See aruanne ei ole täielik hindamine parema õigusloome suuniste tähenduses. Sellele on lisatud komisjoni talituste töödokument, mis koosneb järgmistest osadest:

Aruanne lähtub komisjonile muutva direktiivi 2013/55/EL artikli 3 lõike 5 alusel liikmesriikide saadetud riiklike rakendusmeetmete ülevaatest, kord kahe aasta järel esitatavatest liikmesriikide aruannetest muudetud direktiivi rakendamise kohta ning teabest, mis komisjon on oma töö käigus hankinud, et jõustada direktiivi ja jälgida selle rakendamist liikmesriikides.

See aruanne põhineb muudetud direktiivi artikli 60 lõikel 2. See hõlmab kõiki ELi asjakohaste õigusaktide ajakohastamise põhiaspekte, sealhulgas artikli 60 lõike 2 teises alalõigus viidatud konkreetseid rakendusprobleeme (Euroopa kutsekaart, teadmiste, oskuste ja pädevuste ajakohastamine sektoraalsete kutsealade jaoks ning ühised koolituspõhimõtted). Aruandes esitatakse Rumeenia õdede spetsiaalse kvalifikatsioonitõstmisprogrammi tulemused, mis on aluseks Rumeenia üldõdede suhtes kohaldatavate omandatud õiguste korda käsitlevate sätete läbivaatamisele. Aruande viimases osas esitatakse mitu järeldust.

Tagamaks, et tööalast liikuvust ei suurendata tarbijate ja patsientide ohutuse arvelt, nähakse muudetud direktiiviga ette kõikidele liikmesriikidele ennetavate hoiatuste saatmine spetsialistide kohta, kellel on ühes liikmesriigis piiratud juurdepääs oma tervishoiu või lastega seotud kutsealale, või spetsialistide kohta, kes on üritanud kasutada oma taotluses võltsitud dokumente.

Euroopa kutsekaart on elektroonilise sertifikaadi vormis uuenduslik vahend, mille eesmärk on lihtsustada tunnustamismenetlusi. See põhineb päritoluriigi ja vastuvõtva liikmesriigi tõhustatud koostööl ning siseturu infosüsteemi süsteemsel kasutamisel kooskõlas komisjoni digitaalse ühtse turu edendamise poliitikaga. Euroopa kutsekaardi saab teha kättesaadavaks kutsealadele, mis vastavad liikuvuse (või potentsiaalse liikuvuse), reguleerivate liikmesriikide arvu ning sidusrühmade huviga seotud tingimustele.

Direktiiviga nähakse ette, et siseturu infosüsteemi (IMI) kasutamine on kohustuslik nii administratiivse teabevahetuse kui ka ühtlustatud minimaalsete koolitusnõuete täitmiseks vajalikest kvalifikatsioonidest, st muudetud direktiivi V lisas loetletud kvalifikatsioonidest, teatamise korral. Lisaks on siseturu infosüsteemi platvorm mõeldud direktiivi viimase läbivaatamise käigus lisatud kahe uue vahendi, Euroopa kutsekaardi ja hoiatusmehhanismi, kasutamiseks.

Lisaks võimaldab see liikmesriikidel kontrollida süsteemselt keeleoskust ainult nende kutsealade puhul, kus see on patsientide ohutuse seisukohast oluline. Keeleoskuse kontroll tuleb teha alles pärast seda, kui vastuvõttev liikmesriik on kvalifikatsiooni tunnustanud, ning see peab piirduma teadmistega ühest vastuvõtva liikmesriigi ametlikust või halduskeelest ja olema proportsionaalne kutsealaga, kus soovitakse tegutseda.

Muudetud direktiivi alusel kohustuvad liikmesriigid tunnustama teistes liikmesriikides läbitud õppepraktikaid, kui see praktikaperiood on kohustuslik, et saada juurdepääs reguleeritud kutsealale.

