EUROOPA KOMISJON Brüssel,22.9.2021 COM(2021) 582 final 2021/0296(COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV, millega luuakse kindlustus- ja edasikindlustusandjate finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse raamistik ning muudetakse direktiive 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2009/138/EÜ, (EL) 2017/1132 ja määrusi (EL) nr 1094/2010 ja (EL) nr 648/2012 (EMPs kohaldatav tekst) {SWD(2021) 260}

{SWD(2021) 261}

{SEC(2021) 620}



SELETUSKIRI 1.ETTEPANEKU TAUST •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid Kindlustuslepingud on Euroopa kodanike igapäevaelu lahutamatu osa. Paljude sotsiaal- ja majandustegevuste puhul on kindlusleping vajalik selleks, et kaitsta end võimalike riskide eest. Kindlustusleping võib olla ka säästutoode, mis tagab selle omanike pikaajalise heaolu, samal ajal kui kindlustusandjad suunavad sellised säästud finantsturgude kaudu reaalmajandusse. Seetõttu võib kindlustusandjate kontrollimatul maksejõuetusel olla kindlustusvõtjatele, soodustatud isikutele, kahjustatud isikutele või mõjutatud ettevõtjatele oluline mõju, eriti kui kriitilise tähtsusega kindlustusteenust ei ole võimalik mõistliku aja jooksul ja mõistlike kuludega asendada. Ka teatavate kindlustusandjate, eelkõige piiriüleste kindlustusgruppide maksejõuetuse või ligilähedase maksejõuetuse haldamine või mitme kindlustusandja samaaegse maksejõuetuse haldamine võib tuua kaasa finantsilise ebastabiilsuse või seda süvendada. Solventsus II direktiiviga vähendati maksejõuetuse tõenäosust ja parandati ELi kindlustussektori vastupanuvõimet ning seda tugevdatakse koos selle ettepanekuga vastu võetud läbivaatamisega. Finantsprobleemidega olukordi ei saa hoolimata tugevast ja kindlast usaldatavusraamistikust siiski täiesti välistada. Sellegipoolest ei ole Euroopa tasandil praegu kindlustusandjate kriisilahenduse jaoks olemas ühtlustatud menetlusi. See on toonud kaasa liikmesriikide kindlustusandjate maksejõuetust reguleerivate õigus- ja haldusnormide vahelised sisulised ja menetluslikud erinevused. Lisaks ei pruugi äriühingute maksejõuetusmenetlused kindlustuse jaoks sobida, kuna need ei pruugi alati tagada kriitiliste funktsioonide piisavat jätkumist. Seetõttu on vaja korda, mis pakuks ametiasutustele usaldusväärset kriisilahenduse vahendite komplekti, et juhul, kui kindlustusandjad on maksejõuetud või tõenäoliselt jäävad maksejõuetuks, saaksid nad sekkuda piisavalt vara ja kiiresti, et tagada kindlustusvõtjate jaoks paremad tulemused ning minimeerida mõju majandusele, finantssüsteemile ja maksumaksjate raha kasutamist. Rahvusvahelisel tasandil töötas finantsstabiilsuse nõukogu 2014. aasta oktoobris välja kindlustussektori tulemusliku kriisilahenduskorra põhielemendid selliste kindlustusandjate jaoks, kes võiksid maksejõuetuse korral olla süsteemselt olulised või kriitilise tähtsusega. Finantsstabiilsuse nõukogu avaldas tulemuslike kriisilahendusstrateegiate ja -kavade väljatöötamist käsitlevad lisasuunised 2016. aasta juunis ning põhielementide hindamise metoodika 2020. aasta augustis. Samal ajal võttis Rahvusvaheline Kindlustusjärelevalve Assotsiatsioon (IAIS) 2019. aasta novembris vastu kõigi kindlustus- ja edasikindlustusandjate kindlustusjärelevalve üldpõhimõtted ning rahvusvaheliselt tegutsevate kindlustusgruppide ühise raamistiku, milles kirjeldatakse rahvusvaheliselt tegutsevate kindlustusgruppide ennetava finantsseisundi taastamise kavandamisega seotud standardeid ning õigusi, mis ametiasutustel peavad olema, et juhtida nõuetekohast turult väljumist. Individuaalsete kindlustusgruppidega seotud kriisilahendust kavandatakse eeldatavasti vajaduste järgi. See ettepanek põhineb nendel suundumustel ning sellega rakendatakse neid rahvusvahelisi norme Euroopa õigusaktides. See põhineb EIOPA tehtud ettevalmistaval tööl, eelkõige tema 2017. aasta juulis avaldatud arvamusel, ning EIOPA Solventsus II direktiivi läbivaatamise kohta antud tehnilistel nõuannetel. Samuti järgitakse selles Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu 2017. ja 2018. aastal koostatud aruandeid, milles toetatakse kindlustuse valdkonnas ühtlustatud finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse raamistikku. •Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega Selle ettepaneku väljatöötamisel on täielikult järgitud Solventsus II raamistikku, eelkõige selle halveneva rahalise olukorraga kindlustus- või edasikindlustusandjate jaoks mõeldud järkjärgulise sekkumise põhimõtet ning finantsseisundi taastamise meetmeid, mida saab juba praegu kapitalinõuete rikkumise korral kasutada. Kuigi sellega lisatakse teatavaid kriisiks valmisolekuga seotud elemente, on uued ennetavad õigused kooskõlas järkjärgulise sekkumise põhimõtte ja järelevalvepädevusega, mis on Solventsus II raamistikus juba ette nähtud; need ei too kaasa uut eelmääratletud sekkumisläve peale solventsuskapitalinõude taseme. Samuti on ettepanek kooskõlas krediidiasutuste ja investeerimisühingute ning kesksete vastaspoolte finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse valdkonna vastavate poliitikavahenditega. •Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega Raskustes kindlustusandjate kriitiliste funktsioonide stabiliseerimisega aitab see ettepanek tagada parema hoiustajate ja investorite kaitse, säilitada kindlustusandjate reaalmajanduse jaoks elutähtsad funktsioonid ning tugevdada finantsstabiilsust. See toetab olulisi tingimusi selleks, et soodustada kapitalivoogude tõhusat ja kestlikku liikumist sinna, kus neid vaja on. Üldiselt aitab see ettepanek tugevdada kindlustusandjate osa COVID-19 kriisi järgses majanduse taastumises osalejate ja pikaajaliste investoritena kooskõlas kapitaliturgude liidu ja Euroopa rohelise kokkuleppe poliitiliste eesmärkidega. 2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS •Õiguslik alus Ettepaneku õiguslik alus on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 114. See võimaldab võtta vastu meetmed selliste riiklike sätete ühtlustamiseks, mille sisu käsitleb siseturu loomist ja toimimist. Ettepanekuga ühtlustatakse kindlustusandjate finantsseisundi taastamist ja kriisilahendust käsitlevaid siseriiklikke õigusakte või luuakse asjaomane raamistik, kui seda veel ei ole, ning seda tehakse sellises ulatuses, mida on vaja tagamaks, et liikmesriikidel on maksejõuetusega tegelemiseks samad vahendid ja menetlused. Ettepanek looks siseturul ühtsete miinimumeeskirjade kehtestamise teel liikmesriikide jaoks võrdsed tingimused. Samuti kaitseks ühtlustatud raamistik kindlustusvõtjate huvisid ja hoiaks reaalmajandust. See aitaks kaasa finantsstabiilsusele ja usaldusele kindlustuse ja edasikindlustuse siseturu vastu, tagades kõigis liikmesriikides kindlustusandjate kriisilahenduse minimaalse suutlikkuse ning soodustades riikide ametiasutuste vahelist koostööd, kui nad tegelevad piiriüleste kindlustusgruppide maksejõuetusega. Seetõttu käsitleb ettepaneku sisu siseturu loomist ja toimimist ning Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 114 on selleks sobiv õiguslik alus. •Subsidiaarsus (ainupädevusse mittekuuluva valdkonna puhul) Praegu on kindlustuse finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse süsteemid riiklikud ning need on kehtestatud ainult üksikutes liikmesriikides. Seetõttu ei anna paljud riiklikud õigussüsteemid ametiasutustele õigusi, mida on maksejõuetute kindlustusandjatega sobival viisil tegelemiseks vaja. Samuti ei piisa nendest erinevatest riiklikest õigusaktidest piiriülese maksejõuetuse, eriti piiriüleste kindlustusgruppide puhul, kui koordineerimata meetmed võivad endaga tuua kiiresti kaasa mitteoptimaalsed tulemused. Liidu tasandil sobiva kriisilahenduskorra loomine nõuab riiklike tavade ja menetluste märkimisväärset ühtlustamist, mis õigustab seda, et liit teeb ettepaneku vajaliku õigusakti kohta.

Liikmesriigid ei ole võimelised selle ettepaneku eesmärki, nimelt kindlustusandjate kriisilahenduse ja finantsseisundi taastamisega seotud protsesside ja eeskirjade ühtlustamist, ise piisavas ulatuses saavutama. Selle asemel on mis tahes kindlustus- või edasikindlustusandja liidus tekkiva maksejõuetuse mõju tõttu seda parem saavutada liidu tasandil. Seega võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. •Proportsionaalsus Ettepanekuga rakendatakse rahvusvahelisi standardeid ning selles järgitakse EIOPA nõuandeid. Finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse raamistiku sobivuse ja tõhususe tagamiseks ning kindlustusandjate ja ametiasutuste ülemääras(t)e halduskoormuse ja kulude piiramiseks sisaldab ettepanek proportsionaalseid nõudeid, milles võetakse arvesse organisatsiooni laadi, mastaapi ja keerukust ning kindlustusandja tegevust ja teenuseid. See hõlmab ka kindlustus- või edasikindlustusandjaid, kelle suhtes kohaldataks ennetavat finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavandamist; samuti võivad ametiasutused lubada kindlustusandjatel järgida oma kavade väljatöötamisel ja säilitamisel lihtsustatud kohustuste korda. Maksejõuetu kindlustusandja turult väljumise jaoks jääks alles riiklike maksejõuetusmenetluste võimalus ning järelevalvealane sekkumine jääks sõltuma hinnangutest. Seega on ettepaneku sätted selle eesmärkide täitmise jaoks proportsionaalsed. •Vahendi valik Usaldatavusnõuete täitmise järelevalve tugineb Solventsus II direktiivile ning kriisilahendus on tihedalt seotud siseriikliku õiguse ühtlustamata valdkondade, näiteks maksejõuetuse ja asjaõigusega. Seetõttu on direktiiv asjakohane õigusvahend, kuna selleks, et tagada, et raamistikku rakendatakse asjakohaste siseriikliku õiguse eripärasid arvestades viisil, millega saavutatakse soovitud tulemus, tuleb see siseriiklikku õigusesse üle võtta. 3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED •Praegu kehtivate õigusaktide järelhindamine või toimivuse kontroll Selle ettepaneku mõjuhinnang on sama mis Solventsus II raamistiku läbivaatamise ettepaneku oma. Mõjuhinnangu lisas 10 hinnatakse praegust Solventsus II raamistikku ning järeldatakse, et see on oma üldeesmärgi – nimelt kindlustusteenuste valdkonnas siseturu arengu soodustamine, kaitstes samal ajal kindlustusvõtjaid – saavutamise suunas liikumisel üldiselt olnud tõhus. Samas on riiklikud järelevalveasutused alates ajast, kui Solventsus II usaldatavusraamistik 2016. aastal jõustus, seda paljudel erinevatel viisidel rakendanud. See on nii näiteks järkjärgulise sekkumise põhimõtte puhul, mille eesmärk on taastada kindlustusandjate finantsseisund, kui on märgatud selle halvenemist, või laiemas plaanis finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse meetmete puhul. Lisaks sellele ei ole Solventsus II raamistik piiriülese tegevuse ning valdavate majandus- ja finantstingimuste kontekstis suutnud veel pakkuda korda, mis tagaks kindlustusandjate koordineeritud kriisilahenduse. Enamikus liikmesriikidest ei ole kehtestatud tõhusat finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse raamistikku või kui on, siis on selliste raamistike vahel olulisi erinevusi. Nende erinevuste hulka kuuluvad ametiasutuste käsutuses olevad vahendid ja õigused, nende õiguste kasutamise tingimused ning kindlustusandjate maksejõuetuse käsitlemisel saavutatavad eesmärgid. Lisaks, nagu näitavad mõned EIOPA registreeritud maksejõuetuse ja ligilähedase maksejõuetuse juhtumid, on ELi maksejõuetute kindlustusandjate kiiret edukat finantsseisundi taastamist või kriisilahendust potentsiaalselt takistanud nii kindlustusandjate kui ka ametiasutuste ebapiisav valmisolek, sobivate vahendite ja õiguste puudumine või piiriülese koordineerimise puudumine. Seetõttu ei pruukinud kindlustusvõtjate ja soodustatud isikute kaitse tase olla optimaalne. •Konsulteerimine sidusrühmadega 2017. aasta juulis avaldas EIOPA arvamuse kindlustusandjate finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse raamistike liikmesriikide lõikes ühtlustamise kohta. Pärast seda, kui komisjon oli 2019. aasta veebruaris nõuandetaotluse esitanud, avaldas EIOPA 2020. aasta detsembris teise arvamuse. Mõlemal juhul korraldas EIOPA avaliku konsultatsiooni. Lisaks korraldas komisjon 2020. aasta jaanuaris konverentsi, mille ühel istungil keskenduti finantsseisundi taastamisele ja kriisilahendusele. 