[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 29.9.2010

KOM(2010) 523 lõplik

2010/0277 (NLE)

Ettepanek:

NÕUKOGU DIREKTIIV

liikmesriikide eelarveraamistiku nõuete kohta

SELETUSKIRI

1. ETTEPANEKU TAUST

Ülemaailmse majandus- ja finantskriisi tingimustes on ilmnenud, et majandus- ja rahaliidus on vaja majanduspoliitikat rohkem kooskõlastada ning selle järelevalvet tõhustada. Tänu olemasolevatele kooskõlastus- ning järelevalvevahenditele ja -meetoditele suutis EL saada kontrolli alla olukorra, millest ükski liikmesriik üksi ei oleks suutnud välja tulla. ELi institutsioonid ja liikmesriigid reageerisid kiiresti ja jätkavad praegugi koostööd, et taastuda kriisist, mille sarnast meie põlvkond varem ei ole näinud.

Hiljutiste kogemuste põhjal võib aga öelda, et praegu kehtiv kooskõlastussüsteem ning olemasolevad järelevalvemenetlused on endiselt lünklikud ja nõrgad. Üldjoontes on jõutud kokkuleppele, et majandus- ja rahaliitu on hädasti vaja tugevdada, et tagada makromajanduse stabiilsus ja riigi rahanduse jätkusuutlikkus, mis on SKP ja tööhõive püsiva kasvu eeltingimused.

Kriis pööras täielikult pea peale kuni 2007. aastani valitsenud soodsad majandus- ja finantstingimused ning selgeks sai tõsiasi, et headel aegadel saadud ootamatut lisatulu ei kasutatud piisavalt ära manööverdamisruumi loomiseks selleks puhuks, kui olukord halveneb. Enamikus liikmesriikides on vaja eelarvet märkimisväärselt konsolideerida, et valitsemissektori võlg hakkaks vähenema. Olukorra muudab pakilisemaks asjaolu, et Euroopa riikidele ja nende majandusele avaldab mõju rahvastiku vananemine, mistõttu muutuvad tööjõuga varustamine ja valitsemissektori eelarve veelgi problemaatilisemaks. Võla vähendamine on enamiku riikide suur probleem, arvestades asjaolu, et kõrgemate maksude ja riskipreemiate kaudu avaldab see negatiivset mõju majanduslikele stiimulitele ja majanduskasvule.

Eelarvepoliitika kooskõlastamise ja järelevalve põhivahend on stabiilsuse ja kasvu pakt, millega rakendatakse aluslepingus eelarvedistsipliini kohta sätestatut. Kõnealust pakti on vaja tugevdada, et suurendada kokkulepitud ja kooskõlastatud väljumisstrateegia usaldusväärsust ja hoiduda varasemate vigade kordamisest. Nüüd esitatavate ettepanekute kogumiga püütakse tugevdada pakti järgmiselt: i) täpsustatakse selle sätteid kogemuste, ennekõike kriisist saadud kogemuste põhjal; ii) lisatakse tõhusamad jõustamisvahendid; ning iii) lisatakse riikide eelarveraamistikku käsitlevad sätted. Kõnealune ettepanekute kogum on osa ELi 2020. aasta strateegia raames teostatavast majandusliku juhtimise ulatuslikumast reformist ning see hõlmab ettepanekuid selle kohta, kuidas parema järelevalve, sealhulgas häire- ja sanktsioonimehhanismide abil likvideerida makromajanduslik tasakaalunihe. Majanduspoliitika kooskõlastamise eri komponendid, sealhulgas struktuurireformide järelevalve, tuleb integreerida uude järelevalvetsüklisse ehk nn Euroopa poolaastasse, mis tähendab, et ühte liidetakse stabiilsuse ja kasvu paktiga kehtestatud menetlused ning majanduspoliitika üldsuunised, nii et stabiilsus- ja lähenemisprogramme ning liikmesriikide reformikavu hakatakse esitama ühel ajal.

2. HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE TULEMUSED

Komisjon esitas praeguste ettepanekute põhieesmärgid kahes teatises: 12. mai 2010. aasta teatises „Majanduspoliitika koordineerimise edendamine” ning 30. juuni 2010. aasta teatises „Majanduspoliitika parem koordineerimine aitab suurendada stabiilsust, elavdada majanduskasvu ja luua enam töökohti – ELi majandusjuhtimise tõhustamise hoovad”. Komisjon soovis ametliku teatisega näidata, et on võtnud oma südameasjaks edendada dialoogi liikmesriikide, Euroopa Parlamendi ja kõigi sidusrühmadega ning samal ajal teha konkreetsed ettepanekud meetmete kohta.

2010. aasta juunis jõuti Euroopa Ülemkogul kokkuleppele, et meie majanduspoliitikat on hädasti vaja tõhusamalt kooskõlastada. Kokkulepe sisaldas esimesi suuniseid seoses stabiilsuse ja kasvu paktiga ning eelarve järelevalvega. Eelkõige lepiti Euroopa Ülemkogul kokku järgmises: i) karmistada stabiilsuse ja kasvu pakti ennetuslikku ja paranduslikku osa, sealhulgas sanktsioonidega, ning võtta nõuetekohaselt arvesse euroala liikmesriikide konkreetset olukorda; ii) eelarve järelevalves suurendada märgatavalt võla suuruse ja kujunemisega ning üldise jätkusuutlikkusega seotud küsimuste osatähtsust; iii) tagada, et kõikides liikmesriikides on kooskõlas stabiilsuse ja kasvu paktiga kehtestatud siseriiklikud eelarve-eeskirjad ja keskpika perioodi eelarveraamistik; iv) tagada statistikaandmete kvaliteet.