Euroopa Liidu Kohtu praktikale tuginedes võeti muudetud direktiivis kasutusele osalise juurdepääsu põhimõte seoses kutsealadega, mille puhul on reguleeritud kutsealaga hõlmatud tegevus riigiti erinev. See võib olla kasulik spetsialistidele, kes töötavad erialal, mida ei eksisteeri eraldi kutsealana liikmesriigis, kuhu nad kolida soovivad.

Nii tunnustamise üldsüsteemi alusel tegevuse alustamise kui ka ajutise teenuse osutamise puhul ei pea mittereguleerivast riigist pärit spetsialistid enam tõestama, et neil on kaks aastat töökogemust viimase kümne aasta jooksul (üheaastasest nõutud töökogemusest piisab).

Muudetud direktiivis käsitleti ka konkreetseid probleeme seoses tunnustamise taotluste hindamisega tunnustamise üldsüsteemi alusel, ennekõike seoses kvalifikatsioonitasemete ajakohastamisega, spetsialistide liikuvusega mittereguleerivate ja reguleerivate liikmesriikide vahel ning kompensatsioonimeetmete organiseerimisega. Ennekõike anti sellega ametiasutustele võimalus kasutada kvalifikatsioonitasemeid üksnes esialgse võrdlusvahendina ning tagati, et tasemete erinevusi ei saaks kasutada tunnustamise taotluste tagasilükkamise alusena. Liikmesriigid ei tohi enam kehtestada koolituse lühema kestuse alusel kompensatsioonimeetmeid (nad peavad näitama, et koolitus erineb märkimisväärselt). Riiklikud ametiasutused peavad kompensatsioonimeetmete kasutamist nõuetekohaselt põhjendama ning tagama, et sobivusteste korraldatakse regulaarselt.

Muudetud direktiiv andis võimaluse kehtestada ühised koolituspõhimõtted (raamistikud või testid) ning laiendada automaatse tunnustamise süsteemi uutele kutsealadele. See uus süsteem võimaldab kutseorganisatsioonidel ja liikmesriikide reguleerivatel asutustel leppida kokku ühised teadmised, oskused ja pädevused (või sobivustest), mis on vajalikud konkreetsel kutsealal tegutsemiseks. Selle põhjal võivad nad soovitada komisjonile ühist koolitusraamistikku või testi. Nende ühiste koolitusraamistike alusel omandatud kvalifikatsioone (või teste) tunnustatakse automaatselt teistes liikmesriikides. See võimalus kehtib juhul, kui kutseala (või kutseala haridus ja koolitus) on juba reguleeritud vähemalt kolmandikus liikmesriikidest.

Joonis 1. Edusamme tegevate liikmesriikide arv vs juhtumite arv, mille puhul on asjaomaste liikmesriikidega käimas arutelu ühe või mitme nõuetele mittevastavuse probleemi tõttu (märts 2020)

Komisjon leidis oma riiklike ülevõtmismeetmete ja eeskirjade jõustamiseks võetud meetmete hindamises, et liikmesriikide edusammud muudetud direktiivi rakendamisel on erinevad. Liikmesriikide jõupingutusi parandas tulemuslikult komisjoni jõustamistegevus, nagu näha allpool joonisel 1.

Lisaks said kõik 28 liikmesriiki 6. juunil 2019. aastal konkreetsed märgukirjad palvega parandada teenuste direktiivi alusel loodud ühtsete kontaktpunktide toimimist. See hõlmas ka teavet ja protseduure, mis olid seotud kvalifikatsioonide tunnustamisega (muudetud direktiivi artiklid 57 ja 57a) teenuseosutajatele ja spetsialistidele kasutajasõbralike ühtsete kontaktpunktide pakkumise eesmärgil. Need rikkumismenetlused on endiselt pooleli.

Kuigi need täitemeetmed keskendusid direktiivist 2013/55/EL tulenevatele peamistele muudatustele, käsitlesid need ka muudetud direktiivi üldist rakendamist riiklikes õigusraamistikes. See oli esimene süsteemne ja põhjalik riiklike kvalifikatsioonide tunnustamise õigusraamistike hindamine direktiivi alusel.