19. veebruaril 2020 konsulteeris komisjon panganduse, maksete ja kindlustuse eksperdirühma vahendusel liikmesriikidega. Liikmesriikidel paluti esitada märkusi komisjoni konsulteerimisstrateegia ja komisjoni ettepanekute kohta tehtud EIOPA mõjuhinnangu kohta. Toimus konkreetne mõttevahetus finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse võimaliku käsitluse kohta, eeskätt suunatud küsitluse teel. 2020. aasta juulis avaldati esialgne mõjuhinnang, kus oli esitatud erinevate poliitikavalikute üksikasjalik analüüs, ning sidusrühmadelt koguti esialgse mõjuhinnangu kohta tagasisidet kuni 2020. aasta augustini. 2020. aasta juulist oktoobrini laekus Solventsus II raamistiku läbivaatamist käsitleva avaliku konsultatsiooni käigus mitmesugustelt, peamiselt Euroopa Majanduspiirkonna sidusrühmadelt kokku 73 vastust. Selle konsultatsiooni kokkuvõttev aruanne avaldati 1. veebruaril 2021. Need konsultatsioonid näitasid, et kuigi ametiasutused ja kodanikuühiskond toetasid üldiselt finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse elementide paremat kooskõlastamist, leidis kindlustussektor, et selline ühtlustamine on enamjaolt ebavajalik, ja viitas tõenäoliselt kõrgetele vastavuskuludele. Mõned osalejad toonitasid vajadust eeskirjade proportsionaalse kohaldamise järele. Siiski rõhutasid kõik sidusrühmad, et piiriüleses kontekstis on vaja järelevalve tegijate vahel paremat koordineerimist ja teabevahetust. 10. novembril 2020 korraldas komisjon panganduse, maksete ja kindlustuse eksperdirühma vahendusel liikmesriikidega konsultatsiooni kindlustuse finantsseisundi taastamise ja kriisilahendusega seotud lisaelementide kohta. Üldiselt olid liikmesriikide eksperdid EIOPA 2020. aasta arvamuses pakutud poliitikasuundadega nõus. •Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine Oma Solventsus II raamistiku läbivaatamisega seotud töö toetamiseks saatis komisjon EIOPA-le põhjaliku nõuandetaotluse, sealhulgas finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kohta. EIOPA lõplik aruanne avaldati 17. detsembril 2020. Lisaks sidusrühmadega konsulteerimisele osales komisjon aruteludes ja mõttevahetustes, mis toetavad EIOPA, IAISi ja finantsstabiilsuse nõukogu tööd kindlustusandjate finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse vallas. Selles osas on seadusandlik ettepanek täielikult kooskõlas finantsstabiilsuse nõukogu ja IAISi kõige hiljutisemate poliitikasuundadega. •Mõju hindamine

Selle ettepaneku mõjuhinnang koostati osana Solventsus II laiemast läbivaatamisest ning 23. aprillil 2021 esitas õiguskontrollikomitee selle kohta positiivse arvamuse. Selle ettepanekuga seotud kulude ja kasu puhul konsulteeriti kahel korral EIOPAga ning neid hinnati põhjalikult. EIOPA analüüsi peamised tähelepanekud on esitatud mõjuhinnangus ning võetud kokku allpool. Õiguskontrollikomitee esitas mõned parandusettepanekud, mille tulemusena täpsustati mõjuhinnangut veelgi. Eelkõige kinnitati sellega veelgi Solventsus II läbivaatamise kasu, üldiste kulude ja valikute hinnangut ning finantsseisundi taastamist ja kriisilahendust käsitlevat ettepanekut. Mõjuhinnangus leiti, et ennetav finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse raamistik käsitleks tõhusal viisil täheldatud puudulikku valmisolekut, võimalikke hilinenud sekkumisi, puudulikku vahendite komplekti ning piiriüleste (ligilähedase) maksejõuetuse juhtumite koordineerimata haldamist. Siiski järeldati mõjuhinnangus, et rahvusvaheliste suuniste ja normide kohaselt on kriisilahenduse käivitamise jaoks vaja luua konkreetsed tingimused, et käsitleda olukordi, kus kindlustusandjal oleks maksejõuetuks jäämise korral süsteemne mõju. Eelkõige pakuksid ettepanekus välja töötatud poliitikavalikud usaldusväärset raamistikku, mille abil tegeleda selliste kindlustusandjate probleemse olukorraga, kelle maksejõuetus võiks avaldada kindlustusvõtjatele negatiivset mõju. Järjepidevate kavandamis-, rakendamis- ja jõustamisvõimalustega ühtlustatud õiguste kogum, millega maksejõuetust ennetada ja sellega tegeleda, soodustaks kriiside ajal piiriülest koostööd ja koordineerimist ning aitaks vältida ebavajalikke kulusid, mida tekitab erinevate ametiasutuste ja kohtute koordineerimata otsuste langetamine. Samuti aitaks see kaasa võrdsetele tingimustele ja väldiks õiguslikku arbitraaži. Kulude puhul näitas mõjuhinnang, et peamiselt tekitavad kulusid kavandamise ja kriisilahenduskõlblikkuse hindamise nõuded. EIOPA mõjuhinnang annab ülevaate riiklike järelevalveasutuste hinnatud kriisilahenduse kavade koostamise ja säilitamise ja kriisilahenduskõlblikkuse hindamise ning ennetavate finantsseisundi taastamise kavade järelevalvega seotud kulude vahemikust. Ennetavate finantsseisundi taastamise kavade koostamine tekitaks kindlustusandjatele kulusid alates kriisilahenduse kavandamise jaoks teabe avalikustamisest kuni kriisilahenduskõlblikkust takistavate elementidega tegelemise jaoks võimalike muudatuste tegemiseni. Mõjuhinnangu jaoks ei olnud selliste kulude hinnang kättesaadav, kuid kuna ennetavad finantsseisundi taastamise kavad lõimitaks kindlustusandjate pideva riskijuhtimisega, võiksid oma riskide ja maksevõime hindamine ja hädaolukorrakavade koostamine selle jaoks sisendit pakkuda. Samuti kinnitas mõjuhinnang EIOPA hinnangut, et ei oleks proportsionaalne nõuda kindlussektorilt kriisilahendusfondi rahastamist või selliste individuaalsete kindlustusandjate kohustiste suurendamist, kelle puhul saaks kahjumi katmiseks ja maksejõuetute kindlustusandjate rekapitaliseerimiseks kohustusi ja nõudeõigusi teisendada. Mõjuhinnangus leiti, et need meetmed suurendaksid kindlustusandjate bilanssi, mis tekitaks kahjumikatmisvõime, mis on proportsioonis nende kindlustustehniliste eraldistega. See tooks sektorile kaasa suuremad kulud ja tekitaks äriühingutele täiendavaid teenindamisega seotud riske, mida oluliselt suurem saadav kasu ei pruugi üles kaaluda. •Õigusnormide toimivus ja lihtsustamine Nagu selgitatud 2. jaos, ei loodud Solventsus II raames täiendavat järkjärgulise sekkumise süsteemi ning uued kavandamisnõuded peavad olema proportsionaalsed. Proportsionaalsusega seotud elementide loomine peaks aitama vähendada ettepaneku rakendamisega seotud regulatiivset ja halduskoormust ning saavutada mõistlik tasakaal eeldatava kasuga. Ettepanek soodustab teadlikkust ja valmisolekut ning aitab seeläbi kaasa sellele, et kindlustusandjad saavad vajaduse korral võtta paremal teabel põhinevaid ja õigeaegseid parandusmeetmeid. Samuti parandaks see ametiasutuste finantstingimuste taastamiseks või kriisilahenduse jaoks võetud meetmete puhul võrdseid tingimusi ning aitaks nii kaasa õiglasematele konkurentsitingimustele. •Põhiõigused Ettepanekus austatakse põhiõigusi ning järgitakse põhimõtteid, mida on tunnustatud eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste hartas, nimelt õigust omandile, ettevõtlusvabadust, õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele ja õigust kaitsele, ning seda tuleb kohaldada kooskõlas nende õiguste ja põhimõtetega. Igasugune kriisilahenduse meetmest tulenev aktsionäride ja võlausaldajate õigustesse sekkumine peab olema hartaga kooskõlas. Eelkõige peaks olema avaliku huvi seisukohalt õigustatud ja käsitletava riski jaoks proportsionaalne see, kui kriisilahenduse meetmega koheldakse sama järgu võlausaldajaid erineval viisil. Mõjutatud võlausaldajad, sealhulgas kindlustusvõtjad, ei peaks kandma suuremaid kulusid kui need, mis oleks tekkinud juhul, kui kindlustusandja oleks kriisilahendusotsuse langetamise hetkel tavalise maksejõuetusmenetluse käigus lõpetatud. 4.MÕJU EELARVELE Ettepanek ei mõjuta Euroopa Liidu eelarvet. Ettepanek nõuaks, et EIOPA: i) töötaks välja kümme tehnilist standardit ja kuus suunist; ii) koostaks kord aastas aruande lihtsustatud kohustuste kasutamise kohta; iii) peaks riikide ametiasutuste teatatud halduskaristuste andmebaasi; ning iv) osaleks kriisilahenduse kolleegiumides, teeks otsuseid juhul, kui kriisilahendus- ja järelevalveasutuste vahel on lahkarvamusi, ning täidaks siduvat vahendajarolli. Samuti valmistaks vastloodud kriisilahenduskomitee EIOPA jaoks ette ülesanded valdkondades, mida see ettepanek hõlmab. Selles kontekstis kutsutakse asjakohased pädevad ametiasutused nendes sündmustes liikmetena osalema, mis võimaldab olemasolevaid ressursse võimalikult suures ulatuses kasutada. Tehniliste standardite esitamise tähtaeg on 18 kuud pärast direktiivi jõustumist. Selline tähtaeg peaks EIOPA-le tema praeguste vahendite alusel andma piisavalt aega, et need standardid välja töötada. Ainuke korduv väljund on seotud lihtsustatud kohustuste kasutamise aruandega. Karistuste andmebaasi loomise ja pidamisega seotud töökoormus sõltub tõenäoliselt riikide ametiasutuste teatatud sündmuste kulgemisest. Juhtumid peaksid olema piiratud ja ajaliselt hajutatud, mis võimaldab EIOPA-l oma ressursse vajaduste kohaselt hallata. EIOPA varasemat ja praegust kriisiohje valdkonna tööd arvestades leitakse, et EIOPA jaoks ette pandud ülesanded ei nõua lisatöökohtade loomist ja neid saab täita praeguste vahenditega. 5.MUU TEAVE •Rakenduskavad ning järelevalve, hindamise ja aruandluse kord

