EUROOPA KOMISJON Brüssel,26.2.2020 SWD(2020) 505 final KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT 2020. aasta aruanne Eesti kohta Lisatud dokumendile: KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, EUROOPA ÜLEMKOGULE, NÕUKOGULE, EUROOPA KESKPANGALE JA EURORÜHMALE Euroopa poolaasta 2020: struktuurireformide elluviimisel ning makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamisel ja korrigeerimisel tehtud edusammude hindamine ning määruse (EL) nr 1176/2011 kohase põhjaliku analüüsi tulemus







{COM(2020) 150 final}



Sisukord Kokkuvõte 1.Majanduse olukord ja väljavaated 2.Edusammud riigipõhiste soovituste järgimisel 3.Reformiprioriteedid 3.1.Riigi rahandus ja maksustamine 3.2.Finantssektor 3.3.Tööturu-, haridus- ja sotsiaalpoliitika 3.4.Konkurentsivõime reformid ja investeeringud 3.5.Keskkonnakestlikkus A lisa. Ülevaatetabel B lisa. Komisjoni võla jätkusuutlikkuse analüüs ja eelarveriskid C lisa. Standardtabelid D lisa. Õiglase ülemineku fondi investeerimissuunised 2021–2027 Eesti jaoks E lisa. Kestliku arengu eesmärkide saavutamisel tehtud edusammud Allikad Tabelite loetelu Tabel 1.1.Eesti peamised majandus- ja finantsnäitajad

Tabel 2.1.2019. aasta riigipõhiste soovituste rakendamise hindamine Tabel 3.2.1.Pankade rahanduslik usaldusväärsus Tabel 3.3.1.Elanikkonna alarühmade tööjõus osalemise määrad Eestis ja EL 28s, 2018 Tabel 3.4.1.TEN-T põhivõrgu valmisehitatud osa Eestis 2016. aasta seisuga (%) Tabel 3.4.2.Peamised sotsiaal-majanduslikud näitajad linnastumise astme järgi Eestis 2018. aastal Tabel C.1.Finantsturu näitajad Tabel C.2.Sotsiaalse tulemustabeli põhinäitajad Tabel C.3.Tööturu ja haridusnäitajad Tabel C.4.Sotsiaalse kaasatuse ja tervise näitajad Tabel C.5.Tooteturu tulemus- ja poliitikanäitajad Tabel C.6.Keskkonnahoidlik majanduskasv Tabel E.1.Näitajad, millega mõõdetakse Eesti edusamme kestliku arengu eesmärkide saavutamisel Jooniste loetelu Joonis 1.1. SKP reaalkasv ja selle komponendid Joonis 1.2. Kaupade ja teenuste ekspordi turuosa, nominaalväärtuses Joonis 1.3. THHI kasv kvartalite kaupa Joonis 1.4. Investeeringute kasv ja jaotus, % Joonis 1.5. Välispositsiooni jaotus (jooksevkonto ja kapitalikonto) Joonis 1.6. Tööjõu ühikukulul põhinev reaalne tegelik vahetuskurss

Joonis 1.7. Rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni (RNIP) komponendid Joonis 1.8. Tööturu näitajad Joonis 1.9. Tööjõu ühikukulu muutuse määra jaotus (EA/EL) – Eesti Joonis 1.10. Suhtelise vaesuse ja suure materiaalse puuduse määrad Joonis 2.1. Aastate 2011–2019 riigipõhiste soovituste üldine mitmeaastane rakendamine praeguseni Joonis 3.1.1. Avaliku sektori kulutused valdkondade kaupa Joonis 3.2.1. Laenuvõtmise kogukulu Joonis 3.3.1. Demograafilised muutused aastatel 2009–2019 Joonis 3.3.2. Suhtelise vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse määr vanuserühmade kaupa Eestis Joonis 3.3.3. Noorte haridus ja tööturg Joonis 3.4.1. Lõhe võrreldes euroalaga 2018. aasta tasemetel Joonis 3.4.2. Tööviljakuse kasv jaotatuna tootmistegurite kogutootlikkuse ja kapitalisüvenduse muutusteks Joonis 3.4.3. Otseinvesteeringud tegevusvaldkondade kaupa suhtena SKPsse Joonis 3.4.4. Investeeringud varaliikide kaupa Joonis 3.4.5. Maantee- ja raudteetranspordi keskkonnakulude jaotus Eestis Joonis 3.5.1. Energia lõpptarbimine sektorite kaupa aastatel 2008–2017 Joonis 3.5.2. Energia lõpptarbimine sektorite kaupa 2017. aastal Tekstikastide loetelu Tekstikast 2.1. ELi fondid ja programmid aitavad Eestis kõrvaldada struktuurseid probleeme ning edendada majanduskasvu ja konkurentsivõimet

Tekstikast 3.3.2. Seiretulemused Euroopa sotsiaalõiguste samba raames Tekstikast 3.4.3. Eesti investeerimisprobleemid ja reformid a Tekstikast 3.4.4. Piirkondlikud erinevused Kokkuvõte Eesti majanduskasvu toetab soodne olukord tööturul ja hea ettevõtluskeskkond. Majanduskasv on olnud tugev kõigis sektorites ning seda on soodustanud avaliku ja erasektori investeeringud. Innovatsioon on hoogustunud, kuid ei ole oluliselt suurendanud tööviljakust. Kiiresti muutuvate tööturusuundumuste ja tehnoloogia arengu tõttu on tekkinud oskuste nappus, mis avaldab survet ettevõtete kulupõhisele konkurentsivõimele. Elanikkonna vananemine ja halb tervis tekitavad muret pensioni- ja tervishoiusüsteemi piisavuse pärast. Vähene ressursitõhusus ning suur energia- ja CO2-mahukus, mis on tingitud eelkõige Eesti tuginemisest põlevkivile, on probleemid, mis raskendavad ELi kliimapoliitika raames seatud siduvate CO2-heite vähendamise eesmärkide saavutamist. Tulevane majanduskasv ja keskkonnakestlikkus sõltuvad sellest, kui hästi riik neid probleeme leevendab, ehitades samal ajal üles innovaatilise majanduse ( ). Aastatel 2020–2021 peaks majanduskasv prognooside kohaselt aeglustuma ja jääma tasemele pisut üle 2 %, kuna välisnõudlus nõrgeneb ja rahvusvahelises kaubanduses valitseb ebakindlus. Sisenõudlus peaks jääma peamiseks kasvumootoriks peamiselt tänu reaalse netosissetuleku suurenemisele, mida toetab inflatsiooni aeglustumine. Tööhõive määr ja palgakasv peaksid prognooside kohaselt mõnevõrra nõrgenema, kuid tööturul osalemise määr peaks jääma kõrgeks. Palgad on mitu aastat järjest kasvanud tööviljakusest kiiremini, mis pärsib kulupõhist konkurentsivõimet. Eesti põlevkivisektoris on tootmist vähendatud, mis on aeglustanud SKP kasvu. Riigi rahanduse seisund on jätkuvalt hea. Valitsemissektori võlg oli 2018. aastal alla 9 % SKPst, mis on kaugelt ELi madalaim tase. Kuid viimastel aastatel majandustsükli haripunktis suurenes valitsemissektori eelarvepuudujääk ja valitsuse kulutused muutusid protsükliliseks. Eesti on teinud mõningaid edusamme 2019. aasta riigipõhiste soovituste järgimisel. Mõningaid edusamme on tehtud järgmistes valdkondades: ·tegelemine oskuste nappuse probleemiga ja innovatsiooni edendamine, parandades haridus- ja koolitussüsteemi suutlikkust ja vastavust tööturu vajadustele; ·sotsiaalse turvavõrgu piisavuse parandamine ning ·meetmete võtmine soolise palgalõhe vähendamiseks, sealhulgas palkade läbipaistvuse suurendamise kaudu. Väheseid edusamme on tehtud järgmistes valdkondades: ·rahapesuvastase raamistiku tulemusliku järelevalve ja jõustamise tagamine; ·integreeritud sotsiaal- ja tervishoiuteenuste kättesaadavuse parandamine ning ·keskendumine investeeringutega seotud majanduspoliitikas kestlikule transpordi- ja energiataristule, sealhulgas ühendused, teadusuuringute ja innovatsiooni edendamisele ning ressursi- ja energiatõhususele, võttes arvesse piirkondlikke erinevusi. Enamik Euroopa sotsiaalõiguste sammast toetava sotsiaalvaldkonna tulemustabeli näitajatest on Eestil suhteliselt head, kuid jätkuvalt on mõningaid probleeme. Eesti tööturunäitajad on ühed ELi parimad. Kuid rahuldamata ravivajadustega inimeste osakaal on üks suuremaid ELis. Mittetöötavate ja mitteõppivate noorte osakaal on veelgi suurenenud. Sotsiaalsiirded on vaesuse vähendamisel vähem tõhusad kui ELis keskmiselt ning jätkuvalt tuleks tähelepanelikult jälgida suhtelise vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse näitajat. Mis puudutab strateegia „Euroopa 2020“ riiklikke eesmärke, siis Eesti täitis tööhõive määra eesmärgi ja kolmanda taseme hariduse eesmärgi juba 2015. aastal. Samuti on Eesti saavutanud 2020. aasta eesmärgi taastuvenergia osakaalu vallas ning mõningat edu on saavutatud energiatõhususe parandamise ja kasvuhoonegaaside heite vähendamise valdkonnas. Samas ei ole Eesti teinud piisavalt edusamme haridussüsteemist varakult lahkumise piiramisel ning vaesuse vähendamise ning teadus- ja arendustegevuse investeeringute suurendamise riiklike eesmärkide saavutamisel. Eesti on jäänud märkimisväärselt maha transpordisektoris taastuvenergia kasutamise eesmärgi saavutamisel. Eesti on saavutanud eriti häid tulemusi kestliku arengu 4. eesmärgi (kvaliteetne haridus) osas, mis näitab edusamme kõigil haridustasanditel, välja arvatud kõige hiljutisem suundumus haridussüsteemist varakult lahkunud noorte puhul. Oluline tähelepanu vajav küsimus on seotud kestliku arengu 13. eesmärgiga (kliimameetmed), kuna Eesti kuulub ELi liikmesriikide hulka, kus erinevus eesmärgi ja 2030. aasta tõenäolise kasvuhoonegaaside heite vahel on suur().

Käesolevas aruandes analüüsitakse järgmisi Eesti majanduse seisukohast olulisi struktuuriprobleeme. ·Oskuste nappus ja tööturu nõudlusele mittevastavus, mis piirab tootlikkuse kasvu. Ettevõtetel on olnud raskusi sobivate oskustega, sealhulgas digioskustega töötajate leidmisel. Kuigi haridus- ja koolitussüsteem toimib hästi ja on õiglane, piirab selle suutlikkust reageerida tööturu vajadustele haridussüsteemist varakult lahkunud noorte suur arv ja kõrghariduse ebapiisav vastavus tööturu nõudlusele. Täiskasvanuõppes osalemine on suurenenud, kuid töötajate ümber- ja täiendusõpe ei ole tööturu suundumustega sammu pidanud. Selle üks põhjus on see, et ettevõtted pakuvad vähest väljaõpet töökohal. Eakate õpetajate suur osakaal on haridussüsteemi jaoks pikaajaline, kuid üha pakilisem probleem. ·Endiselt on tõsiseid probleeme sotsiaalse turvavõrguga, eelkõige seoses teatavate elanikkonnarühmade juurdepääsuga sotsiaalteenustele. Taskukohaste sotsiaalteenuste, sealhulgas pikaajalise hoolduse teenuste kättesaadavus on endiselt piiratud, eriti eakate ja madala sissetulekuga inimeste puhul. Teenuste osutamine on eriti vaevaline teatavates piirkondades. See on peamiselt tingitud sotsiaal- ja tervishoiuteenuste integreeritud osutamise üldise raamistiku puudumisest ja suurtest kuludest. Vaesus ja sotsiaalne tõrjutus on suurenenud, mis on tingitud peamiselt sellest, et kõige vaesemate inimeste (eakad ja madalama haridustasemega inimesed) sissetulek on kasvanud aeglasemalt kui keskmine palk. ·Teise samba pensionisüsteemi vabatahtlikuks muutmine suurendab pensionide piisavusega seotud eelarve- ja majandusriske. Praegune esimese samba jooksvalt finantseeritav pensioniskeem tagaks suhteliselt väikesed pensionid. Teise samba pensionisüsteemi mõju kahanemine tähendab pensionide väiksemat eelrahastamist ja pärsiks pensionitulu mitmekesistamist pikas perspektiivis. Elanikkonna vananemist silmas pidades suurendab see muret pensionisüsteemi pikaajalise piisavuse pärast. ·Teadus- ja arendustegevus, sealhulgas digitaliseerimine, ei ole toonud kaasa kogu majandust hõlmavat tootlikkuse kasvu. Ettevõtete investeeringud teadus- ja arendustegevusse on võrreldes teiste riikidega endiselt väikesed, mis takistab tootlikkuse kasvu. Teadmiste edasiandmine ülikoolidelt ettevõtetele ja teadustulemuste rakendamine ärilistel eesmärkidel on aeglane. Vahendajaid, kes saavad toetada tööstusinnovatsiooni, ei ole veel asutatud või need ei toimi täielikult. Kuigi Eesti üldised innovatsioonitulemused on paranenud, on teaduspõhine innovatsioonisuutlikkus ja -tegevus ettevõtlussektoris endiselt tagasihoidlik. Majandus on üha enam digitaliseeritud, kuid info- ja kommunikatsioonitehnoloogia kasutuselevõtt töötlevas tööstuses on olnud kesine. ·Investeerimisvajadus on endisel väga suur. Sihipärased investeeringud taristusse, teadustegevusse ja innovatsiooni ning ressursitõhususe edendamisse tugevdaksid Eesti pikaajalist potentsiaali. Investeeringud haridusse ja oskustesse, samuti sotsiaalsesse kaasamisse, tervishoidu ja sotsiaalteenustesse võivad edendada kestlikku ja kaasavat majanduskasvu. Äriinvesteeringud on suurenenud, kuid investeeringud teadustegevusse ja innovatsiooni ning intellektuaalomandisse on suhteliselt väikesed. Kvaliteetne ja hästi ühendatud transpordisüsteem on jätkuvalt esmatähtis Eesti majanduskasvu edendamiseks ja ühtse turuga sügavamaks lõimumiseks. Avaliku sektori investeeringud, sealhulgas ELi vahendid, on aidanud rahuldada Eesti investeerimisvajadusi. ·Keskkonnakestlikkus on suure CO2- ja energiamahukuse tõttu endiselt probleem. Eesti ei suuda tõenäoliselt täita oma 2030. aasta kasvuhoonegaaside heite vähendamise eesmärke. Kõige rohkem heidet tekitavad sektorid on transport ja hooned. Mõlemad on energiamahukad ja eriti transport sõltub oluliselt CO2-mahukatest allikatest. Eestis toodetakse suur osa energiast põlevkivist, millel on oluline majanduslik ja sotsiaalne roll. Samas on see ka riigi suure kasvuhoonegaaside heite oluline põhjustaja ja sellel on kahjulik mõju keskkonnale. Valitsus on võtnud nende probleemide lahendamiseks mõned meetmed, kuid tulemused on olnud tagasihoidlikud. Lisaks puuduvad CO2-heite vähendamist stimuleerivad maksusoodustused ja muud meetmed. Keskkonnakestlikkust võiks aidata parandada transpordi ja hoonete CO2-mahukuse vähendamine, põlevkivisektori ümberkorraldamine ja ringmajanduse ärimudelite rakendamine. Komisjoni ettepanek õiglase ülemineku mehhanismi kohta järgmise mitmeaastase finantsraamistiku (2021–2027) raames hõlmab õiglase ülemineku fondi, sihtotstarbelist õiglase ülemineku kava InvestEU raames ja uut Euroopa Investeerimispanga avaliku sektori laenurahastut. Mehhanismi eesmärk on tagada, et üleminek ELi kliimaneutraalsusele on õiglane, aidates Eesti kõige enam mõjutatud piirkondadel saada hakkama sotsiaalsete ja majanduslike tagajärgedega. Peamised prioriteetsed tegevusvaldkonnad, mida toetatakse õiglase ülemineku fondist, mis loodi osana õiglase ülemineku mehhanismist, on kindlaks määratud D lisas, tuginedes käesolevas aruandes kirjeldatud üleminekuprobleemide analüüsile. ·Eesti pangandussektori seisund on üldiselt kindel, kuid rahapesuga seotud riskid püsivad. Eesti pangad on tänu suurele tõhususele, kvaliteetsetele varadele ja madalate rahastamiskuludele kasumlikud. Eestis tegutsevad pangad on muutunud vähem sõltuvaks oma emapankadest ning rahastavad end nüüd suures osas kodumaistest hoiustest ja hulgirahastamisturul. Kuigi mitteresidentide hoiuste osakaal on vähenenud ja nõudeid mittejärgivate pankade suhtes on võetud meetmeid, püsib rahapesurisk. Ettepanekuid karistusmäärade tõstmiseks ei ole veel vastu võetud. Finantsjärelevalveasutuse suutlikkust ei ole veel tugevdatud ja riskipõhist lähenemisviisi ei ole veel täielikult rakendatud. Kui neid probleeme ei lahendata, võib see tekitada majandusele riske, mis võivad kahjustada konkurentsivõimet. ·Meetmed, mille eesmärk on aidata kirde- ja kagupiirkonnal riigi muudele piirkondadele järele jõuda, on seiskunud. Piirkondlikud erinevused on seotud tööstuse varasema ümberkorraldamisega, kuid oskuste ja tööjõu pakkumise erinevused on aja jooksul suurenenud. Kohalike omavalitsuste rahastamise korda ei ole veel reformitud. Jätkusuutlike rahastamislahenduste puudumisel on omavalitsuste manööverdamisruum ettevõtluse edendamiseks ja inimeste ligimeelitamiseks piiratud. Hoolimata taristusse tehtud investeeringutest on esile kerkinud mure rahvastikukao, vähese tööjõus osalemise ning tervishoiu- ja sotsiaalteenuste kättesaadavuse pärast, mis osutab vajadusele tervikliku regionaalarengu strateegia järele. ·Tervishoiusüsteem seisab silmitsi oluliste väljakutsetega. Kuigi oodatav eluiga kasvab Eestis kiiresti, on tervena elatud aastate arv endiselt üks ELi väiksemaid ja on vähenemas, kusjuures erinevused soo, piirkonna, hariduse ja sissetuleku seisukohast on suured. Kehvad tervisenäitajad võivad olla seotud tervishoiu ebapiisava rahastamise, tervishoiutöötajate nappuse ja elustiilist tulenevate riskiteguritega. Rahuldamata vajadus arstiabi järele inimeste endi hinnangul on veelgi suurenenud ja on nii esmatasandi arstiabi kui ka eriarstiabi pika ooteaja tõttu endiselt üks ELi suurimaid.

