Århus rajati 8. sajandil viikingite kindlusena jõe suudmes asuvasse looduslikku sadamakohta. Viimase kümne aasta jooksul on Århus märkimisväärselt kasvanud: selle elanikkond on suurenenud 15 000 inimese võrra (praegu on seal 335 000 elanikku) ja loodud on 20 000 uut töökohta, peamiselt teadmistepõhistes ja innovaatilistes tööstusharudes ning teenuste valdkonnas. Ühtlasi on see suurim linn Kesk-Jüütimaal, mis on üks viiest 2007. aastal loodud piirkonnast. Århus taotles Euroopa kultuuripealinnaks saamist osana linna laiemast arengukavast – selles keskenduti mereäärsetele ehitus- ja taristuarendustele, mis hõlmavad uut avalikku raamatukogu ja kultuurikeskust Dokk1, kus esitletakse kunstiinstallatsioone. Samuti oli taotluse eesmärk edendada sidusamat valitsemist 19 vallast koosnevas Kesk-Jüütimaa piirkonnas.

Paphose Euroopa kultuuripealinna programmi eesmärki väljendas moto „Seome mandreid – loome sildu kultuuride vahel“. See moto kajastas vajadust luua sidemeid ja sildu Paphose eraldatud elanikkonna, sealhulgas alaliste elanike, külastajate ja sisserändajate vahel. Samuti rõhutati sellega, kui oluline on linna hajutatud piirkonnad omavahel ühendada ning muuta kogu Paphose ringkond ühiseks ruumiks, mida kõik selle kodanikud nii otseses kui ka ülekantud tähenduses jagaksid. Lõpuks juhiti sellega tähelepanu vajadusele ületada mitmesuguste projektide abil Küprose kreeka ja türgi kogukondade vahelised erinevused.

Lääne-Küprosel asuva Paphose ajalugu ulatub nooremasse kiviaega. Linn ja riik tervikuna paiknevad Vahemere idaosas kõigi teede ristumiskohas, mis muudab selle piirkonna kultuuride sulatusahjuks. Samuti on vaid 35 000 elanikuga Paphos läbi aegade üks väiksemaid Euroopa kultuuripealinnu. Paphose 2017. aasta programmi keskne idee põhines iidsel traditsioonil, mille puhul kultuur arenes avatud ruumis. Nn avatud kultuuritehase programmiga (termin, mida taotluses ohtralt rõhutati), mis moodustas kultuuriprogrammi olulise osa, lubati korraldada reise kõikidesse Paphose piirkondadesse ja kogukondadesse, tutvustada Paphose 2017. aasta programmi tegevusi ning luua kõikidele ühine ruum teabevahetuseks ja koostööks. See keskne idee ei olnud seotud mitte üksnes avatud ruumiga, vaid ka avatusega erinevate kultuuride, ideede ja uskumuste sallimise, aktsepteerimise, julgustamise ja lõimimise mõttes.

Seejärel kohaldati mõlema linna suhtes seirekorda: ELi institutsioonide ja organite nimetatud seitsmest sõltumatust eksperdist koosnev komisjon jälgis ja suunas linnades tehtavaid ettevalmistusi ning kandis lisaks hoolt selle eest, et täidetakse programmi ja kohustusi, mille põhjal linnad olid välja valitud. Paphose ja Århusi esindajad osalesid komisjoni kokku kutsutud kahel ametlikul seirekoosolekul, mis toimusid 2014. aasta sügisel ja 2016. aasta kevadel. Seiremenetluse lõppedes esitas valikukomisjon Euroopa Komisjonile soovituse anda mõlemale linnale 1,5 miljoni euro suurune Melina Mercouri auhind. See programmi „Loov Euroopa“ raames rahastatav rahaline auhind maksti kahele Euroopa kultuuripealinnale välja 2016. aasta sügisel.

Euroopa kultuuripealinna meede on kavandatud selleks, et rõhutada Euroopa kultuuride rikkust, mitmekesisust ja ühiseid jooni ning seeläbi edendada Euroopa kodanike seas suuremat vastastikust mõistmist. Samuti on see mõeldud elavdama linnade pikaajalist kultuurilist arengut selle mõiste laiemas tähenduses, mis hõlmab sotsiaal-majanduslikku mõju, Euroopa kultuurivaldkonnas tegutsejate, loovisikute ja linnade vahelise koostöö tugevdamist ning kohalike elanike (ja välismaalaste) kaasamist ja kultuurisündmustes osalemist.

