[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 23.6.2006

KOM(2006) 328 lõplik

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

ohutuma Euroopa meetmete kohta

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

ohutuma Euroopa meetmete kohta (EMPs kohaldatav tekst)

SISUKORD

1. Eesmärk 3

2. Vigastustest tulenev koormus 4

3. Vigastuste vältimise võimalused 4

4. Ühenduse tegevuskava 5

4.1. Vigastuste vältimise põhiline infrastruktuur 5

4.1.1. Kogu ühendust hõlmav vigastuste seire 5

4.1.2. Ühenduse toetus heade tavade vahetamisele 6

4.1.3. Ühenduse sidusrühmade võrgustik 7

4.1.4. Ühenduse suutlikkuse tõstmine 7

4.1.5. Ohust teavitamine 8

4.2. Meetmete võtmise eelisvaldkonnad 8

4.2.1. Laste ja noorukite ohutus 9

4.2.2. Vähem kaitstud liiklejate ohutus 9

4.2.3. Toodete ja teenuste põhjustatud vigastuste vältimine 10

4.2.4. Enesevigastuste vältimine 10

4.2.5. Isikutevahelise vägivalla ärahoidmine 11

5. Rakendamine 11

1. EESMÄRK

Käesolevas teatises keskendutakse õnnetuste ja vigastuste vältimisele Euroopas tervisekaitse meetmete abil. Teatisega kavatsetakse luua strateegiline raamistik, et aidata liikmesriikidel tähtsustada õnnetusjuhtumite ja vigastuste vähendamiseks võetavaid meetmeid. Need meetmed tuleks võtta ühenduse rahvatervise programmi (2003–2008)[1], tarbijapoliitika strateegia (2003–2006)[2] ja järelmeetmete raames.

Vigastus on kehaline kahjustus, mis tuleneb akuutsest kokkupuutest energiaga (mehhaanilise , soojus-, elektri-, keemilise või kiirgusenergiaga) või eluliselt vajaliku elemendi puudumisest (uppumine, lämbumine ja külmumine). Kokkupuute ja vigastuse ilmnemise vaheline aeg peab olema lühike. Vigastused liigitatakse sageli tahtmatuteks (õnnetusjuhtumi põhjustatud) ja tahtlikeks (enesevigastamisest või isikutevahelisest vägivallast põhjustatud).

Vigastused on Euroopa elanikkonna hulgas peamiseks surmapõhjuseks. Hinnangute kohaselt on tahtmatud ja tahtlikud vigastused noorte seas peamiseks alalise puude tekkimise põhjuseks, mille tagajärjel väheneb oluliselt tervena elatavate aastate arv). Üle 65aastaste inimeste seas on õnnetused ja vigastused samuti peamiseks surma ja puude tekkimise põhjuseks ning nendega kaasneb sageli inimese tervise järsk halvenemine. Arvestades vigastuste rohkuse mõju tootlikkusele, tervisele ja heaolule ühenduses, looks kõnealuste probleemidega tegelemine lisandväärtust ühenduse tasandil.

Varemalt on tehtud mitmeid algatusi, et vähendada õnnetusjuhtumitest ja vägivallast tingitud vigastuste sagedust. Algatused on osutunud eriti edukaks surmaga lõppevate liiklusõnnetuste, tööõnnetuste, kemikaalidega seotud õnnetuste ja tarbekaupadega seotud õnnetuste vähendamisel. Samuti on hulgaliselt tõendeid selle kohta, et traumade ravi täiustamine on oluliselt vähendanud traumade põhjustatud surmajuhtumite arvu.

Sellegipoolest on ühiskonna õnnetustele ja vigastustele makstava tohutu lõivu kahandamiseks veel mitmeid võimalusi, eriti kui võtta meetmeid seni vähem tähelepanu pälvinud riskiolukordade ja -rühmade suhtes. Õnnetuste ja vigastuste arvu oluline erinemine liikmesriikide ja elanikkonnakihtide vahel näitab, et vigastustest tuleneva koormuse vähendamiseks nii ühenduses kui ka selle naaberriikides on veel küllalt arenguruumi. Praegu ulatub vigastustest tingitud suremus Euroopa Liidus 27 surmajuhtumist 100 000 elaniku kohta Ühendkuningriigis ja Madalmaades rohkem kui 120 surmajuhtumini 100 000 elaniku kohta Balti riikides (129 Lätis ja Eestis, 143 Leedus).