·Sooline palgalõhe on endiselt üks suuremaid ELis. Vanemapuhkuse ja -hüvitiste süsteemi hiljutised reformid aitavad naistel naasta tööle, kuid lapsevanemate, eriti naiste hoolduskohustused on endiselt suured. Eesti töötab välja infotehnoloogiavahendeid, et aidata tööandjatel suurendada palkade läbipaistvust, ja viib ellu uurimisprojekti, et analüüsida soolise palgalõhe seletamatut osa 1. Majanduse olukord ja väljavaated Makromajanduslik areng ja väljavaade Eesti majanduse reaalkasv oli 2019. aastal suhteliselt kiire, ulatudes hinnanguliselt 3,8 %ni (vt joonis 1.1). Peamine kasvumootor oli sisenõudlus, kusjuures oluline panus oli investeeringute taastumisel ja eratarbimisel, mida toetas suur tööhõive ja reaalsissetulekute suurenemine. Majanduskasv oli üsna kiire enamikus majandusharudes, välja arvatud kaevandamine ja energiatootmine, kus majandustegevus aeglustus pärast Eesti Energia tootmisvõimsuse osalist sulgemist Kirde-Eestis. Joonis 1.1.SKP reaalkasv ja selle komponendid Allikas: Euroopa Komisjon SKP kasv peaks prognooside kohaselt aeglustuma veelgi, olles 2020. aastal vaid 2,2 % ja 2021. aastal 2,4 %. Kooskõlas Eesti peamisi kaubanduspartnereid mõjutavate tsükliliste suundumustega prognoositakse ekspordi kasvu aeglustumist. Eratarbimine peaks prognooside kohaselt mõnevõrra aeglustuma, kuna tööturg peaks jahtuma, palgad kohanema ja töötus pisut suurenema. Samal ajal peaksid investeeringud aeglustuma järsemalt, võttes arvesse nende kõrget kasvumäära 2019. aastal. Jooksevkonto peaks lähiaastatel jääma ülejääki. Ajavahemikul 2012–2018 spetsialiseerus Eesti majandus üha enam teenuste, eelkõige infotehnoloogiateenuste ekspordile, mille puhul Eesti ettevõtted on saavutanud konkurentsieelise ja suurendanud lisandväärtust (Euroopa Komisjon, 2019a; Euroopa Komisjon, 2018b). Jooksevkonto ülejääk oli 2019. aastal ligikaudu 2 % SKPst. Eksport oli peamine majanduskasvu allikas traditsioonilistes sektorites, nagu paber, puit, plast, ravimid, metallitooted ning masinad ja seadmed. Prognoosi kohaselt aeglustub ekspordi kasv 2020. aastal väiksema välisnõudluse tõttu.

Joonis 1.2.Kaupade ja teenuste ekspordi turuosa, nominaalväärtuses Allikas: Euroopa Komisjon Inflatsioon Inflatsioon aeglustus 2019. aastal 2,3 %ni ja peaks 2020. ja 2021. aastal olema pisut üle 2 %. See suundumus on suuresti tingitud madalamatest ülemaailmsetest energiahindadest (vt joonis 1.3). Tarbimismaksude muutustel on väiksem mõju inflatsioonile kui varem, samas kui tugev palgakasv avaldab inflatsioonilist mõju teenuste hindadele. Üldiselt prognoositakse, et inflatsioon jääb Eestis euroala keskmisest kõrgemaks. Joonis 1.3.THHI kasv kvartalite kaupa Allikas: Euroopa Komisjon Finantssektor ja erasektori võlg Eesti pangandussektori seisund on endiselt üldiselt kindel. Pangad on kasumlikud ja hästi kapitaliseeritud ning see vähendab ohtu finantsstabiilsusele. Pangandussektori varade maht on ligikaudu 110 % SKPst. Kontsentratsioon pangandussektoris on suhteliselt suur, kuna kolmele suurimale pangale kuulub 85 % pangandussektori varadest, ja intressimäärad on olnud pisut kõrgemad kui euroalal keskmiselt. Jätkuvalt püsivad mõned rahapesuriskid (vt punkt 3.2). Erasektori laenukoormuse vähendamine jätkus ja erasektori võlatase näib olevat jätkusuutlik. Erasektori võlg vähenes 2018. aastal 102 %ni SKPst, jäädes allapoole usaldusväärset künnisväärtust ja põhinäitajatel põhinevat võrdlusalust ( ). See kehtib ka võla alakomponentide, kodumajapidamiste võla ja finantssektoriväliste ettevõtete võla kohta. Üldiselt hinnatakse erasektori võlaga seotud haavatavust piiratuks. Investeeringud Pärast tagasihoidlikku kasvu 2018. aastal kasvasid investeeringud 2019. aastal jõudsalt ja nende osakaal peaks prognooside kohaselt stabiliseeruma tasemel ligikaudu 25 % SKPst. Investeeringute elavnemine tulenes peamiselt erasektori investeeringutest, mis prognoosi kohaselt suurenesid nominaalväärtuses üle 15 %. Investeeringud suurenesid enamikus sektorites, kusjuures masinatesse ja seadmetesse ning töötlevasse tööstusesse investeerimise määr oli eriti kõrge (vt joonis 1.4); seda toetasid soodsad laenutingimused ja ettevõtete kasum. Investeeringute panus majanduskasvu peaks aastatel 2020–2021 vähenema ja investeeringud peaksid tõenäoliselt stabiliseeruma tasemel, mis on pisut üle ELi keskmise (vt punkt 3.4). Joonis 1.4.Investeeringute kasv ja jaotus, % Allikas: Euroopa Komisjon Ehitussektor ja eluasemeturg Eesti ehitussektor on tänu suurele eluasemenõudlusele elavnenud. Ehitusmaht on suurenenud alates 2010. aastast rohkem kui 70 %, saavutades haripunkti aastatel 2018–2019, samal ajal kui ehitustegevuse kasumlikkus kasvas samuti märkimisväärselt. Nõudlus eluasemete järele suurenes peamiselt linnapiirkondades ning näib, et Eestil ei ole seni eluasemete pakkumise osas erilist puudust (Euroopa Komisjon, 2019f), mis aitab ohjeldada eluasemehindade tõusu. Eluasemehindade kasv aeglustus ja oli 2019. aasta esimeses pooles alla 6 %, kodumajapidamiste võlakoormus aga kasvas mõõdukalt (vt punkt 3.2). Joonis 1.5.Välispositsiooni jaotus (jooksevkonto ja kapitalikonto) Allikas: Euroopa Komisjon Kulupõhine konkurentsivõime Kulupõhine konkurentsivõime võrreldes ELiga on alates 2008. aastast halvenenud, kuna sissetulekud on jätkuvalt kasvanud. Sissetulekute lähenemine ELi tasemele jätkus kogu 2019. aasta jooksul, kuna palgad suurenesid märkimisväärselt nii era- kui ka avalikus sektoris. Sissetulekute lähenemist kajastab osaliselt Eesti tööviljakuse paranemine ja see on viimastel aastatel soodustanud positiivset rändesaldot. Samal ajal on struktuurne tööjõu ja oskuste nappus aidanud kaasa kulupõhise konkurentsivõime halvenemisele. Palgad on kasvanud tööviljakusest kiiremini. Nominaalne tööjõu ühikukulu kasv kiirenes 2018. aastal 6,5 %ni ja selle kolme aasta keskmine ületab jätkuvalt makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse künnist. Reaalse tegeliku vahetuskursi tugevnemine kiirenes 2018. aastal 4,6 %ni, kuid peaks prognooside kohaselt alates 2019. aastast oluliselt aeglustuma. Ekspordi turuosa peaks prognooside kohaselt vähenema, mis osutab sellele, et kulupõhise konkurentsivõime probleemid võivad üha enam mõjutada Eesti ettevõtete eksporti ( ). Jooksevkonto on siiski olnud stabiilses ülejäägis ja tunduvalt kõrgemal tasemest, mis on vajalik välisvõlapositsiooni stabiliseerimiseks (vt joonised 1.5 ja 1.6), samas kui tsükliliselt kohandatud jooksevkonto on veelgi positiivsem – hinnanguliselt 4 % SKPst 2019. aastal. Joonis 1.6.Tööjõu ühikukulul põhinev reaalne tegelik vahetuskurss Allikas: Euroopa Komisjon Eesti rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooniga seotud haavatavus on piiratud ja väheneb jätkuvalt (vt joonis 1.7). Rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon on mõõdukalt negatiivne (2018. aastal –28 % SKPst) ning prognooside kohaselt peaks see edaspidi paranema. See on kooskõlas usaldusväärse künnisväärtusega, kuid on üle võrdlusaluse, mida põhinäitajate põhjal võiks pidada jätkusuutlikuks. Kui jätta välja makseviivitusriskita võlainstrumendid, nagu välismaised otseinvesteeringud ja omakapital, on Eesti välispositsioon isegi positiivne, mis näitab, et sellega seotud haavatavus on piiratud. Riigi rahandus Prognooside kohaselt peaks valitsemissektori eelarve olema aastatel 2020–2021 väikses nominaalses puudujäägis. Kuigi 2020. aasta eelarves on ette nähtud kulude mõningane piiramine, mõjutab aeglasem majanduskasv maksutulusid. Võttes arvesse, et prognooside kohaselt jääb majanduskasv 2020. ja 2021. aastal alla oma potentsiaali, peaks struktuurne eelarvepositsioon paranema – puudujääk väheneb ligikaudu 1½ %-lt SKPst 2019. aastal ½ %-le SKPst 2021. aastaks. Valitsemissektori võlg peaks 2021. aastani jääma väikseks – ligikaudu 8 % SKPst, mis on kaugelt ELi madalaim tase.