Pärast seda, kui Euroopa kultuuripealinna algatus 1985. aastal valitsustevahelisel tasandil käivitati, kujunes sellest 1999. aastal täisväärtuslik ELi meede . Praegu on see reguleeritud otsusega nr 445/2014/EL, kuid linnade suhtes, mis on määratud Euroopa kultuuripealinnaks kuni aastani 2019, kohaldatakse otsust nr 1622/2006/EÜ.

3.1.Hindamistingimused

Hindamine hõlmab Euroopa 2017. aasta kahe kultuuripealinna programmi elluviimist kogu programmi kestel, alates programmi käivitamisest kuni programmi kestlikkuse ja pikaajalise mõjuga seotud aspektideni.

Eelkõige hinnatakse Euroopa 2017. aasta kahe kultuuripealinna programmi asjakohasust, tõhusust ja tulemuslikkust. Samuti vaadeldakse ELi lisaväärtust ning Euroopa kultuuripealinna meetme sidusust ja vastastikust täiendavust teiste ELi algatustega. Lõpetuseks tehakse kahe linnaga seotud kogemuste põhjal järeldused.

3.2.Hindamise metoodika ja piirangud

Hindamine ja selle metoodika kavandati nii, et need vastaksid otsuses nr 1622/2006/EÜ sätestatud nõuetele ning aitaksid luua põhjalikuma arusaama Euroopa kultuuripealinna meetme toimimisest ja sellega seotud saavutustest. Eelkõige on hindamine väärtuslik võimalus heita möödunud aastale kriitiline pilk, et tuua kahe korraldajalinna uusi kogemusi arvesse võttes välja õppetunnid ning soovitused seniste teadmiste ja arusaamade ümberkujundamiseks.

Sarnaselt eelmistele hindamistele põhineb sekkumisloogika otsusele nr 1622/2006/EÜ vastaval eesmärkide hierarhial.

Et tulemused oleksid võrreldavad, on hindamisel kasutatud metoodikas järgitud Euroopa kultuuripealinna meetme varasematel hindamistel rakendatud tõendite kogumise ja analüüsimise meetodeid.

Hindamisel tugineti kaht liiki andmetele ja vastavatele allikatele.

-Esmased andmed hõlmasid andmeid, mis olid kogutud kohapeal või mille olid esitanud kultuuripealinnad, nagu küsitlused, veebipõhised küsimustikud ja uuringud. Küsitlustega püüti eelkõige saada mõlema kultuuripealinna kohta kõikvõimalikke arvamusi, sealhulgas korraldusmeeskonnalt, kohaliku ja riigi tasandi poliitikakujundajatelt, olulistelt kultuurivaldkonnas tegutsejatelt, mitmesugustelt programmi elluviimises osalenud partneritelt ja tegelikke projekte juhtinud või neis osalenud organisatsioonide valimilt. Erinevalt eelmistest Euroopa kultuuripealinna meetme hindamistest korraldati seekord ka avalik konsultatsioon – see oli avatud, kaasav ja juurdepääsetav võimalus, mille abil inimesed ja organisatsioonid said panustada oma mõtteid ja arvamusi Euroopa kultuuripealinna meetme hindamisse.

-Teiseste andmeallikate hulka kuulusid ELi dokumendid, algsed taotlused, taotlusprotsessiga seotud sisearuanded, seire- ja hindamisaruanded, kultuuripealinnade korraldatud või tellitud uuringud ja aruanded, ürituste programmid, reklaammaterjalid ja veebisaidid, kultuuri ja turismi käsitlevad statistilised andmed ning kultuuripealinnade esitatud kvantitatiivsed andmed rahastamise, tegevuse, väljundite ja tulemuste kohta.

Nagu kõigi varasemate Euroopa kultuuripealinnade järelhindamisel, on komisjon seisukohal, et rakendatud metoodika on asjakohane, võimaldades koostada piisavalt kindlal alusel rajaneva aruande, milles saab teha mõistlikke järeldusi Euroopa kultuuripealinna meetme tulemuslikkuse kohta.

