EUROOPA KOMISJON Brüssel,15.12.2020 COM(2020) 824 final 2020/0360(COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS üleeuroopalise energiataristu suuniste kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EL) nr 347/2013 {SEC(2020) 431 final} - {SWD(2020) 346 final} - {SWD(2020) 347 final}



SELETUSKIRI 1.ETTEPANEKU TAUST •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid 2013. aastal loodi uus piiriülese energiataristu kavandamise raamistik, ajakohastamaks ja laiendamaks Euroopa energiataristut, et tegeleda liikmesriikidevaheliste killustatud ühendustega, lõpetada nende eraldatus gaasi- ja elektrivõrkudest, kindlustada ja mitmekesistada liidu energiatarneid, -allikaid ja -marsruute ning suurendada taastuvate energiaallikate lõimimist. Üleeuroopalisi energiavõrkusid käsitlev määrus (edaspidi „TEN-E määrus“) võimaldas liidul täita oma energiapoliitika põhieesmärgid, kehtestades ühishuviprojektide kindlaksmääramise ja õigeaegse arendamise eeskirjad, millega tagatakse üleeuroopaliste energiavõrkude koostalitlusvõime, energia siseturu toimimine, energiavarustuskindlus liidus ja taastuvate energiaallikate lõimimine. Samuti nõutakse selles liikmesriikidelt ühishuviprojektide loamenetluste ühtlustamist ning nähakse ette reguleerimisabi, eeskirjad ja suunised kulude piiriüleseks jaotamiseks ja riskidega seotud stiimulid ning Euroopa ühendamise rahastust rahastamise saamise tingimused. Komisjoni president on seadnud Euroopa rohelise kokkuleppe peamiseks poliitiliseks prioriteediks, et muuta liit õiglaseks ja jõukaks ühiskonnaks, kus on nüüdisaegne, ressursitõhus ja konkurentsivõimeline majandus. Komisjoni esitatud kliimaalane sihtväärtuste kava suunab Euroopa jätkusuutlikule teele, et muuta see tegelikkuseks ja saavutada 2050. aastaks kliimaneutraalsus. Rohelises kokkuleppes rõhutatakse lisaks, et vältimatud kliimamuutused avaldavad Euroopas olulist mõju hoolimata leevendusmeetmetest. Seetõttu on äärmiselt oluline tugevdada jõupingutusi, mis on seotud kliimakindluse tagamise, vastupanuvõime suurendamise, katastroofide ennetamise ja nendeks valmisolekuga. Energiataristu on oluline tegur energiasüsteemi ümberkujundamisel, nagu on kajastatud komisjoni teatises „Euroopa roheline kokkulepe ja puhas planeet kõigi jaoks“. Taristu on pikaealine vara ning peab seetõttu olema kooskõlas kliimaneutraalsuse eesmärgiga ja muude keskkonnaeesmärkidega, nagu rohelises kokkuleppes antud lubadusega mitte tekitada kahju, et võimaldada süsinikdioksiidi heitkoguste kiiret ja kulutõhusat vähendamist energiasüsteemis ja laiemalt majanduses. Seega on TEN-E määrus energia siseturu arendamise keskne vahend, mis on vajalik Euroopa rohelise kokkuleppe eesmärkide saavutamiseks. Praegused kliima- ja energiaeesmärgid ei ole piisavalt ambitsioonikad, et saavutada 2030. aasta kliimaeesmärk vähendada kasvuhoonegaaside heidet vähemalt 55 %, nagu komisjon on soovitanud oma kliimaneutraalsuse saavutamiseks tehtavates jõupingutustes. Kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamiseks on vaja põhjalikult ümber kujundada Euroopa energiasüsteem nii pakkumise kui ka nõudluse poolel. Selleks et jõuda eesmärgini toota 2050. aastaks üle 80 % elektrist taastuvatest energiaallikatest, peab liit märkimisväärselt suurendama taastuvelektri tootmist, mis on üha enam pärit avamererajatistest. Kliimaneutraalsuse saavutamiseks peaks Euroopa avamere tuuleenergia tootmisvõimsus 2050. aastaks suurenema 300 GW-ni ja mereenergia 40 GW-ni või 25 kordseks praeguse olukorraga võrreldes, millest tuleneb märkimisväärne vajadus kooskõlastada avamere ja maismaa elektrivõrkude pikaajalist kavandamist ja arendamist kooskõlas ELi avamere taastuvenergia strateegiaga. Avamere taastuvenergia osakaalu suurendamine Euroopas 2050. aastaks läheb hinnanguliselt maksma 800 miljardit eurot, millest kaks kolmandikku kulub seotud võrgutaristule. Et kulusid võimalikult palju vähendada, on väga oluline keskenduda ratsionaalsele võrguarendusele. Siiani ei ole täidetud Euroopa Ülemkogu kohtumisel 2002. aasta märtsis Barcelonas kokku lepitud eesmärki saavutada liikmesriikide elektrivõrkude vaheliste ühenduste tasemeks vähemalt 10 % installeeritud tootmisvõimsusest. Euroopa Ülemkogu kinnitas 23. ja 24. oktoobri 2014. aasta järeldustes elektrivõrkude 15 % omavahelise ühendatuse eesmärgi. Komisjoni 23. novembri 2017. aasta teatises „Euroopa energiavõrkude tugevdamine“ hinnatakse võrkude 10 % omavahelise ühendatuse eesmärgi saavutamisel tehtud edusamme ja pakutakse variante 15 % ühendatuse eesmärgi saavutamiseks aastaks 2030. Ainuüksi 2030. aasta eesmärkide saavutamiseks on vaja aastas keskmiselt investeerida 50,5 miljardit eurot elektri ülekande- ja jaotusvõrkudesse. Lisaks elektri suuremale rollile suureneb suhteliselt ka taastuvate ja vähese CO2-heitega gaaside osatähtsus vähese CO2-heitega energiaallikate kogumis, nagu on märgitud kõigis kliimaneutraalsuse saavutamist modelleerivates stsenaariumides. Praeguse madala tootmis-, transpordi- ja tarbimistaseme põhjal prognoositakse, et 2050. aastal moodustab vesinik ligikaudu 46–49 % kõigist taastuvatest ja vähese CO2-heitega gaasidest. 2030. aastaks on elektrolüüsiseadmetesse vaja investeerida kokku hinnanguliselt 24–42 miljardit eurot. Vesiniku transpordiks, jaotamiseks ja ladustamiseks on vaja ligikaudu 65 miljardit eurot 47 . Kuigi kehtiva määruse eesmärgid jäävad suuresti samaks, ei kajasta praegune TEN-E raamistik veel täielikult energiasüsteemi oodatavaid muutusi, mis tulenevad uuest poliitilisest kontekstist ja eelkõige uuendatud 2030. aasta eesmärkidest ning Euroopa rohelise kokkuleppe kohasest 2050. aasta kliimaneutraalsuse eesmärgist. Eelkõige ei ole kehtiva TEN-E määrusega kaasnev piiriülese taristu arendamise liik ja ulatus piisav, kuna see ei hõlma kõiki energiasüsteemi ümberkujundamise seisukohast olulisi taristukategooriaid ega kajasta piisavalt tehnoloogia arengut. Seetõttu ei ole TEN-E määrus oma praegusel kujul sobiv toetama kliimaneutraalsuse eesmärgi saavutamist. Tänu elektrisektori digitehnoloogiale ülemineku kiirendamisele on arukate võrkude lahendused, sealhulgas tarbimiskaja, viimastel aastatel märkimisväärselt arenenud. Arukas süsteemide lõimimine elektri- ja gaasisüsteemide vahel ning teiste sektoritega, nagu transport ja tööstus, pakub lisavõimalusi gaasivõrgu süsinikuheite vähendamiseks ja elektrisüsteemi tõhusamaks haldamiseks, näiteks vesiniku ja sünteetiliste gaaside tootmise kaudu taastuvatest energiaallikatest. Praegune süsteemivõrgu planeerimine põhineb liiga suurel määral sektoripõhisel lähenemisviisil ega vasta seega vajadusele aruka süsteemide lõimimise järele, kuna gaasi- ja elektrisektori investeerimisvajadusi hinnatakse erinevates protsessides. Samuti tuleb tulevases võrgu planeerimises piisavalt arvesse võtta avamerevõrgu eeldatavat laienemist. Lisaks on jaotusvõrgu tasandil oluline roll energiataristu planeerimisel ka seetõttu, et oluline osa taastuvenergia tootmisvõimsusest on ühendatud madal- ja keskpingevõrku. Lisaks on praeguse TEN-E raamistiku hindamine näidanud viivitusi selliste ühishuviprojektide rakendamisel, mida peetakse vajalikuks liidu kliima- ja energiapoliitika eesmärkide saavutamiseks. 2020. aastal hilines 27 % elektrivaldkonna ühishuviprojektidest keskmiselt 17 kuud võrreldes nende algselt kavandatud käikulaskmise kuupäevaga. Olukorra parandamiseks püütakse uuendatud TEN-E määrusega saavutada eelkõige järgmised eesmärgid: ·teha võimalikuks määrata kindlaks sellised piiriülesed projektid ja investeeringud kogu ELis ja koos naaberriikidega, mis on vajalikud energiasüsteemi ümberkujundamiseks ja kliimaeesmärkide saavutamiseks; ·parandada taristu planeerimist energiasüsteemide lõimimiseks ja avamerevõrkude jaoks; ·lühendada ühishuviprojektide loamenetlusi, et vältida viivitusi energiasüsteemi ümberkujundamist hõlbustavate projektide puhul; ·tagada kulude jagamise töövahendite ja regulatiivsete stiimulite asjakohane kasutamine. Selles algatuses hinnati ja määrati kindlaks meetmed, millega lihtsustada ja tõhustada TEN-E määrust ning võimaluse korral vähendada nõuete järgimise ja regulatiivseid kulusid. Algatus võimaldab i) ühtlustada aruande- ja järelevalvekohustusi, ii) loobuda eelkonsulteerimise nõuetest, kui need on juba hõlmatud siseriiklike õigusnormidega samade või kõrgemate standardite alusel nagu TEN-E määruses, ning iii) lihtsustada ühishuviprojektide lisamist kümneaastasesse võrgu arengukavasse. Lihtsustamismeetmed toovad otsest kasu tänu halduskoormusega seotud jooksvate otseste kulude vähenemisele, mis tuleneb järelevalve- ja aruandekohustuste kahanemisest. Selline otsene kasu on peamiselt isiklik kasu teatavatele sidusrühmadele, näiteks projektiarendajatele. •Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega

TEN-E määruse hindamisel, mille komisjon viis läbi selle senise tulemuslikkuse hindamiseks, jõuti järeldusele, et praegune raamistik ei ole olnud piisavalt paindlik, et aja jooksul kohaneda liidu poliitikaeesmärkide muutumisega. See on eriti oluline, arvestades ELi energia- ja kliimapoliitika arengut, eelkõige CO2-heite vähendamise eesmärkide suuremat tähtsust ja ambitsioonikust. Pariisi kokkulepe ja Euroopa roheline kokkulepe nõuavad praeguste energiataristute märkimisväärset ümberkujundamist, et 2050. aastaks oleks võimalik täielikult lõimitud CO2-neutraalne energiasüsteem. Kuigi TEN-E määruse esialgsed eesmärgid – energiavarustuskindlus, turgude lõimimine, konkurents ja säästvus – on endiselt asjakohased, kehtestatakse läbivaadatud TEN-E määruse muudatused, millega tagatakse kooskõla CO2-heite vähendamise eesmärkidega ja vastavusse viimine kliimaneutraalsuse eesmärgiga ning taksonoomia määruses määratletud põhimõttega „Ära tekita olulist kahju“. Läbivaadatud TEN-E määruse üldpõhimõtted vastavad vajadusele tagada kooskõla mitmesuguste puhta energia paketis sätestatud sihtide ja eesmärkidega, eelkõige elektrituru direktiivi ja määrusega, energialiidu ja kliimameetmete juhtimist käsitleva määrusega ja taastuvenergia direktiiviga, eelkõige võimaldades taastuvate energiaallikate ulatuslikku kasutuselevõttu ja lõimimist ning toetades jaotusvõrguettevõtjate rolli suurendamist. Rohelise kokkuleppega ja asjakohaste heite vähendamise eesmärkidega seati transpordisektor varasematest eesmärkidest hoogsamale CO2-heite vähendamise teele. Seega peaks naftanõudlus järsult vähenema ja kogu vaibumatu naftatarbimine järk-järgult kahanema. Seepärast ei hõlma käesolev määrus kooskõlas rohelise kokkuleppe eesmärkidega naftatarnetaristut. Kuigi hindamine ei viidanud otsesele ebakõlale kehtiva TEN-E määruse ja energiatõhususe direktiivis sisalduvate erimeetmete vahel, tugevdavad läbivaadatud sätted energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtet tulevases valdkondadevahelises taristu planeerimises. Euroopa ühendamise rahastu täiendab TEN-E määrust, tegeledes suure sotsiaal-majandusliku ja ühiskondliku väärtusega, kuid äriliselt mittetasuvate ühishuviprojektide rahastamispuudujäägiga. Euroopa ühendamise rahastust finantsabi saamise õigus on seotud läbivaadatud TEN-E määrusega hõlmatud taristukategooriate ulatusega, võttes arvesse, et ühishuviprojekti staatuse saamine TEN-E raames on Euroopa ühendamise rahastust piiriüleste taristuprojektide rahastamise eeltingimus. •Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega Tugevdades ühishuviprojektide olemasolevat säästlikkuse hindamist läbivaadatud TEN-E määruse raames, on komisjoni eesmärk suurendada algatuse sidusust liidu säästvate investeeringute raamistiku taksonoomia oluliste aspektidega. Taksonoomia määrusega kehtestatakse raamistik selliste kriteeriumide määratlemiseks, mille alusel määratakse kindlaks, kas majandustegevusala kvalifitseerub keskkonnasäästlikuks, kehtestades seega avalikustamiskohustused erasektori finants- ja mittefinantsettevõtetele, kes suunavad kapitali (rohkem) keskkonnasäästlikesse majandustegevusaladesse, mis on määratletud kuue keskkonnaeesmärgi kaalumisel. Ühishuviprojektide puhul järgitakse olulise kahju ärahoidmise põhimõtet, nagu on väljendatud rohelises kokkuleppes ning mis on kooskõlas taksonoomiamääruse artikliga 17. Selleks et piirata mõju keskkonnale, järgitakse taristu planeerimisel ja taristu puuduste kindlakstegemisel energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtet ning kaalutakse esmajärjekorras kõiki asjakohaseid taristuga mitteseotud lahendusi, et kõrvaldada tuvastatud puudused, tuginedes ulatuslikule sidusrühmade kaasamise protsessile. Lisaks peaksid projektiarendajad esitama projekti rakendamise ajal aruande keskkonnaalaste õigusaktide järgimise kohta, tagamaks, et projektid ei kahjusta keskkonda oluliselt. See aruandlus on tähtis osa järelevalveprotsessist ja järgnevate liidu loendisse kandmise taotluste jaoks. Lisaks kehtestatakse määrusega ühishuviprojektidele nõue lõimida kliimamuutustega kohanemise meetmed. ELi toimimise lepingu artikli 171 lõikes 3 on sätestatud võimalus, et liit võib otsustada teha koostööd kolmandate riikidega vastastikust huvi pakkuvate projektide edendamiseks ning võrkude koostoimimisvõime tagamiseks liidu naabruses. Selline koostöö võib aidata vähendada kasvuhoonegaaside heidet liidus ja kolmandates riikides, aidates seega kaasa rohelise kokkuleppe eesmärkide saavutamisele. Vastastikust huvi pakkuvate projektide lisamine läbivaadatud TEN-E määrusesse võtaks arvesse kolmandate riikidega energiavõrkude sidumise kasvavat rolli ja võimaldaks laiendada liidu õigusraamistiku rakendamisest saadava kasu ulatust väljapoole liidu piire. Arvesse võetakse ka komisjoni teatist Lääne-Balkani majandus- ja investeerimiskava kohta. Läbivaadatud TEN-E määruse eesmärk, kooskõlas taaste ja vastupidavuse rahastamisvahendi eesmärkidega, on lahendada mõned püsivad probleemid, mida võimendab ka tervishoiukriis, nagu viivitused projektide rakendamisel ja piiriüleste taristuprojektide juurdepääs rahastamisele. Olenevalt liikmesriikide eesmärkidest rahastatakse piiriüleseid arukaid ja säästva energia ühendusi vaid vähesel määral taaste ja vastupidavuse rahastamisvahendist. Konkreetsed toetusmeetmed, mida liikmesriigid võivad otsustada anda ühishuviprojektidele, võivad kvalifitseeruda riigiabiks. Sellised meetmed nõuaksid riigiabi eeskirjade kohast erihindamist. Ühishuviprojekti staatus on riigiabi eeskirjade seisukohast oluline nii 2014. aasta üldise grupierandi määruse kui ka 2014.–2020. aasta energia- ja keskkonnaabi suuniste kohaselt. Oluline on meelde tuletada, et ühishuviprojektide toetamiseks võetud riiklikud meetmed, mis ulatuvad kaugemale kulude piiriülesest jaotamisest ja TEN-E määruses osutatud investeerimisstiimulitest, võivad kujutada endast riigiabi ning neid võidakse hinnata riigiabi eeskirjade alusel. See on eriti oluline elektrolüüsiseadmete ja salvestamise projektide puhul, millel võib olla otsesem mõju energiatootmise turgudele. 2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS •Õiguslik alus Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 170 on sätestatud, et liit aitab kaasa üleeuroopaliste võrkude rajamisele ja arendamisele, sealhulgas energeetika taristu valdkonnas. Liit peab edendama riikide võrkude omavahelist ühendamist. TEN-E määrus põhineb Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklil 172, milles on sätestatud õiguslik alus, et võtta vastu suunised, mis hõlmavad üleeuroopaliste võrkude valdkonnas kavandatud eesmärke, prioriteete ja meetmete põhisuundi, nagu on sätestatud artiklis 171. Suunistes määratakse kindlaks ühist huvi pakkuvad projektid, mis on vajalikud TEN-E määruse poliitiliste eesmärkide saavutamiseks. Suunistes sätestatakse ka tingimused, mille alusel võib liit ühishuviprojekte rahaliselt toetada. •Subsidiaarsus (ainupädevusse mittekuuluva valdkonna puhul) Energiaülekande taristul (sealhulgas ühendatud avamerevõrgu ja nutivõrgu taristul) on oma piiriülese mõju tõttu Euroopa lisaväärtus ning see on kliimaneutraalse energiasüsteemi saavutamiseks hädavajalik. TEN-E määrus on andnud väärtust ning aidanud kaasa liidu energiaturu lõimimise, konkurentsi ja energiavarustuskindlusega seotud tulemuste saavutamisele. Piiriülese energiataristu arendamiseks on vaja liikmesriikidevahelise piirkondliku koostöö raamistikku. Üksikud liikmesriikide määrused ja meetmed ei ole piisavad, et neid taristuprojekte tervikuna ellu viia. Energia siseturg nõuab piiriülest taristut, mille arendamine eeldab kahe või enama liikmesriigi koostööd, kuid kõigil neil on oma õigusraamistik. TEN-E määrus on andnud lisaväärtust võrreldes sellega, mida oleks olnud võimalik saavutada üksnes riiklikul või piirkondlikul tasandil. Alates selle jõustumisest on üle 40 olulise energiataristuprojekti rakendamine aidanud enamikul liikmesriikidel saavutada 2020. aastaks seatud 10 % omavahelise ühendamise eesmärgi ning hästi ühendatud ja kriisidele vastupidava gaasivõrgu. Liidu energiaturg on lõimitum ja konkurentsivõimelisem kui 2013. aastal ning liidu energiajulgeolek on paranenud. Juurdepääs Euroopa ühendamise rahastu sihtotstarbelisele rahastamisele võimaldas rakendada 95 ühishuviprojekti, mille jaoks oli muidu raske saada rahastust turureeglite alusel. Eespool nimetatud edusamme ei oleks saanud saavutada üksnes liikmesriikide meetmetega. Eri sidusrühmad kinnitasid TEN-E määruse lisaväärtust, osutades piirkondliku koostöö tähtsusele piiriüleste projektide rakendamisel, läbipaistvusele, õiguskindlusele ja rahastamisele juurdepääsule. •Proportsionaalsus Algatus on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega. See kuulub Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 170 kohaste üleeuroopaliste energiavõrkude valdkonna meetmete alla. Sekkumine on proportsionaalne määratletud probleemide ulatuse ja olemusega ning seatud eesmärkide saavutamisega. Ettepanek ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik taotletava üldeesmärgi saavutamiseks, et hõlbustada piisava energiataristu õigeaegset arendamist kogu liidus ja selle naabruses, võimaldamaks liidu energia- ja kliimaeesmärkide saavutamist kooskõlas Euroopa rohelise kokkuleppega, eelkõige seoses 2030/50. aasta eesmärkidega, sealhulgas kliimaneutraalsuse eesmärgiga, ning turgude lõimimise konkurentsivõime ja energiavarustuskindlusega.

Hindamise tulemuste põhjal hindas komisjon mitut poliitikavarianti, mis kuuluvad praeguse TEN-E raamistiku nelja mõjuvaldkonda, nagu kohaldamisala, valitsemine / taristu planeerimine, lubade andmine ja üldsuse osalemine ning reguleerimine. Variantide hindamine ja võrdlus (vt eelkõige lisatud mõjuhinnangu punktid 7 ja 8) näitab, et kindlaksmääratud eesmärkide saavutamiseks ei ole ükski variant üksi piisav. Erieesmärkide saavutamiseks kõige sobivamate poliitikavariantide paketi kindlaksmääramine põhineb hindamisel, mis hõlmab proportsionaalsuse põhimõtet. Paketi eesmärk on tulevikukindel TEN-E määrus. Määruse tulevase reguleerimisala variandid hõlmavad kõiki tehnoloogiaid, mis on vajalikud energiasüsteemi ümberkujundamiseks ja kliimaeesmärkide saavutamiseks. Määratlused on samal ajal konkreetsed ja piisavalt laiad, et võtta arvesse tehnoloogia arengut nii palju kui võimalik. Ühishuviprojektide valikuraamistikus ja uues lähenemisviisis sektoriülesele taristuplaneerimisele on sätestatud eesmärkide ja kriteeriumide põhielemendid. Tulevase raamistikuga säilitatakse piirkondlike rühmade roll valikuprotsessis, et täpsustada ja kohandada neid elemente uute poliitiliste prioriteetide ja tehnoloogia arenguga, võttes arvesse ka piirkondlikku konteksti. •Vahendi valik Kehtiva määruse üldisest positiivsest hinnangust lähtudes on valitud vahend määrus, mis on tõhus vahend, mida kohaldatakse otse ning mis on tervikuna siduv, tagades ühetaolise rakendamise ja õiguskindluse.



3. JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED •Praegu kehtivate õigusaktide järelhindamine või toimivuse kontroll 2019. aasta märtsis leppisid kaasseadusandjad osana Euroopa Parlamendi ja nõukogu vahelisest osalisest poliitilisest kokkuleppest Euroopa ühendamise rahastu kohta aastateks 2021–2027 kokku vajaduses hinnata 31. detsembriks 2020 üleeuroopalise energiataristu suuniste kohta käiva määruse nr 347/2013 (TEN-E määrus) mõjusust ja poliitika sidusust. 2019. aasta detsembris osutati komisjoni teatises Euroopa rohelise kokkuleppe kohta sõnaselgelt vajadusele vaadata TEN-E määrus läbi, et tagada kooskõla kliimaneutraalsuse eesmärkidega. Pidades silmas TEN-E määruse hindamise ja läbivaatamise ajakava, valis komisjon „paralleelse hindamise ja mõjuhinnangu“. TEN-E määruse hindamine toimus 2019. aasta jaanuarist 2020. aasta septembrini. Hindamise käigus hinnati, mil määral on TEN-E määrus seni saavutanud seatud eesmärke, tehes kindlaks tegurid, mis on aidanud kaasa nende saavutamisele või seda takistanud. Konkreetselt hinnati määruse tulemuslikkust võrreldes lähteolukorraga (st olukorraga ilma määruseta), et hinnata, kas sellel on olnud oluline mõju ja lisaväärtus. Lühidalt öeldes vaadeldi hindamises järgmist: • kuidas ja miks on kehtiv TEN-E määrus toiminud hästi või mitte nii hästi ning millised tegurid on aidanud kaasa selle eesmärkide saavutamisele või seda takistanud; • määruse mõju, eelkõige seoses edusammudega selle eesmärkide saavutamisel. Paralleelse lähenemisviisiga tagati, et hindamise tulemustest võetakse baaselemendid, et teha järeldus selle kohta, mil määral jääb määrus eesmärgipäraseks ja asjakohaseks ka tulevikus, pidades silmas vastuvõetud või kavandatud poliitikaalgatusi, mis kiirendavad CO2-heite vähendamist keskpikas ja pikas perspektiivis. Tulevikku suunatud elementidega vaadeldi, kuidas tagada, et olemas oleks toimiv energiataristu, mis oleks kooskõlas suurema CO2-heite vähendamise ja taastuvenergia kasutuselevõtu eesmärkidega ning osutaks sekkumisvaldkondadele. Kooskõlas TEN-E määruse kohaldamisala ja kohaldatavusega hõlmas hindamine kõiki liikmesriike. Kooskõlas parema õigusloome suunistega kohaldati TEN-E määruse tulemuslikkuse hindamiseks viit kriteeriumi: tulemuslikkus, tõhusus, asjakohasus, sidusus ja liidu lisaväärtus. Hindamine on näidanud, et alates 2013. aastast on TEN-E määruse ja ühishuviprojektide rakendamise tulemusena kõigis piirkondades energiaühendused kogu liidus suurenenud. Suurem omavaheline ühendamine parandas tõhusalt liikmesriikide võrkude lõimimist, mis omakorda muutis liidu energiaturu lõimitumaks ja konkurentsivõimelisemaks kui enne TEN-E määruse rakendamist. Elektri hulgihinnad ühtlustusid peaaegu kõigis liikmesriikides. Samuti lähenesid gaasihinnad. Alates 2013. aastast on gaasivarustuskindlus tänu uutele ühendustele ja veeldatud maagaasi terminalidele oluliselt suurenenud. Ühishuviprojektid on aidanud saavutada TEN-E määruse praeguseid eesmärke, nagu oli kavandatud 2013. aastal. Samas ei kajasta kehtiva TEN-E määruse taristukategooriad uusi kliimaeesmärke, kliimaneutraalsuse eesmärki ega uusimat tehnoloogia arengut. Neid edusamme tuleks arvesse võtta määrusega hõlmatud taristukategooriates, ühishuviprojektide valikukriteeriumides ning prioriteetsetes koridorides ja teemavaldkondades. Ühishuviprojektide väljaselgitamise ja valimise protsess piirkondlikes rühmades on osutunud tõhusaks koostöö parandamisel ja piiriüleste projektide üle otsustamise võimaldamisel piirkondliku ja Euroopa lähenemisviisi alusel. Kümneaastaste võrgu arengukavade protsess on osutunud tõhusaks esimese sammuna ühishuviprojektide väljaselgitamisel. Kuigi Euroopa põhivõrguettevõtjate võrgustikel ja ülekandevõrguettevõtjatel on protsessis oluline roll, on vaja peamiste sisendite ja eelduste suuremat kaasavust ja kontrolli, et suurendada protsessi usaldusväärsust. Kulude piiriülese jaotamise mehhanism on olulise tähtsusega, et võimaldada projektide rakendamist. Paljudel juhtudel ei vähendanud kulude piiriülene jaotamine siiski projekti rahastamispuudujääki, nagu oli mõeldud. Kuigi loamenetlusi on lühendatud, on mõnel juhul loamenetlused endiselt pikad. Selle põhjused on siiski peamiselt seotud riikliku rakendamisega ja jäävad väljapoole TEN-E määruse reguleerimisala. Euroopa ühendamise rahastust 95 projektile antud finantsabi võimaldas neid tõhusalt ellu viia. Uuringute jaoks antud toetused aitasid projektidel vähendada riske varajases arendusetapis, samas kui tööde tegemise toetustega toetati projekte, mis käsitlesid peamisi kitsaskohti, mida turupõhise rahastamisega ei olnud võimalik piisavalt lahendada. Hindamisel leiti, et määrusest saadav kasu kaalub üles selle kulud, tõendades selle tõhusust. TEN-E määrus tõi suurenenud energiavarustuskindluse ning lõimitumate ja konkurentsivõimelisemate energiaturgude kaudu sotsiaal-majanduslikku kasu. Määrus aitas parandada ka teabe kättesaadavust, koordineerimist ja läbipaistvust.