Käesolevas teatises tõstetakse esile tervishoiusektori rolli vigastuste vältimisel. Tervishoiusektor määrab kindlaks probleemid; teatab ohuteguritest; propageerib ennetamist; levitab tegelikkuses järele proovitud tegevuskavasid, mis aitavad suurendada asjatundjate võimalusi ohustatud inimeste nõustamiseks; juhib valdkondadevahelisi tegevuskavasid ning teavitab avalikkust ohtudest ja ettevaatusabinõudest.

2. VIGASTUSTEST TULENEV KOORMUS

Õnnetused ja vigastused on ühenduse ühiskondadele ja üksikisikutele väga suureks koormaks. See tuleneb lisaks enneaegsetest surmadest tingitud ja puudega elatud aastatega seoses kantud tohututele inimkahjudele ka suurtest tervishoiukuludest ja ühiskonnale kaduma läinud tootlikkusega tekitatud kahjudest.

Vigastused on südame-veresoonkonna haiguste, vähktõve ja hingamisteede haiguste järel neljandaks surmapõhjuseks liikmesriikides. Igal aastal sureb liikmesriikides õnnetusjuhtumi või vägivalla tagajärjel ligikaudu 235 000 kodanikku. Aastas vajab vigastuse tõttu arstiabi üle 50 miljoni kodaniku ja neist 6,8 miljonit jääb haiglaravile.

Vigastused

- on peamine surma põhjus noorte seas. Õnnetused ja vigastused on laste, noorukite ja nooremate täiskasvanute peamiseks surmapõhjuseks. Enneaegsete surmade arv on eriti suur sellistes näiliselt erinevates valdkondades nagu liiklusõnnetused, uppumised ja enesetapud;

- on oluline puude põhjus . Paljudele tõsise vigastuse üle elanud isikutele jääb eluaegne puue. Ehkki juhtumite üle ei ole täpset arvestust peetud, arvatakse õnnetused ja vigastused olevat peamiseks kroonilise puude põhjustajaks noorte seas, mille tagajärjel kaotatakse hulgaliselt hea tervise juures tervena elatavaid aastaid;

- on oluline haigestumuse ja tervishoiukulude põhjus . Kõigis vanuserühmades on vigastused keskmiselt 11% juhtudel haiglaravi põhjuseks. Lisaks tervishoiu- ja sotsiaalhooldussüsteemi väga suurtele finantskohustustele mõjutavad vigastused tihti tervet perekonda nii emotsionaalselt, elukorralduslikult kui ka rahaliselt;

- kahjustavad ühenduse tootlikkust . Haiguspuhkuste põhjuste ja vigastustest tingitud töövõimetuse kohta on vähe andmeid. Mõlemad on olulised tootlikkust vähendavad tegurid. Riikide andmetel on kuni 8% juhtudel invaliidsuspensionile jäämine ja 20% juhtudel haiguspäevad tingitud vigastustest;

- mõjutavad ühiskonnarühmi erinevalt. Oht vigastuste tõttu surra on vigastuste suurima esinemissagedusega liikmesriigis viis korda suurem kui väikseima esinemissagedusega liikmesriigis. Vigastusohuga kokkupuude erineb ka olenevalt soost, vanusest ja ühiskondlikust seisundist.

3. VIGASTUSTE VÄLTIMISE VÕIMALUSED

Mitmetes asjaomastes ohuvaldkondades on tehtud olulisi edusamme, kuid on veelgi võimalusi õnnetuste ja vigastuste läbi ühiskonnale tekitatavate ülisuurte kulutuste vähendamiseks, ning seda järgmistel põhjustel.

- Vastupidi paljudele muudele halva tervise ja enneaegse surma põhjustele saab vigastusi vältida meie elukeskkonna ning kasutatavate toodete ja teenuste turvalisemaks muutmise kaudu.