Joonis 1.7.Rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni (RNIP) komponendid Allikas: Euroopa Komisjon Tööturg Tööturg on jätkuvalt toiminud hästi. Tööhõive suurenes 2018. aastal ja jõudis 79,5 %ni, kuna nõudlus tööjõu järele on olnud suur kõigis sektorites. Tööjõus osalemise määr on alates 2012. aastast suurenenud, peamiselt tänu positiivsele tagasirändele ning õppurite ja eakate suuremale aktiivsusele. Töötuse määr vähenes 2018. aastal tasemele pisut üle 5 %. 2018. aastal oli 1,3 % tööjõust pikaajalised töötud ja noorte töötus vähenes 11,9 %ni. Joonis 1.8.Tööturu näitajad Allikas: Euroopa Komisjon Nõudlus tööjõu järele tõi 2018. aastal kaasa suure palgakasvu. Eesti statistikaameti andmetel suurenes kuu keskmine brutopalk 2018. aastal 7,3 % ehk 1 310 euroni. Kuigi palgakasv oli laiaulatuslik, tulenes see peamiselt avalikust sektorist, pidades silmas õpetajate ja meditsiinitöötajate palkade kohandamist. Töötasu töötaja kohta, mis on palkadest mõnevõrra laiem näitaja, suurenes 2018. aastal 10,2 % ja nominaalne tööjõu ühikukulu 6,5 %. Palgakasv oli 2019. aastal suhteliselt kiire, kuid siiski veelgi kiirem kui kasv, mida võib eeldada, lähtudes varasematest seostest inflatsiooni, tootlikkuse ja töötusega ( ). Joonis 1.9.Tööjõu ühikukulu muutuse määra jaotus (EA/EL) – Eesti Allikas: Euroopa Komisjon Töötajate ostujõud on viimastel aastatel suurenenud, kuid elanikkonna eri sissetulekurühmade lõikes ebaühtlaselt. 2018. aastal suurenes reaalpalk 5,4 %. Eesti seadusjärgse riikliku miinimumpalga lepivad kokku sotsiaalpartnerid – Eesti Tööandjate Keskliit ja Eesti Ametiühingute Keskliit. Miinimumpalk, mis 2018. aastal moodustas 37 % keskmisest palgast ja 43 % mediaanpalgast, oli üks madalamaid ELis. Üldiselt on miinimumpalka teenivate täistööajaga töötajate osakaal ligikaudu 7 %. Tööturu analüüsi kohaselt töötavad Eesti miinimumpalgateenijad peamiselt teenindus- ja jaesektoris ning lihttöölisena (Eesti Pank, 2018). Vaesusrisk on suurenemas, kuid ebavõrdsus on pisut alla ELi keskmise. Suhtelise vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse määr suurenes 2018. aastal veelgi, olles 24,4 % ja seega üle ELi keskmise, kuna kõige vaesemate sissetulekud ei suuda pidada sammu keskmise palgakasvuga. Rahalise vaesuse määr oli kõrgeim madala haridustasemega inimeste ja eakate puhul. Alates 2011. aastast on vaesuse ohus olevate inimeste osakaal suurenenud, samas kui suure materiaalse puuduse all kannatavate inimeste ja madala tööhõivega leibkondades elavate inimeste osakaal on vähenenud (vt punkt 3.3). Üldiselt sissetulekute ebavõrdsus vähenes, kuna 20 % jõukaima leibkonna suhteline sissetulek oli 20 % vaeseima leibkonna omast viis korda suurem – see on pisut väiksem näitaja kui keskmine sissetulekute ebavõrdsuse määr ELis. Joonis 1.10.Suhtelise vaesuse ja suure materiaalse puuduse määrad Allikas: Euroopa Komisjon Regionaalareng Linna- ja maapiirkondade vaheline sotsiaal-majanduslik lõhe kajastab kasvavat ebavõrdsust sotsiaalse olukorra, tööhõive ja poliitikameetmete ulatuse seisukohast. 2017. aastal ( ) oli SKP elaniku kohta pealinnapiirkonnas 113 % ELi keskmisest, samas kui ülejäänud neljas piirkonnas jäi sissetulekute tase vahemikku 45–57 % ELi keskmisest. Parema kvalifikatsiooniga ja haritud töötajad ( ) on kolinud linnadesse, jättes maha madalama sissetulekuga ja eakamad elanikud. Kvalifitseeritud tööjõu ja heade töövõimaluste nappus on pärssinud konkurentsivõimet ja avaldanud negatiivset sotsiaalset mõju. Suhtelise vaesuse määra erinevus maapiirkondade ja linnade vahel on suur ja kasvab (29,5 % võrreldes 22,1 %ga 2018. aastal). Aastatel 2000–2018 vähenes rahvaarv kõigis Eesti piirkondades peale Harjumaa ning peaaegu iga neljas inimene lahkus Ida-Virumaalt (vt tekstikast 3.4.2). Kestliku arengu eesmärgid Eesti tulemused kestva arengu eesmärkide saavutamisel on üldiselt suhteliselt head. Viimase viie aasta jooksul on Eesti teinud edusamme peaaegu kõigis valdkondades, välja arvatud keskkonnaeesmärgid, eelkõige kestliku arengu 12. eesmärk (vastutustundlik tarbimine ja tootmine) ja 13. eesmärk (kliimameetmed), mille puhul mitmed näitajad on halvenemas. Kui sotsiaalvaldkonnas on Eesti tulemused olnud suhteliselt head, siis kestliku arengu 3. eesmärgi (tervis ja heaolu) puhul on need olnud jätkuvalt nõrgad, eelkõige tervishoiuteenuste kättesaadavuse ja hea tervisega inimeste osakaalu osas. Kestliku arengu 5. eesmärgi (sooline võrdõiguslikkus) ja 8. eesmärgi (inimväärne töö ja majanduskasv) puhul on endiselt probleeme seoses soolise palgalõhega hoolduskohustuste tõttu tööturult kõrvalejäämisega. Eestil on head tulemused kestliku arengu 16. eesmärgi (rahu, õigus ja tugevad institutsioonid) ja 17. eesmärgi (partnerlus eesmärkide nimel) saavutamisel. Tabel 1.1.Eesti peamised majandus- ja finantsnäitajad Allikas: Eurostati ja EKP andmed 4. veebruari 2020. aasta seisuga, kui need on kättesaadavad. Euroopa Komisjoni prognoositud näitajad (SKP reaalkasvu ja THHi puhul 2020. aasta talveprognoos, muul juhul 2019. aasta sügisprognoos). 2. Edusammud riigipõhiste soovituste järgimisel Alates Euroopa poolaasta käivitamisest 2011. aastal on 93 % puhul kõigist Eestile suunatud riigipõhistest soovitustest tehtud vähemalt mõningaid edusamme. 20 % puhul nendest riigipõhistest soovitustest on tehtud märkimisväärseid edusamme ja 7 % puhul väheseid edusamme (vt joonis 2.1). Joonis 2.1.Aastate 2011–2019 riigipõhiste soovituste üldine mitmeaastane rakendamine praeguseni Allikas: Euroopa Komisjon

Viimastel aastatel on Eesti teinud märkimisväärseid edusamme kahaneva tööjõu probleemi lahendamisel. 2016. aasta juulis jõustunud töövõimereformi abil on parandatud puudega inimeste tööturule integreerimist. Noorte ja pikaajaliste töötute tööturule toomiseks on võetud konkreetseid meetmeid, mis on aidanud vähendada töötuse määra. Eesti on parandanud tööstiimuleid, vähendades madalapalgaliste maksukoormust, alandades töötuskindlustusmaksete määra ja kaotades tööga seotud õpingutelt erisoodustusmaksu. On astutud samme väga suure soolise palgalõhe vähendamiseks. Heaolu arengukava 2016–2023 rakendamine aitab vähendada soolist segregatsiooni tööturul. Ümber on korraldatud vanemapuhkuse ja -hüvitiste süsteem. Mõned juba jõustunud muudatused hõlmavad suuremat paindlikkust ja stiimuleid lapsevanemate tööle asumiseks. Eesti on teinud edusamme haridus- ja koolitussüsteemide tööturu vajadustele vastavuse parandamisel. 2017. aastal muudeti kõrghariduse rahastamise mudelit. 2016. aastal võeti kasutusele oskuste prognoosimise vahend OSKA ning seda hinnatakse ja täiustatakse pidevalt. Teadusuuringute ja innovatsiooni vallas on Eesti teinud edusamme teadus- ja arendustegevuse süsteemi tugevdamisel, kuid mitte ettevõtlussektoris. Riigi raskused teadlaste hoidmisel ettevõtetes on muutunud püsivaks nõrkuseks. Siiski on märke sellest, et teadus- ja arendustegevuse süsteemi juhtimine on tänu teadus- ja äristrateegiate ühendamisele ning strateegiliste valikute tegemisele paranemas. Eesti on teinud mõningaid edusamme ( ) 2019. aasta riigipõhiste soovituste järgimisel. Esimese riigipõhise soovituse järgimisel on Eesti teinud väheseid edusamme rahapesuvastase raamistiku tõhusa järelevalve ja jõustamise tagamisel. Kuigi nõudeid mittejärgivate krediidiasutuste suhtes on võetud meetmeid, takistavad piiratud ressursid ja vahendid järelevalveasutuste tõhusat tegutsemist ja riskipõhise järelevalve täielikku rakendamist. Uute karistuskünniste kehtestamisega viivitamine piirab järelevalvetrahvide hoiatavat mõju. Kuigi rahapesu andmebüroole ja prokuratuurile eraldatakse rohkem vahendeid, ei ole ettevaatavat koostööd ikka veel saavutatud. Rahapesuga seotud süüdistuste ja süüdimõistvate kohtuotsuste arv on endiselt piiratud. Tabel 2.1.2019. aasta riigipõhiste soovituste rakendamise hindamine Allikas: Euroopa Komisjon Teise riigipõhise soovituse järgimisel on Eesti teinud mõningaid edusamme sotsiaalse turvavõrgu piisavuse parandamisel seoses pensionide ja hüvitistega. Alates 2020. aastast on toetused puudega lastele suurenenud kaks kuni kolm korda. Iga-aastane pensionitõus tuleneb eelkõige pensionide, toimetulekutoetuste, töövõimetoetuste jms indekseerimisest. Alates 2020. aasta aprillist suureneb pisut põhipension. Teise samba muudatused peaksid prognooside kohaselt vähendama pensionide jätkusuutlikkust ja piisavust tulevikus. Eesti on teinud väheseid edusamme kvaliteetsete ja taskukohaste sotsiaalteenuste osutamisel ning see on endiselt suur probleem. Võetud on mõned meetmed, nt on muudetud hooldekodud energiatõhusamaks ja juurdepääsetavamaks, parandatud sotsiaaltransporti ja loodud dementsuse kompetentsikeskus. On saavutatud kokkulepe pikaajalise hoolduse tulevase rahastamis- ja juhtimismudeli kontseptsiooni kohta. Kuid sotsiaal- ja tervishoiuteenuste integreeritud osutamise uus raamistik tuleb veel välja töötada ja rakendada. Eesti on teinud mõningaid edusamme soolise palgalõhe vähendamisel. Alates 2020. aasta juulist pikeneb vanemapuhkus 10 päevalt 30 päevale ning vanemapuhkuse kasutamine lapse esimese kolme eluaasta jooksul muutub paindlikuks. Eesti töötab välja infotehnoloogiavahendeid, et aidata tööandjatel suurendada palkade läbipaistvust, ja viib ellu uurimisprojekti, et analüüsida soolise palgalõhe seletamatut osa Eesti on teinud mõningaid edusamme kõrg- ja kutsehariduse tööturu vajadustele vastavuse parandamisel. Hinnati prognoosisüsteemi OSKA, et jõuda arusaamiseni, kuidas viia oskuste pakkumine vastavusse tööturu nõudlusega igal haridus- ja koolitussüsteemi tasandil. Kolmanda riigipõhise soovituse (investeeringud) on Eesti teinud väheseid edusamme. Erasektori investeeringud teadus- ja arendustegevusse on jäänud tagasihoidlikuks ning on viimastel aastatel veelgi vähenenud, olles 2018. aastal 0,59 % SKPst. Seoses energiataristu investeeringutega on Eesti teinud märkimisväärseid edusamme, kuna Läänemere energiaturu ühendamise projekti rakendamise on edenenud ootuspäraselt. Eesti on teinud mõningaid edusamme investeerimisel energiatõhususse, kuid madala või keskmise sissetulekuga leibkondade rahastusele juurdepääsu parandamine aitaks olukorda veelgi paremaks muuta. Eesti on teinud väheseid edusamme investeeringute suunamisel ettevõtete ressursitõhususse, kuid ei ole teinud edusamme investeeringutega seotud majanduspoliitikas keskendumisele kestlikule transpordile. Kolmanda riigipõhise soovituse (investeeringud) järgimise hindamisel ei võeta arvesse ELi ühtekuuluvuspoliitika fondide 2021–2027 panust ( ). Liikmesriigi taotlusel võib komisjon struktuurireformi tugiprogrammi kaudu anda vajadusekohast eksperdinõu majanduskasvu soodustavate reformide kavandamiseks ja rakendamiseks. Alates 2017. aastast on Eestile antud sellist toetust 16 projekti jaoks. 2019. aastal viidi kohapeal ellu mitu projekti. Näiteks aitas komisjon ametiasutusi ehitussektori täielikul digitaliseerimisel. Samuti toetab komisjon Eesti jõupingutusi sotsiaal- ja tervishoiuteenuste osutamiseks integreeritumal ja andmepõhisemal viisil. Toetades Eesti valitsust võitluses küberkuritegude vastu, pani komisjon aluse nende kuritegude tõhusamale ärahoidmisele, uurimisele ja nende eest vastutusele võtmisele. 2019. aastal alustati tööd transpordi ja liikuvuse uue arengukava aluseks oleva sisenduuringu korraldamiseks, kulutuste läbivaatamise ja tulemuspõhiste eelarveprotsesside vahelise tugevama seose loomiseks ning tööturuteenuste parandamiseks. Samuti hakati toetama andmehaldust kui e-valitsuse ja digitaalse avaliku halduse eeltingimust, et saada tulevikus täit kasu peamistest kujunemisjärgus tehnoloogiatest. Tekstikast 2.1. ELi fondid ja programmid aitavad Eestis kõrvaldada struktuurseid probleeme ning edendada majanduskasvu ja konkurentsivõimet Eesti on üks riike, mis saab ELi toetusest kõige rohkem kasu. Praeguses mitmeaastases finantsraamistikus on Eestile eraldatud ELi ühtekuuluvuspoliitika( I ) vahenditest 4,7 miljardit eurot, mis moodustab ligikaudu 2,8 % SKPst aastas või keskmiselt 52,9 % kõigist avaliku sektori investeeringutest aastas. 2019. aasta lõpu seisuga oli konkreetsetele projektidele eraldatud ligikaudu 3,9 miljardit eurot (ligikaudu 86 % kavandatud kogusummast) ja valitud projektidele oli kulutatud 2,2 miljardit eurot,( II ) mis näitab, et projektide rakendamise tase on keskmisest tunduvalt kõrgem. Lisaks majandusliku, sotsiaalse ja piirkondliku ebavõrdsuse vähendamise kaudu harmoonilisema arengu soodustamisele on ELi ühtekuuluvuspoliitika vahenditel oluline roll ka Eesti struktuursete probleemide lahendamisel. Eestile suunatud ühtekuuluvuspoliitika programmide raames on eraldatud ELi vahenditest 1 miljard eurot arukale majanduskasvule, 1,1 miljardit eurot kestlikule majanduskasvule ja keskkonnahoidlikule transpordile ning 1,3 miljardit eurot kaasavale majanduskasvule. 2019. aastal tehti pärast tulemuslikkuse analüüsi( III ) Eestile tulemuspõhiste prioriteetide raames kättesaadavaks 202,4 miljonit eurot. ELi ühtekuuluvuspoliitika vahendid aitavad kaasa Eesti majanduse olulisele ümberkujundamisele, edendades muu hulgas teadustegevusse, tehnoloogiaarendusse ja innovatsiooni, ettevõtete konkurentsivõimesse, keskkonnahoidlikku transporti, tööhõivesse ja tööjõu liikuvusse tehtavate investeeringute kaudu majanduskasvu ja tööhõivet. 2019. aastaks oli ELi ühtekuuluvuspoliitika vahenditest tehtud investeeringute abil ehitatud või ajakohastatud 201 kilomeetrit maanteid nii piirkondlikul tasandil kui ka seoses üleeuroopalise transpordivõrguga ning otsustatud toetada 10 763 ettevõtet, sealhulgas 449 idufirmat, luues 1 178 uut töökohta. Need vahendid aitasid ka vähendada kasvuhoonegaaside heidet 35 198 CO2-ekvivalenttonni võrra. Euroopa Regionaalarengu Fondi ja programmi „Horisont 2020“ projekti vahendite abil käivitati Tartus 2019. aastal rattaringlussüsteem. Süsteem koosneb 69 elektrivarustusega jalgrattaparklast ja 750 jalgrattast (neist 500 on elektrilised). Balti riikide suurimal rattaringlusvõrgul on ligikaudu 36 000 registreeritud kasutajat. Euroopa Sotsiaalfond keskendub töövõimaluste edendamisele ja noorte töötuse vähendamisele. Töövõimereform aitab Euroopa Sotsiaalfondi toetusel tuua piiratud töövõimega inimesed tööturule. 2018. aasta lõpuks oli tööle asunud üle 21 500 piiratud töövõimega inimese. Alates 2015. aastast on tööturule taasintegreeritud 557 endist vangi, kellest üle poole on leidnud töö. Karjäärinõustamises on osalenud 120 600 noort ja 48 500 täiskasvanut. Täiendusõppes on osalenud ligikaudu 46 000 täiskasvanut. Loodud on 1 000 lasteaiakohta. Investeerimisvajaduste rahuldamisele aitavad kaasa ka põllumajandus- ja kalandusfondid ning muud ELi programmid. Koos riikliku kaasrahastusega eraldatakse Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) kokku 0,9 miljardit eurot põllumajandusliku toidutööstuse konkurentsivõime edendamiseks, keskkonnaprioriteetide elluviimiseks ja maapiirkondade arenguerinevuste vähendamiseks, samas kui Euroopa Merendus- ja Kalandusfondist (EMKF) eraldatakse 129,13 miljonit eurot. Eesti saab toetust ka muudest ELi programmidest, näiteks Euroopa ühendamise rahastust, millest eraldati 221,8 miljonit eurot strateegiliste transpordivõrkudega seotud konkreetsetele projektidele, ja programmist „Horisont 2020“, millest eraldati 178,2 miljonit eurot ELi vahendeid (sealhulgas ligikaudu 43,9 miljonit eurot 113 väikesele ja keskmise suurusega ettevõtjale). ELi-poolne rahastamine aitab kaasata märkimisväärses mahus erasektori investeeringuid. 2018. aasta lõpu seisuga olid Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondid( IV ) võtnud lisakapitali kaasamise programmide teotamiseks laenude, tagatiste ja omakapitali vormis kulukohustusi ligikaudu 218,4 miljonit eurot,( V ) mis moodustab 4,8 % kõigist Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide otsustatud eraldistest. ELi fondid investeerivad juba märkimisväärseid summasid kestliku arengu eesmärkidega seotud meetmetesse. Eestis toetatakse Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest 11 kestliku arengu eesmärki 17st ning kuni 95 % kulutustest on suunatud nende eesmärkide saavutamisele. 3. Reformiprioriteedid 3.1.Riigi rahandus ja maksustamine 3.1.1.Eelarvesuundumused ja -raamistik Eesti avaliku sektori võla suhe SKPsse on püsinud väga madalal tasemel, kuid eelarvepoliitika on olnud protsükliline. Viimastel aastatel, mil SKP reaalkasv oli potentsiaalsest kasvust kiirem, oli avaliku sektori kulutuste kasv kiire. Majanduse elavnemise aastatel oli riigieelarve puudujääk kavandatust suurem. 2018. ja 2019. aastal suurenesid Eesti kulutused tervishoiule, haridusele, sotsiaalteenustele, kohalike omavalitsuste ühinemise rahastamisele ja transporditaristule. Sotsiaalkulutused (pensionid, vanemahüvitised) on suhteliselt kiiresti kasvanud, mis on tingitud nende kaudsest automaatsest seotusest üldise palgakasvuga. Samal ajal oli Eesti valitsemissektori võlg 2018. aastal 8,4 % SKPst, mis on kaugelt ELi madalaim tase. Protsükliline poliitika majanduslikult headel aegadel on vähendanud eelarvepoliitilist manööverdamisruumi praeguses majandustegevuse tsüklilises aeglustumises. Eesti nominaalne eelarvepuudujääk oli 2018. aastal majandustsükli haripunktis 0,6 % SKPst, mis vastas struktuursele eelarvepuudujäägile üle 2 % potentsiaalsest SKPst. Vähem soodsad majandusväljavaated peaksid mõjutama tulusid ning lisaks tuleb korrigeerida ka varasemaid eelarvepoliitilised kõrvalekalded, mis avaldab eelarvele lisasurvet. 2020. aasta eelarves on ette nähtud kulutuste mõningane piiramine, eelkõige seoses riigisiseselt rahastatavate investeeringute ja keskvalitsuse palkade teatavate kategooriatega. Komisjoni 2019. aasta sügisprognoosi kohaselt peaks eelarve jääma tulude aeglasema kasvu tõttu 2020. ja 2021. aastal väikesesse nominaalsesse puudujääki (0,2 %). Võttes arvesse, et prognooside kohaselt peaks majanduskasv 2020. ja 2021. aastal aeglustuma ja jääma oluliselt alla oma potentsiaali, peaks struktuurne eelarvepositsioon paranema – puudujääk väheneb ligikaudu 1½ %-lt SKPst 2019. aastal ligikaudu 1 %-le SKPst 2020. aastal ja ½ %-le SKPst 2021. aastal.