Komisjon algatas 24. jaanuaril 2019 teise rikkumismenetluste kogumi („teine komplekt“) 27 liikmesriigi vastu seoses nende riiklike normide ja tavade mittevastavusega muudele direktiivi põhisätetele. See hõlmas vastavust asutamisvabaduse, teenuste osutamise vabaduse, ühtlustatud minimaalsetel koolitusnõuetel, dokumentatsioonil ja formaalsustel põhinevast automaatsest tunnustamisest kasu saavate kutsealade, õppepraktikate tunnustamise ning halduskoostöö normidele. 27. novembril 2019 saatis komisjon 22 liikmesriigile põhjendatud arvamused ning neljale liikmesriigile lisamärgukirjad. Need menetlused on endiselt pooleli.

Pärast liikmesriikide eespool mainitud märgukirjade vastuste hindamist võttis komisjon 7. märtsil 2019 lisameetmeid 26 liikmesriigi vastu algatatud rikkumismenetlustes. Ta saatis 24 liikmesriigile põhjendatud arvamused ning kahele liikmesriigile lisamärgukirjad seoses riiklike õigusaktide ja -praktika mittevastavusega läbivaadatud ELi kutsekvalifikatsioonide tunnustamise eeskirjadele. Need menetlused on endiselt pooleli, välja arvatud üks juhtum, mis lõpetati pärast seda, kui asjaomane liikmesriik saavutas vastavuse.

Teadvustades, et muudetud direktiivi nõuetekohane ja õigeaegne rakendamine on ajakohastamise ja uue kvalifikatsioonide tunnustamise raamistiku edu võti, tegi komisjon kõik endast oleneva, et toetada liikmesriikide tööd. Direktiivi alusel loodud eksperdirühmad korraldasid regulaarseid koosolekuid ning komisjon pidas kahepoolseid koosolekuid liikmesriikidega. Et tõsta teadlikkust ja vahetada arvamusi ajakohastamise põhiaspektide kohta, korraldas komisjon kõrgetasemelise konverentsi, millest võtsid aktiivselt osa Euroopa Parlament, nõukogu ning mitu kutseorganisatsiooni ja pädevat ametiasutust. Tehnilisemal tasandil korraldas komisjon liikmesriikide ekspertidega mitu ülevõtmise alast seminari, et arutada peamisi muudatusi, ning osales riiklikel rakendusseminaridel. Komisjon jätkas liikmesriikide soovil nende abistamist kooskõlas rakenduskavas kirjeldatud meetmetega (vt komisjoni talituste töödokumendi I osa).

Alates 2014. aastast on komisjon neid V lisas toodud loetelusid liikmesriikide siseturu infosüsteemi kaudu saadetud teadete alusel regulaarselt uuendanud. Siiani on komisjon võtnud vastu neli delegeeritud otsust muudetud direktiivi V lisa muutmiseks.

Pärast direktiivi viimast läbivaatamist muutus siseturu infosüsteemi kasutamine liikmesriikidele kohustuslikuks, et teatada uutest kvalifikatsiooninimetustest sektoraalsete kutsealade jaoks, mille puhul kohaldatakse automaatsest tunnustamisest (ning et teatada vanade nimetuste ja koolitusprogrammide muudatustest). Seega on õigeaegne liikmesriikide poolne teavitamine võimalikest kvalifikatsiooninimetuste muutmistest siseturu infosüsteemi kaudu vajalik selleks, et komisjon saaks V lisa uuendada. Automaatse tunnustamissüsteemi toimimiseks on hädavajalik ajakohastada V lisa diplomite nimekirju pärast liikmesriikidelt kord kahe aasta tagant esitatavatest aruannetest tagasiside saamist.

