EUROOPA KOMISJON Brüssel,23.9.2020 COM(2020) 610 final 2020/0279(COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS, mis käsitleb varjupaiga- ja rändehaldust ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 2003/109/EÜ ja kavandatud määrust (EL) XXX/XXX [Varjupaiga- ja Rändefond]



(EMPs kohaldatav tekst) {SWD(2020) 207 final}



SELETUSKIRI 1.ETTEPANEKU TAUST 1.1.Ettepaneku põhjused ja eesmärgid Komisjoni poliitilistes suunistes teatas president Ursula von der Leyen uuest rände- ja varjupaigaleppest, mis hõlmab terviklikku lähenemisviisi välispiiridele, varjupaiga- ja tagasisaatmissüsteemidele, vaba liikumise Schengeni alale ja välismõõtmele. Uus rände- ja varjupaigalepe, mis esitatakse koos käesoleva uue varjupaiga- ja rändehalduse määruse ettepanekuga, kujutab endast uut lähtepunkti, mis põhineb terviklikul lähenemisviisil rände haldamisele. Käesoleva ettepanekuga luuakse ELi tasandil tervikliku lähenemisviisi keskse osana varjupaiga- ja rändehalduse ühine raamistik ning püütakse edendada liikmesriikidevahelist vastastikust usaldust. Uue leppe kandvad põhimõtted on solidaarsus ja vastutuse õiglane jagamine ning leppega toetatakse integreeritud poliitikakujundamist, milles ühendatakse poliitika varjupaiga-, rände-, tagasisaatmis-, välispiiride kaitse, rändajate ebaseadusliku üle piiri toimetamise vastase võitluse valdkonnas ja suhetes peamiste kolmandate riikidega, kajastades kogu valitsemissektorit hõlmavat lähenemisviisi. Selles tunnistatakse, et terviklik lähenemisviis tähendab ka solidaarsuse ja vastutuse õiglase jagamise põhimõtte tugevamat, kestlikumat ja konkreetsemat väljendust. Lähenemisviisi tasakaal väljendub laiemas kontekstis ja selle rõhuasetus on laiem kui küsimus sellest, milline liikmesriik vastutab rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest. Seepärast tuleks neid põhimõtteid kohaldada kogu rände haldamise suhtes, alates rahvusvahelisele kaitsele juurdepääsu tagamisest kuni ebaseadusliku rände ja ebaseadusliku liikumise vastu võitlemiseni. Rände haldamisega seotud probleemid, mis ulatuvad varjupaigataotluste menetlemisel tehtavate jõupingutuste tasakaalustamisest rahvusvahelist kaitset vajavate isikute kiire kindlakstegemiseni või nende isikute tulemusliku tagasisaatmiseni, kes kaitset ei vaja, ei peaks olema mitte üksikute liikmesriikide, vaid kogu ELi lahendada. Lisaks koormab liikmesriikide varjupaigasüsteemidel lasuv surve jätkuvalt nii esmase saabumise liikmesriike kui ka teiste liikmesriikide varjupaigasüsteeme ebaseaduslike liikumise kaudu. Praegune rändesüsteem ei suuda kõige sellega toime tulla. Eelkõige ei ole praegu tulemuslikku solidaarsusmehhanismi ega tõhusaid norme vastutuse kohta. Seepärast on vaja Euroopa raamistikku, mis suudab hallata liikmesriikide poliitika ja otsuste omavahelist seotust. Selles raamistikus tuleb arvesse võtta rändeolukorra pidevat muutumist, mis on tähendanud olukorra keerumaks muutumist ja suurendanud vajadust koordineerimise järele. Käesoleva uue varjupaiga- ja rändehalduse määruse ettepaneku eesmärk on asendada kehtiv Dublini määrus ja taaskäivitada Euroopa ühise varjupaigasüsteemi reform, luues ühise raamistiku, mis aitab integreeritud poliitikakujundamise kaudu kaasa rände haldamise terviklikule lähenemisviisile varjupaiga- ja rändehalduse valdkonnas, hõlmates nii selle sise- kui ka väliskomponente. Selle uue lähenemisviisiga põimitakse olemasolev süsteem laiemasse raamistikku, mis on võimeline peegeldama kogu valitsussektorit hõlmavat lähenemisviisi ning tagama liidu ja selle liikmesriikide võetud meetmete sidususe ja tulemuslikkuse. See lähenemisviis hõlmab ka uut ja ulatuslikumat solidaarsusmehhanismi, et tagada rändesüsteemi normaalne toimimine, samuti ühtlustatud kriteeriume ja tõhusamaid mehhanisme rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi kindlaksmääramiseks. Käesoleva ettepanekuga nähakse ette uus solidaarsusmehhanism, mis on üles ehitatud paindliku ja reageerimisvõimelisena, et seda oleks võimalik kohandada eri olukordadele, mis tulenevad erisugustest rändeprobleemidest, millega liikmesriigid kokku puutuvad. Selles kehtestatakse solidaarsusmeetmed, mille hulgast liikmesriigid saavad valida, millistes nad osalevad. See uus lähenemisviis solidaarsusele pakub pidevat ja mitmekesist tuge surve all või surveohus olevatele liikmesriikidele ning hõlmab erimenetlust, mille abil käsitleda otsingu- ja päästeoperatsioonide järgsete maabumiste spetsiifikat. Lisaks saavad liikmesriigid igal ajal vabatahtlikult toetust pakkuda. Komisjon tagab selliste meetmete koordineerimise igal ajal. Käesolev ettepanek sisaldab ka sätteid, mis puudutavad ebaseaduslike rändajate tagasisaatmise tugevdamist. Sel eesmärgil kehtestatakse selles mehhanism, mille abil hõlbustada koostööd kolmandate riikidega tagasisaatmise ja tagasivõtmise valdkonnas ja mis täiendab viisaeeskirja käsitleva määruse (EL) 810/2019 artikliga 25a loodud mehhanismi. Uue mehhanismiga volitatakse komisjoni esitama nõukogule aruanne, milles määratakse kindlaks tulemuslikud meetmed, millega stimuleerida ja parandada koostööd kolmandate riikidega, et hõlbustada tagasisaatmist ja tagasivõtmist, ning liikmesriikide koostööd samal eesmärgil, võttes nõuetekohaselt arvesse üldisi huve ja suhteid asjaomaste kolmandate riikidega. Komisjon tugineb Euroopa välisteenistuselt ja ELi delegatsioonidelt saadud teabele. Seejärel kaaluvad komisjon ja nõukogu asjakohaseid edasisi meetmeid, mida tuleks sellega seoses nende vastavate pädevuste piires rakendada. Uues rände- ja varjupaigaleppes esitatud mehhanism ja uus ELi tagasisaatmise koordinaator, keda toetab kõrgetasemeliste esindajate võrgustik, aitavad kaasa tagasisaatmise ja tagasivõtmise ühisele strateegilisele ja koordineeritud lähenemisviisile liikmesriikides, komisjonis ja liidu ametites. Lisaks pakuvad solidaarsusmeetmed liikmesriikidele uusi võimalusi üksteist tagasisaatmiste korraldamisel tagasisaatmise toetamise vormis abistada. Selle solidaarsusmeetme uue vormi järgi võtaksid liikmesriigid kohustuse saata ebaseaduslikud rändajad teise liikmesriigi nimel tagasi, tehes kõik selleks vajalikud toimingud otse toetatava liikmesriigi territooriumil (nt tagasipöördumisalane nõustamine, poliitiline dialoog kolmandate riikidega, toetatud vabatahtliku tagasipöördumise ja taasintegreerimise toetamine). Need toimingud täiendavad toiminguid, mida Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Amet teeb talle antud volituste alusel, ja hõlmavad eelkõige meetmeid, mida amet ei saa rakendada (nt diplomaatilise abi pakkumine toetatavale liikmesriigile suhetes kolmandate riikidega). Kui aga tagasisaatmist ei ole kaheksa kuu jooksul lõpule viidud, viiakse ebaseaduslikud rändajad üle toetava liikmesriigi territooriumile, et jätkata seal jõupingutusi tagasisaatmisotsuste täitmiseks. Rände haldamise uue lähenemisviisi eesmärk on ka parandada rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamist puudutava vastutuse norme, et ebaseaduslikku liikumist proportsionaalselt ja mõistlikult vähendada. Lisaks luuakse käesoleva ettepanekuga juhtimisraamistik, mis põhineb liikmesriikide riiklikel strateegiatel, mida kasutatakse Euroopa varjupaiga- ja rändehalduse strateegias, milles sätestatakse strateegiline lähenemisviis varjupaiga- ja rändehaldusele Euroopa tasandil ning varjupaiga-, rände- ja tagasisaatmispoliitika rakendamisele kooskõlas tervikliku lähenemisviisiga. Euroopa ühise varjupaigasüsteemi reform Lepe põhineb komisjoni 2016. ja 2018. aastal esitatud ettepanekutel reformida Euroopa ühist varjupaigasüsteemi ning sellega lisatakse uusi elemente, millega tagatakse varjupaiga- ja rändepoliitika kõiki aspekte ühendava ühise raamistiku tasakaal. 2016. aasta varjupaigareformi ettepanek koosnes seitsmest seadusandlikust ettepanekust: uuesti sõnastatud Dublini määrus, uuesti sõnastatud Eurodaci määrus, määrus, millega asutatakse Euroopa Liidu Varjupaigaamet, varjupaigamenetluse määrus, miinimumnõuete määrus, uuesti sõnastatud vastuvõtutingimuste direktiiv ja liidu ümberasustamisraamistiku määrus. 2018. aasta septembris esitas komisjon ka muudetud ettepaneku määruse kohta, millega asutatakse Euroopa Liidu Varjupaigaamet. Kuigi mitme ettepaneku käsitlemisel liiguti oluliselt edasi ning kaasseadusandjad jõudsid miinimumnõuete määruse, vastuvõtutingimuste direktiivi, liidu ümberasustamisraamistiku määruse, Eurodaci määruse ja esimese ELi varjupaigaameti loomist käsitleva ettepaneku osas esialgsele poliitilisele kokkuleppele, oli edasiminek Dublini määruse ja varjupaigamenetluse määruse ettepanekute osas tagasihoidlikum, seda peamiselt eriarvamuste tõttu nõukogus. Samuti ei olnud piisavalt toetust, et oleks saanud enne täieliku reformi suhtes kokkuleppele jõudmist leppida kokku vaid mõnes varjupaigareformi ettepanekus. Koos käesoleva ettepanekuga esitab komisjon ettepaneku, millega muudetakse 2016. aasta varjupaigamenetluse määruse ettepanekut, ja määruse ettepaneku, et kehtestada kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute taustakontroll välispiiridel. Nendega ühendatakse sujuvalt rändemenetluse kõik etapid, sealhulgas uus sisenemiseelne etapp ja selliste kolmandate riikide kodanike kiirem tagasisaatmine, kellel ei ole õigust liitu jääda. Lisaks esitab komisjon ettepaneku, millega muudetakse 2016. aasta Eurodaci määruse uuesti sõnastatud ettepanekut, et luua selge ja järjepidev seos konkreetsete isikute ja nende suhtes kohaldatavate menetluste vahel, et aidata paremini kontrollida ebaseaduslikku rännet ja tuvastada ebaseaduslikku liikumist ning toetada uue solidaarsusmehhanismi rakendamist. Komisjon esitab ka määruse ettepaneku kriisiolukordade ohjamise kohta, et sätestada kriisiolukordade ja vääramatu jõuga toimetulekuks vajalikud vahendid. Selle vahendi eesmärk on tegeleda erandolukordadega, kui tegemist on liikmesriiki ebaseaduslikult saabuvate kolmandate riikide kodanike või kodakondsuseta isikute massilise sissevooluga või sellise sissevoolu otsese ohuga. Sissevool peab olema ulatuselt ja olemuselt selline, et liikmesriigi varjupaiga-, vastuvõtu- või tagasisaatmissüsteem enam ei toimi, ning sellel võivad olla tõsised tagajärjed Euroopa ühise varjupaigasüsteemi ja liidu rändehaldussüsteemi toimimisele või see võib viib selleni, et selle kohaldamine ei ole enam võimalik. Määruses sätestatakse ka vääramatu jõuga seotud olukorrad. 1.2.Ettepaneku eesmärgid

Liikmesriikidevahelise vastastikuse usalduse loomiseks on vaja terviklikku lähenemisviisi rände haldamisele, et tagada ELi lähenemisviisi sidusus varjupaigaküsimustes, rände haldamises, välispiiride kaitses ja suhetes asjaomaste kolmandate riikidega, tunnistades samas, et üldise lähenemisviisi tulemuslikkus sõltub sellest, kas kõiki komponente käsitletakse koos ja lõimitult. Ettepanekus võetakse ka arvesse Euroopa Kohtu hiljutisi otsuseid liidetud kohtuasjades C-715/17, C-718/17 ja C-719/17, milles kohus leidis, et „siis tuleb [...] koormus põhimõtteliselt jagada kõigi teiste liikmesriikide vahel vastavalt solidaarsuse ja vastutuse liikmesriikide vahel õiglaselt jagamise põhimõttele, kuna ELTL artikli 80 kohaselt juhindutakse liidu varjupaigapoliitikas sellest põhimõttest.“ Komisjon tegi 2016. aastal ettepaneku süsteemi kohta, milles kriteeriumide hierarhia alusel rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest kord vastutavana kindlaks määratud liikmesriik jäi vastutama ka kõigi muude sama taotleja korduvate taotluste või täiendavate selgituste läbivaatamise eest. Süsteemi täiendati kohustusliku ja automaatse korrigeeriva jaotusmehhanismiga, mis põhines võrdlusalusel ja mis käivitati, kui liikmesriik sattus ebaproportsionaalse surve alla, tagades selge ja siduva süsteemi vastutuse jagamiseks liikmesriikide vahel. Euroopa Parlament võttis 16. novembril 2017 vastu läbirääkimisvolitused, mis sisaldasid ettepanekut asendada esmase sisenemise kriteerium ja esimese taotluse vaikimisi kriteerium jaotussüsteemiga, mille puhul taotlejal oleks võimalik valida üks neljast liikmesriigist, kellel on kõige vähem taotlusi. Nõukogus ei suutnud liikmesriigid ühises lähenemisviisis kokku leppida ja läbirääkimised seiskusid. Selleks et saada üle praegusest ummikseisust ning luua rände- ja varjupaigapoliitikale laiem ja kindel raamistik, kavatseb komisjon 2016. aasta ettepaneku tagasi võtta. Käesolev ettepanek tunnistab kehtetuks ja asendab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määruse (EL) nr 604/2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest (edaspidi „Dublini III määrus“). Käesoleva ettepaneku eesmärk on eelkõige järgmine: ·luua ühine raamistik, mis toetab varjupaiga- ja rändehalduse terviklikku lähenemisviisi ning põhineb integreeritud poliitikakujundamise ning solidaarsuse ja vastutuse õiglase jagamise põhimõtetel; ·tagada uue solidaarsusmehhanismi kaudu vastutuse jagamine, kehtestades süsteemi, mille kaudu saavutada pidev solidaarsus tavaolukorras ja abistada liikmesriike tulemuslike meetmetega (ümberpaigutamine või tagasisaatmise toetamine ja muud meetmed, millega tugevdada liikmesriikide suutlikkust varjupaiga, vastuvõtmise ja tagasisaatmise valdkonnas ning välismõõtmes), et hallata rännet praktikas, kui nad sattuvad rändesurve alla. See lähenemisviis hõlmab ka solidaarsusega seotud erimenetlust, mida kohaldatakse otsingu- ja päästeoperatsioonide järgselt saabunud isikute suhtes; ·parandada süsteemi suutlikkust määrata tõhusalt ja tulemuslikult kindlaks rahvusvahelise kaitse taotluse eest vastutav liikmesriik. Eelkõige piiraks see kohustuse äralangemise klausleid ja võimalusi vastutuse üleminekuks teisele liikmesriigile taotleja käitumise tõttu ning lühendaks oluliselt palvete saatmise ja vastuste saamise tähtaegu, et oleks võimalik taotlejate eest vastutav liikmesriik kiiremini kindlaks määrata ja seeläbi tagada kiirem juurdepääs rahvusvahelise kaitse andmise menetlusele; ·pärssida kuritarvitamist ja hoida ära taotlejate ebaseaduslik liikumine ELi piires, eelkõige pannes taotlejatele selge kohustuse esitada taotlus liikmesriigis, kuhu ta esimesena sisenes või kus ta seaduslikult viibib, ja jääda vastutavasse liikmesriiki. See eeldab ka proportsionaalseid materiaalseid tagajärgi, kui taotleja oma kohustusi ei täida. 