P6_TA(2007)0201

Teenuste direktiivist tervishoiuteenuste väljajätmise mõju ja tagajärjed

Euroopa Parlamendi 23. mai 2007. aasta resolutsioon direktiivist teenuste kohta siseturul tervishoiuteenuste väljajätmise mõju ja tagajärgede kohta (2006/2275(INI))

Euroopa Parlament,

- võttes arvesse EÜ asutamislepingu artikleid 16, 49, 50, artikli 95 lõiget 1 ja artiklit 152;

- võttes arvesse Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 35;

- võttes arvesse Euroopa Ühenduste Kohtu (edaspidi "Euroopa Kohus") 28. aprilli 1998. aasta otsust kohtuasjas C-120/95 Decker [1], 28. aprilli 1998. aasta otsust kohtuasjas C-158/96 Kohll [2], 12. juuli 2001. aasta otsust kohtuasjas C-157/99 Geraets-Smits ja Peerbooms [3], 12. juuli 2001. aasta otsust kohtuasjas C-368/98 Vanbraekel [4], 25. veebruari 2003. aasta otsust kohtuasjas C-326/00 IKA [5], 13. mai 2003. aasta otsust kohtuasjas C-385/99 Müller-Fauré ja van Riet [6], 23. oktoobri 2003. aasta otsust kohtuasjas C-56/01 Inizan [7], 18. märtsi 2004. aasta otsust kohtuasjas C-8/02 Leichtle [8] ning 16. mai 2006. aasta otsust kohtuasjas C-372/04 Watts [9];

- võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul [10], eelkõige selle artikli 2 lõike 2 punkti f ning põhjendusi 22 ja 23;

- võttes arvesse komisjoni 26. septembri 2006. aasta teatist pealkirjaga "Tervishoiuteenuste alase ühenduse meetme üle peetav arutelu" (SEK(2006)1195/4);

- võttes arvesse Euroopa Parlamendi 9. juuni 2005. aasta resolutsiooni patsientide liikuvuse ja Euroopa Liidus toimuvate tervishoiualaste arengute kohta [11];

- võttes arvesse nõukogu järeldusi ELi tervishoiusüsteemide ühiste väärtuste ja põhimõtete kohta [12];

- võttes arvesse asutamislepingu artikli 152 lõiget 5, mis sätestab subsidiaarsuse põhimõtte tervishoiu valdkonnas, ning võttes arvesse nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrust (EMÜ) nr 1408/71 (sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes) [13] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrust (EÜ) nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta) [14];

- võttes arvesse kodukorra artiklit 45;

- võttes arvesse siseturu- ja tarbijakaitsekomisjoni raportit ning tööhõive- ja sotsiaalkomisjoni ja keskkonna-, rahvatervise- ja toiduohutuse komisjoni arvamusi (A6-0173/2007),

A. arvestades, et liikmesriigid on vastutavad tervishoiusüsteemide organiseerimise, haldamise, osutamise ja rahastamise eest, mis on kõigis liikmesriikides erinevad;

B. arvestades, et Euroopa Kohus on langetanud mitmeid otsuseid, mis käsitlevad näiteks tervishoiuteenuste kättesaadavust, eelloamenetluste või kulude katmise kriteeriumite määratlemist ning lubavad ELi kodanikel vabalt liikuda, et kasutada tervishoiuteenuseid mõnes teises liikmesriigis;

C. arvestades, et oma ülalviidatud järeldustes ELi tervishoiusüsteemide ühiste väärtuste ja põhimõtete kohta võttis nõukogu vastu Euroopa Liidu 25 tervishoiuministri avalduse ühiste väärtuste ja põhimõtete kohta, mis on Euroopa tervishoiusüsteemide alus;