Muudetud direktiivi artikli 21a lõike 4 alusel on komisjonil õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte, millega muudetakse muudetud direktiivi V lisas toodud kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide loetelusid, mis on aluseks automaatsele tunnustamisele.

Uuringus tehakse kindlaks praegused riiklikud nõuded kõikides ELi riikides ja Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni riikides (Island, Liechtenstein, Norra ja Šveits) ning Ühendkuningriigis seoses üldõdede teoreetilise ja kliinilise koolitusega ning teadmiste ja oskustega, mis neil tuleb selle koolituse käigus omandada. Selle käigus tuvastatakse ennekõike liikmesriikide olemasolevad nõuded, mis ületavad muudetud direktiiviga kehtestatud minimaalseid koolitusnõudeid, ning hinnatakse, kas need nõuded kajastavad kohanemist üldtunnustatud teaduse ja tehnika arenguga. Uuring sisaldab ka tuvastatud nõuete hindamist ning soovitusi selle kohta, kas üldõdede teadmiste ja oskuste nõuded ning koolitusteemade loetelud on vaja läbi vaadata või mitte.

Sellest tulenevalt ja paralleelselt riiklike ülevõtmismeetmete läbivaatamisega tellis komisjon vahemikus 2017–2018 uuringu, et koguda taustteavet, ning sõltumatu hindamise, et teha seejärel teadlik otsus, kas muudetud direktiivis on vaja teha lisamuudatusi üldõdede jaoks ning kui, siis millisel määral.

Muudetud direktiiviga delegeeriti komisjonile volitus ajakohastada täiendavalt teadmiste ja oskustega seotud nõudeid ning muudetud direktiivi V lisas toodud koolitusteemade loetelusid, kui see on vajalik ning võttes arvesse üldtunnustatud teaduse ja tehnika arengut.

Komisjoni korraldatud riiklike ülevõtmismeetmete hindamisest nähtub, et liikmesriigid on üldjuhul sektoraalsete kutsealade uuendatud ühtlustatud minimaalseid koolitusnõudeid piisavalt rakendanud. Komisjon pidi aga võtma rikkumistega seoses meetmeid, et tegeleda mitme konkreetse probleemiga. Enamiku juhtumite korral teatasid liikmesriigid oma vastustes märgukirjadele ja põhjendatud arvamustele vajalikest riiklike sätete muudatustest või märkisid ära nende muudatuste vastuvõtmise konkreetse ajakava. Ülejäänud liikmesriikidega kestavad arutelud edasi.

Teenuse ajutist ja episoodilist osutamist reguleerivate sätete järjepideva ja tõhusa rakendamise tagamine liikmesriikides kodanike ja ettevõtete hüvanguks on reguleeritud kutsealade tõhusa ühtse teenuseturu põhikomponent. See on hädavajalik, et tagada Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 56 kohaldamine ning kaitsta teenuste osutamise põhivabadust.

Tunnustamise üldsüsteemi muudatused on pea kõikides liikmesriikides rahuldavalt üle võetud, erandiks on mitmed nõuetele mittevastavused, mis on seotud kvalifikatsioonitasemete muudatuste, mittereguleerivate riikide uute liikuvusreeglite ning kompensatsioonimeetmete kehtestamisega. Enamikul juhtudel tegid liikmesriigid edusamme, reageerides rikkumismeetmetele ning teatades konkreetsetest lahendustest tõstatatud probleemidele. Väga vähestel juhtudel on arutelud asjaomaste liikmesriikidega endiselt käimas (vt komisjoni talituste töödokumendi III osa tabel „Tunnustamise üldsüsteem“).

Umbes 30 kutseorganisatsiooni on näidanud üles huvi ühiste koolituspõhimõtete vastu ning liikmesriigid pole esitanud ühtegi ametlikku ettepanekut. Osalemiskutsete lisaanalüüsist nähtus, et mitmed kutsealad, nt osteopaadid, kiropraktikud ja fitnessitreenerid, ei küündinud vajaliku piirmäärani liikmesriikides, kus kutseala või haridust või koolitust reguleeritakse. Muud soovitused võivad viia eeskirjade laiendamiseni riiklikul tasandil, mis võib mõjutada negatiivselt juurdepääsu kutsealale ja liikuvust. Sellised meetmed ei täidaks lõppkokkuvõttes ühiste koolituspõhimõtete põhieesmärki võimaldada spetsialistidel lihtsamini liikmesriikide vahel liikuda.