TEN-E määruse esialgsed eesmärgid – energiavarustuskindlus, turgude lõimimine, konkurents ja säästvus – on endiselt asjakohased. Pariisi kokkuleppest ja Euroopa rohelisest kokkuleppest tulenevad suuremad kliimaeesmärgid nõuavad siiski eesmärkide tasakaalustamist, et täita CO2 heite vähendamise eesmärgid ning aidata kaasa kliimaneutraalsuse saavutamisele. Hindamisel ilmnes vähe tõendeid TEN-E määruse sisemise sidususega seotud probleemide kohta, välja arvatud võimalikud mehaanilised muudatused ja paindlikkuse puudumine kiiresti arenevate poliitikavaldkondadega kohanemisel. TEN-E määrus andis tulemusi, mida ei oleks muidu saanud saavutada liikmesriikide tasandil võetavate meetmetega, tõestades nii liidu lisaväärtust. •Konsulteerimine sidusrühmadega Üldiselt usuvad sidusrühmad suuresti, et ühishuviprojektide protsess võimaldab valida kõige asjakohasemad ühishuviprojektid TEN-E määruse eesmärkide täitmiseks piirkondliku koostöö kaudu piirkondlikes rühmades. Kuigi valikukriteeriume peetakse põhimõtteliselt asjakohaseks, kutsusid sidusrühmad üles tagama kooskõla kliimaeesmärkidega põhjaliku säästvuse kontrolli kaudu. Samuti peavad mõned valitsusvälised organisatsioonid ja sektori sidusrühmad arukate võrkude projektide puhul kasutatavaid kriteeriume liiga piiravaks. Sidusrühmad väljendasid arvamust, et TEN-E määruses ei käsitleta täielikult selliseid põhiküsimusi nagu taastuvenergia ulatuslikum lõimimine, energiatõhususe parandamine ja kliimamuutuste leevendamine. Vastused osutasid mõningatele ebakõladele TEN-E määruse ja muude liidu tasandi poliitikavaldkondade või algatuste vahel, nagu Euroopa roheline kokkulepe / pikaajaline CO2-heite vähendamise strateegia. Et need probleemid lahendada, peeti asjakohaseks lisada TEN-E raamistikku järgmised taristukategooriad: vesinikutaristud ja arukad gaasijaotusvõrgud, elektrienergiast gaasi tootmine, elektrilaadimise/vesinikutankimise taristuid toetav energiavõrk ja avamere tuuleenergia hübriidprojektide energiavõrk. Spetsiaalse vesinikutaristu, arukate gaasivõrkude ja elektri jõul gaasi tootmise tehnoloogiate toetamise suhtes ei leitud aga üksmeelt, eelkõige valitsusvälistes organisatsioonides. Sidusrühmad, eelkõige kodanikuühiskond, valitsusvälised organisatsioonid ja elektritööstusharu ühendused väljendasid üsna vähest toetust CO2-võrkudele ja eelkõige CO2 ladustamisele. Siiski näitas CO2-võrkude taristukategooriana hõlmamise kohta saadud vastuste täiendav analüüs, et on vähe märke selle kohta, et CO2-võrgud tuleks TEN-E määrusest eemaldada. Mis puudutab eri osalejate valitsemist ja rolli, siis kutsusid sidusrühmad üles vähendama Euroopa põhivõrguettevõtjate võrgustike rolli, mis tugevdaks ühtlasi jaotusvõrguettevõtjate ja muude sidusrühmade, näiteks valitsusväliste organisatsioonide rolli. Kuigi loamenetlused on pärast TEN-E määruse jõustumist lühenenud, sõltub nende tõhusus suuresti riiklikust rakendamisest, nagu osutasid eri sidusrühmad. Kuigi loa andmise tähtaegade pikenemise üks põhjuseid on endiselt keerukad riiklikud menetlused, lisanduvad sellele muud põhjused, nagu ühishuviprojektide keskkonnaküsimused ja üldsuse vastuseis, mis põhjustavad projektide vastu pikalevenivaid kohtuasju. TEN-E kohased avaliku konsultatsiooni nõuded näivad olevat suurendanud teadlikkust ühishuviprojektidest, parandanud üldsuse osalemist ja usaldust protsessi vastu. Tundub siiski, et sätetel on üldsuse heakskiidu suurendamisele piiratud mõju, mis on peamiselt tingitud tajutavast (ajakohase) teabe puudumisest taristuvajaduste kohta ja tagasiside puudumisest projektide kavandamise kohta. Suur osa vastanutest hindas väärtuslikuks TEN-Es kasutusele võetud lähenemisviisi kulude jagamiseks liikmesriikide vahel, et teha võimalikuks piiriülest kasu toovad projektid, ehk kulude piiriülese jaotamise mehhanismi, kuna sellega lahendati olemasolev ebavõrdsus kulude ja tulude vahel. Kulude piiriülene jaotamine osutub mõnel juhul tõhusaks, kuigi mehhanismi hindamine ja andmete hankimise keerukus, investeerimisotsuse tegemiseni kuluv lisaaeg ja otsuse aluseks olevate ühemõtteliste tulemuste puudumine on tegurid, mis vähendavad sidusrühmade rahulolu protsessiga. Sidusrühmad on üldiselt ühel meelel selles, et TEN-E määrusel on liidu lisaväärtus ja liikmesriigid ei oleks saanud selle tulemusi eraldi saavutada. Võrdne enamus märkis, et TEN-E määruses käsitletud küsimused nõuavad jätkuvalt liidu tasandi meetmeid. Lisaks usub enamik vastajaid, et TEN-E määruse eelised kaaluvad üles selle kulud. •Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine Ettepanek ja selle aluseks olev mõjuhinnang tuginevad tõenditele, mis on saadud määruse nr 347/2013 (üleeuroopaliste energiavõrkude suuniste kohta) hindamisest, sidusrühmade sisendist selleteemalistesse ulatuslikesse konsultatsioonidesse ning kirjandusülevaatest, ühishuviprojektide portfelli analüüsist ja modelleerimisest. Kirjandusülevaade hõlmas TEN-E määruse põhielemente käsitlevate temaatiliste uuringute tulemusi, TEN-E määruse vahehindamise tulemusi ning muude asjakohaste komisjoni algatuste raames tehtud hindamisi. Analüüsis võeti arvesse ka energiataristut ja sellega seotud poliitikat käsitlevate sidusrühmade foorumite raames vastu võetud ametlikke järeldusi. Samuti võeti arvesse ACERi iga-aastaseid konsolideeritud seirearuandeid elektri ja gaasi ühishuviprojektide, võimsuse suurendamise projektide ja virtuaalsete ühenduspunktide edusammude kohta ning muid ajakohastatud andmeid kulude piiriülese jaotamise otsuste ja projektipõhiste riskil põhinevate stiimulite kohta. •Mõjuhinnang

Parema õigusloome suuniseid järgides viis komisjon läbi mitme poliitikavariandi mõjuhinnangu. Seda tööd toetas struktureeritud konsultatsioon komisjoni sees talitustevahelise juhtrühma kaudu. Mõjuhinnang esitati arutamiseks õiguskontrollikomiteele. Õiguskontrollikomitee 25. septembri 2020. aasta esimeses (negatiivses) arvamuses esitatud soovitustele reageeriti järgmiselt: i) selgitati täiendavalt kehtiva TEN-E määruse tausta ja põhielemente, ii) toodi esile kehtiva TEN-E määruse edu ja puuduste hindamise peamised järeldused ning seostati need süstemaatiliselt probleemi määratlusega, iii) täpsustati probleemi määratlust, et paremini selgitada, kuidas sobitub TEN-E raamistik rohelise kokkuleppe uude poliitikakonteksti ning kuidas on eesmärgid ja valikuvariandid seotud probleemide ja nende aluseks olevate teguritega, iv) selgitati paremini, miks eelistatud variantide pakett sobiks kõige paremini tuvastatud probleemide lahendamiseks, ning v) täpsustati edunäitajaid. Õiguskontrollikomitee 1. detsembri teine arvamus oli positiivne ja sisaldas reservatsioone, mida käsitleti järgmiselt: i) selgitati täiendavalt TEN-E määruse ja taksonoomiamääruse erinevat reguleerimisala ja eesmärki, ii) selgitati, et kavandatud muudatuste kombineeritud mõju viib ühishuviprojektide valiku kooskõlla ELi poliitikaeesmärkidega, sealhulgas rohelise kokkuleppega, iii) selgitati täiendavalt, miks peetakse eelistatud variantide paketti tulevikukindlaks, ja iv) selgitati paremini, et riiklik rakendamine ja jõustamine on keskne küsimus loamenetluse viivitustega tegelemisel, ning kuidas saab eelistatud variant aidata kaasa ühishuviprojektide õigeaegsele rakendamisele. Mõju hindamise käigus kaaluti kõigis valdkondades mitmesuguseid meetmeid, et tegeleda tuvastatud probleemide ja probleemide põhjustega, saavutamaks algatuse eesmärgid. Pärast nende mõjususe, tõhususe, sidususe ja proportsionaalsuse hindamist leiti, et seatud eesmärkide saavutamiseks on kõige sobivam eelistatud variantide pakett. Eelistatud variantide pakett sisaldab järgmisi põhisätteid: ·arukate elektrivõrkude rahastamiskõlblikkuse kriteeriumide ajakohastamine ·välja jätta maagaasitaristu, kuid lisada vesinik, elektri jõul gaasi tootmine ja arukad gaasivõrgud ·vastastikust huvi pakkuvate projektide lisamine ·lõimitud avamere arengukavad ·tugevam valitsemine ja säästvus ·projekti rakendamise kiirendamine ·ühtne kontaktpunkt merepiirkonna kohta avamere taastuvenergia projektide jaoks ·täielike investeerimiskulude lisamine. TEN-E tulevase reguleerimisala puhul on põhiküsimus see, kas maagaasitaristut tuleks jätkuvalt pidada rahastamiskõlblikuks taristukategooriaks või mitte. Mõjuhinnangu punktides 6 ja 7 esitatud analüüsi põhjal näib metaani gaasitaristu väljajätmine olevat kõige tõhusam ja sidusam lähenemisviis. Samal ajal näis vesinikutaristu lisamine TEN-E raamistiku reguleerimisalasse olevat õigustatud, arvestades selle eeldatavat kasvavat rolli teatavate sektorite CO2-heite vähendamisel ja piiriülese kaubanduse potentsiaali. Kokkuvõttes tagaksid need muudatused, et tulevane TEN-E hõlmaks kõiki taristukategooriaid, mida on vaja liidu energia- ja kliimaeesmärkide saavutamiseks kooskõlas Euroopa rohelise kokkuleppega, eelkõige seoses 2030/50. aasta eesmärkidega. Seoses taristu planeerimise tulevase lähenemisviisiga tundub taristu planeerimise põhjalik muutmine põhjendamatu, arvestades piiratud lisakasu ja tehingukulude märkimisväärset suurenemist, mis vähendab tõhusust ja võib muuta vahendi praeguse lähenemisviisi tugevdamisega võrreldes vähem tõhusaks. Võttes aga arvesse praeguse olukorra eripära ning eeldatavat panust pikaajaliste kliima- ja energiaeesmärkide saavutamisse, tundub avamerevõrkude puhul olevat õigustatud radikaalsem muutus. Avamerevõrkude ja sektoritevahelise taristu planeerimisega seotud variandid parandavad valitsemist ja taristu planeerimise raamistikku, et oleks võimalik kindlaks määrata energiasüsteemi ümberkujundamiseks ja kliimaeesmärkide saavutamiseks vajalikud projektid, kooskõlas iga merepiirkonna avamere taastuvenergia potentsiaaliga, keskkonnakaitsega ja muude merekasutusviisidega. Kaks peamist parandust on järgmised: esiteks, avameretaristu lõimitud võrgu arengukava kehtestamine, mis põhineb liikmesriikide ühistel siduvatel kohustustel seoses avamere taastuvenergia kasutuselevõtu ulatusega igas merepiirkonnas (ülevalt alla lähenemisviis avamere planeerimisel); teiseks, kümneaastase võrgu arengukava väljatöötamisse kaasatud peamiste osalejate rollide kohandamine komisjoni ja ACERi tugevdatud järelevalvega Euroopa põhivõrguettevõtjate võrgustike üle. Poliitikavariandid, mis käsitlevad lubade andmist ja reguleerimist, täiendavad neid parandusi, et hõlbustada kindlaksmääratud ühishuviprojektide õigeaegset väljatöötamist: a) avameretaristu ühtse kontaktpunkti loomine merepiirkonna kohta, b) juurdepääs kiireloomulistele kohtumenetlustele, kui need on olemas, ja c) täielike investeerimiskulude lisamine piiriülesesse kulude jaotamisse. Lisaks avamerevõrkudega seotud muudatustele kohaldatakse muudatusi läbivaadatud TEN-E määruse reguleerimisala ja kõigi rahastamiskõlblike taristukategooriate suhtes. Eespool nimetatud kasusid laiendatakse ka projektidele, mis ühendavad liidu kolmandate riikidega (vastastikust huvi pakkuvad projektid), võttes arvesse nende eeldatavat kasvavat rolli kliimaeesmärkide saavutamisel. Lisaks on mitmed tehnilised võimalused (vt mõjuhinnangu 9. lisa) osa poliitikapaketist: loamenetluse kiirendamine, ühishuviprojektide läbipaistvuse suurendamine, arukate võrkude projektide puhul kulude piiriülese jaotamise võimalus, kulude piiriülese jaotamise sätete selgitamine ja investeerimisstiimulite ajakohastamine. Lisaks eemaldatakse taristukategooriate ja teemavaldkondadena naftatorujuhtmed ja elektrikiirteed. Mõju hindamine tugineb suuresti kvalitatiivsele lähenemisviisile. Kõigi variantide mõju ei olnud võimalik kvantifitseerida, sest puudusid projektispetsiifilised andmed, eelkõige uute taristukategooriate kohta. Lisaks on kavandatud muudatused peamiselt praeguse suhteliselt hästi toimivaks peetava raamistiku järkjärgulised parandused. Rahastamisvahendi reguleerimisala kohandamine, tagades taristukategooriate kooskõla kliimaneutraalsuse eesmärgiga, vähendab kasvuhoonegaaside heidet, mida toetab optimaalne ja tõhus lõimitud taristu planeerimine, mis samuti vähendab võimalikku keskkonnamõju. Kiirendatud loamenetlus võimaldab ka peamiste projektide kiiremat rakendamist, tuues seega kasu keskkonnale ja sotsiaal-majanduslikule arengule. Mõjuhinnangus määrati kindlaks järgmised peamised sihtauditooriumid, keda kõnealune algatus mõjutaks: Euroopa Liidu kodanikud ja tarbijad, valitsusvälised organisatsioonid, ELi reguleerivad asutused, riigi reguleerivad asutused; riigi pädevad asutused ning nende kohalikud ja piirkondlikud esindajad, Euroopa põhivõrguettevõtjate võrgustik (Euroopa elektri põhivõrguettevõtjate võrgustik ja Euroopa maagaasi ülekandesüsteemi haldurite võrgustik), jaotusvõrguettevõtjate haruorganisatsioonid, projektiarendajad, sealhulgas ülekandevõrguettevõtjad, energiatootjad/tööstus, akadeemikud ja teemaeksperdid. Eelistatud poliitikavariantide paketi otsene kasu on peamiselt seotud kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamise ja tõhususe ulatusliku parandamisega, mis saavutatakse koordineerituma lähenemisviisiga taristu planeerimisele Euroopa tasandil ja avamerel toimuvaks arendustegevuseks lubade andmise ühtlustamisega. Selline otsene kasu hõlmab nii kasu ühiskonnale, näiteks kasu ühiskonnale üldiselt kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamisest ja kliimaneutraalsuse eesmärgi saavutamisest, kui ka isiklikku kasu, nt lühemate loamenetlustega seotud väiksemad halduskulud. Lihtsustamismeetmed toovad otsest kasu tänu halduskoormusega seotud jooksvate otseste kulude vähenemisele, mis tuleneb järelevalve- ja aruandekohustuste kahanemisest. Selline otsene kasu on peamiselt isiklik kasu teatavatele sidusrühmadele, näiteks projektiarendajatele. Kaudne kasu hõlmab sektoripõhist kasu, kuna see stimuleerib turunõuet teatavate uuenduslike tehnoloogiate järele ja aitab omakorda kaasa tööhõive määra võimalikule suurenemisele.