Põhimõtted

1. on arvamusel, et patsientide ja tervishoiutöötajate liikuvus tulevikus suureneb ning sellega suureneb patsientide valikuvabadus; arvab, et kõigile Euroopa kodanikele sõltumata nende sissetulekust või elukohast tuleb tagada võrdsete ja taskukohaste tervishoiuteenuste õigeaegne kättesaadavus vastavalt kõikehõlmavuse, kvaliteedi, ohutuse, pidevuse ja solidaarsuse põhimõtetele, aidates sellega suurendada liidu sotsiaalset ja territoriaalset ühtekuuluvust ning samal ajal tagades riiklike tervishoiusüsteemide jätkusuutliku rahastamise; arvab, et kooskõlas nimetatud põhimõtetega võib patsientide ja tervishoiutöötajate liikuvus aidata parandada tervishoiuteenuste kvaliteeti ja kättesaadavust;

2. märgib, et liikmesriigid ei edenda piisavalt tervishoidu, mille tulemusena piiratakse patsientide õigusi;

3. tuletab meelde, et neil liikmesriikidel, kes on järginud Euroopa Kohtu kehtivat pretsedendiõigust, ei ole tervishoiueelarved suurenenud patsientide liikuvuse tõttu märkimisväärselt suurenenud;

4. võtab arvesse asjaolu, et liikmesriigid võivad rakendada eellubade süsteemi üksnes juhul, kui on tõestatud, et patsientide piiriülene liikuvus viib riikliku tervishoiueelarve tasakaalust välja; nõuab tungivalt, et liikmesriigid arvestaksid võimalusega rakendada katseaega, mille kestel eellubasid ei nõuta;

5. rõhutab, et patsientide ja töötajate liikuvus ei tohiks olla ettekääne liikmesriigi suutmatusele investeerida oma tervishoiusüsteemi;

6. rõhutab, et piiriüleste tervishoiuteenuste kättesaadavus on vajalik kodanike ühendusesisese vaba liikumise saavutamiseks ning et see aitab tõsta liikmesriikide tööhõivet ja konkurentsivõimet;

7. rõhutab vajadust vähendada piiriüleste tervishoiuteenuste kasutamise ja osutamisega seotud bürokraatiat;

8. märgib, et piiriüleste tervishoiuteenustega seonduva bürokraatia vähendamiseks tuleb täiustada elektroonilisi patsientide identifitseerimise ja patsientide hüvitamistaotluste registreerimise süsteeme;

9. kutsub komisjoni aktiivselt toetama liikmesriike e-tervishoiu ja telemeditsiini kasutuselevõtul;

10. märgib, et vastavalt asutamislepingu sätetele lasub liikmesriikidel esmane vastutus oma kodanikele tõhusa ja kvaliteetse tervishoiu tagamise eest; rõhutab, et sel eesmärgil peavad nad suutma kasutada nii ELi, mitmepoolsel kui ka kahepoolsel tasandil asjakohaseid reguleerimisvahendeid oma riiklike tervishoiusüsteemide ja -asutuste haldamiseks, ning et nende volituste kasutamisel peavad nad alati järgima asutamislepingute sätteid ja subsidiaarsuse põhimõtet;

11. rõhutab, et tervishoiuteenustele kohaldatakse asutamislepingutes sisalduvaid eeskirju, sealhulgas erisätteid üldist majandushuvi pakkuvate teenuste kohta, ja Euroopa Kohtu pretsedendiõigust ning rõhutab, et tervishoiuteenuste osutajatel on täielik õigus asutada tegevuskoht igas liikmesriigis ja seal teenuseid osutada, kui nad järgivad siseriiklikke ja ELi eeskirju; rõhutab samuti, et patsientidel on täielik õigus otsida ravi mis tahes liikmesriigis;

12. märgib, et kuigi tervishoiusüsteemid ei kuulu ühenduse pädevusse, on piiriülene iseloom sellistel tervishoiusüsteemidega seotud küsimustel nagu ravimite ja ravi kättesaadavus, patsiente puudutav teave ning kindlustusfirmade ja tervishoiutöötajate liikumine; märgib, et nimetatud küsimustega peab tegelema liit;