Ent nagu eelmise aasta aruandes juba rõhutati, on jätkuvalt piiranguks asjaolu, et puuduvad lähteandmed, mida lõimida linna võrdlevasse uuringusse, mis hõlmab olukorda enne tiitli võitmist, kultuuripealinna aasta alguses ja pärast kultuuripealinna aasta lõppemist. Need andmed on üliolulised, et saada usaldusväärse ja põhjaliku andmebaasi toel tasakaalustatud ülevaade Euroopa kultuuripealinna meetme tegelikust mõjust linnale.

Samas ei võimalda hindamise jaoks eraldatavad eelarvevahendid (ligikaudu 75 000 eurot aastas) – mis on proportsionaalsed nende mõõdukate rahaliste vahenditega, mille EL annab otse igale Euroopa kultuuripealinnale (1,5 miljoni euro suurune Melina Mercouri auhind) – korraldada eeluuringut (lähteuuring) ega järeluuringut (saavutatu hindamiseks). Eelarve tagasihoidlikkuse täiendav tagajärg on see, et esmaste andmete kogumine on laadilt pigem kvalitatiivne kui kvantitatiivne. Ehkki kvalitatiivsed andmed on hindamisel väga tähtsad, muutub mitmekesiste andmeallikate puudumise korral vähem usaldusväärseks näiteks teave, millega tõendatakse kultuuripealinna meetme objektiivseid tulemusi ja mõju kultuurialastes ettevõtmistes osalemise laiendamisele.

Peale selle andis avalik konsultatsioon, mida Euroopa kultuuripealinna meetme järelhindamisel esmakordselt katsetati, konsultatsioonivahendina suhteliselt piiratud tulemusi, sest kokku saadi ainult 76 vastust. See on ehk mõistetav, sest küsimustiku täitmiseks pidi vastaja teadma linnades Euroopa kultuuripealinna raames korraldatud üritusi (ja olema ideaaljuhul neist osa võtnud).

Seega on aruanne ja selle järeldused põhjendatud pigem rikkaliku kogumi kvalitatiivsete andmetega (nt eri liiki sidusrühmade seisukohad ja arvamused) kui ulatusliku kvantitatiivse andmekogumiga.

Komisjon on sellistest piirangutest igati teadlik ja nõustub nendega, olles need kindlaks teinud ja esitanud juba oma talituste töödokumendis, mis on lisatud ettepanekule võtta vastu otsus, millega kehtestatakse liidu meede „Euroopa kultuuripealinnad“ aastateks 2020−2033, ning oma eelmistes Euroopa kultuuripealinna meetme järelhindamise aruannetes.

Seda probleemi silmas pidades on komisjoni ettepanekus ning selle alusel vastu võetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsuses ette nähtud, et kultuuripealinnaks nimetatud linnadest endist saab hindamise põhikorraldaja, kuna nemad on Euroopa kultuuripealinna meetme peamised rahastajad ja saavad sellest kõige enam kasu ning neil on hõlpsam hankida lähteandmeid ja koguda esmaseid andmeid tiitli mõju kohta.

See uus kohustus, mille kohaselt on kultuuripealinna aasta järelhindamise läbiviimine komisjoni asemel Euroopa kultuuripealinna ülesanne, kehtib aga alles alates 2020. aasta tiitlikandjatest. Euroopa 2018. ja 2019. aasta kultuuripealinnu hindab jätkuvalt komisjon eespool kirjeldatud piirangute raames. Hilisemas etapis koostab komisjon ka üldhinnangu, mis käsitleb Euroopa kultuuripealinnu mitmel aastal ja võimaldab mõõta Euroopa kultuuripealinna meetme pikaajalist mõju, nagu on osutatud otsuses nr 445/2014/EL.

Samuti tasub rõhutada, et Paphos ja Århus tellisid vastavalt Paphose Neapolise Ülikoolilt ja Århusi Ülikoolilt kohapealseid teadusuuringuid, mille eesmärk oli Euroopa kultuuripealinna programmi mõju paremini mõista, ning kui see oli võimalik, kasutas komisjon oma hindamises nende uuringute tulemusi.