EUROOPA KOMISJON Brüssel,18.12.2018 COM(2018) 857 final KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. oktoobri 2010. aasta direktiivi 2010/64/EL (õiguse kohta suulisele ja kirjalikule tõlkele kriminaalmenetluses) rakendamist





1.Sissejuhatus 1.1.Taustteave Direktiiv 2010/64/EL õiguse kohta suulisele ja kirjalikule tõlkele kriminaalmenetluses (edaspidi „direktiiv“) on esimene õigusakt, mis võeti vastu Euroopa Liidu (ELi) toimimise lepingu artikli 82 lõike 2 alusel. Artikli 82 lõige 2 on õiguslik alus, mis võimaldab direktiividega kehtestada miinimumeeskirjad, mis käsitlevad „isikute õigusi kriminaalmenetluses“. Sätestades ühised miinimumnõuded kriminaalmenetluses tagatavatele menetlusõigustele, aitab direktiiv saavutada vastastikuse usalduse suurendamise üldeesmärki, parandades vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamist, mis on ELi vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala nurgakivi. Direktiiv aitab tugevdada vastastikust usaldust, tagades ELi põhiõiguste harta artiklis 47 ja Euroopa inimõiguste konventsiooni artiklis 6 sätestatud õiglase kohtumenetluse õiguse mõningate aspektide järjekindlama rakendamise. Kõnealune direktiiv on esimene meede, mis järgnes 2009. aastal vastu võetud teekaardile kriminaalmenetluses kahtlustatavate või süüdistatavate isikute menetlusõiguste tugevdamiseks (meede A). Pärast selle direktiivi vastuvõtmist jätkati ELi tasandil tööd menetlusõigustega. Praeguseks on ELis vastu võetud veel viis direktiivi, mis käsitlevad järgmisi küsimusi: 1.õigus saada teavet õiguste ja süüdistuse kohta ning õigus tutvuda toimikuga; 2.õigus kaitsjale ja õigus suhelda vabaduse võtmise ajal kolmandate isikutega; 3.süütuse presumptsiooni teatavate aspektide ja kohtulikul arutelul viibimise õiguse tugevdamine; 4.laste menetluslikud tagatised ning 5.õigusabi. 1.2.Direktiivi eesmärk ja põhielemendid Direktiiv võimaldab praktikas kohaldada õigust õiglasele kohtumenetlusele, mis hõlmab kahtlustatavate ja süüdistatavate isikute õigust suulisele ja kirjalikule tõlkele kriminaalmenetluses. Direktiiv näeb ette üldise õiguse suulisele ja kirjalikule tõlkele kriminaalmenetluses alates hetkest, mil pädevad asutused teavitavad isikut, et teda kahtlustatakse või süüdistatakse kuriteo toimepanemises, ja kuni menetluse lõpuni. Artikkel 2 näeb ette õiguse suulisele tõlkele kriminaalmenetluses, kohustades liikmesriike võimaldama viivitamata tõlgi mitte ainult kriminaalmenetluse ja Euroopa vahistamismäärusega seotud menetluse ajal, vaid ka kahtlustatava või süüdistatava isiku ja tema õigusnõustaja vahelise suhtluse tarbeks. Artikkel 3 näeb ette õiguse kirjalikule tõlkele kriminaalmenetluse ja Euroopa vahistamismäärusega seotud menetluse ajal, kohustades liikmesriike tagama mõistliku aja jooksul kirjaliku tõlke dokumentidest, mis on olulised kaitseõiguse teostamiseks. 1.3.Aruande ulatus Aruandes hinnatakse direktiivi kohaldamist vastavalt direktiivi artiklile 10, millega on komisjonile pandud kohustus esitada Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruanne, milles hinnatakse, millises ulatuses on liikmesriigid võtnud direktiivi järgimiseks vajalikke meetmeid.