Eesti eelarveraamistik põhineb struktuurselt tasakaalus eelarve nõudel, kuid kulureegleid ei kasuta. Keskendumine üksnes struktuurselt tasakaalus eelarve nõudele piirab Eestis muude asjakohaste näitajate olulisust ja nähtavust. Eelkõige ei ole kasutatud kulureegleid ega siduvaid kulueesmärke ning keskpika perioodi eelarveraamistik ei paku piisavat kaitset kulude volatiilsuse eest. See vähendab raamistiku vastutsüklilisust. Avaliku sektori kulutuste kiiret kasvu 2018. ja 2019. aastal ei olnud võimalik hinnata ühegi siseriikliku kulupiirangu (nt kulureegel, keskpika perioodi kulude ülemmäär või kulude kasvu eesmärk) alusel, mis vähendas suutlikkust kontrollida kulude dünaamikat. Võimalike riskide maandamiseks võib eelarve kulude poole suundumuste regulaarne hindamine anda riikliku eelarvemenetluse jaoks kasulikku teavet ( ). Pensionisüsteemi muudatused Praegune pensionisüsteem toetub kolmele sambale: riiklik jooksvalt finantseeritav pensioniskeem (esimene sammas), kohustuslikud pensionifondid (teine sammas) ja vabatahtlikud pensionifondid (kolmas sammas). Teist ja kolmandat sammast rahastatakse. Pensionisüsteemi rahastatakse sotsiaalmaksust, mille määr on 33 %, millest 20 % eraldatakse pensionidele. Isikute puhul, kes ei osale teises sambas, läheb 20 % sotsiaalmaks täielikult esimese samba riiklikku pensionikindlustusse. Teises sambas osalejate puhul on 20 % sotsiaalmaks jagatud nii, et 16 % läheb esimesse sambasse ja 4 % nende isiklikule teise samba kontole. Sel juhul maksavad töötajad teise sambasse täiendavalt 2 % oma palgast. Teise samba toimimist takistab väike tulusus, mis õõnestab usaldust süsteemi vastu. Teine sammas on kohustuslik inimestele, kes on sündinud pärast 1983. aastat, või inimestele, kes on mingil ajal otsustanud teise sambaga liituda. Investeeringute haldamise teenus on sisse ostetud erapensionifondidelt. Alates nende loomisest 2000. aastate alguses on Eesti teise samba fondide nominaalne ja tegelik tootlus (korrigeeritud inflatsiooniga) olnud üks väiksemaid ELis (OECD, 2019b). Väikese tulususe põhjuseks on suhteliselt kõrged haldustasud ja riskantsematesse (kuid potentsiaalselt suurema tulususega) varaklassidesse investeerimise piirangud (Piirits, Laurimäe, 2019). Seadusemuudatused jõustusid 2019. aasta jaanuaris, et vähendada pensionifondide haldustasusid ja leevendada investeerimispiiranguid eesmärgiga parandada investeeringute tulusust ( ). 2019. aasta novembris esitas valitsus parlamendile seaduseelnõu, mille kohaselt muudetaks teises pensionisambas osalemine vabatahtlikuks. Valitsus ei koostanud enne neid põhjalikke muudatusi ühtegi mõjuhinnangut ja korraldas vaid nädalapikkuse konsultatsiooni sotsiaalpartneritega. Kõnealuse seadusandliku ettepaneku kohaselt on teises sambas osalejatel alates 2021. aastast laias laastus kolm võimalust: 1) jätkata säästmist pensionifondide kaudu; 2) hallata oma pensionisääste investeerimiskontol ilma teise samba süsteemist lahkumata ( ); 3) lahkuda teisest sambast, võttes kogunenud säästud välja või lõpetades sissemaksed ja jättes kogunenud säästud pensionifondidesse. Uued tööturule sisenejad ja need, kes ei ole seni teise sambaga liitunud, saaksid vabalt valida, kas liituda teise sambaga või mitte. Üldiselt ei käsitle need kavandatud muudatused teises samba fondide väikese tulususe põhjuseid, vaid annavad õiguse sambast lahkuda. Teisest sambast lahkuvate inimeste arv on praegu väga ebaselge. Uuringud on näidanud, et ligikaudu 20–45 % inimestest kaalub teisest sambast lahkumist, kusjuures madalapalgaliste töötajate (kellel on üldiselt ka kõige väiksemad riiklikud pensionid) lahkumine on tõenäolisem ( ). Need valikud võivad aastate jooksul muutuda ka seoses isikliku elu sündmuste, majandustsüklite ja fondide tulevase tootlusega. Sellest ebakindlusest hoolimata on tõenäoline, et teise samba tähtsus kahaneb ja et üldpensioni piisavus hakkab üha rohkem sõltuma esimese samba jooksval finantseerimisel põhinevatest pensioniõigustest, mis on seni jätnud eakad suurde vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse ohtu (vt punkt 3.3.2) ( ). Muudatused toovad pensionide pikaajalise rahastamise arvelt kaasa vahetumad tulud esimese samba jaoks ja täiendavad ühekordsed eelarvetulud. Teisest sambast lahkuvate inimeste puhul suunatakse 4 % sotsiaalmaks ümber esimesse sambasse. See suurendab esimese samba tulusid ja ühe võimalusena võib seda kasutada selleks, et tõsta praegusi pensioneid rohkem, kui tavapärane pensionide indekseerimine võimaldab. See on ka praeguse valitsuse kava. Väljavõetud pensionisäästud maksustatakse 20 % tulumaksuga (või 10 %ga, kui säästud võetakse välja pensionieas). Sel põhjusel on lühiajaline mõju riigi rahandusele tõenäoliselt positiivne, kuid pensionide pikaajalise rahastamise arvelt. Kavandatud reformi analüüs on toonud esile ka makromajanduslikud riskid ja võimalikud probleemid finantssektoris ja kapitaliturgudel. Eesti Panga mõjuhinnangus märgiti, et pensionifondide järsk kahanemine suurendaks majanduse volatiilsust. 2018. aastal oli teise samba fondide valitsevate varade kogumaht ligikaudu 4,5 miljardit eurot ehk 17 % SKPst. Nende säästude osaline väljavõtmine suurendaks ajutiselt sisenõudlust, kuid avaldaks vastupidist mõju pärast stiimuli lõppemist. Sellise makromajandusliku volatiilsuse ulatus sõltub sellest, kui suur osa inimestest asjaomasel aastal fondidest lahkub, mida on raske prognoosida (nagu eespool kirjeldatud). Kuna 17 % praegustest säästudest investeeritakse Eesti majandusse, võib teisest sambast väljumisel olla struktuurne mõju Eesti finants- ja kapitaliturgudele. Tegelikult on finantssektor juba alustanud tegevuse kohandamist, et minimeerida võimalikku negatiivset mõju (vt Eesti Pank, 2019). Teise samba vahendite vähenemine pärsiks kohaliku finantsturu kasvu, vähendades majanduse rahastamise võimalusi. Võla jätkusuutlikkuse analüüs ja eelarveriskid Valitsemissektori tulud ja kulud on ELi keskmisest väiksemad ning kulutused pensionidele ja tervishoiule on suhteliselt väikesed. Eesti maksukoormus on alati olnud suhteliselt madal (vt punkt 3.1.2), mis omakorda tähendab keskmisest väiksemaid avaliku sektori kulutusi. Eelkõige kulutab Eesti ELi keskmisest vähem tervishoiule ja sotsiaalkaitsele, sealhulgas vanaduspensionidele (vt joonis 3.1.1). Võttes arvesse, et Eesti tulemused sotsiaalse ühtekuuluvuse ja tervishoiu valdkonnas on suhteliselt nõrgad (vt punkt 3.3), võib see tähendada ka seda, et mõned avaliku sektori funktsioonid on alarahastatud. Pidades silmas valitsemissektori väga madalat võlataset ja riikliku esimese samba pensioni kulutuste prognoositavat vähenemist, on eelarve jätkusuutlikkusega seotud riskid keskpikas ja pikas perspektiivis piiratud. Pikaajalised eelarve jätkusuutlikkuse riskid on praegu hinnanguliselt väikesed, kuna elanikkonna vananemisega seotud tulevane kulusurve on piiratud (vt B lisa). Rahvastiku vananemist käsitlevas 2018. aasta aruandes prognoositakse, et riikliku esimese samba pensioni kulutused suhtena SKPsse vähenevad püsivalt kuni 2070. aastani, mis on peamiselt tingitud riiklike pensionihüvitiste suhtarvu (st keskmine riiklik pension võrreldes keskmise palgaga) vähenemisest ( ). Kogu (riiklik pension pluss personaalne pension) pensionihüvitise suhtarv peaks prognooside kohaselt jääma üldiselt stabiilseks, kuna riiklike pensionikulude vähenemist kavatseti kompenseerida kasvavate personaalsete teise samba pensionidega. Nendes eelarve jätkusuutlikkuse prognoosides ei võeta veel arvesse teise samba pensionifondide tulevaste muudatuste võimalikku mõju, mida käsitleti eespool. Joonis 3.1.1.Avaliku sektori kulutused valdkondade kaupa Allikas: Euroopa Komisjon Pikemas perspektiivis valmistab jätkuvalt muret pensioni- ja tervishoiukulutuste piisavus. Suhtelises vaesuses elavate eakate osakaal on Eestis üle ELi keskmise (vt punkt 3.3.2). Elanikkonna vananemise tõttu peaks töötajate arv pensionäri kohta vähenema prognooside kohaselt 2,2-lt 2018. aastal 1,6-le 2060. aastal (Eesti Pank, 2019). See teravdaks praeguste suundumuste taustal pensionide piisavusega seotud probleeme, eriti kui teise samba mõju kahaneb. Varem leevendati pensionide ja tervishoiukulude ebapiisavust pensionide järjestikuste erakorraliste suurendamistega lisaks indekseerimisele ja haigekassasse tehtavate sissemaksetega. Teises sambas osalemise vabatahtlikuks muutmine tähendab pensionide väiksemat eelrahastamist ja suuremat ebakindlust pikemas perspektiivis. See õõnestab viimasel kahel kümnendil järgitud mitmesambalist pensionisüsteemi ning vähendab pensionitulu ja -riskide mitmekesistatust. Lisaks võib teise samba skeemi kavandatud kahanemine tuua pikas perspektiivis kaasa madalamad üldised asendusmäärad, mis oleks Eesti pensionide juba niigi üsna vähest piisavust silmas pidades probleem. Asendusmäärade järsk langus oleks tõenäoliselt sotsiaalselt ja majanduslikult jätkusuutmatu ning võib kaasa tuua avaliku sektori suuremad kulutused ja seega kõrgemad maksud. 3.1.2.Maksustamisraamistik Eesti maksustamisraamistikku iseloomustab tulude, kapitali ja vara tagasihoidlik maksustamine ning suur sõltuvus kaudsetest maksudest. Üldine maksukoormus oli 2018. aastal 32,8 % SKPst, mis on märkimisväärselt alla ELi keskmise (39,2 % SKPst) (Eurostat, 2019). Tööjõumaksudest saadav tulu oli Eestis võrreldes ELi keskmisega väike (vastavalt 16,6 % ja 19,64 % 2018. aastal) (Euroopa Komisjon, 2020). Äriühingu tulumaks ja kodumajapidamiste kapitalitulu maksustamisest saadav tulu on samuti allpool ELi keskmist. Eestis ei ole varamaksu ja kapitali maksustamise määr on kõigi liikmesriikide lõikes madalaim (2,48 % võrreldes ELi keskmisega 8,5 % SKPst), kusjuures nii kapitalilt kui ka eri liiki kapitalitulult saadav maksutulu on väike. Lisaks on Eesti omandimaksudest saadav tulu kõigi liikmesriikide hulgas kõige väiksem. Korduvast kinnisvaramaksust, mida peetakse üheks majanduskasvu kõige enam soodustavaks maksuks, saadav tulu oli 2018. aastal 0,2 % SKPst, mis on märkimisväärselt alla ELi keskmise (1,5 %) (Euroopa Komisjon, 2020) ( ). Teisest küljest oli tarbimismaksudest saadav tulu (13,8 %) 2018. aastal ELi keskmisest (11,1 % SKPst) (Euroopa Komisjon, 2019a) suurem, mis suurendab eelarve haavatavust tarbijanõudluse vähenemise perioodidel. Maksusüsteemi panust keskkonnaeesmärkide saavutamisse oleks võimalik suurendada. Keskkonnamaksudest saadav tulu (8,3 % kogu maksutulust 2018. aastal) on Eestis üle ELi keskmise (6,14 %) (Euroopa Komisjon, 2019a), kuid suurem osa sellest saadakse üsna kitsast maksubaasist: kütuseaktsiis ja keskkonnatasud põlevkivi kaevandamise eest. Samal ajal moodustab transpordimaksudest (v.a kütusemaksud) saadav tulu 0,2 % kogu maksutulust, mis on ELi madalaim näitaja. Eesti sõidukite maksustamise süsteem ei aita kaasa keskkonnaeesmärkide saavutamisele (Euroopa Komisjon, 2019a). Eestis ei ole CO2-l põhinevat sõidukimaksu (2018). Seepärast on Eestis ostetavad uued sõidukid kõige keskkonnavaenulikumad ELis. 2017. aastal oli nende keskmine CO2-heide 132 grammi kilomeetri kohta, mis on üle ELi keskmise (118,5 grammi) (Euroopa Keskkonnaamet, 2018). Lisaks ei paku valitsuse kava vähendada transpordikütuste maksumäära tarbijatele stiimulit sõidukite asendamiseks keskkonnasõbralikumate alternatiividega. Eesti riiklikus energia- ja kliimakavas aastani 2030 soovitatakse kehtestada ummikumaks pealinnas ja keskkonnamõju arvesse võtvad parkimistasud omavalitsuse tasandil, kuid puudub üleriigiline transpordimaksude strateegia. Tulumaksureform aitas mõnevõrra vähendada pensionäride sissetulekute ebavõrdsust. Komisjon prognoosis 2019. aasta riigiaruandes, et 2018. aasta maksureformil on Gini koefitsiendiga mõõdetava sissetulekute ebavõrdsuse vähendamisele piiratud mõju, kuna kõige vaesemate leibkondade sissetulek sõltub pensionidest või toimetulekutoetustest. Esialgsete hinnangute kohaselt on reform siiski aidanud mõnevõrra vähendada madala ja keskmise sissetulekuga töötajate suhteliselt suurt maksukiilu. Eesti rahandusministeeriumi andmetel vähenes tööandjate ja sotsiaalkindlustusasutuste poolt 2018. aasta esimese 11 kuu kohta esitatud maksudeklaratsioonide ( ) põhjal tegelik maksumäär 64 % palgasaajate puhul ja jäi samaks 23 % palgasaajate puhul. Tegelik maksumäär suurenes 13 % palgasaajate puhul. Tegelik maksumäär vähenes 55 %, suurenes 1 % ja jäi samaks 44 % mittetöötavate vanaduspensionäride puhul. Töötavate vanaduspensionäride puhul vähenes tegelik maksumäär 63 %-l juhtudest, suurenes 35 %-l juhtudest ja jäi samaks 2 %-l juhtudest ( ). See näib osutavat sellele, et 2018. aasta maksureform parandas üldiselt ligikaudu poolte mittetöötavate vanaduspensionäride olukorda. Lisaks julgustas see inimesi rohkem teenima, kuid vähendas suurema sissetulekuga pensionäride motivatsiooni tööturul aktiivselt tegutseda. Puuduvad andmed selle kohta, kuidas mõjutab maksureform muud liiki madala sissetulekuga detsiile. Kuna toimetulekutoetused ei kuulunud enne ega pärast maksureformi maksustatava tulu hulka, ei mõjutanud 2018. aasta maksureform selliste toetuste saajate olukorda. Äriühingu tulumaks on üldiselt investeeringuid soodustav (Euroopa Komisjon, 2019a). Puuduvad erisätted teadus- ja arendustegevuse soodustamiseks, kuid ettevõtted võivad äritegevusega seotud teadus- ja arendustegevuse kulud maha arvata ning ei pea maksma tulumaksu tuludelt, mille nad reinvesteerivad teadus- ja arendustegevusse. Näib, et Eesti maksuresidendist krediidiasutuste suhtes kohaldatav kohustus maksta äriühingu tulumaksu ette seab väikesed maksuresidendist krediidiasutused ebasoodsasse konkurentsiolukorda. Alates 2018. aastast peavad Eesti maksuresidendist krediidiasutused tegema äriühingu tulumaksu ettemakseid. Maksumäär on 14 % ning maksusumma arvutatakse ja makstakse kogunenud kasumi põhjal kord kvartalis. Väikesed maksuresidendist krediidiasutused väidavad, et kohustus teha äriühingu tulumaksu ettemakseid takistab neil konkureerimast suurte välisomandis olevate krediidiasutustega.