Ettepanek nõuab, et liikmesriigid võtaksid 18 kuu jooksul alates selle ettepaneku jõustumisest kriisilahendust ja finantsseisundi taastamist käsitlevad eeskirjad oma siseriiklikku õigusesse üle. Nagu öeldud 5. jaos, peaksid riikide ametiasutused lihtsustatud kohustuste rakendamise kohta EIOPA-le igal aastal aru andma ning EIOPA peaks selle omakorda avalikustama. •Ettepaneku sätete üksikasjalik selgitus I jaotis – reguleerimisala, mõisted ja ametiasutused Reguleerimisese ja -ala (artikkel 1) Ettepanek käsitleb kõigi selliste kindlustus- ja edasikindlustusandjate kriisiohjet (ennetavad õigused, ennetav finantsseisundi taastamise kavandamine ja kriisilahendus), kes on asutatud ELis ning kelle suhtes kohaldatakse Solventsus II raamistikku. Lisaks, kuna kindlustusgrupi ettevõtja maksejõuetus võib mõjutada terve grupi maksevõimet ja tegevust, tuleb ennetava finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavandamise käigus määrata kindlaks ja hõlmata kõiki selliste kindlustusgruppide olulisi ettevõtjaid, kuhu kindlustusandja kuuluda võib, ning ametiasutustel peaksid olema tõhusad meetmed, et võtta nende ettevõtjate suhtes parandusmeetmeid, milles arvestatakse kindlustusgrupi majanduslikku usaldatavust, kõrvaldada grupi kriisilahenduskõlblikkust mõjutavaid takistusi ning koostada kindlustusgrupi kui terviku jaoks järjepidev kriisilahenduse skeem, eelkõige piiriüleses kontekstis. Kriisilahendusasutuste loomine (artikkel 3) Käesoleva ettepanekuga nõutakse liikmesriikidelt selliste kindlustussektori kriisilahendusasutuste loomist, mille käsutuses on ühtsed miinimumõigused, et võtta kõiki ettevalmistavaid ja kriisilahenduse meetmeid. Ettepanekus ei täpsustata, millisele ametiasutusele selline ülesanne määrata, ning seega võivad seda osa täita näiteks riiklikud keskpangad, pädevad ministeeriumid, riiklikud haldusasutused või muud asutused, millele on antud avaliku halduse pädevus. Kui need õigused antakse olemasolevale ametiasutusele, peaks olema kehtestatud piisav struktuurne kord, et vältida järelevalvefunktsioonide ja kriisilahendusfunktsioonide vahelisi huvide konflikte ja tagada tegevuse sõltumatus, eelkõige järelevalveasutuste mõistes. II jaotis – ettevalmistamine Lihtsustatud kohustused (artikkel 4) Proportsionaalsuse põhimõtte järgimiseks ja liigse halduskoormuse vältimiseks peaksid ametiasutused vajaduse korral rakendama konkreetsete kindlustus- või edasikindlustusandjate lõikes erinevaid või vähendatud ennetava finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavandamise ja teabe nõudeid ning nõudma harvem ajakohastusi, võttes arvesse teatavaid konkreetse kindlustus- ja edasikindlustusandjaga seotud tegureid. Ametiasutused peaksid igal aastal EIOPA-le lihtsustatud kohustuste rakendamise kohta aru andma. Ennetav finantsseisundi taastamise kavandamine (artiklid 5–8) Kindlustusgrupid peaksid koostama oma ennetavad finantsseisundi taastamise kavad ja esitama need kindlustusgrupi järelevalve tegijale. Lisaks peavad kindlustusandjad, kes ei kuulu kindlustusgruppi, mille suhtes selliseid kavandamisnõudeid kohaldatakse, koostama ennetavad finantsseisundi taastamise kavad, milles nähakse ette meetmed, mida kindlustus- või edasikindlustusandjad oma finantsseisundi taastamiseks võtma peavad, kui see on oluliselt halvenenud, ja neid kavasid korrapäraselt ajakohastama. Järelevalve tegijad peaksid määrama ennetava finantsseisundi taastamise kava koostamise kohustusega kindlustusandjad, tuginedes teatavale hulgale teguritele. Üldiselt peaks selliseid nõudeid kohaldama vähemalt 80 %-le liikmesriigi turust ning väikese riskiga kindlustus- või edasikindlustusandjad võib sellest välja jätta juhtumipõhiselt. Need kavad parandavad kindlustusandja arusaama oma haavatavustest ning stressistsenaariumides kasutatavad realistlikud võimalused peaksid moodustama lahutamatu osa kindlustus- või edasikindlustusandja juhtimissüsteemist. Ennetavates finantsseisundi taastamise kavades võib sisendina kasutada olemasolevaid vahendeid. Ennetavaid finantsseisundi taastamise kavu peavad hindama järelevalveasutused, kes kontrollivad, kas kavad on põhjalikud ja kas nende abil oleks võimalik kindlustus- või edasikindlustusandja elujõulisust piisavalt kiiresti taastada. Kriisilahenduse kavandamine ja kriisilahenduskõlblikkuse hindamine (artiklid 9–16) Kriisilahendusasutused peavad koostama kriisilahenduse kavad, milles kehtestatakse ametiasutuse ette nähtud kriisilahenduse meetmed juhuks, kui kriisilahenduse eeltingimused on täidetud. Kokku peaks kriisilahenduse kavade koostamise kohustus olema 70 %-l liikmesriigi kindlustus- või edasikindlustusandjatest ning väikese riskiga kindlustus- ja edasikindlustusandjad võib sellest välja jätta juhtumipõhiselt. Asjakohased kindlustusandjad tuleks määrata kindlaks teatava arvu proportsionaalsuskriteeriumide põhjal, sealhulgas selle põhjal, milline oleks nende maksejõuetuse eeldatav mõju. Ennetavad finantsseisundi taastamise või kriisilahenduse kavad ei tohiks tugineda erakorralisele avaliku sektori finantstoetusele ning need ei tohi tekitada kahjumi teenimise riski maksumaksjatele. Kriisilahenduse kavandamise käigus peaksid kriisilahendusasutused hindama ka kindlustusandja üldist kriisilahenduskõlblikkust ning käsitlema sellega seotud takistusi. Ametiasutuste kaalutlusõigus peaks piirduma ainult sellega, mida on vaja kindlustus- või edasikindlustusandja struktuuri ja toimingute lihtsustamiseks ainuüksi eesmärgiga parandada tema kriisilahenduskõlblikkust. Ühised otsused (artikkel 17)

Kindlustusgrupi järelevalve tegijad, järelevalveasutused, kindlustusgrupi kriisilahendusasutused ja kriisilahendusasutused, kui need on olemas, peaksid püüdma jõuda ühiste otsusteni, järgides selles artiklis ette nähtud korda. III jaotis – kriisilahendus Kriisilahenduse tingimused (artikkel 19) Ettepanekuga luuakse ühine parameeter, mille alusel kriisilahenduse vahendite rakendamine käivitada. Kindlustus- või edasikindlustusandja suhtes tuleks alustada kriisilahendust, kui ta on maksejõuetu või tõenäoliselt jääb maksejõuetuks ning ei ole võimalust, et erasektori alternatiivsed võimalused või järelevalvemeetmed suudaksid maksejõuetuse ära hoida. Samal ajal tuleb tagada, et sekkuvaid meetmeid võetakse ainult juhul, kui sidusrühmade õigustesse sekkumine on õigustatud ja kriisilahenduse meede on avalikes huvides. Kriisilahenduse vahendid ja õigused (artiklid 26–52) Kui kriisilahenduse eeltingimused on täidetud, on kriisilahendusasutustel õigus rakendada järgmisi kriisilahenduse vahendeid: a)kapitaliinstrumentide, võlainstrumentide ja muude kõlblike kohustiste allahindamine või konverteerimine, eelkõige muude kriisilahenduse vahendite, näiteks kindlustus- või edasikindlustusandja maksevõimelisena likvideerimise või üleandmise vahendite rakendamise hõlbustamiseks. Luuakse konkreetne järjestus, mis täiendab ja vajaduse korral asendab iga riigi maksejõuetust käsitlevates õigusaktides kehtestatut. Põhimõtteliselt tuleks aktsionäride nõuded täita enne allutatud võlausaldajate nõudeid. Kui need nõuded on täidetud, võivad kriisilahendusasutused määrata kõrgema nõudeõiguse järguga nõuete puhul tekkiva kahjumi. Teatud tingimustel toimub konverteerimine, et ülejäänud aktsionäride nõudeid oluliselt lahjendada; b)kindlustus- või edasikindlustusandja maksevõimelisena likvideerimine (run-off): kriisilahendusmenetluses olevalt kindlustus- või edasikindlustusandjalt võetakse ära õigus sõlmida uusi kindlustus- või edasikindlustuslepinguid, et piirata tema tegevust ainult oma olemasoleva portfelli juhtimisega, tagades seeläbi olemasoleva vara abil kindlustuslepingutest tulenevate nõuete maksimaalse katte; c)ettevõtja võõrandamine: kindlustus- või edasikindlustusandja kõik või mõned ettevõtted võib äris tavalistel tingimustel maha müüa, ilma et tuleks täita muudel juhtudel kohaldatavaid menetlusnõudeid; d)sildettevõtja: kogu kindlustus- või edasikindlustusandja ettevõtte või osa sellest võib anda üle riiklikult kontrollitud ettevõtjale. Sildettevõtjal peab olema Solventsus II direktiivi kohane tegevusluba. Tema tegevus on ajutist laadi ja eesmärk on müüa ettevõte eraomandajale, kui turutingimused on selleks sobivad; e)varade ja kohustiste eraldamine: väärtuse langusega või probleemsed varad ja/või kohustised võib kanda üle vara valitsemise ettevõtjale, et neid hallata ja aja jooksul lahendada. Selleks et minimeerida konkurentsimoonutusi ja moraaliriski, tuleks seda vahendit rakendada ainult koostoimes mõne teise kriisilahenduse vahendiga. Kui see on võimalik, võib kriisilahenduse protsessi rahastada ka kindlustuse tagamise skeemidest, kattes kahjumi ulatuses, mis on samaväärne puhaskahjumiga, mida skeemid kandma oleks pidanud, kui kindlustusvõtjaid oleks tulnud kaitsta tavalises maksejõuetusmenetluses. Sellistel juhtudel tagaks allahindamise või konverteerimise vahendi rakendamine selle, et kõlblikud kindlustusvõtjad on kaitstud vähemalt tagatud summa ulatuses, mis on ka peamine põhjus selleks, miks siseriiklikus õiguses sellised kindlustuse tagamise skeemid kehtestatud on. Nende vahendite rakendamiseks antakse kriisilahendusasutustele õigus omandada kontroll maksejõuetu või maksejõuetuks jääva institutsiooni üle, võtta üle aktsionäride ja juhtide roll, anda üle vara ja kohustised ning lepingud täitmisele pöörata. Kui see on asjakohane, siis peavad kriisilahenduse meetmed olema kooskõlas liidu riigiabi raamistikuga. Riikide ametiasutused võivad lisaks ühtsete miinimummeetmete kogumile kehtestada konkreetseid riiklikke meetmeid ja õigusi, kui need on kooskõlas liidu kriisilahenduse raamistiku põhimõtete ja eesmärkidega. Eelkõige võivad riikide ametiasutused kaaluda maksejõuetu kindlustusandja rekapitaliseerimiseks allahindamise või konverteerimise vahendi rakendamist, tingimusel et see ei mõjuta kindlustuslepingutest tulenevaid nõudeid ning et võetakse asjakohaseid tervendamis- ja restruktureerimismeetmeid. Lisasätted kriisilahenduse kohta, sealhulgas väärtuse hindamise, kaitsemeetmete, menetluslike kohustuste ning kaebuse esitamise õiguse ja muude meetmete välistamise kohta (artiklid 23–25 ja 53–66) Tagamaks, et kriisilahenduse otsuste tegemisel järgitakse omandiõiguse peamisi põhimõtteid ning asjakohast äriühingu- või väärtpabereid käsitlevat õigust, sisaldab direktiiv vajalikke sätteid ja etappe, mida kriisilahendusasutused enne kriisilahenduse otsuste tegemist ja nende tegemise ajal täitma peavad. Nende hulka kuuluvad näiteks kindlustusandja bilansi täpse väärtuse hindamise tagamine; mõjutatud aktsionäride ja võlausaldajate, sealhulgas kindlustusvõtjate jaoks mõeldud kaitsemeetmed, mis tagavad, et kui tulemused on nende jaoks halvemad, kui need oleksid olnud juhul, kui kindlustus- või edasikindlustusandja oleks riikliku kriisilahendusmenetluse käigus lõpetatud, makstakse neile hüvitist; menetluslikud etapid, mille järgi ametiasutused peaksid teavitama kindlustusandjat ja muid asjaomaseid asutusi kriisilahendusega seotud otsustest, ning õigus kriisiennetus- või kriisiohjemeetmed edasi kaevata. Kriisilahenduse ning finantsstabiilsuse kaitsmise eesmärgi soodustamiseks hõlmab see raamistik ka nõuete väljamaksmist käsitlevat ajutist moratooriumi ning kindlustusvõtjate elukindlustuslepinguga seotud tagastamisõiguste peatamist. IV jaotis – piiriülese kindlustusgrupi kriisilahendus (artiklid 67–71) Selleks et võtta arvesse teatavate kindlustusgruppide piiriülest laadi ning luua liidu kriisilahenduse ja finantsseisundi parandamise meetmete põhjalik ja integreeritud raamistik, luuakse grupi kriisilahendusasutuse juhtimisel ja EIOPA osalusel kriisilahenduse kolleegiumid. EIOPA hõlbustab ametiasutuste koostööd, aitab kaasa järjepidevusele ja vahendab, kui seda vaja on. Kolleegiumide eesmärk on koordineerida riikide ametiasutuste ettevalmistavaid ja kriisilahenduse meetmeid, et tagada liidu tasandil optimaalsed lahendused. V jaotis – suhted kolmandate riikidega (artiklid 72–77) Liidu kindlustusandjad tegutsevad aktiivselt kolmandates riikides ja vastupidi ning järelikult peab tõhusas raamistikus olema ette nähtud koostöö kolmandate riikide ametiasutustega. Ettepanek annab liidu ametiasutustele vajalikud õigused, et toetada maksejõuetu kolmanda riigi kindlustusandjaga seotud kolmanda riigi kriisilahenduse meetmeid, jõustades teatavatel tingimustel oma jurisdiktsioonis asuvate või selle õigusaktidega reguleeritud varade ja kohustiste üleandmist. Liidu kriisilahendusasutustel peaksid olema ka õigused rakendada kriisilahenduse vahendeid kolmandate riikide kindlustus- või edasikindlustusandjate riiklikele filiaalidele, kui eraldi toimuv kriisilahendus on vajalik avaliku huvi või kohalike kindlustusvõtjate kaitse tõttu.