- On arvukalt näiteid tõhusalt toimivate õnnetusi ärahoidvate meetmete kohta, mida ühenduses veel laialdaselt ei rakendata.

- Enamik neist meetmeist on osutunud ka tasuvaks, sest õnnetuste ennetamisest tulenev kasu kaalub sageli sekkumiskulud kümnekordselt üles.

- Isegi turvalistes riikides ja neis ohuvaldkondades, kus õnnetusjuhtumite arvu on suudetud oluliselt vähendada, on veel võimalusi üldise olukorra ja tervisekaitse edasiseks parandamiseks.

- Seetõttu võib kõigi sektorite sidusrühmade koondamine ning koostöö ja kooskõlastatud tegevuse soodustamine nii ühenduses kui ka naaberriikides anda olulisi tulemusi.

4. ÜHENDUSE TEGEVUSKAVA

Tegevuskava eesmärk on anda ühendusele tõenditel põhinevat teavet, mis aitab liikmesriikidel vähendada vigastustest tingitud koormust. Lõppeesmärk on vähendada vigastustest põhjustatud suremust ja haigestumust ning tagada turvalisem elukeskkond ühenduses. Selle nägemuse elluviimiseks peavad liikmesriigid vastu võtma vigastuste vältimisega seotud väljakutsed ning tunnustama vigastuste vältimist ja ohutuse edendamist ühena rahvatervise esmatähtsatest eesmärkidest.

4.1. Vigastuste vältimise põhiline infrastruktuur

Ühenduse tegevusega rahvatervise valdkonnas kaasneb järgmine lisandväärtus:

- probleemide ja ohutegurite kindlakstegemine ning sekkumise tõhususe hindamine;

- tõenditel põhinevate ja tasuvate sekkumistegevuste kindlaksmääramine, kohandamine ja väljapakkumine ning kogemuste vahetamine;

- probleemi lahendamiseks vajaliku suutlikkuse toetamine;

- mitut sektorit hõlmava poliitika ja programmide arendamise hõlbustamine tervishoiusektori juhtimisel;

- vigastuste vältimise kampaaniate algatamine.

4.1.1. Kogu ühendust hõlmav vigastuste seire

Õnnetusjuhtumite ja vigastuste ühise teabesüsteemi ülesanne on pakkuda kõigile sidusrühmadele parimat võimalikku teavet probleemi ulatuse kohta, sealhulgas eriti ohustatud elanikkonnarühmade, peamiste ohutegurite ning mõnede tarbekaupade ja teenustega seotud ohtude kohta. See teave on poliitiliste otsuste, meetmete rakendamise ja tulemuste hindamise eelduseks.

Ühenduse vigastuste teabesüsteem tugineb mõnede liikmesriikide siseriiklike süsteemide kogemustele ning

- annab ülevaate kõigist vigastusohtudest liikmesriikides ja ühenduses;

- ühendab vigastustega seotud andmed Euroopa statistikasüsteemi raames kogutud tervisestatistikast (surma põhjused, haiglastatistika, terviseküsitlused ja muud leibkondade uuringud nagu tööjõu-uuringud ja kuriteoohvrite uuringud) ning spetsiifilised andmeregistrid nagu haiglatel põhinev ühenduse vigastuste andmebaas (IDB), ühenduse andmebaas liiklusõnnetuste kohta (CARE) ja Euroopa tööõnnetusstatistika (ESAW);

- hindab õnnetuste erinevatest tagajärgedest tulenevat koormust tervisele (surm, haiglaravi), mis teeb võimalikuks tervisekahju ja finantskohustuse hindamise;

- võrdleb eri riikide vigastusohte ja ohutegureid kui võtmeelementi siseriiklike jõupingutuste motiveerimisel;

- määrab kindlaks ohutegurid, et oleks võimalik hinnata poliitikaalgatuste vajadust;

- hindab edusamme ja otsustab, kas ennetuskavades seatud eesmärke on täidetud.

Süsteemi statistikaosa arendatakse välja koostöös liikmesriikidega, kasutades vajadusel sünergia edendamiseks ja dubleerimise vältimiseks ühenduse statistikaprogrammi[3].