Aruandes esitatud kirjeldus ja analüüs põhinevad esmajoones teabel, mille liikmesriigid on komisjonile esitanud direktiivi ülevõtmise siseriiklikest meetmetest teatamisel. Aruande koostamisel lähtuti ka avalikult kättesaadavatest uuringutest, mille on viinud läbi Euroopa Liidu Põhiõiguste Amet või välised sidusrühmad, kes õigusprogrammi meetmetoetuste abil hindasid menetlusõigusi käsitlevate direktiivide rakendamist. Aruandes keskendutakse meetmetele, mida liikmesriigid on direktiivi rakendamiseks seni võtnud. Selles hinnatakse, kas liikmesriigid on direktiivi ettenähtud aja jooksul rakendanud ning kas siseriiklikud õigusaktid saavutavad direktiivi eesmärgid ja vastavad direktiivi nõuetele. 2.Üldhinnang Artikli 9 kohaselt pidid liikmesriigid direktiivi siseriiklikku õigusesse üle võtma hiljemalt 27. oktoobriks 2013. Ülevõtmisperioodi lõpuks ei olnud vajalikest meetmetest komisjonile teatanud 16 liikmesriiki: Belgia, Bulgaaria, Iirimaa, Kreeka, Hispaania, Itaalia, Küpros, Leedu, Luksemburg, Ungari, Malta, Austria, Rumeenia, Sloveenia, Slovakkia ja Soome. Seetõttu otsustas komisjon 29. novembril 2013 algatada nende 16 liikmesriigi suhtes ELi toimimise lepingu artikli 258 alusel rikkumismenetluse seoses ülevõtmismeetmetest teatamata jätmisega või osalise teatamisega. Komisjoni põhieesmärk on tagada, et kõik liikmesriigid võtaksid direktiivi nõuded oma siseriiklikku õigusesse üle, nii et direktiiviga ette nähtud õigused oleksid kaitstud kogu Euroopa Liidus. Direktiivi ülevõtmine on eeltingimus, mis peab olema täidetud selleks, et nõuetekohaselt hinnata, millises ulatuses on liikmesriigid võtnud direktiivi järgimiseks vajalikke meetmeid. Komisjon hakkas hindama siseriiklike meetmete vastavust direktiivile niipea, kui liikmesriigid neist teatasid. Ülevõtmise hilinemise tõttu on kogu hindamisprotsess viibinud. Mõned rikkumismenetlused, mis algatati seoses ülevõtmismeetmetest teatamata jätmisega või osalise teatamisega, oli võimalik lõpetada alles 2018. aastal, kui asjaomased liikmesriigid olid vastu võtnud oma õigusaktide muudatused. Nende asjaolude tõttu ja võttes arvesse, kui keeruline on hinnata kõigi nende 27 liikmesriigi edastatud meetmeid, kelles suhtes käesolev direktiiv on siduv, eriti pidades silmas eri riikide õigussüsteemide erinevust, ei olnud komisjonil võimalik käesolevat aruannet varem esitada. Kuigi direktiivi mõju piirdub miinimumeeskirjade kehtestamisega, mistõttu direktiiv jätab võimaluse siseriiklike kriminaalmenetlust käsitlevate õigusnormide erinevusteks, pannakse sellega liikmesriikidele siiski selged kohustused. Hindamise käigus ilmnesid teatavad nõuetele vastavuse probleemid mitmes liikmesriigis, eelkõige seoses kahtlustatavate või süüdistatavate isikute ja nende õigusnõustajate vahelise suhtlusega, oluliste dokumentide tõlkimisega ning suulise ja kirjaliku tõlke kuludega. Kui selliseid kõrvalekaldeid ei kõrvaldata, võivad neil olla negatiivsed tagajärjed direktiivis sätestatud õiguste tegeliku teostamise võimalikkusele. Selleks, et tagada vastavus direktiivile kogu Euroopa Liidus, võtab komisjon kõik asjakohased meetmed ja algatab vajaduse korral rikkumismenetlused vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 258. Protokolli nr 22 artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osalenud Taani direktiivi vastuvõtmisel ning direktiiv ei ole Taani suhtes siduv ega kohaldatav. Seega ei hõlma alljärgnev hindamine Taanit. Protokolli nr 21 (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artikli 3 kohaselt teatasid Ühendkuningriik ja Iirimaa oma soovist osaleda direktiivi vastuvõtmisel ja kohaldamisel. 