[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 20.12.2006

KOM(2006) 839 lõplik

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

direktiivis 20002/2/EÜ, millega muudetakse direktiivi 79/373/EMÜ (segasööda ringlusse laskmise kohta), sätestatud meetmete rakendamise kohta

Euroopa Komisjon

Lisateavet tervise- ja tarbijakaitse peadirektoraadi kohta leiate Interneti-aadressilt:

http://ec.europa.eu/food/index_en.htm

Lisateavet söödaalaste õigusnormide kohta leiate Interneti-aadressilt:

http://ec.europa.eu/food/food/animalnutrition/index_en.htm

© Euroopa ühendused, 2006

Paljundamine on lubatud, kui viidatakse allikale.

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

direktiivis 20002/2/EÜ, millega muudetakse direktiivi 79/373/EMÜ (segasööda ringlusse laskmise kohta), sätestatud meetmete rakendamise kohta

1. KOMMENTEERITUD KOKKUVÕTE

Direktiivi 79/373/EEC[1] artiklis 15a on sätestatud, et komisjon esitab liikmesriikidelt saadud teabe põhjal Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande direktiivis 2002/2/EÜ,[2] millega muudeti direktiivi 79/373/EMÜ, sätestatud meetmete rakendamise kohta koos kõnealuste meetmete tõhustamise ettepanekutega.

Komisjoni talituste teabenõudele vastas 24 liikmesriiki. Käesolev aruanne käsitleb direktiivis 2002/2/EÜ sätestatud meetmete rakendamist.

Esiteks oli tehtud kohustuslikuks partii viitenumbri märkimine etiketile. Liikmesriigid rakendasid seda meedet suuremate probleemideta. Ollakse seisukohal, et see parandab märkimisväärselt jälgitavust. Teiseks võimaldab direktiiv teha erandeid nõudest esitada märgistusandmed nende jaoks reserveeritud pinnal. Teatavaid kohustuslikke märgistusandmeid võib esitada väljaspool ettenähtud pinda. Liikmesriigid rakendasid seda meedet suuremate probleemideta. Komisjonil puudub üksikasjalik teave selle kohta, mil määral segasööda tootjad seda võimalust kasutasid. Kontrolliasutused ega tarbijad ei ole ühtki probleemi tõstatanud.

Kohustusliku söödamaterjalide koguste (lubatud hälbega) märkimine andis kõige erinevamaid tulemusi: mitmes liikmesriigis oli protsentide deklareerimine segasööda tootjate taotlusel kohtuotsusega peatatud kuni Euroopa Kohtu eelotsuse selgumiseni. Ühes liikmesriigis oli protsentide deklareerimine peatatud ainult nende äriühingute puhul, kes olid algatanud kohtuasja. Üks liikmesriikide rühm oli otsustanud olla ametlike kontrollide tegemisel paindlik ja mitte määrata ettevõtjatele karistusi koguste märkimise kohustuse täitmatajätmise eest. Enamik neist liikmesriikidest on Euroopa Kohtu 6. detsembri 2005. aasta otsuse põhjal võtnud avaliku deklareerimise üle siseriiklikku õigusesse. Seega on üks liikmesriikide rühm võtnud avaliku deklareerimist käsitlevad sätted üle siseriiklikku õigusesse ja neid rakendanud; neil on ette nähtud trahvid nõuete rikkumise eest. Need liikmesriigid on teatanud nõuete järgimise paranemisest ja ei ole segasööda tootjatelt kaebusi saanud.

Direktiivis on ka sätestatud, et söödatootjad peavad tegema koostööd kontrolliasutustega. Liikmesriigid rakendasid seda meedet direktiivi 2002/2/EÜ raames või olid selle juba varem oma õigusaktides sätestanud. Kõnealusest põhiprintsiibist on saanud üldiste söödaalaste õigusnormide lahutamatu osa.

Aruandes ei esitata eelnimetatud meetmete tõhustamise ettepanekuid. Need esitatakse tervet sööda märgistamise valdkonda hõlmavas mõjuhinnangus, mida komisjoni talitused praegu koostavad. Selle põhjal esitatakse 2007. aasta teisel poolel ettepanek õigusakti kohta.

2. SISSEJUHATUS

Miks on see aruanne vajalik?