13. märgib, et igal juhul peab patsientidel olema võrdne juurdepääsuvõimalus asjakohasele ravile võimalikult kodu lähedal ja oma emakeeles; arvab, et nõukogu 21. detsembri 1988. aasta direktiivi 89/105/EMÜ (mis käsitleb inimtervishoius kasutatavate ravimite hinnakujundust reguleerivate meetmete läbipaistvust ja nende hõlmamist siseriiklike tervisekindlustussüsteemidega) [15] tuleks kohaldada paremini, nii et ravimid jõuaksid kiiremini turule, edendatakse ravimite ohutust ja nendega seotud innovatsiooni ning rohkem edendatakse turustamislubade andmise tsentraliseeritud menetluse kasutamist;

14. rõhutab, et tervishoiuteenuste kättesaadavuse osas peavad liikmesriigid tagama teiste liikmesriikide residentide, nii era- kui ka riiklike patsientide võrdse kohtlemise;

15. märgib, et patsientidele peab olema kättesaadav teave selle kohta, millised tervishoiuteenuste osutajad on rahvusvaheliselt akrediteeritud, ning et sõltumata nende asukohast ELis peavad akrediteeritud tervishoiuteenuste osutajad tagama teenuste ohutuse rahvusvaheliste mõõdetavate kvaliteedinäitajate põhjal;

16. väidab, et kõiki tervishoiuga seotud poliitilisi algatusi peaks võimalikult suurel määral reguleerima parlamentaarne õigusloome, mitte aga üksikjuhtumeid käsitlevad Euroopa Kohtu otsused;

17. on arvamusel, et patsientide ohutus ning õigused pole piiriüleste tervishoiuteenuste osutamisel tagatud ning et eksisteerib õiguslik ebakindlus kuluhüvitusmehhanismide, siseriiklike ametiasutuste reguleerimisalase teabe jagamise kohustuse, nii esmase kui ka järelravi eest hoolitsemise kohustuse ning erapatsiente puudutavate riskijuhtimise sätete osas;

Mõisted

18. taotleb tervishoiuteenuste mõiste täpset määratlemist, et selgitada ja selgelt piiritleda antud valdkonna tulevaste õigusaktide kohaldamisala; taotleb selgitamist, millised tervishoiusüsteemi elemendid on sellega seoses asjakohased;

19. märgib, et tervishoiuteenused järgivad eesmärke, mis on võrreldavad teiste üldhuvi pakkuvate sotsiaalteenustega selles mõttes, et need rajanevad solidaarsuse põhimõttel, on sageli integreeritud liikmesriikide sotsiaalkaitsesüsteemidesse, on isikukesksed, tagavad, et kodanikud saavad kasutada oma põhiõigusi ja kõrgetasemelist sotsiaalkaitset, ning tugevdavad sotsiaalset ja territoriaalset ühtekuuluvust;

20. on arvamusel, et kõik tervishoiuteenustega seotud ühenduse meetmed peaksid olema kooskõlas üldhuvi pakkuvate sotsiaalteenustega seotud ühenduse meetmetega;

21. taotleb, et Euroopa Kohtu pretsedendiõiguses kasutatavate kontseptsioonide igasuguse selgemaks muutmisega ei muudetaks Euroopa Kohtu saavutatud tasakaalu rahvatervise valdkonnas kehtivate liikmesriikide õiguste ning üksikpatsientide õiguste vahel; sellega seoses tuletab meelde, et "mõistliku ooteaja" mõiste määratlemise puhul on Euroopa Kohus selgelt osutanud, et see määratakse kindlaks üksnes iga patsiendi tervisliku seisundi põhjal ning et nimetatud hinnangu andmisel ei tohiks olla mingit osa majanduslikel kaalutlustel;

22. taotleb täiendavat selgitust mõistetele nagu "mõistlik ooteaeg" ning määratlust statsionaarsele ja ambulatoorsele ravile;

23. teises liikmesriigis osutatavate haiglateenustega seoses märgib, et loa andmise menetlus peab tagama patsientidele kaitse oma siseriiklike ametiasutuste meelevaldsete otsuste eest; märgib, et patsientide vaba liikumise soodustamiseks Euroopa Kohtu pretsedendiõiguse valguses, ilma et see kahjustaks liikmesriikide planeerimiseesmärke, tuleks haiglaravi määratleda kitsalt ravina, mida saab korraldada üksnes haigla infrastruktuuris, kuid mitte näiteks arstikabinetis või patsiendi kodus; märgib eriti, et igasugust loa andmisest keeldumist peab saama vaidlustada kohtu- või sellega sarnanevas menetluses, ning et iga patsiendi terviseseisundi hindamiseks tuleks püüda saada täiesti objektiivne ja erapooletu hinnang sõltumatutelt ekspertidelt;