3.Konkreetsed hinnatavad teemad 3.1.Sisu ja kohaldamisala (artikkel 1) Direktiivi artiklis 1 on sätestatud direktiivi sisu ja kohaldamisala, mis seisnevad kriminaalmenetluses kirjaliku ja suulise tõlke õiguse tagamises kahtlustatavatele või süüdistatavatele isikutele, kes ei räägi või ei mõista menetluses kasutatavat keelt. Direktiivi põhieesmärk on võimaldada nende õiguste kohaldamist praktikas, et tagada õigus õiglasele kohtumenetlusele. Õigus suulisele ja kirjalikule tõlkele kehtib ka Euroopa vahistamismäärustega seotud menetluste kohta. 3.1.1.Kohaldamisala – artikli 1 lõige 2 Direktiivi artikli 1 lõige 2 näeb ette suulise ja kirjaliku tõlke õiguse kohaldamise kriminaalmenetluses ja Euroopa vahistamismääruse täitmise menetluses alates hetkest, mil pädevad asutused teavitavad isikut, et teda kahtlustatakse või süüdistatakse kuriteo toimepanemises, kuni menetluse lõpuni, s.t kuni otsus on lõplik ja tühistamatu. Enamikus liikmesriikides on suulise ja kirjaliku tõlke õiguse kohaldamise hetk ja kestus tagatud üldsättega, mis osutab selle õiguse kohaldamise ajale (nt „kriminaalmenetluse ajal“, „kogu kriminaalmenetluse kestel“, „kriminaalmenetluses“, „menetlustoimingute tegemise ajal“). Samas ei ole enamiku liikmesriikide ülevõtmismeetmetes sõnaselgelt sätestatud, millal ja kuidas tehakse isikutele teatavaks, et neid kahtlustatakse või süüdistatakse kuriteo toimepanemises, kuid seda on võimalik tuletada vastava õiguskorra kriminaalmenetluste erinevate etappide üksikasjaliku analüüsi põhjal. 3.1.2.Pisirikkumised – artikli 1 lõige 3 Direktiivi artikli 1 lõige 3 näeb ette, et kui liikmesriigi õiguses on sätestatud pisirikkumiste eest karistuse määramine muu asutuse kui kriminaalasjades pädeva kohtu poolt ja kõnealuse karistuse määramise võib sellisesse kohtusse edasi kaevata, tuleb õigus suulisele ja kirjalikule tõlkele tagada seoses apellatsioonimenetlusega. See säte on asjakohane enamikus liikmesriikides (16 liikmesriigis), kus pisirikkumisi menetlevad haldusasutused, politsei või kohtud, kelle pädevus ei hõlma kriminaalasju. Ülejäänud liikmesriikide puhul seda sätet ei kohaldata, kuna neis määravad pisirikkumiste eest karistusi alati kriminaalasjades pädevad kohtud. 3.1.3.Artikli 1 lõige 4

Artikli 1 lõikes 4 on sätestatud, et direktiiv ei mõjuta siseriiklikku õigust, mis käsitleb õigusnõustaja kohalolekut kriminaalmenetluse mis tahes etapis, ega ka siseriiklikku õigust, mis käsitleb kahtlustatava või süüdistatava isiku õigust pääseda ligi dokumentidele kriminaalmenetluses. Selle sätte on otseselt üle võtnud ainult kaheksa liikmesriiki, samas kui ülejäänud liikmesriikides saab vastavust järeldada juba varem kehtestatud siseriiklike õigusaktide analüüsi alusel. 3.2.Õigus suulisele tõlkele (artikkel 2) Direktiivi artikkel 2 näeb ette õiguse suulisele tõlkele kriminaalmenetluses. Selle artikli kohaselt on liikmesriigid kohustatud kriminaalmenetluse ja Euroopa vahistamismäärusega seotud menetluse ajal viivitamata võimaldama tõlgi, sealhulgas kahtlustatava või süüdistatava isiku ja tema õigusnõustaja vahelise suhtluse tarbeks. Samuti peavad liikmesriigid tagama sellise mehhanismi olemasolu, mille abil hinnatakse, kas kahtlustatav või süüdistatav isik mõistab kriminaalmenetluses kasutatavat keelt. Lisaks tuleb selgelt sätestada võimalus vaidlustada nii tõlgi võimaldamisest keeldumise otsus kui ka suulise tõlke kvaliteet. Liikmesriigid peaksid ka tagama, et võimaldatud suuline tõlge on menetluse õigluse tagamiseks piisava kvaliteediga. 