetmeid. Selles etapis ja asjakohase teabe puudumise tõttu on järelevalvekomiteel siiski vara hinnata ümberkorraldustega kaasnenud muutuste mõju OLAFi kontrollitegevuse tõhususele ja tulemuslikkusele. Järelevalvekomitee loodab saada OLAFilt pärast järelevalvevahendite rakendamist tulevikus paremat teavet.

OLAFi kord kaebuste käsitlemiseks

29. Järelevalvekomitee uuris oma 2013. aasta detsembris vastu võetud arvamuses nr 2/2013 (OLAFi-sisese kaebuste käsitlemise korra kehtestamine) (10) OLAFi juurdlustesse kaasatud isikute õiguskaitsevõimalusi seoses nende õiguste ja menetluslike tagatiste võimaliku rikkumisega. Järelevalvekomitee leidis, et sellistel isikutel ei ole piisavalt õiguskaitsevahendeid, mida rakendada võimaliku rikkumise korral viivitamata kas välise mehhanismi (ELi või liikmesriigi kohus, Euroopa ombudsman või Euroopa andmekaitseinspektor) või ametisisese mehhanismi (OLAF ise) kaudu.

30. Järelevalvekomitee rõhutas, et OLAFi juurdlusi käsitleva uue määrusega (EÜ, Euratom) nr 883/2013 seda probleemi ei lahendata, sest sellega ei seata sisse mehhanismi üksikute kaebuste käsitlemiseks. Järelevalvekomitee avaldas arvamust, et praeguse õiguslünga võiks täita OLAFi-sisese ametliku kaebuste käsitlemise korraga, mida rakendatakse eeskätt OLAFi juurdluste käigus väidetavalt aset leidnud põhiõiguste ja menetluslike tagatiste rikkumise korral.

31. Seepärast soovitas järelevalvekomitee OLAFi peadirektoril pärast seda, kui ta on pidanud üksikasjades nõu järelevalvekomiteega, sellise ametisisese korra kehtestada ja avaldada. Järelevalvekomitee väljendas soovi, et OLAFi peadirektor teataks komiteele korrapäraselt OLAFile esitatud kaebustest ja nende suhtes võetud järelmeetmetest.

32. 2014. aasta jaanuaris avaldas OLAF oma veebisaidil OLAFis kaebuste käsitlemisel astutavate sammude kirjelduse. Järelevalvekomitee soovi peale näha asjakohase korra kehtestamise kohta kirjalikku otsust kinnitas OLAFi peadirektor oma 2014. aasta 17. veebruari kirjas, et ta pidas korra avaldamist veebisaidil olemasoleva korra ametlikuks muutmiseks, mille jaoks ei ole vaja tema ametlikku kirjalikku otsust.

33. Seetõttu on järelevalvekomitee sunnitud järeldama, et tema soovitust ei ole rakendatud. Järelevalvekomitee tunneb muret ohu pärast eksitada kodanikke, kes soovivad esitada OLAFile kaebuse. Kodanikud võivad arvata, et OLAFi veebisaidil esitatud tekst annab nende kaebuse jaoks õigusraamistiku, samal ajal kui asjaomast korda (menetluslikke tagatisi käsitlevate kaebuste jaoks) tegelikult ametlikult ei eksisteeri, sest sellise korra õiguslikku alust sisaldavat õigusakti ei ole olemas.

Järelevalvekomiteele esitatud kaebused ja taotlused

34. Järelevalvekomitee sai aruandeperioodil üksikisikutelt 14 kaebust ja taotlust. See tähendab võrreldes eelmise aastaga 100 % kasvu. Kaebustes käsitletakse muu hulgas väidetavat põhiõiguste ja menetluslike tagatiste järgimata jätmist, juurdluste konfidentsiaalsuse nõude rikkumist, juurdluste liiga pikka kestust ja väidetavalt ebaõiget juhtumite lõpetamist ilma soovituste esitamiseta. Kaebused laekusid peamiselt OLAFi juurdlustega seotud isikutelt, ent ka rikkumistest teatajatelt, kes ei olnud rahul otsustega, mille OLAF oli nende väidetava rikkumise teate peale teinud.

35. Järelevalvekomitee rõhutas kaebuste esitajatele antud vastustes, et praeguse määruse raamistikus ei ole järelevalvekomitee kaebusi menetlev asutus. OLAFi juurdlusülesannete täitmise korrapärase kontrollimise raames võttis järelevalvekomitee neid kaebusi siiski arvesse ning nõudis asjakohastel juhtudel OLAFilt lisateavet ja selgitusi ja/või täielikku juurdepääsu juhtumihaldussüsteemi toimikutele.

36. 2014. aasta jaanuaris sai järelevalvekomitee ühelt ELi institutsioonilt ametliku teate, milles väljendati muret OLAFi väidetavalt põhjendamatu sekkumise pärast õigusesse kaitsta kõnealuse institutsiooni ametnike isikuandmeid. Oma vastuses toonitas järelevalvekomitee, et asjaomane väide oli seotud käimasoleva juurdlusega, millesse järelevalvekomiteel ei ole lubatud sekkuda. Järelevalvekomitee märkis ka seda, et sellist kaebust on pädev käsitlema Euroopa andmekaitseinspektor ja järelevalvekomitee peaks tema otsuse ära ootama.

37. Järelevalvekomiteele esitati kaks taotlust ligipääsemiseks komitee arvamusele nr 2/2012. Järelevalvekomitee leidis, et taotluses käsitletud dokument oli hõlmatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1049/2001 (11) artiklis 4, eriti artikli 4 lõike 2 teises ja kolmandas taandes ning artikli 4 lõike 1 punktis b sätestatud eranditega, ning seepärast ei saanud seda tol hetkel avalikustada. Järelevalvekomitee väljendas siiski valmisolekut esitada see dokument taotluse korral käimasoleva kohtumenetluse käigus.

38. Lõpetuseks taotles üks liikmesriigi õigusasutus liikmesriigi menetluse huvides arvamuse nr 2/2012 puhul järelevalvekomitee arhiivide puutumatuse ning komitee liikmete vaikimiskohustuse kaotamist. Järelevalvekomitee kiitis selle taotluse heaks.

39. Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjades ning liidu muude teenistujate teenistustingimustes on sätestatud, et ametnikud või muud teenistujad, kellele saavad teatavaks asjaolud, mille alusel võib eeldada võimaliku ebaseadusliku tegevuse olemasolu, või kellele saab teatavaks ametikohustuste täitmisega seotud käitumine, mis võib endast kujutada liidu ametnike kohustuste täitmatajätmist, teatab sellest viivitamata oma vahetule ülemusele või peadirektorile või juhul, kui ta peab seda vajalikuks, peasekretärile või OLAFile (12). Neid eeskirju kohaldatakse ka OLAFis, mis tähendab seda, et OLAFi töötajad on kohustatud edastama mõnele oma OLAFi hierarhia kohasele ülemusele või juhul, kui nad peavad seda asjakohaseks, otse komisjoni peasekretärile mis tahes faktilise teabe ja tõendid neile teada oleva võimaliku ebaseadusliku tegevuse või tõsise ametialase väärkäitumise kohta OLAFis. Selleks et arvesse võtta nende OLAFi töötajate eriolukorda, kes soovivad teatada võimalikest OLAFi-sisestest eksimustest, on järelevalvekomiteega kokku lepitud (13) selles, et sellise teate võib esitada järelevalvekomitee esimehele.

40. Järelevalvekomitee ei ole kunagi ühtki sellist teadet saanud. On võimalik, et seda korda ei ole OLAFi töötajate seas piisavalt tutvustatud, ent veelgi olulisem on see, et järelevalvekomiteele ei ole antud selliste võimalike kaebuste kontrollimiseks ning tõhusa uurimise ja õiguskaitsevahendite rakendamise tagamiseks ühtki vahendit.

2. OLAFi JUURDLUSTEGEVUSE JUHTIMISE KONTROLL

OLAFi asutamist käsitleva komisjoni otsuse (muudetud komisjoni otsusega 2013/478/EL) (14) artikli 6 lõige 2: „Pärast järelevalvekomiteega konsulteerimist saadab peadirektor eelarve peadirektoraadi peadirektorile aegsasti esialgse eelarveprojekti, mis kirjendatakse Euroopa Liidu üldeelarves komisjoni käsitleva eelarveosa ameti käsitlevasse lisasse.” Määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 artikli 15 lõike 1 kolmas lõik: „Järelevalvekomitee esitab peadirektorile arvamusi, sealhulgas asjakohasel juhul soovitusi muu hulgas ameti juurdlustegevuseks vajalike vahendite [---] kohta.”

Esialgne 2014. aasta eelarveprojekt

41. Kinnitamaks, et OLAFi eelarves võetakse nõuetekohaselt arvesse OLAFi juurdlustegevuse sõltumatust ning et OLAFil kui asutustevahelisel talitusel on olemas vahendid tõhusaks ja tulemuslikuks tegutsemiseks pettusevastase võitluse tugevdamisel, võttis järelevalvekomitee vastu otsuse nr 1/2013, mis käsitleb OLAFi esialgset 2014. aasta eelarveprojekti (15).