Patsientide liikuvus

24. märgib liikuvuse mitmekesisust ja erinevaid põhjuseid oma riikliku tervishoiusüsteemi poolt välisriiki suunatud patsientide liikuvuse ning välisriigis omal algatusel ravi otsivate patsientide liikuvuse vahel - haigestunud turistid, sisserändajatest töötajad, üliõpilased, pensionärid ja teised, kes elavad mõnes teises liikmesriigis väljaspool oma päritoluriiki või elavad piirialadel - ning rõhutab vajadust neid erinevusi poliitika formuleerimisel arvesse võtta;

25. rõhutab, et tuleb vahet teha ühelt poolt piiriülestel tervishoiuteenustel, st teenustel, mida osutatakse mõlemal pool kahe liikmesriigi vahelist piiri, et tagada ja pakkuda patsientidele kergesti kättesaadavaid ja kvaliteetseid teenuseid, ning teiselt poolt Euroopa Liidus osutatavatel rahvusvahelistel tervishoiuteenustel, mille eesmärk on ravida haruldasi või harvaesinevaid haigusi või haigusi, mille raviks on vaja haruldast ja väga kallist tehnoloogiat (raviteenuste oskusteabekeskused) või muuta kättesaadavaks selline ravi, mida patsiendi liikmesriik või tema elukohariik ei suuda praegusel ajal osutada;

26. palub komisjonil varustada kõiki liikmesriike iga-aastase statistikaga patsientide liikuvuse, kulude hüvitamisest keeldumiste arvu ja selliste keeldumiste põhjuste kohta;

27. tunnistades, et tervishoiupoliitika kuulub eelkõige liikmesriikide pädevusse ja rõhutades vajadust pakkuda kvaliteetseid tervishoiuteenuseid patsiendi päritoluriigis, tervitab siiski komisjoni algatust alustada konsultatsioone küsimuses, millisel kujul aitaksid ühenduse meetmed kõige paremini mõistliku tähtaja jooksul parandada patsientide juurdepääsu ohututele, kvaliteetsetele ja tõhusatele piiriülese iseloomuga tervishoiuteenustele, ning palub komisjonil esitada konkreetsed ettepanekud selles valdkonnas toimuva arengu toetamiseks ja jälgimiseks;

28. märgib, et küllaltki paljudel mitmetest liikmesriikidest pärit patsientidel ei ole ravijärjekordade pikkuse tõttu võimalik saada mõistliku aja jooksul ravi oma riigis ning et seetõttu sõltuvad need patsiendid välismaal pakutavast ravist;

Patsientide teavitamise parandamine

29. märgib, kui raske on patsientidel saada selget ja täpset teavet tervishoiu kohta, eriti piiriüleste tervishoiu kohta, ning kui keerukaid menetlusi tuleb järgida; märgib, et nimetatud raskus, mida ei põhjusta ainuüksi keelebarjäärid, võib ohustada patsientide turvalisust;

30. arvab, et EL saab etendada olulist osa, et parandada patsientide teavitamist piiriüleste tervishoiu kättesaadavuse küsimustes;

31. märgib, et tervishoiualase teabe tulemuslik ja läbipaistev jagamine ning vahetamine on eluliselt tähtis tingimus erinevate liimesriikide tervishoiuteenuste vahel kooskõla tagamiseks ja tervishoiu kõrge taseme säilitamiseks;