1.3.Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega Rahvusvahelise kaitse taotluse eest vastutava liikmesriigi kindlaksmääramise süsteem on Euroopa ühise varjupaigasüsteemi nurgakivi. See on tihedalt seotud varjupaigavaldkonna õigusaktide ja poliitikavahenditega, eelkõige varjupaigamenetluse, rahvusvahelise kaitse saamise kriteeriumide, vastuvõtutingimuste ja ümberasustamisega. Käesolev ettepanek on kooskõlas ka Schengeni piirieeskirjades sätestatud välispiirikontrolli käsitlevate normidega ning aitab saavutada välispiiride tõhusa haldamise eesmärki, mis on vajalik eeldus isikute vabaks liikumiseks liidus. Laiendades rändeprobleemide lahendamise meetmete ulatust, vähendab ettepanek veelgi vajadust piirikontrolli taaskehtestamise järele. Lisaks tagatakse kooskõla tulemusliku Euroopa integreeritud piirihaldusega liidu ja riiklikul tasandil, nagu on määratletud Euroopa piiri- ja rannikuvalve määruses. Euroopa integreeritud piirihaldus on vajalik eeldus isikute vabaks liikumiseks liidus ning vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala oluline osa. See on kesksel kohal ka käesolevas ettepanekus ja aitab kaasa integreeritud poliitika põhimõtte rakendamisele, et parandada käesolevas ettepanekus ette nähtud terviklikku lähenemisviisi rände haldamisele. Käesolev ettepanek on täielikult kooskõlas uue rände- ja varjupaigaleppe teatise ja selle kaasnevate algatuste tegevuskavaga, sealhulgas varjupaigamenetluse määruse sihipärase muutmise ettepanekuga ja taustakontrolli kehtestava määrusega, millega tagatakse, et rändajatele tehakse isikusamasuse, tervise- ja julgeolekukontroll ning nad suunatakse kas tagasisaatmis- või varjupaigamenetlusse ja vajaduse korral varjupaiga- või tagasisaatmise piirimenetlusse, mis on sätestatud varjupaigamenetluse määruse muutmisettepanekus. See on kooskõlas ka ettepanekuga, millega muudetakse 2016. aasta uuesti sõnastatud Eurodaci määruse ettepanekut. Käesolev ettepanek on täielikult kooskõlas ka rändevaldkonna valmisoleku- ja kriisikavaga, millega luuakse tegevusraamistik rändevoogude ja rändeolukorra seiramiseks ja ennetamiseks, vastupidavuse suurendamiseks ning rändekriisile koordineeritud reageerimise korraldamiseks. Eelkõige kasutatakse ettepanekus täiel määral ära tegevuskava alusel loodud võrgustiku koostatud aruandeid ja tegevust. Ettepanekuga tugevdatakse veelgi ELi tagasisaatmise õigusraamistikku ja poliitikat, tugevdades liidu suutlikkust teha koostööd kolmandate riikidega mehhanismi abil, mis annab komisjonile õiguse kaaluda ja esitada meetmeid sellise koostöö parandamiseks, minnes kaugemale viisaeeskirjaga juba ette nähtud meetmetest. Kooskõla on tagatud ka juba saavutatud esialgsete poliitiliste kokkulepetega ning komisjon toetab neid täielikult. Need kokkulepped puudutavad miinimumnõuete määrust, uuesti sõnastatud vastuvõtutingimuste direktiivi, liidu ümberasustamisraamistiku määrust ja Euroopa Liidu Varjupaigaameti loomise määrust. Nende ettepanekute aluseks olevad eesmärgid on jõus ka praegu ja seepärast tuleks nende ettepanekute suhtes võimalikult kiiresti kokkuleppele jõuda. Arvestades aga, et 4. mail 2016 avaldatud Dublini määruse ettepaneku suhtes ei jõutud kokkuleppele ja käesolev ettepanek sisaldab uut struktureeritud solidaarsusmehhanismi ja selles võetakse arvesse ka muid 2016. aastal kavandatud muudatusi, näiteks tagasivõtmisteated ja vastutuse ülemineku piiramine, mille peamine eesmärk oli muuta Dublini määruse kohase üleandmiseni viivad menetlused tulemuslikumaks, tuleb kõnealune ettepanek tagasi võtta. Komisjon tegi ka 2015. aasta septembris ettepaneku kriisiolukorras ümberpaigutamise mehhanismi kohta, et töötada välja struktuurne lahendus Kreekas ja Itaalias kogetuga sarnastele kriisiolukordadele, mis viisid nõukogu 2015. aasta septembris kahe ümberpaigutamisotsuse vastuvõtmiseni. Varjupaiga- ja rändehalduse määruse ettepanek sisaldab sätteid, mis puudutavad rändesurve ajal rändevoogude tegeliku olukorraga toimetulekut ümberpaigutamise ja tagasisaatmise toetamise teel, ning ka rände- ja varjupaigavaldkonnas kriisi ja vääramatu jõuga seotud olukordi käsitleva määruse ettepanekuga nähakse kriisiolukordade struktuurseks lahendamiseks ümberpaigutamise ja tagasisaatmise toetamise kohta ette konkreetsed normid. Seepärast kavatseb komisjon võtta tagasi 2015. aasta septembri ettepaneku kriisiolukorras ümberpaigutamise mehhanismi kohta ja tunnistada kehtetuks ajutise kaitse direktiivi. 1.4.Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega Käesolev ettepanek on kooskõlas uues rände- ja varjupaigaleppes sätestatud tervikliku pikaajalise lähenemisviisiga rände haldamisele ja see puudutab rändepoliitika seadmist suhetes kolmandatest riikidest partneritega kesksele kohale; välispiiride haldamise integreerimist laiemasse ELi rände haldamise poliitikasse; lünkadeta, õiglaste ja tõhusate varjupaiga- ja tagasisaatmismenetluste loomist ning liikmesriikidevahelisel usaldusel põhineva Schengeni vaba liikumise ala tugevdamist. Selle lähenemisviisi oluline osa on edendada seaduslikke võimalusi ELi jõudmiseks, et meelitada ELi tööturule andekaid inimesi ning pakkuda kaitset seda vajavatele isikutele ümberasustamise ja muude täiendavate kaitsevõimaluste kaudu ning töötada välja sihtotstarbelised poliitikameetmed, et aidata kolmandate riikide kodanikel integreeruda Euroopa ühiskonda.

Käesoleva määrusega võetakse kasutusele raamistik, milles võetakse omaks kogu rändeteed arvestav lähenemisviis rände haldamisele, luues partnerlusi kolmandate riikidega, ja aidatakse seeläbi kaasa ELi kolmandate riikidega partnerlusel põhineva ambitsioonika ja laiaulatusliku välispoliitika eesmärkide saavutamisele. See tagab ka kooskõla liidu humanitaareesmärkidega, toetades pagulasi kolmandates riikides. Käesolev ettepanek on kooskõlas taustakontrolli ettepanekuga ja aitab järelevalvemehhanismi ettenägemisega eelkõige kaasa põhiõiguste tugevale kaitsele. Määruse ettepanekus, millega kehtestatakse kohustus kontrollida välispiiridel kolmandate riikide kodanikke, kes põhimõtteliselt ei vasta riiki sisenemise tingimustele, tehakse ettepanek uue järelevalvemehhanismi kohta, et tagada põhiõiguste järgimine kogu kontrolli vältel ja põhiõiguste rikkumise kohta esitatud väidete nõuetekohane uurimine. Kõnealune järelevalve on osa kavandatava määruse juhtimissätetest, mille järgi peaksid liikmesriigid integreerima taustakontrolli määruse kohase riikliku järelevalvemehhanismi tulemused kavandatava määrusega ette nähtud riiklikesse strateegiatesse. Lisaks sisaldab iga-aastane rände haldamise aruanne ka järelevalvet puudutava aruandluse tulemusi ja vajaduse korral tehakse ettepanekud selle täiendamiseks. Selleks et toetada solidaarsusmeetmeid, mis on suunatud ümberpaigutamisele ja sellele järgnevatele üleandmistele, lisaks neile, mis on hõlmatud liikmesriikide vastutuse kindlaksmääramise menetlustega, nähakse käesoleva ettepanekuga ette ühekordsed maksed liikmesriikidele, ning see on täielikult kooskõlas ELi eelarvega, et soodustada selliste meetmete võtmist ja määruse tõhusat kohaldamist. Käesoleva ettepanekuga tugevdatakse veelgi julgeolekuvaldkonna poliitikat. Käesolevaga määrusega on ette nähtud erinormid, mille alusel tehakse vastutus rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest kiiresti kindlaks, kui isik kujutab endast ohtu riigi julgeolekule ja avalikule korrale, ning selliste isikute võimalik üleandmine teistele liikmesriikidele hoitakse ära. Seetõttu tugevdatakse ettepanekuga ka julgeolekueesmärki, mis on sätestatud taustakontrolli määruse ettepanekus, mille kohaselt on selline julgeolekukontroll kohustuslik. 2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS 2.1.Õiguslik alus Käesoleva ettepanekuga tunnistatakse kehtetuks ja asendatakse määrus (EL) nr 604/2013 ning laiendatakse selle kohaldamisala, et hõlmata ühine raamistik, millega aidatakse kaasa rände haldamise terviklikule lähenemisviisile ja kehtestatakse ulatuslikum solidaarsuse käsitus ning see tuleks seetõttu võtta vastu korrektsel õiguslikul alusel ehk Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise leping) artikli 78 teise lõigu punkti e ja artikli 79 teise lõigu punkti c alusel kooskõlas seadusandliku tavamenetlusega. 2.2.Muutuv geomeetria Määrus 604/2013 on Iirimaa jaoks siduv, sest ta on Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) alusel teatanud oma soovist osaleda kõnealuse määruse vastuvõtmises ja kohaldamises. Eespool nimetatud protokolli kohaselt võib Iirimaa otsustada osaleda käesoleva ettepaneku vastuvõtmises. Ta võib selle otsuse teha ka pärast ettepaneku vastuvõtmist. Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli kohaselt ei osale Taani Euroopa Liidu toimimise lepingu V jaotise alusel ettepandud meetmete võtmisel nõukogus (välja arvatud meetmed, millega määratakse kindlaks kolmandad riigid, kelle kodanikel peab olema viisa liikmesriikide välispiiride ületamiseks, või ühtse viisavormiga seotud meetmed). Võttes siiski arvesse, et Taani kohaldab kehtivat Dublini määrust Euroopa Ühendusega 2006. aastal sõlmitud rahvusvahelise lepingu alusel, peab ta selle lepingu artikli 3 kohaselt komisjonile teatama oma otsusest, kas ta kavatseb rakendada muudetud määruse III, V ja VII osa või mitte. 2.3.Ettepaneku mõju Dublini süsteemiga assotsieerunud ELi mittekuuluvatele riikidele Lisaks sellele, et mitu ELi mittekuuluvat riiki on assotsieerunud Schengeni acquis'ga, on liit sõlminud mitu lepingut nende riikide assotsieerimiseks ka Dublini/Eurodaci acquis'ga: – Islandi ja Norra assotsieerimisleping sõlmiti 2001. aastal; – Šveitsi assotsieerimisleping sõlmiti 28. veebruaril 2008; – Liechtensteini assotsieerimisprotokoll sõlmiti 7. märtsil 2011. Selleks et kehtestada õigused ja kohustused Taani (kes, nagu eespool selgitatud, assotsieeriti Dublini/Eurodaci acquis'ga rahvusvahelise lepingu kaudu) ja eespool nimetatud assotsieerunud riikide vahel, sõlmiti liidu ja assotsieerunud riikide vahel veel kaks protokolli. Kooskõlas kolme eespool osutatud lepinguga kiidavad assotsieerunud riigid Dublini/Eurodaci acquis' ja selle edasiarendamise vastuväideteta heaks. Nad ei osale ühegi Dublini acquis’d muutva või sellel põhineva õigusakti (sealhulgas käesoleva ettepaneku) vastuvõtmises, ent peavad komisjonile pärast seda, kui Euroopa Parlament ja nõukogu on õigusakti heaks kiitnud, ettenähtud tähtaja jooksul teatama, kas nad nõustuvad asjaomase õigusakti sisuga. Juhul kui Norra, Island, Šveits või Liechtenstein ei nõustu Dublini/Eurodaci acquis'd muutva või sellel põhineva õigusaktiga, lõpetatakse nendega sõlmitud asjaomased lepingud, välja arvatud juhul, kui lepingute alusel loodud ühis-/segakomitee otsustab ühehäälselt teisiti. Kavandatava määruse reguleerimisese on eespool nimetatud lepingute omast laiem, sätestades tervikliku lähenemisviisi, mis põhineb rände haldamise ühisel raamistikul, säilitades samal ajal põhisätted, mis on seotud vastutuse kindlaksmääramisega rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest ja mis jäävad määruse oluliseks osaks. Selleks et tagada, et Taani ja assotsieerunud riikidega sõlmitud lepingud, millega reguleeritakse nende Dublini süsteemis osalemist, säiliks, on Taani, Norra, Islandi, Šveitsi ja Liechtensteini suhtes siduvad üksnes käesoleva määruse III, V ja VII osa, kui see õigusakt vastu võetakse.