Eelistatud variantide hindamine näitas sotsiaalse heaolu ja majanduse seisukohast positiivset mõju eri sidusrühmade kategooriatele. Sellist mõju eelistatud poliitikavariantide paketile ei olnud siiski võimalik täielikult kvantifitseerida ega rahaliselt väljendada, kuna see oleks nõudnud teavet tulevaste ühishuviprojektide kasutuselevõtu määra või uute või kujunemisjärgus taristukategooriate turu arenemise kohta, mis ei ole kättesaadav ja mida ei ole võimalik piisava stabiilsusega hinnata. Oluline on rõhutada, et üks üldine valikukriteerium iga ühishuviprojekti puhul on see, et selle võimalik üldine kasu kaalub üles selle kulud, sealhulgas pikemas perspektiivis. TEN-E määrusega ei kehtestata reguleerivaid makse, nagu tasud, lõivud, maksud jne. Eelistatud poliitikavariantide paketiga kaasnevad otsesed kulud nõuete täitmisega seotud kulude ja halduskoormuse näol ettevõtjatele (peamiselt projektiarendajad) ja haldusasutustele (riikide pädevad asutused, riikide reguleerivad asutused, komisjon ja ACER), et täita selles sisalduvaid sisulisi kohustusi või nõudeid. Eelistatud variantide paketi kohaldamine toob kaasa kaudsed kulud kodanikele/tarbijatele, ettevõtjatele ja haldusasutustele võrgutariifide suurendamise kaudu, et rahastada investeeringuid regulatiivsesse varabaasi. Euroopa ühendamise rahastu finantsabi võib aga leevendada mõju võrgutariifidele, kui ühishuviprojektil on oluline välismõju energiavarustuskindluse, solidaarsuse või innovatsiooni seisukohast. Praeguses etapis ei olnud võimalik neid kulusid kõigi meetmete puhul hinnata, kuid neid peetakse ebaoluliseks. Lisakulud oleksid praeguste kuludega võrreldes marginaalsed. Täiendavad jõustamiskulud riiklikul ja liidu tasandil sõltuvad rakendamisest. •Õigusnormide toimivus ja lihtsustamine Läbivaadatud TEN-E määruse eesmärk on vähendada aruandekohustusi, leides sünergia pädevate asutuste ja projektiarendajate aruandluse vahel. Selleks, et tagada läbipaistvus ja piirkondlike rühmade juurdepääs kõige ajakohasemale projekti rakendamise staatusele, saavutades ühtlasi korduvate kulude kokkuhoiu, võiks projektiarendajate aruandesse lisada pädevate asutuste aastaaruande. Teiseks vähendatakse ACERi järelevalvekohustusi iga kahe aasta tagant koostatavate aruanneteni, et hinnata uusi ühishuviprojektikandidaate, tuues kaasa tõhususe suurenemise ligikaudu 20 % võrra ACERi aruandlusalasest töökoormusest, mis vastab 60 000 euro suurusele aastasele kokkuhoiule (ehk 0,4 täistööajale taandatud töötajat aastas). Kolmandaks võimaldab läbivaadatud TEN-E määrus muuta eelkonsulteerimise enne ühishuviprojektide loamenetluse algatamist vabatahtlikuks, kui see on juba hõlmatud siseriiklike õigusnormidega samade või kõrgemate standardite alusel kui TEN-E määruses. Tagatakse üldsuse osalemine ning kohalike kogukondade ja sidusrühmade kaasatus, keda ühishuviprojekti loomine mõjutab, vältides ühtlasi kohustusi, mis täiendavad olemasolevaid riiklikke menetlusi. Neljandaks ja viimaseks soovitatakse uutes sätetes olemasolevate ühishuviprojektide lihtsustatud lisamist kümneaastastesse võrgu arengukavadesse, kus projektid, mis on kantud liidu ühishuviprojektide loendisse, mis on juba esitanud vajalikud haldus- ja tehnilised andmed kümneaastaste võrgu arengukavade protsessi jaoks, võivad saada kasu automaatsest lisamisest järgmistesse kavadesse, tingimusel et andmed jäävad samaks. Otsest mõju VKEde nõuete täitmisega seotud kuludele ega halduskuludele ei ole kindlaks tehtud. VKEd saaksid kasu suuremast konkurentsivõimest nendes tehnoloogiavaldkondades, mida tulevane TEN-E raamistik hõlmab või tugevdab (nt avamere taastuvenergia tööstusharu, digiteenused või vesinik). Algatus on kooskõlas digitaalse ühtse turuga ja liidu andmestrateegiaga. •Põhiõigused Eelduste kohaselt ei mõjuta algatus põhiõigusi. 4.MÕJU EELARVELE Mõju eelarvele on seotud Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööameti (ACER) ressurssidega. ACER võtab endale lisakohustused kümneaastase võrgu arengukava järelevaatamises. Selleks on vaja piiratud arvul lisaressursse (üks täiendav täistööajale taandatud töötaja, vt finantsselgitus). 5.MUU TEAVE •Rakenduskavad ning järelevalve, hindamise ja aruandluse kord Tuginedes olemasolevatele järelevalveprotsessidele, mis põhinevad projektiarendajate ja riiklike reguleerivate asutuste koostatud korrapärastel aruannetel, on välja töötatud mitu näitajat, et mõõta läbivaadatud TEN-E määruse iga erieesmärgi saavutamist. Õigusakti tegelikku mõju jälgitakse ja hinnatakse näitajate kogumi alusel, mis on kohandatud konkreetsete poliitikaeesmärkidega, mis tuleb õigusaktiga saavutada. Lisaks hinnatakse poliitikavariantide paketiga seotud nelja tegevuseesmärki näitajate kogumi alusel. Kõiki andmeid jälgitakse projektiarendajate ja riiklike reguleerivate asutuste korrapäraste aruannete alusel. Uue õigusakti tõhusus tuleks läbi vaadata 2026. aastal, mil oleks tulnud lõpule viia ühishuviprojektide teine valikumenetlus uue raamistiku alusel. •Selgitavad dokumendid (direktiivide puhul) Määrust rakendatakse liikmesriikides otse ja ühetaoliselt, mistõttu selgitavat dokumenti ei nõuta.

•Ettepaneku sätete üksikasjalik selgitus Läbivaadatud määruse I peatükis on esitatud üldsätted, eelkõige uute taristukategooriate sisu ja reguleerimisala, mida on muudetud, et kajastada üldeesmärki hõlbustada piisavate energiataristute õigeaegset arendamist kogu liidus ja selle naabruses, et võimaldada liidu energia- ja kliimaeesmärkide saavutamist kooskõlas Euroopa rohelise kokkuleppega, eelkõige seoses 2030/50. aasta eesmärkidega, sealhulgas kliimaneutraalsuse eesmärgiga, ning turgude lõimimist, konkurentsivõimet ja energiavarustuskindlust tarbijate ja ettevõtjate jaoks vähima kuluga. Kehtivaid artikli 2 lõiget 7, artikli 4 lõike 2 punkti c, artikli 4 lõiget 4 ning I, II ja IV lisa, milles määratletakse arukate elektrivõrkude kriteeriumid, on ajakohastatud, et võtta arvesse tehnilisi muutusi ning lisada innovatsiooni puudutavaid elemente ja digitaalseid aspekte, mida võiks arukate võrkude seadmete või paigaldiste puhul arvesse võtta. Arukate elektrivõrkude laiendatud ulatus kajastub valikukriteeriumide kohandamises. Lisaks on täiendavalt selgitatud projektiarendajate rolli. Arukad võrgutehnoloogiad peaksid samuti aitama parandada energiavõrguga seotud toetust suure võimsusega laadimisele, et toetada transpordisektori CO2 heite vähendamist. Sätted, mis käsitlevad maagaasielementide lisamist TEN-E reguleerimisalasse, eelkõige artikkel 4 ning I, II ja IV lisa, kajastavad nüüd energiavarustuskindluse märkimisväärset paranemist tänu TEN-E poliitika senisele rakendamisele. 2020. aastate alguseks, kui praegu ehitatavad gaasi ühishuviprojektid hakkavad tööle, peaks Euroopa saavutama hästi ühendatud ja kriisidele vastupidava gaasivõrgu ning kõigil liikmesriikidel hakkab olema juurdepääs vähemalt kolmele gaasiallikale. Arvestades, et tulevane maagaasinõudlus hinnanguliselt väheneb märkimisväärselt, kooskõlas rohelise kokkuleppe eesmärkidega, ei vaja maagaasitaristu TEN-E poliitika raames enam toetust. Teisest küljest kajastab läbivaadatud TEN-E määrus muutuvat gaasimaastikku, kus taastuvatel ja vähem süsihappegaasiheiteid tekitavatel gaasidel on suurem roll artiklites 2, 4 ning I, II ja IV lisas, luues arukate gaasivõrkude jaoks uue taristukategooria. See toetaks investeeringuid jaotus- ja/või ülekandetasandil, et lõimida võrku rohelised gaasid (tavaliselt biogaas ja biometaan, aga ka vesinik) ning aidata hallata sellest tulenevat keerukamat süsteemi, tuginedes uuenduslikele tehnoloogiatele. Kandidaatprojektid koosneksid mitmesugustest investeeringutest, mis on suunatud konkreetse gaasivõrgu arukamaks muutmisele ja süsinikdioksiidi heite vähendamisele. Selleks et toetada süsinikdioksiidiheite vähendamise vajadusi raskesti leevendatavates sektorites, hõlmab TEN-E spetsiaalseid uusi ja kohandatud vesinikuvõrke, millel on piiriülene tähtsus (sealhulgas vesiniku ülekandetorustikud ja nendega seotud seadmed, nagu kompressorid, hoidlad ja veeldatud vesiniku rajatised), ning elektrienergiast gaasi tootmise rajatised, mis ületavad teatavat piiriülese tähtsuse künnist (st mille eesmärk on varustada vähemalt kahte liikmesriiki). Vesinikuvõrgud kajastuvad asjakohaselt kogu liitu hõlmavates kümneaastastes võrgu arengukavades, mille koostab Euroopa maagaasi ülekandesüsteemi haldurite võrgustik. Artikli 4 lõikesse 2 lisatakse uued üldised valikukriteeriumid, et kajastada vastastikust huvi pakkuvate projektide lisamist määruse reguleerimisalasse, kui nad suudavad näidata märkimisväärset sotsiaal-majanduslikku netokasu vähemalt kahele liidu liikmesriigile ja vähemalt ühele kolmandale riigile. Selliseid projekte võib rahastamiskõlblikuna liidu loendisse lisada tingimusel, et kolmanda riigi õigusraamistik ühtlustatakse liidu omaga ning näidatakse, et need aitavad kaasa liidu üldiste energia- ja kliimaeesmärkide saavutamisele seoses energiavarustuskindluse ja CO2-heite vähendamisega. Kuna piiriülesed naftatorujuhtmed ei ole kooskõlas CO2-heite vähendamise pikaajaliste eesmärkidega ja rohelise kokkuleppega, ei lisata neid enam määrusesse. II peatükis on esitatud sätted, mis käsitlevad liidu ühishuviprojektide loendite koostamise protsessi piirkondlikes rühmades ning projektide valiku- ja järelevalvekriteeriume. Projektide valikukriteeriumid hõlmavad nüüd kohustuslikku säästvuse kriteeriumi kõigi taristukategooriate puhul koos vähemalt ühe muu kriteeriumiga (turgude lõimimine, energiavarustuskindlus, konkurents) projektide valiku etapis, et tagada sidusus liidu taristuvajaduste arengu ja CO2-heite vähendamise eesmärkidega. Lisaks võtab piirkondlik rühm nüüd ühishuviprojektide valikumenetluses arvesse projekti rakendamisel tehtud edusamme koos tõenditega läbipaistvuse ja aruandekohustuste kohta. II ja IV peatüki uute sätete eesmärk on parandada taristu planeerimist energiasüsteemide lõimimiseks. Selleks tugevdatakse läbivaadatud TEN-E määrusega kogu liitu hõlmava võrgu kümneaastase arengukava valitsemist, mis on elektri- ja gaasikategooriatega seotud ühishuviprojektide kindlakstegemise alus. Kuigi Euroopa põhivõrguettevõtjate võrgustikel ja ülekandevõrguettevõtjatel on protsessis oluline roll, on protsessi usaldusväärsuse suurendamiseks vaja suuremat kontrolli, eelkõige seoses tulevikustsenaariumide määratlemisega, pikaajaliste taristulünkade ja kitsaskohtade kindlakstegemisega ning üksikute projektide hindamisega. Seetõttu on Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööametil (edaspidi „koostööamet“) ja komisjonil sõltumatu valideerimise vajaduse tõttu protsessis suurem roll. III peatüki sätete eesmärk on lühendada ühishuviprojektide loamenetlusi, et vältida viivitusi projektides, mis hõlbustavad energiasüsteemi ümberkujundamist. Läbivaadatud TEN-E määrus toob esile vajaduse, et pädevad asutused kooskõlastaksid ja leiaksid sünergiaid naaberriikidega oma menetluste käsiraamatu väljatöötamisel, väldiksid loamenetluse käigus lisanõudeid või õigusaktide muudatusi ning näitaksid üles paindlikkust loa andmise etappide kohaldamisel sõltuvalt taristukategooriast, et kiirendada või lühendada lubade andmise üldist kestust. Läbivaadatud TEN-E määrusega võetakse kasutusele avamere ühtne kontaktpunkt, et lihtsustada ja kiirendada taastuvenergia avamerevõrkudele loa andmise menetlust, ja mis toimib olemasolevate merepiirkonna uuringute ja -kavade hoidlana, mille eesmärk on hõlbustada üksikute ühishuviprojektide loamenetlust ja teha selliste projektide kohta terviklikke otsuseid. Vältimaks seda, et varases etapis on vaja mitmeid konsultatsioone, peaks eelkonsulteerimine olema vabatahtlik, kui see on juba hõlmatud siseriiklike õigusnormidega samade või kõrgemate standardite alusel nagu kehtivas TEN-E määruses. Läbivaadatud TEN-E määruse kohaselt peaksid liikmesriigid tagama, et ühishuviprojektide suhtes kohaldatakse kiirendatud kohtumenetlusi vastavalt riiklikele õigusaktidele (kui need on olemas). Samuti tugevdatakse uute sätetega läbipaistvuskohustust projektiarendajate kui ühishuviprojektide rakendamist käsitleva teabe omaniku jaoks, kes peab avaldama ja ajakohastama spetsiaalseid veebilehti kõigi nende liikmesriikide keeltes, mida ühishuviprojektid läbivad või mõjutavad. Lisaks on projektiarendaja kohustatud võtma arvesse avalikel konsultatsioonidel avaldatud arvamusi ja näitama, kuidas seda on tehtud. Projektiarendaja avaldab oma veebisaidil aruande selle kohta, kuidas võeti arvesse avalike konsultatsioonide käigus avaldatud arvamusi, näidates ära, milliseid muudatusi on tehtud projekti asukohas, trajektooris ja kavandamises, või põhjendades, miks selliseid arvamusi ei ole arvesse võetud. V peatüki sätted toetavad vajadust arendada võrku, mis on vajalik taastuvenergia avamerevõrkudest elektrienergia tootmise märkimisväärseks eeldatavaks kasvuks. TEN-E tagab avamere ja maismaa elektrivõrkude kooskõlastatud pikaajalise planeerimise ja arendamise, eemaldudes seega projektipõhisest lähenemisviisist, minimeerides samal ajal keskkonna- ja kliimamõju. Selleks et tagada kulude jagamise vahendite ja regulatiivsete stiimulite asjakohane kasutamine, vaadatakse VI peatükis läbi kehtivad sätted, et suurendada selgust ja läbipaistvust kulude riikidevahelisel jaotamisel ning kiirendada investeerimist piiriülesesse taristusse. TEN-E näeb ette kohustuse lisada tariifidesse täielikult investeerimiskulud, millele järgneb taskukohasuse hindamine tarbijate jaoks. Konkreetsete projektide puhul, millega tõenäoliselt kaasnevad suuremad riskid, näiteks elektrienergia uuenduslikud ülekandetehnoloogiad, mis võimaldavad taastuvenergia, hajaenergia ressursside või nõudlusreageeringu ulatuslikku lõimimist omavahel ühendatud võrkudesse, ning energiatehnika ja digiteerimise projektid või projektid, millega kaasnevad suured tegevuskulud, peaksid õigusraamistikud pakkuma proportsionaalseid ja asjakohaseid stiimuleid investeeringuteks. VII peatüki uute sätetega ajakohastatakse uute taristukategooriate puhul projektide rahastamiskõlblikkust liidu finantsabi saamiseks. Kuigi vastastikust huvi pakkuvad projektid on rahastamiskõlblikud saama liidu finantsabi, on üksnes liidu territooriumil asuvad investeeringud rahastamiskõlblikud saama liidu finantsabi Euroopa ühendamise rahastust tööde tegemise toetuste kujul eritingimuste alusel.