42. Järelevalvekomitee kontrollis vahendite eraldamist esmatähtsatele tegevustele ja inimressursside strateegiale. Järelevalvekomitee keskendus oma soovitustes juurdluste järelmeetmetele ning juurdlustegevuse tulemuslikkuse ja kvaliteedi näitajate väljatöötamisele, järgides ELi pettustevastast poliitikat ja komisjoni pettustevastast strateegiat. Ühtlasi soovitati seda, et OLAF pööraks tähelepanu koolitusele, karjääri edendamisele, ameti koosseisu pikaajalisele planeerimisele ning sobivale tasakaalule tugiteenuste pakkujate ja uurijate vahel.

43. Järelevalvekomitee rõhutas selle olulisust, et OLAFi peadirektor peaks enne esialgse eelarveprojekti ükskõik millisel kujul saatmist eelarve peadirektoraadi peadirektorile tõelise ja sisulise arvamustevahetuse vormis nõu järelevalvekomiteega.

44. Lõpetuseks soovitas järelevalvekomitee võtta OLAFi eelarve raames nii järelevalvekomitee kui ka selle sekretariaadi jaoks kasutusele eraldi eelarvekanne, et tuua selgust järelevalvekomitee tegutsemiskuludesse ning tõsta läbipaistval viisil esile järelevalvekomitee ja selle sekretariaadi asutustevaheline olemus. Peale selle rõhutas järelevalvekomitee, kui tähtis on see, et peadirektoraat eraldaks järelevalvekomitee sekretariaadile piisavalt vahendeid ja tagaks selle sõltumatu toimimise.

45. Järelevalvekomitee toetas esialgset 2014. aasta eelarveprojekti eeldusel, et võetakse arvesse komitee arvamuses esitatud soovitusi.

OLAFi ümberstruktureerimine ja töötajate rahulolu uuringud

46. 2013. aastal kõikjal komisjonis korraldatud uuring, millele järgnes OLAFi-sisene uuring, näitas, et töötajate rahulolu oma töökeskkonnaga on väike. Järelevalvekomiteele valmistavad iseäranis muret kolm asjaolu, võttes arvesse nende võimalikku mõju OLAFi juurdlustegevuse tulemuslikkusele: — OLAFi töötajate sõnul ei vähendanud ameti suurejooneline ümberkorraldamine uurijate halduskoormust ega parandanud sisemenetluste läbipaistvust; — töötajate meelest ei suhtle OLAFi kõrgem juhtkond nendega piisavalt ega pööra vajalikku tähelepanu nende tagasisidele; — pärast OLAFi ümberstruktureerimist 2012. aastal nimetati kõik kõrgema astme juhid ja üle 75 % keskastme juhtidest nende senistes üksustes/direktoraatides uuesti ametisse, paljud töötajad lahkusid ja üle veerandi allesjäänud töötajatest kaalus lahkumist, mis paneb kokkuvõttes tõsiselt muretsema ekspertteadmiste järjepidevuse pärast OLAFis.

47. Seetõttu soovis järelevalvekomitee, et OLAFi peadirektor teavitaks komiteed korrapäraselt nende probleemide käsitlemiseks ette nähtud või rakendatud meetmetest.

3. KOOSTÖÖ OLAFiga

Järelevalvekomitee soovituste järgimine OLAFis

48. Järelevalvekomitee esitas 2012. aastal OLAFi peadirektorile hulga soovitusi, mis käsitlesid eelkõige põhiõiguste kaitset ja menetluslikke tagatisi (16). Järelevalvekomitee esialgsest analüüsist nähtub, et enamikku komitee 2012. aasta soovitusi ei ole rakendatud rahuldavalt. OLAFi peadirektori vastustes ei ole soovituste järgimata jätmist piisavalt põhjendatud või ei ole neis olnud sisulist teavet soovituste väidetava rakendamise kohta. Seepärast analüüsib järelevalvekomitee seda küsimust eraldi arvamuses, mis esitatakse 2014. aastal.

OLAFiga koostöö tegemise kord

49. Järelevalvekomitee pidas aruandeperioodil OLAFi peadirektoriga ulatuslikke ja pikki arutelusid juhtumiga seotud teabele ligi pääsemise teemal. Nende arutelude tulemused kajastuvad töökorras, (17) millele OLAFi peadirektor ja järelevalvekomitee esimees kirjutasid alla 14. jaanuaril 2014. Töökorras on sätestatud i) järelevalvekomiteele esitatava OLAFi uurimistegevust käsitleva teabe ulatus, ii) teabe esitamise metoodika ja iii) tähtajad. Töökorra eesmärk on luua õiglane tasakaal järelevalvekomitee kontrollivajaduste ja OLAFi kohustuse vahel kaitsta oma juurdlustega seotud teabe konfidentsiaalsust.

50. Liikmesriikide õigusasutustele edastatavate juhtumite puhul väljendas järelevalvekomitee oma soovi saada koopia arvamustest, mille juurdluste väljavalimise ja läbivaatamise üksus esitab OLAFi peadirektorile lõpparuande ja soovituste kohta, et järelevalvekomitee saaks kontrollida menetluslike tagatiste kohaldamisel tehtud edusamme. Kuna see dokument võib sisaldada isikuandmeid, leppis järelevalvekomitee OLAFiga kokku, et kõigepealt tuleb paluda selles küsimuses Euroopa andmekaitseinspektori arvamust. See arvamus on praegu koostamisel.

51. Teavet, mida OLAFi peadirektor on kohustatud töökorra alusel järelevalvekomiteele korrapäraselt saatma, esitati esimest korda 31. jaanuaril 2014, käesoleva aruande aruandeperioodi viimasel päeval. Seetõttu esitatakse üksikasjalikum hinnang töökorra rakendamise kohta järgmises aruandes.

52. Kuna töökorra sisseseadmine on oluline saavutus, nõuab järelevalvekomitee nüüd selle rakendamise, eriti OLAFist järelevalvekomiteele edastatava teabe sisu täiustamist. Vastasel juhul ei saa järelevalvekomitee täita tulemuslikult oma järelevalveülesandeid.

4. KOOSTÖÖ SIDUSRÜHMADEGA

Kohtumised ELi institutsioonidega

53. Ajavahemikus 2013. aasta maist kuni 2013. aasta juunini kutsuti järelevalvekomiteed tutvustama oma 2012. aasta tegevusaruande järeldusi Euroopa Parlamendile (eelarvekontrollikomisjonile), nõukogule (pettusevastase võitluse töörühmale) ja Euroopa Kontrollikojale.

54. Veel mitmel kohtumisel eelarvekontrollikomisjoniga ja volinik Šemetaga andis järelevalvekomitee aru OLAFi juurdluste tulemustest ja põhiõiguste austamisest. Komitee esitas ka oma järeldused, mis käsitlesid OLAFi üle teostatava järelevalve tulemuslikkust, OLAFi määruse reformimist ja OLAFi jaoks ette nähtud uut järelevalvestruktuuri, nagu on kavandatud komisjoni teatises „OLAFi juhtimise parandamine ja juurdlustega seotud menetlustagatiste tugevdamine” (18).

55. 2013. aasta novembris korraldas järelevalvekomitee mitteametliku arvamustevahetuse probleemide üle, millega OLAFil ja järelevalvekomiteel tuleb pärast määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 jõustumist silmitsi seista.

Arvamustevahetus ELi institutsioonidega

56. 2013. aasta augustis hakkas järelevalvekomitee ette valmistama OLAFi tegevusega seotud poliitika teemalist ametlikku arvamustevahetust komisjoni, parlamendi, nõukogu ja kontrollikojaga, nagu on ette nähtud määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 artikliga 16. Järelevalvekomitee tegi ettepaneku keskenduda kõigepealt reformitud OLAFi jaoks ette nähtud järelevalveraamistikule. Kahetsusväärsel kombel kaasas komisjon ettevalmistavate koosolekute korraldamisse kõik muud osalejad peale järelevalvekomitee. Seepärast ei ole veel teada, kas esimene arvamustevahetus täidab määruses sätestatud eesmärke.

Euroopa Parlamendi avalik kuulamine menetluslike tagatiste teemal

57. 2013. aasta oktoobris võttis järelevalvekomitee oma järelevalvealastele kogemustele tuginedes vastu seisukoha, miskäsitleb menetluslike tagatiste tugevdamist OLAFis (19). Järelevalvekomitee tutvustas oma seisukohta seoses määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 võimalike uute muudatustega, mille tegemise ettepaneku oli komisjon esitanud oma teatises, parlamendi korraldatud avalikul kuulamisel (20).

58. Järelevalvekomitee kiitis komisjoni ettepaneku heaks, kuid juhtis tähelepanu sellele, et mõni struktuurne lahendus tuleks uuesti läbi vaadata, pidades eriti silmas OLAFi ja järelevalvekomitee sõltumatust. Eelkõige tuleks ära hoida praeguste ja kavandatavate järelevalvestruktuuride vahelised võimalikud pädevuskonfliktid ja topelttöö. Järelevalvekomitee pakkus välja alternatiivsed lahendused, millega säiliksid komisjoni kavandatud kasulikud vahendid, kuid millega need vahendid kaasataks ulatuslikku järelevalvemehhanismi.