Direktiivi 79/373/EMÜ artiklis 15 a on sätestatud:

„Komisjon esitab liikmesriikidelt saadud informatsiooni põhjal hiljemalt 6. novembril 2006 Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande artikli 5 lõigu 1 punktides j ja l ning lõigu 5 punktis d, artiklis 5c ja artikli 12 teises alalõigus sätestatud meetmete rakendamise kohta, pöörates erilist tähelepanu segasöötade märgistusel toodud söödamaterjalide koguste nimetamisele massiprotsentides koos lubatud hälbega, ning koos sellega võimalikud ettepanekud kõnealuste meetmete tõhustamiseks.”

Komisjon palus liikmesriikidel esitada nimetatud teabe ja sai vastused 24 liikmesriigilt.

Taust

Mitu 1990ndate lõpus üleelatud inimtoidu ja loomasöödaga seotud kriisi (BSE, dioksiin jne) tõid esile puudused ELi toidualaste õigusaktide sisus ja kohaldamises. Selle tagajärjel lisas komisjon toiduohutuse kõrge taseme saavutamise oma poliitiliste prioriteetide hulka (Euroopa Ülemkogu kohtumine Helsingis 1999. aastal). Vastuseks esitati 21. jaanuari 2000. aasta toiduohutuse valges raamatus (KOM (1999) 719 (lõplik)) ettepanekud muuta ELi toidupoliitika proaktiivseks, dünaamiliseks, ühtseks ja laiahaardeliseks vahendiks, toodi välja ka 84 eri meedet.

Uue strateegia puhul tuli arvestada, et põllumajandus- ja toidusektor on väga oluline kogu Euroopa majandusele. Peale selle muutub toidu tootmisahel järjest keerukamaks, samal ajal kui Euroopa Liidu laienemine on esitanud siseturule lisaväljakutseid seoses ohutute ja kvaliteetsete toodete tootmisega kõigis liikmesriikides.

Uue õigusraamistiku keskne element – põhimõte „talust toidulauale” – hõlmab kõiki toiduahela etappe. Söödakäitlejatel, põllumajandustootjatel ja toidukäitlejatel lasub peamine vastutus toiduohutuse eest. Sööda- ja toiduohutuse teine võtmetegur on sööda ja toidu ning nende koostisosade jälgitavus. Uute sööda- ja toidualaste õigusaktide oluline printsiip on ka sööda märgistamise läbipaistvus, mis peaks suurendama tarbija usaldust sööda ja toidu vastu.

Direktiivis 79/373/EMÜ nähti enne selle muutmist direktiiviga 2002/2/EÜ ette paindlik deklareerimine, mille puhul piisas produktiivloomade söödas leiduvate söödamaterjalide esitamisest ilma kogust märkimata, ja mis jättis võimaluse deklareerida söödamaterjalide asemel söödamaterjalide liike.

Kuna loomset päritolu toidu ohutuse tagab esmalt ohutu loomasööt, seati toiduohutuse valges raamatus prioriteediks segasööta käsitleva direktiivi muutmine (meede nr 24). Vastava komisjoni ettepaneku tulemusena võeti vastu direktiiv 2002/2/EÜ, mis pidi tagama, et loomakasvatajad saaksid võimalikult täpset teavet sööda koostise ja kasutamise kohta. Läbipaistvuse ja jälgitavuse parandamiseks sätestati direktiivis 2002/2/EÜ nn avalik deklareerimine:

- kõikide segasöödas kasutatavate söödamaterjalide loetelu esitamine, kasutades nende täpseid nimetusi, koos märkega vastava sisalduse kohta massiprotsentides kahanevas järjestuses, lubatud hälve on ± 15% deklareeritud väärtusest;

- täpse massiprotsendi esitamine kliendi nõudmisel.

Liikmesriigid pidid need meetmed siseriiklikku õigusesse üle võtma enne 6. märtsi 2003 ja hakkama neid kohaldama hiljemalt 6. novembrist 2003.

Probleemid

Avaliku deklareerimise sätestamine põhjustas palju vaidlusi, sest segasööda tootjad olid oma toodete koostise avaldamise vastu.

Söödatööstuse algatusel pöördus mitu liikmesriikide kohut Euroopa Kohtu poole eelotsusetaotlustega,[3] mis keskendusid põhiliselt direktiivi 2002/2/EÜ kehtivusele.