Lisaks sellele esimesele kasutusjuhtumile on komisjon võtnud ühendust mitme kutseala esindajatega, et uurida võimalusi ühiste koolituspõhimõtete kehtestamiseks.

Suusaõpetajate ühine koolitustest töötati välja tihedas koostöös suusaõpetajaid esindavate organisatsioonidega kõikidest huvitatud ELi riikidest. See on vabatahtlik raamistik suusaõpetajate kvalifikatsioonide automaatseks tunnustamiseks ametliku ELi õigusakti alusel. Asjakohase kvalifikatsiooniga suusaõpetajad võivad teha testi, et hinnata oma tehnilisi võimeid, ning testi, et hinnata oma ohutusega seotud pädevusi. Nende standardiseeritud testide edukas läbimine võimaldab suusaõpetajatel saada automaatse tunnustamise, tagades ühtlasi koolituse ja oskuste kõrge taseme. Komisjoni delegeeritud määrus (EL) 2019/907 ei ühtlusta aga riiklikke koolitusi ega kehtesta liikmesriikidele lisaeeskirju. Nende suusaõpetajate suhtes, kes ei kvalifitseeru ühise koolitustesti alusel, kehtib endiselt muudetud direktiivis sätestatud kvalifikatsioonide tunnustamise üldine kord.

24. juunil 2019 jõustus komisjoni 14. märtsi 2019. aasta delegeeritud määrus (EL) 2019/907, millega kehtestatakse suusaõpetajate ühine koolitustest vastavalt muudetud direktiivi artiklile 49b. See on esimene kord, kus uut vahendit on kasutatud delegeeritud määruste vastuvõtmiseks.

Komisjoni täitemeetmete eesmärk oli näiteks tagada ainult ühe liikmesriigi ametliku keele oskuse nõudmine ning et süsteemseid keeleoskuse kontrolle tohib ainult kohaldada spetsialistide suhtes, kelle tegevus mõjutab patsientide ohutust. Mitmed juhtumid, kus liikmesriigid kehtestasid kohustuslikud keeleoskuse testid, osutusid kõige raskemini lahendatavaks ning enamiku liikmesriikidega on arutelud ikka veel käimas. Komisjon nõudis Euroopa Kohtu praktika alusel, et keeleoskust kontrollitaks ainult olukorras, kus taotleja esitatud tõendid (nt võõrkeelekooli keelesertifikaadid) ei ole ammendavad.

Lisaks oli huvitav näha, et liikmesriigid tõstatasid kord kahe aasta järel esitatavates aruannetes osalise juurdepääsu kohaldamise probleemi olukorras, kus määrusega nähakse ette ainult kutsenimetuste kaitse (arvestades sellega, et osaline juurdepääs on sisuliselt seotud juurdepääsuga kutsetegevusele, kuid mitte nimetustele nende kutsealadega tegelemiseks).

Teiseks nõudis komisjon, et osalist juurdepääsu tuleks kohaldada ex officio otsusena ning mitte ainult taotleja konkreetsel ja selgesõnalisel palvel. Enamik üksikisikuid ei ole tõenäoliselt täielikult teadlikud kutsealale osalise juurdepääsu saamise võimalusest ning neil ei ole seega tihti võimalik seda taotleda, kui nende tunnustamistaotlus on seoses kutsealale täieliku juurdepääsu taotlemisega tagasi lükatud. Seega peaksid pädevad ametiasutused juhtudel, kus saab kohaldada osalist juurdepääsu, hindama osalise juurdepääsu võimalust selles tunnustamismenetluses või taotlejat sellest võimalusest vähemalt teavitama. Sellega hakkas tegelema kaks liikmesriiki, mis tegid praktiliste lahenduste väljapakkumisel edusamme.