2020/0360 (COD) Ettepanek:

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS üleeuroopalise energiataristu suuniste kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EL) nr 347/2013 EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 172, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust, võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust, toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt, arvestades, et: (1)komisjon esitas 11. detsembri 2019. aasta teatises „Euroopa roheline kokkulepe“ uue majanduskasvu strateegia, mille eesmärk on muuta liit õiglaseks ja jõukaks, nüüdisaegse, ressursitõhusa ja konkurentsivõimelise majandusega ühiskonnaks, kus 2050. aastaks ei ole enam kasvuhoonegaaside netoheidet ja kus majanduskasv on ressursikasutusest lahutatud. Komisjoni teatises kliimaalase sihtväärtuste kava kohta tehakse ettepanek suurendada kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamise taset 2030. aastaks vähemalt 55 %ni – eesmärk, mida toetas 11. detsembril 2020 Euroopa Ülemkogu –, ja selle aluseks olevas mõjuhinnangus kinnitatakse, et tuleviku energiaallikate jaotus on praegusest väga erinev, ning rõhutatakse vajadust energiaalased õigusaktid läbi vaadata ja neid vajaduse korral muuta. Praegused investeeringud energiataristusse on selgelt ebapiisavad tuleviku energiataristu ümberkujundamiseks ja ehitamiseks. See tähendab ka, et Euroopa energiasüsteemi ümberkujundamise toetamiseks on vaja taristut, sealhulgas kiiret elektrifitseerimist, taastuvelektri tootmise osakaalu suurendamist, taastuvate ja vähese CO2-heitega gaaside laialdasemat kasutamist, energiasüsteemide lõimimist ja uuenduslike lahenduste suuremat kasutuselevõttu. (2)Pärast komisjoni ettepanekuid paketi „Puhas energia kõikidele eurooplastele“ raames jõuti kokkuleppele siduvas liidu tasandi eesmärgis saavutada 2030. aastaks, et taastuvenergia moodustab vähemalt 32 % energia lõpptarbimisest, ja liidu tasandi peaeesmärgis saavutada vähemalt 32,5 % energiatõhusus. (3)ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni osaliste konverentsi 21. istungjärgu järgses 2015. aasta Pariisi kliimakokkuleppes (edaspidi „Pariisi kokkulepe“) on seatud pikaajaline eesmärk hoida üleilmne temperatuuri tõus tunduvalt alla 2 °C võrreldes tööstusajastu eelse tasemega ning jätkata jõupingutusi temperatuuri tõusu hoidmiseks alla 1,5 °C võrreldes tööstusajastu eelse tasemega, ning rõhutatakse, kui oluline on kohaneda kliimamuutuste kahjuliku mõjuga ning viia rahastamisvood kooskõlla vähese kasvuhoonegaaside heite ja kliimamuutuste suhtes vastupanuvõimelise arengu poole liikumisega. Euroopa Ülemkogu kinnitas 12. detsembril 2019 eesmärgi saavutada kooskõlas Pariisi kliimakokkuleppe eesmärkidega 2050. aastaks kliimaneutraalne liit. (4)Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 347/2013 (kehtiv TEN-E määrus) on kehtestatud eeskirjad üleeuroopalise energiavõrgu õigeaegse arendamise ja koostalitluse kohta, et saavutada Euroopa Liidu toimimise lepingu energiapoliitika eesmärgid – tagada energia siseturu toimimine, energiavarustuskindlus ja konkurentsivõimelised energiaturud liidus, edendada energia tõhusat kasutamist ja säästmist, arendada välja uusi ja taastuvaid energiaallikaid ning edendada energiavõrkude sidumist. Määrusega (EL) nr 347/2013 on kehtestatud raamistik, mis võimaldab liikmesriikidel ja asjaomastel sidusrühmadel teha piirkondlikul tasandil koostööd paremini ühendatud energiavõrkude arendamiseks, et ühendada praegu Euroopa energiaturgudest eraldatud piirkondi, tugevdada olemasolevaid piiriüleseid ühendusi ja aidata lõimida taastuvenergiat. Nimetatud eesmärke järgides aidatakse määrusega (EL) nr 347/2013 kaasa arukale, kestlikule ja kaasavale majanduskasvule ning tuuakse kasu kogu liidu konkurentsivõimele ja tema majanduslikule, sotsiaalsele ja territoriaalsele ühtekuuluvusele. (5)Määruse (EL) nr 347/2013 hindamine on selgelt näidanud, et raamistik on tõhusalt parandanud liikmesriikide võrkude lõimimist, stimuleerinud energiakaubandust ja seega aidanud kaasa liidu konkurentsivõimele. Elektri- ja gaasisektori ühishuviprojektid on oluliselt kaasa aidanud energiavarustuskindluse tagamisele. Gaasi puhul on taristu nüüd hästi ühendatud ja tarnekindlus on alates 2013. aastast tunduvalt paranenud. Piirkondlik koostöö piirkondlikes rühmades ja kulude piiriülese jaotamise kaudu on olulisel kohal, et teha võimalikuks projektide rakendamine. Paljudel juhtudel ei vähendanud kulude piiriülene jaotamine siiski projekti rahastamispuudujääki, nagu oli mõeldud. Kuigi enamikku loamenetlusi on lühendatud, on protsess mõnel juhul veel pikk. Oluline tegur on olnud Euroopa ühendamise rahastust antud finantsabi, sest uuringute jaoks antud toetused on aidanud projektidel vähendada riske varajastes arendusetappides, samas kui tööde tegemise toetustega on toetatud projekte, mis käsitlesid peamisi kitsaskohti, mida turupõhise rahastamisega ei olnud võimalik piisavalt lahendada. (6)TEN-E-poliitika on energia siseturu arendamise keskne vahend, mis on vajalik Euroopa rohelise kokkuleppe eesmärkide saavutamiseks. Et saavutada 2050. aastaks kliimaneutraalsus ja 2030. aastaks kasvuhoonegaaside heitkoguste suurem vähendamine, vajab Euroopa lõimitumat energiasüsteemi, mis rajaneb taastuvatel energiaallikatel põhineval suuremal elektrifitseerimisel ja gaasisektori CO2-heite vähendamisel. TEN-E poliitikaga saab tagada, et liidu energiataristu arendamine toetab vajalikku energiasüsteemi ümberkujundamist kliimaneutraalseks kooskõlas põhimõttega seada esikohale energiatõhusus. (7)Kuigi määruse (EL) nr 347/2013 eesmärgid jäävad suuresti samaks, ei kajasta praegune TEN-E raamistik veel täielikult energiasüsteemi oodatavaid muutusi, mis tulenevad uuest poliitilisest kontekstist ja eelkõige uuendatud 2030. aasta eesmärkidest ning Euroopa rohelise kokkuleppe kohasest 2050. aasta kliimaneutraalsuse eesmärgist. Peale uue poliitilise konteksti ja eesmärkide on viimasel kümnendil toimunud tehnoloogia kiire areng. Seda arengut tuleks arvesse võtta käesoleva määrusega hõlmatud taristukategooriates, ühishuviprojektide valikukriteeriumides ning prioriteetsetes koridorides ja teemavaldkondades. (8)Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivides (EL) 2019/944 ja 2009/73/EÜ on sätestatud energia siseturg. Kuigi energia siseturu väljakujundamisel on tehtud märkimisväärseid edusamme, on veel arenguruumi olemasoleva energiataristu paremal kasutamisel, taastuvenergia kasvavate koguste lõimimisel ja süsteemide lõimimisel. (9)Liidu energiataristut tuleks nüüdisajastada, et vältida avariisid ja suurendada avariikindlust ning taristu vastupanuvõimet looduslike või inimtegevusest tingitud õnnetuste, kliimamuutuse kahjuliku mõju ja julgeolekuohtude suhtes – eelkõige puudutab see nõukogu direktiivi 2008/114/EÜ kohaseid Euroopa elutähtsaid taristuid. (10)Olenemata jõupingutustest kliimamuutuste leevendamiseks peaks liidu energiataristu olema vastupidav vältimatutele mõjudele, mida kliimamuutused hinnanguliselt Euroopas tekitavad. Seetõttu on äärmiselt oluline tugevdada jõupingutusi, mis on seotud kliimamuutustega kohanemise, vastupanuvõime suurendamise, katastroofide ennetamise ja nendeks valmisolekuga.