4.1.2. Ühenduse toetus heade tavade vahetamisele

Eesmärk on võrrelda ja laialdaselt levitada teavet ennetusmeetmete kohta, mis on osutunud edukaks ühenduse või riikide projektide puhul. Tõhus kogemustevahetus aitab vältida topelttööd, maksimaalselt ära kasutada olemasolevaid teadmisi ja tagab piiratud ressursside puhul suurema kasu.

Tõhusaid meetmeid võetakse sellistes poliitikavaldkondades nagu tervishoid, transport, töökohad, tarbijakaitse, haridus ja hoolekanne ning eri poliitikatasanditel. Vajalik on tulemuslik kogemustevahetus nende valdkondade vahel, mille peaks tagama tervishoiusektor. Ühenduse programme nagu rahvatervise programm[4], tarbijapoliitika toetamiseks mõeldud ühenduse meetmete rahastamise üldine raamistik[5] ja teadusuuringute raamprogramm[6] tuleb kasutada teabe ja järeleproovitud tavade kogu ühendust hõlmava vahetuse toetamiseks, mis soodustab ka uurimistööks, arendustegevuseks ja rakenduseks vajalike ressursside jagamist ning tagab meetmete ja teatise sõnumi suurema kooskõla.

4.1.3. Ühenduse sidusrühmade võrgustik

Edu saavutamiseks vigastuste vältimisel tuleb rajada võrgustik, mis võimaldab ühendada asjatundlikkuse, tehtavad jõupingutused ja tulemused, õnnetusjuhtumite ja vigastuste tõhusa vältimise esmaste vajadustega tegelemiseks ühenduses. Komisjon teeb koostööd liikmesriikide ametiasutustega, eelkõige tervise- ja tarbijakaitseministeeriumidega, et edendada vigastuste vältimise eesmärgil võetud tervishoiumeetmeid ja tagada sünergia teiste asjakohaste poliitikavaldkondadega.

4.1.4. Ühenduse suutlikkuse tõstmine

Tervishoiutöötajad nagu arstid, päästeteenistuse ja kiirabi töötajad, õed ja muud tervishoiuteenuse osutajad võiksid patsiente ja kliente, otsustajaid ja ajakirjandust ohtudest ja ettevaatusabinõudest senisest tõhusamalt teavitada. Tänu oma teadmistele teevad nimetatud töötajarühmad t ulemuslikku teavitustööd paljudes tervisega seotud valdkondades nagu suitsetamine, toitumine ja kehaline aktiivsus, kuid neil puudub ohtude hindamiseks ja turvalisuse propageerimiseks vajalik ettevalmistus. Ühenduse rahvatervise programmi[7] tulevastes töökavades on tervishoiutöötajate kutseõpe selles tervishoiuvaldkonnas üheks prioriteediks.

Ka muud ühiskonnasektorid ja muude kutsealade esindajad vastutavad vigastuste vältimise eest, sealhulgas hoolekandetöötajad, õpetajad, arhitektid, müügitöötajad ja teenuseosutajad. Nimetatud rühmade kutsealasesse ettevalmistusse tuleb lisada algteadmised ohtude ja turvameetmete kohta, et oleks tagatud tarbijate usaldusväärne teavitamine. Tervishoiusektor peab tegema tihedat koostööd nende poliitikavaldkondadega, mis vastutavad asjaomaste koolituskavade koostamise ja sellise koolituse korraldamise eest ning taotlema koolituseeskirjade vastavat muutmist. Tervishoiupoliitikaga peaks taotlema ka suuremat tähelepanu õnnetusjuhtumite analüüsi ja vigastuste vältimise uurimisele ülikoolides, eriti arstiteaduskondades.

4.1.5. Riikide toetavad tegevuskavad

Kõik liikmesriigid peaksid välja töötama vigastuste vältimise põhimõtted, st võtma vastu meetmete raamistiku, mille loomisesse on kaasatud asjakohased partnerid ja sidusrühmad ning mis määrab kindlaks institutsioonide vastutusalad. Kuna selliste põhimõtete väljatöötamine eeldab kooskõla poliitikavaldkondade vahel ning on suunatud tervise parandamisele, peaks koordineeriva rolli võtma tervishoiusektor.