32. arvab, et on tähtis anda patsientidele õigus valida mõne teise liikmesriigi tervishoid, kui see võimaldab neil saada asjakohast ravi, kusjuures enne tuleb neid täielikult teavitada nii sellise valiku tingimustest ja eeltingimustest kui ka selle valiku tagajärgedest; leiab, et ülalviidatud Euroopa Kohtu pretsedendiõiguse kohaselt peaks haiglaraviks loa saamine olema lihtne, vastavat taotlust tuleks koheselt käsitleda ja hinnata objektiivsete ning neutraalsete kriteeriumite põhjal; leiab, et loa andmisest keeldumist tuleks põhjendada objektiivsete kriteeriumidega, mida tuleb läbipaistval viisil kontrollida ja mida tuleb põhjendada, ning et kõigi keeldumiste põhjuseid tuleks põhjendada viitega sõltumatute ekspertide poolt antud arvamusele;

33. nõuab patsientide õiguste Euroopa harta vastuvõtmist liikmesriikide olemasolevate hartade ja valitsusväliste organisatsioonide töö alusel;

Kulude hüvitamine

34. tunnistab liikmesriikide tervishoiusüsteemide vahelisi erinevusi ja kulude hüvitamist reguleerivate õiguslike raamistike keerukust; kutsub üles praegu piiriülese tervishoiu kulude hüvitamist reguleerivat pretsedendiõigust kodifitseerima, et tagada selle pretsedendiõiguse nõuetekohane kohaldamine kõigis liikmesriikides, ning täiustama patsientidele, riiklikele kindlustussüsteemidele ja tervishoiuteenuste pakkujatele kättesaadavat teavet, tekitamata seejuures liikmesriikidele kohmakat bürokraatlikku lisakoormust;

35. nõuab, et komisjon julgustaks kõiki liikmesriike jõuliselt kohaldama piiriülese tervishoiu kulude hüvitamiseks ettenähtud menetlusi; arvab, et komisjonil peaks olema võimalik alustada menetlusi liikmesriikide suhtes, kes seda ei tee;

36. nõuab üleeuroopalise hüvitamise võrdluskorra kehtestamist, et kodanikud saaksid teha võrdlusi ja valida neile kõige sobivamat ravi;

37. nõuab, et uuritaks, kuidas saab aktiivselt toetada ja edendada tööd, mille eesmärk on muuta igapäevaseks Euroopa ravikindlustuskaardi kasutamine koos selle standardiseeritud elektrooniliste patsiendiandmetega, mis lihtsustaks Euroopa kodanike jaoks tervishoiuteenuste kasutamist teises liikmesriigis; arvab, et Euroopa ravikindlustuskaartide valdajad peavad ise otsustama, millised andmed sellele kanda; nimetatud süsteemi võimalikult tulemuslikuks kasutamiseks nõuab Euroopa terviseseisundi näitajate kasutuselevõtmist; arvab, et patsientide ohutuse huvides on väga tähtis innustada siseriiklikke ametiasutusi vahetama omavahel teavet piiriüleselt tegutsevate tervishoiuteenuste osutajate registreerimise ja nendega seotud distsiplinaarküsimuste kohta; usub, et on asjakohane laiendada Euroopa ravikindlustuskaardi süsteemi nii, et see hõlmaks ka rahvusvahelist andmevahetust patsientide kindlustatuse kohta;

38. kutsub liikmesriike üles tagama, et tervishoiuteenuste osutajad paneksid välja selgelt nähtavad sümbolid (sarnaselt krediitkaartide kasutamisvõimalusi osutavate sümbolitega hotellides, restoranides jne), mis näitavad, et patsiendi Euroopa ravikindlustuskaart on antud liikmesriigis aktsepteeritav kooskõlas määrusega (EÜ) nr 883/2004; nõuab tervishoiuteenuste valdkonnas toimuva piiriülese koostöö puhul kõrgetasemelist patsiendiandmete kaitset, et tagada tundliku sisuga meditsiiniliste andmete konfidentsiaalsus;

Tervishoiutöötajate liikuvus

39. märgib, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. septembri 2005. aasta direktiiv 2005/36/EÜ (kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta) [16] ei kaota kõiki ELi tasandil praegu esinevaid puudujääke seoses tervishoiutöötajate vaba liikumisega, eriti kui see puudutab tervishoiutöötajate täienduskoolitust, asutamisõigust ja pädevustunnistusi; rõhutab, et kõik tulevased selle valdkonna õigusaktid peaksid tugevasti soodustama piiriüleste tervishoiuteenuste osutamist ja teistest liikmesriikidest pärinevate teenuseosutajate tegevuskohtade asutamist;