3.2.1.Suuline tõlge uurimisasutustes ja kohtutes – artikli 2 lõige 1 Artikli 2 lõige 1 kohustab liikmesriike tagama, et kahtlustatavale või süüdistatavale isikule, kes ei räägi või ei mõista kriminaalmenetluses kasutatavat keelt, võimaldatakse viivitamata suuline tõlge kriminaalmenetluse ajal uurimisasutustes ja kohtutes, sh politsei poolt läbiviidava küsitlemise, kõikide kohtuistungite ja võimalike vaheistungite ajal. Enamik liikmesriike tagab suulise tõlke kriminaalmenetluse kõigis etappides, mis hõlmab nii kohtueelset etappi kui ka kohtuprotsessi etappi, siseriikliku õiguse üldsätte alusel. Mõnes liikmesriigis on iga etapi kohta kehtestatud eraldi sätted. Mis puudutab aga nõuet võimaldada suuline tõlge kahtlustatavatele ja süüdistatavatele isikutele „viivitamata“, siis see on sõnaselgelt sätestatud ainult 11 liikmesriigi õigusaktides. 3.2.2.Suuline tõlge õigusnõustajaga suhtlemiseks – artikli 2 lõige 2 Artikli 2 lõige 2 näeb ette õiguse suulise tõlke teenustele kahtlustatava või süüdistatava isiku ning tema õigusnõustaja vahelise suhtluse tarbeks, mis on otseselt seotud menetluse käigus läbiviidava mis tahes küsitlemise või ülekuulamise või edasikaebuse esitamise või muude menetluslike taotlustega. Enamik liikmesriike on oma siseriiklikus õiguses kehtestanud sõnaselge sätte õiguse kohta saada suulist tõlget õigusnõustajaga suhtlemiseks. Mõnes liikmesriigis aga viidatakse sellele õigusele ainult õiguspraktikas, siseriiklike õigusaktide või kohtupraktika kommentaarides ning sätetes, millega tagatakse üldine õigus suulisele tõlkele, mis mõjutab direktiivi nõuete täitmist. Vastupidiselt direktiivile sõltub see õigus mõnes liikmesriigis kahtlustatava või süüdistatava isiku või tema õigusnõustaja konkreetsest taotlusest. Ühes liikmesriigis määravad kriminaalmenetlusega tegelevad asutused esmalt tõlgiks õigusnõustaja, kui too oskab kahtlustatava või süüdistatava keelt, ning pakuvad kvalifitseeritud tõlki vaid alternatiivi korras. Enamikus liikmesriikides on kindlaks määratud, milliseid menetlustoiminguid hõlmab suulise tõlke õigus õigusnõustajaga suhtlemiseks. 3.2.3.Abi kuulmis- või kõnehäiretega isikutele – artikli 2 lõige 3 Artikli 2 lõike 3 kohaselt hõlmab õigus suulisele tõlkele asjakohast abi kuulmis- või kõnehäiretega isikutele. Enamik liikmesriike on piiranud selle sätte isikulist kohaldamisala, viidates ainult „kurtidele või tummadele“, „kurtidele ja kuulmispuudega“ või „kurttummadele“ isikutele. Niisugused määratlused on liiga piiravad selleks, et hõlmata kõiki kuulmis- ja kõnehäireid. Seoses kõnealustele isikutele võimaldatava „asjakohase abiga“ viitavad 10 liikmesriiki sõnaselgelt viipekeeletõlgi teenustele, samas kui seitsme liikmesriigi õigusaktides mainitakse lihtsalt suulise tõlke teenuseid üldiselt. Kümnes liikmesriigis eelistatakse asjakohase abi nõude täitmiseks kirjalikku suhtlust. Mõnes liikmesriigis võivad asjakohast abi osutada kahtlustatavate või süüdistatavate isikute jaoks tuttavad isikud. 3.2.4.Abivajaduse hindamine – artikli 2 lõige 4 Artikli 2 lõike 4 kohaselt peavad liikmesriigid tagama sellise menetluse või mehhanismi olemasolu, mille eesmärk on selgitada välja, kas kahtlustatav või süüdistatav isik räägib ja mõistab kriminaalmenetluses kasutatavat keelt ning kas ta vajab tõlgi abi. Enamikus liikmesriikides on sätestatud kohustus hinnata suulise tõlke vajadust kõigis menetluse etappides, kuid konkreetset mehhanismi ei ole sel eesmärgil kehtestatud. Vastav mehhanism on loodud vaid kahes liikmesriigis. 3.2.5.Vaidlustamise ja kaebuse esitamise õigus – artikli 2 lõige 5 Artikli 2 lõige 5 kohustab liikmesriike tagama kahtlustatavale või süüdistatavale isikule õiguse vaidlustada otsus, mille kohaselt ei ole suuline tõlge vajalik, ning võimaluse esitada kaebus selle kohta, et suulise tõlke kvaliteet ei ole piisav menetluse õigluse tagamiseks.