2.4.Subsidiaarsus Euroopa Liidu toimimise lepingu V jaotisega, milles käsitletakse vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala, antakse teatavad volitused neis küsimustes Euroopa Liidule. Selliseid volitusi tuleb teostada kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artikliga 5, st ainult juhul, kui, ja niisuguses ulatuses, milles liikmesriigid ei suuda kavandatava meetme eesmärke täielikult saavutada ning seepärast saaks kavandatava meetme ulatust ja mõju arvestades neid paremini saavutada Euroopa Liidu tasandil. Käesoleva ettepanekuga ühtlustatakse kehtivaid norme, mis on sätestatud määruses (EL) nr 604/2013, ja selle eesmärk on tagada nende normide korrektne kohaldamine, millega piiratakse kolmandate riikide kodanike liikmesriikidevahelist ebaseaduslikku liikumist, mis on piiriülene probleem. Neid norme täiendab uus solidaarsusmehhanism, millega võetakse kasutusele süsteem selliste olukordade jaoks, kus liikmesriigid sattuvad rändesurve alla. Selle lähenemisviisiga nähakse ette ka selliste solidaarsusmeetmete lisamine, mida kohaldatakse otsingu- ja päästeoperatsioonide järgselt saabunud isikute suhtes ja millega toetatakse liikmesriike, kes puutuvad kokku selliste saabujatega seotud probleemidega. Nende eesmärkide saavutamine eeldab ELi tasandi meetmeid, sest nad on olemuselt piiriülesed. On selge, et üksikute liikmesriikide võetud meetmed ei saa ühise probleemi puhul rahuldavalt täita vajadust ELi ühise lähenemisviisi järele. 2.5.Proportsionaalsus Kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega ei lähe käesolev määrus kaugemale sellest, mis on vajalik nimetatud eesmärkide saavutamiseks. Mis puudutab ühisel raamistikul põhinevat terviklikku lähenemisviisi, siis käesoleva määrusega kehtestatakse sellise lähenemisviisi peamised põhimõtted, mida toetab selle rakendamiseks vajalik järelevalve- ja juhtimisstruktuur. Integreeritud poliitikakujundamise ning solidaarsuse ja vastutuse õiglase jagamise põhimõtete kaudu on liikmesriikidel ühine huvi tagada rände haldamise ühtne rakendamine ELi tasandil. Need sätted ei lähe olukorra tõhusa lahendamise eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale. Rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi kindlaksmääramise normide ühtlustamiseks kavandatud muudatused piirduvad sellega, mis on vajalik süsteemi tõhusa toimimise võimaldamiseks nii seoses taotlejate kiirema juurdepääsuga rahvusvahelise kaitse andmise menetlusele kui ka liikmesriikide haldusasutuste suutlikkusega süsteemi kohaldada. Mis puudutab uue solidaarsusmehhanismi kehtestamist, siis ei ole määrusega (EL) nr 604/2013 selle praeguses redaktsioonis ette nähtud vahendeid selliste olukordade lahendamiseks, kus liikmesriigid sattuvad rändesurve alla. Lisaks ei käsitleta kehtivas määruses otsingu- ja päästeoperatsioonide järgselt saabuvate isikutega seotud eriolukorda. Ettepanekus esitatud solidaarsussätetega püütakse seda lünka täita. Need sätted ei lähe olukorra tõhusa lahendamise eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale. 2.6.Vahendi valik Arvestades, et kehtiv Dublini mehhanism loodi määrusega, kasutatakse sama õiguslikku vahendit, et võtta kasutusele terviklik lähenemisviis, mille aluseks on rände tulemusliku haldamise ühine raamistik, ühtlustades Dublini mehhanismi ja täiendades seda solidaarsusmehhanismiga. 3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED Teadmiste kogumine kehtivate õigusaktide rakendamise ja kohaldamise kohta 3.1.Tõendipõhine poliitikakujundamine Komisjon on olukorda analüüsinud ja analüüsi tulemused on üksikasjalikumalt esitatud komisjoni talituste töödokumendis, mis on lisatud uuele rände- ja varjupaigaleppele ning selle seadusandlikele ja muudele kui seadusandlikele ettepanekutele. Selles tuuakse välja rände haldamise valdkonna hiljutised suundumused ning rõhutatakse, et rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi kindlaksmääramise süsteemi reformi taaskäivitamine ja koormuse jagamise uus moodus on uue lähtekoha kesksed elemendid. Analüüsis rõhutatakse, et kuigi ebaseaduslike saabumiste arv on alates kriisi haripunktist 2015. aastal järsult (92 %) vähenenud, on endiselt mitmeid struktuurseid probleeme, mis panevad liikmesriikide varjupaiga-, vastuvõtu- ja tagasisaatmissüsteemid surve alla. Probleeme valmistab näiteks üha suurem hulk rahvusvahelise kaitse taotlejaid, kellel puudub põhjendatud alus kaitse saamiseks ja kes tõenäoliselt ELis kaitset ei saa. Selliste taotluste tagajärjel suureneb halduskoormus ja viibib kaitse andmine neile, kes seda tõeliselt vajavad, ning püsib rändajate edasiliikumine ELis. Lisaks tuleb tunnistada probleeme, millega liikmesriikide ametiasutused puutuvad kokku taotlejate ja oma töötajate ohutuse tagamisel seoses COVID-19 kriisiga. Kuigi ebaseaduslike saabujate arv on aja jooksul vähenenud, on nende rändajate osakaal, kes saabuvad riikidest, mille puhul on taotluste rahuldamise määr alla 20 %, kasvanud 13 %-lt 2015. aastal 55 %-le 2018. aastal. Samal ajal on suurenenud ka keerukate juhtumite osakaal, mille menetlemine on ressursimahukam. Kolmandate riikide kodanikud, kes selgelt vajasid rahvusvahelist kaitset ja saabusid aastatel 2015–2016, on osaliselt asendunud selliste riikide kodanikega, kelle taotluste rahuldamise määr on ebaühtlasem. Hoolimata sellest, et ebaseaduslike saabujate arv on kogu ELis vähenenud, on rahvusvahelise kaitse taotluste arv jätkuvalt kasvanud ja saabujate arvu suhtes esitatakse neid neli korda rohkem. See suundumus viitab sellele, et taotlejad ei esita taotlust liikmesriigis, kuhu nad esimesena saabuvad, vaid nad esitavad ELis korduvaid rahvusvahelise kaitse taotlusi, ja sellele, et praegust Dublini süsteemi on vaja reformida. Püsivad ka otsingu- ja päästeoperatsioonide järgsete maabumistega seotud probleemid. 2019. aastal maabusid pooled kõikidest ebaseaduslikult meritsi saabunutest otsingu- ja päästeoperatsioonide järgselt, pannes teatavad liikmesriigid erilise surve alla üksnes nende geograafilise asukoha tõttu. Analüüsist nähtub, et kolmandate riikide kodanikud, kelle rahvusvahelise kaitse taotlused lükatakse tagasi – ehk ELis igal aastal ligikaudu 370 000 isikut – tuleb suunata tagasisaatmismenetlusse. Komisjonile kättesaadava statistika järgi moodustavad need igal aastal tehtud tagasisaatmisotsuste koguarvust umbes 80 %. Selliste rahvusvahelise kaitse taotlejate kasvav osakaal, kes tõenäoliselt ELis sellist kaitset ei saa, viib selleni, et koormus suureneb mitte ainult taotluste menetlemisel, vaid ka selliste ebaseaduslike rändajate tagasisaatmisel, kes ei ole rahvusvahelist kaitset üldse taotlenudki või kelle taotlused on tagasi lükatud, sealhulgas põhjusel, et need on ilmselgelt põhjendamatud või vastuvõetamatud. Loomulikult mõjutab see ka seda, kui kiiresti antakse rahvusvaheline kaitse neile, kes seda tõeliselt vajavad. Analüüsist selgub, et Euroopa varjupaiga- ja rändepoliitika kujundamisel ja rakendamisel on olulisi struktuurilisi nõrkusi ja puudusi. Liikmesriikide varjupaiga- ja tagasisaatmissüsteemid on suures osas ühtlustamata ja see on toonud kaasa erinevused kaitsestandardites, menetluste ebatõhususe ja soodustanud rändajate ebaseaduslikku liikumist Euroopas, et otsida paremaid vastuvõtutingimusi ja väljavaateid elamiseks ning sellel on olnud Schengeni alale soovimatu mõju. Rände haldamist võib vaadelda erinevate poliitikavaldkondade perspektiivist, neist igal oma fookus ja osalejad. Iga poliitikavaldkond püüab lahendada üksikuid probleeme, hoomamata, kuidas see mõjutab rände haldamise üldist raamistikku ja sobitub terviklikku raamistikku, mis on vajalik, et hästi hallatud süsteemist oleks kasu. Põhjendusdokumendis tunnistatakse, et selles valdkonnas puudub integreeritud poliitikakujundamine, mis koondaks eri poliitikavaldkonnad ühtseks tervikuks. Lisaks tuuakse selles välja, et kõikide liikmesriikide jaoks toimiva kestliku süsteemi puudumine mõjutab võimalust tagada kohene ja tegelik reageerimine välistele teguritele. Eelkõige on praeguses Dublini süsteemis ja Euroopa ühises varjupaigasüsteemis üldiselt puudu struktureeritud solidaarsusmehhanism, kuigi surve üksikutele liikmesriikidele võib oluliselt varieeruda ning muutuda äkitselt ja ettearvamatult.

Lisaks vähendab kogu rände haldamise süsteemi tulemuslikkust asjaolu, et puudub sidus ELi lähenemisviis, mis hõlmaks tagasilükkava varjupaigaotsuse tõttu seadusliku riigis viibimise lõpetamise ja tagasisaatmismenetluste algatamise, sealhulgas kolmandatesse riikidesse tagasivõtmise taotlemise vahelist seost. Lisaks on andmed ebapiisavad või ebausaldusväärsed või andmeallikaid ei kasutata tervikliku pildi saamiseks piisavalt tõhusalt. Kvantitatiivsed andmed, mida liikmesriigid esitasid 2020. aasta jaanuaris neis täheldatud ebaseadusliku liikumise intensiivsuse kohta, olid napid: 19 liikmesriiki osutas saadud rahvusvahelise kaitse taotluste arvule ning mõnel juhul ka sissetulevatele/väljaminevatele Dublini määruse kohaste üleandmispalvete arvule. Neid probleeme saab lahendada Euroopa varjupaiga- ja rändesüsteemi tõhusamaks, terviklikumaks ja kestlikumaks muutmise teel, vaadeldes ELi rändehaldust kui poliitikavaldkondade kogumit, mis põhineb integreeritud poliitikakujundamisel ja normidel ning mille iga üksiku osa tõhusus ja puudused mõjutavad süsteemi tervikuna. Lisaks osutab analüüs vajadusele laiema solidaarsuse kontseptsiooni järele. Selline solidaarsuse kontseptsioon peaks olema olemuselt kohustuslik, et suuta prognoositavalt ja tulemuslikult reageerida muutuvale olukorrale, kus liitu suunduvate segarändevoogude osakaal suureneb, ning tagada vastutuse õiglane jagamine kooskõlas aluslepinguga. Ühe liikmesriigi toetamist teise poolt on vaja mitte ainult nende taotlejate ümberpaigutamiseks, kelle suhtes ei kohaldata piirimenetlust, vaid mõnikord ka teiste rühmade puhul, nagu piirimenetluses olevad taotlejad ja ka rahvusvahelise kaitse saajad. Lisaks peaks liikmesriikidel olema võimalus tugineda solidaarsusele tagasisaatmise valdkonnas, et suuta paremini hallata üha kasvavaid segarändevooge. Pealegi on tõendeid selle kohta, et solidaarsus liikmesriikide vahel, kes on osalenud suutlikkuse suurendamises ja muudes toetusvaldkondades, on olnud rändesurve alla sattunud liikmesriigi abistamisel tulemuslik. Varasematest ja pooleliolevatest solidaarsuskavadest saadud õppetunnid näitavad, et solidaarsus peaks olema otsingu- ja päästeoperatsioonide järgsete maabumistega seoses kättesaadav kogu aeg. Põhjendusdokumendis rõhutatakse ka, et rändesurve tuleneb erinevatest teguritest ja selle hindamisel tuleks lähtuda mitmest kriteeriumist, mis ulatuvad varjupaigavaldkonnast rändeolukorrani nii liikmesriikides kui ka ELis tervikuna (terviklik kvalitatiivne hindamine). Lisaks on mõnel juhul osutunud tulemuslikuks ka varjupaiga-, vastuvõtu- ja tagasisaatmissüsteemide nõuetekohase toimimise ning piirihalduse toetamine. Ka liikmesriikide vastastikusest toest ja toest ELi tasandil, et parandada ja tugevdada suhteid teatavate kolmandate riikidega, eelkõige seoses tagasivõtmisega, võib teatavatel juhtudel mõne liikmesriigi jaoks olla konkreetset abi. Lõpetuseks rõhutatakse põhjendusdokumendis vajadust lihtsustada ja tõhustada norme, mille alusel määrata kindlaks rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutav liikmesriik. Kehtiva Dublini süsteemi kohaste vastutusnormidega seotud probleeme käsitletakse uues ettepanekus mitme meetme abil. Mõned ettepanekud esitati juba 2016. aastal ja mõned neist põhinevad kehtivatel Dublini normidel. Liikmesriikide vastutust rände eest tuleb samuti kohandada, et võtta arvesse uut olukorda, ja jagada see õiglaselt, pidades silmas rände haldamise laiemat raamistikku. On vaja ühiseid norme selle kohta, kuidas toimida segarändevoogudega kas siis saabumisel või välispiiridel kontrolli vältinud kolmandate riikide kodanike kinnipidamisel sisemaal, et isikuid tuvastada ning teha tervise- ja julgeolekukontrolle, tuginedes esmase vastuvõtu süsteemi raames juba välja töötatud tavadele. ELi ametitelt ja ELi rahalistest vahenditest peaks tulema täiendav ja ulatuslik toetus nii selleks, et aidata liikmesriikidel osaleda solidaarsusmeetmetes, mida nad peavad tegema, kui ka selleks, et tulla toime rändevoogudega seotud erinevate kohustustega. 