6. detsembril 2005[4] lükkas Euroopa Kohus tagasi direktiivi kehtivuse vaidlustamiseks esitatud argumendid ja toetas seega ELi institutsioonide seisukohta. Euroopa Kohus pidas kehtivaks direktiivi õiguslikku alust (EÜ asutamislepingu artikli 152 lõike 4 punkt b: meetmed, mille rakendamise otsene eesmärk on kaitsta rahva tervist). Seega kinnitas Euroopa Kohus protsendi deklareerimise (± 15% hälbega) kehtivust. Euroopa Kohus tunnistas siiski kehtetuks erinõude esitada kliendi nõudmisel kõigi segasöödas kasutatud söödamaterjalide täpne sisaldus massiprotsentides, sest see on vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega.

EÜ asutamislepingu artikli 10 kohaselt peavad liikmesriigid võtma kõik vajalikud meetmed, et tagada asutamislepingust või ühenduse institutsioonide võetud meetmetest tulenevate kohustuste täitmine. Peale selle võttis komisjon 27. juunil 2006 vastu ettepaneku Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsuse kohta, millega muudetakse direktiivi 2002/2/EÜ, jättes välja sätte, mille Euroopa Kohus tunnistas kehtetuks, et viia õigusnormid kooskõlla Euroopa Kohtu otsusega. Ettepanek on praegu Euroopa Parlamendis esimesel lugemisel.

Sellest tulenevalt ei käsitleta käesolevas aruandes sätet, mille kohaselt tuleks esitada kliendi nõudmisel sööda täpne koostis massiprotsentides (artikli 5 lõike 1 punkt l).

3. MEETMETE RAKENDAMINE LIIKMESRIIKIDE POOLT

3.1. Partii viitenumbri märkimine (artikli 5 lõike 1 punkt j)

22 liikmesriiki teatasid, et nad rakendasid seda meedet suuremate probleemideta. Nad on seisukohal, et kõnealune säte on väga oluline segasööda jälgitavuse seisukohalt. Jälgitavuse nõue on sätestatud ka toidualaste õigusnormide üldiseid põhimõtteid käsitleva määruse[5] artiklis 18, söödahügieeni määruse[6] II lisas ning geneetiliselt muundatud organismide jälgitavuse ja märgistamise määruse[7] artiklites 4(8. Võimalus jälgida segasööda turustusahela järgmist ja eelmist etappi osutus paljudel juhtudel äärmiselt oluliseks. Kõnealuse nõude rakendamisel saadud kogemused on ilma vähimagi kahtluseta positiivsed.

3.2. Teatavate andmete märkimine väljapoole märgistusandmete jaoks reserveeritud pinda

Artikli 5 lõike 5 punkt d: „ minimaalne säilivusaeg, netokogus, partii viitenumber ja loa- või registreerimisnumber võivad olla märgitud väljapoole lõikes 1 nimetatud märgistusandmete jaoks reserveeritud pinda; sellisel juhul peab viimaste juures olema märge selle kohta, kus vastav informatsioon on esitatud. ”

See säte annab segasööda tootjale võimaluse märkida minimaalne säilivusaeg, netokogus, partii viitenumber ja loa- või registreerimisnumber pakendil sellisele kohale, kus selle teabe esitamine on sobilik. See sõltub nii pakendi kujundusest kui ka kasutatavatest pakendamisseadmetest. See tähendab seda, et minimaalse säilivusaja ja/või partii viitenumbri tempel võidakse pakendamisel lüüa näiteks koti põhja alla või äärele.

22 liikmesriiki teatasid, et rakendasid seda meedet suuremate probleemideta.

Komisjonil puudub üksikasjalik teave selle kohta, mil määral segasööda tootjad seda võimalust kasutasid, aga söödatööstus hindab selle olemasolu kõrgelt. Teisest küljest ei ole kontrolliasutused ega loomakasvatajad esitanud kaebusi kõnealuse sätte selguse ja läbipaistvuse kohta.

3.3. Söödamaterjalide protsendi deklareerimine ± 15% hälbega

Artikkel 5c: „ 1. Kõik segasöödas kasutatavad söödamaterjalid loetletakse üles nende täpseid nimetusi kasutades.