Mis puudutab õigust vaidlustada otsus, mille kohaselt ei ole suuline tõlge vajalik, siis ainult 10 liikmesriiki on oma õigusaktides sätestanud sellise läbivaatamismenetluse. Ülejäänud liikmesriikides kohaldatakse uurimisasutuste ja kohtute otsuste edasikaebamise ning kriminaalmenetluse käigus kaebuste või vastuväidete esitamise olemasolevat üldist korda. Seoses võimalusega esitada kaebus suulise tõlke kvaliteedi kohta viitasid 15 liikmesriiki vastavale kaebemenetlusele. Ülejäänud liikmesriikides kohaldatakse menetluslike kaitseõiguste rikkumise korral kaebuste, vastuväidete või edasikaebuste esitamise üldist korda. Enamikus liikmesriikides on võimalik tõlk suulise tõlke teenuste ebapiisava kvaliteedi korral välja vahetada. 3.2.6.Kommunikatsioonitehnoloogia – artikli 2 lõige 6 Artikli 2 lõige 6 võimaldab liikmesriikidel vajaduse korral kasutada sellist kommunikatsioonitehnoloogiat nagu videokonverents, telefon või internet, välja arvatud juhul, kui tõlgi füüsiline kohalviibimine on nõutav menetluse õigluse tagamiseks. Pooled liikmesriigid on otsustanud seda võimalust kasutada. Nende hulgas on 12 liikmesriiki viidanud direktiivi artikli 2 lõikes 6 sätestatud piirangule. Kahe liikmesriigi õigusaktides on sätestatud, et kommunikatsioonitehnoloogia kasutamine ei tohiks kahjustada kahtlustatava või süüdistatava isiku kaitseõigusi. 3.2.7.Suuline tõlge Euroopa vahistamismääruse täitmise menetluses – artikli 2 lõige 7 Artikli 2 lõige 7 kohustab liikmesriike tagama suulise tõlke ka Euroopa vahistamismääruse täitmise menetlustes. Kõik liikmesriigid peale ühe on selle sätte oma õigusesse nõuetekohaselt üle võtnud. 3.2.8.Suulise tõlke kvaliteet – artikli 2 lõige 8 Artikli 2 lõike 8 kohaselt peab suuline tõlge olema piisava kvaliteediga, et tagada menetluse õiglus, kindlustades eelkõige, et kahtlustatav või süüdistatav isik on teadlik tema vastu esitatud kahtlustuse või süüdistuse sisust ja on võimeline kasutama õigust kaitsele. Peaaegu kõik liikmesriigid on selle sätte oma õigusesse üle võtnud, kuid enamik liikmesriike ei viita sõnaselgelt suulise tõlke kvaliteedile. Nende seas nõuavad 16 liikmesriiki, et menetluses osalevad tõlgid oleksid registreeritud või vandetõlgid või et nad oleksid kantud kriminaalmenetlustega tegelevatele asutustele kättesaadavaks tehtavatesse nimekirjadesse, kui nad vastavad teatavatele kvaliteedikriteeriumidele. 3.3.Õigus oluliste dokumentide tõlkele (artikkel 3) Direktiivi artikkel 3 näeb ette õiguse kirjalikule tõlkele kriminaalmenetluse ja Euroopa vahistamismäärusega seotud menetluse ajal, kohustades liikmesriike tagama mõistliku aja jooksul kirjaliku tõlke dokumentidest, mis on olulised kaitseõiguse teostamiseks. See õigus hõlmab ka tõlkimisest keeldumise ja tõlke kvaliteedi vaidlustamise võimalust. Suuline tõlge ja kirjaliku tõlke õigusest loobumine on lubatud erandkorras ning rangete tingimuste kohaselt. Liikmesriigid peaksid tagama ka kirjaliku tõlke teenuste piisava kvaliteedi. 