1.Kliimamuutuste mõju reaalsus – tegutseda tuleb KOHE

Kliimamuutused on meie praegune tegelikkus, seega peame tagama oma vastupanuvõime tulevikuks. Äsja lõppes maailma kõige kuumem aastakümme alates mõõtmiste algusest. Selle jooksul registreeriti kõige soojem aasta kaheksal korral. Inimesed, meie planeet ja jõukus on kliimamuutuste suhtes haavatavad, seega peame vältima kohanemisvõimetust ja kohanema vältimatuga. Ning me peame seda tegema kiiremini, arukamalt ja süsteemsemalt. COVID-19 pandeemia ränk mõju meie tervisele ja sotsiaal-majanduslikule heaolule on otsene hoiatus ebapiisava ettevalmistusega kaasnevate ohtude kohta. Valikud, mida me praegu teeme, peavad looma parema maailma.

Kogu kasvuhoonegaaside heite peatamine ei hoiaks ikkagi ära juba avalduvat kliimamõju. See esineb veel aastakümneid, isegi kui maailmas ja Euroopas kasvuhoonegaaside heite vähendamiseks tehtavad jõupingutused annavad tulemusi. Ka heite märkimisväärne ajutine vähenemine, mille põhjustasid näiteks 2008. aasta finantskriis ja COVID-19 pandeemiast tingitud majandushäired, ei mõjuta globaalse soojenemise üldist trajektoori kuigivõrd. Olulised rahvusvahelised lubadused saavutada kliimaneutraalsus suurendavad parima võimaliku stsenaariumi realiseerumise tõenäosust, kuid isegi sel juhul oleks vaja teha kohanemiseks märkimisväärseid jõupingutusi.

Äärmuslikud kliima- ja ilmastikunähtused on muutumas sagedasemaks ja rängemaks . Seetõttu on ka looduskatastroofide arv ja nende tekitatud kahju viimase kahe aastakümne jooksul järsult suurenenud . Need äärmuslikud nähtused võivad olla mitmesugused, näiteks seninägematud metsatulekahjud ja kuumalained ülalpool põhjapolaarjoont, laastavad põuad Vahemere piirkonnas, hävitavad orkaanid ELi äärepoolseimates piirkondades ning enneolematud kooreüraskirüüsted Kesk- ja Ida-Euroopa metsades. Aeglaselt kujunevad nähtused, nagu kõrbestumine, elurikkuse vähenemine, pinnase ja ökosüsteemide seisundi halvenemine, ookeanide hapestumine ja meretaseme tõus, on pikas perspektiivis samavõrd laastavad.

Kliimamuutuste mõjul on kaugeleulatuvad tagajärjed nii liidus kui ka sellest väljaspool. Veepuudus ELis on mõjutanud majandustegevust nii erinevates valdkondades nagu põllumajandus, vesiviljelus, turism, elektrijaamade jahutus ja kaubavedu jõgedel. See ei mõjuta mitte ainult majandust, vaid ka üha enam kuumalainete all kannatavate eurooplaste tervist ja heaolu (kogu maailmas oli 2019. aasta ohvriterohkeim looduskatastroof Euroopa kuumalaine, mille tõttu suri 2 500 inimest). Samuti ohustab see toiduga kindlustatust, süvendab olemasolevat sotsiaalset ebavõrdsust ja seab ohtu kultuuripärandi. Kaubanduse ja rände kaudu avalduv doominoefekt ja üle kanduv mõju on näited sellest, kuidas ka väljaspool Euroopat esineval kliimamõjul on juba praegu ELile omad tagajärjed (mis edaspidi aina kasvavad). Sellest tulenevalt ei ole rahvusvaheline kliimamuutustele vastupanu võime ELi ja selle liikmesriikide jaoks mitte ainult solidaarsuse, vaid ka avatud strateegilise autonoomia ja omakasu küsimus.