Riigi põhimõtete peamisteks tunnusjoonteks on kooskõla ühenduse seisukohtade ja osas 4.2 nimetatud põhiliste eelistustega, sealhulgas asjaomase riigi erivajaduste ja –nõuetega arvestamine, konkreetsete eesmärkide seadmine, mis määratletakse ka vigastuste saavutatava vähendamisena, ning riigi valitsuse ja valitsusväliste organisatsioonide kindel pühendumus.

Komisjon toetab liikmesriike nende tegevuskavade väljatöötamisel,

- muutes lihtsamaks olukordade analüüsimise, mis põhineb kogu ühenduse vigastuste seirest kogutud teabel, sealhulgas võrdlusuuringute andmetel;

- pakkudes teavet turvalisusprobleemide paljutõotavate lahenduste kohta, tuginedes seejuures ühenduse heade tavade vahetusele;

- toetades projekte, mis uurivad ennetuskavade rakendamise ja juhiste väljatöötamise olemasolevaid võimalusi;

- abistades põhiliste partnerite ja sidusrühmade kindlakstegemisel, kes hoolitseksid lahenduste püsiva rakendamise eest.

4.1.6. Ohust teavitamine

Tõhus ohust teavitamine võimaldab inimestel teha turvalisemaid valikuid. Ohust teavitamise puhul tuleb arvestada, et paljude tegevuste, seadete või toodete kasutamisega kaasnevad paratamatult mõningad, kuigi ehk ainult minimaalsed ohud. Hästi kavandatud kampaaniad aitavad teadvustada teatavaid ohtusid ja turvameetmete kasulikkust ning käitumist ohutumaks muuta. Eduka kampaania näiteks võib liikmesriikides tuua auto turvavöö kasutamise, lastekindlad välgumihklid, ehitusel kasutatavad kaitsesaapad, piireteta üldkasutatavad hooned, lähisuhtevägivalla vastased õigusaktid. Kõik need on osutunud edukaks välditavate vigastuste vähendamisel.

Ühenduse rahvatervise programm peaks toetama kampaaniaid käesoleva dokumendi eelisvaldkondades. Põhinäitajad peaksid olema vahendajatele keskendumine, püsivate tulemuste taotlemine, liikmesriikide toetamine, tõestatud teabele toetumine ennetustöös ja turvalisuse propageerimisel ning hindamise ja dokumentide kvaliteet. Avaliku ja erasektori koostöö loob laiema kõlapinna ja paremad levitamisvõimalused, selleks et turvalisuse kohta antava teabe kohaselt ka toimitaks.

4.2. Meetmete võtmise eelisvaldkonnad

Vigastustega seotud eelisvaldkondade kindlaksmääramisel on kasutatud järgmisi kriteeriume:

- vigastuste sotsiaalne mõju eri liiki vigastuste arvu, raskusastet ja tagajärgi (näiteks tööaastate kaotus, puue ja inimkannatused) arvestades;

- tõendid sekkumise tõhususe ja alternatiivsete sekkumisvõimaluste tasuvuse kohta mitmesuguste eelisvalikute korral;

- sekkumiste eduka rakendamise võimalikkus Euroopa oludes ja liikmesriikide infrastruktuuride suurt mitmekesisust arvestades;

- meetmete vahetulemuste mõõdetavus ja ajakava ning mõju vigastuste vähenemisele.

Ülaltoodu alusel määrati kindlaks seitse eelisvaldkonda:

- laste ja noorukite ohutus,

- eakate ohutus,

- vähem kaitstud liiklejate ohutus,

- spordivigastuste vältimine,

- toodete ja teenuste põhjustatud vigastuste vältimine,

- enesevigastuste vältimine,

- isikutevahelise vägivalla ärahoidmine.