3.3.1.Oluliste dokumentide kirjalik tõlge – artikli 3 lõige 1 Artikli 3 lõike 1 kohaselt tuleb kahtlustatavale või süüdistatavale isikule, kes ei mõista asjaomases kriminaalmenetluses kasutatavat keelt, võimaldada mõistliku ajavahemiku jooksul kõikide oluliste dokumentide kirjalik tõlge, et kindlustada talle võimalus kasutada õigust kaitsele ja tagada menetluse õiglus. Kõikides liikmesriikides peale ühe on oluliste dokumentide kirjalik tõlkimine ette nähtud. Enamiku liikmesriikide õigusaktides sisaldub kas otsene nõue tagada kirjalikud tõlked „mõistliku aja jooksul“ või kasutatakse väljendeid nagu „operatiivselt“, „võimalikult kiiresti“ või „nii kiiresti kui võimalik“. Kaheksa liikmesriigi siseriiklikes õigusaktides ei ole sätestatud, et oluliste dokumentide tõlked tagatakse mõistliku aja jooksul, mis mõjutab direktiivile vastavust. 3.3.2.Oluliste dokumentide määratlus – artikli 3 lõige 2 Artikli 3 lõike 2 kohaselt peavad oluliste dokumentide hulka kuuluma otsused, millega võetakse isikult vabadus, samuti süüdistused või süüdistusaktid ja kohtuotsused. Enamiku liikmesriikide õigusaktides on loetletud dokumendid, mida tuleb kõnealuse sätte alusel pidada olulisteks, kuigi seejuures ei ole alati kasutatud mõistet „olulised dokumendid“. Tõlgitavate dokumentide loetelu on enamasti soovituslik ja võimaldab tõlkida ka muid dokumente peale nende, mille tõlkimine on kohustuslik. Mõne liikmesriigi puhul ei ole direktiivile vastavus tagatud, sest tõlgitavate dokumentide loetelu ei sisaldada kõiki direktiivis loetletud dokumente (näiteks tõlgitakse vaid osa süüdistusaktist või ei tõlgita kõiki vabadusekaotusega seotud dokumente). 3.3.3.Otsus dokumendi olulisuse kohta – artikli 3 lõige 3 Artikli 3 lõikes 3 on sätestatud, et pädevad asutused peavad igal üksikjuhul eraldi otsustama, kas oluliseks peetakse ka mõnda muud dokumenti, ning et kahtlustatav või süüdistatav isik või tema õigusnõustaja võivad esitada tõlkimiseks põhjendatud taotluse.

Enamik liikmesriike võimaldab taotleda kahtlustatava või süüdistatava jaoks oluliste täiendavate dokumentide tõlkimist. Ent kuus liikmesriiki ei võimalda kahtlustataval või süüdistataval isikul või tema õigusnõustajal esitada põhjendatud taotlust täiendava dokumendi tõlkimiseks. Umbes poolte liikmesriikide õigusaktides viidatakse dokumentide olulisuse kindlaksmääramisega seoses teatavatele üldistele kriteeriumidele (nt dokumendid on vajalikud kaitseõiguse teostamiseks või tõlkimine on üldiselt õigluse huvides). 3.3.4.Oluliste dokumentide ebaoluliste lõikude tõlkimise vabatahtlikkus – artikli 3 lõige 4 Artikli 3 lõike 4 kohaselt ei ole vaja nõuda oluliste dokumentide selliste lõikude tõlkimist, mis ei ole asjakohased kahtlustatavale või süüdistatavale isikule tema vastu esitatud kahtlustuse või süüdistuse sisu tutvustamise seisukohast. Enamik liikmesriike tugineb sellele vabatahtlikule sättele. Põhjused, mis õigustavad teatavate lõikude tõlkimata jätmist, on eri liikmesriikide õigusaktides erinevad ja ulatuvad põhjusest, et lõigud ei ole asjakohased kahtlustatavale või süüdistatavale isikule tema vastu esitatud kahtlustuse või süüdistuse sisu tutvustamise seisukohast, kuni põhjuseni, et lõigud ei ole asjakohased kaitseõiguse teostamise seisukohast. Mõnes liikmesriigis on mindud miinimumnõudest kaugemale, sätestades, et olulised dokumendid tuleb alati tõlkida tervikuna ja mitte ainult asjakohaste lõikude kaupa. 