Eesti maksuhaldustõhususe näitajad on head. PricewaterhouseCoopersi ja Maailmapanga andmetel (Maailmapanga Grupp ja PwC, 2019) kulus keskmise suurusega äriühingul maksukohustuste täitmiseks 2018. aastal 50 tundi, mis on ELis kõige tõhusam tulemus. Käibemaksutagastuse saamiseks ja äriühingu tulumaksuga seotud nõuete täitmiseks kuluv aeg on üks ELi väiksemaid. Tuludeklaratsioonide elektrooniline esitamine on üldlevinud ja laialdaselt kasutatakse üksikisiku tuludeklaratsiooni andmetega eeltäitmist. Maksukuulekus on suhteliselt hea, kuid jätkuvalt on probleemiks deklareerimata töö, eelkõige palga osaline deklareerimine. Käibemaksu lõhe oli 2017. aastal 5,4 % kõigist käibemaksukohustusest, mis tähendas ligikaudu 9 protsendipunkti suurust langust viie aasta jooksul. 2017. aastal oli see märkimisväärselt alla ELi keskmise (11,2 %). Eesti Maksu-ja Tolliameti andmetel on deklareerimata töö Eestis vähenenud, kuid jätkuvalt on probleemiks palga osaline deklareerimine (nn ümbrikupalgad). Samal ajal näitavad Eurobaromeetri 2019. aasta septembri uuringu esialgsed tulemused (avaldatakse 2020. aasta veebruaris), et deklareerimata tulu oli Eestis viimase 12 kuu jooksul hinnanguliselt 13 % kogutulust. See on üle ELi keskmise (10 %). Riiklike ametiasutuste hinnangul oli 2018. aastal tööjõumaksudelt saamata jäänud tulu 86 miljonit eurot, millest 21 miljonit eurot oli täielikult deklareerimata palk ja 65 miljonit eurot osaliselt deklareerimata palk. Deklareerimata maksed on levinud eelkõige sellistes sektorites nagu kaubandus, autoteenused, töötlev tööstus, ehitus ning info- ja kommunikatsiooniteenused. Maksuamet kavatseb võtta maksudest kõrvalehoidumise vastu lisameetmeid, näiteks võtta kasutusele internetipõhised kassaaparaadid, teha koostööd pankadega, suurendada maksuandmete läbipaistvust ja hõlbustada neile juurdepääsu. Omavalitsuste rahastamine Kohaliku omavalitsuse reform ei ole aidanud laiendada kohalike omavalitsuste maksuautonoomiat ja keskkonnamaksude kehtestamise võimalusi. Eesti algatas kohaliku omavalitsuse reformi 2017. aastal. Kohalikud omavalitsused sõltuvad peamiselt tsentraalselt kogutavatest maksudest saadavast maksutulust (Euroopa Komisjon, 2019a). Kohalikud omavalitsused võivad kehtestada üksnes reklaamimakse, teede ja tänavate sulgemise makse, mootorsõidukimakse, loomamakse, meelelahutusmakse ja parkimistasusid. Kuigi enamik omavalitsusi investeerib turismi hõlbustamiseks taristusse, ei ole neil võimalik kehtestada turismimakse. Samamoodi vastutavad kohalikud omavalitsused kohaliku jäätme- ja veemajanduse eest, kuid ei saa kehtestada keskkonnamakse, välja arvatud mootorsõidukimaksud. Vähene autonoomia maksubaasi kindlaksmääramisel võib piirata kohalike omavalitsuste suutlikkust pakkuda teenuseid ja stiimuleid ettevõtete ligimeelitamiseks, samuti nende suutlikkust lahendada kohalikke keskkonnaprobleeme. 3.2. Finantssektor Eesti pangandussektori finantsseisund on tugev. Pangad on jäänud kasumlikuks tänu suurele tõhususele, kvaliteetsetele varadele ja väikestele rahastamiskuludele. Lisaks soodustavad seda suhteliselt kõrged intressimäärad suure turukontsentratsiooni tingimustes. Seni on turupõhise (emapangapoolse) rahastamise hind jäänud soodsaks, hoolimata rahapesukahtlusest, mis on mõjutanud mitmeid Eestis tegutsevaid panku ja Eesti panku omavaid pangagruppe. Hoolimata madalatest intressimääradest ja negatiivsest euriborist on pangad suutnud säilitada intressitulu ja üldise kasumlikkuse. See on kaasa toonud omakapitali hea tulususe, samas kui varade tootlus oli 1,1 % (tabel 3.2.1). Kodumajapidamiste ja ettevõtete suutlikkus oma laene tagasi maksta on jätkuvalt hea, mida toetab endiselt aktiivne majandustegevus. Selle tulemusel on laenukahjud olnud väga väikesed – viivislaenude suhtarv oli 2019. aastal 1,8. See võimaldas suurematel pankadel vähendada oma mudelipõhiseid riskikaalusid ja seega ka kapitalinõudeid. Koguomavahendite suhtarv langes 2019. aastal keskmiselt 27 %ni, kuid ületab siiski tublisti praegu kehtivaid kapitali adekvaatsuse miinimumnõudeid ja kapitalipuhvreid. Kapital koosneb peaaegu täielikult esimese taseme põhiomavahenditest, mis on kõrgeima kvaliteediga kapital. Kõik pangad täidavad likviidsuskattekordaja miinimumnõuet piisava varuga (keskmiselt 135 %). Tabel 3.2.1.Pankade rahanduslik usaldusväärsus Allikas: EKP konsolideeritud pangandusandmed 2 Eestis tegutsevad pangad on muutunud vähem sõltuvaks oma välismaistest emapankadest ning rahastavad end nüüd suures osas kodumaistest hoiustest ja hulgirahastamisturul. Madalatest intressimääradest hoolimata ületab kohalike hoiuste kasv endiselt laenumahu kasvu, kusjuures keskmine aastane kasv oli 2018. aastal ligikaudu 9 % ja 2019. aastal 7 %. Selle tulemusel oli laenude ja hoiuste suhtarv paranenud 2019. aasta oktoobriks 108 %ni. 2019. aasta veebruaris vastu võetud ja alates oktoobrist kehtiva pandikirjaseaduse kohaselt võivad laenuandjad kasutada pandikirjade emiteerimisel tagatisena hüpoteeklaene. See peaks aitama katta väikest rahastamispuudujääki. Pandikirjaseaduse rakendamine võiks olla esimene oluline samm kogu Balti riike hõlmava pandikirjade emiteerimise õigusraamistiku loomisel eesmärgiga edendada Balti riikide kapitaliturge ja suurendada finantsstabiilsust. Kodumajapidamiste võlg on mõõdukas, kuid pankade riskipositsioon seoses hüpoteeklaenudega on suhteliselt suur, mis osutab haavatavusele. Eluasemelaenude nõudlust toetavad jätkuvalt soodsad tööturutingimused, kiire palgakasv, tarbijate suur kindlustunne ja eluasemehindade tõus. Kodumajapidamiste võla suhe SKPsse on 39 %, mis on alla euroala keskmise (55 %; 2018. aasta andmed) ja võla suhe kasutada olevasse tulusse on 70 %, mis on samuti alla euroala keskmise (94 %). Eluasemelaenude osakaal Eestis tegutsevate pankade koguvaras on peaaegu kaks korda suurem kui euroalal keskmiselt. See muudab pangad haavatavaks kinnisvaraturu negatiivsete muutuste suhtes, mis mõjutavad kodumajapidamiste laenuteenindust. Tagamaks, et pankadel on eluasemelaenudest tulenevate tulevaste riskide katmiseks piisav kapital, kehtestas Eesti Pank 30. septembril 2019 Swedbankile ja SEBile riskikaalu alampiiriks 15 %. Need on Eesti kaks suurimat panka, kes andsid 2019. aasta esimesel poolel Eestis 80 % uutest eluasemelaenudest ja kasutavad oma riskipositsioonide hindamiseks sisereitinguid. See peaks koos laenusumma ja tagatisvara väärtuse suhte ülempiiriga, laenumakse ja sissetuleku suhte ülempiiriga ja laenu maksimaalse tagasimaksmistähtajaga asjakohaselt toetama makro-finantsalast vastupanuvõimet kodumajapidamiste kõrgest võlatasemest tulenevate võimalike šokkide suhtes. Luminor Groupi struktuuri muutuste tõttu tuleb makrotasandi usaldatavusjärelevalve poliitika kalibreerimisel jälgida riske ja arenguid kõigis Balti riikides. Pärast Luminor Groupi Läti ja Leedu tütarettevõtjate muutmist filiaalideks ja nende ühinemist Eestis asuva peakontoriga kasvas Eesti finantssektor peaaegu poole võrra ehk 145 %ni SKPst ja selle krediidiportfelli maht peaaegu kahekordistus (võttes arvesse Lätis ja Leedus asuvaid filiaale). Kolme suurima panga (Swedbank, SEB ja Luminor) turuosa on nüüd 85 %, millest kaks kolmandikku jääb Rootsi pankade arvele. Pankade suurema kontsentreerumise ja nende tugevate seoste tõttu võivad emapankade ja naaberriikide potentsiaalsed riskid (näiteks seoses Rootsi kinnisvarasektoriga) üle kanduda Eesti finantssektorisse, mistõttu on oluline hoida piisavaid kapitalipuhvreid, et tagada laenupakkumine Eestis, ja likviidsuspuhvreid. Rahapesuvastane võitlus Eesti on veel kord kinnitanud oma pühendumust rahapesu ja terrorismi rahastamise vastasele võitlusele, mis on esmatähtis usalduse säilitamiseks riigi finantssüsteemi vastu ja selle stabiilsuse tagamiseks. Pärast esimest rahapesuskandaali, mis on seotud Danske Banki Eesti filiaaliga, on Eestis olnud surve tugevdada oma rahapesuvastast süsteemi. Pärast seda on esile kerkinud uued skandaalid, mis hõlmavad teisi Eestis tegutsevaid Põhjamaade krediidiasutusi. Finantsinspektsioon, kes vastutab krediidiasutuste järelevalve eest, võttis nende krediidiasutuste suhtes meetmeid: 2018. aastal tühistati Versobank AS tegevusluba ja Danske Bank ei saa alates 2019. aastast enam Eestis tegutseda. Hiljuti tegi Finantsinspektsioon koostööd Rootsi järelevalveasutusega, et uurida väidetavat rahapesuvastaste meetmete ebaõiget kohaldamist Swedbanki ja SEBi Eesti filiaalides. Paralleelsete kohtulike uurimiste tõttu loobuti Swedbanki juhtumi uurimisest. Pärast rahapesuvastaste nõuete korduvat rikkumist tühistati ka kolme makseasutuse tegevusload. Hoolimata Finantsinspektsiooni võetud mitmesugustest meetmetest on võimalik järelevalve ja jõustamise tulemuslikkust veelgi suurendada. Kohapealsed järelevalvekontrollid on endiselt piiratud (aastatel 2014–2018 kontrolliti füüsiliselt ainult ¼ järelevalve alla kuuluvatest üksustest) ning Finantsinspektsioon on pidanud suurel määral tuginema krediidiasutuste erakorralisele kontrollile (43 % aastatel 2014–2018 tehtud kontrollidest). 2019. aastal saadud täiendavad vahendid suunati üksnes osaliselt rahapesuvastase järelevalve funktsioonidele, kusjuures inimressursid ja oskused selles valdkonnas suurenesid vähesel määral. Seevastu rahapesu andmebüroo ja prokuratuur saavad 2020. aastal täiendavaid sihtotstarbelisi vahendeid, et suurendada suutlikkust töötajate, vahendite ja koolituste seisukohast. Andmed rahapesu andmebüroo ja õiguskaitseasutuste vahelise teabevahetuse kohta osutavad heale teabevahetusele, kuid näitavad ka, et palju teavet jagatakse üksnes taotluse korral, mitte ennetavalt. Süüdistuste esitamise osas on 2018. aasta lõpus Danske Banki endiste töötajatega seoses algatatud menetlus veel pooleli. Suurema rahapesuriskiga mitteresidentide hoiuste osakaal vähenes aastatel 2014–2018 19 %-lt 6 %-le. Eelkõige vähenes samal ajavahemikul suure riskiga jurisdiktsioonidest pärit hoiuste osakaal 8,5 %-lt 0,5 %-le. See suundumus pöördus 2019. aastal, mil mitteresidentide hoiuste keskmine väärtus suurenes. ELi-välist päritolu hoiuste osakaal on siiski jätkuvalt väike (1 %). Need on peamiselt keskmise riskitasemega klientide hoiused. Üksnes väike osa klientidest (0,2 %) on hinnanguliselt kõrge riskitasemega. Nende arvele jääb 1,2 % hoiuste kogumahust ja nende suhtes tuleb kohaldada ajakohaseid hoolsusmeetmeid. Juriidiliste isikute puhul on esmatähtis teha kindlaks tegelik kasusaaja. Ka mitteresidendist klientidele osutatud hoiuteenused suurenesid 2019. aastal (+63 % võrreldes 2018. aastaga) ( ) ning moodustavad 60 % kõigist Eestis tegutsevate krediidiasutuste pakutavatest hoiuteenustest. Need tooted võivad olla avatud rahapesuriskidele, võttes arvesse tehingute kiirust, anonüümsust ja tuginemist teistes jurisdiktsioonides tegutsevate asutuste kontrollidele, mis võib hõlmata suuremaid riske. Eesti krediidiasutustes avastatud puuduseid ei ole veel arvesse võetud Eesti riskihinnangus, mis vaadatakse läbi. Valitsus esitas ettepanekud uute rahapesuvastaste õigusaktide kohta, kuid enamik neist ei ole veel vastu võetud. 2019. aasta detsembris võttis parlament vastu rangemad eeskirjad virtuaalvääringu ja rahakotiteenuste pakkujate tegevuslubade kohta ning suurendas rahapesu andmebüroo järelevalvevolitusi. Muud õigusaktid, millega muu hulgas võetakse üle ELi viies rahapesuvastane direktiiv, suurendatakse väärtegude eest määratava karistuse ülemmäärasid ja nähakse ette konfiskeerimine ilma süüdimõistva kohtuotsuseta, tuleb veel vastu võtta. Edasiminekut takistavad endiselt viivitused õigusaktide muutmisel ja poliitika rakendamisel. Ennetavat raamistikku ja halduskaristusi tugevdavate õigusaktide hilinenud esitamise tõttu on praegu järelevalveasutustele kättesaadavate vahendite hoiatav mõju piiratud. Ka tegelike kasusaajate registril on puudusi, sealhulgas seoses nõuete täitmisega: 2019. aasta oktoobri seisuga oli veerandil riigis registreeritud juriidilistest isikutest teave tegeliku kasusaaja kohta veel esitamata. Läbivaadatud riiklik riskihindamine, mis on kavandatud 2020. aastaks, aitab hiljutistest skandaalidest õppides ressursse paremini suunata ja uue metoodika põhjal riske ümber hinnata. Rahapesu andmebüroo ja prokuratuuri vahendite suurendamine võimaldab pühendada rohkem töötajaid rahapesu vastu võitlemisele ja selle tõkestamisele, kuid võimalik on ära teha rohkem, et suurendada pangandusjärelevalve asutuse (Finantsinspektsioon) karistuste määramise volitusi ja suutlikkust teha riskipõhiseid kontrolle. Joonis 3.2.1.Laenuvõtmise kogukulu Allikas: Euroopa Komisjon EKP andmete põhjal Juurdepääs rahastamisele Rahastamisele juurdepääsu tingimused on üldiselt soodsad, kuid on pisut halvenenud. Uuringu tulemuste kohaselt (EKP, 2019a; EKP, 2019b) näivad ettevõtted olevat saadud välisrahastamisega üldiselt rahul, kuid nende ettevõtete osakaal, kes peavad juurdepääsu rahastamisele oma kõige teravamaks probleemiks, suurenes 2018. aastal 9 %-le. Rahastamisallikana on pangalaenud olnud olulised 41 % väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete jaoks, kuid nende ettevõtete osakaal, kes väidavad, et laenutaotluse tagasilükkamise hirm takistab neid laenu taotlemast, on Eestis palju suurem kui ELis (vastavalt 14 % ja 4 %). Nende ettevõtete osakaal, kelle puhul takistab pangalaenu saamist ebapiisav tagatis, on samuti üle ELi keskmise. Avaliku sektori toetus on nihkunud toetustelt riigi tagatud laenudele ja tagatistele. Pangandussektori üha suurem kontsentreerumine võib aga muuta pangalaenude saamise raskemaks. Laenuvõtmise kulud Eestis on suuremad kui euroala keskmised kulud ning erinevus on suurem pikaajaliste laenude puhul (vt joonis 3.2.1). Suuremad laenuvõtmise kulud ja rangemad laenusaamise tingimused võivad mõjutada väikeettevõtteid ja maapiirkondade ettevõtteid, aga ka innovaatilisi ettevõtteid. Balti riikide koostöö aitab ületada turupiiranguid varase etapi kasvukapitali kaasamisel, kuid investeeringud küpsetesse ettevõtetesse on endiselt piiratud. Koostöö Balti Innovatsioonifondi raames aitas piirkonna idufirmade ökosüsteemil saada üle 435 miljoni euro investeeringuteks noortesse ja kasvavatesse ettevõtetesse. See aitas üle saada riikide turgude väiksusest. Prognoositakse, et järgmise viie aasta jooksul investeerib Balti Innovatsioonifond 2 börsivälistesse ettevõtetesse investeerivatesse fondidesse ja riskikapitalifondidesse 156 miljonit eurot, edendades veelgi omakapitaliinvesteeringuid väikestesse ja keskmise suurusega ettevõtetesse. Valitud fondivalitsejad peaksid kaasama vahendeid erasektorist, mille tulemusel peaks investeeringute kogusumma olema üle 300 miljoni euro. Hoolimata omakapitali kaudu rahastamise pidevast kasvust alates 2015. aastast, on küpsemate ettevõtete rahastamisvõimalused siiski piiratud. Lisaks on Nasdaqi Tallinna järelturg ( ) ikka veel liiga mittelikviidne ja ülemaailmsete investorite jaoks suhteliselt tundmatu. Seetõttu võib olla vaja spetsiaalseid investeerimisvahendeid, mis keskenduvad investeeringutele noteeritud väikestesse ja keskmise suurusega ettevõtetesse, soovitavalt Balti riikide tasandil, et meelitada ligi institutsionaalseid investoreid.