Kõikide ühenduse tervishoiukampaaniate käigus teavitatakse avalikkust probleemide suurusest, nõutakse paremat esmast ennetustööd, levitatakse häid tavasid, toetatakse võrgustikke ja pakutakse liikmesriikide tervishoiujuhtidele välja poliitilisi vahendeid siseriiklike meetmete võtmiseks.

4.2.1. Laste ja noorukite ohutus

Laste ja noorukite ohutus on valitud eelisvaldkondade hulka, sest vigastused ja vigastuste tagajärjel tekkinud puuded avaldavad selles rühmas tervisele eriti suurt mõju.

Ühenduse rahvatervise programmi raames aitab Euroopa Lasteohutuse Liit kaasa laste ohutusega seotud riiklike tegevuskavade kehtestamisele enamikus liikmesriikides. Peamiseks prioriteediks on ülejäänud liikmesriigid ja kandidaatriigid protsessi lõimida ning valmistada nad ette laste ohutust käsitlevate riiklike tegevuskavade rakendamiseks.

Laste ohutuse kampaaniad peaksid käsitlema kodus esinevaid tõsiseid vigastusohte koolieelikute puhul (kukkumised, keeva veega põletamine, lämbumine, mürgitus, uppumine), mänguplatside turvalisust ja lastele mõeldud toodete ohutust, samuti auto turvasüsteemide ja jalgrattakiivrite kasutamist vanemate laste puhul. Samasugused tegevuskavad töötatakse välja ka noorukite jaoks.

4.2.2. Eakate ohutus

Suurim vigastustest tingitud suremus on 65aastaste ja vanemate inimeste seas, kusjuures peamine surmapõhjus on kukkumine. Vigastused ja eriti kukkumisel saadud vigastused toovad ka keskmisest enam kaasa haiglaravile paigutamise vajaduse ja põhjustavad üleliia suure osa otsestest arstiabikulutustest selles vanuserühmas.

Ühenduse rahvatervise programmi tulevaste projektide raames tegeletakse käesoleva eelisvaldkonnaga kooskõlastatult. Olemasolevad häid tavasid ja uudset lähenemist seoses vastavate riskirühmadega levitatakse erialastes töörühmades, hoolekandeasutuste juhtkondade hulgas ning eakate ja pensionäride ühendustes. Eakate inimeste ohutuskampaaniate käigus peaks eriti käsitlema kukkumisohtu kodus (põrandakatted, valgustus, mööbel, vannitubade sisustus) ja hoonete ümbruses (trepid, käsipuud, jalgradade kavandamine).

4.2.3. Vähem kaitstud liiklejate ohutus

Lapsi, eakaid, puuetega isikuid, jalgrattureid, rulluisutajaid ja jalakäijaid ei ohusta üldkasutatavatel teedel mitte üksnes sõidukid. Tervishoiustatistika näitab arvukalt tõsiseid vigastusi, mis on saadud kokkupõrketa või ühistranspordi kasutamisel juhtunud kukkumise tõttu. Need ohud peaksid pälvima palju suuremat tähelepanu. Näiteks aitaks jalgradade, kõnniteede, ülekäiguradade ja jalgrattateede parem projekteerimine ning ühistranspordivahendite parem konstrueerimine, samuti jalgrattakiivrite kandmine liiklusõnnetuste statistika kohaselt päästa elusid. Tervishoiumeetmed selles valdkonnas täiendaksid vähem kaitstud liiklejatega seotud ühenduse tegevust transpordi valdkonnas[8].

Ühisuuringuga määratakse peatselt kindlaks riiklikud ja kohalikud head tavad kõnealuses valdkonnas, mis võivad olla teistele eeskujuks. Kampaaniate käigus peaks eriti tähelepanu pöörama eespool nimetatud teede halvast projekteerimisest tulenevatele ohtudele ning propageerima kaitsevahendite kasutamist.

4.2.4. Spordivigastuste vältimine

Kehaline aktiivsus ja sportimine aitavad kindlasti oluliselt kaasa tervise ja tervisliku eluviisi, samuti füüsilise, emotsionaalse ja sotsiaalse heaolu edendamisele. Kehalise aktiivsuse propageerimine on oluline tervise edendamise strateegia, mis aitab tõkestada rasvumisepideemiat. Kuid mõnedes liikmesriikides läbi viidud uuringute kohaselt läheb oluline osa sellest tervisekasust spordivigastuste tõttu kaotsi.