2. Segasöödas esinevate söödamaterjalide loetelu kohta kehtivad järgmised eeskirjad:

a) muudele kui lemmikloomadele mõeldud segasöödad:

i) segasöödas esinevate söödamaterjalide loetelu koos vastava sisaldusega massiprotsentides kahanevas järjestuses;

ii) eespool nimetatud protsentide puhul on lubatud hälbe suurus ± 15 % deklareeritud väärtusest;

b) lemmikloomadele mõeldud segasöödad: segasöödas esinevate söödamaterjalide loetelu kas koos sisalduva kogusega või reastades nende nimetused kaalu järgi kahanevas järjestuses.” (Artikli 5c lõiked 3 ja 4 sisaldavad lemmikloomasöödale esitatavaid erinõudeid ja neid käesolevas aruandes ei käsitleta.)

Direktiivi 2002/2/EÜ siseriiklikku õigusesse ülevõtmise käigus peatasid kuus liikmesriikide kohut söödatootjate taotluse alusel avaliku deklareerimise kuni Euroopa Kohtu eelotsuse selgumiseni; ühes liikmesriigis peatati avalik deklareerimine ainult teatud äriühingute puhul. Euroopa Kohtu 6. detsembri 2005. aasta otsusele tuginedes on mõned neist liikmesriikidest protsente deklareerinud või on jõudnud meetme rakendamisega lõppjärku. Teistes liikmesriikides on selle rakendamine ikka veel edasi lükatud. Seega ei ole kummalgi liikmesriikide rühmal protsendi deklareerimise kogemusi, kuid selle meetme rakendamisega kaasnesid probleemid.

Liikmesriigid, kes võtsid avaliku deklareerimise sätte vahetult üle siseriiklikku õigusesse ettenähtud ajal (6. märtsil 2003) või kümne uue liikmesriigi puhul enne ELiga liitumist, saab samuti jagada kahte rühma.

Võttes arvesse kõnealuse sätte kohaldamise peatamist neis naaberriikides, kust imporditi segasööta, otsustasid neli liikmesriiki olla ametlike kontrollide tegemisel paindlikud ja mitte määrata ettevõtjatele karistusi koguse märkimise kohustuste täitmatajätmise eest. Kolm liikmesriiki ei peatanud ametlikult selle sätte järgimise kontrollimist, kuid teatasid, et riskipõhise lähenemisviisi alusel kontrolliti vastavust üsna vähe, sest riski peeti väheoluliseks, või et rakendamisel tuli ette probleeme.

Teised liikmesriigid (10), kes rakendasid vahetult avaliku deklareerimise sätet, kas ei esitanud teavet avaliku deklareerimise sätte rakendamisel saadud kogemuste kohta või tegid repressiivseid kontrolle (nendest 5). Selles liikmesriikide rühmas tehtud kontrollid näitasid kas märkimisväärsete sättega seotud probleemide puudumist või vähemalt sätte mittejärgimise vähenemist. Viimases rühmas toetavad avalikku deklareerimist tegelikult nii tarbijad kui suurem osa söödatööstusest. Lisaks tõi see rühm positiivse näite selle kohta, kuidas tänu avalikule deklareerimisele leiti kiiresti üles aflatoksiinisaaste allikas.

Kokkuvõttes võib öelda, et mitu liikmesriiki teatasid kõnealuse sätte rakendamisega seotud probleemidest, soovitades kaaluda selle nõude muutmist, osa liikmesriike jäi neutraalseks ja kolmas liikmesriikide rühm toetas avalikku deklareerimist.

3.4. Söödatootjatele esitatav nõue teha koostööd kontrolliasutustega

Artikli 12 lõige 2: „ Nad (liikmesriigid) näevad ette, et segasööda tootjad kohustuvad tegema ametliku kontrolli teostamise eest vastutavatele ametiasutustele nõudmisel kättesaadavaks kõik ringlusse laskmiseks mõeldud söötade koostist puudutavad dokumendid, mis võimaldavad kontrollida märgistusel esitatud informatsiooni paikapidavust. ”

22 vastanud liikmesriiki rakendas seda meedet ja mõned neist olid lisanud selle sätte oma õigusaktidesse veel enne direktiivi 2002/2/EÜ vastuvõtmist. Söödakäitlejate ja kontrolliasutuste koostöö tegemise kohustus on sätestatud ka üldistes toidualastes õigusnormides.