3.2.Praegu kehtivate õigusaktide järelhindamine või toimivuse kontroll Euroopa rände tegevuskavas võetud kohustuse alusel tellis komisjon 2016. aastal Dublini süsteemi hindamiseks välisuuringud. Hindamise käigus hinnati Dublini III määruse tulemuslikkust, tõhusust, asjakohasust, järjepidevust ja ELi lisaväärtust. Uuriti, kui ulatuslikult käsitletakse määruses selle eesmärke, ELi laiemaid poliitikavajadusi ja sihtsidusrühmade vajadusi. Hindamine hõlmas ka süvauuringut Dublini III määruse praktilise rakendamise kohta liikmesriikides. Allpool on kokkuvõtvalt esitatud peamised järeldused ning neid on üksikasjalikumalt kirjeldatud komisjoni talituste töödokumendis, mis on lisatud uuele leppele ja selle ettepanekutele. Lisaks palus Euroopa Parlament 2020. aasta veebruaris Euroopa Põgenike ja Pagulaste Nõukogul (ECRE) teha uuringu teemal „Dublin Regulation on international protection applications“. Dublini III määruse asjakohasus Rahvusvahelise kaitse taotluse eest vastutava liikmesriigi kindlaksmääramise süsteem on ELi varjupaigaalase acquisʼ nurgakivi ja selle eesmärgid on jätkuvalt asjakohased. Kuni liidus eksisteerivad eraldi riiklikud varjupaigasüsteemid, on ELi õigusakt, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanism vastutava liikmesriigi kindlaksmääramiseks, olulise tähtsusega. Selleta peaksid liikmesriigid lootma ajutistele kokkulepetele, nagu Dublini süsteemile eelnenud aegadel, mis teeks vastutava liikmesriigi kindlaksmääramise äärmiselt keeruliseks. Hindamises jõuti järeldusele, et riiklikel ja kahepoolsetel vahenditel ei ole kokkuvõttes sama mõju, mistõttu võivad jääda menetlemata rahvusvahelise kaitse taotlused, mille puhul on ebaselge, millise riigi pädevusse nende menetlemine kuulub. Erinevaid seisukohti väljendati määruse tegeliku mõju kohta. Määrus peaks tagama taotlejale kiire juurdepääsu varjupaigamenetlusele ja panema aluse pikaajalisele strateegiale, mille tulemusel taotlejad loobuksid korduva taotluse esitamisest. Kuritarvitamise ärahoidmine muudaks varjupaigasüsteemi tõhusamaks ja vähendaks kogukulusid. Ka hiljutises Euroopa Parlamendi uuringus leidis kinnitust, et selle praegustest puudustest hoolimata on vaja süsteemi, mille järgi üks liikmesriik vastutab rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest ühiste kriteeriumide ja nendega seotud tõendamisnõuete alusel. Määruse rakendamine Kõige olulisem probleem, millele juhiti komisjoni tellitud välisuuringus tähelepanu ja mida on kinnitanud ka liikmesriigid ja sidusrühmad konsultatsioonides, mida on peetud alates ajast, mil komisjon võttis oma ettepaneku 2016. aastal vastu, oli järjepideva ja nõuetekohase rakendamise puudumine liikmesriikides. Lisaks järeldati, et Dublini III määrus oli kavandatud puudulikult, mis tegi selle peamiste eesmärkide saavutamise raskemaks. Dublini III määruses sätestatud kriteeriumide tähtsusjärjestuses ei võeta arvesse liikmesriikide rändesüsteemide tegelikku koormust. Samuti ei seata sellega eesmärgiks jõupingutuste tasakaalustamist. Vastutuse kindlaksmääramise meetod aeglustab juurdepääsu varjupaigamenetlusele. Praeguse süsteemi raames võib juhtuda, et taotlejad peavad ootama kuni 10 kuud (tagasivõtmisteadete korral) või 11 kuud (vastuvõtmispalvete korral) enne, kui algab rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise menetlus. See kahjustab Dublini määruse eesmärki tagada taotlejale kiire juurdepääs varjupaigamenetlusele. Lisaks on kõikjal ELis jätkuvalt probleeme korduvate rahvusvahelise kaitse taotlustega. 2019. aastal oli 32 % taotlejatest juba esitanud varasemalt taotlusi teistes liikmesriikides. See näitab, et määrus ei ole eesmärgile takistada taotlejatel esitada korduvaid taotlusi ja seeläbi vähendada ebaseaduslikku liikumist üldse või eriti kaasa aidanud. Samuti on selge, et Dublini III määrus ei olnud mõeldud selleks, et tegelda rändesurve olukordadega või vastutuse õiglase jagamisega liikmesriikide vahel. Selles ei võeta ka arvesse segarändevoogude haldamist ja sellest tulenevat survet, mida need rändevood liikmesriikide rändesüsteemidele avaldavad. 3.3.Konsulteerimine sidusrühmadega Rändega seotud poliitiline profiil viimastel aastatel ja läbirääkimised 2016. aasta ettepanekute üle tähendavad, et käesoleva määrusega reguleeritavaid küsimusi on juba mitmekülgselt ja üksikasjalikult arutatud. Lisaks konsulteeris komisjon mitmel korral Euroopa Parlamendi, liikmesriikide ja sidusrühmadega, et koguda nende seisukohti uue rände- ja varjupaigaleppe kohta. Erilist tähelepanu pöörati koostööle Euroopa Parlamendiga, kes on korduvalt rõhutanud kestliku tervikliku lähenemisviisi olulisust varjupaiga- ja rändepoliitika seisukohast. Vajadust tervikliku rändekäsituse järele toetati ka Euroopa Parlamendi mitme fraktsiooni esitatud seisukohavõttudes, ning esitati üldine üleskutse viia töö rände- ja varjupaigaettepanekutega kiiresti lõpule. Euroopa Parlament on väljendanud seisukohta, et terviklikus rändekäsituses tuleks arvesse võtta ELi välismõõdet, suutlikkust tegeleda rände algpõhjustega ja luua uusi partnerlusi kolmandate riikidega, stabiilset otsingu- ja päästemehhanismi ning toetada tuleks ümberasustamist, seaduslikke võimalusi ja integratsioonimeetmeid.

Euroopa Parlament nõudis ka kohustuslikku solidaarsussüsteemi, mis hõlmaks ümberpaigutamist, ning tõi välja vajaduse pikaajaliste lahenduste ja tugeva solidaarsuse järele varjupaigameetmete valdkonnas. Sama vajadus ilmnes ka koroonaviiruse pandeemia kontekstis, et vältida humanitaarkriise. Enne uue rände- ja varjupaigaleppega väljatulemist ja seejärel kogu leppe ettevalmistamise ajal on komisjonil olnud pidevad arutelud kõigi liikmesriikidega. Liikmesriigid mõistavad vajadust liikuda praeguse süsteemi puuduste lahendamisega edasi, vajadust uue õiglase vastutuse jagamise süsteemi järele, milles kõik liikmesriigid oleks kohustatud osalema, ja tugeva piirikaitse järele. Samuti mõistavad nad rände välismõõtme ja tagasisaatmise parandamise olulisust. Konsultatsioonietapis kiideti üldiselt heaks komisjoni kavatsus leida uusi solidaarsuse viise, näiteks tagasisaatmise toetamise kujul. Samal ajal on Rumeenia, Soome, Horvaatia ja Saksamaa korraldanud eesistumise ajal rändepoliitika eri aspektide tuleviku üle nii strateegilisi kui ka tehnilisi mõttevahetusi, milles on neid aspekte veelkord rõhutatud. Mitmel Soome eesistumise ajal korraldatud nõukogu foorumil, sealhulgas 24.–25. oktoobril 2019 Helsingis toimunud Tampere 2.0 konverentsil ja 6.–7. novembril 2019 Viinis toimunud Salzburgi foorumil, tervitasid liikmesriigid Euroopa Komisjoni kavatsust taaskäivitada Dublini reform, et leida uusi solidaarsuse vorme, milles kõik liikmesriigid saaksid sisukalt osaleda. Liikmesriigid rõhutasid, et solidaarsusmeetmed peaksid käima käsikäes vastutusmeetmetega. Lisaks rõhutasid nad, et kiiresti on vaja võidelda ebaseadusliku liikumise vastu ELis ning tagada nende isikute tagasisaatmine, kes rahvusvahelist kaitset ei vaja. Komisjon on võtnud arvesse ka riiklike ja kohalike ametiasutuste, vabaühenduste ja rahvusvaheliste organisatsioonide, näiteks ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti, Rahvusvahelise Migratsiooniorganisatsiooni, ning mõttekodade ja akadeemiliste ringkondade paljusid soovitusi selle kohta, millisena kavandada uut lähtekohta ja kuidas tegeleda praeguste rändeprobleemidega kooskõlas inimõiguste standarditega. Selleks et reformiga saaks alustada puhtalt lehelt, tuleks nende meelest läbi vaadata teatavad normid vastutuse kindlaksmääramise kohta ja ette näha kohustuslik solidaarsuse mehhanism, sealhulgas isikute jaoks, kes maabuvad otsingu- ja päästeoperatsiooni tulemusel. Vabaühendused propageerivad ka liikmesriikide ühist arusaamist vastutusest ja kutsusid üles lisama läbivaadatud Dublini normidesse alalisema ümberpaigutamise mehhanismi. Komisjon on võtnud arvesse ka sidusrühmade seisukohti, mis puudutavad vajadust töötada tervikliku rände- ja varjupaigakäsituse kaudu välja rände haldamise terviklik lähenemisviis. Sidusrühmad, kellega konsulteeriti, on väljendanud oma seisukohti selle kohta, kuidas töötada välja uus solidaarsuse ja vastutuse õiglase jagamise põhimõte, ning on üldiselt tervitanud komisjoni kavatsust taaskäivitada Dublini määruse reform, et leida uusi solidaarsuse vorme. Volinik Johansson korraldas mitmel korral ka sihipäraseid konsultatsioone kodanikuühiskonna organisatsioonidega, liikmesriikide asjaomaste kohalike vabaühenduste ning sotsiaal- ja majanduspartneritega. Konsultatsiooniprotsessis esitati konkreetseid soovitusi, milles keskenduti ühisele lähenemisviisile lapsega seotud standardite osas, järgides 2017. aasta teatist lapsrändajate kohta, ning vajadusele luua süsteem, mis on õiglane ja tagab põhiõiguste kaitse. Komisjon võttis arvesse ka Euroopa rändevõrgustiku panust ja uuringuid, mis on algatatud võrgustiku eestvedamisel ja mille raames on viimastel aastatel tehtud mitmeid eriuuringuid ja sihtotstarbelisi päringuid. 3.4.Põhiõigused Käesolev ettepanek on täielikult kooskõlas põhiõigustega, liidu üldpõhimõtete ja rahvusvahelise õigusega ning järgib neid. Varjupaigataotlejate parem teavitamine käesoleva määruse kohaldamisest ning õigustest ja kohustustest, mis neil selle raames on, võimaldab neil oma õigusi paremini kaitsta. Nii vähendatakse ka ebaseaduslikku liikumist, sest paraneb varjupaigataotlejate valmidus süsteemi nõudeid järgida. Õiguskaitsevahendite kasutamise õiguse tõhusust parandatakse, määrates kindlaks edasikaebe ulatuse ja seades kohtutele eesmärgi teha otsused ühtlustatud tähtaja jooksul. Peatava toime taotlus tuleb lahendada ühtlustatud tähtaja jooksul. Õigust isikuvabadusele ja liikumisvabadust tugevdatakse nende tähtaegade lühendamisega, mille kestel võib isikut kinni pidada määrusega ette nähtud erandjuhul ning üksnes kooskõlas vajaduse ja proportsionaalsuse põhimõttega. Era- ja perekonnaelu austamist tugevdatakse, eelkõige määruse kohaldamisala laiendamisega, et hõlmata õed ja vennad ning transiidiriikides loodud perekonnad. Samuti on tugevdatud saatjata alaealiste õigusi lapse parimate huvide põhimõtte rakendamise selgema määratlemisega ja mehhanismi sätestamisega, mille puhul kõikides olukordades, mis on seotud alaealise üleandmisega, tehakse otsus lapse parimates huvides. Vastuvõtmispalve saatmise tähtaega on kohandatud, et võtta arvesse perekondade otsimise ja taasühinemisega seotud juhtumite keerukust. Tõendeid käsitlevaid norme on ühtlustatud, et tagada vastutuse kiire kindlaksmääramine ja tugevdada veelgi õigust perekonna ühtsusele. Samuti tuleb alati esmatähtsale kohale seada saatjata alaealiste ümberpaigutamine ning liikmesriikidele pakutakse sellega seoses suurema toetuse näol rahalist stiimulit. Selleks et hoida ära ebaseaduslik liikumine, piiratakse ettepanekuga õigust materiaalsetele vastuvõtutingimustele liikmesriigiga, kus taotleja peab viibima, välja arvatud kõikide liikmesriikide kohustus tagada liidu õigusele, sealhulgas ELi hartale, ja rahvusvahelistele kohustustele vastav elatustase. 4.MÕJU EELARVELE Käesoleva ettepaneku rakendamiseks vajalike rahaliste vahendite summa on ajavahemikuks 2021–2027 kokku 1 113 500 miljonit eurot. See kataks tegevuskulud, sealhulgas üleandmiskulud ühekordsete maksetena käesoleva määruse ettepaneku kohaste üleandmiste puhul ja solidaarsussätete alusel toimuvate ümberpaigutamiste puhul, mis on seotud rahvusvahelise kaitse taotlejate, rahvusvahelise kaitse saajate ja ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike ümberpaigutamisega. Saatjata alaealiste ümberpaigutamiseks on ette nähtud suuremad rahalised stiimulid. Rahalised vajadused on kooskõlas kehtiva mitmeaastase finantsraamistikuga ja toovad kaasa nõukogu määruses (EL, Euratom) nr 1311/2013 määratletud erivahendite kasutamise. 5.ETTEPANEKU SÄTETE ÜKSIKASJALIK SELGITUS Käesoleva määrusega kehtestatakse ühine raamistik, mille eesmärk on tunnistada, et ebaseaduslikult saabuvate rändajate probleemi ei peaks lahendama mitte üksikud liikmesriigid üksi, vaid liit tervikuna. Määrus aitab kaasa terviklikule lähenemisviisile, edendades selle kohaldamisalas integreeritud poliitikakujundamist.