Kooskõlastatud tervishoiupoliitikal võib olla oluline osa turvalise spordi edendamisel, propageerides nii turvalisust kui ka sporditegemist. Asjakohane teave spordialade kohta, isiklike kaitsevahendite kasutamine, treenerite piisav ettevalmistus, kvaliteeditagatised ja vahendite korrashoid on põhilised rakendatavad meetmed. Kampaaniate käigus peaks eriti keskenduma populaarsetele suure vigastusohuga spordialadele nagu jalgpall ja muud pallimängud, veespordialad ja uppumisoht, suusatamine ning mäespordialad.

4.2.5. Toodete ja teenuste põhjustatud vigastuste vältimine

Tarbijate ohutuse kõrge taseme tagamine on ühenduse üks esmatähtsaid eesmärke. Toiduks mittekasutatavate tarbekaupade ohutus on tagatud arvukate eri valdkondi käsitlevate õigusaktidega ning neid täiendab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. detsembri 2001. aasta direktiiv 2001/95/EÜ üldise tooteohutuse kohta[9]. Sellele vaatamata esineb arvukalt toiduks mittekasutatavate toodete ja/või teenuste (nt turismiteenused, spordi- ja meelelahutusteenused) põhjustatud õnnetusjuhtumeid. Selliseid õnnetusi tuleb ära hoida seeläbi, et veendutakse ohutusnõuete asjakohasuses ja piisavas rakendamises. Selle tegevuse hõlbustamiseks on ühtlasi oluline hästi toimiva vigastuste seire- ja nendest teatamise süsteemi olemasolu, mis teeb kindlaks vigastuse olemuse, toote ja/või teenuse olemuse ning vigastuse tekkimise asjaolud. Seda teavet saavad edaspidi kasutada seadusandjad ja tootearendajad, kes peavad tagama, et ohutuse vallas tehtaks pidevalt parendusi ja vigastuste arv väheneks kogu ühenduses.

4.2.6. Enesevigastuste vältimine

Enesevigastamine ja enesetapud on samuti olulised enneaegsete surmade ja haiglaravi põhjused. Enesevigastamine ja enesetapud on tihedalt seotud vaimse tervisega ja eriti depressiooni ennetamisega.

2005. aasta oktoobris avaldas komisjon vaimse tervise kohta rohelise raamatu[10], milles rõhutatakse enesetappude ennetamise tähtsust. Rohelise raamatu jätkuna arendatakse välja ja edendatakse kõigis liikmesriikides vaimse tervise parandamise ja vaimuhaiguste ennetamise meetmeid. Seoses sellega julgustatakse enesetappe ennetavaid meetmeid võtma kohalikul, piirkondlikul, riigi ja ühenduse tasandil. Vigastusi vältivad meetmed peaksid seetõttu seonduma vaimse tervise vallas juba olemas olevate projektidega, vaimse tervise rohelise raamatuga ja tulevaste tegevuskavadega selles valdkonnas.

4.2.7. Isikutevahelise vägivalla ärahoidmine

Isikutevaheline vägivald on avalikkusele üha suurem probleem ning hõlmab koduvägivalda, laste väärkohtlemist, eakate väärkohtlemist ja noorukite vägivalda. Isikutevahelisel vägivallal on mitmeid vorme (füüsiline, vaimne ja seksuaalne vägivald) ning seda esineb eri keskkondades (perekonnas, lähisuhtepartnerite vahel, kogukonnas, asutustes ja töökohtadel).

Vägivalla registreerimine politseiasutustes ei ole piisavalt täpne ja üksikasjalik. Lisaks teatatakse isikutevahelise vägivalla juhtumitest oluliselt vähem, kui neid tegelikult ette tuleb, ning seda põhjusel, et ohvrid teatavad neist vastumeelselt. Rahvatervise programmi raames täiustatakse registreerimisvõtteid, et probleemi ulatusest paremat ülevaadet saada. Selleks et täiendada politseidokumentide piiratud teavet, püütakse seda siduda kuriteoohvrite uuringute käigus saadud varjatud vägivallaga seotud teabega. See võib tähendada, et Euroopa statistikasüsteemis hakatakse kasutama ühtlustatud uuringut või uuringumoodulit.