Ettepanekus sätestatakse, et kolmandate riikide kriisilahenduse toetamise hõlbustamiseks võib sõlmida kolmandate riikide kriisilahendusasutustega koostöölepingud. EIOPA võib kolmandate riikide ametiasutustega sõlmida halduslikke raamkokkuleppeid kooskõlas määruse (EL) nr 1094/2010 artikliga 33 ning riikide ametiasutused võivad sõlmida kahepoolseid kokkuleppeid kooskõlas EIOPA raamkokkulepetega. VI jaotis – karistused (artiklid 78–82) Tagamaks, et kindlustusandjad, isikud, kes tegelikult kontrollivad nende äritegevust, ning nende haldus-, juht- või järelevalveorgan, kellel on sellest ettepanekust tulenevaid kohustusi, täidavad nõudeid, peaksid liikmesriigid kehtestama halduskaristused ja muud tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad meetmed. EIOPA peaks pidama kõigi halduskaristuste keskset andmebaasi. VII jaotis – Solventsus II direktiivi, äriühinguõiguse direktiivide ja EIOPA määruse muudatused Solventsus II direktiivi muudatused, sealhulgas ennetavate meetmete osas (artikkel 83) Selles ettepanekus selgitatakse järelevalveasutuste õigusi võtta kindlustusandjate suhtes halveneva finantsseisundi või regulatiivsete nõuete rikkumise korral ennetavaid meetmeid, et vältida halvenemise piisavalt varases etapis probleemide süvenemist, ilma et see mõjutaks olemasolevaid järkjärgulise sekkumise põhimõtteid. Tulemusliku kriisilahenduse saavutamiseks muudetakse sätteid tervendamise ja lõpetamise kohta, et pikendada kriisilahenduse vahendite rakendamise korral nende rakendamise aega, kui neid vahendeid rakendatakse nii kriisilahenduse korraga hõlmatud üksuste kui ka kindlustusandjate suhtes. Äriühinguõiguse direktiivide ja EIOPA määruse muudatused (artiklid 83–88) Liidu äriühinguõiguse direktiivid sisaldavad eeskirju aktsionäride ja võlausaldajate kaitseks. Mõned nendest eeskirjadest võivad takistada kriisilahendusasutusi kiiresti tegutsemast. Seetõttu tehakse ettepanek neid muuta. Tagamaks, et kriisilahendusasutused on Euroopa Finantsjärelevalve Süsteemis esindatud ning et EIOPA-l on olemas vajalikud eksperditeadmised, muudetaks määrust (EL) nr 1094/2010, et lisada kriisilahendusasutused pädevate ametiasutuste mõiste määratlusse. 2021/0296 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV, millega luuakse kindlustus- ja edasikindlustusandjate finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse raamistik ning muudetakse direktiive 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2009/138/EÜ, (EL) 2017/1132 ja määrusi (EL) nr 1094/2010 ja (EL) nr 648/2012 (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 114, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust,

võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust, toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning arvestades järgmist: (1)Kindlustusandjate stressiolukorral võib olla liikmesriigi majanduslikule ja sotsiaalsele heaolule oluline mõju, kui selline olukord toob kaasa häireid kindlustusvõtjatele ning soodustatud või kahjustatud isikutele pakutavas kaitses. Edasikindlustusandjate osa majanduses, nende vastastikused seosed otsekindlustusandjate ja finantsturgudega üldisemalt ning võrdlemisi kontsentreeritud edasikindlustuse turg nõuavad nende probleemse olukorra või maksejõuetusega nõuetekohasel viisil tegelemiseks sobivat raamistikku. Seega tuleks käsitleda nii otsekindlustusandjate kui ka edasikindlustusandjate finantsseisundi taastamist ja kriisilahendust, võttes arvesse nende vastavat spetsiifikat. (2)2008. aasta finantskriis tõi esile finantssektori haavatavused ja selle seotuse. Probleemsete olukordade ja maksejõuetuse põhjused näivad olevat seotud muu hulgas finantsturgude arengu ning kindlustuse või edasikindlustuse olemusega. Selles osas tuuakse kindlustus- ja edasikindlustusandjate peamiste murekohtadena sageli esile riskide allahindamist, s.o alarahastatud nõudeid, valesti hindamist, s.o alahinnatud kindlustusmakseid, varade ja kohustiste valesti valitsemist ning investeerimiskahju. Selles kontekstis on maksumaksjate raha kasutatud mitme kindlustusandja halvenenud finantsseisundi taastamiseks. Kuigi Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/138/EÜ eesmärk oli tugevdada liidu finantssüsteemi ning kindlustus- ja edasikindlustusandjate vastupanuvõimet, ei kõrvaldanud see täielikult selliste kindlustus- ja edasikindlustusandjate maksejõuetuse võimalust. Turu suur volatiilsus ja pikaajalised madalad intressimäärad oleksid kindlustus- ja edasikindlustusandjate kasumlikkuse ja maksevõime jaoks eriti kahjulikud. Kindlustus- ja edasikindlustusandjate tundlikkus turu ja majanduse arengu suhtes nõuab seetõttu eriti suurt ettevaatlikkust ja sobivat raamistikku, mille abil selliste ettevõtjate finantsseisundi võimalikku halvenemist hallata, sealhulgas ennetaval viisil. Mõned hiljutised maksejõuetuse ja ligilähedase maksejõuetuse juhtumid, eriti piiriülese laadiga juhtumid, tõid esile praeguse raamistiku nõrgad kohad, millega tuleb tegeleda, et korraldada kindlustus- või edasikindlusandjate korrakohast turult lahkumist. (3)Kindlustus- või edasikindlustusandjate tegevust, teenuseid või toiminguid, mida ei ole võimalik mõistliku aja jooksul või kindlustusvõtjate, soodustatud või kahjustatud isikute jaoks mõistlike kuludega asendada, tuleb käsitleda kriitiliste funktsioonidena, mis peavad jätkuma. Selline tegevus või sellised teenused või toimingud võivad olla kriitilised liidu, riiklikul või piirkondlikul tasandil. Kindlustus- või edasikindlustuskaitse järjepidevus on sageli eelistatum kui maksejõuetu ettevõtja lõpetamine, kuna selline järjepidevus pakub kindlustusvõtjatele ning soodustatud või kahjustatud isikutele kõige soodsamaid tulemusi. Seetõttu on väga oluline, et oleksid olemas sobivad vahendid, millega maksejõuetust ennetada ning millega maksejõuetuse tekkimise korral minimeerida negatiivseid tagajärgi, säilitades nende kriitiliste funktsioonide järjepidevuse. (4)Liidus maksejõuetute kindlustus- ja edasikindlustusandjate tulemusliku kriisilahenduse tagamine on siseturu lõpuleviimise keskse tähtsusega element. Selliste kindlustus- või edasikindlustusandjate maksejõuetus ei avalda mõju mitte ainult kindlustusvõtjatele ja potentsiaalselt reaalmajandusele ja nende turgude finantsstabiilsusele, kus sellised kindlustus- ja edasikindlustusandjad otseselt tegutsevad, vaid ka usaldusele kindlustuse siseturu vastu. Finantsteenuste siseturu lõpuleviimine on tugevdanud erinevate riiklike finantssüsteemide vahelist vastastikust mõju. Kindlustus- ja edasikindlustusandjad tegutsevad aktiivselt finantsturgudel, et hallata oma investeeringute portfelli ja ohjata oma tegevusega seotud riske. Neid seovad omavahel tuletistehingud pankadevahelise turu ja muude põhimõtteliselt üleeuroopaliste finantsturgudega. Selle taustal võib liikmesriigi suutmatus tegeleda kindlustus- või edasikindlustusandja maksejõuetusega ning lahendada see ettearvataval ja ühtlustatud viisil, mis ennetaks tulemuslikult laiemat süsteemset kahju, kahjustada finantsturgude stabiilsust ja seetõttu ka finantsteenuste valdkonna siseturgu. (5)2008. aasta ülemaailmne finantskriis tõi esile vajaduse töötada kindlustus- ja edasikindlustusandjate jaoks välja sobiv finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse raamistik. Rahvusvahelisel tasandil töötas finantsstabiilsuse nõukogu 2014. aasta oktoobris välja selliste kindlustusandjate jaoks mõeldud kindlustussektori tulemusliku kriisilahenduskorra põhilised omadused, kes võiksid maksejõuetuse korral olla süsteemselt olulised või kriitilise tähtsusega. 2016. aasta juunis avaldas finantsstabiilsuse nõukogu lisasuunised süsteemselt oluliste kindlustusandjate jaoks tulemusliku kriisilahenduse strateegiate ja kavade väljatöötamise kohta. Sellega paralleelselt võttis Rahvusvaheline Kindlustusjärelevalve Assotsiatsioon (IAIS) 2019. aasta novembris vastu kindlustusjärelevalve üldpõhimõtted kõigi kindlustus- ja edasikindlustusandjate jaoks ning rahvusvaheliselt tegutsevate kindlustusgruppide ühise raamistiku, milles kirjeldatakse rahvusvaheliselt tegutsevate kindlustusgruppide ennetava finantsseisundi taastamise kavandamisega seotud standardeid ja meetmeid, mida ametiasutused peaksid võtma selliste kindlustus- või edasikindlustusandjate suhtes, kes turult lahkuvad ja kelle suhtes algatatakse kriisilahendus. Neid sündmusi tuleks maksejõuetute kindlustus- ja edasikindlustusandjate finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse raamistiku loomisel arvesse võtta. (6)Paljude kindlustus- ja edasikindlustusandjate tegevus ulatub üle riigipiiride. Kui ametiasutuste vahel puuduks piiriüleselt tegutseva kindlustus- või edasikindlustusandja probleemse olukorra või maksejõuetuse ettevalmistamise ja juhtimisega seotud koostöö ja koordineerimine, õõnestaks see liikmesriikide vahelist vastastikust usaldust, tooks kindlustusvõtjatele, soodustatud isikutele, kahjustatud isikutele või mõjutatud ettevõtjatele kaasa mitteoptimaalsed tulemused ning mõjutaks kindlustuse siseturu usaldusväärsust. (7)Praegu ei ole Euroopa Liidu tasandil kindlustus- või edasikindlustusandjate koordineeritud kriisilahenduse menetlusi ühtlustatud. Selle asemel on liikmesriikide kindlustus- ja edasikindlustusettevõtjate maksejõuetust käsitlevate siseriiklike õigus- ja haldusnormide puhul märkimisväärseid sisulisi ja menetluslikke erinevusi. Lisaks ei pruugi äriühingute maksejõuetuse menetlused kindlustus- või edasikindlustusandjate jaoks sobida, kuna need ei pruugi alati kindlustusvõtjate, soodustatud ja kahjustatud isikute, reaalmajanduse või finantsstabiilsuse kui terviku jaoks tagada kriitiliste funktsioonide piisavat jätkumist. (8)On vaja tagada maksejõuetute või tõenäoliselt maksejõuetuteks jäävate kindlustus- või edasikindlustusandjate kriitiliste funktsioonide järjepidevus, minimeerides samal ajal sellise kindlustus- või edasikindlustusandja maksejõuetuse mõju majandusele ja finantssüsteemile. Seetõttu on vaja kehtestada raamistik, mis annaks ametiasutustele usaldusväärse vahendite kogumi, mille abil sekkuda piisavalt varakult ja kiiresti kindlustus- või edasikindlustusandjatesse, mis on maksejõuetud või jäävad tõenäoliselt maksejõuetuks. Selline raamistik peaks tagama, et kahjumi katavad esimeses järjekorras aktsionärid ning et võlausaldajad katavad kahjumi pärast aktsionäre, eeldusel et kooskõlas põhimõttega, mille kohaselt ei pea ükski võlausaldaja katma suuremat kahjumit, kui ta oleks katnud tavalises maksejõuetusmenetluses, ei kata ükski võlausaldaja suuremat kahjumit kui see, mis oleks tekkinud juhul, kui kindlustus- või edasikindlustusandja oleks tavalise maksejõuetusmenetluse käigus lõpetatud. (9)Kehtestatav raamistik peaks võimaldama ametiasutustel tagada kindlustusvõtjate, soodustatud isikute ja kahjustatud isikute kindlustuskaitse jätkumine, anda vajaduse korral üle kindlustus- või edasikindlustusandja elujõulised toimingud ja portfellid ning jagada kahjumit õiglasel ja ettearvataval viisil. Need eesmärgid peaksid aitama vältida kindlustusvõtjatele, soodustatud isikutele ja kahjustatud isikutele tekkivat ebavajalikku kahju või sotsiaalseid raskusi, leevendada reaalmajandusele avalduvat negatiivset mõju, minimeerida negatiivset mõju finantsturgudele ning minimeerida maksumaksjate kulusid. (10)Direktiivi 2009/138/EÜ läbivaatamine ning eelkõige riskitundlikumate kapitalinõuete, tugevdatud järelevalve, täiustatud likviidsuse seire ning paremate makrotasandi usaldatavuspoliitikaga seotud vahendite kehtestamine peaks veelgi vähendama kindlustus- või edasikindlustusandjate maksejõuetuse tõenäosust ja parandama nende kindlustus- või edasikindlustusandjate vastupanuvõimet majanduslikule stressile, olgu see siis tingitud süsteemsetest häiretest või konkreetse ettevõtjaga seotud konkreetsetest sündmustest. Finantsprobleemidega olukordi ei saa hoolimata tugevast ja kindlast usaldatavusraamistikust siiski täiesti välistada. Seetõttu peaksid liikmesriigid olema valmistunud ning neil peaks olema sobivad finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse vahendid, et lahendada olukordi, mis hõlmavad nii süsteemseid kriise kui ka üksikute kindlustus- või edasikindlustusandjate maksejõuetust. Sellised vahendid peaksid sisaldama mehhanisme, mis võimaldavad ametiasutustel tegeleda tulemuslikult kindlustus- või edasikindlustusandjatega, mis on maksejõuetud või tõenäoliselt jäävad maksejõuetuks. Selliste vahendite rakendamisel ja õiguste kasutamisel tuleks arvesse võtta tingimusi, milles maksejõuetus tekkis. (11)Mõned liikmesriigid on juba kehtestanud ennetava finantsseisundi taastamise kavandamise nõuded ning mehhanismid, millega käivitada maksejõuetute kindlustus- või edasikindlusandjate kriisilahendus. Kuna puuduvad kindlustus- või edasikindlustusandjate finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse ühised tingimused, õigused ja protsessid, mis kehtiksid kogu liidus, takistab see siiski tõenäoliselt siseturu sujuvat toimimist ja riikide ametiasutuste vahelist koostööd, kui nad tegelevad raskustes või maksejõuetute piiriüleste ettevõtjate kindlustusgruppidega. See vastab eriti tõele juhul, kui erinevad käsitlused toovad kaasa selle, et riikide ametiasutustel ei ole samal määral kontrolli kindlustus- või edasikindlustusandjate üle või sama kriisilahenduse suutlikkust. Sellised erinevused finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse korras võivad mõjutada võrdseid tingimusi ja tekitada kindlustus- või edasikindlustusandjate vahel konkurentsimoonutusi. Need tõkked tuleks kõrvaldada ja tuleks kehtestada eeskirjad, millega tagatakse, et siseturgu ei kahjustata. Selle jaoks tuleks kindlustus- või edasikindlustusandjate ennetavat finantsseisundi taastamist ja kriisilahendust käsitlevate eeskirjade suhtes kohaldada ühiseid ühtseid miinimumeeskirju. Selleks et tagada kooskõla olemasolevate liidu õigusaktidega kindlustusteenuste valdkonnas, peaks ennetav finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kord kehtima kindlustus- või edasikindlustusandjatele, kelle suhtes kohaldatakse direktiivis 2009/138/EÜ kehtestatud usaldatavusnõudeid. (12)Kindlustusgrupi ettevõtja maksejõuetus võib hakata kiiresti mõjutama terve kindlustusgrupi maksevõimet ja toiminguid. Seetõttu on vaja, et kindlustusgrupis oleks kehtestatud ennetava finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavandamise nõuded. Lisaks peaks ametiasutuste käsutuses olema tõhusad meetmed, et võtta selliste ettevõtjate suhtes parandusmeetmeid, milles arvestatakse kõigi kindlustusgrupi liikmete majanduslikku usaldatavust, kõrvaldada kindlustusgrupi kriisilahenduskõlblikkust mõjutavaid takistusi ning koostada kindlustusgrupi kui terviku jaoks järjepidev kriisilahenduse skeem, eelkõige piiriüleses kontekstis. Seetõttu peaks ennetava finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavandamise ja kriisilahenduskõlblikkuse nõuded ja kriisilahenduskord kehtima ka emaettevõtjatele, valdusettevõtjatele ja muudele kindlustusgrupi ettevõtjatele, sealhulgas väljaspool liitu asutatud kindlustus- ja edasikindlustusandjate filiaalidele. (13)On vaja tagada finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse raamistiku sobivus ja tulemuslikkus, vältides samal ajal kindlustus- või edasikindlustusandjate ja ametiasutuste jaoks tarbetut halduskoormust ja kulusid. Sellise finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse raamistiku rakendamine peaks seega olema proportsionaalne asjaomase kindlustus- või edasikindlustusandja ning tema tegevuse ja teenuste laadi, mastaabi ja keerukusega. Finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavandamise nõuete puhul peaksid ametiasutused määrama ühtlustatud riskipõhiste kriteeriumide alusel kindlaks, milliste kindlustus- või edasikindlustusandjate suhtes kavandamisnõudeid kohaldatakse. Selleks et suurendada usaldust kindlustuse ja edasikindlustuse ühtse turu vastu ning soodustada võrdseid tingimusi, tuleks turuhõlmavuse miinimumtaseme kehtestamise teel saavutada minimaalne valmisolek. Selle turuhõlmavuse miinimumtaseme puhul tuleks siiski võtta arvesse ühelt poolt finantsseisundi taastamisega ja teiselt poolt kriisilahendusega seotud erinevusi ning avalikku huvi kriisilahenduse meetmete võtmise vastu või selle puudumist. (14)Samal põhjusel peaksid ametiasutused vajaduse korral kohaldama konkreetsete kindlustus- või edasikindlustusandjate puhul erinevaid või vähendatud ennetava finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavandamise ja teabe nõudeid ning nõudma harvem ajakohastuste esitamist. Selliste lihtsustatud kohustuste kohaldamisel peaksid ametiasutused võtma arvesse kindlustus- või edasikindlustusandja tegevuse laadi, mastaapi, keerukust ja asendatavust, aktsionäride struktuuri ja õiguslikku vormi, riskiprofiili, seotust teiste reguleeritud kindlustus- ja edasikindlustusandjatega või finantssüsteemiga üldiselt. Samuti peaksid ametiasutused võtma arvesse seda, kas sellel, kui kindlustus- või edasikindlustusandja jääks maksejõuetuks ja ta lõpetataks tavalise maksejõuetusmenetlusega, oleks tõenäoliselt oluline negatiivne mõju kindlustusvõtjatele, finantsturgudele, teistele kindlustus- ja edasikindlustusandjatele või majandusele laiemalt. Ametiasutused peaksid selliste lihtsustatud kohustuste kohaldamisest EIOPA-le kord aastas aru andma. (15)Korrapärase kriisilahenduse protsessi tagamiseks ja huvide konflikti vältimiseks peaksid liikmesriigid määrama riikliku haldusasutuse või avaliku halduse pädevusega asutuse, mis täidab finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse raamistikuga seotud funktsioone ja ülesandeid. Liikmesriigid peaksid tagama, et nendele kriisilahendusasutustele eraldatakse piisavad vahendid. Kui liikmesriik määrab ametisse kriisilahendusasutuse, millel on ka muid funktsioone, tuleks kehtestada asjakohane struktuurne kord, et eraldada need funktsioonid kriisilahendusega seotutest ning tagada tegevuse sõltumatus. Selline eraldamine ei peaks takistama kriisilahendusega seotud funktsioonide puhul juurdepääsu mis tahes teabele, mida asutus vajab finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse raamistikuga seotud ülesannete täitmisel või erinevate finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse raamistiku rakendamises osalevate ametiasutuste vahelise koostöö jaoks. (16)Arvestades seda, mis tagajärjed võivad kindlustus- või edasikindlustusandja maksejõuetusel olla kindlustusvõtjatele, finantssüsteemile ja liikmesriigi majandusele, ning võimalikku vajadust kasutada sellise maksejõuetusega tegelemisel avaliku sektori vahendeid, tuleks kriisiohje ja kriisilahenduse protsessi kaasata juba varajases etapis liikmesriigi rahandusministeerium või muud asjakohased ministeeriumid. (17)Kindlustus- ja edasikindlusandjate halveneva finantsseisundi või nende kindlustus- või edasikindlustusandjate regulatiivsete nõuete rikkumisega tuleb tõhusalt tegeleda ning vältida probleemide süvenemist. Seetõttu peaksid järelevalveasutustel olema õigused ennetavate meetmete rakendamiseks. Sellised ennetavad õigused peaksid siiski olema kooskõlas järkjärgulise sekkumise põhimõtte ja direktiivis 2009/138/EÜ samalaadsete olukordade jaoks ette nähtud järelevalveõigusega, kaasa arvatud direktiivi 2009/138/EÜ artiklis 36 kirjeldatud järelevalvemenetluse jaoks ette nähtud järelevalveõigusega. Sellised ennetavad õigused ei tohiks siiski tuua kaasa uut eelmääratletud sekkumisläve peale kõnealuse direktiivi I jaotise VI peatüki 4. jaos sätestatud solventsuskapitalinõude taseme. Järelevalveasutused peaks iga olukorda hindama eraldi ning lähtuma ennetavate meetmete võtmise vajaduse kohta otsuse langetamisel konkreetsetest tingimustest, kindlustus- või edasikindlustusandja olukorrast ja enda järelevalvealasest hinnangust.