40. märgib, et kuigi ELis eksisteerib kutsekvalifikatsioonide vastastikune tunnustamine, on kutseõppe sisu ja elukutsete viljelemise tase endiselt liiga ebaühtlane või nende ühtlus ei ole piisavalt tagatud;

41. rõhutab, et põhiõiguste harta artiklis 35 on sätestatud, et liit tagab tervisekaitse kõrge taseme, ja seoses sellega juhib tähelepanu asjaolule, et tervishoiuteenuste kvaliteet ja kogu sektori võime töötajaid hoida sõltuvad tervishoiutöötajate töö ja töötingimuste kvaliteedist, sealhulgas puhkeajast ja koolitusvõimalustest; lisaks juhib tähelepanu sellele, et kaasnevad meetmed, näiteks kvaliteedikontroll, järelevalve ja uue infotehnoloogia kasutamine peaksid tagama patsientidele parima võimaliku arstiabi;

42. peab väga oluliseks seda, et vahetult patsientidega kokku puutuvad tervishoiutöötajad valdaksid piisavalt asukohaliikmesriigis kõneldavat keelt;

43. palub komisjonil luua erinevate siseriiklike ametiasutuste vaheline andmekogumis- ja teabevahetusmehhanism tervishoiuteenuste osutajate kohta ning Euroopa kaart, mis võimaldab saada teavet tervishoiutöötajate pädevuse kohta ja edastada seda patsientidele, samuti töötada teenuseosutajate jaoks välja usaldusväärne terviseteabe süsteem ning kohustada siseriiklikke ametiasutusi sellist teavet jagama;

44. kutsub seoses töötajate suurenenud liikuvusega Euroopas komisjoni üles kehtestama siseriiklikele ametiasutustele õigusliku kohustuse vahetada tervishoiutöötajate kohta infot registri- ja distsiplinaarküsimustes, et kindlustada patsientide ohutus;

45. tervitab tööd, mida teeb konverents Health Professionals Crossing Borders kui head näidet liikmesriikide tervishoiuasutuste vahelisest tihedast mitmepoolsest koostööst;

46. rõhutab vajadust teavitada tervishoiutöötajaid paremini nende õigusest ELis vabalt ringi liikuda, kasutades selleks niisuguseid komisjoni loodud vahendeid nagu EURES (Euroopa tööturuasutuste süsteem);

Õiguslik vastutus

47. väidab, et patsientide liikuvuse suhtes tuleb rakendada kaitsemeetmeid samaaegsete ja selgete eeskirjade näol, mis reguleerivad vastutust piiriüleste tervishoiuteenuste osutamisel ja siit tulenevat vajadust muuta kättesaadavamaks hüvitus- ja kohtumenetlusmehhanismid, eriti kui ravi erinevad etapid leiavad aset erinevates liikmesriikides;

48. märgib, et kehtiva rahvusvahelise õiguse eeskirjad kohtualluvuse ja kohaldatavate õigusaktide kohta koos mitmesuguste ühenduse vahenditega moodustavad keeruka õigusliku vastutuse režiimide võrgustiku, mis raskendab õiguse jaluleseadmist; rõhutab, et see on eriti murettekitav seoses tervishoiuteenustega, mis on oma loomult nii isiklikud kui ka individuaalsed; märgib lisaks, et kahjude hüvitamist taotlev patsient on tõenäoliselt kergesti haavatavam ning esineb protsessil üksi kas mingi institutsiooni või kutseorganisatsiooni vastu;

49. seetõttu rõhutab vajadust tagada patsientidele ja tervishoiutöötajatele õiguskindlus; nõuab, et muudetaks selgemaks kohustuste küsimus kahju tekitamise korral ja et kõiki tervishoiutöötajaid kohustataks sõlmima vastuvõetava hinnaga tsiviilvastutuskindlustuse lepingut;