Kodanikuühiskond

59. Organisatsiooni Transparency International ELi büroo otsustas hinnata ELi lojaalsussüsteemi (21). 2014. aasta jaanuaris kohtusid järelevalvekomitee esimees ja järelevalvekomitee sekretariaadi liikmed organisatsiooni Transparency International ELi büroo esindajatega ning arutasid sellistel teemadel nagu OLAFi ja järelevalvekomitee omavaheline suhe, OLAFi usaldusväärsus ja sõltumatus ning järelevalvekomitees endas kohaldatavad ausa käitumise eeskirjad.

5. JÄRELEVALVEKOMITEE JUHTIMINE

Järelevalvekomitee roll vastavalt määrusele (EÜ, Euratom) nr 883/2013

60. Määrusega (EÜ, Euratom) nr 883/2013 on muudetud mitmel moel järelevalvekomitee rolli ja järelevalvevahendeid. Seepärast keskenduti märkimisväärsel osal järelvalvekomitee koosolekutest aruteludele, mille raames käsitleti nende muudatuste mõju järelevalvekomitee tegevusele.

61. Järelevalvekomitee analüüsis põhjalikult muudatusi, mis tehti seoses komitee eesmärgi ja rolli, põhiülesannete ning järelevalve- ja aruandlusvahenditega. Uue OLAFi määruse valguses koostatud järelevalvekomitee dokumendis, milles käsitletakse järelevalvekomitee ülesandeid, pädevusi ja eesmärke, (22) selgitatakse neid muudatusi, järelevalvekomitee kontrollimeetodeid ja rolli, mis on komitee sekretariaadil, kelle sõltumatu toimimine tagab järelevalvekomitee enda sõltumatuse.

Prioriteedid ja eesmärgid

62. Järelevalvekomitee määras kindlaks oma eelseisva volituste perioodi strateegilised eesmärgid ja prioriteedid, et suurendada komitee põhitegevuse tõhusust ja mõju ning koos sellega OLAFi juurdlustegevuse toetamist ja OLAFi sõltumatuse tugevdamist. Järelevalvekomitee määras kindlaks järgmised strateegilised eesmärgid: i) töötada välja tõhusad ja pragmaatilised järelevalvevahendid; ii) parandada koostööd OLAFi ja selle peadirektoriga; iii) osaleda sidusrühmana pettusevastase poliitika elluviimises; iv) suurendada ELi institutsioonides ja liikmesriikides järelevalvekomitee nähtavust; v) arendada järelevalvekomitee töömeetodeid; vi) kindlustada järelevalvekomitee ja komitee sekretariaadi sõltumatu toimimine; vii) anda oma panus seadusandlikku ettepanekusse tõhustada OLAFi järelevalvet. Nende eesmärkide saavutamiseks pani järelevalvekomitee paika hulga prioriteete, mida samuti tutvustatakse järelevalvekomitee ülesandeid, pädevusi ja eesmärke käsitlevas dokumendis, mis sisaldab ühtlasi järelevalvekomitee keskpikka strateegiat.

Käitumisjuhend

63. 9. oktoobril 2013 võttis järelevalvekomitee vastu käitumisjuhendi koos seletuskirjaga erapooletuse tagatiste ja huvide konflikti ohu kohta järelevalveülesannete täitmisel (23). Järelevalvekomitee rõhutas, et komitee liikmetel on üldjuhul oluline roll oma riigi õigussüsteemis või asutuses, mis võimaldab neil tegutseda OLAFi partnerina liikmesriigi tasandil ükskõik millises OLAFi juhtumi etapis. Samal ajal kontrollivad nad korrapäraselt OLAFi juhtumeid, eriti neid, mille puhul tuleb edastada teavet liikmesriigi õigusasutustele. Seepärast võib tekkida olukord, kus komitee liikmed võivad seista silmitsi ühe ja sama OLAFi juhtumiga nii oma riiklike ülesannete täitmise raames kui ka järelevalvekomitee liikmena. Seetõttu on oluline kanda hoolt selle eest, et juhtumi käsitlemisel neilt kahelt positsioonilt ei tekiks ühtki tegelikku ega potentsiaalset huvide konflikti, mis ähvardaks vähendada avalikkuse usku komitee liikmete töö erapooletusse ja objektiivsusse. Järelevalvekomitee koostas ülevaate komitee liikmete eriülesannetest, mis võivad viia huvide konfliktini, lisades kokkuvõtte konkreetsetest olukordadest, kus huvide konflikt võibd tekkida. Käitumisjuhendis on ette nähtud selge kord toimimiseks huvide konflikti korral.

64. Selleks et see poliitika ja käitumisjuhend õiguslikus mõttes selgelt paika panna, pidas järelevalvekomitee asjakohaseks muuta oma kodukorda. See töö on praegu käimas.

Töömeetodid

65. 2013. aasta märtsis tervitas järelevalvekomitee oma uut liiget Tuomas PÖYSTIt. Oma 2013. aasta oktoobris toimunud koosolekul valis järelevalvekomitee Johan DENOLFi veel üheks aastaks komitee esimeheks.

66. Ajavahemikus 2013. aasta veebruarist kuni 2014. aasta jaanuarini (k.a) toimus Brüsselis ja Luxembourgis 11 järelevalvekomitee täiskogu koosolekut. Esimees, raportöörid ja sekretariaadi liikmed kohtusid korrapäraselt ka selleks, et käsitleda konkreetseid küsimusi ning tegeleda täiskogu koosolekute ettevalmistamise ja järelmeetmetega.

67. Iga ulatuslikuma teema uurimiseks määras järelevalvekomitee raportööri. Seda tehti eelkõige selliste teemade puhul nagu OLAFi eelarve, OLAFis rakendatava kaebuste käsitlemise menetluse analüüs, OLAFi peadirektori juhised töötajatele juurdlusmenetluste kohta, OLAFi juurdlusprioriteedid ja OLAFis rakendatava juhtumite väljavalimise menetluse analüüs. Raportöörid töötasid arvamuste eelnõude või täiskogu koosolekute aruteludokumentide koostamisel koos järelevalvekomitee sekretariaadiga.

68. 2013. aasta veebruaris toimunud täiskogu koosolekul tutvustas järelevalvekomitee sekretariaat OLAFi kõrgemale juhtkonnale järelevalvekomitee töömeetodeid, eelkõige seoses juhtumitega, mille OLAF pidi edastama liikmesriikide õigusasutustele. Selgitati ka seda, millist teavet järelevalvekomitee oma ülesannete nõuetekohaseks täitmiseks vajab. Selle ettekande põhjal töötas järelevalvekomitee välja rea järelevalvesuuniseid. Pärast määruse (EÜ, Euratom) nr 883/2013 jõustumist on järelevalvekomitee tegelenud uute järelevalvesuuniste kehtestamisega.

6. JÄRELEVALVEKOMITEE SEKRETARIAAT

69. Järelevalvekomitee sekretariaat koosneb juristidest, uurijatest ja assistentidest, kes tagavad OLAFi juurdlustegevuse igapäevase järelevalve ja aitavad järelevalvekomitee liikmetel oma ülesandeid täita. Sekretariaat võtab vastu kogu järelevalvekomiteele esitatava teabe ja teostab selle esialgse läbivaatamise. Sekretariaat vastutab ka järelevalvekomitee jaoks õigusalase nõu ettevalmistamise eest.

70. Järelevalvekomitee soovib toonitada, et komitee sekretariaat peab olema võimeline aitama komiteel täita oma järelevalveülesandeid lojaalselt ja tõhusalt, puutumata kokku võimaliku huvide konflikti ohuga, kuivõrd OLAFi töötajad alluvad OLAFi peadirektorile. Paaril viimasel aastal on järelevalvekomitee pidevalt rõhutanud seda, kui tähtis on komitee sõltumatu ja tõhus toimimine. Selleks on vaja sõltumatut ja piisavalt töötajaid omavat sekretariaati, mis — ehkki kuuludes OLAFi struktuuri — tegutseb iseseisvalt ja üksnes järelevalvekomitee juhiste kohaselt. Järelevalvekomitee on rahul, et komitee sekretariaadi sõltumatu toimimine on nüüd tagatud määrusega (EÜ, Euratom) nr 883/2013 (24).

71. Järelevalvekomitee on kindlaks teinud neli põhitingimust, mis tagavad sekretariaadi sõltumatu toimimise: i) sekretariaadi juhataja töölevõtmine, hindamine ja edutamine toimub järelevalvekomitee arvamuste alusel; ii) sekretariaadi juhataja liigitatakse ümber kõrgema juhtkonna liikmeks; iii) sekretariaadi töötajad võtab tööle ning neid hindab ja edutab sekretariaadi juhataja; iv) sekretariaadi eelarve täitmine delegeeritakse sekretariaadi juhatajale. Järelevalvekomitee on alustanud OLAFi peadirektoriga selle uue regulatiivse nõude rakendamise teemal arutelusid, mis praegu veel kestavad.