(18)On oluline, et kindlustusgrupid või üksikud kindlustus- või edasikindlustusandjad, kui see on asjakohane, koostaksid ennetavad finantsseisundi taastamise kavad, milles kehtestatakse meetmed, mida kindlustusgrupp või kindlustus- või edasikindlustusandja peab võtma, et pärast potentsiaalselt tema elujõulisust ohustava olukorra olulist halvenemist saaks taastada tema finantsseisundi. Kindlustus- ja edasikindlustusandjad peaksid seetõttu määrama kvantiteedi ja kvaliteediga seotud näitajate kogumi, mis käivitaksid sellises ennetavas finantsseisundi taastamise kavas ette nähtud parandusmeetmete võtmise. Sellised näitajad aitaksid kindlustus- ja edasikindlustusandjatel võtta parandusmeetmeid, mis on nende kindlustusvõtjate parimates huvides, ja ei tohiks kehtestada uusi regulatiivseid usaldatavusnõudeid. Ennetavad finantsseisundi taastamise kavad, mis hõlmavad kõiki kindlustusgrupi olulisi juriidilisi isikuid, peaksid olema üksikasjalikud ja tuginema realistlikele eeldustele, mida saab kohaldada erinevate raskete ja ränkade stsenaariumide puhul. Need ennetavad finantsseisundi taastamise kavad peaksid moodustama kindlustus- või edasikindlustusandja juhtimissüsteemi lahutamatu osa. Selliste ennetavate finantsseisundi taastamise kavade koostamisel võib sisendina kasutada olemasolevaid vahendeid, sealhulgas oma riskide ja maksevõime hindamist, hädaolukorrakavasid või likviidsusriski juhtimise kavasid. Siiski tuleks ennetava finantsseisundi taastamise kava koostamise nõuet kohaldada proportsionaalselt ning see ei tohiks piirata direktiivi 2009/138/EL artikli 138 lõikes 2 nõutud finantsseisundi taastamise realistliku kava koostamist ja esitamist. Kui see on asjakohane, võib ennetava finantsseisundi taastamise kava osasid kasutada direktiivi 2009/138/EL artikli 138 lõikes 2 nõutud finantsseisundi taastamise kava koostamiseks või selle alusena. (19)Tuleb tagada piisav valmisolek kriisiolukordadeks. Põhiemaettevõtjatelt või üksikutelt kindlustus- või edasikindlustusandjatelt tuleks seetõttu nõuda, et nad esitaksid oma ennetavad finantsseisundi taastamise kavad järelevalveasutusele, et viimane saaks neid täielikult hinnata, sealhulgas hinnata seda, kas need kavad on kõikehõlmavad ning suudaksid kindlustus- või edasikindlustusandja või kindlustusgrupi elujõulisuse piisavalt kiiresti taastada isegi ränga finantsstressi perioodil. Kui kindlustus- või edasikindlustusandja esitab ebasobiva ennetava finantsseisundi taastamise kava, peaks järelevalveasutustel olema õigus nõuda, et kindlustus- või edasikindlustusandja võtaks vajalikke meetmeid, et korvata oma kava olulised puudujäägid. (20)Kriisilahenduse kavandamine on tulemusliku kriisilahenduse lahutamatu osa. Seetõttu peaks kriisilahendusasutuste käsutuses olema kogu teave, mida on vaja kriitiliste funktsioonide tuvastamiseks ja nende jätkumise tagamiseks. Kindlustus- ja edasikindlustusandjad on oma toimimisest ja sellest tekkivatest probleemidest paremini teadlikud ning seetõttu peaksid kriisilahendusasutused koostama kriisilahenduse kavad muu hulgas asjaomaste kindlustus- ja edasikindlustusandjate esitatud teabe põhjal. Ebavajaliku halduskoormuse vältimiseks peaksid kriisilahendusasutused hankima vajalikku teavet peamiselt järelevalveasutustelt. (21)Madala riskiprofiiliga ettevõtjatel ei peaks oma madala riskiprofiili tõttu olema kohustust koostada eraldi ennetavaid finantsseisundi taastamise kavasid ning nende suhtes ei peaks kohaldama kriisilahenduse kavandamise nõuet. (22)Selleks et olla valmis parandus- ja kriisilahenduse meetmete võimalikuks vastasmõjuks ning parandada kindlustusgruppide kriisivalmidust ja kriisilahenduskõlblikkust, peaks igasugust kindlustusgrupi ennetava finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavandamisega seotud käsitlust kohaldama kõigi kindlustusgrupi ettevõtjate suhtes, kes kuuluvad kindlustusgrupi järelevalve alla. Ennetavas finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavandamises tuleks võtta arvesse asjaomase kindlustusgrupi finants-, tehnilist ja äristruktuuri ja tema sisemise seotuse ulatust. (23)Kindlustusgrupi ennetavad finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavad tuleks koostada kindlustusgrupi kui terviku jaoks ning neis tuleks määrata kindlaks meetmed nii põhiemaettevõtja kui ka kindlustusgruppi kuuluvate üksikute tütarettevõtjate jaoks. See, millisel määral tütarettevõtjaid ennetavates finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavades käsitletakse, peaks siiski olema proportsionaalne nende tähtsusega kindlustusgrupile ja kindlustusvõtjatele, reaalmajandusele ja nende liikmesriikide finantssüsteemidele, kus need tütarettevõtjad tegutsevad. Kriisilahenduse kavade koostamises peaksid osalema selle liikmesriigi kriisilahendusasutused, kus kindlustusgrupil on tütarettevõtjaid. Järelevalve- või kriisilahenduse kolleegiumi raames tegutsevad asjaomased ametiasutused peaksid tegema kõik võimaliku, et jõuda nende kavade hindamise ja vastuvõtmise puhul ühise otsuseni. Siiski ei tohiks järelevalve- või kriisilahenduse kolleegiumi ühise otsuse puudumine mõjutada piisavat kriisiks valmisolekut. Sellistel juhtudel peaks igal tütarettevõtja eest vastutaval järelevalveasutusel olema võimalus nõuda oma jurisdiktsiooni kuuluvatelt tütarettevõtjatelt ennetavaid finantsseisundi taastamise kavasid ja anda sellistele kavadele oma hinnang. Samal põhjusel peaks iga tütarettevõtja eest vastutav kriisilahendusasutus koostama oma jurisdiktsiooni kuuluvate tütarettevõtjate kriisilahenduse kava ja seda ajakohasena hoidma. Kindlustusgruppi kuuluvate kindlustus- või edasikindlustusandjate individuaalsete ennetavate finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavade koostamine peaks olema erand, toimuma nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel ning selle suhtes tuleks kohaldada samu norme, mida kohaldatakse asjaomases liikmesriigis samaväärsetele kindlustus- ja edasikindlustusandjatele. Kui koostatakse kindlustusgruppi kuuluvate kindlustus- ja edasikindlustusandjate individuaalsed ennetavad finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavad, peaks asjaomaste ametiasutuste eesmärk olema saavutada võimalikult suures ulatuses järjepidevus ülejäänud kindlustusgrupi ennetavate finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavadega. (24)Selleks et kõiki asjaomaseid ametiasutusi täielikult ja püsivalt toimuvaga kursis hoida, peaksid järelevalveasutused edastama kõik ennetavad finantsseisundi taastamise kavad ja nende muudatused asjaomastele kriisilahendusasutustele ning kriisilahendusasutused peaksid edastama kõik kriisilahenduse kavad ja nende muudatused asjaomastele järelevalveasutustele. (25)Kriisilahendusasutustel peaks olema õigus nõuda kindlustus- või edasikindlustusandja kriisilahenduskõlblikkuse hinnangu alusel kas otse või järelevalveasutuse vahendusel, et kindlustus- või edasikindlustusandja muudaks oma struktuuri ja korraldust. Samuti peaks kriisilahendusasutustel olema võimalik võtta vajalikke, kuid proportsionaalseid meetmeid, et vähendada või kõrvaldada kriisilahenduse vahendite rakendamisega seotud olulisi tõkkeid ning tagada asjaomaste ettevõtjate kriisilahenduskõlblikkus. Kriisilahendusasutused peaksid kindlustus- või edasikindlustusandjate kriisilahenduskõlblikkust hindama nende kindlustus- või edasikindlustusandjate tasandil, mille puhul eeldatakse kindlustusgrupi kriisilahenduse kava kohaselt kriisilahenduse meetmete võtmist. Kriisilahendusasutuse võime nõuda kindlustus- või edasikindlustusandja struktuuri ja korralduse muutmist või võtta meetmeid kriisilahenduse vahendite rakendamisega seotud oluliste tõkete vähendamiseks või kõrvaldamiseks ja asjaomaste kindlustus- või edasikindlustusandjate kriisilahenduskõlblikkuse tagamiseks ei tohiks ulatuda kaugemale sellest, mis on vajalik asjaomase kindlustus- või edasikindlustusandja struktuuri ja toimingute lihtsustamiseks eesmärgiga parandada tema kriisilahenduskõlblikkust. (26)Ennetavas finantsseisundi taastamise kavas või kriisilahenduse kavas kirjeldatud meetmete rakendamine võib avaldada mõju kindlustus- või edasikindlustusandjate töötajatele. Seetõttu peaksid sellised kavad sisaldama kogu finantsseisundi ja kriisilahenduse protsessi jooksul vajaduse korral töötajate esindajate teavitamise ja nendega konsulteerimise korda. Sellises korras tuleks võtta arvesse kollektiivlepinguid, muid sotsiaalpartnerite kehtestatud kokkuleppeid ning siseriiklikke ja liidu õigusakte, mis käsitlevad ametiühingute ja töötajate esindajate kaasamist äriühingu restruktureerimise protsessidesse. (27)Üle kogu liidu tegutsevate kindlustus- ja edasikindlustusandjate või kindlustusgrupi ettevõtjate tulemusliku finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse jaoks on vaja seda, et järelevalve- ja kriisilahendusasutused teeksid kogu protsessi kõigis etappides – alates ennetavate finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavade koostamisest kuni kindlustus- või edasikindlustusandja tegeliku kriisilahenduseni – järelevalve- ja kriisilahenduse kolleegiumides koostööd. Kui ametiasutustel on kindlustusgruppide ja kindlustus- või edasikindlustusandjate kohta tehtavate otsuste osas lahkarvamusi, võib viimase võimalusena täita vahendaja osa Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve (EIOPA), mis asutati Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1094/2010. (28)Finantsseisundi taastamise ja ennetamise etappides peaks aktsionäridele jääma täielik kontroll kindlustus- või edasikindlustusandja üle ja vastutus tema eest. Kui kindlustus- või edasikindlustusandja suhtes käivitatakse kriisilahendus, ei tohiks nad selle eest enam vastutada. Seega tuleks kriisilahendusraamistikus näha ette kriisilahenduse algatamine piisavalt varakult, s.o enne seda, kui kindlustus- või edasikindlustusandja on bilansi või rahavoo mõistes maksejõuetu, kogu omakapital on täielikult ära kulutatud või kindlustus- või edasikindlustusandja ei suuda tähtaegade saabudes oma maksekohustusi täita. Kriisilahendus tuleks algatada siis, kui järelevalveasutus leiab pärast seda, kui ta on kriisilahendusasutusega konsulteerinud või kriisilahendusasutus on temaga konsulteerinud, et