3.3. Tööturu-, haridus- ja sotsiaalpoliitika 3.3.1.Tööturg Suur nõudlus tööjõu järele on toonud kaasa kõrge tööhõive ja tööjõus osalemise määra, kuid majanduse aeglustumise tõttu seisavad ees probleemid. Tööhõive suurenes 2018. aastal veelgi (0,8 protsendipunkti võrra), saavutades rekordiliselt kõrge taseme 79,5 %, mis on sotsiaalvaldkonna tulemustabelis parim tulemus. See kasv leiab aset juba niigi positiivses töökeskkonnas, kus töötuse määr oli 2018. aastal madal (5,4 %) ja tööjõus osalemise määr kõrge (83,8 %). Hiljutine tööhõive kasv jaotub enam-vähem võrdselt alalise ja ajutise tööhõive vahel, kuid füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemine suurenes 2018. aastal kõige rohkem, moodustades 10,6 % kogu tööhõivest. Kuna majanduskasv aeglustub, on juba märke sellest, et uute töökohtade loomine hakkab lühiajalises perspektiivis rahunema. Joonis 3.3.1.Demograafilised muutused aastatel 2009–2019 Allikas: Euroopa Komisjon riiklike andmete põhjal Tööjõu pakkumine ei ole pidanud sammu majanduse muutuvate vajadustega, mis võib pärssida majanduskasvu. Kuigi viimastel aastatel on riigi elanikkond tänu positiivsele rändesaldole suurenenud, on elanikkonna vananemine nullinud selle positiivse mõju tööturule (vt joonis 3.3.1). Viimasel kümnendil on tööealine elanikkond (vanuses 20–64 aastat) vähenenud peaaegu 32 000 inimese võrra ehk 3,9 %. 2015. aastal muutus Eesti rändesaldo positiivseks, kajastades sissetulekute lähenemist. Mis puudutab elanikkonna struktuuri, siis noorte osakaal tööealises elanikkonnas on vähenenud. Elanikkond peaks madala sündimuse tõttu veelgi vähenema. Tööealine elanikkond väheneb ajavahemikul 2015–2035 ligikaudu 12 % (Puur, Piirits, Sakkeus, Klesment, Eamets, 2018). See suurendab veelgi praegust tööjõupuudust (Euroopa Komisjon, 2019a; Euroopa Komisjon, 2019b). Oskuste nappus ja suur ülekvalifitseeritus osutavad sellele, et oskuseid oleks võimalik paremini kasutada. Tööjõu nappust on täheldatud info- ja kommunikatsioonitehnoloogia spetsialistide, õpetajate ja muude elukutsete puhul (OSKA, 2016). Prognooside kohaselt on pooltel tööturule sisenejatest vaja kõrgharidust ning kolmandikul kutseharidust (OSKA, 2018a) ( ). Kummagi haridustaseme omandanute arv ei ole aga piisav, et rahuldada tulevasi vajadusi. Tööandjad vajavad rohkem valdkonnaüleseid pädevusi kutsehariduse ja -õppe läbinutelt ning rohkem praktilisi oskusi kõrghariduse omandanutelt (OECD, 2019d). Väikse lisandväärtusega sektorite ja kolmanda taseme haridusega töötajate suur osakaal põhjustavad siiski ülekvalifitseeritust: 20 % kolmanda taseme haridusega töötajatest töötab kutsealadel, kus sellist haridust ei vajata. Samal ajal on Eestis suurenenud kõrget kvalifikatsiooni nõudvate ülesannete arv võrreldes keskmist ja madalat kvalifikatsiooni nõudvate ülesannetega (oskuste täiendamine) ning rutiinsete ülesannete osakaal on vähenenud. Üldiselt on oskuste nõudlusele mittevastavus alates 2010. aastast märkimisväärselt vähenenud ning tööturutulemuste erinevus eri oskusrühmade lõikes on ELis üks väiksemaid (Euroopa Komisjon, 2019i, II osa, analüütiline peatükk). Tekstikast 3.3.2. Seiretulemused Euroopa sotsiaalõiguste samba raames Euroopa sotsiaalõiguste sammas on suunanäitaja ülespoole suunatud lähenemise uuendatud protsessis, et luua Euroopa Liidus paremad töö- ja elutingimused. Selles on sätestatud 20 põhimõtet ja õigust võrdsete võimaluste, tööturule juurdepääsu, õiglaste töötingimuste, sotsiaalkaitse ja sotsiaalse kaasatuse vallas. Euroopa sotsiaalõiguste sammast toetav sotsiaalvaldkonna tulemustabel näitab, Eestis on mõningad tööhõive- ja sotsiaalprobleemid. Eesti majandus- j a tööturunäitajad on viimastel aastatel püsinud stabiilsed ning tööhõive ja tööjõus osalemise määr on kõrge. Sellest hoolimata on hoolduskohustuste tõttu tööturult kõrvalejäämine endiselt suur, osaliselt seetõttu, et alla kolmeaastaste laste osalemine amet likes lapsehoiuteenustes on suhteliselt tagasihoidlik, kuid suureneb. See on seotud sellega, et puuduvad lapsehoiuteenused alla 1,5aastaste laste jaoks. Kuigi sooline tööhõivelõhe on jätkuvalt alla ELi keskmise, on sooline palgalõhe endiselt üks suurimaid ELis. Eesti üks pakilisi probleeme on jätkuvalt suur rahuldamata vajadus arstiabi järele, mis on tingitud pikast ooteajast nii esmatasandi arstiabi kui ka eriarstiabi puhul. Tähelepanu tuleb pöörata suhtelise vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate in imeste osakaalule ja sotsiaalsiirete mõjule vaesuse vähendamisel, kuna need on tingitud üle 65aastaste inimeste suhtelise vaesuse tasemest. Kõrge koolist väljalangemise määr takistab noorte integreerimist tööturule ja ühiskonda tervikuna. Hoolimata hiljutistest edusammudest on haridussüsteemist varakult lahkumise määr endiselt kõrge, kusjuures sooline erinevus on suur. Kuigi tööturu üldised suundumused on head, suurendab see mittetöötavate ja mitteõppivate noorte osakaalu. Lisaks suurendab madal haridustase märkimisväärselt suhtelise vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse ohtu. Kutseõppeasutuse seaduse 2019. aasta muudatusega muudeti kutsekoolides õppimine paindlikumaks ning nähti ette uuenduslike õppevormide katsetamine koostöös kohalike omavalitsustega. Need muudatused võimaldavad koolidel kiiresti reageerida riigi haridus- ja tööturuvajadustele. Tulemuspõhine rahastamine peaks motiveerima koole häid tulemusi saavutama. Samuti antakse koolidele võimalus luua õppekavu, mis ei ole otseselt seotud kutseõpingutega, kuid valmistavad õpilasi ette elukutse valimiseks. Oskustööjõu piiratud pakkumine jääb keskpikas perspektiivis tõenäoliselt majanduskasvu pärssivaks kitsaskohaks. See on peamiselt tingitud demograafilistest muutustest ja haridussüsteemi struktuursetest probleemidest (vt punkt 3.3.3). Täiskasvanuõppes osalemine on Eestis jätkuvalt üle ELi keskmise nii töötajate kui ka töötute puhul. Kuigi ettevõtete hinnangul on peamine investeerimistakistus oskustööjõu nappus (Euroopa Investeerimispank, 2019a), on ettevõtete kulutused töökohal toimuvale väljaõppele ühed väiksemad ELis (OECD, 2019b). Inimkapitali tehtavaid investeeringuid toetavate riiklike programmide rakendamine on olnud piiratud (vt punkt 3.3.3). Üleminek kliimaneutraalsele majandusele tekitab täiendava vajaduse investeerida oskustesse. Pariisi kliimakokkuleppe saavutamise mõju tööhõivele on prognooside kohaselt üldiselt positiivne (+0,5 % 2030. aastaks). Hinnanguliselt töötab Eestis rohkem kui 10 000 inimest sektorites, kus seoses üleminekuga kliimaneutraalsele majandusele toimuvad eeldatavasti suured muutused, ning veel 20 000 inimest töötab nende sektoritega kaudselt seotud töökohtadel (logistika, teenused jne). Eriti mõjutab see Ida-Viru maakonda, mis sõltub suurel määral põlevkivisektorist, ja seepärast on eduka ülemineku tagamiseks esmatähtis teha täiendavaid investeeringuid (vt tekstikast 3.4.2 ja punkt 3.5). Viimastel aastatel on tööjõupuudust leevendatud aktiveerimispoliitikaga. Kuigi lähtetase oli suhteliselt madal, on Eesti viimase kolme aasta jooksul suurendanud nii kulutusi aktiivsele tööturupoliitikale kui ka sellistes poliitikameetmetes osalemist. See koos soodsate majandussuundumustega on aidanud suurendada tööjõus osalemise määra kõigis elanikkonnarühmades (tabel 3.3.1). Tööjõus osalemise määra täiendavaks tõstmiseks on tehtud olulisi tööturgu mõjutavaid reformialgatusi, nagu noortegarantii rakendamine, töövõime reform või vanemapuhkuse ja -hüvitiste süsteemi reformid. See omakorda aitas suurendada noorte, naiste, puudega inimeste ja eakate töötajate tööjõus osalemise määra (vt punkt 3.3.2). Siiski on endiselt probleeme jätkusuutliku tööalase konkurentsivõime tagamisega. Tabel 3.3.1.Elanikkonna alarühmade tööjõus osalemise määrad Eestis ja EL 28s, 2018 Allikas: Euroopa Komisjon Eurostati andmete põhjal Eestisse sisseränne ja tööjõu liikuvus on samuti aidanud vähendada tööjõu ja oskuste nappust. 2015. aastal muutus Eesti rändesaldo positiivseks, kajastades osaliselt paremat majanduslikku olukorda Eestis, kus aastatel 2011–2018 kasvasid palgad 35 %-lt 51 %-le ELi keskmisest. Tähtajaliste elamislubade arvu puhul on kehtestatud aastakvoot 0,1 % Eesti kohalikust elanikkonnast. 2020. aasta kvoot oli 1 378 inimest, mis täideti juba jaanuaris. Samuti on valitsus rakendanud koordineeritud talendipoliitikat, et meelitada Eesti tööturule tippspetsialiste. Eelkõige välismaiste lühiajaliste töötajate ( ) arvu suurenemine on leevendanud tööjõupuudust sellistes sektorites nagu ehitus, põllumajandus ja töötlev tööstus. Töövõimereform on aidanud suurendada puudega inimeste tööjõus osalemise määra. Puudega inimeste tööjõus osalemise määr tõusis 63 %-lt 2016. aastal 68 %-le 2017. aastal, olles seega üle ELi keskmise (61 %). Keskmiselt 44 % äsja registreeritud ja vähenenud töövõimega tööotsijatest leiab töö 12 kuu jooksul. Selliste inimeste arv oli 2017. aastal 8 453 inimest ja 2018. aastal 10 204 inimest. Töövõimereform on vähendanud tööturu tasakaalul põhinevat töötuse määra, mis näitab reformi edukust (Eesti Pank, 2019). Ligikaudu kolmandik piiratud töövõimega inimestest Eestis põeb vaimuhaigusi, mistõttu analüüsiti 2019. aasta augustis töökohal vaimse tervisega seotud probleeme (Sotsiaalministeerium, 2019). On võimalik veelgi toetada haavatavate elanikkonnarühmade ja pikaajalisel haiguspuhkusel olevate inimeste osalemist tööturul ning võtta meetmeid, et hoida ära töövõime kaotust ning tagada hea töötervishoid ja -ohutus. Selleks on esmatähtis pakkuda kättesaadavaid ja taskukohaseid kvaliteetseid teenuseid. Sooline palgalõhe Eestis on jätkuvalt üks ELi suuremaid. Lõhe oli 2017. aastal märkimisväärselt suurem kui ELi keskmine (vastavalt 25,6 % ja 16,0 %), mis näitab, et Eesti peab veel tegema mõningaid jõupingutusi kestliku arengu 5. eesmärgi (sooline võrdõiguslikkus) saavutamiseks. Soolise palgalõhe vähendamise meetmed on osa Eesti heaolu arengukavast 2016–2023. Valitsus on loobunud varasemast kavast kehtestada õigusaktides palkade läbipaistvuse nõue. Valitsus valmistab ette digitaalseid vahendeid, mille eesmärk on parandada palkade läbipaistvust ja saada paremini aru soolise palgalõhe põhjustest. Riiklik eesmärk vähendada 2023. aastaks lõhet 2,5 protsendipunkti võrra võimaldaks lõhe kaotada 40 aasta pärast. Euromodi mudelil põhinevad Euroopa Komisjoni simulatsioonid näitavad, et soolise palgalõhe vähendamine 3,3 %ni vähendaks üldist suhtelise vaesuse määra 1,3 protsendipunkti võrra, eelkõige ühe täiskasvanu ja lastega leibkondade puhul – sel juhul väheneks see 6,2 protsendipunkti võrra (nendest leibkondadest üle kahe kolmandiku puhul on perepeaks naine). See omakorda vähendaks toimetulekutoetustele tehtavaid kulutusi ligikaudu 4 % ning tooks kaasa üle 250 miljoni euro tulu üksikisiku tulumaksust ja ligikaudu 400 miljonit eurot täiendavaid sotsiaalkindlustusmakseid. Vanemapuhkuse ja -hüvitiste süsteemi reform peaks prognooside kohaselt suurendama vajadust lapsehoiuteenuste järele. Eestil oli varem väga soodne vanemapuhkuse süsteem, kuid see oli väga jäik. Süsteemi reformiti ja seda rakendatakse järk-järgult alates 2018. aastast (Euroopa Komisjon, 2019a). 2018. aastal oli lapsevanemaks olemise mõju naiste tööhõivele peaaegu kolm korda suurem kui ELis keskmiselt (vastavalt 25,2 % ja 9,0 %). Selle tagajärjel oli 2018. aastal 6,9 % Eestis elavatest naistest mitteaktiivsed isiklike ja perekondlike kohustuste tõttu (ELi keskmine 4,7 %), mis mõjutab kestliku arengu 8. eesmärki (inimväärne töö). See moodustab üle kolmandiku kõigist mitteaktiivsetest naistest Eestis. 2017. aastal kasutas ametlikke lapsehoiuteenuseid ainult 27 % alla kolmeaastastest lastest, mis on tunduvalt alla ELi keskmise (34,2 %). Lisaks pärsib alla 1,5aastastele lastele pakutava kohustusliku lapsehoiuteenuse puudumine vanemapuhkuse paindlikkuse mõju. Sotsiaalpartnerite kaasamine reformidesse ja poliitikasse on Eestis paranenud, kuid on endiselt piiratud. Sotsiaalpartnerite seadusandlikusse menetlusse kaasamine on olnud ilmselgelt puudulik, eelkõige seoses teise samba pensioniskeemi muudatuste ettevalmistamisega (Eurofound, 2020, peatselt avaldatav). Samal ajal on sotsiaalpartnerid kaasatud aruteludesse 2035. aasta arengustrateegia üle Euroopa poolaasta raames. 2019. aasta novembris leppisid sotsiaalpartnerid kokku, et 2020. aasta miinimumpalk on 584 eurot kuus. Sellest hoolimata on sotsiaalpartnerite suutlikkus olnud nõrk ja osalemine ametiühingutes on jäänud väga tagasihoidlikuks (2017. aastal 4,7 %). 3.3.2.Sotsiaalpoliitika