Ettepanekus säilitatakse seos varjupaigavaldkonnaga seotud vastutuse ja välispiiri kaitsmist puudutavate liikmesriikide kohustuste vahel, võttes arvesse rahvusvahelisi kohustusi teostada otsingu- ja päästeoperatsioone, välja arvatud erandid, mille eesmärk on kaitsta perekonnaelu ja lapse parimaid huve. Praegused vastutuse kindlaksmääramise kriteeriumid on üldjoontes säilitatud, kuid tehakse ettepanek sihipärasteks muudatusteks, eelkõige perekonna ühtsuse tugevdamiseks pereliikme määratluse laiendamise teel, täpsustades liikmesriigi vastutust otsingu- ja päästeoperatsioonide järgselt ning kehtestades uue kriteeriumi, mis puudutab hariduse omandamist tõendavaid dokumente. Peamiste muudatuste eesmärk on ühest küljest tõhustada süsteemi, nimelt tugevdades ühe kindla liikmesriigi vastutust rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest pärast seda, kui see vastutus on kindlaks määratud. Teisest küljest piiratakse muudatustega ebaseaduslikku liikumist, eelkõige nende normide väljajätmisega, mis puudutavad vastutuse äralangemist või üleminekut ühelt liikmesriigilt teisele. Süsteemi täiendab uus lähenemisviis solidaarsusele. See põhineb raamistikul, mis võimaldab liikmesriikide ja ELi olukorda hinnata reaalajas. Lisaks on kehtestatud menetlusnormid, et hõlbustada solidaarsusmeetmetena ümberpaigutamist ja tagasipöördumise toetamist. 5.1.Rände haldamise terviklikul lähenemisviisil põhinev ühine raamistik Ühise raamistiku rakendamiseks sätestatakse ettepanekus mitmed põhimõtted, millest rände haldamise rakendamisel peaks juhinduma, sealhulgas vajadus integreeritud poliitikakujundamise järele ning solidaarsuse ja vastutuse õiglase jagamise põhimõtte tagamine. Kehtestatakse juhtimisstruktuur, kus liikmesriikidel on selle raamistiku rakendamiseks riiklikud strateegiad, sealhulgas hädaolukorra lahendamise plaanid, et vältida rändesurve kuhjumist, ning samuti põhiõiguste järelevalveks. Need strateegiad on osa uuest Euroopa strateegiast, mis käsitleb tervikliku lähenemisviisi erinevate elementide rakendamist, ning sätestavad strateegilise lähenemisviisi rände haldamisele liidu tasandil, võimaldades prognoosida rände haldamisega seotud riske ja võimalusi ning seda, kuidas nendega kõige paremini toime tulla. Komisjon avaldab igal aastal rände haldamise aruande, mis sisaldab rändeolukorra arengu lühiajalist prognoosi ja võimaldab õigeaegselt reageerida muutuvatele rändesuundumustele ning seireraamistiku tulemustele. Seda raamistikku täiendab rändeolukorra korrapärane seire komisjoni olukorraaruannete kaudu. Seda tööd toetavad rändevaldkonna valmisoleku- ja kriisikava raames võetavad meetmed, eelkõige sellega ette nähtud seire- ja aruandlusmeetmed. 5.2.Solidaarsusmehhanism ·Solidaarsusmeetmed, mille liikmesriigid peavad rändesurve korral tagama Kasutusele võetakse uus mehhanism, millega näidatakse rändesurvega toimetulekuks üles solidaarsust. Solidaarsusmehhanism on kavandatud paindlikuks, et seda saaks kohaldada erinevate rändevoogude ja olukordade suhtes. Solidaarsusmeetmed, milles liikmesriigid on kohustatud osalema, on ümberpaigutamine või tagasisaatmise toetamine. Võimalik on ka osaleda meetmetes, mille eesmärk on suurendada liikmesriikide suutlikkust varjupaiga, vastuvõtmise ja tagasisaatmise valdkonnas ning välismõõtmes. Liikmesriigid on kohustatud osalema mahus, mis arvutatakse jaotuskvoodi alusel, millest 50 % määratakse SKP ja 50 % elanikkonna alusel. Toetatava liikmesriigi osa on jaotuskvooti sisse arvestatud, tagamaks, et kõik liikmesriigid järgivad vastutuse õiglase jagamise põhimõtet. Ümberpaigutamine Ümberpaigutamise kavandatud kohaldamisala hõlmab rahvusvahelise kaitse taotlejaid, kelle suhtes ei kohaldata määruse (EL) XXX/XXX [varjupaigamenetluse määrus] kohast piirimenetlust. Igasugust tähenduslikku seost ümberpaigutatava isiku ja ümberpaigutamise sihtliikmesriigi vahel on võetud menetluselemendina arvesse. Rändesurve korral hõlmab ümberpaigutamine ka rahvusvahelise kaitse saajaid kuni kolme aasta jooksul alates kuupäevast, mil neile isikutele anti rahvusvaheline kaitse. Tagasisaatmise toetamine Kavandatud määrusega on ette nähtud võimalus, et liikmesriik võib solidaarsusmeetmes osalemiseks valida tagasisaatmise toetamise. Tagasisaatmise toetamise raames võtab liikmesriik kohustuse toetada rändesurve all olevat liikmesriiki, tehes tihedalt koordineerides kõik toimingud, mis on vajalikud individuaalselt kindlaks tehtud ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmiseks selle liikmesriigi territooriumilt, keda kohustusliku solidaarsusmeetme raames toetatakse. Tagasisaatmist toetav liikmesriik võib näiteks pakkuda ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmise ja taasintegreerimise alast nõustamist, aidata oma programmi ja vahendeid kasutades kaasa ebaseaduslike rändajate vabatahtlikule tagasipöördumisele ja taasintegreerimisele, juhtida või toetada poliitilist dialoogi kolmandate riikidega, et hõlbustada toetatavas liikmesriigis viibivate ebaseaduslike rändajate tagasivõtmist, ning tagada kehtiva reisidokumendi väljaandmise. Kui aga tagasisaatmisjõupingutused osutuvad kaheksa kuu möödudes ebaedukaks, võtab tagasisaatmist toetav liikmesriik asjaomased isikud üle ja jätkab jõupingutusi nende tagasisaatmiseks kooskõlas tagasisaatmisdirektiiviga 2008/115/EÜ. Need tagasisaatmise toetamise raames tehtavad toimingud täiendavad neid, mida teeb Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Amet talle antud volituste alusel, ja hõlmavad eelkõige toiminguid, mida amet ei saa teha (nt diplomaatilise abi pakkumine toetatavale liikmesriigile suhetes kolmandate riikidega). Kui liikmesriigid märgivad tagasisaatmise toetamise, täpsustavad nad ka selle, milliste kolmandate riikide kodanike tagasisaatmist nad on valmis toetama: nii tagatakse, et toetust kasutatakse selliste kolmandate riikide kodanike tagasisaatmiseks, kelle jaoks asjaomased liikmesriigid saavad luua lisaväärtust. ·Otsingu- ja päästeoperatsioonide järgsete maabumistega seotud solidaarsusmeetmed Iga-aastases rände haldamise aruandes esitatakse lühiajalised prognoosid otsingu- ja päästeoperatsioonide järgsete maabumiste kohta kõigil rändeteedel ja solidaarsusmeetmed, mida oleks vaja maabumisliikmesriikide vajaduste rahuldamiseks võtta. Need meetmed võivad olla seotud nii selliste taotlejate ümberpaigutamisega, kelle suhtes ei kohaldada piirimenetlust, kui ka asjaomase liikmesriigi suutlikkusvajadustega. Aruandes esitatakse ka maht, mille ulatuses iga liikmesriik peab solidaarsusmeetmetes osalema, ja täpsustatakse solidaarsusmeetmetega hõlmatud kolmandate riikide kodanike koguarv. Seejärel märgivad teised liikmesriigid, millist liiki solidaarsusmeetme nad kavatsevad taotlejate ümberpaigutamise või suutlikkuse suurendamise või välismõõtmega seotud meetme näol võtta. Kui liikmesriikide solidaarsusmeetmetest ei piisa, võtab komisjon vastu rakendusakti, milles sätestatakse solidaarsusreserv, mille eesmärk on toetada maabumisliikmesriike probleemide lahendamisel. Kui liikmesriikide märgitud solidaarsusmeetmetest ei piisa rände haldamise aruandes kindlaksmääratud vajaduste katmiseks, võtab komisjon vastu rakendusakti, milles sätestatakse iga liikmesriigi osa ümberpaigutamise jaotuskvoodi alusel. Kui liikmesriigid on märkinud, et kavatsevad võtta meetmeid suutlikkuse või välismõõtme valdkonnas, kehtestab komisjon meetmed rakendusaktis. Kui aga liikmesriikide märgitud suutlikkuse või välismõõtme valdkonna meetmetega tuleb kokku rohkem kui 30 % selliste isikute koguarvust, keda on vaja ümber paigutada, tagab komisjon, et liikmesriigid osalevad ümberpaigutamises ulatuses, mis vastab poolele nende osast. Sellistel juhtudel võivad liikmesriigid otsustada ka osaleda tagasisaatmise toetamise kaudu. Kogu aasta vältel, kui maabumine toimub, kasutab komisjon reservi ja koostab nimekirjad, et jagada ümberpaigutamist vajavad isikud osalevate liikmesriikide vahel maabumise või maabumisrühmade kaupa ära. Kui on oht, et maabumiste arv suureneb niivõrd, et solidaarsusreservist jääb väheks, muudab komisjon rakendusakti, kehtestades konkreetse toetatava liikmesriigi või konkreetsete liikmesriikide jaoks täiendava kavandatud ümberpaigutamismeetmete mahu. Nende lisameetmete maht ei tohiks ületada 50 % rakendusaktides sätestatud mahust. Kui tekib oht, et maabumisliikmesriik sattub rändesurve alla, võib tema solidaarsusreservi kasutada isikute kiireks ümberpaigutamiseks, kuni surveolukordade jaoks ette nähtud rakendusakt vastu võetakse. Sel eesmärgil võib kasutada ka teiste maabumisriikide reserve, kui see ei ohusta nende reservi toimimist. Kui rände haldamise aruandes tehakse kindlaks, et liikmesriikidel on erilisi probleeme seetõttu, et nende territooriumil viibivad rahvusvahelist kaitset taotlevad kolmanda riigi kodanikud, kes on haavatavad, olenemata sellest, kuidas nad välispiiri ületasid, võib solidaarsusreservi kasutada ka selliste isikute kiireks ümberpaigutamiseks.