72. Järelevalvekomitee on rahul ka sellega, et OLAFi peadirektor on kehtestanud sekretariaadis ametikohtade arvuks taas kaheksa, nagu see oli enne OLAFi ümberstruktureerimist 2012. aastal.

Kuidas järelevalvekomiteega ühendust võtta?

Järelevalvekomitee sekretariaadi kaudu:

posti teel: J30 13/62 — Rue Joseph II, 30 — 1049 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË telefoni teel: +32 22984022 e-posti teel: OLAF-FMB-supervisory-committee@ec.europa.eu faksi teel: +32 22959776 Veebisait http://ec.europa.eu/anti_fraud/about-us/supervisory-committee/index_en.htm

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL, Euratom) nr 883/2013, 11. september 2013, mis käsitleb Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) juurdlusi ning millega tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1073/1999 ja nõukogu määrus (Euratom) nr 1074/1999 (ELT L 248, 18.9.2013, lk 1).

(2) Artikkel 15.

(3) Vt 5. lisa.

(4) Vt 3. lisa.

(5) Vt 4. lisa. Kuigi see arvamus võeti vastu 2014. aasta märtsis, otsustas järelevalvekomitee lisada selle käesolevale tegevusaruandele, sest peaaegu kogu arvamusega seotud töö tehti aruandeperioodil.

(6) Järelevalvekomitee vaatas 2013. aastal läbi 186 üheksa kuu aruannet.

(7) 21 juhtumist, mille OLAF edastas 2013. aasta jaanuaris järelevalvekomiteele ning mille puhul tuli edastada teavet liikmesriigi õigusasutustele, teatati järelevalvekomitee 2012. aasta tegevusaruandes. Kokku saadi 2013. aastal 77 juhtumit.

(8) OLAF edastas järelevalvekomiteele lõpp- või vahearuandeid ja soovitusi käsitlevad arvamused 77st 2013. aastal liikmesriigi õigusasutustele edastatud juhtumist 72 puhul.

(9) Viimati nimetatud juhul küsitleti asjaomast isikut OLAFi endise käsiraamatu eeskirjade alusel.

(10) Vt 2. lisa.

(11) EÜT L 145, 31.5.2001, lk 43.

(12) Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade artikkel 22a ja liidu muude teenistujate teenistustingimuste artikkel 11.

(13) Pärast konsulteerimist komisjoni õigustalitusega — vt OLAFi peadirektori 10. novembri 2008. aasta teatis OLAFi töötajatele.

(14) ELT L 257, 28.9.2013, lk 19.

(15) Vt 1. lisa.

(16) Vt 7. lisas esitatud kokkuvõte.

(17) Vt 10. lisa.

(18) COM(2013) 533 final, 17.7.2013.

(19) Vt 6. lisa.

(20) 3. oktoobri 2013. aasta avalik kuulamine „OLAF ja asjaomaste isikute õigused”.

(21) Vt http://www.transparencyinternational.eu/european-union-integrity-system-study/.

(22) Vt 8. lisa.

(23) Vt 9. lisa.

(24) Põhjendus 40.

LISAD 1. Arvamus nr 1/2013: OLAFi esialgne 2014. aasta eelarveprojekt 2. Arvamus nr 2/2013: OLAFi-sisese kaebuste käsitlemise korra kehtestamine 3. Arvamus nr 1/2014: OLAFi juurdlusprioriteedid 4. Arvamus nr 2/2014: uurimiseks võetavate juhtumite väljavalimine OLAFis 5. Järelevalvekomitee märkused OLAFi juurdlusmenetluste kohta 6. Seisukohavõtt, mis käsitleb menetluslike tagatiste tugevdamist OLAFis 7. Järelevalvekomitee 2012. aasta soovitused 8. Järelevalvekomitee ülesanded, pädevus ja eesmärgid: keskpikk strateegia 9. Järelevalvekomitee liikmete käitumisjuhend ning seletuskiri erapooletuse tagatiste ja huvide konflikti ohu kohta järelevalveülesannete täitmisel 10. OLAFiga koostöö tegemise kord