3.3.5.Vaidlustamise ja kaebuse esitamise õigus – artikli 3 lõige 5 Artikli 3 lõige 5 kohustab liikmesriike tagama kahtlustatavale või süüdistatavale isikule õiguse vaidlustada otsus, mille kohaselt ei ole dokumentide või nende lõikude tõlkimine vajalik, ning võimaluse esitada kaebus selle kohta, et kirjaliku tõlke kvaliteet ei ole piisav menetluse õigluse tagamiseks. Mis puudutab õigust vaidlustada otsus, mille kohaselt ei ole dokumentide tõlkimine vajalik, siis ainult kaheksa liikmesriiki on oma õigusaktides sätestanud sellise läbivaatamismenetluse (nagu ka artikli 2 lõike 5 puhul). Ülejäänud liikmesriikides kohaldatakse uurimisasutuste ja kohtute otsuste edasikaebamise ning kriminaalmenetluse käigus kaebuste või vastuväidete esitamise olemasolevat üldist korda. Seoses võimalusega esitada kaebus kirjaliku tõlke kvaliteedi kohta viitasid vähem kui pooled liikmesriigid vastava kaebemenetlusele olemasolule. Ülejäänud liikmesriikides kohaldatakse menetluslike kaitseõiguste rikkumise korral kaebuste, vastuväidete või edasikaebuste esitamise üldist korda. Kuigi direktiiv seda kohustust ette ei näe, on kuus liikmesriiki läinud kaugemale, pakkudes võimalust tõlkija asendamiseks, kui tehtud tõlked olid ebapiisava kvaliteediga. 3.3.6.Euroopa vahistamismääruse tõlkimine – artikli 3 lõige 6 Artikli 3 lõike 6 kohaselt tuleb Euroopa vahistamismääruse täitmise menetlusega seoses tagada Euroopa vahistamismääruse tõlge. Peaaegu kõik liikmesriigid peale nelja on selle sätte oma õigusesse nõuetekohaselt üle võtnud. Enamik neist liikmesriikidest on sõnaselgelt ette näinud õiguse Euroopa vahistamismääruse kirjalikule tõlkele. 3.3.7.Suuline tõlge või suuline kokkuvõte olulistest dokumentidest – artikli 3 lõige 7 Artikli 3 lõikes 7 on sätestatud erand, mille kohaselt võib kirjaliku tõlke asemel teha oluliste dokumentide suulise tõlke või suulise kokkuvõtte tingimusel, et niisuguse suulise tõlke või suulise kokkuvõttega ei mõjutata menetluse õiglust. Peaaegu kõik liikmesriigid on otsustanud sätestada selle erandi oma siseriiklikus õiguses. Ainult kaks liikmesriiki, kus alati võimaldatakse oluliste dokumentide kirjalik tõlge, ei ole seda erandit üle võtnud. Liikmesriikidest, kes on nimetatud erandi üle võtnud, näevad kuus ette suulise tõlke või suulise kokkuvõtte esitamise tingimusel, et see ei mõjuta menetluse õiglust. Mõne teise liikmesriigi õigusaktides ei mainita, et suuline tõlge on erand kirjalikest tõlgetest, ja mõnel juhul on see tegelikkuses ebaselge, kas tegemist on erandiga, kuna suuline tõlge näib olevat reegel. 3.3.8.Kirjaliku tõlke õigusest loobumine – artikli 3 lõige 8 Artikli 3 lõige 8 võimaldab dokumentide kirjaliku tõlke õigusest loobumist tingimusel, et kahtlustatav või süüdistatav isik on eelnevalt saanud õigusalast nõu või saanud muul moel täielikult teadlikuks sellise loobumise tagajärgedest ning et loobumine on selgesõnaliselt väljendatud ja see toimus vabatahtlikkuse alusel. Enamikus liikmesriikides on see võimalus siseriiklikku õigusesse üle võetud. Kõik need liikmesriigid on oma õigusaktides sätestanud nõude, et kahtlustatav või süüdistatav peab olema täielikult teadlik loobumise tagajärgedest, kasutades kas sarnast sõnastust või kehtestades kriminaalmenetlusega tegelevate asutuste teavitamiskohustuse. Siiski on väga vähesed liikmesriigid oma õigusaktides sätestanud, et loobumine peab olema selgesõnaliselt väljendatud ja toimuma vabatahtlikkuse alusel.