(11)Energiavarustuskindlust, mis on määruse (EL) nr 347/2013 üks peamisi tõukejõude, on ühishuviprojektide kaudu märkimisväärselt parandatud. Lisaks eeldatakse komisjoni kliimaeesmärgi mõjuhinnangus, et maagaasi tarbimine väheneb märkimisväärselt, sest selle vaibumatu kasutamine ei ole kooskõlas CO2-neutraalsusega. Teisest küljest suureneb 2050. aastaks märkimisväärselt biogaasi, taastuva ja vähese CO2-heitega vesiniku ning sünteetiliste gaasiliste kütuste tarbimine. Seepärast ei vaja maagaasitaristu TEN-E poliitika raames enam toetust. Energiataristu kavandamine peaks kajastama seda muutuvat gaasimaastikku. (12)Arukate elektrivõrkude olulisust liidu energia- ja kliimapoliitika eesmärkide saavutamisel on tunnistatud komisjoni teatises energiasüsteemide lõimimise kohta. Kategooria kriteeriumid peaksid hõlmama tehnoloogia arengut seoses innovatsiooni ja digitaalsete aspektidega. Lisaks tuleks selgitada projektide edendajate rolli. Võttes arvesse transpordisektori energianõudluse eeldatavat märkimisväärset suurenemist, eelkõige elektrisõidukite puhul maanteedel ja linnapiirkondades, peaksid arukate võrkude tehnoloogiad samuti aitama parandada energiavõrguga seotud toetust piiriülesele suure võimsusega laadimisele, et toetada transpordisektori CO2-heite vähendamist. (13)Komisjoni teatises energiasüsteemide lõimimise kohta rõhutatakse vajadust energiataristu integreeritud planeerimise järele energiakandjate, taristute ja tarbimissektorite üleselt. Süsteemi selline lõimimine algab energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtte rakendamisest ning lõimimisel lähtutakse terviklikust lähenemisviisist, mis ulatub kaugemale üksikute sektorite hõlmamisest. Teatises käsitletakse ka süsinikuheite vähendamise vajadusi sektorites, kus selle piiramine on raske, nagu osa tööstusest või teatavad transpordiliigid, kus otsene elektrifitseerimine on praegu tehniliselt või majanduslikult keeruline. Tuleb teha investeeringuid vesiniku tootmisesse ja elektrolüüsiseadmetesse, mille puhul on edusamme suuremahulise kaubandusliku kasutuselevõtu suunas. Komisjoni vesinikustrateegias peetakse esmatähtsaks vesiniku tootmist taastuvelektri abil, mis on kõige puhtam lahendus ja kõige paremini kooskõlas ELi kliimaneutraalsuse eesmärgiga. Üleminekuetapis on aga vaja muid vähese CO2-heitega vesiniku vorme, et kiiremini asendada olemasolev vesinik ja anda tugev impulss mastaabisäästule. (14)Lisaks jõuti komisjoni vesinikustrateegias järeldusele, et vesiniku nõutavaks kasutuselevõtuks on väga oluline luua ulatuslik taristuvõrkelement, mida saab pakkuda ainult liit ja ühtne turg. Spetsiaalne taristu vesiniku piiriüleseks transportimiseks ja sellega kauplemiseks on praegu väga piiratud. Selline taristu peaks suures osas koosnema maagaasi sektori ümberkujundatud rajatistest, mida täiendavad vesiniku jaoks ettenähtud uued rajatised. Lisaks on vesinikustrateegias seatud strateegiline eesmärk suurendada 2030. aastaks elektrolüüsi ülesseatud võimsust 40 GW-ni, et suurendada saastevaba vesiniku tootmist ja hõlbustada CO2-heite vähendamist fossiilkütustest sõltuvates sektorites, nagu tööstus või transport. Seepärast peaks TEN-E poliitika hõlmama uut ja selleks otstarbeks ümberkujundatud vesiniku ülekandetaristut ja hoidlaid ning elektrolüüsirajatisi. Liidu vesinikumagistraali loomiseks tuleks kogu liitu hõlmavasse kümneaastasesse võrgu arengukavasse lisada ka vesiniku ülekande- ja hoiustamistaristud, et oleks võimalik põhjalikult ja järjepidevalt hinnata nende kulusid ja kasu energiasüsteemile, sealhulgas nende panust sektorite lõimimisse ja CO2-heite vähendamisse. (15)Lisaks tuleks uuenduslikele digitehnoloogiatele tuginedes luua arukate gaasivõrkude jaoks luua uus taristukategooria, et toetada investeeringuid, millega lõimitakse võrku taastuvad ja vähese süsinikdioksiidiheitega gaasid, nagu biogaas, biometaan ja vesinik, ning aidata hallata sellest tulenevat keerukamat süsteemi. (16)Määruses (EL) nr 347/2013 on nõutud, et ühishuviprojekti kandidaat peab tõendama, et ta annab olulise panuse kriteeriumide kogumist vähemalt ühe kriteeriumi täitmisesse liidu loetelu koostamise protsessis, mis võib, kuid ei pruugi hõlmata säästvust. See nõue võimaldas kooskõlas tolleaegsete energia siseturu konkreetsete vajadustega arendada ühishuviprojekte, mis käsitlesid üksnes energiavarustuskindlusega seotud riske, isegi kui need ei tõestanud kasu säästvuse seisukohast. Võttes aga arvesse liidu taristuvajaduste arengut ja CO2-heite vähendamise eesmärke, tuleks hinnata Euroopa Ülemkogu 2020. aasta juuli järeldusi, mille kohaselt „liidu kulutused peaksid olema kooskõlas Pariisi kokkuleppe eesmärkidega ja Euroopa rohelise kokkuleppe põhimõttega „Ära tee kahju“, säästvust taastuvate energiaallikate võrku lõimimise või kasvuhoonegaaside heite vähendamise seisukohast, kui see on asjakohane, et tagada TEN-E poliitika kooskõla liidu energia- ja kliimapoliitika eesmärkidega. CO2 transpordivõrkude säästvust käsitletakse nende eesmärgi järgi, milleks on süsinikdioksiidi transportimine. (17)Liit peaks hõlbustama taristuprojekte, millega ühendatakse liidu energiavõrgud kolmandate riikide võrkudega, mis on vastastikku kasulikud ja vajalikud energiasüsteemi ümberkujundamiseks ja kliimaeesmärkide saavutamiseks ning mis vastavad ka käesoleva määruse kohaste asjakohaste taristukategooriate konkreetsetele kriteeriumidele, eelkõige naaberriikidega ja riikidega, kellega liit on sisse seadnud konkreetse energiakoostöö. Seepärast peaks käesoleva määruse reguleerimisalasse olema hõlmatud vastastikust huvi pakkuvad projektid, kui need on jätkusuutlikud ning suudavad näidata märkimisväärset sotsiaal-majanduslikku netokasu vähemalt kahele liikmesriigile ja vähemalt ühele kolmandale riigile. Selliseid projekte võib rahastamiskõlblikuna liidu loendisse lisada tingimustel, et õigusnormid ühtlustatakse liiduga ning näidatakse, et need aitavad kaasa liidu üldiste energia- ja kliimaeesmärkide saavutamisele energiavarustuskindluse ja CO2 heite vähendamise seisukohast. Sellist õigusnormide vastavusse viimist või ühtlustamist tuleks eeldada Euroopa Majanduspiirkonna või energiaühenduse lepinguosaliste puhul. Lisaks peaks kolmas riik, kellega liit teeb koostööd vastastikust huvi pakkuvate projektide arendamisel, võimaldama sarnase ajakava kiirendatud rakendamiseks ja muud poliitika toetusmeetmed, nagu on sätestatud käesolevas määruses. Seepärast tuleks käesolevas määruses käsitleda vastastikust huvi pakkuvaid projekte samal viisil kui ühishuviprojekte, kusjuures kõik ühishuviprojekte käsitlevad sätted kehtivad ka vastastikust huvi pakkuvate projektide kohta, kui ei ole sätestatud teisiti. (18)Lisaks peab liit märkimisväärselt suurendama taastuvelektri tootmist, et saavutada liidu 2030. ja 2050. aasta kliima- ja energiaeesmärgid ning kliimaneutraalsuse eesmärk. Olemasolevad elektrienergia ülekandmise ja salvestamise taristukategooriad on üliolulised, et lõimida taastuvelektri tootmise märkimisväärne suurenemine elektrivõrku. Lisaks nõuab see suuremaid investeeringuid avamere taastuvenergiasse. Samuti tuleks tegeleda avamere ja maismaa elektrivõrkude pikaajalise planeerimise ja arendamise koordineerimisega. Eelkõige tuleks avamere taristu planeerimisel minna projektipõhiselt lähenemisviisilt üle kooskõlastatud terviklikule lähenemisviisile, millega tagatakse lõimitud avamerevõrkude säästev areng kooskõlas iga merepiirkonna avamere taastuvenergia potentsiaaliga, keskkonnakaitse ja muude mere kasutusviisidega. (19)Asjaomastel liikmesriikidel peaks olema võimalik hinnata tulu ja kulusid, mis on seotud taastuvenergia avamerevõrkudega merepiirkondades, ning teha esialgne kulude jagamise analüüs merepiirkonna tasandil, et toetada ühiseid poliitilisi kohustusi avamere taastuvenergia arendamiseks merepiirkonna tasandil. Seepärast peaks komisjon töötama välja ühtsed põhimõtted lõimitud avamerevõrgu arengukavade kasutuselevõtu kulude-tulude ja kulude jagamise metoodika jaoks, mis peaks võimaldama liikmesriikidel läbi viia asjakohast hindamist. (20)Kogu liitu hõlmavate kümneaastaste võrgu arengukavade koostamine, mis on elektri- ja gaasikategooriatega seotud ühishuviprojektide kindlaksmääramise alus, on osutunud tõhusaks. Kuigi Euroopa elektri põhivõrguettevõtjate võrgustikel ja Euroopa maagaasi ülekandesüsteemi haldurite võrgustikel (ENTSOd) ning ülekandevõrguettevõtjatel on protsessis oluline roll, on protsessi usaldusväärsuse suurendamiseks vaja suuremat kontrolli, eelkõige seoses tulevikustsenaariumide määratlemisega, pikaajaliste taristulünkade ja kitsaskohtade kindlakstegemisega ning üksikute projektide hindamisega. Seetõttu peaks Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööametil (edaspidi „koostööamet“) ja komisjonil olema sõltumatu valideerimise vajaduse tõttu protsessis suurem roll, sealhulgas kogu liitu hõlmava kümneaastase võrgu arengukava koostamise protsessis vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) 2019/943 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 715/2009. (21)Oluline on tagada, et ühishuviprojekti staatuse saavad ainult sellised taristuprojektid, mille jaoks ei ole mõistlikke alternatiivseid lahendusi. Selleks järgitakse taristu puuduste kindlakstegemisel energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtet ning kaalutakse esmajärjekorras kõiki asjakohaseid taristuga mitteseotud lahendusi, et kõrvaldada tuvastatud puudused. Lisaks peaksid projektiarendajad esitama projekti rakendamise ajal aruande keskkonnaalaste õigusaktide järgimise kohta, ning tõendama, et projektid ei kahjusta oluliselt keskkonda kooskõlas määruse (EÜ) 2020/852 artikliga 17. Olemasolevate ühishuviprojektide puhul, mis on saavutanud piisava küpsusastme, võetakse seda arvesse, kui piirkondlikud rühmad valivad projektid hilisemasse liidu loendisse. (22)Pinge ja sageduse stabiilsuse tagamiseks tuleks erilist tähelepanu pöörata Euroopa elektrivõrgu stabiilsusele muutuvates tingimustes, pidades eelkõige silmas taastuvelektri kasvavat osakaalu. (23)Komisjon on pärast tihedaid arutelusid kõikide liikmesriikide ja sidusrühmadega kindlaks määranud 13 strateegilist üleeuroopalise energiataristu prioriteeti, mille elluviimine on oluline, et saavutada liidu 2030. ja 2050. aasta energia- ja kliimapoliitika eesmärgid. Need prioriteedid hõlmavad eri geograafilisi piirkondi või elektrienergia ülekandmise ja salvestamise, taastuvenergia avamerevõrkude, vesiniku ülekandmise ja ladustamise, elektrolüüsiseadmete, arukate gaasivõrkude, arukate elektrivõrkude ja süsinikdioksiidi transpordiga seotud teemavaldkondi. (24)Arvestades ühishuviprojektide panust energiapoliitikaeesmärkide täitmisse, peaksid need projektid täitma ühiseid, läbipaistvaid ja objektiivseid kriteeriume. Liidu loenditesse kandmiseks peaksid elektri- ja vesinikuprojektid olema osa viimasest olemasolevast kogu liitu hõlmavast kümneaastasest võrgu arengukavast. Kuna vesinikutaristu ei ole praegu lisatud kogu liitu hõlmavasse kümneaastasesse võrgu arengukavasse, tuleks seda nõuet vesinikuprojektide suhtes kohaldada alates 1. jaanuarist 2024 käesoleva määruse kohaselt koostatud teise liidu loendi puhul. (25)Tuleks asutada piirkondlikud rühmad, kes esitaksid ja vaataksid läbi ühishuviprojekte, ning seejärel koostada ühishuviprojektide piirkondlikud loendid. Laiema konsensuse saavutamiseks peaksid need piirkondlikud rühmad tegema tihedat koostööd liikmesriikide, riikide reguleerivate asutuste, projektiarendajate ja asjakohaste sidusrühmadega. Selle koostöö käigus peaksid riikide reguleerivad asutused vajaduse korral piirkondlikke rühmi nõustama muu hulgas kavandatud projektide õiguslike aspektide teostatavuse ning reguleerijatelt loa saamise kavandatud tähtaegade realistlikkuse küsimuses. (26)Iga kahe aasta tagant tuleks koostada uus liidu ühishuviprojektide loend (edaspidi „liidu loend“). Uude liidu loendisse ei tohiks võtta neid ühishuviprojekte, mis on lõpule viidud või mis ei vasta enam käesolevas määruses sätestatud asjaomastele kriteeriumidele ja nõuetele. Sellepärast peaks olemasolevate ühishuviprojektide uude liidu loendisse võtmise kohta kehtima piirkondlike loendite ja liidu loendi koostamise valikumenetlus, nagu kavandatavate projektide kohta kohaldatakse; Sellega kaasnevat halduskoormust tuleks siiski vähendada nii palju kui võimalik, näiteks kasutades võimalikult palju juba varem esitatud teavet ning projektiarendajate aastaaruannete andmeid. Sel eesmärgil peaksid olemasolevad ühishuviprojektid, mis on teinud märkimisväärseid edusamme, saama kasu ühtlustatud kaasamisprotsessist kogu liitu hõlmavasse kümneaastasesse võrgu arengukavasse. (27)Ühishuviprojekte tuleks võimalikult kiiresti rakendada ning tähelepanelikult jälgida ja hinnata, hoides samal ajal projektiarendajate halduskoormuse võimalikult väiksena. Komisjon peaks teatavatesse raskustesse sattunud projektidele määrama Euroopa koordinaatorid. Konkreetsete projektide rakendamisel tehtud edusamme ja käesolevast määrusest tulenevate kohustuste täitmist tuleks arvesse võtta vastavate projektide valikumenetluses järgnevatesse liidu loenditesse. (28)Loamenetlus ei tohiks tekitada ebaproportsionaalselt suurt halduskoormust võrreldes projekti suuruse või keerukusastmega, ega tõkestada üleeuroopaliste võrkude arendamist ja juurdepääsu turule. (29)Liidu energia- ja transpordi- ja telekommunikatsioonitaristu ühishuviprojektide kavandamist ja rakendamist tuleks kooskõlastada, et tekitada nende koostoimet kõikjal, kus see on majanduslikust, tehnilisest, keskkonna-, kliima- või ruumilise planeerimise seisukohast teostatav, võttes seejuures arvesse asjakohaseid ohutusküsimusi. Seega peaks erinevate üleeuroopaliste võrkude planeerimisel olema võimalik eelistada transpordi-, kommunikatsiooni- ja energiavõrkude ühendamist, et tulla toime võimalikult väikese territooriumiga ja võimaluse korral tagada olemasolevate või kasutamata trasside uuesti kasutamine, et minimeerida igasugust negatiivset sotsiaalset, majanduslikku, keskkonna-, kliima- ja finantsmõju. (30)Ühishuviprojektide kiireks halduslikuks menetlemiseks tuleks anda neile riiklikul tasandil eelisstaatus ning pädevad asutused peaksid neid käsitama avalikku huvisse kuuluvana. Ülekaaluka avaliku huvi tõttu tuleks projektidele, millel on ebasoodne mõju keskkonnale, anda luba, kui kõik nõukogu direktiivis 92/43/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2000/60/EÜ sätestatud tingimused on täidetud.