1 LISA OPINION No 1/2013 OLAF's preliminary draft budget for 2014 Brussels, 16 July 2013 INTRODUCTION At the meetings of 27 February and 16 July, 2013, OLAF's Supervisory Committee examined OLAF's preliminary budget for 2014 and adopted the following opinion. In accordance with the Regulation (EC) No 1073/1999 of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 concerning investigations conducted by the European Anti-Fraud Office (OLAF) (1) and Article 3 of the Commission Decision 1999/352/EC, ECSC, Euratom (2), the European Anti-Fraud Office (hereinafter OLAF) shall have full independence to exercise its investigative function in all institutions, bodies, offices and agencies established by or on the basis of the Treaty on the European Union, Treaty on the Functioning of the European Union and the Euratom Treaty. To do this and to ensure that OLAF is able to function in an efficient and effective manner and contribute in the best possible way to the Union's objectives of the fight against fraud defined in Article 325 of the Treaty on the Functioning of the European Union, a specific budget line within the Commission budget (European Commission section of the general budget of the European Union) is created for OLAF. (3) In accordance with Article 11 of the Regulation (EC) No 1073/1999 the mission of the OLAF Supervisory Committee (SC) is to reinforce the independence of OLAF in the exercise of OLAF's investigative function. In the reform of Regulation (EC) No 1073/1999 adopted by the European Parliament and the Council in 2013, the role of the SC has been strengthened as guardian of the independence of OLAF in its investigative function and in the supervision of the respect of fundamental rights and freedoms. In this context, and with a view to the powers conferred by the Commission on the SC (4), the SC has considered OLAF's preliminary draft budget (PDB) and the Commission draft budget for 2014 concerning OLAF and delivers the following Opinion. The objective of the procedure in which the SC adopts an Opinion on OLAF's preliminary draft budget and draft budget is to give assurance that the draft budget duly takes into account the independence of the investigative function of OLAF and that OLAF is resourced to function effectively and efficiently as an inter-institutional service in stepping up the fight against fraud as foreseen by the Union legislator in Regulation (EC) No 1073/1999. The SC Opinion on the preliminary draft budget also creates a documented forum of the SC advice to the Director-General of OLAF and to the Budgetary Authority of the Union and other Institutions of the Union on the prerequisites for efficient allocation and use of resources to and within OLAF. In this way the SC Opinion contributes to the attainment of value for money, legal certainty and efficient anti-fraud policy in the European Union. The Opinion of the SC is not therefore limited only to commenting on the budget line on the SC of the OLAF. I. RESOURCES In the draft budget presented by the Commission on 26 June 2013, the OLAF budget will be increased by approximately 1,5 % with a total expenditure of EUR 58 523 000. The increase comes principally from the transfer of an additional 6 posts from headquarters budget line ‘Expenditure related to officials and temporary staff working with the institution to OLAF’. If the impact of the EU enlargement to include Croatia is taken into account, the increase in the OLAF expenditure is 0,7 %. In the draft budget presented by the Commission the general increase in the Commission's administrative expenditure is 0,1 % and 0,8 % when taking into account the expenditure resulting from the enlargement to Croatia. The OLAF Budget has not been subject to the same strict savings measures as those within the Commission services in general. The SC notes this with satisfaction and considers that this line on resources provides the conditions necessary to continue the fight against fraud as one of the important priorities of the European Union. The budget line concerning buildings and IT has been kept on zero growth in accordance with the general orientation of the Commission. The SC observes that a well-organised and up-to-date ICT support and infrastructure are necessary conditions for a cost-effective fraud investigation function. The SC has no objection to the general orientation in the Commission draft budget but SC would stress the need to keep both OLAF's Case Management, ICT analytics and other information systems up to date in order to enable OLAF to function efficiently. Allocation of resources to priority activities The SC has regularly recommended to OLAF in its previous opinions on the budget to allocate more staff to OLAF's core business — investigations — by shifting them from the support units. In addition, the SC has proposed clarification of the distinction between investigative and operational activities of OLAF. The SC notes the reorganisation of OLAF put in place on 1 February 2012 in which resources at the organisational level were increasingly concentrated on investigations. As a result of this, in the OLAF Report of 2012, the distribution of staff in the units dealing with the fight against fraud, OLAF policy strategy and coordination and administrative support is reported separately. This goes in the direction of clarification of the distinction between investigative and other operational activities of OLAF in line with the SC's earlier recommendations. However, the SC considers that clarification between investigation and investigation support functions, anti-fraud policy functions and other operational activities of OLAF should go still further. Opening and follow up of the investigations The SC would mention that consistent application over the years of the investigative policy priorities in line with Union's anti-fraud policy and the Commission's anti-fraud strategy is a core issue in the resources management of OLAF and in the performance of its investigative function. The SC notes that in the OLAF Management Plan the alignment with the investigative policy priorities is defined as one of the performance indicators for OLAF. (5) The SC underlines the importance of transparent and reliable follow-up of the investigative policy priorities. The SC would refer to its earlier observations and statistics as presented by the European Court of Auditors in the Special Report No 2/2011 (6) on the low number of OLAF investigations leading to convictions by Member States judicial authorities. (7) The SC considers that the rate of OLAF reports leading to convictions is one of the key indicators of the effectiveness of OLAF's investigative function requiring close and open attention. The SC recognises that the reasons why OLAF reports do not lead to conviction may, in some instances lie outside OLAF's control, however, the impact of such external factors should be carefully analysed and transparently reported. The SC therefore encourages OLAF to continue to develop indicators and report on them in a transparent and reliable manner in order to show an example of value for money and to demonstrate the positive impact that contribution of additional resources to OLAF has in the fight against fraud in the European Union, appropriate follow-up thus ensuring that the ultimate results of investigations are achieved. Without this OLAF risks carrying out good, hard work which may ultimately not produce the required results. HR strategy The reorganisation of the Office resulted in significant shifts of staff and modifications in their job description or even a completely new allocation of tasks. In such circumstances the SC reiterates its earlier position that it is essential to have an appropriate human resources strategy built on the identified and real needs of the organisation and its priorities, with the aim of giving direction and maximising the use of existing resources. The SC draws particular attention to OLAF's ability to recruit and maintain high quality professionals in its investigative functions as a focal point of cost-effective anti-fraud service at the Union level. A crucial element of the human resources strategy should continue to be the continuous training related to internal mobility and overall restructuring. It should address the optimum balance between administrators and staff members with administrative professional background performing core investigative tasks and assistants providing support services. Recommendations: — Effective follow-up of investigations must be ensured and results of the investigations reported with timely and reliable indicators — OLAF shall continue to develop indicators describing the efficiency and quality of its investigative function and on the alignment with the anti-fraud policy of the European Union and anti-fraud strategy of the European Commission — A human resources strategy based on a needs assessment of OLAF's current activities should be developed and focus given to training, career development, succession planning and appropriate balance between assistants providing support services and administrators performing core investigative tasks. II. BUDGETARY PROCEDURE The Commission Decision establishing OLAF is clear that the SC must be consulted on the PDB of OLAF before it is sent to the Director-General for Budgets (8). Up to now the Director-General of OLAF has transmitted the PDB to the Committee after ‘technical’ meetings/arrangements with DG Budget. In 2013 the SC was presented with the preliminary draft budget in February and informed in June with regard to the Commission Decision on the draft budget for 2014. The SC believes that to provide an effective opinion on the PDB is one of its core tasks and would remind the Director-General of OLAF to undertake a substantive consultation with the SC prior to budget negotiations with DG Budget. Furthermore, the SC would encourage the Director-General to consult the SC on the OLAF Annual Management plan in order to have independent support and feed-back based on the follow-up of the investigative function by the SC. Conclusion: — The Director-General of OLAF shall ensure that the SC be effectively consulted regarding the next PDB by means of a real and substantive exchange of opinions between the Director-General and the Committee before the PDB is sent to the Director-General for Budget in any form. III. THE SC AND THE SECRETARIAT OF THE SC The SC expenditure The SC notes that the budget line of the expenditure related to the SC is not changed in 2014 draft budget. The SC draws attention to the fact that with the extended responsibilities attributed to the SC by the Union legislator, the performance of the duties of the SC requires the devotion of a considerable amount of time by its Members who, by definition, do so on a part time bases. The Resources of the Secretariat of the SC In accordance with Regulation (EC) No 1073/1999 the SC has a crucial role to play in the monitoring of OLAF's investigative function. Moreover, the SC has a specific inter-institutional character. In the discharge of its duties assigned by the legislator, the SC is dependent on its Secretariat. The SC would like to point out that the role of the Secretariat is primarily not to assist in the organisation and documentation of the meeting of the SC. In practice, the SC Secretariat performs an overall, regular monitoring of the investigative function of OLAF. This results from the fact that it is the SC Secretariat which has access, in accordance with the established access arrangements, to the OLAF Case Management System. The data protection rules de facto require that access to case information by the SC is implemented via the SC secretariat. An adequately staffed Secretariat with high quality personnel is thus a vital condition for the SC in the discharge of its duties as stipulated by the legislator. The SC considers that the 2014 draft budget creates conditions for appropriate resourcing of the SC Secretariat. The SC would point out the general principle of sincere cooperation between Institutions and bodies of the European Union, which is a general principle of the Union law, specifically that Regulation (EC) No 1073/1999 sets out further requirements on the sincere cooperation between the Director-General of OLAF and the SC. The Director-General of OLAF shall, in the spirit of sincere cooperation, consult the SC on all issues which relate to the staffing, promotion of personnel and resources of the SC Secretariat. To be fully informative and representative of the total cost of supervision, the budget entry for the SC should incorporate the total cost of operations stemming from the duties stipulated in Regulation (EC) No 1073/1999, that is, all the SC Members' expenditure as well as that of its Secretariat which includes their salaries, training, travel etc. OLAF has the privilege of transferring its funds freely from one line item to another. By joining up the total cost of the SC's function in a separate budget entry it is ensured that funds targeted for use by the SC are actually used for the supervisory function. However, funds remaining unused could be redeployed to other headings within the OLAF budget. Such redeployment should only be possible with prior notification to the SC and its approval. The Head of the SC Secretariat should be sub-delegated as the authorising officer to manage the total fund allocation for the SC's operations under the control of the Committee. Having one budget line which incorporates all expenditure will facilitate the management and efficiencies of the supervisory framework whilst, at the same time, any unused funds are passed on to other OLAF budget lines by the Director-General upon the approval of the SC. A separate budget line has the benefit of transparency and reflects also the independence of the SC in line with the Regulation. At the same time, this separate budget line will inform the three institutions appointing the SC regarding the resources specifically allocated to the supervisory function. Secretariat Staff The SC maintains its position, as expressed in its previous opinions on the OLAF budget, on the minimum requirement of eight Secretariat staff, which is equivalent to the current needs of the SC. This represents about 2 % of OLAF staff (9) which the SC deems the minimum number required for it to carry out its monitoring function efficiently. (10) The SC would point out that the legal duties of the SC require a small, but high quality staff in Secretariat. The SC has noted with satisfaction the intention of the OLAF Director-General to allocate additional posts to the Secretariat. The SC expects a fluid and rapid implementation of the announced intention. Furthermore, the SC is of the opinion that, with regard to the appointment of the Head of the Secretariat and other staff for its Secretariat, including internal transfers, there should be close consultation with the Committee, as indicated in its Rules of Procedure (11) reflecting the principle of cooperation stipulated in the Regulation. The SC acknowledges that the Commission staff rules and the appraisal and promotion system do not currently permit the SC Members to evaluate the performance of the staff of the Secretariat directly. The SC also notes that nothing in the Commission staff rules and appraisal and promotion system excludes the consultation of the SC and that some Institutions have developed consultation systems for situations in which a member of staff is effectively working for another directorate or body than the one which is legally responsible for the appraisal and promotion. Therefore the SC considers that even though the appraisal of the Head of Secretariat and his promotion are ultimately decided by the Director-General of OLAF, he should make these decisions on the basis of the opinions of the Committee under whose direct authority the Secretariat works, as it is foreseen in the SC's Rules of Procedure (12). This will ensure the continuous independence of the Secretariat in their day to day functions. Recommendations: — Separate budget line for both the SC and Secretariat should be considered to clearly indicate the costs of the SC function and to highlight in a transparent manner the inter-institutional character of the SC and its Secretariat. — The Director-General of OLAF shall, in sincere and close cooperation with the SC, ensure that appropriate resources and staff members are allocated to the SC Secretariat in line with the intention expressed by the Director-General. — Regular monitoring of the investigative function of OLAF and SC access to information depend on a small but high quality Secretariat. The Secretariat should have eight members of staff. — Appointments, appraisal and promotion of the SC Secretariat staff should only be made following the approval of the SC, thus ensuring full independence of the SC Secretariat in the performance of its duties. — Appraisal of the Head of Secretariat and his promotion should be decided by the Director-General on the basis of the SC's opinion. IV. CONCLUSION The SC supports OLAF's draft budget for 2014 with the provision that the above recommendations be taken into consideration. In accordance with Article 6(2) of the Commission Decision of 28 April 1999, the Opinion should be transmitted to the Budgetary Authority by OLAF. Furthermore, the SC invites the Director-General of OLAF to update the SC regularly on measures taken by OLAF towards implementation of the recommendations in this Opinion. Adopted in Brussels, on 16 July 2013 For the Supervisory Committee, Johan DENOLF Chairman (1) Regulation (EC) No 1073/1999 of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 concerning investigations conducted by the European Anti-Fraud Office (OLAF) (OJ L 136, 31.5.1999, p. 1). (2) Commission Decision 1999/352/EC, ECSC, Euratom of 28 April 1999 establishing the European Anti-Fraud Office (OLAF) (OJ L 136, 31.5.1999, p. 20). (3) See Art. 13 of Regulation (EC) No 1073/1999 (Art. 18 of the Regulation amended as of 1 October 2013). (4) Article 6 of the Commission Decision 1999/352/EC, ECSC, Euratom. (5) See OLAF Annual Activity Report 2012 final, Ares (2013) 509786 — 26.3.2013: chapter 1.3, Specific objectives for ‘fight against fraud’: investigative and coordination activities, p. 5. (6) Special Report No 2/2011, ‘Follow-up of Special Report No 1/2005 concerning the management of the European Anti-Fraud Office’. (7) See the SC Opinion 1/2012 of the 2013 OLAF draft budget, reproduced as Annex 2 of the SC Annual Report of 2012. (8) Article 6(2) of the Commission Decision 1999/352/EC, ECSC, Euratom cited above provides: ‘After consulting the Surveillance Committee, the Director shall send the Director-General for Budgets a preliminary draft budget to be entered in the special heading for the Office in the annual general budget’. (9) According to the OLAF report for 2011, there are 437 staff in the Office. (10) For the detailed analysis of the SC workload and consequently of the necessary SC Secretariat resources, see the note of the Head of the SC Secretariat of 21 March 2013. In view of the incoming amendments to Regulation (EC) No 1073/1999 entrusting additional tasks to the SC, the resources of the SC Secretariat may require reinforcement in the year 2014. (11) Article 11(3) of the SC's Rules of Procedure provides as follows: ‘In any case, the Head of the Secretariat shall inform the SC about the candidates for membership of the Secretariat. Once the applications are known, the Committee shall discuss in the plenary session whether they meet the Committee's working needs with a view to submitting a proposal for their appointment to OLAF's Director-General’ (OJ L 308, 24.11.2011, p. 114). (12) Article 11(5) of the SC's Rules of Procedure provides as follows: ‘The Supervisory Committee shall periodically evaluate the work of the Head of the Secretariat and of the Secretariat members’.