Esimene asjaomane probleem oli seotud teatud kutsealade osalise juurdepääsu põhimõttest väljajätmisega. Osalise juurdepääsu sätted ei kehti spetsialistidele, kes saavad kasu oma kutsekvalifikatsioonide automaatsest tunnustamisest (näiteks arstid, õed, käsitöölised/kaubandusspetsialistid või spetsialistid, kes saavad kasu ühistest koolituspõhimõtetest), kuid muudetud direktiivi sätete eesmärk ei ole välistada osalist juurdepääsu sektoraalsete kutsealade tegevuse eraldatavatele osadele. Selline kategooriline välistamine osalise juurdepääsu põhimõttest ei oleks kooskõlas Euroopa Kohtu praktika ega proportsionaalsuse põhimõttega põhivabaduste raames. See küsimus tõstatati kümnes liikmesriigis. Kuigi paljudes liikmesriikides tehti edusamme, on arutelud ülejäänutega endiselt käimas.

Siseturu infosüsteem on panustanud direktiivi 2005/36/EÜ sujuvasse toimimisse alates 2008. aastast, võimaldades riiklikel pädevatel ametiasutustel suhelda otse, kiiresti ja hõlpsasti turvalise veebiplatvormi vahendusel ning ületada keelebarjääre, kuna see hõlmab eeltõlgitud standardküsimuste ja -vastuste kogumeid.

Direktiivi 2013/55/EL jõustumisega muutus siseturu infosüsteemi kasutamine kohustuslikuks nii haldusalase teabevahetuse kui ka ühtlustatud minimaalsetest koolitusnõuetele vastavatest kvalifikatsiooninimetustest teatamise puhul, nagu on loetletud muudetud direktiivi V lisas.

Komisjoni talituste töödokumendi IV osa punktis 1 on esitatud statistiline teave siseturu infosüsteemi kasutamise kohta direktiivi raames. Sellest nähtub selgelt, et siseturu infosüsteemi kasutamine üldiseks haldusalaseks koostööks on ajapikku stabiilselt suurenemas (komisjoni talituste töödokumendi IV osa joonis 1) ning on alates selle kohustuslikuks muutumisest 2016. aastal peaaegu kahekordistunud (komisjoni talituste töödokumendi IV osa joonis 2). Üksikute liikmesriikide tegevus on aga erinev, mõni saadab aktiivselt ennetavaid päringuid ning teised on enamasti saaja rollis (komisjoni talituste töödokumendi IV osa joonis 3). Kuigi keskmised vastamismäärad on endiselt üpris suured (üle 96 %), on mõne liikmesriigi vastamismäärad märgatavalt väiksemad. Suurim erinevus ilmneb seoses liikmesriikide keskmiste reageerimisaegadega (komisjoni talituste töödokumendi IV osa joonis 4).

Mõne liikmesriigi ebatõhusus siseturu infosüsteemi kasutamisel teabepäringuteks on üks enim teatatud probleeme liikmesriikide kord kahe aasta tagant esitatavates aruannetes. Riiklike ametiasutuste kohaselt võiks teabevahetus olla tõhusam, mõne riigi reageerimisajad on liiga pikad ning mõnel juhul ei saada rahuldavaid vastuseid, eriti seoses juhtumitega, mis hõlmavad kutsealasid, mis ei ole päritoluliikmesriigis reguleeritud, juhtumitega, mis on seotud reguleeritud hariduse ja koolitusega või kutsealase töökogemuse kontrollimisega. Lisaks teatati, et mõni liikmesriik ei kasuta järjepidevalt siseturu infosüsteemi täpsustuste saamiseks ning suurendab seega spetsialistide koormust.