Sagedasematest äärmuslikest kliimaga seotud nähtustest põhjustatud majanduslik kahju suureneb. ELis on see kahju juba praegu keskmiselt üle 12 miljardi euro aastas. Konservatiivsed, prognooside vahemiku alumisse ossa jäävad hinnangud lasevad arvata, et üleilmne soojenemine 3 °C võrra üle tööstusajastu eelse taseme toob ELi majandusele kaasa vähemalt 170 miljardi euro suuruse kahju aastas (1,36 % ELi SKPst ). Aeglane merevee taseme tõus valmistab järjest rohkem muret ka rannikualadele, mis annavad ligikaudu 40 % ELi SKPst ja on koduks umbes 40 %-le ELi elanikkonnast. Kahjud jagunevad ebaühtlaselt ning kannatada saavad piirkonnad, mis võivad juba seista silmitsi selliste probleemidega nagu aeglane majanduskasv või suur noorte tööpuudus.

Euroopa on asunud võitluses kliimaprobleemidega tegudele. EL võttis kohustuse saavutada 2050. aastaks kliimaneutraalsus ja 2030. aastaks kõrgem eesmärk vähendada heitkoguseid vähemalt 55 % võrreldes 1990. aastaga. Euroopa Parlament, mitu liikmesriiki ja enam kui 300 linna on tunnistanud, et meil on kliimakriis. Euroopa Ülemkogu sõnas oma järeldustes, et kliimamuutused on eksistentsiaalne oht. EL kiitis heaks juhtide 2020. aasta lubaduse seista looduse eest, et võidelda ühiselt kliima- ja elurikkuse kriisiga. Järgmise põlvkonna ühtekuuluvuspoliitika programmides ning taaste- ja vastupidavusrahastus rohepöördele keskendumine annab võimaluse teha varem ära investeeringud ja reformid, mis võivad aidata suurendada kliimašokkidele vastupanu võimet ja kiirendada majanduse CO2 heite vähendamist. Kestliku majandustegevuse ELi taksonoomia loob erasektori jaoks raamistiku kliimakindlate investeeringute hõlbustamiseks. Üksikisikute tasandil on üle 93 % eurooplastest arvamusel, et kliimamuutused on tõsine probleem, ja 70 % eurooplastest on nõus, et kliimamuutustega kohanemine on tervitatav.

Kohanemise tähtsust tunnistatakse üha enam kogu maailmas, kuid mitmes aruandes on toodud esile puudujääke valmisolekus . Äärmuslikud ilmastikunähtused ja nende tagajärjed leiavad peaaegu pidevat meediakajastust ning nende suurem võimsus ja sagedus, mida kliimamuutused põhjustavad, on maailmas avalikus diskussioonis esikohal. Ülemaailmne kliimamuutustega kohanemise komisjon on rõhutanud, et sageli on kohanemislahendused igal juhul kasulikud, st väärivad rakendamist, olenemata lõplikust kliimasuundumusest. See tuleneb sellest, et nendega kaasnevad mitmesugused hüved, eelkõige looduspõhiste lahenduste ja katastroofiohu ennetamise puhul, ning kohanemine annab kolmekordset kasu: inimohvrite, looduse hävimise ja materiaalse kahju vältimine tulevikus, majandusliku kasu loomine riskide vähendamise, tootlikkuse suurendamise ja innovatsiooni ergutamise kaudu ning sotsiaalne, keskkonnaalane ja kultuuriga seotud kasu.