2 LISA OPINION No 2/2013 on establishing an internal OLAF procedure for complaints The Supervisory Committee of the European Anti-Fraud Office (OLAF) examined the options for redress open to persons involved in OLAF's investigations regarding potential violations of their rights and procedural guarantees. The Committee found that such persons do not have sufficient and immediate remedies to redress potential violations either through an external (an EU or national court, the European Ombudsman or the European Data Protection Supervisor) or internal mechanism (OLAF itself). The Committee believes that the new Regulation (EU, Euratom) No 883/2013 concerning investigations conducted by OLAF has not resolved the problem, since it does not introduce a mechanism for dealing with individual complaints. The Committee expressed the opinion that the current legislative gap could be closed by putting in place a transparent and efficient complaints procedure within OLAF, to deal with complaints alleging potential breaches of fundamental rights and procedural guarantees in the course of an OLAF investigation. The Committee therefore recommended that the Director-General of OLAF institute such an internal procedure and put forward concrete suggestions with regard to its implementation. INTRODUCTION 1. OLAF has been given far-reaching powers of investigation in order to efficiently carry out its mission to protect the financial interests of the EU. The exercise of these powers is very likely to touch upon the fundamental rights of persons concerned by investigations (1), and therefore their respect by OLAF is essential. It contributes — as the SC has already emphasised (2) — not only to ensuring the effectiveness and efficiency of OLAF's investigative activities, but also to consolidating its reputation, credibility and ultimately its independence. 2. OLAF is obliged to ensure the protection of fundamental rights by safeguarding the procedural guarantees as listed by the EU Charter of Fundamental Rights (3). In addition, the EU legislator decided to enhance OLAF's accountability for its investigative activities by reforming its legal framework (4) which resulted in the adoption of Regulation (EU, Euratom) No 883/2013 (5) (hereinafter, the Regulation). 3. The SC welcomes the changes brought by the Regulation but would like, nevertheless, to point out that the mechanisms put in place to enforce the procedural guarantees need further improvement. The Regulation provides for a legality check (6) and a monitoring mechanism (7), but does not establish a mechanism for dealing with individual complaints which would be, in the SC's view, indispensable for ensuring effective protection of fundamental rights. 4. In the SC's opinion, persons involved in OLAF investigations do not have sufficient and immediate remedies to redress potential violations of their rights and the recent reform of the legal framework has not solved that problem. Therefore, the SC takes the view that the Director-General of OLAF ((hereinafter, the DG) should swiftly establish a transparent and stable internal procedure for dealing with individual complaints. I. INSUFFICIENCY OF THE EXISTING REDRESS MECHANISMS 5. Persons considering that, in the course of an investigation, OLAF breached their fundamental rights and wishing to complain, have at their disposal various means of judicial and non-judicial review which, however, may be insufficient, for the reasons stated below. 6. Firstly, they may seek the direct judicial review by an EU Court (action for annulment, action for damages and request for interim relief) or indirectjudicial review by EU and national courts (preliminary ruling procedure). (8) However, it should be noted that these actions are governed by rather strict rules on admissibility (9) and must fulfil a number of conditions to trigger a right to reparation (10). Even when an action is successful, ‘Judicial protection is obtained long after the contested investigative act and the act as such is not affected by the EU court's ruling; only compensation for the prejudice created by that act is obtained’ (11). 7. Secondly, persons wishing to complain may address themselves to the European Data Protection Supervisor (EDPS), who is specifically entrusted (12) with the competence of hearing and investigating complaints lodged by persons whose personal data are processed by OLAF. However, the material scope of his review is limited to the protection of personal data and privacy. 8. Thirdly, the European Ombudsman (EO) is competent to investigate complaints regarding maladministration (13) against OLAF, namely failure to act in accordance with the law, to respect the principles of good administration, or breaches of fundamental rights. Nevertheless, it is the EO's view — which the SC fully shares — that an institution ‘in frequent contact with people who may have reason to complain should provide for a first line complaints mechanism allowing for their problems to be addressed and solved rapidly, before, in the event that resolution is not successful, having to turn to other redress mechanisms, such as Ombudsmen and courts’ (14). The SC considers that this statement also applies to OLAF. 9. Fourthly, the SC itself — as the OLAF's supervisory body — is quite often the addressee of individual complaints which it takes into consideration as a valuable source of information concerning OLAF's investigations and thus triggering the SC's monitoring activity. The SC's role, as emphasised by a ruling of the EU General Court (15) and confirmed by Regulation (EU, Euratom) No 883/2013, is to monitor developments concerning the application of procedural guarantees and the duration of investigations (16) which cannot be carried out without examination of individual cases. However, the SC was not established as a complaints body and its supervision takes place only ex post, since the SC cannot intervene in ongoing investigations. Furthermore, the SC regrets the lack of appropriate monitoring tools at its disposal and the absence of a specific reporting obligation for the DG to inform the SC of complaints addressed to him and, in particular, on the way they were dealt with. 10. In addition to the external mechanisms, the SC notes that an internal mechanism for dealing with individual complaints is not completely absent from the legal framework governing OLAF's investigations. Any official or other servant of the EU who is the subject of an internal investigation has the right to submit to the DG a complaint against an act adversely affecting him in connection with investigations by OLAF (17). However, according to the existing EU case-law, OLAF's investigative acts do not constitute acts adversely affecting the persons concerned within the meaning of Article 90a of the Staff Regulations and therefore are not challengeable acts (18). 11. Moreover, the SC would point out that OLAF staff who are aware of possible illegal activities or serious violations of professional duties that might trigger potential breaches of fundamental rights and procedural guarantees within an investigation have the additional possibility to report wrongdoing within OLAF to the President of the SC, on the basis of Article 22a of the Staff Regulations and of the agreement between the DG and the SC (19). II. LACK OF A COMPLAINT PROCEDURE IN REGULATION (EU, Euratom) No 883/2013 12. The SC notes that the intention of the EU legislator was to strengthen the protection of procedural guarantees applicable in OLAF's investigations (a) by inserting in the Regulation detailed provisions concerning the procedural guarantees and (b) by enforcing them by means of an enhanced review. As a result, Article 9 of the Regulation contains now explicit procedural guarantees and thus defines and clarifies the contents of those foreseen in the Charter. On the other hand, although the EU institutions involved in the legislative process all agreed on the need for a review of potential violation of fundamental rights and put forward various proposals aimed at establishing both an ex ante legality check (relating, inter alia, to the respect of procedural guarantees of persons under investigation, during all stages of the investigation) and an ex post review procedure for handling individual complaints (20), it seems that no consensus was finally reached, since the Regulation does not explicitly put in place any such procedure. 13. The SC would point out that in the past, via its internal rules, OLAF put in place a review procedure open to all persons concerned in internal and external investigations in which procedural guarantees were allegedly not respected in a manner possibly having an impact on the conclusions of the investigation (21). This procedure evolved under the influence of interinstitutional discussions on reforming the OLAF legal framework. Since the Commission's proposal of 17 March 2011 contained provisions on a review procedure (22), the Instructions to Staff on Investigation Procedures (ISIP) (23) adopted by the OLAF DG as of 1 February 2012 anticipated the forthcoming legislative changes with the setting up of a procedure for dealing with complaints concerning an alleged failure to respect procedural guarantees (24). However, that Commission's proposal, which was subject to negotiations during the legislative process, was ultimately not maintained. Therefore, when the ISIP were replaced by the new Guidelines on Investigation Procedures (GIP), which entered into force on the same day as the new OLAF Regulation (1 October 2013), this internal procedure disappeared. 14. As a result, neither the Regulation nor OLAF's internal rules foresee any formal procedure for dealing with individual complaints. Therefore, the objective of improving the mechanisms for redressing potential breaches by OLAF of procedural guarantees of persons under investigation has not been achieved. The SC would point out that the recent Communication from the Commission on Improving OLAF's governance and reinforcing procedural safeguards in investigations (25) supports the SC's view and its repeated recommendations (26) concerning the introduction of transparent and stable procedures for an internal legality check and for an independent review of complaints. This Communication also confirms the need for further improvements to the Regulation, by establishing of the office of a ‘Controller of procedural safeguards’. 15. With its longstanding experience in monitoring OLAF's investigative function and thereby compliance by OLAF with fundamental rights and procedural guarantees, the SC is therefore concerned by the lack of a transparent procedure for dealing with individual complaints and takes the view that, at least during the transitional period, until further amendments to the Regulation are adopted, the current gap should be closed by the DG re-establishing an internal procedure for complaint in OLAF. III. THE WAY FORWARD: AN INTERNAL PROCEDURE FOR COMPLAINTS 16. In OLAF's view, the notion of ‘complaints’ covers (i) complaints concerning procedural guarantees in the context of investigative actions, (ii) complaints against a reply by OLAF to a request for access to personal data and (iii) complaints from whistle-blowers (concerning either OLAF's obligation to inform them on the action taken following their fraud reporting or the protection of their identity) (27). According to information provided by OLAF, in the last three years there were 25 complaints concerning OLAF's investigation activity, of which 13 were addressed to the EO (28), 8 were addressed to the EDPS (29) and 4 were requests for review addressed to OLAF (30). OLAF is also aware of other complaints, addressed to other bodies (e.g. to the SC), but it does not have any systemic overview, register or statistics related to them. 17. Taking into account the number of cases opened by OLAF (718 in 2012 (31)) and the fact that complaints against OLAF are addressed, in particular, to the EDPS, the EO and the SC (32), the small number of complaints addressed to OLAF itself may lead to the conclusion that the absence of a transparent and independent procedure for handling complaints in OLAF effectively deters potential complainants from exercising their rights. 18. The SC notes, from its monitoring experience, that in the previous years the handling of complaints appeared to be carried out on a case-by-case basis rather than through a stable and consistent procedure. The SC shares the EO's view that a case-by-case approach is not ‘the best way to ensure the efficient and transparent handling of complaints’ (33) and that without a proper complaint procedure ‘compliance [with fundamental rights] cannot ultimately be effective’ (34). Such a procedure is a key element of OLAF's accountability and legitimacy, because protecting fundamental rights ‘is not only to the benefit of persons under investigation but also of OLAF, whose legitimacy can only increase when fundamental rights are (seen to be) effectively protected’ (35). 19. The SC considers that, from the OLAF perspective, a complaint procedure would help (i) the detection by OLAF of any breach of its own legal obligations, thus allowing for a prompt reaction, (ii) monitoring by OLAF of compliance with fundamental rights and procedural guarantees by its own staff, (iii) avoiding the risk of discriminatory treatment of persons concerned, (iv) settling possible disputes before they aggravate (36). 20. In the SC's opinion, Article 41 of the Charter of Fundamental Rights (37) (right to good administration) would offer a sufficient legal basis for establishing an internal procedure for dealing with individual complaints. Complainants are entitled to expect from OLAF that their ‘affairs’ are ‘handled’ — according to the principles defined by the Charter. 21. The SC therefore believes that the DG should put in place a transparent and efficient internal procedure for dealing with all the types of complaints related to OLAF investigative activities, including not only complaints alleging potential breaches of fundamental rights in the course of an OLAF investigation, but also those concerning duration of investigations, legality of OLAF's acts, breaches of confidentiality, refusals to provide information. The following practical recommendations are without prejudice to the forthcoming legislative proposals (38) or to the SC's position as expressed in its paper on Reinforcing procedural safeguards in OLAF — in view of the monitoring experience of the Supervisory Committee (39) — they should be regarded as transitional measures until the current legal framework is improved. 