Kümme liikmesriiki läheb kõnealuse sättega kehtestatud miinimumnõudest kaugemale ega näe ette võimalust loobuda kriminaalmenetluses oluliste dokumentide kirjaliku tõlke õigusest. 3.3.9.Kirjaliku tõlke kvaliteet – artikli 3 lõige 9 Artikli 3 lõike 9 kohaselt peavad kirjalikud tõlked olema piisava kvaliteediga, et tagada menetluse õiglus, kindlustades eelkõige, et kahtlustatav või süüdistatav isik on teadlik tema vastu esitatud kahtlustuse või süüdistuse sisust ja on võimeline kasutama õigust kaitsele. Viitamata küll sõnaselgelt kirjaliku tõlke kvaliteedile, näeb enamik liikmesriike ette kohustuse tagada tõlke piisav kvaliteet, nõudes, et menetluses osalevad tõlkijad oleksid registreeritud tõlkijad või vandetõlgid või et nad oleksid kantud kriminaalmenetlustega tegelevatele asutustele kättesaadavaks tehtavatesse asjaomastesse loeteludesse, kui nad vastavad teatavatele kvaliteedikriteeriumidele. Ainult kaks liikmesriiki ei ole seda sätet oma õigusesse üle võtnud. 3.4.Suulise ja kirjaliku tõlke kulud (artikkel 4) Artikli 4 kohaselt peavad liikmesriigid katma kriminaalmenetluses tekkivad suulise ja kirjaliku tõlke kulud sõltumata menetluse tulemusest. Kõik liikmesriigid peale kolme on selle kohustuse oma õigusesse õigesti üle võtnud. Enamikus liikmesriikides tuleneb nõue katta suulise ja kirjaliku tõlke kulud „sõltumata menetluse tulemusest“ teistest siseriiklikest õigusnormidest, mis tagavad, et kohtueelses ja kohtuprotsessi etapis kehtib suulise ja kirjaliku tõlke õigus ning et kahtlustatav ega süüdistatav ei kanna tõlkimisega seotud kulusid. Mõne liikmesriigi õigusaktides on sätestatud, et kriminaalmenetluses tekkivad suulise ja kirjaliku tõlke kulud kannab riik. Mõnes liikmesriigis on ette nähtud, et kulud kannavad konkreetsed asutused (nt kohtueelse menetlusega tegelevad asutused kannavad kohtueelses etapis tekkivad kulud ja kohtud kannavad kohtuprotsessi etapis tekkivad kulud). 3.5.Kirjaliku ja suulise tõlke kvaliteet (artikkel 5) Artiklis 5 on sätestatud liikmesriikide kohustus võtta meetmeid suulise ja kirjaliku tõlke hea kvaliteedi tagamiseks. Lisaks peavad liikmesriigid püüdma pidada tõlkide ja tõlkijate registreid ning tegema need kättesaadavaks õigusnõustajatele ja asjaomastele asutustele. 3.5.1.Konkreetsed meetmed kvaliteedi tagamiseks – artikli 5 lõige 1 Artikli 5 lõige 1 kohustab liikmesriike võtma konkreetseid meetmeid tagamaks, et pakutav suuline või kirjalik tõlge vastab direktiivi artikli 2 lõike 8 ja artikli 3 lõike 9 alusel nõutavale kvaliteedile. Nagu juba eespool mainitud, on enamik liikmesriike võtnud meetmeid suulise ja kirjaliku tõlke kvaliteedi tagamiseks peamiselt tõlkide ja tõlkijate kutseala reguleerivate õigusnormide ning konkreetsete kvalifikatsiooninõuete kaudu. Mõned liikmesriigid on võtnud suulise ja kirjaliku tõlke piisava kvaliteedi tagamiseks konkreetseid meetmeid, mis lähevad direktiivi sätetest kaugemale, reguleerides tõlkide ja tõlkijate kutseala või viidates tõlkide ja tõlkijate käitumispõhimõtetele või eetikanõuetele. 3.5.2.Tõlkijate ja tõlkide registrid – artikli 5 lõige 2 Artikli 5 lõike 2 kohaselt peavad liikmesriigid püüdma luua asjakohase kvalifikatsiooniga sõltumatute tõlkijate ja tõlkide registri või registrid. Kuigi see artikkel ei kohusta liikmesriike registrit looma, on enamikus liikmesriikides siiski loodud tõlkide ja tõlkijate register või registrid ning vaid mõni üksik liikmesriik ei ole selles suunas samme astunud. Kuus liikmesriiki on sätestanud, et erandlikel juhtudel, mis on enamasti seotud tõlgi/tõlkija puudumisega, konkreetse keele tõlgi/tõlkija puudumisega või ebaproportsionaalselt suurte kuludega, võib menetlusse kaasata tõlke/tõlkijaid, kes ei ole kantud ametlikesse registritesse või loeteludesse. 3.5.3.Konfidentsiaalsus – artikli 5 lõige 3 Artikli 5 lõike 3 kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et tõlgid ja tõlkijad järgivad oma ülesannete täitmisel konfidentsiaalsust. Enamikus liikmesriikides on kehtestatud tõlkide ja tõlkijate suhtes kohaldatav konfidentsiaalsusnõue konkreetselt seoses kriminaalmenetlustega, samas kui mõnes liikmesriigis kehtib üldisem konfidentsiaalsuskohustus. Kaks liikmesriiki ei ole vastupidiselt direktiivile seda kohustust oma õigusesse üle võtnud, kuna nad ei kohalda tõlkide ja tõlkijate suhtes konfidentsiaalsuskohustust. 3.6.Koolitus (artikkel 6)