(31)Ühishuviprojektidele tuleks riiklikul tasandil anda eelisstaatus ka selleks, et tagada nende kiire käsitlemine kõigis nendega seotud kohtu- ja vaidluste lahendamise menetlustes. (32)Et vähendada keerukust, suurendada tõhusust ja läbipaistvust ning aidata tihendada liikmesriikide koostööd, peaks olema pädev asutus või pädevad asutused, kes lõimivad või koordineerivad kõiki loamenetlusi („ühtne kontaktpunkt“). (33)Et taastuvenergia avamerevõrkude loamenetlust lihtsustada ja kiirendada, peaksid konkreetse merepiirkonna ümber asuvad liikmesriigid looma ainulaadsed kontaktpunktid, mida piirkondliku eripära ja geograafia tõttu nimetatakse avamere ühtseks kontaktpunktiks, lihtsustamaks ja koordineerimaks sellistele projektidele lubade andmise protsessi. Lisaks peaks taastuvenergia avamerevõrkude ühtse kontaktpunkti loomine merepiirkonna kohta vähendama keerukust, suurendama tõhusust ja kiirendama sageli paljusid jurisdiktsioone läbivate avamere ülekanderajatiste loamenetlusprotsessi. (34)Vaatamata juba kehtivatele normidele üldsuse osalemise tagamiseks keskkonnaalaste otsuste tegemisel, mida kohaldatakse täielikult ühishuviprojektide suhtes, on käesoleva määruse kohaselt siiski vaja täiendavaid meetmeid selleks, et tagada kõige rangemate läbipaistvuse ja üldsuse osalemise normide järgimine ühishuviprojektide loamenetluse kõikide asjakohaste küsimuste käsitlemisel. Kui riiklikud eeskirjad juba hõlmavad samu või kõrgemaid norme, nagu on sätestatud käesolevas määruses, peaks loamenetluse eelne eelkonsulteerimine muutuma vabatahtlikuks ja vältima õiguslike nõuete dubleerimist. (35)Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivide 2011/92/EL ja 2001/42/EÜ ning vajaduse korral Århusis 25. juunil 1998. aastal allkirjastatud keskkonnateabe kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsiooni (edaspidi „Århusi konventsioon“) ja piiriülese keskkonnamõju hindamise Espoo konventsiooni (edaspidi „Espoo konventsioon“) nõuetekohane ja koordineeritud kohaldamine peaks tagama keskkonna- ja kliimamõju hindamise põhimõtete ühtlustamise, sealhulgas piiriüleses kontekstis. Komisjon on avaldanud suunised, mis abistavad liikmesriike piisavate seadusandlike ja muude meetmete kindlaks määramisel energiataristu keskkonnamõju hindamise lihtsustamiseks ning ühishuviprojektide liidu õiguse kohaselt nõutava keskkonnamõju hindamise menetluste ühtse kohaldamise tagamiseks. Liikmesriigid peaksid koordineerima ühishuviprojektide hindamist ja võimaluse korral tagama ühishindamise. Liikmesriike tuleks õhutada vahetama loamenetlustealaseid kogemusi ja suurendama vastavat haldusvõimekust. (36)Tähtis on loamenetlusi parandada ja sujuvamaks muuta, tunnustades – nii palju kui see on subsidiaarsuse põhimõtet nõuetekohaselt järgides võimalik – liikmesriikide pädevust ja menetlusi uue taristu rajamisel. Pidades silmas energiataristute arendamise hädavajadust, tuleks loamenetluse lihtsustamisega kehtestada kindlaksmääratud ajapiirang, mille jooksul peavad vastavad asutused tegema otsuse projekti ehitustööde kohta. Nimetatud ajapiirang peaks stimuleerima loamenetluste tõhusamat määratlemist ja läbiviimist ega tohiks mingil juhul kaasa tuua järeleandmisi keskkonnakaitses kooskõlas keskkonnaalaste õigusaktidega ja üldsuse osalemise rangetes normides. Selle määrusega tuleks kehtestada maksimaalsed tähtajad, kuid liikmesriigid võivad püüda saavutada lühemaid tähtaegu, kui see on teostatav, ja eelkõige selliste projektide puhul nagu arukad võrgud, mis ei pruugi nõuda keerukaid loamenetlusi nagu ülekandetaristu puhul. Tähtaegadest kinnipidamise eest peaksid vastutama pädevad asutused. (37)Liikmesriigid võivad vajaduse korral lisada terviklikesse otsustesse otsused, mis tehti seoses konkreetsete maaomanikega peetud läbirääkimistega kinnisasjale juurdepääsu saamiseks, kinnisasja omandamiseks või selle valdamisõiguse saamiseks; ruumilise planeerimisega, mis määrab kindla piirkonna üldise maakasutuse, sealhulgas muud arendusprojektid, nt maanteed, raudteed, hooned ja looduskaitsealad, mida ei tehta kavandatud projekti tarvis; ning tegevuslubade andmisega. Loamenetlustes tuleks silmas pidada, et ühishuviprojekt võib hõlmata asjakohast taristut projekti rajamiseks või toimimiseks vajalikus ulatuses. Käesolevat määrust ja eelkõige loamenetlust, üldsuse osalemist ja ühishuviprojektide rakendamist käsitlevaid sätteid tuleks kohaldada, ilma et see piiraks rahvusvahelise ja liidu õiguse ning sealhulgas keskkonna- ja rahvatervise kaitset käsitlevate sätete ning ühise kalandus- ja merenduspoliitika sätete, eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/89/EL alusel vastu võetud sätete kohaldamist. (38)Ühishuviprojektide arendus-, ehitus-, tegevus- ja hoolduskulud peaksid üldjuhul täielikult katma taristu kasutajad. Kui turunõudluse või kasutustasude eeldatava mõju hindamisest nähtub, et ilmselt ei õnnestu kulusid katta taristu kasutajate tasudest, peaks olema lubatud ühishuviprojektide kulude piiriülene jaotamine. (39)Kulude asjakohase jaotamise arutelu peaks põhinema taristuprojekti kulude ja tulude analüüsil, mis viiakse läbi kogu energiasüsteemi hõlmava analüüsi jaoks ühtlustatud metoodika põhjal, kasutades sama stsenaariumi, mida kasutati ajal, mil projekt lisati liidu ühishuviprojektide loendisse, ja mis toimub kogu liitu hõlmavate kümneaastaste võrgu arengukavade raames, mille Euroopa elektri põhivõrguettevõtjate võrgustik (ENTSO-E) ja Euroopa maagaasi ülekandesüsteemi haldurite võrgustik (ENTSO-G) on ette valmistanud vastavalt määrusele (EL) 2019/943 ja määrusele (EÜ) nr 715/2009 ning mille koostööamet on läbi vaadanud. Analüüsis võib investeeringute ühikukulude võrdlemiseks võtta arvesse näitajaid ja vastavaid kontrollväärtusi. (40)Üha enam lõimitud energia siseturul on vaja selgeid ja läbipaistvaid eeskirju kulude riikidevaheliseks jaotamiseks, et kiirendada piiriülesesse taristusse investeerimist. Oluline on tagada ühishuviprojektide arendamiseks stabiilne rahastamisraamistik, minimeerides ühtlasi rahalise toetuse vajadust. Kulude piiriülese jaotamise üle otsustamisel peaksid riikide reguleerivad asutused jaotama investeerimiskulud piiriüleselt tervikuna ja lisama need riiklikesse tariifidesse ning seejärel kindlaks tegema, kas nende mõju riigisisestele tariifidele võib põhjustada tarbijatele ebaproportsionaalset koormust. Riikide reguleerivad asutused peaksid võtma arvesse tegelikke või hinnangulisi kasutustasusid ja tulusid, et vältida projektide mitmekordset toetamist. Nimetatud tasusid ja tulusid tuleks arvesse võtta vaid niivõrd, kuivõrd nad on seotud projektidega ja mõeldud asjaomaste kulude katmiseks. (41)Energia siseturgu käsitlevates õigusaktides nõutakse, et võrkude juurdepääsutasudega loodaks asjakohased stiimulid investeeringute tegemiseks. Siiski tekitavad mitut liiki ühishuviprojektid tõenäoliselt välismõjusid, mida ei ole võimalik tavapärases tariifisüsteemis täielikult arvesse võtta ja selle kaudu sisse nõuda. Energia siseturgu käsitlevate õigusaktide kohaldamisel peaksid riikide reguleerivad asutused tagama stabiilse ja prognoositava õigus- ja finantsraamistiku ja ühishuviprojektide stiimulid, sealhulgas pikaajalised stiimulid, mis oleksid vastavuses projekti spetsiifiliste riskide tasemega. Seda tuleks kohaldada eelkõige piiriüleste projektide suhtes, elektrienergia uuenduslike ülekandetehnoloogiate suhtes, mis võimaldavad taastuvenergia, hajaenergia ressursside või nõudlusreageeringu ulatuslikku lõimimist omavahel ühendatud võrkudesse, ning energiatehnoloogia ja digiülemineku projektide suhtes, millega kaasnevad tõenäoliselt suuremad riskid kui ühes liikmesriigis asuvate sarnaste projektidega või mis lubavad liidule suuremat kasu. Peale selle peaks suurte tegevuskuludega projektidel olema juurdepääs asjakohastele investeerimisstiimulitele. Taastuvenergia avamerevõrgud, mis täidavad elektrivõrkude vaheliste ühenduste ja avamere taastuvenergia tootmise projektide ühendamise kahekordset funktsiooni, on tõenäoliselt suurema riskiga kui võrreldavad maismaa taristuprojektid, kuna nad on olemuslikult seotud tootmisrajatistega, tuues endaga kaasa regulatiivsed riskid, rahastamisriskid, nagu vajadus ennetavate investeeringute järele, tururiskid ja uute uuenduslike tehnoloogiate kasutamisega seotud riskid. (42)Käesolevat määrust tuleks kohaldada üksnes lubade andmise suhtes ühishuviprojektidele, üldsuse osalemisele nendes projektides ja nende regulatiivsele käsitlemisele. Liikmesriigid võivad siiski vastu võtta siseriiklikke sätteid, et kohaldada samasuguseid või nendega sarnaseid eeskirju ka teiste projektide suhtes, mida ei loeta ühishuviprojektideks käesoleva määruse tähenduses. Liikmesriigid võivad vastu võtta siseriiklikke sätteid, et kohaldada õiguslike stiimulite puhul samasuguseid või sarnaseid eeskirju elektrienergia salvestamise ühisprojektide suhtes. (43)Liikmesriike, kes praegu ei omista energiataristuprojektidele lubade andmise protsessis suurimat võimalikku riiklikku tähtsust, tuleks julgustada kaaluma sellise suure riikliku tähtsuse kehtestamist, eelkõige hinnates, kas see kiirendaks loamenetlust. (44)Liikmesriike, kus praegu ei ole energiataristuprojektide suhtes kohaldatavaid kiirendatud või kiireloomulisi kohtumenetlusi, tuleks julgustada kaaluma selliste menetluste kehtestamist, eelkõige hinnates, kas see kiirendaks selliste projektide rakendamist. (45)Määrus (EL) nr 347/2013 on näidatud, et erasektori rahastamise võimendamine liidu märkimisväärse finantsabi kaudu annab lisaväärtust ja võimaldab rakendada Euroopa tähtsusega projekte. Majandusliku ja rahalise olukorra ning eelarvepiirangute tingimustes tuleks mitmeaastase finantsraamistiku raames jätkata toetuste ja finantsinstrumentide kaudu antavat sihtotstarbelist toetust, et meelitada esmatähtsate energiataristukoridoride ja -alade rahastamiseks ligi uusi investoreid, hoides ühtlasi liidu eelarvevahendite osakaalu selles võimalikult väiksena. (46)Ühishuviprojektid peaksid vastama teatavatele tingimustele, et saada määruse (EL) ... [Euroopa ühendamise rahastu kohta, mille kohta tehti ettepanek dokumendis COM(2018)438] alusel liidu rahalist abi uuringuteks ja teatavatel tingimustel töödeks kas toetuste või uuenduslike finantsinstrumentide kujul, et tagada vajaduspõhine toetus ühishuviprojektidele, mis ei ole kehtiva õigusraamistiku ja turutingimuste kohaselt elujõulised. Oluline on vältida konkurentsimoonutusi, eelkõige projektide vahel, mis panustavad samasse liidu esmatähtsasse koridori. Niisugune rahaline abi peaks tagama vajaliku koostoime struktuurifondidega, et rahastada arukaid energiajaotusvõrke, ja liidu taastuvenergia rahastamismehhanismiga vastavalt komisjoni rakendusmäärusele (EL) 2020/1294. Ühishuviprojektidesse investeerimine peaks põhinema kolmeastmelisel loogikal. Kõigepealt peaksid esimesed investeeringud tulema turult. Seejärel, kui turg ei investeeri, tuleks uurida regulatiivsete lahenduste võimalusi, vajaduse korral kohandada asjaomast õigusraamistikku ning tagada asjaomase õigusraamistiku nõuetekohane kohaldamine. Lõpuks, kui esimesed kaks sammu ühishuviprojektide jaoks vajalikke investeeringuid ei anna, peaks olema võimalik anda liidu rahalist abi, kui ühishuviprojekt vastab kohaldatavatele abikõlblikkuse kriteeriumidele. Ühishuviprojektid võivad olla rahastamiskõlblikud ka InvestEU programmi raames, mis täiendab toetusega rahastamist. (47)Toetused vastastikust huvi pakkuvate projektidega seotud töödeks peaksid olema kättesaadavad üksnes liidu territooriumil tehtavateks investeeringuteks ja ainult juhul, kui vähemalt kaks liikmesriiki panustavad projekti eeliseid silmas pidades märkimisväärselt rahaliselt projekti investeerimiskuludesse. (48)Seepärast tuleks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruseid (EÜ) nr 715/2009, (EL) 2019/942 ja (EL) 2019/943 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2009/73/EÜ ja (EL) 2019/944 vastavalt muuta. (49)Seepärast tuleks määrus (EL) nr 347/2013 tunnistada kehtetuks. (50)Tagamaks, et esmatähtsate koridoride ja teemavaldkondade koosseis kajastab parimal viisil energiataristu arengut ning et iga rühma kandidaatprojektide arv jääb asjakohaseks ja mõistlikuks, et võimaldada põhjalikku hindamist, ning tagamaks, et liidu ühishuviprojektide loendis piirdutakse projektidega, mis aitavad kõige rohkem kaasa strateegiliste energiataristu esmatähtsate koridoride ja teemavaldkondade loomisele, tuleks komisjonile delegeerida õigus võtta kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 290 vastu õigusakte selleks et:

- täiendada käesolevat määrust, vaadates läbi esmatähtsate koridoride ja teemavaldkondade ulatuse ja koosseisu ning võttes vastu esmatähtsate koridoride ja teemavaldkondade uued loendid; - muuta käesoleva määruse lisasid, et võtta vastu ja vaadata läbi liidu ühishuviprojektide loend, austades ühtlasi liikmesriikide ja kolmandate riikide õigust kiita heaks nende territooriumiga seotud ühishuviprojekte või vastastikust huvi pakkuvaid projekte. Lähtudes vajadusest tagada käesoleva määruse eesmärkide saavutamine, peaks ühishuviprojektide koguhulk jääma käideldavuse piiridesse, arvestades liidu loendis olevate projektide senist arvu, ega tohiks olla oluliselt üle 220 projekti. Delegeeritud õigusaktide ettevalmistamisel ja koostamisel peaks komisjon tagama asjaomaste dokumentide sama- ja õigeaegse ning asjakohase edastamise Euroopa Parlamendile ja nõukogule. Kui nad peavad seda vajalikuks, võivad Euroopa Parlament ja nõukogu saata kumbki oma eksperdid osalema komisjoni delegeeritud õigusakte ettevalmistavatel eksperdirühmade koosolekutel, kuhu on kutsutud liikmesriikide eksperdid. Piirkondlikes rühmades toimuvad arutelud on komisjoni jaoks olulised, et võtta vastu delegeeritud õigusaktid, millega kehtestatakse ühishuviprojektide loendid. Seetõttu on asjakohane, niivõrd kui see on võimalik ja kooskõlas käesoleva määruse raamistikuga, et Euroopa Parlamenti ja nõukogu teavitatakse ning nad võivad saata eksperte piirkondlike rühmade koosolekutele kooskõlas 2016. aasta paremat õigusloomet käsitleva institutsioonidevahelise kokkuleppega. (51)Et tagada ühetaolised tingimused käesoleva määruse rakendamiseks seoses kulude piiriülese jaotamise menetlustega ning et võimaldada liikmesriikidel hinnata seotud merepiirkonna taastuvenergia avamerevõrkude tulusid ja kulusid, pidades silmas ka tootmiskohtade turu- ja finantskorraldust, näiteks juba antud toetust, ning teha esialgne kulude jagamise analüüs mereterritooriumi tasandil, tuleks komisjonile anda ELi toimimise lepingu artikli 291 kohased rakendamisvolitused. Neid volitusi tuleks teostada kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 182/2011. Kõnealuste rakendusaktide vastuvõtmiseks tuleks kasutada nõuandemenetlust. (52)Kuna käesoleva määruse eesmärke, nimelt üleeuroopaliste energiavõrkude arendamist ja koostalitlusvõimet ning selliste võrkudega ühendamist, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning seetõttu on seda parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kooskõlas kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega ei lähe käesolev määrus nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale. ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE: I PEATÜKK ÜLDSÄTTED Artikkel 1 Reguleerimisese 1. Käesoleva määrusega kehtestatakse suunised selliste I lisas sätestatud esmatähtsate üleeuroopalise energiataristu koridoride ja alade (edaspidi „esmatähtsad energiataristukoridorid ja -alad“) õigeaegse arendamise ja koostalitlusvõime jaoks, mis aitavad saavutada liidu 2030. aasta kliima- ja energiaeesmärke ning 2050. aasta kliimaneutraalsuse eesmärki. 2. Käesoleva määrusega: a) määratakse kindlaks esmatähtsate koridoride ja alade loomiseks vajalikud ühishuviprojektid, mis kuuluvad II lisas sätestatud elektri, arukate gaasivõrkude, vesiniku, elektrolüüsiseadmete ja CO2 energiataristukategooriatesse (edaspidi „energiataristukategooriad“); b) hõlbustatakse ühishuviprojektide õigeaegset elluviimist, lihtsustades, paremini kooskõlastades ja kiirendades loamenetlusi ning suurendades üldsuse osalemist; c) sätestatakse eeskirjad ja suunised ühishuviprojektide kulude piiriüleseks jaotamiseks ja riskidega seotud stiimulite pakkumiseks; d) määratakse tingimused, mille täitmisel on ühishuviprojektid kõlblikud liidu rahalise abi saamiseks; e) käsitletakse vastastikust huvi pakkuvate projektide kindlaksmääramist. Artikkel 2 Mõisted Lisaks mõistetele Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivides 2009/73/EÜ, (EL) 2018/2001 ja (EL) 2019/944 ning määrustes (EÜ) nr 715/2009, (EL) 2019/942 ja (EL) 2019/943 kasutatakse käesolevas määruses järgmisi mõisteid:

(1)„energiataristu“ – füüsilised seadmed või rajatised, mis kuuluvad energiataristukategooriate alla ning asuvad liidus ja ühendavad liitu ja üht või mitut kolmandat riiki; (2)„tervikotsus“ – liikmesriigi asutuse või asutuste, välja arvatud kohtute tehtud lõplik otsus või otsuste kogum, millega määratakse kindlaks, kas projektiarendajal on luba ehitada ühishuviprojekti elluviimiseks vajalik energiataristu, andes talle võimaluse alustada või hankida ja alustada vajalikke ehitustöid („ehitamisvalmis staatus“), ilma et see piiraks otsuste tegemist halduskorras edasikaebuste menetlemisel; (3)„projekt“ – üks või mitu energiataristukategooriasse kuuluvat liini, torustikku, rajatist, seadet või paigaldist; (4)„ühishuviprojekt“ – projekt, mida on vaja I lisas sätestatud esmatähtsate energiataristukoridoride ja -alade loomiseks ning mis kuulub artiklis 3 nimetatud ühishuviprojektide liidu loendisse; (5)„vastastikust huvi pakkuv projekt“ – projekt, mida liit edendab koostöös kolmandate riikidega; (6)„energiataristu kitsaskoht“ – ülekandevõimsuse piiratusest, sealhulgas taristu puudumisest tingitud energiasüsteemi füüsiliste energiavoogude piirang; (7)„projektiarendaja“ – üks järgmistest: (a)ülekandevõrguettevõtja, jaotusvõrguettevõtja või muu ettevõtja või investor, kes töötab välja ühishuviprojekti; (b)juhul kui tegemist on mitme ülekandevõrguettevõtja, jaotusvõrguettevõtja või muu ettevõtja või investori või nende rühmaga, siis nendevahelise lepinguga määratud, kohaldatava siseriikliku õiguse kohane õigusvõimeline üksus, kellel on õigus võtta lepingupoolte nimel õiguslikult siduvaid kohustusi ja varalist vastutust; (8)„arukas elektrivõrk“ – elektrivõrk, kus võrguettevõtja saab digitaalselt jälgida võrguga ühendatud kasutajate tegevust, ning info- ja kommunikatsioonitehnoloogiad (IKT) suhtlemiseks seotud võrguettevõtjate, tootjate, tarbijate ja/või tootvate tarbijatega, et edastada elektrit säästval, kulutõhusal ja turvalisel viisil; (9)„arukas gaasivõrk“ – gaasivõrk, mis kasutab uuenduslikke digilahendusi, et lõimida kulutõhusal viisil arvukad vähese CO2-heitega ja taastuvatest energiaallikatest toodetud gaasiallikad vastavalt tarbijate vajadustele ja gaasi kvaliteedinõuetele, et vähendada asjaomase gaasitarbimise CO2 jalajälge, võimaldada taastuvate ja vähese CO2-heitega gaaside osakaalu suurenemist ning luua sidemeid teiste energiakandjate ja sektoritega; (10)„asjaomased asutused“ – asutused, kes on siseriikliku õiguse kohaselt pädevad väljastama eri lubasid ja tegevuslubasid, mis on seotud kinnisvara, sealhulgas energiataristu planeerimise, projekteerimise ja ehitamisega; (11)„tööd“ – koostisosade, süsteemide ja teenuste, sh tarkvara ostmine, tarnimine ja kasutuselevõtmine ning projektiga seotud arendus-, ehitus- ja paigaldustegevus, paigaldiste vastuvõtmine ning projekti käivitamine; (12)„uuringud“ – projekti rakendamise ettevalmistamiseks vajalik tegevus, nt ettevalmistavad, teostatavus- ja hindamisuuringud, katsed ning kinnitavad uuringud, sh tarkvara, ning kõik muud tehnilised toetusmeetmed, sh eeltööd projekti määratlemiseks ja väljaarendamiseks ning selle rahastamise üle otsustamiseks, nt asjaomaseid asukohti käsitleva eelteabe kogumine ning finantspaketi ettevalmistamine; (13) „riigi reguleeriv asutus“ – direktiivi 2009/73/EÜ artikli 39 lõike 1 või direktiivi (EL) 2019/944 artikli 57 lõike 1 kohaselt määratud riigi reguleeriv asutus; (14) „käikulaskmine“ – valmisehitatud projekti toimivaks muutmise protsess; (15)„asjaomased riigi reguleerivad asutused“ – nende liikmesriikide reguleerivad asutused, kellele projekt avaldab märkimisväärset positiivset mõju; (16) „kliimamuutustega kohanemine“ – protsess, mis tagab energiataristu vastupanuvõime kliimamuutuste võimalikele kahjulikele mõjudele kliimatundlikkuse ja -riski hindamise kaudu, sealhulgas asjakohaste kohanemismeetmete abil. II PEATÜKK

ÜHISHUVIPROJEKTID JA VASTASTIKUST HUVI PAKKUVAD PROJEKTID Artikkel 3 Ühishuviprojektide ja vastastikust huvi pakkuvate projektide liidu loend 1. Luuakse piirkondlikud rühmad (edaspidi „rühmad“) vastavalt III lisa 1. jaole. Rühmade koosseis põhineb igal esmatähtsal koridoril ja alal ning selle vastaval geograafilisel katvusel, mis on sätestatud I lisas. Rühmades kuulub otsustuspädevus üksnes liikmesriikidele ja komisjonile ning sel eesmärgil viidatakse neile kui rühma otsuseid tegevale organile. Komisjonil on õigus võtta kooskõlas artikliga 20 vastu käesolevat määrust täiendavaid delegeeritud õigusakte esmatähtsate koridoride ja alade ulatuse ja koosseisu kohta. 2. Iga rühm kehtestab oma kodukorra, võttes arvesse III lisa sätteid. 3. Iga rühma otsuseid tegev organ võtab vastu III lisa 2. jaos sätestatud menetluse kohaselt koostatud kavandatavate ühishuviprojektide piirkondliku loendi, iga projekti panuse esmatähtsate energiataristukoridoride ja -alade loomisesse ning selle, kuidas projektid vastavad artiklis 4 sätestatud kriteeriumidele. Piirkondliku loendi koostamisel: a) iga üksik ühishuviprojekti ettepanek peab saama heakskiidu riikidelt, kelle territooriumiga on see projekt seotud; kui mõni riik nõusolekut ei anna, esitab ta asjaomasele rühmale sellekohased põhjendused; b) võtab rühm arvesse komisjoni soovitusi, mille eesmärk on hoida ühishuviprojektide koguarv hallatavates piirides. 4. Vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 172 teisele lõigule antakse komisjonile õigus võtta kooskõlas käesoleva määruse artikliga 20 vastu delegeeritud õigusakte, millega muudetakse käesoleva määruse lisasid, et koostada ühishuviprojektide liidu loend (edaspidi „liidu loend“). Talle antud õiguse teostamisel tagab komisjon liidu loendi koostamise iga kahe aasta järel, võttes aluseks III lisa 1. jao punkti 2 kohaselt rühmade otsuseid tegevate organite poolt käesoleva artikli lõikes 3 osutatud menetluse järgi koostatud piirkondlikud loendid. Käesoleva määruse kohane esimene liidu loend võetakse vastu hiljemalt 30. novembriks 2023. 5. Piirkondlike loendite põhjal liidu loendit koostades komisjon: a) tagab, et sellesse võetakse üksnes projektid, mis vastavad artiklis 4 osutatud kriteeriumidele; b) tagab piirkondadevahelise sidususe, võttes arvesse Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööameti (edaspidi „koostööamet“) seisukohta, millele on osutatud III lisa 2. jao punktis 12; c) võtab arvesse liikmesriikide arvamused, millele on osutatud III lisa 2. jao punktis 9; d) püüab jätta liidu loendi ühishuviprojektide arvu hallatavatesse piiridesse. 6. Käesoleva artikli lõike 4 kohaselt liidu loendisse võetud II lisa punkti 1 alapunktides a, b, c ja e sätestatud energiataristukategooriate ühishuviprojektid saavad määruse (EL) 2019/943 artikli 34 ja määruse (EÜ) nr 715/2009 artikli 12 kohaste vastavate piirkondlike investeerimiskavade ning direktiivi (EL ) 2019/944 artikli 51 ja direktiivi 2009/73/EÜ artikli 22 kohaste vastavate riiklike kümneaastaste võrgu arengukavade ning asjakohasel juhul muude riiklike taristukavade lahutamatuks osaks. Sellistele projektidele antakse kõikides nimetatud kavades suurim võimalik prioriteet. Käesolevat lõiget ei kohaldata vastastikust huvi pakkuvate projektide suhtes.

Artikkel 4 Ühishuviprojektide ja vastastikust huvi pakkuvate projektide kriteeriumid 1. Ühishuviprojektid peavad vastama järgmistele üldistele kriteeriumidele: a) projekt on vajalik vähemalt ühe esmatähtsa energiataristukoridori ja -ala jaoks; b) projektist saadav üldine kasu, mida hinnatakse lõikes 3 esitatud vastavate erikriteeriumide põhjal, on sellega kaasnevatest kuludest suurem, ka pikemas perspektiivis; c) projekt vastab vähemalt ühele järgmisele kriteeriumile: i) hõlmab kahe või mitme liikmesriigi piire ületades vähemalt kahte liikmesriiki; ii) asub ühe liikmesriigi territooriumil ning sel on IV lisa punktis 1 sätestatud oluline piiriülene mõju. 2. Vastastikust huvi pakkuvad projektid peavad vastama järgmistele üldistele kriteeriumidele: (a)projekt aitab märkimisväärselt kaasa liidu ja kolmanda riigi CO2-heite vähendamise eesmärkidele ja säästvusele, sealhulgas taastuvenergia võrku lõimimise kaudu ja taastuvenergia ülekannete kaudu suurimatesse tarbimiskeskustesse ja salvestuskohtadesse; (b)projektist saadav üldine kasu, mida hinnatakse kooskõlas lõikes 3 esitatud vastavate erikriteeriumidega, on sellega kaasnevatest kuludest suurem, ka pikemas perspektiivis; (c)projekt asub vähemalt ühe liikmesriigi territooriumil ja vähemalt ühe kolmanda riigi territooriumil ning sel on IV lisa punktis 2 sätestatud oluline piiriülene mõju; (d)liidu territooriumil asuva osa puhul on projekt kooskõlas direktiividega 2009/73/EÜ ja (EL) 2019/944, kui see kuulub II lisa punktides 1 ja 3 kirjeldatud taristukategooriatesse; (e)asjaomasel kolmandal riigil või asjaomastel kolmandatel riikidel on õigusnormide vastavusse viimisel või lähendamisel kõrge tase, et toetada liidu üldisi poliitikaeesmärke, eelkõige selleks, et tagada: i) hästi toimiv energia siseturg; ii) koostööl ja solidaarsusel põhinev energiavarustuse kindlus; iii) energiasüsteem, sealhulgas tootmine, ülekandmine ja jaotamine CO2-heite vähendamise trajektooril kooskõlas Pariisi kokkuleppe ja liidu kliimaeesmärkidega; ning eelkõige süsinikdioksiidi lekke vältimine; (f)asjaomane kolmas riik või asjaomased kolmandad riigid toetavad projekti prioriteetsust, nagu on sätestatud artiklis 7, ning kohustuvad järgima sarnast ajakava kiirendatud rakendamiseks ning muid poliitika- ja regulatiivseid toetusmeetmeid, mida kohaldatakse liidus ühishuviprojektide suhtes.

3. Konkreetsetesse e