kindlustus- või edasikindlustusandja on maksejõuetu või jääb tõenäoliselt maksejõuetuks ning et alternatiivsed meetmed suudaksid mõistliku aja jooksul sellise maksejõuetuse ära hoida. Kindlustus- või edasikindlustusandjat tuleks lugeda maksejõuetuks või tõenäoliselt maksejõuetuks jäävaks järgmistel juhtudel: i) kui kindlustus- või edasikindlustusandja rikub või tõenäoliselt rikub direktiivi 2009/138/EÜ I jaotise VI peatüki 4. jaos sätestatud miinimumkapitalinõuet ning kui ei ole mõistlik eeldada, et nõuetekohasus taastatakse; ii) kui kindlustus- või edasikindlustusandja ei täida enam tegevusloa tingimusi või kui tal tekib talle kohaldatavate õigusaktide ja eeskirjade kohaste õiguslike kohustuste täitmisel suuri puudujääke või tal tekib lähitulevikus talle kohaldatavate õigusaktide ja eeskirjade kohaste õiguslike kohustuste täitmisel suuri puudujääke sellisel viisil, mis õigustab tegevusloa kehtetuks tunnistamist; iii) kui kindlustus- või edasikindlustusandja ei suuda lähitulevikus tasuda või tõenäoliselt ei suuda tasuda oma võlgnevusi või muid kohustisi, kaasa arvatud makseid kindlustusvõtjatele või soodustatud isikutele, kui need sisse nõutakse; või iv) kui kindlustus- või edasikindlustusandja vajab erakorralist avaliku sektori finantstoetust. (29)Kriisilahenduse vahendite rakendamine ja õiguste kasutamine võib kindlustus- ja edasikindlustusandjate aktsionäride ja võlausaldajate õigusi riivata. Eelkõige mõjutab aktsionäride omandiõigust kriisilahendusasutuste õigus anda kindlustus- või edasikindlustusandja aktsiad või kogu tema vara või osa sellest üle eraomandajale, ilma et tal oleks selleks vaja aktsionäride nõusolekut. Lisaks võib mõjutada võlausaldajate võrdset kohtlemist õigus otsustada, millised kohustised maksejõuetult kindlustus- või edasikindlustusandjalt üle anda, et tagada teenuste järjepidevus ning vältida kahjulikku mõju kindlustusvõtjatele, soodustatud isikutele ja kahjustatud isikutele, reaalmajandusele või finantsstabiilsusele tervikuna. Seetõttu tuleks kriisilahenduse vahendit rakendada ainult selliste kindlustus- või edasikindlustusandjate puhul, mis on maksejõuetud või tõenäoliselt jäävad maksejõuetuks, ning ainult juhul, kui kriisilahenduse eesmärkide täitmine on üldistes huvides. Eelkõige tuleks kriisilahenduse vahendeid rakendada ainult juhul, kui kindlustus- või edasikindlustusandjat ei saa lõpetada tavalise maksejõuetusmenetluse raames, ilma et see mõjutaks põhjendamatult kindlustusvõtjate, soodustatud isikute ja nõude esitajate kaitset või kahjustaks finantssüsteemi stabiilsust. Lisaks peaks kriisilahenduse meetmeid olema vaja selleks, et tagada kriitiliste funktsioonide kiire üleandmine ja jätkumine, ning ei tohiks olla põhjendatud väljavaateid muudeks alternatiivseteks erasektori lahendusteks, kaasa arvatud olemasolevate aktsionäride või muu kolmanda poole tehtav kapitali suurendamine, millest piisab selleks, et taastada täielikult ettevõtja elujõulisus, ilma et see mõjutaks kindlustuslepingutest tulenevaid nõudeid. Igasugune kriisilahenduse meetmest tulenev aktsionäride ja võlausaldajate õigustesse sekkumine peab olema kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga. Eelkõige peaks see, kui kriisilahenduse meetme kontekstis koheldakse sama järgu võlausaldajaid erineval viisil, olema avaliku huvi seisukohalt õigustatud ja käsitletava riskiga proportsionaalne ega tohiks olla ei otseselt ega kaudselt kodakondsuse põhjal diskrimineeriv. (30)Kriisilahenduse vahendeid rakendades ja kriisilahendusõigusi kasutades peaksid kriisilahendusasutused võtma kõik asjakohased meetmed tagamaks, et kriisilahenduse meetmed võetakse kooskõlas põhimõttega, et kindlustuslepingutest tulenevatele nõuetele avaldatakse mõju pärast aktsionäre, ning et muud võlausaldajad on kandnud oma osa kahjumist. Lisaks peaksid kriisilahendusasutused tagama, et kindlustus- või edasikindlustusandja kriisilahenduse kulud on minimaalsed ning et sama järgu võlausaldajaid koheldakse võrdselt. (31)Kapitaliinstrumentide, võlainstrumentide ja muude kõlblike kohustiste allahindamine või konverteerimine peaks tagama sisemise kahjumi katmise mehhanismi. See mehhanism koos üleandmise vahenditega, mille eesmärk on tagada kindlustusvõtjate, soodustatud isikute ja kahjustatud isikute jaoks kindlustuskaitse järjepidevus, peaks võimaldama kriisilahenduse eesmärkide täitmist ning piirama suurel määral kindlustus- või edasikindlustusandja maksejõuetuse mõju kindlustusvõtjatele. Siiski võib esineda erakorralisi juhtumeid, kui kindlustus- või edasikindlustusandja kriisilahenduse jaoks võib olla vaja sekkumist konkreetsete riiklike skeemidega, eelkõige kindlustuse tagamise skeemi või kriisilahendusfondiga, et tagada täiendavad ressursid kahjumi katmise ja restruktureerimise või viimase abinõuna erakorralise avaliku sektori rahastamise jaoks. Võlausaldajate kaitsele suunatud vajalikes kaitsemeetmetes tuleks arvestada selliste konkreetsete riiklike skeemidega, mis peavad omakorda olema kooskõlas liidu riigiabi raamistikuga. Enne erakorralise avaliku sektori toetuse kasutamist tuleks rakendada allahindamise või konverteerimise vahendit. (32)Omandiõigusesse sekkumine ei tohiks olla ebaproportsionaalne. Kindlustus- ja edasikindlustusandjate mõjutatud aktsionärid ja võlausaldajad, sealhulgas kindlustusvõtjad, ei peaks seetõttu kandma suuremaid kulusid kui need, mida nad oleksid kandnud juhul, kui kindlustus- või edasikindlustusandja oleks kriisilahenduse otsuse langetamise hetkel lõpetatud. Kriisilahendusmenetluses oleva kindlustus- või edasikindlustusandja varade ja kohustiste osalise eraomandajale või sildettevõtjale üleandmise korral tuleks kriisilahendusmenetluses oleva kindlustus- või edasikindlustusandja järelejäänud osa lõpetada tavalise maksejõuetusmenetluse raames. Kindlustus- või edasikindlustusandja lõpetamismenetluse ajaks järele jäänud aktsionäridel ja võlausaldajatel peaks olema õigus saada makseid või hüvitist oma lõpetamismenetlusega seotud nõuete eest ulatuses, mis ei ole väiksem kui see, mida nad oleksid saanud sisse nõuda, kui terve kindlustus- või edasikindlustusandja oleks tavalise maksejõuetusmenetluse raames lõpetatud. (33)Aktsionäride ja võlausaldajate õiguste kaitsmiseks on vaja kehtestada selged kohustused seoses kriisilahendusmenetluses oleva kindlustus- või edasikindlustusandja varade ja kohustiste hindamisega ning selle hindamisega, kuidas oleks aktsionäre ja võlausaldajaid koheldud juhul, kui kindlustus- või edasikindlustusandja oleks lõpetatud tavalise maksejõuetusmenetluse raames. Seetõttu on vaja sätestada, et enne seda, kui võetakse mis tahes kriisilahenduse meetmeid, tehakse kindlustus- või edasikindlustusandja varade ja kohustiste õiglane ja realistlik hindamine. Sellise hindamise suhtes peaks kehtima kaebuse esitamise õigus. Kriisilahenduse meetme laadi ning selle ja hindamise vahelise tiheda seose tõttu peaks selline edasikaebamine olema siiski võimalik ainult juhul, kui see käsitleb samal ajal ka kriisilahenduse otsust. Lisaks tuleb sätestada, et pärast seda, kui kriisilahenduse vahendid on rakendatud, võrreldakse seda, kuidas aktsionäre ja võlausaldajaid tegelikult koheldi ning kuidas neid tavalises maksejõuetusmenetluses koheldud oleks. Sellist tagasivaatelist võrdlust peaks saama kriisilahenduse otsusest eraldi vaidlustada. Aktsionäridel ja võlausaldajatel, kes said vähem, kui nad oleksid saanud tavalises maksejõuetusmenetluses, peaks olema õigus hüvitisele sellise vahe ulatuses. (34)On oluline, et kindlustus- või edasikindlustusandja maksejõuetuse korral arvestatakse kahjumit. Maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja varade ja kohustiste hindamine peaks põhinema õiglastel, usaldusväärsetel ja realistlikel eeldustel, mis on tehtud ajal, mil kriisilahenduse vahendeid rakendama hakatakse. Siiski ei tohiks kindlustus- või edasikindlustusandja finantsseisund mõjutada hindamisel kohustiste väärtust. Kiireloomulistel erandjuhtudel peaks kriisilahendusasutustel olema võimalik teha maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja varade või kohustiste kiirhindamine. Selline hindamine peaks olema ajutine ja kehtima seni, kuni tehakse sõltumatu hindamine. EIOPA peaks kehtestama põhimõtete raamistiku, mida sellistes hindamistes kasutada, ning võimaldama kriisilahendusasutustel ja sõltumatutel hindajatel kasutada vajaduse korral erinevaid konkreetseid metoodikaid. (35)Kriisilahenduse meetmeid võttes peaksid kriisilahendusasutused võtma arvesse ja järgima kriisilahenduse kavades ette nähtud meetmeid, välja arvatud juhul, kui kriisilahendusasutused jõuavad asjaomaseid asjaolusid arvesse võttes seisukohale, et kriisilahenduse eesmärke on võimalik tõhusamalt saavutada meetmete abil, mida ei ole kriisilahenduse kavades ette nähtud. (36)Kriisilahenduse vahendid tuleks kavandada nii, et need sobiksid paljude erinevate enamjaolt ettearvamatute stsenaariumidega tegelemiseks, võttes arvesse võimalikke erinevusi üksiku kriisiolukorras kindlustus- või edasikindlustusandja ja laiema süsteemse kriisi vahel. Seetõttu peaksid kriisilahenduse vahendid hõlmama kõiki neid stsenaariume, kaasa arvatud kriisilahendusmenetluses oleva kindlustus- või edasikindlustusandja maksevõimelisena likvideerimine kuni tema lõpetamiseni, kriisilahendusmenetluses oleva kindlustus- või edasikindlustusandja võõrandamine või aktsiate müük, sildettevõtja loomine, maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja langenud väärtusega või ebapiisava tootlusega portfellides varade ja kohustiste eraldamine, samuti maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja kapitaliinstrumentide ja muude kõlblike kohustiste allahindamine või konverteerimine. (37)Kui kriisilahenduse vahendeid on rakendatud selleks, et anda kindlustusportfellid üle usaldusväärsele ettevõtjale, mis võib olla erasektori omandaja või sildettevõtja, tuleks kindlustus- või edasikindlustusandja järelejäänud osa sobiva ajavahemiku jooksul likvideerida. Selle ajavahemiku pikkus peaks põhinema maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja vajadusel pakkuda teenuseid või tuge, mis võimaldaks erasektori omandajal või sildettevõtjal viia ellu toiminguid või osutada teenuseid, mis talle üle anti.