Vägivalla vältimise võimalused tuleb süsteemsemalt dokumenteerida ja selle kohta teavet levitada, eelkõige koostöös tervishoiusektori, politsei, kohtu- ja hoolekandesüsteemi vahel. Sidusrühmadele tuleb anda tegutsemisõigused, pakkudes neile välja vahendid vägivalla vältimise projektide kavandamiseks, rakendamiseks ja hindamiseks.

Kõnealuses valdkonnas algatatakse meetmed tihedas koostöös muude ühenduse programmidega nagu DAPHNE-programm[11].

5. RAKENDAMINE

Vigastuste vältimiseks vajalike ressursside haldamine ja tulevikus jätkusuutliku käsitluse väljatöötamine peab kindlasti olema sihipärane. Komisjon kavatseb nimetatud algatust toetada rahvatervise programmi raames.

Käesolevas teatises on antud ülevaade peamistest eelisvaldkondadest, mille raames tuleks selliseid meetmeid võtta, mis lõpptulemusena aitavad kaasa vigastuste ja surmajuhtumite põhjuste paremale mõistmisele ja nende vältimisele.

Vigastuste problemaatika mõistmine ja käsitlemine nõuab liikmesriikides riigi, piirkondliku ja kohaliku tasandi asutuste, rahvatervise ja teadusliku uurimistööga tegelevate isikute, ettevõtete ning sidusrühmade (nt tarbijaühendused) pidevat koostööd.

Sidusrühmadel, sealhulgas akadeemilistel ringkondadel, ettevõtjate ja kodanikuühiskonna ühendustel, on võtmeroll teadmiste ja asjatundlikkuse kättesaadavaks tegemisel nii riigi kui ühenduse tasandil. Nad tuleb kaasata uurimisprotsessi ja heade tavade rakendamisse.

[1] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. septembri 2002. aasta otsus nr 1786/2002/EÜ, millega võetakse vastu ühenduse tegevusprogramm rahvatervise valdkonnas (aastateks 2003–2008).

[2] Komisjoni dokument ühenduse tarbijapoliitika strateegia kohta (2002–2006), dok. nr 8907/02.

[3] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2002. aasta otsus nr 2367/2002/EÜ ühenduse 2003.–2007. aasta statistikaprogrammi kohta. – EÜT L 358, 31.12.2002, lk 1.

[4] EÜT L 271, 9.10.2002, lk 1.

[5] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. detsembri 2003. aasta otsus nr 20/2004/EÜ, millega kehtestatakse tarbijapoliitika toetamiseks mõeldud ühenduse meetmete rahastamise üldine raamistik aastateks 2004–2007. – ELT L 5, 9.1.2004, lk 1.

[6] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2002. aasta otsus nr 1513/2002/EÜ, mis käsitleb Euroopa Ühenduse teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse kuuendat raamprogrammi, mille eesmärk on toetada Euroopa teadusruumi loomist ja innovatsiooni (2002–2006). – EÜT L 232, 28.8.2002, lk 1.

[7] EÜT L 271, 9.10.2002, lk 1.

[8] Komisjoni teatis Euroopa liiklusohutuse tegevusprogrammi kohta (aastateks 2003–2010), KOM(2003) 311 (Euroopa Liidu Teatajas avaldamata).

[9] EÜT L 11, 15.1.2002, lk 4.

[10] Roheline raamat: elanikkonna vaimse tervise parandamine – Euroopa Liidu vaimse tervise strateegia väljatöötamine, KOM(2005) 484.

[11] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. jaanuari 2000. aasta otsus nr 293/2000/EÜ, millega kehtestati ennetusmeetmete programm laste-, noorte- ja naistevastase vägivallaga võitlemiseks ning ohvrite ja riskigruppide kaitsmiseks. – EÜT L 34, 9.2.2000, lk 1.