22. The SC would firstly point out that it is for the DG to establish and define the exact scope and content of rules on handling of complaints in OLAF. In so doing, the DG should take into consideration a number of requirements triggered by the right to good administration. Recommendations by the EO and the Code of Good Administrative Behaviour should be also taken into account. Without establishing an exhaustive list, the SC would point to the following requirements: — fairness and impartiality, including, inter alia, the requirement that a complaint should be treated by a person not related to the investigation or not in the direct line of hierarchy of the person(s) related to the investigation (40) and the necessity to set out a minimum level of guarantees ensuring the functional independence of the person handling a given complaint, — the requirement to state reasons for the decisions taken following a complaint (41); — a reasonable time-limit for handling a complaint (42), — the right of access to one's file (subject to limitations explicitly foreseen in the Charter (43), — the right to address OLAF in one of the EU official languages and to have an answer in the same language (44), — the requirement to inform the complainant of any possible alternative forms of redress (45). 23. Secondly, with regard to the person entrusted with the handling of complaints, he should have the appropriate competencies, qualifications and experience. Such person should have well defined tasks and benefit from access to appropriate resources. He should have access to all relevant case-related information and OLAF staff should fully cooperate with him. 24. Regarding particularly the requirement of independence, the SC would stress that any effective internal complaint procedure, which would necessarily imply the handling of a complaint by an OLAF (senior) official, requires that this person act, when carrying out his review duties, in full independence of the DG. This is a key element in ensuring external credibility and public trust. The SC acknowledges the difficulty of implementing such a requirement, since this person should report to the DG on his findings while the latter remains the appointing authority deciding on the career progress of all OLAF officials (46). 25. The SC would indicate three possible solutions to that problem. (i) Firstly, the SC Secretariat being the only part of OLAF with regulatory guarantees of independent functioning with regard to the DG (47), the most logical solution would be to place the (senior) official entrusted with handling complaints under the Head of the SC Secretariat, but without involving him in any regular work of the SC. (ii) Secondly, the official could be nominated as a ‘complaint’ advisor to the DG, but his functional independence should be safeguarded by the right to inform the SC whenever he considers that a measure taken by the Director-General puts his independence into question (48) and by the obligation to report on all his findings related to the complaints not only to the Director-General, but also to the SC (49). (iii) Thirdly, the task could be entrusted to the OLAF Legal Advice Unit, but then its Head should have equal safeguards as a ‘complaint advisor’ — in his capacity of the handler of complaints. 26. Finally, the SC considers that information on how to address complaints to OLAF, together with a description of the procedure for handling them, should be published on OLAF's website, for the sake of transparency and legal certainty. Moreover, the SC should be regularly informed of the complaints received by OLAF and the way they have been handled, this allowing it to properly perform its role of monitoring developments concerning the application of procedural guarantees and the duration of investigations. SUPERVISORY COMMITTEE'S RECOMMENDATIONS In the light of the above considerations, the Supervisory Committee: (1) Recommends that the Director-General set up an internal procedure for dealing with individual complaints concerning OLAF investigations; (2) Invites the Director-General to consult the details of the procedure with the SC, before its adoption; (3) Recommends that the Director-General publish the procedure on OLAF's website after its adoption; (4) Expects the Director-General to report regularly to the SC on complaints received by OLAF and the way they have been handled. Adopted in Brussels, December 2013 For the Supervisory Committee Johan DENOLF Chairman (1) Although little consideration was given to this aspect when OLAF was created, the few procedural guarantees defined in the former Regulation (EC) No 1073/1999 were developed by the case-law of the EU General Court. (2) See the SC's Opinion No 5/2010 on Respect for fundamental rights and procedural guarantees in investigations by the European Anti-Fraud Office, point 3. (3) See in particular Article 41 of the Charter. (4) One of the objectives of the reform was to reinforce the protection of fundamental rights and procedural guarantees within OLAF's investigations. (5) Regulation (EU, Euratom) No 883/2013 of the European Parliament and of the Council of 11 September 2013 concerning investigations conducted by the European Anti-Fraud Office (OLAF) and repealing Regulation (EC) No 1073/1999 of the European Parliament and of the Council and Council Regulation (Euratom) No 1074/1999 (OJ L 248, 18.9.2013, p. 1). (6) The legality check relates, inter alia, to the respect of procedural guarantees and fundamental rights of persons concerned (Article 17(7)). (7) Article 15(1). (8) For a thorough overview of the different kinds of judicial review of OLAF's investigative acts, see J.F.H. Inghelram, Legal and Institutional Aspects of the European Anti-fraud Office (OLAF) — An Analysis with a Look Forward to a European Public Prosecutor's Office, Europa Law Publishing, 2011, p. 203. See also X. Groussot, Z. Popov, What's wrong with OLAF? Accountability, due process and criminal justice in European anti-fraud policy, Common Market Law Review 47, 2010, p. 605-643. (9) For example, the actions for annulment introduced against OLAF investigative acts have constantly been declared inadmissible on the grounds that none of such acts has to date been deemed to bring about a distinct change in the applicant's legal position. (10) In actions for damages, there are three conditions to be met in order to trigger a right to reparation: the infringement of a rule of law intended to confer rights on persons; a sufficiently serious breach of this rule; the existence of a direct causal link between the breach of the rule of law and the damage allegedly suffered by the complainant. (11) J.F.H. Inghelram, Judicial review of investigative acts of the European Anti-Fraud Office (OLAF): a search for balance, Common Market Law Review 49, 2012, p. 601-628. (12) Regulation (EC) No 45/2001 of 18 December 2000 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data by the Community institutions and bodies and on the free movement of such data (OJ L 8, 12.1.2001, p. 1). (13) According to the definition given by the EO, ‘Maladministration occurs when a public body fails to act in accordance with a rule or principle which is binding upon it’ (see the EO's Annual Report 1997, p. 23). (14) See the Special Report of the EO in own-initiative inquiry OI/5/2012/BEH-MHZ concerning FRONTEX, 12 November 2013, point 43. (15) Franchet and Byk v Commission (No 2),8 July 2008, Case T-48/05. (16) Article 15(1) of Regulation (EU, Euratom) No 883/2013. (17) See Article 14 of the former Regulation (EC) No 1073/1999. Its content has been included in Article 90a of the Staff Regulations and as a consequence has been deleted from Regulation (EU, Euratom) No 883/2013. (18) See Commission v Antonello Violetti and Others and Nadine Schmit, 20 May 2010, Case T-261/09. (19) See the note of the Director-General to OLAF staff (I/011472 of 10 November 2008) and the note JUR(2008)45321 of 1 April 2008 of the Commission's Legal Service. (20) During the legislative process, the EU institutions put forward various proposals: an independent Review Adviser with the participation of the SC, a Review Panel consisting of senior officials of OLAF and of the Commission's Legal Service, two separate procedures (legality check by legal experts of OLAF and complaints to the Review Adviser via the SC), a review procedure to be set up by the DG within the Office. (21) See the former OLAF Manual — Operational Procedures, version July 2011, point 5.1.6. (22) Article 7b: this procedure aimed at dealing with requests from persons concerned by an investigation, to have an independent opinion regarding the respect of the procedural guarantees provided for in the Regulation. (23) Replacing the former OLAF Manual — Operational Procedures. (24) Article 23 of the ISIP — ‘23.1 Where a natural person concerned by an investigation has requested a review of the handling of his procedural guarantees, the Director-General appoints a member of OLAF staff not connected with the investigation, to conduct such a review. 23.2 The person entrusted with the review must act independently in his review of the complaint and report his findings to the Director-General. 23.3 The Director-General may take appropriate action in respect of any failure to respect procedural guarantees and will inform the complainant’. (25) COM(2013) 533 final, 17.7.2013. (26) See the SC's Annual Activity Report 2012, specifically Section 2 of Annex III. (27) OLAF does not count as ‘complaint’ the applications for access to documents (including ‘confirmatory applications’), the requests for access to personal data, staff complaints (Art. 90 of Staff Regulations), motions to courts, complaints addressed to the Commission which do not concern directly OLAF, letters from informants/whistle-blowers unhappy with OLAF's decision to dismiss a case. (28) 7 complaints in 2013, 3 complaints in 2012 and 3 complaints in 2011. (29) 5 complaints in 2012 and 3 complaints in 2011. (30) 1 request in 2013, 2 requests in 2012 and 1 request in 2011. (31) See the OLAF 2012 Activity Report. (32) See the Annual Activity Reports of the EDPS and the EO. The SC itself received 7 complaints in 2012 and 14 complaints in 2013, concerning, inter alia, alleged failure to respect fundamental rights and procedural guarantees, breach of confidentiality of investigations, duration of investigations. (33) See the EO's Decision closing his inquiry into complaint 3072/2009/MHZ against the Commission, 5 April 2011, point 27. (34) See the Draft recommendation of the European Ombudsman in his own-initiative inquiry OI/5/2012/BEH-MHZ concerning the European Agency for the Management of Operational Cooperation at the External Borders of the Member States of the European Union (FRONTEX), 9 April 2013, point 79. (35) J.F.H. Inghelram, Judicial review of investigative acts of the European Anti-Fraud Office (OLAF): a search for balance, quoted above, p. 627. (36) See the Draft recommendation of the European Ombudsman in his own-initiative inquiry OI/5/2012/BEH-MHZ quoted above, point 47. (37) Article 41(1) of the Charter: ‘Every person has the right to have his or her affairs handled impartially, fairly and within a reasonable time by the institutions and bodies of the Union’. (38) See the Commission's proposal quoted above. (39) This paper was adopted at the SC's plenary meeting on 8 October 2013 and transmitted to the three appointing Institutions on 24 October 2013. (40) See the Decision of 26 June 2008 of the EO on complaint 1354/2007/VIK against the European Economic and Social Committee, point 2.3: ‘it is good administrative practice that complaints against a Community official should normally not be answered by this very same official, but by the superior of this official or by another appropriate official/body’. (41) See Article 18 of the European Code of Good Administrative Behaviour. See also the Draft recommendation of the EO in the inquiry into complaint 1183/2012/MMN against OLAF, 15 November 2013. (42) See Article 17(1) of the European Code of Good Administrative Behaviour, which elucidates the ‘reasonable time’ requirement of the Charter by establishing a two months period from the date of receipt of a request or complaint. Article 17(2) allows for an extension of this period if it is justified by the ‘complexity of the matters which it raises’. The SC notes with interest the EO's statement that extension of the time limit within which an EU institution may deal with a complaint can be justified by the complexity of the issues raised, but not by an alleged lack of sufficient human resources or internal obstacles within its own services, since ‘in accordance with the principles of good administration, the EU institutions have the duty to ensure that they provide their various services with sufficient resources to fulfil the tasks which have been entrusted to them’ and to ‘structure their various services in a such a way as not to hinder the performance of the institution's duties, including in particular, the need to treat complaints by citizens within a reasonable time’ (see EO's Decision closing his inquiry into complaint 2288/2011/MMN against the European Investment Bank, 25 September 2013, pt. 28, 30). (43) This right may be limited by the need to respect the legitimate interests of confidentiality and of professional and business secrecy. (44) See also Article 13 of the European Code of Good Administrative Behaviour. (45) See, in this respect, the Decision of the EO on complaint 1512/2007/JMA against the European Commission, 5 June 2008. Article 19 of the European Code of Good Administrative Behaviour may also be relevant in this respect. (46) See the concerns expressed by civil society representatives with regard to the compatibility of the principle of independence with the fact that a person works in the interest of a specific entity (see the Draft recommendation of the European Ombudsman in his own-initiative inquiry OI/5/2012/BEH-MHZ quoted above, point 78). (47) Recital 40 of Regulation (EU, Euratom) No 883/2013. (48) As it was suggested by the Commission in its proposal of 17 March 2011, Article 7b.2. (49) Idem. See also Article 14 a) of the European Parliament legislative resolution of 20 November 2008 on the proposal for a regulation of the European Parliament and of the Council amending Regulation (EC) No 1073/1999 concerning investigations conducted by the European Anti-Fraud Office (OLAF) (COM(2006) 244 — C6-0228/2006 — 2006/0084(COD)) (OJ C 16E, 22.1.2010, p. 201).