(38)Ettevõtja võõrandamise vahend peaks võimaldama kriisilahendusasutustel korraldada kindlustus- või edasikindlustusandja või tema ettevõtte osade müüki ühele või mitmele omandajale ilma aktsionäride nõusolekuta. Ettevõtja võõrandamise vahendit rakendades peaksid ametiasutused korraldama kindlustus- või edasikindlustusandja või tema ettevõtte osa turustamise avatud, läbipaistva ja mittediskrimineeriva protsessi alusel, seejuures müügihinda võimalikult suures ulatuses maksimeerides. Kui kiireloomulise juhtumi tõttu ei ole selline protsess võimalik, peaksid ametiasutused võtma meetmeid konkurentsile ja siseturule avalduva kahjuliku mõju heastamiseks. (39)Ettevõtja võõrandamise vahendi rakendamise raames kriisilahendusmenetluses oleva kindlustus- või edasikindlustusandja varade või kohustiste üleandmisest saadud puhastulu peaks minema lõpetamismenetluses olevale kindlustus- või edasikindlustusandjale. Ettevõtja võõrandamise vahendi rakendamise raames kriisilahendusmenetluses oleva kindlustus- või edasikindlustusandja emiteeritud aktsiate või muude omandiõiguse instrumentide üleandmisest saadud puhastulu peaks minema nende aktsiate või muude omandiõiguse instrumentide omanikele. Tulude arvutamisel tuleks neist maha arvata kindlustus- või edasikindlustusandja maksejõuetusest ja kriisilahendusprotsessist tulenevad kulud. (40)Teave, mis käsitleb maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja turustamist ning enne ettevõtja võõrandamise vahendi rakendamist võimalike omandajatega peetud läbirääkimisi, on tõenäoliselt tundliku laadiga ja võib kahjustada usaldust kindlustusturu vastu. Seetõttu on oluline tagada, et sellise teabe üldsusele avaldamist, mida nõutakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 596/2014 kohaselt, võib lükata edasi niivõrd, kuivõrd on vaja kindlustus- või edasikindlustusandja kriisilahenduse kavandamiseks ja struktureerimiseks. (41)Sildettevõtja on kindlustus- või edasikindlustusandja, mis on täielikult või osaliselt ühe või mitme avaliku sektori asutuse omanduses või mida kontrollib kriisilahendusasutus. Sildettevõtja peamine eesmärk on tagada maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja kindlustusvõtjatele pakutavate kriitiliste funktsioonide jätkumine. Seetõttu tuleks sildettevõtjat käitada kui elujõulist tegevuse jätkajat ning ta tuleks turule tagasi lasta niipea, kui tingimused on selleks sobivad, või lõpetada, kui sildettevõtja ei ole elujõuline. (42)Varade ja kohustiste eraldamise vahend peaks võimaldama ametiasutustel anda kriisilahendusmenetluses oleva kindlustus- või edasikindlustusandja varad, nõuded või kohustised üle eraldiseisvale ettevõtjale, et selliseid varasid, nõudeid või kohustisi kõrvaldada, hallata ja lõpetada. Maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja jaoks ebaõiglase konkurentsieelise tekkimise tõkestamiseks tuleks varade ja kohustiste vahendit rakendada ainult koos teiste vahenditega. (43)Tulemuslik kriisilahenduskord peaks tagama, et kindlustus- või edasikindlustusandja suhtes saab kriisilahendusmenetluse viia ellu viisil, mis minimeerib maksejõuetuse negatiivset mõju kindlustusvõtjatele, maksumaksjatele, reaalmajandusele ja finantsstabiilsusele. Allahindamine või konverteerimine peaks tagama, et enne seda, kui avaldatakse mõju kindlustuslepingutest tulenevatele nõuetele, katavad kahjumi maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja aktsionärid ja võlausaldajad ning nad kannavad asjakohase osa kindlustus- või edasikindlustusandja maksejõuetusest tulenevatest kuludest niipea, kui kasutatakse kriisilahendusõigust. Seega peaks allahindamise või konverteerimise vahend kindlustus- või edasikindlustusandjate aktsionäre ja võlausaldajaid ning teatud määral kindlustusvõtjaid rohkem motiveerima, et jälgida kindlustus- või edasikindlustusandja olukorda tavapärastes tingimustes. (44)Tuleb tagada, et kriisilahendusasutused on erinevates olukordades piisavalt paindlikud, et algatada kindlustus- või edasikindlustusandja suhtes maksevõimelisena likvideerimine, anda tema varad, õigused ja kohustised üle kindlustusvõtjate jaoks parimates tingimustes või jaotada ülejäänud kahjumit. Seetõttu on asjakohane sätestada, et kriisilahendusasutused peaksid saama rakendada allahindamise või konverteerimise vahendit nii juhul, kui eesmärk on viia maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja kriisilahendus ellu maksevõimelisena likvideerimise teel, kui ka juhul, kui kriitilise tähtsusega kindlustusteenused antakse üle ning kindlustus- või edasikindlustusandja järelejäänud osa peatab oma tegevuse ja lõpetatakse. Selles kontekstis võib olla õigustatud kindlustustegevusega seotud kohustiste restruktureerimine, et tagada kindlustuskaitse olulise osa jätkumine ning kui seda loetakse kindlustusvõtjate parimates huvides olevaks. (45)Kui on olemas realistlik võimalus, et kindlustus- või edasikindlustusandja elujõulisuse saab taastada ning kindlustusvõtjad ei kanna kriisilahenduse protsessi käigus mingit kahjumit, võib kriisilahendusmenetluses oleva kindlustus- või edasikindlustusandja tegevuse taastamiseks rakendada allahindamise või konverteerimise vahendit. Sellisel juhul peaks allahindamise või konverteerimise teel toimunud kriisilahendusega kaasnema juhtkonna väljavahetamine, välja arvatud juhul, kui juhtkonna säilitamine on kriisilahenduse eesmärkide täitmiseks asjakohane ja vajalik. (46)Allahindamise või konverteerimise vahendit ei ole asjakohane rakendada tagatud või garanteeritud nõuete suhtes, kuna selline allahindamine või konverteerimine võib olla ebatõhus või see võib avaldada negatiivset mõju finantsstabiilsusele. Siiski on soovitatav, et allahindamise või konverteerimise vahendit rakendataks maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja võimalikult paljude erinevate tagamata kohustiste puhul, et kindlustada vahendi tõhusus ja selle eesmärkide täitmine. Siiski on teatavat liiki tagamata kohustiste allahindamise või konverteerimise vahendi rakendamisalast väljajätmine asjakohane. Seega ei tohiks kriitiliste funktsioonide järjepidevuse huvides rakendada allahindamise või konverteerimise vahendit teatavate kohustiste suhtes, mis on seotud maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja töötajatega, või kaubanduslike nõuete suhtes, mis on seotud kindlustus- või edasikindlustusandja igapäevase toimimise jaoks kriitilise tähtsusega kaupade ja teenustega. Pensioni usaldusfondidele ja pensioni usaldusisikutele võlgnetavate pensioniõiguste ja pensionisummade tagamiseks ei tohiks allahindamise või konverteerimise vahendit rakendada maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja pensioniskeemiga seotud kohustiste suhtes. Süsteemse ülekandumise riski vähendamiseks ei tohiks allahindamise või konverteerimise vahendit rakendada maksesüsteemide liikmeks olemisest tulenevate kohustiste suhtes, mille järelejäänud tähtaeg on vähem kui seitse päeva, ega kindlustus- või edasikindlustusandjate, krediidiasutuste ja investeerimisühingute, välja arvatud samasse kindlustusgruppi kuuluvate ettevõtjate ees olevate kohustiste suhtes, mille esialgne tähtaeg on lühem kui seitse päeva. (47)Kindlustusvõtjate, soodustatud isikute või kahjustatud isikute kaitse on üks kriisilahenduse peamisi eesmärke. Kindlustuslepingutest tulenevatele nõuetele tuleks seetõttu allahindamise või konverteerimise vahendit rakendada ainult viimase abinõuna ning kriisilahendusasutused peaksid hoolikalt kaaluma võimaliku allahindamise tagajärgi nõuetele, mis tulenevad kindlustuslepingutest, mille on sõlminud füüsilised isikud ning mikro-, väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad. (48)Kriisilahendusasutused peaksid saama välistada või osaliselt välistada kohustisi olukordades, kui selliste kohustiste allahindamine või konverteerimine ei ole mõistliku aja jooksul võimalik, kui välistamine on rangelt vajalik ja kriisilahenduse eesmärkide saavutamisega proportsionaalne või kui allahindamise või konverteerimise vahendi rakendamine tooks kaasa sellise väärtuse vähenemise, et teiste võlausaldajate kaetav kahjum oleks suurem, kui see oleks olnud siis, kui neid kohustisi ei oleks välistatud. Välistatud kohustiste puhul võib muude kõlblike kohustiste allahindamise või konverteerimise taset tõsta, et selliseid välistamisi arvesse võtta, kuigi seejuures tuleb järgida põhimõtet, et ükski võlausaldaja ei pea katma suuremat kahjumit, kui ta oleks katnud tavalises maksejõuetusmenetluses. Samal ajal ei tohiks liikmesriikidelt nõuda, et nad rahastaksid kriisilahendust oma üldeelarvest. (49)Reeglina peaksid kriisilahendusasutused rakendama allahindamise või konverteerimise vahendit viisil, mis on kooskõlas võlausaldajate pari passu kohtlemisega ning kohaldatavates maksejõuetust käsitlevates õigusaktides ette nähtud kohustusliku nõuete järjekorraga. Seetõttu peaks kahjumi esmajärgus katma omavahendite koosseisu arvatud instrumentidega ning see tuleks jaotada aktsionäride vahel kas aktsiate tühistamise või üleandmise või olulise lahjendamise teel. Kui sellest ei piisa, tuleks allutatud laen alla hinnata või konverteerida. Kõrgema nõude rahuldamisjärguga kohustisi tuleks konverteerida või alla hinnata ainult siis, kui allutatud laen on täies ulatuses konverteeritud või alla hinnatud. (50)Kohustistega seotud erandid, muu hulgas makse- ja arveldussüsteemide, töötajate või kaubakrediiti andnud võlausaldajate või eelisjärjestuse puhul, peaksid kehtima võrdselt nii kolmandates riikides kui ka liidus. Tagamaks, et kohustisi saab kolmandates riikides alla hinnata või konverteerida, tuleb sätestada, et kolmanda riigi õigusega reguleeritavad lepingutingimused peavad seda võimalust arvesse võtma. Selliseid lepingutingimusi ei peaks nõudma kohustiste puhul, mille puhul on välistatud allahindamise või konverteerimise vahendi rakendamine, või juhul, kui kolmanda riigi õigus või selle kolmanda riigiga sõlmitud siduv kokkulepe võimaldab asjaomase liikmesriigi kriisilahendusasutusel rakendada allahindamise või konverteerimise vahendit. (51)Aktsionärid ja võlausaldajad peaksid vajalikul määral osalema maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja kahjumi jaotamise mehhanismis. Seetõttu peaksid liikmesriigid tagama, et kindlustus- või edasikindlustusandja emiteeritud esimese, teise ja kolmanda taseme kapitaliinstrumendid suudavad makseraskuste korral kahjumi täielikult katta. Seega tuleks kriisilahendusasutustelt nõuda makseraskuste korral ja enne kriisilahenduse meetmete võtmist nende instrumentide täies ulatuses allahindamist või vajaduse korral nende konverteerimist esimese taseme instrumendiks. Selle puhul tuleks maksejõuetust mõista kui hetke, mil asjaomane kriisilahendusasutus leiab, et kindlustus- või edasikindlustusandja vastab kriisilahenduse eeltingimustele, või hetke, mil asjaomane kriisilahendusasutus otsustab, et kindlustus- või edasikindlustusandja kaotaks oma elujõulisuse, kui neid kapitaliinstrumente ei hinnata alla või ei konverteerita. Neid nõudeid tuleks instrumendiga seotud tingimustes ning seoses instrumendiga avaldatud või antud prospektis või pakkumisdokumentides arvesse võtta. (52)Kriisilahendusasutustel peaksid olema kõik juriidilised õigused, mida saab erinevates kombinatsioonides kriisilahenduse vahendeid rakendades kasutada, et tagada kriisilahenduse tõhus elluviimine. Need juriidilised õigused peaksid hõlmama õigust anda maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja aktsiaid, varasid, õigusi või kohustisi üle teisele ettevõtjale, sealhulgas teisele kindlustus- või edasikindlustusandjale või sildettevõtjale, õigust aktsiaid alla hinnata või tühistada või maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja kohustisi alla hinnata või konverteerida, õigust juhtkond välja vahetada ning õigust kehtestada nõuete väljamaksmist käsitlev ajutine moratoorium. On vaja lisaõigusi, kaasa arvatud õigust nõuda kindlustusgrupi muudelt osadelt oluliste teenuste järjepidevust. (53)Ei ole vaja ette näha täpseid viise selleks, kuidas kriisilahendusasutused maksejõuetusse kindlustus- või edasikindlustusandjasse sekkuma peaksid. Kriisilahendusasutused peaksid saama enda kontrolli alla võtmise juures valida, kas teha seda otsese kindlustus- või edasikindlustusandjasse sekkumise või korralduse teel. Nad peaksid otsuse tegemisel lähtuma juhtumi asjaoludest. (54)Tuleb kehtestada menetlusnõuded, et tagada, et kriisilahendusmeetmetest teavitatakse ja need avalikustatakse korrakohaselt. Teave, mida kriisilahendusasutused ja nende konsultandid kriisilahenduse protsessi käigus koguvad, on siiski tõenäoliselt tundlikku laadi ning seetõttu tuleks selle suhtes kohaldada tõhusat konfidentsiaalsuskorda, enne kui kriisilahenduse otsus avalikustatakse. Mis tahes teabe puhul, mis esitatakse otsuse kohta enne selle langetamist, olgu see kriisilahenduse eeltingimuste täitmise, konkreetse vahendi rakendamise või menetluse käigus võetud mis tahes meetme kohta, tuleb eeldada, et sellel on mõju meetmega seotud avalikele ja erahuvidele. Seetõttu tuleb tagada, et on olemas sobivad mehhanismid sellise teabe konfidentsiaalsuse tagamiseks, kaasa arvatud finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavade sisu ja üksikasjade ning selles kontekstis tehtud hindamiste tulemuste puhul. (55)Kriisilahendusasutustel peaksid olema lisaõigused, et tagada aktsiate või võlainstrumentide ja varade ning õiguste ja kohustiste kolmandast isikust omandajale või sildettevõtjale üleandmise tõhusus. Eelkõige tuleks säilitada edasikindlustuslepingutest saadav majanduslik kasu, et soodustada kindlustuslepingutest tulenevate nõuete üleandmist ilma, et see mõjutaks asjaomase portfelli ning sellega seotud kindlustustehniliste eraldiste ja kapitalinõuete üldist riskiprofiili. Seetõttu peaks kriisilahendusasutustel olema võime kindlustuslepingutest tulenevaid nõudeid koos nende vastavate edasikindlustusõigustega üle kanda. See võime peaks hõlmama ka õigust tühistada üleantud instrumentide või varade puhul kolmandate isikute õigusi, õigust jõustada lepinguid ning õigust näha üleantud varade ja aktsiate saaja puhul ette kokkulepete järjepidevus. Samuti ei tohiks avaldada mõju poole õigusele lõpetada leping kriisilahendusmenetluses oleva kindlustus- või edasikindlustusandja või tema kindlustusgrupi ettevõtjaga põhjusel, mis ei ole seotud maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja kriisilahendusega. Lisaks peaks kriisilahendusasutustel olema lisaõigus nõuda järelejäänud kindlustus- või edasikindlustusandjalt, mida tavalise maksejõuetusmenetluse käigus lõpetatakse, et ta pakuks vajalikke teenuseid, mis võimaldavad kindlustus- või edasikindlustusandjal, kelle varasid või aktsiaid ettevõtja võõrandamise vahendi või sildettevõtja vahendi rakendamise teel üle on antud, jätkata oma äritegevust. (56)Harta artikli 47 kohaselt on igaühel, kelle liidu õigusega tagatud õigusi või vabadusi rikutakse, õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus. Seetõttu peaks kriisilahendusasutuste tehtud otsuste suhtes kehtima kaebeõigus. (57)Kriisilahendusasutuste võetud kriisiohjemeetmed võivad nõuda kompleksseid majanduslikke hinnanguid ja olulist valikuvabadust. Kriisilahendusasutustel on konkreetselt olemas eksperditeadmised selliste hinnangute koostamiseks ja valikuvabaduse asjakohase kasutuse kindlaks määramiseks. Seetõttu on oluline tagada, et kui riiklikud kohtud vaatavad läbi asjaomaseid kriisiohjemeetmeid, tuginevad nad kriisilahendusasutuste selles kontekstis tehtud komplekssetele majanduslikele hinnangutele. Siiski ei tohiks nende hinnangute kompleksne laad takistada riiklikke kohtuid uurimast, kas tõendid, millele kriisilahendusasutus tugines, on faktiliselt täpsed, usaldusväärsed ja järjepidevad, kas need tõendid sisaldavad kogu asjakohast teavet, mida kompleksse olukorra hindamisel arvesse tuleks võtta, ning kas sellega on võimalik põhjendada selle alusel tehtud järeldusi.