Tekstikast 1. Põudade näide Muutuva kliima tõttu seisavad paljud Euroopa piirkonnad juba praegu silmitsi sagedasemate, rängemate ja kauem kestvate põudadega. Põudadel võib olla doominoefekt – näiteks vähendavad need jõgede ja põhjavee taset, pärsivad puude ja põllukultuuride kasvu, suurendavad kahjurite rünnakuid ja soodustavad metsa- või maastikupõlenguid. Euroopas mõjutab suurem osa põudade põhjustatud kahjust (ligikaudu 9 miljardit eurot aastas) põllumajandust, energiasektorit ja avalikku veevarustust. 2018., 2019. ja 2020. aastal Lääne- ja Kesk-Euroopat tabanud äärmuslikud põuad põhjustasid suurt kahju. Ainuüksi 2018. aastal olid põllumajanduskahjud Prantsusmaal ligikaudu 2 miljardit eurot, Madalmaades 1,4 miljardit eurot ja Saksamaal 770 miljonit eurot. Kui globaalne soojenemine oleks 3 °C, esineksid põuad kaks korda sagedamini ja absoluutne iga-aastane põudadest tekitatud kahju suureneks Euroopas 40 miljardi euroni aastas, kusjuures enim mõjutatud oleksid Vahemere ja Atlandi ookeani piirkonnad. EL võib võidelda põudade vastu liidu elanikkonnakaitse mehhanismi raames võetavate lühiajaliste hädaolukordadele reageerimise meetmetega ning loodud on ka kogu ELi hõlmavad varajase hoiatamise süsteemid. Liikmesriigid rakendavad veepoliitika raamdirektiivi alusel vesikondade integreeritud majandamise kavu ning osa liikmesriike on võtnud ohualtide vesikondade jaoks vastu põuaohjekavad. Kuna pikemas perspektiivis võivad põudadest olla ohustatud peaaegu kõik vesikonnad, on vaja korralduslikke ja tehnilisi kohanemislahendusi. Põllumajanduses hõlmab see vee säästvat (taas)kasutamist, mulla majandamist ja taimkatet, põuakindlaid kultuure, vertikaalset taimekasvatust või isegi maakasutuse planeerimist ja kahjustatud alade taastamist. Energia ja transpordi valdkonnas hõlmab see ettevalmistusi häireteks veeteedel, mida kasutatakse kaubavedudeks, ning hüdroenergia tootmise ja elektrijaamade jahutamisega seotud häireteks. Joogiveega seoses on vaja edendada vee säästmist kodutarbijate seas või täiendada veevarustuse ja -hoidlate taristut.

2.Kliimamuutuste suhtes vastupanuvõimelise liidu kujundamine

Euroopa roheline kokkulepe, mis on ELi majanduskasvu strateegia kestliku tuleviku jaoks, põhineb arusaamal, et rohepööre on võimalus ning tegevusetusega kaasnevad tohutu suured kulud. Kokkulepe on tõendus ELi juhtrollist halvima ärahoidmisel, pühendudes kliimaneutraalsusele, ja parema valmisoleku tagamisel, võttes ambitsioonikamaid kohanemismeetmeid, mis tuginevad ELi 2013. aasta kohanemisstrateegiale.

Pikaajalise visiooni kohaselt on EL 2050. aastal kliimamuutuste suhtes vastupanuvõimeline ühiskond, mis on kliimamuutuste vältimatu mõjuga täielikult kohanenud. See tähendab, et 2050. aastaks, mil me soovime saavutada kliimaneutraalsuse, oleme kooskõlas Pariisi kokkuleppe ja kavandatava Euroopa kliimaseadusega kohanemisvõimelisemad ja kliimamõju suhtes võimalikult vähe haavatavad.

Euroopa kliimaseaduse ettepanekuga pannakse alus kõrgematele kohanemiseesmärkidele ja kohanemispoliitika sidususele. Sellega kehtestatakse nii kliimaneutraalsuse saavutamise raamistik kui ka kliimamuutustega kohanemise 2050. aasta eesmärk, kajastades ELi õiguses ühist rahvusvahelist arusaama, et kohanemise nimel on vaja tegutseda (s.o ülemaailmne kliimamuutustega kohanemise eesmärk Pariisi kokkuleppe artiklis 7 ja kestliku arengu eesmärk 13). Kõnealuse ettepanekuga kohustatakse ELi ja selle liikmesriike tegema pidevaid edusamme, et suurendada kohanemis- ja vastupanuvõimet ning vähendada haavatavust kliimamuutuste suhtes. Uus kohanemisstrateegia näitab teed ja pakub lahendusi, mis aitavad neid edusamme teha. Kohanemispoliitika süsteemset laadi arvestades rakendatakse kohanemismeetmeid lõimituna muude Euroopa rohelise kokkuleppe algatustega, nagu elurikkuse strateegia, renoveerimislaine, strateegia „Talust taldrikule“, ringmajanduse ja nullsaaste tegevuskava, metsastrateegia, mullastrateegia, aruka ja säästva liikuvuse strateegia ning uuendatud kestliku rahanduse strateegia.