50. rõhutab seetõttu vajadust tugevdada patsientide kaitset sellega, et tervishoiutöötajatelt nõutakse kutsekindlustuslepingute sõlmimist; samas rõhutab, et nii vahendid selle tagamiseks kui ka tervishoiutöötaja mõiste määratletakse vastavalt igas liikmesriigis kehtivale kindlustus- või muule rahalise tagatise seadmise korrale;

51. märgib, et tervishoid eeldab sageli arstlikku järelkontrolli; nõuab, et ravi järjepidevuse tagamiseks muudetaks selgemaks eeskirju, mille kohaselt toimub erinevates ravijärkudes kohustuste jagunemine tervishoiutöötajate vahel; märgib, et telemeditsiin ja e-tervishoid arenevad sellise kiirusega, et sotsiaalkaitse, rahastamise ja sellise ravi kättesaadavuse osas tuleb kokku leppida uutes mängreeglites;

Liikmesriikide vaheline koostöö

52. arvab, et tihedam koostöö kohaliku, piirkondliku, valitsustevahelise ja Euroopa tasandi tervishoiusüsteemide vahel peaks võimaldama saada asjakohast ravi teistes liikmesriikides, tõsta teenuste kvaliteeti ja sellega suurendada kodanike usaldust;

53. juhib tähelepanu sellele, et asjaosaliste vaheline piiriülene koostöö võib tuua kaasa asjakohased lahendused, nagu näitab Euroregise näide;

54. eeldab, et liikmesriigid jätkavad tervishoiuteenuste pakkumisel piiriülest koostööd, et nad saaksid oma vastavaid tervishoiusüsteeme kulutasuvamalt juhtida;

55. kutsub komisjoni üles koostama tehnilisi standardeid ja palub liikmesriikide valitsustel aktiivselt toetada koostalitlevate läbipaistvate infosüsteemide kasutuselevõtmist, mis võimaldavad tulemuslikku tervishoiualase teabe vahetust ja jagamist erinevate liikmesriikide tervishoiuteenuste osutajate vahel;

56. toetab pädevuskeskuste võrgustike, sealhulgas elektrooniliste etalonkeskuste arendamist, millised keskused tegelevad haruldaste, spetsiifiliste ja krooniliste haigustega ning liikmesriikide vahel teabe vahetamist parimate ravimeetodite ja tervishoiusüsteemide korralduse kohta; kutsub komisjoni üles optimeerima piiriülest halduskoostööd;

57. on arvamusel, et EL võib etendada tähtsat osa piiriülest liikuvust puudutava teabe patsientidele kättesaadavamaks muutmisel, seda muuhulgas Euroopa terviseseisundi näitajaid propageerides;

58. tunnistab, et eksisteerib nõudlus nõuetekohaselt reguleeritud kõrgekvaliteediliste piiriüleste ravimi- ja tervishoiuteenuste järele ning kitsalt erialaste meditsiinikeskuste vahelise koostöö ja teaduslike ja tehniliste kogemuste vahetamise järele; samas juhib tähelepanu uuringuandmetele, mille kohaselt enamik inimesi eelistab saada kvaliteetset ravi oma elukoha lähedal; on seisukohal, et kõige asjakohasema õigusliku lahenduse leidmiseks peaks komisjon esmalt läbi viima kõikehõlmava uuringu, mis käsitleb esiteks tegelikku vajadust patsientide liikuvuse järele ning teiseks patsiente, kes kõnealust liikuvust kasutaksid, hinnates seejuures sellise liikuvuse mõju tervishoiusüsteemidele;

59. praegusi erinevusi arvestades ootab, et liikmesriigid leiavad isekeskis lahendused sellistele küsimustele nagu arstiabi kättesaadavus ja kvaliteet ning kulude haldamine;

60. usub, et avatud kooskõlastamismeetod on üks asjakohastest vahenditest, mille abil korraldada liikmesriikide tihedamat koostööd;