3 LISA OPINION No 1/2014 OLAF Investigation Policy Priorities The Supervisory Committee of the European Anti-Fraud Office (OLAF) examined the Investigation Policy Priorities (IPPs) established, on a yearly basis, by the Director-General of OLAF. The Committee compared the IPPs for 2012 and 2013 with the draft IPPs for 2014. The Committee welcomed the improved definition of the IPPs for 2014. The Committee considered however that the policy on financial indicators and the implementation of the proportionality principle needs further clarification. The Committee also drew attention to the need to reconsider the subsidiarity/added value policy and to apply it with caution, as well as to the need of a regular assessment of the IPPs. TABLE OF CONTENTS INTRODUCTION 29 I. THE IPPS ESTABLISHED BY THE DIRECTOR-GENERAL 29 I.1. IPPs for 2012 29 I.2. IPPs for 2013 29 I.3. Regulation (EU, Euratom) No 883/2013 30 I.4. Draft IPPs for 2014 30 I.5. Feedback from other Directorates-General of the European Commission 30 II. SUPERVISORY COMMITTEE'S ASSESSMENT OF THE IPPS 31 II.1. Improved definition of the IPPs 31 II.2. Need to clarify the policy on financial indicators 31 II.3. Need to reconsider the subsidiarity/added value policy 32 II.4. Need to regularly assess the IPPs 32 III. SUPERVISORY COMMITTEE'S RECOMMENDATI