Kohustuslik solidaarsus rändesurve olukordades Rändesurve hindamine ja solidaarsusmeetmed Kui liikmesriik on komisjonile teada andnud, et ta leiab, et on rändesurve all, muu hulgas surveohu all, mis on tingitud suurest saabujate arvust, sealhulgas juhul, kui see on seotud otsingu- ja päästeoperatsioonidega, hindab komisjon olukorda, võttes arvesse liikmesriigis valitsevat konkreetset olukorda, tuginedes mitmele kriteeriumile ja kättesaadavale teabele, sealhulgas rändevaldkonna valmisoleku- ja kriisikava raames kogutud teabele. Kui hindamisest nähtub, et liikmesriik on rändesurve all, tehakse hindamises kindlaks liikmesriigi koguvajadus ja esitatakse asjakohased meetmed, mida on olukorra lahendamiseks vaja, ning kõik teised liikmesriigid osalevad ümberpaigutamise või tagasisaatmise toetamise meetmete või nende kombineerimise kaudu. Kui liikmesriik ise on toetatav liikmesriik, ei ole ta kohustatud solidaarsusmeetmetes osalema. Liikmesriigid märgivad komisjonile edastatavates solidaarsusmeetmete kavades, millist liiki meetmetes nad osalevad. Kui rändesurve aruandes osutatakse vajadusele muude solidaarsusmeetmete järele eesmärgiga parandada varjupaiga-, vastuvõtu- või tagasisaatmisalast suutlikkust või meetmete järele välismõõtme valdkonnas, et tegeleda rändevoogudega, võivad osalevad liikmesriigid ümberpaigutamise või tagasisaatmise toetamise asemel märkida oma solidaarsusmeetmete kavades sellised meetmed. Sellised meetmed võib võtta eri vormis, näiteks abi suurema vastuvõtusuutlikkuse (nt taristu) loomiseks või muud süsteemid, et parandada varjupaigataotlejate vastuvõtutingimusi. Siia alla võiksid kuuluda ka rahastamine, mis on suunatud varjupaiga- ja rändeolukorra haldamisele konkreetses kolmandas riigis, kust vaadeldud rändevood liikmesriiki tulevad. Tagasisaatmise valdkonnas võivad sellised meetmed hõlmata näiteks rahalist või muud abi, mis on suunatud taristule ja rajatistele, mis võivad olla vajalikud tagasisaatmiste täideviimise parandamiseks, või materiaalsete või transpordivahendite pakkumist operatsioonide läbiviimiseks. Kui komisjoni hinnangul on need proportsionaalsed liikmesriigi osaga ja kooskõlas Varjupaiga- ja Rändefondi eesmärkidega, täpsustatakse need meetmed rakendusaktis. Kui aga liikmesriikide märgitud suutlikkuse või välismõõtme valdkonna meetmetega tuleb kokku rohkem kui 30 % selliste isikute koguarvust, keda on vaja ümber paigutada või kelle suhtes kohaldatakse tagasisaatmise toetamist, tagab komisjon, et liikmesriigid osalevad sellistes meetmetes ulatuses, mis vastab poolele nende osast. Liikmesriik võib taotleda ka oma osa vähendamist 10 %, kui ta suudab tõendada, et viimase viie aasta jooksul on ta vaadanud läbi kaks korda rohkem rahvusvahelise kaitse taotlusi kui liidus elaniku kohta keskmiselt. Seejärel jaotatakse vähendus proportsionaalselt teiste liikmesriikide vahel. Solidaarsusmeetmeid puudutavad komisjoni rakendusaktid Kahe nädala jooksul pärast solidaarsusmeetmete kavade esitamist võtab komisjon vastu rakendusakti, milles sätestatakse solidaarsusmeetmed, mida liikmesriigid võtavad rändesurve all oleva liikmesriigi toetamiseks. Rakendusaktis sätestatakse ümberpaigutatavate ja/või tagasisaatmise toetamisega hõlmatud isikute koguarv, võttes arvesse hindamise käigus kindlaks tehtud toetatava liikmesriigi suutlikkust ja vajadusi varjupaiga ja tagasisaatmise valdkonnas, ning täpsustatakse iga liikmesriigi osa jaotuskvoodi alusel, mida on kohandatud vastavalt nende liikmesriikide taotlustele, kes on tõendanud, et neil on õigus oma osa vähendamisele. Selles täpsustatakse ka suutlikkuse suurendamise, tegevustoetuse või välismõõtme valdkonna meetmed, mida osalev liikmesriik peab ümberpaigutamise või tagasisaatmise toetamise asemel võtma. Rakendusakt võetakse vastu määruse (EL) nr 182/2011 artikli 8 alusel, mille järgi on komisjonil nõuetekohaselt põhjendatud tungiva kiireloomulisuse tõttu, mis on tingitud rändesurvest toetatavates liikmesriikides, õigus võtta vastu viivitamata kohaldatavad rakendusaktid, mis jäävad jõusse kuni üheks aastaks. ·Solidaarsust puudutavad üldsätted Solidaarsusfoorum Rändesurve olukorras, kus liikmesriikide poolt solidaarsusmeetmete kavades märgitud solidaarsusmeetmed ei vasta rändesurve hindamisel kindlaks tehtud vajadustele, kutsub komisjon kokku solidaarsusfoorumi, mis annab liikmesriikidele võimaluse kohandada oma solidaarsusmeetmete kavades esitatud meetmete liiki. Kui kavandatud solidaarsusmeetmed ei ole piisavad, et tagada solidaarsustoetuse tõhus toimimine seoses otsingu- ja päästeoperatsioonide järgsete maabumistega, kutsub komisjon enne nimetatud artiklis ette nähtud täiendava rakendusakti vastuvõtmist kokku solidaarsusfoorumi. Muud solidaarsuse vormid Liikmesriik võib igal ajal taotleda teistelt liikmesriikidelt vabatahtlikku solidaarsustuge. Iga liikmesriik võib osaleda toetatava liikmesriigi abistamises vabatahtlikult, sealhulgas paigutades ümber selliseid rahvusvahelise kaitse taotlejaid, kelle suhtes kohaldatakse piirimenetlust kooskõlas määrusega (EL) XXX/XXX [varjupaigamenetluse määrus], või ebaseaduslikult riigis viibivaid kolmandate riikide kodanikke. Lisaks võivad liikmesriigid vabatahtlikult osaleda meetmetes, mille eesmärk on parandada liikmesriikide varjupaiga-, vastuvõtu- ja tagasisaatmisalast ning välismõõtmelist suutlikkust. Liikmesriigid, kes on osalenud või kavatsevad osaleda solidaarsusmeetmetes, teavitavad sellest komisjoni, esitades käesolevale ettepanekule lisatud solidaarsustoe kava. Kui sellised vabatahtlikud meetmed vastavad rändesurvet käsitlevas rakendusaktis sätestatud meetmetele, vähendatakse selle võrra liikmesriikide osaluse mahtu rakendusaktis osutatud osas. Ümberpaigutamismenetlus Kavandatavas määruses sätestatakse menetlused, mida tuleb järgida enne ja pärast ümberpaigutamist, ning nii toetatava liikmesriigi kui ka ümberpaigutamise sihtliikmesriigi kohustused. Toetatava liikmesriigi kohustused on seotud asjaomaste isikute tuvastamise ja registreerimisega ümberpaigutamise eesmärgil ning tagamisega, et asjaomane isik ei kujuta endast ohtu riigi julgeolekule või avalikule korrale. Kui toetatav liikmesriik jõuab järeldusele, et asjaomane isik kujutab endast sellist julgeolekuohtu, siis seda isikut ümber ei paigutata. Kui ümberpaigutatav isik on taotleja, peab toetatav liikmesriik hindama enne ümberpaigutamismenetluse kohaldamist eelkõige ka seda, kas ta ise pole vastutav liikmesriik perekonna taasühinemise või elamisloa/viisaga seotud kriteeriumide alusel, sest neil isikutel oleks tugev seos toetatava liikmesriigiga ja neid ei tohiks mujale ümber paigutada. Ümberpaigutamise sihtliikmesriigi kohustuste hulka kuulub kohustus paigutada ümber isik, kes ei ohusta riiklikku julgeolekut ega avalikku korda, ning kui isik on taotleja, viia läbi vastutava liikmesriigi kindlaksmääramise menetlus, kui seda ei tehtud toetatavas liikmesriigis. Kui isik on rahvusvahelise kaitse saaja, peab ümberpaigutamise sihtliikmesriik automaatselt andma toetatava liikmesriigi antud vastava staatuse, tagamaks, et saaja säilitab oma staatuse ja vastavad õigused, isegi kui ta paigutatakse ümber teise liikmesriiki. Tagasisaatmise toetamise menetlus Liikmesriik, kes võtab kohustuse tagasisaatmist toetada, peab tegema tihedalt koordineeritult koostööd toetatava liikmesriigiga, et teha kindlaks konkreetsed toetusmeetmed, mis on vajalikud individuaalselt kindlaks tehtud ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmiseks toetatava liikmesriigi territooriumilt. Asjaomaste liikmesriikide vahelise koordineerimise tulemuste põhjal võtaks tagasisaatmist toetav liikmesriik vajalikud meetmed tagasisaatmismenetluse hõlbustamiseks ja edukaks lõpuleviimiseks, näiteks toetades toetatud vabatahtlikku tagasipöördumist ja taasintegreerimist, juhtides või toetades poliitilist dialoogi konkreetsete kolmandate riikidega, tagades isiku tuvastamise ja kehtivate reisidokumentide väljaandmise või tegeledes tagasisaatmisoperatsioonide, näiteks tšarter- või regulaarlendude praktilise korraldusega. Selles etapis jääb toetatav liikmesriik siiski vastutavaks asjaomaste isikute suhtes tagasisaatmismenetluste läbiviimise eest (nt tagasisaatmisotsuse tegemine, kaebused) ning kohaldab tagasisaatmisdirektiivi.

Tagasisaatmist toetavad liikmesriigid rakendaksid toetusmeetmeid eelnevalt kindlaksmääratud ajavahemiku ehk kaheksa kuu jooksul. See ajavahemik hakkaks kulgema päevast, mil komisjon võtab vastu rakendusakti, mis puudutab solidaarsust rändesurve olukorras. Kui toetatava kolmanda riigi kodaniku suhtes ei ole rakendusakti vastuvõtmise ajal tagasisaatmisotsust veel tehtud, hakatakse ajavahemikku arvutama alates tagasisaatmisotsuse tegemisest, või kui isiku varjupaigataotlus on olnud edutu ja tema suhtes on seejärel tehtud tagasisaatmisotsus, siis alates hetkest, mil kolmanda riigi kodanikul ei ole enam õigust riiki jääda ja talle sellist luba ei anta. Kui hoolimata asjaomaste liikmesriikide ühistest jõupingutustest ei ole tagasisaatmisi edukalt läbi viidud, viiakse kolmandate riikide kodanikud kaheksakuulise perioodi lõppedes üle tagasisaatmist toetava liikmesriigi territooriumile. Selleks kohaldatakse mutatis mutandis eelmises lõigus kirjeldatud menetlust. ·Rahaline toetus Ettepanekuga nähakse ümberpaigutamiseks ette rahalised stiimulid. Iga ümberpaigutatud isiku kohta on ette nähtud 10 000 euro suurune rahaline toetus (sealhulgas tagasisaatmise toetamise järgselt, kui tagasisaatmine ei õnnestunud). Rahaline toetus on 12 000 eurot, kui ümberpaigutatav isik on saatjata alaealine. Lisaks antakse 500 eurot toetust, et katta üleandmiskulud, mis on seotud käesoleva määrusega ette nähtud ümberpaigutamise ja menetlustega. ·Muudes õigusaktides tehtud muudatused Ettepanekuga muudetakse määrust (EL) XXX/XXX [Varjupaiga- ja Rändefond], et lisada kavandatava määruse aluseks olevad finantssätted. Ettepanekuga muudetakse ka direktiivi 2003/109/EÜ (pikaajaliste elanike direktiiv). Kaitset vajavate isikute seisukohast hõlbustab võimalus saada pikaajalise elaniku staatus lühema aja jooksul oluliselt rahvusvahelise kaitse saajate täielikku ja kiiret integreerumist elukohaliikmesriigis. Rahvusvahelise kaitse saajatel peaks olema võimalik saada pikaajalise elaniku staatus neile rahvusvahelise kaitse andnud liikmesriigis pärast kolmeaastast seaduslikku ja pidevat elamist selles liikmesriigis, ning samas tuleks tagada, et staatuse saamiseks vajalike muude tingimuste puhul kohaldatakse rahvusvahelise kaitse saajate suhtes samu tingimusi kui muude kolmandate riikide kodanike suhtes. 5.3.Vastutuse kindlaksmääramise menetluse lihtsustamine ja tõhustamine Selleks et tagada, et vastutuse kindlaksmääramise menetlus toimiks sujuvalt ja kestlikult, et see täidaks eesmärki, milleks on kaitset vajavate isikute kiire juurdepääs läbivaatamise menetlusele ja kaitsele, ning et pärsitaks ebaseaduslikku liikmesriikidevahelist liikumist, tehakse ettepanek süsteemi mitmesugusteks täiendusteks. Need puudutavad eelkõige järgmisi aspekte. ·Taotleja kohustus esitada taotlus liikmesriigis, kuhu ta esimesena ebaseaduslikult sisenes, või seadusliku riigis viibimise korral asjaomases liikmesriigis, nagu kavandatud 2016. aastal. Seejärel nõutakse, et taotleja jääks vastutuse kindlaksmääramise menetluse ajaks sellesse liikmesriiki ja pärast selle kindlakstegemist vastutavasse liikmesriiki. Eesmärk on tagada, et rändevoogude haldamine oleks kontrolli all, hõlbustada vastutava liikmesriigi kindlaksmääramist ja seega kiiremat juurdepääsu rahvusvahelise kaitse andmise menetlusele ning hoida ära ebaseaduslik liikumine. Selle muudatusega täpsustatakse, et taotlejal ei ole õigust valida liikmesriiki, kus ta oma taotluse esitab, ega liikmesriiki, kes vastutab tema taotluse läbivaatamise eest. Kui seda kohustust ei täideta, on taotlejal vastuvõtmisel õigus materiaalsele abile üksnes seal, kus ta on kohustatud viibima. ·Määruse (EL) XXX/XXX [varjupaiga- ja rändevaldkonna kriisiolukordade ja vääramatu jõu määrus] kohaselt viivitamatu kaitse saanud isikud kuuluvad taotleja määratluse alla, tagamaks, et isegi kui nende taotlused on menetlemisel (peatatud), ei vabastata kaitseseisundi andnud liikmesriiki kohustusest määrata kindlaks taotluse läbivaatamise eest vastutav liikmesriik, ning järgitakse käesolevas määruses sätestatud kriteeriume ja mehhanisme. Kui kindlaksmääratud vastutav liikmesriik on mõni teine liikmesriik, peaks viivitamatu kaitse lõppema üleandmisega. Kui asjaomased isikud liiguvad teistesse liikmesriikidesse ja taotlevad seal rahvusvahelist kaitset, oleks vastutav liikmesriik samuti kohustatud nad käesolevas määruses sätestatud korra kohaselt tagasi võtma. ·Nagu 2016. aastal kavandatud, kehtestatakse määrusega enne vastutava liikmesriigi kindlaksmääramise kriteeriumide kohaldamist liikmesriikidele kohustus enne üleandmist tagada, et isik ei ole ohuks liikmesriigi riiklikule julgeolekule ega avalikule korrale. See kohustus kehtib kõigi isikute suhtes, kelle suhtes kohaldatakse määruses sätestatud menetlusi, isegi kui isikule ei ole tehtud taustakontrolli või ta ei ole muul põhjusel läbinud julgeolekukontrolli. Esimene liikmesriik, kus rahvusvahelise kaitse taotlus registreeriti, peab enne vastutuse kriteeriumide kohaldamist hindama, kas on põhjendatud alust arvata, et taotleja kujutab endast ohtu selle liikmesriigi julgeolekule või avalikule korrale. Kui hindamisest nähtub, et taotleja kujutab endast julgeolekuohtu, saab sellest liikmesriigist vastutav liikmesriik. Kui asjaomane isik kujutab endast julgeolekuohtu pärast seda, kui vastutus on juba kindlaks määratud, võib üleandmine toimuda tingimusel, et järgitakse julgeolekuga seotud teabe vahetamist käsitlevat erisätet. ·Taotlejate koostöö nõuet muudetakse rangemaks eesmärgiga tagada, et ametiasutustel oleks kogu vajalik teave, et vastutav liikmesriik kindlaks määrata ja välja selgitada, kas taotleja vastab rahvusvahelise kaitse saamise nõuetele, samuti selleks, et vältida normide täitmisest kõrvalehoidmist, eelkõige põgenemist. Määruses sätestatakse taotlejate proportsionaalsed kohustused, mis puudutavad vastutava liikmesriigi kindlaksmääramiseks vajalike üksikasjade ja täieliku teabe õigeaegset esitamist ning samuti liikmesriikide pädevate asutustega tehtavat koostööd. Samuti märgitakse sõnaselgelt, et taotlejatel on kohustus olla kohal ja asjaomase liikmesriigi ametiasutustele kättesaadav ning järgida üleandmisotsust. Määruses sätestatud õiguslike kohustuste täitmata jätmisel on taotleja jaoks proportsionaalsed menetluslikud tagajärjed, näiteks põhjendamatult liiga hilja esitatud teabe arvessevõtmise välistamine. ·Määrusega laiendatakse taotlejate teavitamiskohustust. Isikliku vestluse eesmärk on hõlbustada vastutava liikmesriigi kindlaksmääramise protsessi, sest selle abil kogutakse kogu vajalik teave. Siiski ei tohiks menetlus isikliku vestluse tõttu edasi lükkuda, kui taotleja on põgenenud või piisav teave on juba esitatud. ·Norm, mille kohaselt määratakse kriteeriumid kindlaks olukorra põhjal, mis kehtib ajal, mil taotlus liikmesriigis esimest korda registreeriti, kehtib nüüd kõikide, sealhulgas pereliikmete ja alaealistega seotud kriteeriumide suhtes. Selge tähtaeg olulise teabe esitamiseks võimaldab kiiret hindamist ja otsustamist. ·Määruses säilitatakse 2016. aastal kavandatud pereliikmete määratluse laiendamine kahel viisil: 1) lisatakse taotleja õde/vend või õed ja vennad ja 2) lisatakse perekondlikud sidemed, mis on loodud pärast päritoluriigist lahkumist, kuid enne liikmesriigi territooriumile saabumist. Õed ja vennad on täpselt piiritletud, kuid oluline kategooria, mille puhul perekondliku sideme tõendamine ja kontrollimine on suhteliselt lihtne ja seega on kuritarvitamise võimalus väike. Määratluse laiendamine selliste perekondade hõlmamiseks, mis on loodud teeloleku ajal, kajastab hiljutist rändenähtust, nagu pikemad viibimised väljaspool päritoluriiki enne ELi jõudmist, sealhulgas viibimine pagulaslaagrites. Selliste perekonna määratluse sihipäraste laiendamiste eesmärk on luua tähenduslik seos asjaomase isiku ja vastutava liikmesriigi vahel, võttes arvesse ka laiemat mõju asjaomastele perekondadele; nendega tahetakse vähendada laiendatud normidega hõlmatud isikute ebaseadusliku liikumise ja põgenemise ohtu. ·Vastutuse kindlaksmääramiseks vajalikke tõendeid käsitlevad norme muudetakse paindlikumaks, eelkõige selleks, et hõlbustada tõhusat perekonna taasühinemist. Normidega täpsustatakse, et vormikohased tõendid, nagu originaaldokumendid ja DNA-proovid, ei peaks olema vajalikud juhtudel, kui kaudsed tõendid on omavahel kooskõlas, kontrollitavad ja piisavalt üksikasjalikud, et määrata kindlaks vastutus rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest. ·Tehakse ettepanek mitmeks muudatuseks, et ühtlustada ja tugevdada artiklites 19, 21 ja 22 sätestatud vastutuskriteeriume. Süsteemi stabiilsuse suurendamiseks on artiklis 19 täpsustatud viisade ja elamislubadega seotud vastutuse kriteeriume ning nende kohaldamist on pikendatud vastavalt kolme aastani. Samuti on laiendatud ebaseaduslikku sisenemist käsitleva artikli 21 klauslit, mis nägi ette vastutuse äralangemise 12 kuu möödumisel ebaseaduslikust riiki sisenemisest, kolme aastani ning ebaseaduslikult riigis viibimist käsitlev klausel on välja jäetud, kuna selle sätte kohaldamine osutus praktikas keeruliseks, sest vajalikke tõendeid oli raske esitada. Samuti jäetakse seoses viisavaba sisenemisega liikmesriiki välja erand, mis käsitleb hilisemaid sisenemisi liikmesriiki, mille puhul puudub sissesõiduviisa vajadus. See on kooskõlas lähenemisviisiga, mille järgi peaks üldjuhul vastutama liikmesriik, kuhu esimesena siseneti, ja see peaks aitama ära hoida ebaseaduslikku liikumist pärast riiki sisenemist. ·Määrusesse lisatakse liikmesriigis asutatud haridusasutuse välja antud diplomi või muu kvalifikatsiooni tõendava dokumendiga seotud uus kriteerium, et tagada, et taotleja saab lasta taotluse läbi vaadata liikmesriigil, millega tal on tähenduslikud seosed. Selline diplom või muu kvalifikatsiooni tõendav dokument peaks puudutama vähemalt rahvusvahelise ühtse hariduse liigituse 2. tasemele vastavat keskharidust, mida korraldab Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis (EL) 2016/801 määratletud haridusasutus või kõrgkool kooskõlas liikmesriikide riigisisese õiguse või haldustavadega. ·Määrusega kehtestatakse menetluse eri etappide jaoks lühemad tähtajad, et kiirendada vastutuse kindlaksmääramise menetlust eesmärgiga võimaldada taotlejale varjupaigamenetlusele kiirem juurdepääs. See hõlmab tähtaegu, mis on seotud vastuvõtmispalvete esitamise ja neile vastamisega, välja arvatud saatjata alaealiste puhul, tagasivõtmisteadete esitamisega ja üleandmisotsuse tegemisega.