(58)Kiireloomuliste olukordadega tegelemiseks tuleb sätestada, et mis tahes kaebuse esitamine ei too kaasa vaidlustatud otsuse toime automaatset peatamist ning et kriisilahendusasutuse otsus on vahetult jõustatav eeldusega, et selle tühistamine oleks vastuolus avaliku huviga. (59)Ametiasutuste kriisilahendusõigusi kasutades on vaja kaitsta kolmandaid isikuid, kes on omandanud heas usus kriisilahendusmenetluses oleva institutsiooni varasid, õiguseid ja kohustisi. Samavõrd vajalik on finantsturgude stabiilsuse tagamine. Kriisilahenduse otsuse suhtes kehtiv kaebeõigus ei tohiks seega mõjutada hilisemaid haldustoiminguid või tehinguid, mis tehti tühistatud otsuse alusel. Sellistel juhtudel peaksid hüvitised õigusvastase otsuse eest piirduma mõjutatud isiku kantud kahju hüvitamisega. (60)Asjaomases liikmesriigis ja liidus esinevate oluliste finantsstabiilsuse riskide tõttu võib olla vaja võtta kiireloomulisi kriisiohjemeetmeid. Seega peaks igasugune siseriikliku õiguse kohane kriisiohjemeetme jaoks eelneva kohtu loa taotlemise menetlus ning sellise taotluse kohtus arutamine toimuma kiiresti. Liikmesriigid peaksid tagama, et asjaomane ametiasutus saab oma otsuse teha kohe pärast seda, kui kohus on selleks oma heakskiidu andnud. See võimalus ei tohiks piirata huvitatud isikute õigust esitada kohtule taotlus otsuse tühistamiseks. Siiski tuleks seda võimalust lubada ainult piiratud ajaks pärast seda, kui kriisilahendusasutus on võtnud kriisiohjemeetme, et kriisilahenduse otsuse rakendamisele mitte põhjendamatuid viivitusi tekitada. (61)Tõhus kriisilahendus ja vajadus vältida jurisdiktsioonikonflikte nõuavad, et maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja suhtes ei algatataks ega jätkataks tavalist maksejõuetusmenetlust ajal, kui kriisilahendusasutus rakendab oma kriisilahendusõigusi või kriisilahenduse vahendeid, välja arvatud kriisilahendusasutuse algatusel või tema nõusolekul. Seetõttu tuleb kehtestada, et teatavaid lepingulisi kohustusi saab piiratud ajaks peatada, et kriisilahendusasutus saaks rakendada kriisilahenduse vahendeid. See võimalus ei peaks siiski kehtima selliste kohustuste suhtes, mis on seotud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 98/26/EÜ viidatud liikmesriigi määratud süsteemidega, kaasa arvatud kesksete vastaspooltega. Direktiiviga 98/26/EÜ vähendatakse makse- ja väärtpaberiarveldussüsteemides osalemisega seotud riske, vähendades eelkõige häireid, mis tekivad sellises süsteemis osaleja maksejõuetuse korral. Tuleb tagada, et need kaitsemeetmed jäävad kriisiolukorras kehtima ning et makse- ja väärtpaberisüsteemide käitajate jaoks säilitatakse asjakohane kindlus. Järelikult ei tohiks kriisiennetusmeedet või kriisiohjemeedet lugeda iseenesest maksejõuetusmenetluseks direktiivi 98/26/EÜ tähenduses, tingimusel et asjaomase lepingu kohaseid olulisi kohustusi täidetakse edasi. (62)Tuleb tagada, et kui kriisilahendusasutus annab varad ja kohustised üle erasektori omandajale või sildettevõtjale, on tal piisavalt aega üleantavate lepingute kindlakstegemiseks. Seetõttu peaks kriisilahendusasutusel olema võimalik piirata vastaspoolte õigusi finantslepingud lõpule viia, kiirendada nende täitmist või lõpetada need muul viisil enne, kui üleandmine on sooritatud. Sellised piirangud oleks vajalikud, et võimaldada ametiasutustel saada tõene ülevaade maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja bilansist, ilma et selles kajastuksid väärtuste ja mahtude muutused, mis kaasneksid lõpetamisõiguste ulatusliku kasutamisega, ning need peaksid aitama vältida turul ebastabiilsuse tekitamist. Vastaspoolte lepinguliste õiguste riivamine peaks piirduma minimaalselt vajaliku määraga. Kriisilahendusasutuste kehtestatud lõpetamisõiguse piirangud peaksid järelikult kehtima ainult seoses kriisilahenduse meetmega või sellise meetme kohaldamisega vahetult seotud mis tahes sündmuse esinemisel. Seega peaks alles jääma õigus lõpetada leping mõne muu rikkumise tõttu, sealhulgas võimendustagatiste maksmata või andmata jätmise tõttu. (63)Maksejõuetu kindlustus- või edasikindlustusandja mõnede, kuid mitte kõigi varade, õiguste ja kohustiste üleandmise juhul tuleb säilitada õiguspärased kapitaliturukokkulepped. Seetõttu on asjakohane kehtestada kaitsemeetmed, et takistada seotud kohustiste või seotud õiguste ja lepingute üksteisest eraldamist; see hõlmab sama vastaspoolega sõlmitud lepinguid, mis on kaetud tagatiskokkulepetega, omandiõiguse üleminekul põhinevate finantstagatiskokkulepetega, tasaarvestuskokkulepetega, lepingu lõpuleviimisel tehtava tasaarvestuse kokkulepetega ning struktureeritud finantskokkulepetega. Kui kohaldatakse selliseid kaitsemeetmeid, peaksid kriisilahendusasutused püüdma kõik kaitstud kokkuleppega hõlmatud seotud lepingud üle kanda või jätma need kõik järelejäänud maksejõuetule kindlustus- või edasikindlustusandjale. Need kaitsemeetmed peaksid tagama, et direktiivi 2009/138/EÜ kohaldamisel ei avaldaks see mõju tasaarvestuskokkuleppega kaetud riskipositsioonide käsitamisele regulatiivse kapitalina. (64)Kindlustus- või edasikindlustusandjale finantsstabiilsuse tagamiseks tuleks kehtestada kindlustusvõtjate tagasiostuõiguse moratoorium. Selline moratoorium ja sellest asjaomasele kindlustus- või edasikindlustusandjale tulenev finantsstabiilsus peaksid kriisilahendusasutustele andma piisavalt aega, et hinnata nende kindlustus- või edasikindlustusandjate väärtust ja seda, milliseid kriisilahenduse vahendeid tuleks rakendada. Selline moratoorium peaks ka tagama kindlustusvõtjate võrdse kohtlemise ning hoidma seega ära võimaliku kahjuliku finantsmõju kindlustusvõtjatele, kes ei olnud esimeste oma kindlustuse tagasiostnute hulgas. Kuna kriisilahenduse üks eesmärkidest on kindlustuskaitse jätkumine, peaksid kindlustusvõtjad jätkama asjaomastes kindlustuslepingutes ette nähtud kohustuslike maksete tegemist, sealhulgas annuiteetide puhul. (65)Selle tagamine, et kriisilahendusasutuste käsutuses on samad kriisilahenduse vahendid ja õigused, soodustab koordineeritud tegevust juhul, kui piiriülene kindlustusgrupp jääks maksejõuetuks. Siiski on vaja lisategevust, et edendada koostööd ja ennetada killustatud riiklikke reageerimisi. Selleks et kriisilahendusasutused saaksid kindlustusgruppide kriisilahendusega tegeledes anda heakskiidu kindlustusgrupi kriisilahenduse skeemi jaoks, peaks neil olema kohustus kriisilahenduse kolleegiumis koostööd teha ja üksteisega konsulteerida. Selleks et pakkuda foorumit arutelu pidamiseks ja sellise kokkuleppeni jõudmiseks, tuleks olemasolevate järelevalvekolleegiumide juurde luua kriisilahenduse kolleegiumid, kaasates sinna kriisilahendusasutused ja pädevad ministeeriumid, EIOPA ja vajaduse korral kindlustuse tagamise skeemide eest vastutavad ametiasutused. Kriisilahenduse kolleegiumid ei peaks olema mitte otsuseid tegevad organid, vaid platvormid, mis hõlbustavad riikide ametiasutuste otsuste tegemist, ning ühiseid otsuseid peaksid tegema riikide ametiasutused. (66)Piiriüleste kindlustusgruppide kriisilahenduse puhul tuleks leida tasakaal kahe vajaduse vahel: ühest küljest vajadus menetluste järele, mis arvestavad olukorra kriitilisust ning pakuvad kindlustusgrupi kui terviku jaoks tõhusaid, õiglasi ja õigeaegseid lahendusi, ning teisest küljest vajadus kaitsta kindlustusvõtjaid, reaalmajandust ning finantsstabiilsust kõigis liikmesriikides, kus kindlustusgrupp tegutseb. Seetõttu peaksid erinevad kriisilahendusasutused jagama oma seisukohti kriisilahenduse kolleegiumis ning mis tahes kriisilahenduse meetmeid, mille kohta on teinud ettepaneku kindlustusgrupi kriisilahendusasutus, tuleks arutada ja ette valmistada erinevate kriisilahendusasutuste seas, kes on seotud kindlustusgrupi kriisilahenduse kavadega. Selleks et hõlbustada võimaluse korral kiireid ja ühiseid otsuseid, peaksid kriisilahenduse kolleegiumid võtma arvesse ka kõigi selliste liikmesriikide kriisilahendusasutuste arvamusi, milles kindlustusgrupp tegutseb. (67)Kindlustusgrupi kriisilahendusasutuse kriisilahenduse meetmetes tuleks alati võtta arvesse nende mõju kindlustusvõtjatele, reaalmajandusele ja finantsstabiilsusele liikmesriigis, milles kindlustusgrupp tegutseb. Tütarettevõtja asutamise kohaks oleva liikmesriigi kriisilahendusasutustel peaks seetõttu olema võimalus esitada – viimase abinõuna ja korrakohaselt põhjendatud juhtudel – vastuväiteid kindlustusgrupi kriisilahendusasutuse otsuste kohta, kui sellised kriisilahendusasutused on arvamusel, et kriisilahenduse vahendid ja meetmed ei ole asjakohased kas vajaduse pärast kaitsta vastava liikmesriigi kindlustusvõtjaid, reaalmajandust ja finantsstabiilsust või kohustuste pärast, mida samas liikmesriigis võrdväärsete kindlustus- ja edasikindlustusandjate suhtes kohaldatakse. (68)Kindlustusgrupi kriisilahenduse skeemidega tuleks hõlbustada koordineeritud kriisilahendust, mis tagab kõigi kindlustusgrupi kindlustus- ja edasikindlustusandjate jaoks suurema tõenäosusega parimad tulemused. Kindlustusgrupi kriisilahendusasutused peaksid seetõttu tegema ettepanekuid kindlustusgrupi kriisilahenduse skeemide kohta ning esitama need skeemid kriisilahenduse kolleegiumile. Kriisilahendusasutused, kes ei nõustu kindlustusgrupi kriisilahenduse skeemiga või otsustavad võtta sõltumatuid kriisilahenduse meetmeid, peaksid selgitama kindlustusgrupi kriisilahendusasutusele ja muudele kindlustusgrupi kriisilahenduse skeemiga hõlmatud kriisilahendusasutustele oma lahkarvamuse põhjuseid ja teatama neist põhjustest koos üksikasjadega sõltumatute kriisilahenduse meetmete kohta, mida nad võtta kavatsevad. Iga kriisilahendusasutus, kes otsustab lahkuda kindlustusgrupi kriisilahenduse skeemist, peaks põhjalikult kaaluma sellise lahkumise võimalikku mõju nende liikmesriikide kindlustusvõtjatele, reaalmajandusele ja finantsstabiilsusele, kus teised kriisilahendusasutused asuvad, ja lahkumise võimalikku mõju kindlustusgrupi muudele osadele. (69)Kindlustusgrupi tasandil koordineeritud tegevuse tagamiseks tuleks kriisilahendusasutusi kutsuda üles ühe kindlustusgrupi kriisilahenduse skeemi piires rakendama sama vahendit nende ettevõtjate suhtes, kes kuuluvad kriisilahenduse eeltingimustele vastavasse kindlustusgruppi. Kindlustusgrupi kriisilahendusasutustel peaks seega olema õigus rakendada kindlustusgrupi tasandil sildettevõtja vahendit, et stabiliseerida kogu kindlustusgrupp tervikuna ning anda tütarettevõtjad üle sildettevõtjale eesmärgiga sellised tütarettevõtjad kas koos või üksikult edasi müüa, kui turutingimused selleks sobivad. Lisaks peaks kindlustusgrupi tasandi kriisilahendusasutusel olema õigus rakendada emaettevõtja tasandil allahindamise või konverteerimise vahendit. (70)Rahvusvaheliselt tegutsevate kindlustus- ja edasikindlustusandjate ning kindlustusgruppide tõhus kriisilahendus eeldab koostööd liikmesriikide ja kolmandate riikide kriisilahendusasutuste vahel. Selleks peaks EIOPA-le andma juhul, kui olukord seda õigustab, õiguse töötada välja mittesiduvaid koostööraamlepinguid ja neid kolmandate riikide ametiasutustega sõl