Muudetud direktiivi V lisas loetletud siseturu infosüsteemi kvalifikatsioonidest teatamise moodulid võeti kasutusele 2014. aastal ning need asendasid eelmise liikmesriikide alaliste esinduste vahendusel toimuva ametliku suhtluse kaudu teavitamise süsteemi. Komisjon töötas selleks otstarbeks välja kutsealapõhised siseturu infosüsteemi moodulid, mis on saadaval alates muudetud direktiivi jõustumisest. Üle 70 % siseturu infosüsteemi kaudu teatatud kvalifikatsiooninimetuste muudatustest kajastuvad juba muudetud direktiivi V lisas vastavalt komisjoni korduvate delegeeritud otsuste uuendustele. Selles kontekstis on siseturu infosüsteemi vahendusel toimuv liikmesriikide poolne teavitamine kvalifikatsiooninimetuste muudatustest komisjoni poolse V lisa regulaarse uuendamise oluline eeldus.

Euroopa kutsekaart ja hoiatusmehhanism

Siseturu infosüsteemist on saanud edukas platvorm direktiivi viimase läbivaatamise käigus kasutusele võetud kahe uue vahendi, Euroopa kutsekaardi ja hoiatusmehhanismi, toimimiseks.

Muudetud direktiiv lõi õigusliku aluse teatud kutsealade hoiatusmehhanismile ja Euroopa kutsekaardile. Seejärel võttis komisjon 2015. aastal vastu rakendusmääruse, millega võeti alates 18. jaanuarist 2016 kasutusele Euroopa kutsekaardid viie kutseala jaoks (üldõed, proviisorid, füsioterapeudid, kinnisvaramaaklerid ja mägigiidid).

Komisjon jälgis hoolikalt nende kahe uue vahendi toimimist. Kaks aastat pärast nende kasutuselevõttu hindas komisjon sidusrühmade kogemust Euroopa kutsekaardi ja hoiatusmehhanismi kasutamisel. Ta avaldas oma järeldused koos neid toetava statistikaga 9. aprilli 2018. aasta komisjoni talituste töödokumendis (edaspidi „2018. aasta komisjoni talituste töödokument“). Komisjoni talituste 2018. aasta töödokumendist nähtub, et liikmesriigid ja sidusrühmad suhtusid Euroopa kutsekaarti ja hoiatusmehhanismi positiivselt, olgugi et selles rõhutati pidevate õiguslike ja tehniliste suuniste ning platvormi funktsioonide peenhäälestamise olulisust.

Selles aruandes ei korrata komisjoni talituste 2018. aasta töödokumendi järeldusi, millega saab üksikasjalikult tutvuda. Kuna toetavad statistilised andmed on aga alates selle avaldamisest edasi arenenud, antakse sellele aruandele lisatud komisjoni talituste töödokumendi IV osa 3. punktis ajakohastatud ülevaade andmetest, sealhulgas kõige hilisemast perioodist 2018–2019.

Komisjoni jätkuvad täitemeetmed käsitlevad kahes kolmandikus liikmesriikides (18) Euroopa kutsekaardi sätetele vastavusega seotud probleeme ning enam kui pooltes liikmesriikides (15) hoiatusmehhanismi rakendamisega seotud probleeme. Joonisel 7 on esitatud peamised nõuetele mittevastavusega seotudprobleemid.





Joonis 7. Peamiste nõuetele mittevastavuse probleemidega (Euroopa kutsekaart) seotud liikmesriikide arv (märts 2020)

Komisjoni poolse liikmesriikide teatatud ülevõtmismeetmete hindamise käigus tuvastatud Euroopa kutsekaardiga seotud probleemid olid enamasti tehnilised ja seotud menetlusnormidega. Need hõlmasid tähtaegade puudumist või vigast täpsustamist õigusaktides ning kõikidel muudetud direktiiviga nõutud juhtudel automaatselt tunnustamata jätmist. Mõnel juhul jäid Euroopa kutsekaardi eeskirjad teatud kutsealade puhul või liikmesriigi territooriumi mõnes osas üle võtmata. Pärast komisjoni kirju rikkumismenetluse algatamise kohta on liikmesriigid teinud edusamme kõikide nõuete rikkumise juhtumite lahendamisel (vt komisjoni talituste töödokumendi III osa tabel „Euroopa kutsekaart“).