·Tähtaegade möödudes läheks vastutus üle teisele liikmesriigile ainult teatavatel juhtudel. Näib, et selline vastutuse üleminek on soodustanud normidest kõrvalehoidmist ja menetluse takistamist. Seetõttu on välja jäetud normid, mis toovad tagasivõtmisteate saatmise tähtaja möödumise korral kaasa vastutuse ülemineku, samuti normid, mis toovad kaasa vastutuse äralangemise või ülemineku taotleja käitumise tõttu. Kui taotleja põgeneb liikmesriigist, et vältida üleandmist vastutavale liikmesriigile, saab üleandev liikmesriik kasutada kuuekuulisest tähtajast järelejäänud aega taotleja üleandmiseks alates hetkest, kui taotleja on ametiasutustele uuesti kättesaadav. ·Nagu 2016. aastal kavandatud, on tagasivõtmispalved muudetud lihtsateks tagasivõtmisteadeteks, võttes arvesse, et vastutav liikmesriik on ilmne Eurodac-süsteemi kokkulangevuse alusel. Teate saanud liikmesriigil on nüüd võimalus esitada teatele kiiresti vastuväide, tuginedes asjaolule, et kohaldatakse vastutuse ülemineku ja äralangemise piiratud norme, st juhtudel, kui teine liikmesriik ei andnud isikut vastutavale liikmesriigile õigeaegselt üle, kohaldas kaalutlusõiguse klauslit või kui asjaomane isik lahkus liikmesriikide territooriumilt tagasisaatmisotsuse alusel. See on oluline vahend ebaseadusliku liikumisega võitlemiseks, sest tagasivõtmispalveid on praegu vastuvõtmisomadest rohkem. ·Vastutavale liikmesriigile on pandud nüüd kohustus võtta tagasi rahvusvahelise kaitse saaja või ümber asustatud isik, kes esitas teises liikmesriigis taotluse või kes viibib seal ebaseaduslikult. See kohustus annab liikmesriikidele vajaliku õigusliku vahendi tagasivõtmiste elluviimiseks ja see on oluline ebaseadusliku liikumise piiramiseks. ·Õiguskaitsevahendeid käsitlevaid norme on kohandatud, et kaebemenetlust oluliselt kiirendada ja ühtlustada. Ettepanekus täpsustatakse ka taotleja õigust taotleda üleandmisotsuse peatavat toimet vaidlustamise või läbivaatamise ajaks, kehtestades kohtutele selliste otsuste tegemiseks konkreetse lühikese tähtaja. ·Lepitusmenetlust ei ole vaidluste lahendamise mehhanismina ametlikult kasutatud alates selle kehtestamisest (ehkki veidi teistsugusel kujul) 1990. aastal Dublini konventsiooniga. Selle toimivust parandatakse ja selle kasutamist lihtsustatakse. ·Varajase hoiatamise ja valmisoleku mehhanismi ülesanded võtab üle uus Euroopa Liidu Varjupaigaamet, nagu on sätestatud Euroopa Liidu Varjupaigaametit käsitleva ettepaneku 5. peatükis (Jälgimine ja hindamine) ning 6. peatükis (Operatiiv- ja tehniline abi). Seepärast on selle mehhanismi 2016. aastal kavandatud väljajätmine käesolevas määruses alles jäetud. ·Euroopa Liidu Varjupaigaamet loob vastutavate üksuste võrgustiku ja edendab seda, et parandada praktilist koostööd ja teabe jagamist kõikides küsimustes, mis on seotud käesoleva määruse kohaldamisega, sealhulgas praktiliste vahendite ja juhiste väljatöötamine. ·Seoses saatjateta alaealistega täpsustatakse ettepanekus, et vastutav liikmesriik on see, kus saatjata alaealine esitas oma rahvusvahelise kaitse taotluse esimest korda, välja arvatud juhul, kui tõendatakse, et see ei oleks lapse parimates huvides. See norm võimaldab vastutava liikmesriigi kiiresti kindlaks määrata ja annab seeläbi sellele haavatavale taotlejate rühmale kiire juurdepääsu menetlusele, arvestades ka kavandatud lühemaid tähtaegu. ·Saatjata alaealiste menetluslikke tagatisi käsitlevat sätet on kohandatud, et muuta parimate huvide hindamine operatiivsemaks. Seega enne saatjata alaealise teisele liikmesriigile üleandmist teeb üleandev liikmesriik kindlaks, et kõnealune liikmesriik võtab viivitamata meetmed, mis on varjupaigamenetluse määruse ja vastuvõtutingimuste direktiivi kohaselt vajalikud. Samuti on sätestatud, et enne saatjata alaealise üleandmise kohta otsuste tegemist peavad kvalifitseeritud töötajad hindama kiiresti tema parimaid huve. 2020/0279 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS, mis käsitleb varjupaiga- ja rändehaldust ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 2003/109/EÜ ja kavandatud määrust (EL) XXX/XXX [Varjupaiga- ja Rändefond]



(EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 78 lõike 2 punkti e ning artikli 79 lõike 2 punkte a, b ja c, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, olles edastanud seadusandliku akti eelnõu riikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust, võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust,

toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning arvestades järgmist: (1)Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala loomisel peaks liit tagama isikutele piirikontrolli puudumise sisepiiridel ning kujundama varjupaiga, sisserände ja välispiirikontrolli valdkonnas liikmesriikide vahelisel solidaarsusel põhineva ühise poliitika, mis on õiglane kolmandate riikide kodanike suhtes. (2)Selleks on vaja terviklikku lähenemisviisi, millega tugevdada liikmesriikidevahelist vastastikust usaldust ja mis peaks ühendama varjupaiga- ja rändehalduse valdkonna poliitika ning olema suunatud suhetele asjaomaste kolmandate riikidega, võttes igati arvesse, et sellise lähenemisviisi tulemuslikkus sõltub sellest, kas kõiki komponente käsitletakse koos ja lõimitult. (3)Käesolev määrus peaks sellele terviklikule lähenemisviisile kaasa aitama, sest liidu ja liikmesriikide meetmetele kehtestatakse varjupaiga- ja rändehalduspoliitika valdkonnas ühine raamistik, täpsustades solidaarsuse ja vastutuse õiglase jagamise põhimõtet kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise leping) artikliga 80. Seepärast peaksid liikmesriigid võtma kõik vajalikud meetmed, et anda oma panus terviklikku lähenemisviisi, muu hulgas selleks, et tagada kaitse vajajatele rahvusvaheline kaitse ja sobivad vastuvõtutingimused, võimaldada tulemuslikult kohaldada rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi kindlaksmääramise norme, saata ebaseaduslikult riigis viibivad kolmandate riikide kodanikud tagasi, hoida ära ebaseaduslikku rännet ja ebaseaduslikku liikumist ning toetada teisi liikmesriike solidaarsusmeetmetes osalemise kaudu. (4)Ühine raamistik peaks ühendama Euroopa ühise varjupaigasüsteemi ja rändepoliitika haldamise. Rändepoliitika eesmärk peaks olema tagada rändevoogude tõhus haldamine, liikmesriikides seaduslikult elavate kolmandate riikide kodanike õiglane kohtlemine ning nii ebaseadusliku rände ja rändajate ebaseadusliku üle piiri toimetamise tõkestamine kui ka selle vastase võitluse meetmete tõhustamine. (5)Ühist raamistikku on vaja selleks, et tulemuslikult tegeleda järjest sagedamini esineva olukorraga, kus samaaegselt saabuvad nii isikud, kes vajavad rahvusvahelist kaitset, kui ka need, kes seda ei vaja, ning igati arvesse võtta, et ebaseaduslikult saabuvate rändajate probleemi ei peaks lahendama mitte üksikud liikmesriigid üksi, vaid liit tervikuna. Tagamaks, et liikmesriikidel on vajalikud vahendid, millega tulla tulemuslikult selle väljakutsega toime, peaksid käesoleva määruse kohaldamisalasse lisaks rahvusvahelise kaitse taotlejatele kuuluma ka ebaseaduslikud rändajad. Käesoleva määruse kohaldamisala peaks hõlmama ka rahvusvahelise kaitse saajaid, ümberasustatud või vastu võetud isikuid ning viivitamatu kaitse saanud isikuid. (6)Selleks et kajastada kogu valitsemissektorit hõlmavat lähenemisviisi ning tagada liidu ja selle liikmesriikide poolt nende pädevuse piires võetud meetmete sidusus ja tulemuslikkus, on varjupaiga- ja rändehalduse valdkonnas vaja integreeritud poliitikakujundamist, mis hõlmab nii selle sise- kui ka väliskomponente ja mis on osa terviklikust lähenemisviisist. (7)Liikmesriikidel peaks varjupaiga- ja rändehalduspoliitika tulemuslikuks rakendamiseks olema piisavad inimressursid ja rahalised vahendid ja taristu ning nad peaksid tagama asjakohase koordineerimise asjaomaste riigisiseste ametiasutuste ja teiste liikmesriikide ametiasutuste vahel. (8)Komisjon peaks strateegilist lähenemisviisi silmas pidades võtma vastu varjupaiga- ja rändehalduspoliitika rakendamist käsitleva Euroopa varjupaiga- ja rändehalduse strateegia. Strateegia peaks põhinema liidu ametite koostatud asjakohastel aruannetel ja analüüsidel ning liikmesriikide riiklikel strateegiatel. (9)Liikmesriikide riiklikud strateegiad peaks sisaldama teavet hädaolukorra lahendamise planeerimise ning käesoleva määruse kohase integreeritud poliitikakujundamise ning solidaarsuse ja vastutuse õiglase jagamise põhimõtete ning sellest määrusest tulenevate riikliku tasandi õiguslike kohustuste rakendamise kohta. (10)Selleks et varjupaigaküsimusi käsitleva liidu acquis’ kohaldamise tagamiseks oleks olemas tulemuslik järelevalvesüsteem, tuleks kõnealustes strateegiates võtta arvesse ka Euroopa Liidu Varjupaigaameti ja Frontexi teostatud järelevalve tulemusi, nõukogu määruse nr 1053/2013 alusel tehtud hindamise ning määruse (EL) XXX/XXX [taustakontrolli määrus] artikli 7 alusel teostatud järelevalve tulemusi. (11)Arvestades, kui oluline on tagada, et liit oleks valmis ja suuteline kohanema varjupaiga- ja rändehalduse muutuva reaalsusega, peaks komisjon igal aastal vastu võtma rände haldamise aruande, milles kirjeldatakse rändeolukorra võimalikku muutumist ning liidu ja liikmesriikide valmisolekut sellele reageerimiseks ja sellega kohanemiseks. Aruanne peaks sisaldama ka riiklikes strateegiates ette nähtud järelevalvet puudutava aruandluse tulemusi ja puuduste ilmnemise korral tuleks teha parandusettepanekud. (12)Selleks et tagada vajalikud vahendid, mis aitaksid liikmesriikidel lahendada probleeme, mis võivad tekkida seetõttu, et nende territooriumil viibivad kolmandate riikide kodanikud, kes on haavatavad rahvusvahelise kaitse taotlejad, olenemata sellest, kuidas nad välispiiri ületasid, tuleks aruandes samuti märkida, kas nimetatud liikmesriikidel on selliseid probleeme. Sellised liikmesriigid peaksid saama haavatavate isikute ümberpaigutamisel kasutada ka solidaarsusreservi. (13)Ühise raamistiku tulemuslikuks rakendamiseks ning selleks et selgitada välja puudused, lahendada probleemid ja ära hoida rändesurve kasvamist, peaks komisjon rändeolukorda seirama ja sellest korrapäraselt aru andma. (14)Tulemuslik tagasisaatmispoliitika on hästitoimiva liidu varjupaiga- ja rändehalduse süsteemi oluline osa ning selle järgi tuleks need, kellel ei ole õigust liidu territooriumil viibida, tagasi saata. Arvestades, et suurt osa rahvusvahelise kaitse taotlustest võib pidada põhjendamatuks, on vaja tagasisaatmispoliitika tulemuslikkust parandada. Tagasisaatmiste tõhustamise ning varjupaiga- ja tagasisaatmismenetluste vaheliste lünkade vähendamise kaudu oleks võimalik leevendada survet varjupaigasüsteemile, lihtsustades seeläbi selliste taotluste läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi kindlaksmääramise normide kohaldamist ning parandades kaitset vajavate isikute tõhusat juurdepääsu rahvusvahelisele kaitsele. (15)Selleks et tugevdada kolmandate riikidega koostööd ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmise ja tagasivõtmise valdkonnas, on vaja välja töötada uus mehhanism, mis hõlmab kõiki asjakohaseid ELi poliitikavaldkondi ja vahendeid, et paremini koordineerida muid kui rändevaldkonna poliitikameetmeid, mida liit ja liikmesriigid võivad sel eesmärgil võtta. Kõnealune mehhanism peaks tuginema Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 810/2019 alusel tehtud analüüsile või muule kättesaadavale teabele ning võtma arvesse liidu üldisi suhteid kolmanda riigiga. See mehhanism peaks toetama ka tagasisaatmise toetamise rakendamist. (16)Selleks et tagada vastutuse õiglane jagamine ja jõupingutuste tasakaal liikmesriikide vahel, tuleks luua solidaarsusmehhanism, mis on tulemuslik ja tagab taotlejatele kiire juurdepääsu rahvusvahelise kaitse andmise menetlustele. Sellise mehhanismiga tuleks ette näha eri liiki solidaarsusmeetmed ning see peaks olema paindlik ja võimeline kohanema liikmesriigi ees seisvate muutuvate rändeprobleemidega. (17)Võttes arvesse vajadust tagada käesoleva määrusega loodud solidaarsusmehhanismi sujuv toimimine, peaks komisjon looma ja kokku kutsuma kõigi liikmesriikide esindajatest koosneva solidaarsusfoorumi. (18)Võttes arvesse liikmesriikide või eraõiguslike organisatsioonide poolt kas siis liikmesriikide korraldusel või iseseisvalt rändega seoses ellu viidud otsingu- ja päästeoperatsioonide järgsete maabumiste eripära, tuleks käesoleva määrusega ette näha konkreetne menetlus, mida kohaldatakse selliste operatsioonide järgselt maabunud isikute suhtes, olenemata rändesurvest.