Vaesus on endiselt suur, eriti teatavates piirkondades ja haavatavate rühmade puhul. Üldiselt suurenes vaesus 2018. aastal veelgi ja vaesuse püsivus on jätkuvalt üle ELi keskmise. Suhtelise vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse määr tõusis 2018. aastal 24,4 %ni (ELi keskmine oli 21,9 %), kusjuures piirkondlikud erinevused olid suured (vt tekstikast 3.4.2), eelkõige eakate puhul (vt joonis 3.3.3)( ). Seda suundumust mõjutas suhtelise vaesuse määr, kuna palkade jätkuv kiire kasv ületas hüvitiste kasvu. Kuigi madala tööhõivega leibkondades elavate inimeste osakaal väheneb, oli suhtelise vaesuse määr 16–64aastaste töötute hulgas Eestis 2018. aastal 51,9 % (ELis 48,9 %). Vastusena 2019. aasta uuringule (Laurimäe, Piirits, Koppel, Melesk, Masso, 2019) võidakse tõenäoliselt teha muudatusi töötushüvitiste süsteemis, et parandada kaetust ja piisavust. Eesti tulemused materiaalse puuduse ja laste vaesuse vallas olid 2018. aastal ELi keskmisest paremad ( ). Võrreldes 2016. aastaga on laste vaesuse määr tänu lapsetoetuste olulisele suurenemisele vähenenud 3,4 protsendipunkti võrra. See on aidanud liikuda kestva arengu 1. eesmärgi saavutamise suunas. Eakate kõrge tööjõus osalemise määr aitab neil vaesust vältida. Keskmine vanaduspension oli 2018. aastal 41 % keskmisest netokuupalgast. Seega töötas 2018. aastal kokku 26,3 % 65–74aastastest, et suurendada oma sissetulekut ja sääste. Parlament kiitis 2019. aasta novembris heaks pensionitõusu. Alates 2020. aastast suurendatakse lisaks indekseerimisest tulenevale aastasele pensionitõusule (38 eurot) pensionide baasosa 7 euro võrra. Ametiasutuste hinnangul vähendab see üle 65aastaste inimeste suhtelise vaesuse määra 0,6 protsendipunkti võrra ja üksi elavate pensionäride suhtelise vaesuse määra 0,4 protsendipunkti võrra. Nende muutuste positiivset mõju vähendab mõnevõrra asjaolu, et kuna üha suurema arvu pensionäride sissetulek on üle 500 euro, peavad nad maksma tulumaksu. Näiteks 2020. aastal suureneb keskmine vanaduspension 528,10 euroni (võrreldes 2019. aasta keskmise vanaduspensioniga 483 eurot), mis tähendab, et ligikaudu 61 % pensionäridest peavad maksma tulumaksu (2019. aastal 37 %) (vt punkt 3.1.2). Joonis 3.3.2.Suhtelise vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse määr vanuserühmade kaupa Eestis Allikas: Eurostat, sissetulekut ja elamistingimusi käsitlev ELi statistika Sissetulekute ebavõrdsus vähenes 2018. aastal ligikaudu ELi keskmiseni. 20 % kõige jõukamate ja 20 % kõige vaesemate elanike sissetulekute suhe vähenes 5,4-lt 5,07-le, mis on pisut väiksem kui ELi keskmine 5,17. Samal ajal moodustas 40 % kõige vaesemate sissetulek vaid 20,1 % kogusissetulekust, mis on alla ELi keskmise (21 %) ja endiselt alla kriisieelse taseme. Sotsiaaltoetused on Eestis vaesuse vähendamisel vähem tõhusad kui ELis keskmiselt. 2017. aastal vähendasid sotsiaalsiirded suhtelise vaesuse määra 27 % ja vaesuse süvikut 43 % (ELi keskmine oli vastavalt 34 % ja 55 %). Alates 2020. aastast suurenevad puudega laste hüvitised sõltuvalt puude suurusest kaks kuni kolm korda. Maksimaalne summa on 241 eurot võrreldes 80,55 euroga 2019. aastal. Keskmiselt aitasid vaesust vähendada kõige rohkem perehüvitised (18 %), millele järgnesid haigus- ja puudega inimeste hüvitised (12 %) (Euroopa Komisjon, 2019i). Miinimumsissetuleku skeemi piisavus inimeste toetamisel on ligikaudu ELi keskmine, kuid on võrreldes eelmise aastaga vähenenud ( ). Sotsiaal- ja pikaajalise hoolduse valdkonnas on endiselt tõsiseid probleeme. Pikaajalise hoolduse taskukohasus on tõsine probleem, millele osutab seda liiki hooldusele juurdepääsuks vajalik kõrge omaosalus (peaaegu 200 % hooldusteenuse kasutaja netosissetulekust tõsise vajaduse korral) (OECD, 2020b, peatselt avaldatav). Teenuseid vajavate inimeste arv on suur ja kasvab ning hooldustöötajad vajavad pidevat koolitust ja täiendusõpet ( ). Praegune süsteem on killustatud, kuna sotsiaal- ja tervishoiuteenused ei ole integreeritud nii, et need võtaksid arvesse isiku vajadusi (Maailmapank, 2017). Selline teenuste integreeritud osutamine on vajalik, kuna kohalike omavalitsuste suutlikkus teenuseid osutada on erinev ( ) (vt punkt 3.1.2). Ilma pikaajalise hoolduse kohustuslike miinimumnõueteta puuduvad kohalikel omavalitsustel stiimulid pikaajalise hoolduse kvaliteedi- ja kvantiteedinäitajate järgimiseks ( ). Süsteem on ebatõhus ning sellel puuduvad ennetus-, järelevalve- ja hindamismehhanismid (ESPN, 2019, peatselt avaldatav). Lastele teenuste osutamisel tehakse vajadus abi järele sageli kindlaks liiga hilja ning toetus on eri asutuste ja teenuste (sotsiaalteenused, tervishoid, haridus) vahel killustunud. Eesti sotsiaalsetel ettevõtetel on potentsiaali aidata kaasa sotsiaalteenuste nappuse leevendamisele (OECD, 2020a, peatselt avaldatav). Käimas on teenuste integreerituma ja isikukesksema osutamise raamistiku väljatöötamine ja rakendamine. Valitsus võttis 2020. aasta jaanuaris vastu otsuse tulevase juhtimis- ja rahastamismudeli kohta, mida hakataks rakendama kõige varem 2022. aastal. Aluseks olid selle valdkonna erinevate katsealgatuste tulemused ja ELi struktuurireformi tugiprogrammi tehnilise toe raames antud sisendid. Laiemas plaanis töötavad Eesti ametiasutused välja uut raamistikku sotsiaal- ja tervishoiuteenuste integreeritumaks osutamiseks. Sotsiaalhoolduse parandamiseks on praeguseks võetud väheseid meetmeid: hooldekodud on muudetud energiatõhusamaks ja juurdepääsetavamaks ning parandatud on sotsiaaltransporti. Täiendavad jõupingutused parema hooldussüsteemini loomiseks hõlmavad toetust vajavate laste integreeritud hoolduse katseprojekti käivitamist. Samuti arendatakse dementsuse kompetentsikeskust. Esmatähtsale kohale seati kohalike omavalitsuste erinevuste vähendamine. Tervishoid Tervis on jätkuvalt probleem ning suur rahuldamata vajadus arstiabi järele mõjutab tõenäoliselt negatiivselt inimeste tervist ja vähendab seega tööviljakust. Tervisenäitajad on Eestis viimastel aastatel paranenud, kuid on ELi keskmisega võrreldes endiselt kehvad. Kuigi oodatav eluiga tõusis aastatel 2000–2017 kiiresti 78,4 aastani, on see 2,5 aasta võrra väiksem kui ELi keskmine. Enneaegse suremuse (enne 65. eluaastat) määr on Eestis kõrgem kui ELis keskmiselt (vastavalt 20 % ja 16 %), mis tähendab, et suur osa tööjõust läheb kehva terviseseisundi tõttu kaduma. Inimeste terviseharjumused on puudulikud, millele osutab asjaolu, et suur osa (50 %) välditavast suremusest on tingitud elustiiliga seotud riskiteguritest(). Kehvemad tervisenäitajad võivad olla tingitud ka muudest teguritest, nt pikk ooteaeg, mis on seotud tervishoiutöötajate nappusega, tervishoiutöötajate ebaühtlane piirkondlik jaotus ja tervishoiusektori vähene riiklik rahastamine. Rahuldamata vajadus arstiabi järele inimeste endi hinnangul on üks suuremaid ELis. See suurenes 2018. aastal 16,4 %ni, mis on märkimisväärselt kõrgem kui ELi keskmine 1,8 %, kusjuures sotsiaalvaldkonna tulemustabelis on olukord märgitud kriitiliseks. Toitumisharjumused, õnnetused, suitsetamine ja alkoholi tarbimine on tegurid, mis põhjustavad suurt ennetatavat suremust, mis oli 2017. aastal üks ELi kõrgemaid, ning sotsiaal-majanduslikul ebavõrdsusel on suur mõju terviseriskidele. Madalama haridustasemega Eesti elanikud suitsetavad ja tarbivad alkoholi palju rohkem kui kõrgharidusega elanikud. Vaatamata märkimisväärsetele terviseprobleemidele on Eesti avaliku sektori kulutused tervishoiule endiselt ühed väiksemad ELis. Hoolimata jõupingutustest suurendada tervishoiu riiklikku rahastamist, on see endiselt üks tagasihoidlikumaid ELis (2017. aastal 4,8 % SKPst võrreldes ELi keskmisega 7,8 % SKPst) (vt punkt 3.1). See koos suure rahuldamata vajadusega arstiabi järele on viinud selleni, et omaosalus on üks ELi suuremaid. 2017. aastal maksid inimesed oma raviarvetest 23,6 % omast taskust, mis on üks kõrgemaid määrasid ELis (ELi keskmine on 15,8 %). Sissetulekute ebavõrdsusel on oma roll, pidades silmas, et ravimid on vaeseimasse kvintiili kuuluvate inimeste suurim kuluartikkel, samas kui jõukamatesse kvintiilidesse kuuluvad inimesed kulutavad rohkem hambaravile. Eestis viiakse ellu reforme, et vähendada omaosalust nii ravimite kui ka hambaravi puhul. 2017. aastal sai ravimitega seoses täiendavat hinnaalandust 0,7 % ravikindlustusega kaetud inimestest. 2018. aastal suurenes see näitaja 15,6 %ni (Eesti Haigekassa, 2019). Tervishoiusüsteem ei hõlma kogu elanikkonda. Süsteem hõlmab praegu vaid ligikaudu 94 % elanikkonnast, kuid kindlustamata inimestel on õigus erakorralisele meditsiiniabile. Kindlustamata inimeste suur osakaal koos teatavate korralduslike probleemidega, mis on seotud perearstide puudusega ja teenuste kehva integreeritusega, on kaasa toonud erakorralise meditsiiniabi ülekasutuse. Peaaegu pooled erakorralist meditsiiniabi otsivad patsiendid oleksid võinud saada arstiabi perearstidelt kulutõhusamas keskkonnas (OECD, 2019a). Hiljutises uuringus (Koppel jt, 2018) leiti, et ehkki ravikindlustuskaitse on Eestis seotud töökohaga, võib osalise tööajaga, juhutöid tegevatel ja mitteametlikult töötavatel inimestel tekkida probleeme kindlustuskaitsega. Lisaks on üle 50 kriteeriumi, mille alusel määratakse kindlaks ravikindlustuskõlblikkus, mistõttu on inimestel raske süsteemis orienteeruda. Lüngad katvuses takistavad ka juurdepääsu (WHO, 2019). Tervisealased erinevused on märkimisväärsed ning sõltuvad soost, piirkonnast, haridusest ja sissetulekust. Naised elavad keskmiselt 9 aastat kauem kui mehed ning erinevus linna- ja maapiirkondade vahel on 4,5 aastat. Eestis on väikse ja suure sissetulekuga inimeste tervisenäitajate erinevus üks suurimaid ELis, pidades silmas, et rohkem kui kolm neljandikku 20 % suurima sissetulekuga elanike rühma kuuluvatest inimestest leiab, et nende tervis on hea või väga hea, kuid 20 % väikseima sissetulekuga elanike rühma kuuluvatest inimestest arvab nii vähem kui üks kolmandik (OECD, 2019a). Üks peamisi sissetulekupõhise tervisealase ebavõrdsuse põhjuseid on eespool nimetatud suur omaosalus, kuna suur rahuldamata vajadus arstiabi järele sunnib maksujõulisi inimesi oma ravivajaduste rahuldamiseks maksma. Piilkondlikud erinevused, mis tulenevad keskkonnast lähtuvatest terviseriskid, on küllaltki märkimisväärsed. Eelkõige Ida-Viru põlevkivi kaevandamise piirkonna elanikel on kõrgem hingamisteede probleemide ja mitme tõsise kroonilise terviseprobleemi, sealhulgas südame-veresoonkonna haiguste määr. Püsib meditsiinitöötajate, eelkõige õdede puudus. Puudus on tingitud koolilõpetajate väikesest arvust, kuid samuti väiksemast töötasust ja halvematest töötingimustest tervishoiusektoris, mistõttu on keeruline noori tööle värvata ja tööl hoida. Eriti suur puudus on olnud perearstidest maapiirkondades, samas kui juurdepääs eriarstiabile on hinnanguliselt keerulisem linnades. See olukord peaks lähiaastatel halvenema arstide vananemise tõttu, sest iga viies perearst on Eestis juba jõudnud pensioniikka. Arstide puudus mõjutab negatiivselt käimasolevaid reforme, eelkõige jõupingutusi esmatasandi arstiabi parandamiseks. Eesti püüab hõlbustada juurdepääsu tervishoiuteenustele. Alates 2015. aastast toimiva perearstide kvaliteedisüsteemiga püütakse parandada tervishoiutöötajate töölevõtmist ja töölhoidmist. Lisaks võetakse meetmeid esmatasandi arstiabi tugevdamiseks, luues valdkonnaüleseid tervishoiukeskuseid; 54 kavandatud keskusest 19 toimivad juba täielikult. Siiski seisavad ametiasutused jätkuvalt silmitsi raskustega, mis on seotud töötajate nappusega, tervishoiusektoris kehtestatud menetluste puudumisega ja perearstide tõrksusega oma praeguseid töömeetodeid muuta. Teenustele juurdepääsu hõlbustab teenuste digiteerimine (nt e-konsultatsioonid, e-retseptid, e-saatekirjad, keskne digitaalne registreerimissüsteem) ja haiglate võrgustike loomine. Siiski on mitmes konkreetses valdkonnas vaja täiendavaid investeeringuid, et parandada tervishoiuteenuste kvaliteeti ja ravikindlustuskaitse kättesaadavust, et saavutada kestliku arengu 3. eesmärk (tervis ja heaolu). 3.3.3.Haridus ja oskused Haridussüsteem toimib hästi, kuid oskuste nappus näitab, et vähene seos tööturuga on endiselt probleem. Eesti on lugemis-, matemaatika- ja loodusteaduste tulemuste poolest PISA 2018. aasta pingereas ELi riikides hulgas esikohal ning kõigis kolmes valdkonnas on kehvade tulemustega õpilaste osakaal kõige väiksem. Eesti näitajad elanikkonna digioskuste vallas ( ) on üle keskmise ning märkimisväärseid edusamme on tehtud digitaalsete õppematerjalide ja infotehnoloogiaalase õppe kättesaadavuse suurendamisel (Euroopa Komisjon, 2019b). Viimased PISA tulemused kinnitasid Eesti suurepäraseid tulemusi puuduliku lugemisoskusega õpilaste vähesuse seisukohast ja väikeseid erinevusi sotsiaal-majandusliku seisundi seisukohast. Kuid haridus- ja koolitussüsteemist varakult lahkuvate õpilaste osakaal on üle keskmise ning paljud üliõpilased jätavad kõrghariduse omandamise pooleli (joonis 3.3.3). Selle tagajärjel on kolmanda taseme hariduse omandanuid liiga vähe ja nende pädevus ei vasta piisavalt tööturu vajadustele. Samuti ei vasta elukestev õpe ja kutseharidus veel tööturu muutuvatele vajadustele. Lisaks ohustab haridussüsteemi head kvaliteeti tekkiv õpetajate puudus. Kõrgharidus ei vasta piisavalt tööturu vajadustele ning koolist väljalangemise määr on kõrge. Kuigi kolmanda taseme hariduse omandanute osakaal vanuserühmas 30–34 on praegu üle ELi keskmise (vastavalt 47,2 % ja 40,7 %), võib see väheneda, kui kõrgkoolist väljalangemise määr püsib kõrge ja kõrgkoolis õppijate määr jätkab vähenemist ( ). Sooline lõhe kolmanda taseme hariduse omandamisel on märkimisväärne (57,5 % naistest võrreldes 38 % meestega). Loodusteaduste, tehnoloogia, inseneriteaduste ja matemaatika eriala lõpetanute tegelik arv ei ole tööturu vajaduste rahuldamiseks piisav (OSKA, 2018a). 2017. aastal kasutusele võetud tulemuspõhise rahastamissüsteemi ja sellega kaasnevate teatavates ainevaldkondades õppivate üliõpilaste arvu suurendamise stiimulite eesmärk on parandada kõrghariduse kvaliteeti ja vastavust tööturu vajadustele, kuid nende mõju ei ole veel tunda. Joonis 3.3.3.Noorte haridus ja tööturg Allikas: Eurostat, tööjõu-uuring Kutsehariduses ja -õppes osalemine ei vasta tööturu vajadustele ( ). Kutseõppeprogrammides osaleb 40,7 % õpilastest ja seega jääb Eesti alla ELi keskmise (47,8 %). Õpipoisiõppes osalevate õpilaste osakaal on suurenenud, kuid on siiski vaid 5 %. Hiljuti kutsehariduse ja -õppe läbinute tööalane konkurentsivõime langes 2018. aastal märkimisväärselt (76,6 %-le võrreldes 86,2 %ga 2017. aastal; ELi keskmine on 79,5 %). Praegu võetakse meetmeid, et parandada töölõppimise kvaliteeti ning veelgi parandada noortele pakutavat karjäärinõustamist ( ) ja sellega seotud teenuseid.