Liikmesriigid rõhutasid, kui oluline on saada teavet, mis on vajalik, et kontrollida, kas järgitakse märgistamisnõudeid ja täidetakse segasööda tootjale pandud kohustust osutada kontrollide käigus kõikvõimalikku abi. Kõnealune säte on eriti oluline sööda- ja toiduohutuse seisukohast, sest Euroopa Kohus on tunnistanud kehtetuks nõude avalikustada kliendi palvel koostisosade täpsed protsendid.

4. MEETMETE TÄIUSTAMISEKS TEHTUD ETTEPANEKUD

Muudetud Lissaboni strateegias oli üks ELi prioriteete lihtsustamine. Lissaboni strateegia eesmärk on majanduskasv ja töökohtade arvu suurendamine Euroopas ja seepärast keskendub see nendele ühenduse õigustiku elementidele, mis on seotud ELi ettevõtete konkurentsivõimega. Selle üldine eesmärk on aidata kaasa seadusloome kõrgeimatele standarditele vastava ning subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid austava Euroopa regulatiivse raamistiku loomisele. Seoses sellega peaks õigusaktide lihtsustamine muutma nende järgimise vähem koormavaks ja nende kohaldamise kergemaks nii ühenduse kui liikmesriikide tasandil, aidates seatud eesmärke paremini saavutada.

Söödaalaste õigusnormide, eelkõige aga sööda märgistamise ajakohastamine on osa praegusest lihtsustamisprogrammist, mis oli lisatud komisjoni 25. oktoobri 2005. aasta teatisele. Programm näeb eelkõige ette nelja söödaalase direktiivi (ja umbes 30 muutmisdirektiivi) ajakohastamise ja asendamise määrusega. Olemasolevate sööda märgistamisega seotud nõuete muutmine on huvipakkuv valdkond.

Uuringu põhjal, mille käigus selgusid mitmesugused probleemid ja poliitilised võimalused, korraldas komisjon 2006. aasta esimesel poolel sidusrühmadega, sealhulgas liikmesriikide pädevate asutustega, Interneti-arutelu. Selle tulemusi kasutatakse nüüd terviklikuks mõju hindamiseks, analüüsides eelkõige kavandatud poliitiliste võimaluste sotsiaalset, majanduslikku ja keskkonnamõju. Komisjon kavatseb esitada parlamendile ja nõukogule 2007. aasta sügisel ettepaneku õigusakti kohta.

Seepärast ei esitata käesolevas aruandes direktiiviga 2002/2/EÜ sätestatud meetmete täiustamise ettepanekuid.

5. KOKKUVÕTE

Kokkuvõttes on tagasiside olnud valdavalt positiivne seoses:

- partii viitenumbri märkimisega,

- teatavate andmete märkimisega väljapoole märgistusandmete jaoks reserveeritud pinda,

- nõudega, et söödatootjad teeksid koostööd kontrolliasutustega.

Seoses söödamaterjalide protsendi deklareerimisega ± 15% hälbega on olukord erinev:

- mitu liikmesriiki on teatanud mitte ainult kontrolliasutustelt vaid ka ettevõtjatelt (segasööda tootjad ja loomakasvatajad) saadud positiivsest tagasisidest;

- teisalt väidab üsna suur hulk liikmesriike, et koostisosade deklareerimist käsitlevaid sätteid tuleks täiustada.

Komisjon kinnitab oma kavatsust ajakohastada sööda märgistamist ja ringlust käsitlevaid õigusnorme ning esitada 2007. aasta sügisel ettepanek õigusakti kohta.

[1] EÜT L 86, 6.4.1979. lk 30(37. Direktiivi on viimati muudetud nõukogu määrusega (EÜ) nr 807/2003 (ELT L 122, 16.5.2003, lk 36–62).

[2] EÜT L 63, 6.3.2002, lk 23–25.

[3] Liidetud kohtuasjad C-453/03, C-11/04, C-12/04 ja C-194/04.

[4] ELT C 36, 11.2.2006, lk 5.

[5] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002.a. määrus (EÜ) nr 178/2002, millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused.

[6] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. jaanuari 2005.a. määrus (EÜ) nr 183/2005, millega kehtestatakse söödahügieeni nõuded.

[7] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. septembri 2003.a. määrus (EÜ) nr 1830/2003, milles käsitletakse geneetiliselt muundatud organismide jälgitavust ja märgistamist, geneetiliselt muundatud organismidest valmistatud toiduainete ja sööda jälgitavust ning millega muudetakse direktiivi 2001/18/EÜ.