61. loodab, et sõlmitakse kahe- ja mitmepoolseid kokkuleppeid liikmesriikide, piirkondade ja kohalike omavalitsuste ning tervishoiusektori üksuste vahel, ning leiab, et see stimuleeriks ühiste materiaalsete ja inimressursside kasutamist piirialadel, eelkõige aladel kus käib palju lühiajalisi külastajaid, ja stimuleeriks ka oskuste ja teadmiste vahetamist;

62. nõuab ühtsete kontaktpunktide loomist ja kasutamist olemasolevate ühenduse vahendite baasil vastavalt tervishoiusüsteemide korralduse spetsiifikale, et tagada patsientidele, tervishoiutöötajatele, tervishoiuasutustele ja pädevatele asutustele juurdepääs objektiivsele ja sõltumatule teabele; arvab, et tervishoiutöötajad võivad aidata patsientidel sellist teavet otsida;

63. soovitab komisjonil kasutada kõiki olemasolevaid vahendeid, näiteks SOLVITi süsteemi ja rikkumiste puhul kasutatavaid menetlusi, et aidata patsiente, kelle ambulatoorse ravi kulusid ei ole hüvitatud või kellele ei ole haiglaraviks luba antud, kuigi pretsedendiõiguses ettenähtud tingimused olid täidetud;

64. soovitab komisjonil jätkuvalt koguda liikmesriikidest andmeid patsientide ja tervishoiutöötajate liikuvuse kohta ning analüüsida liikuvuse arengutrende ja sellega seotud probleeme;

Järeldused

65. kutsub komisjoni üles tugevdama ELi õigusaktide rikkujate vastutuselevõtmise poliitikat, tagamaks, et kõik liikmesriigid järgivad Euroopa Kohtu pretsedendiõigust ja et kõik Euroopa patsiendid sõltumata päritoluriigist saavad kasutada neile asutamislepinguga antud õigusi;

66. kutsub komisjoni esitama Euroopa Parlamendile ja nõukogule ettepanekut võtta vastu asjakohane vahend eelkõige Euroopa Kohtu pretsedendiõiguse kodifitseerimise eesmärgil;

67. kutsub komisjoni üles esitama ettepanekut, võttes arvesse käesolevat resolutsiooni ning patsientide õigusi käsitlevaid Euroopa Kohtu otsuseid; nõuab patsientidele tervishoiuteenustele võimalikult ulatusliku juurdepääsu tagamist kogu Euroopas ning tervishoiuteenuste osutajatele teenuste osutamise vabaduse ja asutamisvabaduse tagamist;

68. kuna Euroopa Parlament ja nõukogu ei kiitnud heaks komisjoni ettepanekut käsitleda tervishoiuküsimusi direktiivis 2006/123/EÜ, rõhutab, et nüüd tuleb olemasolevate õiguste kaitseks võtta uusi meetmeid; kutsub sellest tulenevalt komisjoni kui lepingute valvurit üles tagama nende õiguste austamist;

69. usub, et ennekõike peaks uus piiriülest tervishoidu reguleeriv üleeuroopaline raamistik parandama haiguste korral kvaliteetse ravi kättesaadavust, suurendama patsientide ohutust ning kõigi Euroopa Liidu patsientide valikuvõimalusi, muutmata seejuures ravitulemusi ebaühtlasemaks.

*

* *

70. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule ja komisjonile.

[1] EKL 1998, lk I-1831.

[2] EKL 1998, lk I-1931.

[3] EKL 2001, lk I-5473.

[4] EKL 2001, lk I-5363.

[5] EKL 2003, lk I-1703.

[6] EKL 2003, lk I-4509.

[7] EKL 2003, lk I-12403.

[8] EKL 2004, lk I-2641.

[9] EKL 2006, lk I-4325.

[10] ELT L 376, 27.12.2006, lk 36.

[11] ELT C 124 E, 25.5.2006, lk 543.

[12] ELT C 146, 22.6.2006, lk 1.

[13] EÜT L 149, 5.7.1971, lk 2.

[14] ELT L 166, 30.4.2004, lk 1.

[15] EÜT L 40, 11.2.1989, lk 8.

[16] ELT L 255, 30.9.2005, lk 22.

--------------------------------------------------