Täiskasvanute osalemine õppes suurenes jätkuvalt. 2018. aastal oli Eestis 19,7 %-l 25–64aastastest täiskasvanutest hiljutine õpikogemus viimase nelja nädala jooksul, mis on peaaegu kaks korda rohkem kui ELi keskmine 11,1 % (Eurostat, tööjõu-uuring, 2018). Täiskasvanute riiklik koolitus tugineb suures osas ELi struktuurifondidele. Alates 2019. aasta sügisest hinnatakse mitteformaalset õpet pakkuvate asutuste kvaliteeti täiskasvanute koolituse seaduses sätestatud nõuete alusel. Eesti koolihariduses on suurepärased tulemused ühendatud võrdsete võimalustega. PISA 2018. aasta tulemused näitavad, et keskmine punktisumma loodusteadustes, matemaatikas ja lugemises on alates 2009. aastast suurenenud ning kehvade tulemustega õpilaste osakaal on jäänud ELi madalaimaks kõigis kolmes valdkonnas ( ). Selle tulemusel on Eesti ELi liikmesriikide seas PISA pingereas esikohal. Samal ajal on Eestis ka üks võrdsematel võimalustel põhinevaid haridussüsteeme, pidades silmas, et sotsiaal-majandusliku tausta mõju õpilaste õpitulemustele on kõige väiksem ( ). Selle tulemusel teeb Eesti edusamme kestliku arengu 4. eesmärgi (kvaliteetne haridus) saavutamisel. Neid positiivseid tulemusi mõjutab aga krooniline probleem seoses haridussüsteemist varakult lahkumisega, mis takistab tulevikus juurdepääsu kõrgharidusele (joonis 3.3.3). Kokku 11,3 % 18–24aastastest lahkub haridus- ja õppesüsteemist keskharidust omandamata (ELi keskmine on 10,6 %) ning see määr on viimastel aastatel püsinud muutumatuna. Meeste puhul on see määr ebaproportsionaalselt kõrge (16,1 % võrreldes 6,4 %ga naiste puhul), mis aitab selgitada nende madalat kolmanda taseme hariduse omandamise taset tulevikus (vt eespool). Peamised tegurid näivad olevat nõrgad õpitulemused ja vähene motivatsioon, mis osutab sellele, et keskenduda tuleks ennetusele (Haridus- ja Teadusministeerium, 2018). Põhjuseks võib olla ka vähene heaolu koolis, kuna 25 % Eesti 15aastastest õpilastest märgivad, et neid kiusatakse vähemalt mõni kord kuus. See on üle ELi keskmise (OECD, 2019e). Eesti ja vene õppekeelega põhikoolide tulemuste erinevus püsib ja suurendab piirkondlikke erinevusi ning takistab keelebarjääri tõttu liikuvust riigis. Muu emakeelega õpilaste eesti keele oskus on endiselt kehv: vene õppekeelega põhikoolide lõpetajatest valdab eesti keelt keskmisel tasemel (B1) alla 61,4 %, mis jääb oluliselt alla riiklikule eesmärgile (90 %). Noores eas eesti keele õppimise toetamiseks käivitati kahes venekeelses piirkonnas katseprojekt, mille raames tuuakse koolieelse hariduse rühmadesse eesti keelt rääkivaid õpetajaid. Tõenäoliselt laiendatakse projekti 2020. aastal veelgi, et see hõlmaks ka põhikoole. Kasvav õpetajate nappus ja selle elukutse vähene atraktiivsus võivad mõjutada hariduse kvaliteeti. Pooled põhi- ja keskkooliõpetajatest on üle 50aastased ja peaaegu iga viies õpetaja on üle 60aastane. Järgmise kümnendi jooksul tuleb seega leida asendajad ligikaudu pooltele praegustest keskkooliõpetajatest (Euroopa Komisjon, 2019b). Paljud koolid on teatanud raskustest teatavate õppeainete ( ) õpetajate töölevõtmisel (OSKA, 2018b), samas kui õpetajahariduse programmid on üldiselt alakasutatud. Samas usub vaid 26,4 % Eesti õpetajatest, et nende kutseala on ühiskonnas hinnatud (OECD, 2019d). Kuigi õpetaj