(19)Arvestades eri rändeteedel ellu viidavatest otsingu- ja päästeoperatsioonidest tulenevate maabumiste korduvat olemust, tuleks rände haldamise aastaaruandes esitada selliste operatsioonide puhul eeldatavad lühiajalised maabumisprognoosid ja solidaarsusmeetmed, mida oleks vaja maabumisliikmesriikide vajaduste rahuldamiseks. Komisjon peaks vastu võtma rakendusakti, millega luuakse solidaarsusmeetmete reserv („solidaarsusreserv“), et aidata maabumisliikmesriigil selliste maabumistega toime tulla. Sellised meetmed peaksid hõlmama selliste rahvusvahelise kaitse taotlejate ümberpaigutamist, kelle suhtes ei kohaldata piirimenetlust, või meetmeid, millega suurendatakse varjupaiga, vastuvõtmise ja tagasisaatmise valdkonna suutlikkust, või tegevustoetust või välismõõtme meetmeid. (20)Selleks et otsingu- ja päästeoperatsioonide järgsete maabumistega seotud konkreetsele olukorrale õigeaegselt reageerida, peaks komisjon liidu ametite abiga hõlbustama selliste rahvusvahelise kaitse saamise tingimustele vastavate taotlejate kiiret ümberpaigutamist, kelle suhtes piirimenetlust ei kohaldata. Euroopa Liidu Varjupaigaamet ning Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Amet peaks komisjoni koordineerimisel koostama ümberpaigutamistingimustele vastavate isikute nimekirja, näidates nende isikute jagunemise osalevate liikmesriikide vahel. (21)Maabunud isikud tuleks jaotada liikmesriikide vahel proportsionaalselt. (22)Iga liikmesriigi osalus solidaarsusreservis tuleks kindlaks määrata nii, et liikmesriigid märgivad meetmed, millega nad osaleda soovivad. Kui liikmesriikide solidaarsusmeetmetest ei piisa selleks, et tagada kestlik solidaarsus, peaks komisjonil olema õigus võtta vastu rakendusakt, milles sätestatakse ümberpaigutamist vajavate kolmandate riikide kodanike koguarv ja iga liikmesriigi osa selles, kusjuures see osa arvutatakse iga liikmesriigi rahvaarvul ja SKP-l põhineva jaotuskvoodi alusel. Kui liikmesriikide märgitud suutlikkuse või välismõõtme valdkonna meetmete põhjal jääks rände haldamise aruandes kindlaks tehtud ümberpaigutamiste koguarvust puudu üle 30 %, peaks komisjonil olema võimalik liikmesriikide osalemist solidaarsusmeetmetes kohandada nii, et nad osalevad kas ümberpaigutamises, või kui nii on märgitud, tagasisaatmise toetamises, ulatuses, mis vastab poolele nende jaotuskvoodi alusel kindlaks määratud osast. (23)Selleks et tagada, et toetusmeetmed oleksid otsingu- ja päästeoperatsioonide järgsete maabumistega seotud konkreetse olukorra lahendamiseks alati kättesaadavad, peaks komisjon juhul, kui otsingu- ja päästeoperatsioonide järgsete maabumiste arv on nii suur, et ära on kasutatud 80 % ühe või mitme toetatava liikmesriigi solidaarsusreservist, võtma vastu muudetud rakendusaktid, millega suurendatakse meetmete kogumahtu 50 %. (24)Solidaarsusmehhanism peaks lahendama ka rändesurve olukordi, eelkõige nendes liikmesriikides, keda geograafilise asukoha tõttu rändesurve ohustab või võib ohustada. Sel eesmärgil peaks komisjon võtma vastu aruande, milles tehakse kindlaks, kas liikmesriik on rändesurve all, ja esitatakse meetmed, mis võiksid sellel liikmesriigil aidata rändesurvega toime tulla. (25)Hinnates, kas liikmesriik on rändesurve all, peaks komisjon laiaulatusliku kvalitatiivse hinnangu põhjal võtma arvesse mitmesuguseid tegureid, sealhulgas varjupaigataotlejate, ebaseaduslikke piiriületuste, tehtud ja täidetud tagasisaatmisotsuste arvu ning suhteid asjaomaste kolmandate riikidega. Solidaarsusmeetmed tuleks kavandada juhtumipõhiselt, et need vastaksid asjaomase liikmesriigi vajadustele. (26)Ümber tuleks paigutada ainult need isikud, kes tõenäolisemalt saavad õiguse liitu jääda. Seetõttu peaks rahvusvahelise kaitse taotlejate ümberpaigutamine piirduma nende isikutega, kelle suhtes ei kohaldata määruses (EL) XXX/XXX [varjupaigamenetluse määrus] sätestatud piirimenetlust. (27)Solidaarsusmehhanism peaks hõlmama meetmeid, millega edendatakse vastutuse õiglast jagamist ja liikmesriikide jõupingutuste tasakaalu ka tagasisaatmise valdkonnas. Tagasisaatmise toetamise kaudu peaks liikmesriik võtma kohustuse toetada rändesurve all olevat liikmesriiki selliste toimingute tegemisel, mis on vajalikud ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmiseks, pidades silmas, et toetatav liikmesriik jääb vastutavaks tagasisaatmise teostamise eest ajal, mil isikud viibivad tema territooriumil. Kui sellised toimingud ei ole kaheksa kuu möödudes vilja kandnud, peaksid tagasisaatmist toetavad liikmesriigid võtma need isikud üle kooskõlas käesolevas määruses sätestatud menetlustega ja kohaldama direktiivi 2008/115/EÜ; kui asjakohane, võivad liikmesriigid nõukogu direktiivi 2001/40 alusel tunnustada tagasisaatmisotsust, mille on teinud toetatav liikmesriik. Tagasisaatmise toetamine peaks olema osa ELi ühisest tagasisaatmissüsteemist, mis hõlmab ka Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Ameti kaudu antavat tegevustoetust ning koordineerimismehhanismi kohaldamist, et edendada tagasisaatmise ja tagasivõtmise valdkonnas tõhusat koostööd kolmandate riikidega. (28)Liikmesriigid peaksid andma koostatavas solidaarsusmeetmete kavas teada, millist liiki solidaarsusmeetmetega nad osalevad. Kui liikmesriigid on ise toetatavad liikmesriigid, ei peaks neil olema kohustust osaleda teiste liikmesriikide solidaarsusmeetmetes. Samal ajal peaks olema liikmesriigil, kes on varasematel aastatel olnud rahvusvahelise kaitse taotluste suure arvu tõttu suure rändekoormuse all, võimalik taotleda, et tema osa rändesurve all olevate liikmesriikide solidaarsusmeetmetes osalemises vähendataks, kui selline osalemine seisneb ümberpaigutamises või tagasisaatmise toetamises. See vähendus tuleks proportsionaalselt jagada teiste selliseid meetmeid võtvate liikmesriikide vahel. (29)Kui rände haldamise aruandes tehakse kindlaks, et rändesurve all olevas liikmesriigis vajatakse varjupaiga, vastuvõtmise ja tagasisaatmise valdkonna suutlikkuse suurendamise meetmeid või välismõõtme valdkonna meetmeid, peaks osalevatel liikmesriikidel olema võimalik ümberpaigutamise või tagasisaatmise toetamise asemel osaleda nende vajaduste katmises. Tagamaks, et sellised osalemiseks võetavad meetmed on proportsionaalsed osaleva liikmesriigi osaga, peaks komisjonil olema võimalik selliste meetmete mahtu rakendusaktis suurendada või vähendada. Kui liikmesriikide märgitud suutlikkuse või välismõõtme valdkonna meetmetega jääks ümberpaigutamist vajavate või tagasisaatmise toetamise raames toetatavate isikute arvust puudu üle 30 %, peaks komisjonil olema võimalik nende liikmesriikide osalemist solidaarsusmeetmetes kohandada, tagamaks, et nad osalevad ümberpaigutamises või tagasisaatmise toetamises ulatuses, mis vastab poolele nende osast. (30)Selleks et tagada terviklik ja tõhus solidaarsusel põhinev reageerimine ning toetavatele liikmesriikidele selgus, peaks komisjon võtma vastu rakendusakti, milles määratakse kindlaks solidaarsusmeetmed, mis igal liikmesriigil tuleb võtta. Sellised meetmed peaks alati põhinema asjaomase liikmesriigi poolt solidaarsusmeetmete kavas märgitud meetmete liigil, välja arvatud juhul, kui asjaomane liikmesriik ei ole sellist kava esitanud. Sellisel juhul peaks asjaomase liikmesriigi jaoks rakendusaktis sätestatavad meetmed kindlaks määrama komisjon. (31)Solidaarsusmehhanismi kasutamisel tuleks lähtuda liikmesriikide elanikkonna ja majanduse suurusel põhinevast jaotuskvoodist, mis võimaldab kindlaks määrata iga liikmesriigi koguosaluse. (32)Liikmesriigil peaks olema võimalik omal algatusel või teise liikmesriigi taotlusel võtta vabatahtlikult muid solidaarsusmeetmeid, et aidata liikmesriigil rändeolukorraga toime tulla või rändesurvet ära hoida. Sellised meetmed peaks hõlmama meetmeid, mille eesmärk on parandada surve all oleva liikmesriigi suutlikkust või reageerida rändesuundumustele kolmandate riikidega tehtava koostöö kaudu. Lisaks peaksid sellised solidaarsusmeetmed hõlmama selliste kolmandate riikide kodanike ümberpaigutamist, kelle suhtes kohaldatakse piirimenetlust, ja ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike ümberpaigutamist. Vabatahtliku solidaarsuse stimuleerimiseks tuleks juhul, kui liikmesriigid osalevad vabatahtlikult ümberpaigutamise või tagasisaatmise toetamise vormis, võtta sellist osalemist arvesse rändesurve olukorraks ette nähtud rakendusaktis. (33)Euroopa ühist varjupaigasüsteemi on järk-järgult üles ehitatud kui kaitse ühist ala, mis põhineb pagulasseisundit käsitleva 28. juuli 1951. aasta Genfi konventsiooni (mida on täiendatud 31. jaanuari 1967. aasta New Yorgi protokolliga) („Genfi konventsioon”) täielikul kohaldamisel, millega tagatakse, et kedagi ei sunnita naasma riiki, kus teda ohustab tagakiusamine, kooskõlas tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõttega. Selles suhtes peetakse liikmesriike, kes kõik järgivad tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet, kolmandate riikide kodanike jaoks turvalisteks riikideks, ilma et see mõjutaks käesolevas määruses sätestatud vastutuskriteeriume. (34)On asjakohane, et Euroopa ühisesse varjupaigasüsteemi lisataks selge ja toimiv menetlus, mille abil määrata kindlaks liikmesriik, kes vastutab rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest. See menetlus peaks põhinema liikmesriikide ja asjaomaste isikute seisukohast erapooletutel ja õiglastel alustel. Eelkõige peaks see võimaldama kiiresti määrata kindlaks vastutava liikmesriigi, et tagada tegelik juurdepääs rahvusvahelise kaitse andmise menetlusele ja mitte seada ohtu rahvusvahelise kaitse taotluste kiire menetlemise eesmärki. (35)Käesolev määrus peaks põhinema Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 604/2013 aluseks olevatel põhimõtetel, arendades ühise raamistiku osana edasi solidaarsuse ja vastutuse õiglase jagamise põhimõtet. Selleks peaks uus solidaarsusmehhanism võimaldama liikmesriikidel olla rände haldamiseks paremini valmis, tegelemaks olukordadega, kus liikmesriigid sattuvad rändesurve alla, ning hõlbustada liikmesriikidevahelist pidevat solidaarset toetamist. (36)Käesolevat määrust tuleks kohaldada täiendava kaitse tao