2013. aasta kohanemisstrateegia raames on EL viimastel aastatel juba võtnud meetmeid oma vastupanuvõime suurendamiseks . Kõik liikmesriigid on nüüdseks kehtestanud riikliku kohanemisstrateegia või -kava, kliimamuutustega kohanemine on lõimitud ELi poliitikavaldkondadesse ja pikaajalisse eelarvesse ning platvormist „Climate-ADAPT“ on saanud oluline kohanemisalaste teadmiste allikas. Ülemaailmne kliimamuutustega kohanemise komisjon tunnustas ELi, kes integreeris esimesena kliimariskidega seotud kaalutlused otsuste tegemise protsessi . Käesolevas uues strateegias tuginetakse sellele kogemusele, seatakse kõrgemad eesmärgid ja laiendatakse tegevust, et hõlmata uusi valdkondi ja prioriteete.

Liikmesriigid on ka edaspidi peamised rakenduspartnerid ning ambitsioonikamad ja ennetavamad ELi tasandi meetmed aitavad neil täita oma kohanemisvajadusi. Lisatud mõjuhinnang kinnitab vajadust suurema ELi tasandi toetuse järele. Isegi kui kohanemisega seotud väljakutsed on spetsiifilised ning omased konkreetsele kohale, on lahendused sageli laialdaselt ülekantavad ja rakendatavad piirkondlikul, riiklikul ja riikidevahelisel tasandil. Paljudel kliimamuutuste tagajärgedel on tugev piiriülene mõõde (nt Arktikas, makropiirkondades või vesikondades) või rahvusvaheline mõõde (ELi äärepoolseimad piirkonnad ning ülemeremaad ja -territooriumid) ning ELi-spetsiifiline mõju ühtsele turule. Solidaarsus liikmesriikides ja nende vahel on väga oluline selleks, et saavutada vastupanuvõime õiglasel ja ausal viisil. Komisjon teeb liikmesriikidega tihedat koostööd, et rakendada käesolevat strateegiat ning viia rahvusvahelised ja ELi kohanemismeetmed omavahel paremini kooskõlla. Sellest on kasu ka piirkondliku ja kohaliku tasandi kohanemistegevuses, samas kui Euroopa kliimapakt võimestab üksikisikuid, kellel on kohanemisstrateegia edukuses suur roll.

Kohanemisega seotud väljakutse suurus muudab selle kõikide valitsemistasandite ja kogu ühiskonna ettevõtmiseks. On väga oluline, et era- ja avalik sektor teeksid tihedamat koostööd, eelkõige kohanemismeetmete rahastamisel. Käesolev strateegia aitab suuna näitamise ja töövahendite väljapakkumisega erasektoril teha kindlaks riske ja juhtida investeeringuid kliimamuutustega kohanemisse ja vastupanuvõime suurendamisse (ning vältida halvasti kohanemist). Pakkudes lahendusi, et aidata reageerida kasvavale murele, mida kliimamuutuste mõju tekitab (nt mittefinantsteabe avalikustamise kohustus, kestliku majandustegevuse ELi taksonoomia ja uuendatud kestliku rahanduse strateegia), on strateegia abiks suurettevõtetele, VKEdele, kohalikele ametiasutustele, tööturu osapooltele ja üldsusele. Strateegia aitab samuti parandada väärarusaama, et kohanemine on üksnes kulu – see on investeering.

Strateegia eesmärk on viia arukama, süsteemsema ja kiirema kohanemise ning rahvusvahelise tegevuse edendamisega 2050. aastaks ellu visioon kliimamuutuste suhtes vastupanuvõimelisest liidust. See väljendub kogu poliitikatsükli vältel paremate teadmiste ja andmete kättesaadavuses, poliitika väljatöötamise ja kliimariskide juhtimise toetamises kõigil tasanditel ning kohanemismeetmete kiiremas rakendamises kõigis valdkondades. Uue strateegiaga annab komisjon oma panuse, mis aitab muuta Euroopa kliimamuutuste suhtes vastupanuvõimelisemaks. Strateegia meetmete täielik rakendamine annaks Euroopale palju paremad võimalused tulla kliimamõjuga toime juba 2030. aastaks. See eeldab, et kohanemisalane teadlikkus ja planeerimine on jõudnud igasse kohalikku omavalitsusse, ettevõttesse ja kodumajapidamisse, kohanemismeetmete rakendamine on kõige enam mõjutatute seisukohast hästi edenenud ning on võetud üleilmne juhtroll sellistes valdkondades, nagu kliimateenused, kliimakindluse tagamine ja looduspõhised lahendused.