Liikmesriikide kord kahe aasta järel esitatavate aruannete kohaselt on siseturu infosüsteemi Euroopa kutsekaardi dokumendiarhiiv Euroopa kutsekaardi menetluse heaks toimimiseks hädavajalik. Euroopa kutsekaardi dokumendiarhiiv on siseturu infosüsteemi andmebaas, kus iga liikmesriik teatab oma dokumendinõuetest ja Euroopa kutsekaardi menetluste taotlustasudest. Liikmesriikide kord kahe aasta järel esitatavate aruannete tagasiside kohaselt ei teata aga mõni liikmesriik Euroopa kutsekaardi dokumendiarhiivis kõikidest oma dokumendinõuetest. Teised ei arvesta rakendusmäärusega kehtestatud eeskirju lubamatute dokumendipäringute kohta. Kord kahe aasta tagant esitatavate aruannete kohaselt esineb mõnel juhul ikka veel pädevate ametiasutuste vastastikuse usalduse puudumist (nt ametiasutused nõuavad lisadokumente isegi kahtluste puudumise korral või teise liikmesriigi ametiasutusega eelnevalt ühendust võtmata).

Mitu liikmesriiki nõudis seoses Euroopa kutsekaardiga ka ajutise ja episoodilise teenuse osutamise selgemat määratlemist. Tuleb märkida, et ajutise teenuse osutamise puhul Euroopa kutsekaart lihtsalt asendab muudetud direktiivi artikli 7 alusel tehtud eelneva deklaratsiooni (st kavandatud tulevase tegevuse deklaratsiooni) ning sellepärast ei tohiks seda teistmoodi käsitleda. Sellest tulenevalt ei saa keelduda Euroopa kutsekaardi väljastamisest ajutise teenuse osutamise jaoks muul alusel peale kaasnevate dokumentide puudumise, ametliku asutamise tõendamata jätmise või teiste muudetud direktiivi artiklis 7 sätestatud sisuliste põhjuste. Nimelt ei tohiks vastuvõtva liikmesriigi territooriumil aset leidnud varasema kutsetegevuse kestust ja olemust kasutada Euroopa kutsekaardi väljastamisest keeldumise ainsa põhjendusena. Liikmesriigid võivad vabalt võtta muid järelevalvemeetmeid, et tuvastada ja karistada spetsialiste, kes rikuvad kehtivaid riiklikke eeskirju.

Joonis 8. Peamiste nõuetele mittevastavuse probleemidega (hoiatusmehhanism) seotud liikmesriikide arv (märts 2020)

Mis puutub hoiatusmehhanismi rakendamisesse, oli rikkumismenetluste eesmärk näiteks tagada, et liikmesriigid peaksid kinni hoiatuste saatmise kolmepäevasest tähtajast ning andmekaitse, andmete kustutamise ning spetsialistidele teabe andmisega seotud kohustustest. Märkimisväärne hulk liikmesriikide suhtes võetud täitemeetmeid olid seotud hoiatusmehhanismiga. Liikmesriikidel paluti põhjendada, miks nad olid alates hoiatusmehhanismi kasutuselevõtust saatnud vähe hoiatusi või need üldse saatmata jätnud. Mõnel juhul leidis komisjon, et hoiatusmehhanism oli konkreetsete kutsealade suhtes (nt alaealiste hariduse ja tervishoiuga seotud kutsealade) ja konkreetsetel juhtudel (nt võltsitud diplomid) rakendamata jäetud või rakendatud ainult mõnes liikmesriigi territooriumi osas (vt komisjoni talituste töödokumendi III osa tabel „Hoiatusmehhanism“).