Euroopa Ülemkogu kutsus majandusliku juhtimise töökonda, mida juhib ülemkogu eesistuja ja mis loodi 2010. aasta mais, ning komisjoni üles kiiresti edasi arendama kõnealuseid suuniseid ning need kasutusele võtma. Komisjoni ja töökonna vaheline koostöö oli edukas. Komisjon aitas töökonna tegevusele kaasa eespool nimetatud teatistega ja ühekordsete toetusmeetmetega.

3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG

Stabiilsuse ja kasvu pakti õiguslik alus on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklites 121 ja 126. Stabiilsuse ja kasvu pakt hõlmab järgmisi õigusakte: nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrus (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta (ennetuslik osa); nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrus (EÜ) nr 1467/97 ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse rakendamise kiirendamise ja selgitamise kohta (paranduslik osa) ning Amsterdamis 17. juunil 1997 kogunenud Euroopa Ülemkogu resolutsioon stabiilsuse ja kasvu pakti kohta. Kõnealuseid määrusi muudeti 2005. aastal määrustega (EÜ) nr 1055/2005 ja (EÜ) nr 1056/2005 ning täiendati nõukogu 20. märtsi 2005. aasta aruandega stabiilsuse ja kasvu pakti rakendamise tõhustamise kohta. Nüüd tehtavate ettepanekute eesmärk on muuta määrusi (EÜ) nr 1466/97 ja (EÜ) nr 1467/97. Euroopa Parlamendi ja nõukogu uue määruse ettepanekus, mis käsitleb eelarvealase järelevalve tõhusat jõustamist euroalal, on vastavalt aluslepingu artiklile 136 ja artikli 121 lõikele 6 kavandatud täiendavad jõustamisvahendid. Liikmesriikide eelarveraamistiku nõudeid käsitletakse uues nõukogu direktiivis, mis põhineb artikli 126 lõikel 14. Eelkõige püütakse direktiiviga täpsustada liikmesriikide asutuste kohustust järgida aluslepingute protokolli nr 12 artiklis 3 ülemäärase puudujäägi menetluse kohta sätestatut.

Stabiilsuse ja kasvu pakti ennetusliku osa eesmärk on tagada, et liikmesriigid järgivad ettevaatlikku eelarvepoliitikat, nii et ei oleks vaja vastu võtta karmimaid kooskõlastusmeetmeid, et vältida riigi rahanduse jätkusuutlikkuse ohtu seadmist, millel võiksid olla negatiivsed tagajärjed kogu majandus- ja rahaliidule. Sellest tulenevalt peavad liikmesriigid esitama stabiilsus- või lähenemisprogrammi, milles esitatakse kava, kuidas saavutada keskpika perioodi eelarve-eesmärgid, mis on kindlaks määratud protsendina SKPst (s.t kohandatuna vastavalt tsükli mõjule, v.a ühekordsed ja ajutised meetmed), oleksid liikmesriigiti erinevad, tasakaalulähedased ning kajastaksid valitsemissektori võlga ja rahvastiku vananemisega seotud kohustusi. Liikmesriikidelt, kes ei ole saavutanud keskpika perioodi eelarve-eesmärke, eeldatakse, et nad liiguvad selles suunas kiirusega 0,5 % SKPst aastas.

Keskpika perioodi eelarve-eesmärke ei ole siiski suudetud vajalikul määral saavutada, mistõttu majandussurutis on kahjustanud riikide rahanduse olukorda. Lisaks on ilmnenud, et struktuursusest tegelikult ei piisa riigi eelarvepositsiooni mõõtmiseks, kuna majanduse kohta tsüklis on reaalajas raske hinnata ning kuna ebapiisavalt võetakse arvesse eelarve üle- ja alalaekumisi, mis ei ole otseselt seotud majandustsükliga (eelkõige seoses eluaseme- ja finantsturu suundumustega). Seetõttu ilmnes, et nii mõnegi riigi eelarvepositsioon, mis enne kriisi oli pealtnäha tugev, sõltus kulude rahastamisel üsna palju ootamatutest lisatuludest ning kui sellist lisatulu enam ei saadud, oli tulemuseks eelarvepuudujäägi suurenemine.

Nimetatud puudujääkide kõrvaldamiseks tehakse nüüd ettepanek reformida ennetuslikku osa ning samal ajal säilitatakse praegu kehtivad keskpika perioodi eelarve-eesmärgid ja nõue vähendada eelarvepuudujääki igal aastal 0,5 % SKPst kontrollväärtuse suunas. Kõige selle tagamiseks võetakse kasutusele uus ettevaatliku eelarvepoliitika põhimõte. Kõnealune põhimõte tähendab seda, et iga-aastane kulude kasv ei tohiks ületada keskpikaks perioodiks ettenähtud ettevaatlikku SKP kasvumäära, v.a juhul, kui keskpika perioodi eelarve-eesmärk on märgatavalt ületatud või kui kulude kasv, mis ületab keskpikaks perioodiks ettenähtud ettevaatliku kasvumäära, korvatakse suvakohaste meetmetega tulupoolel. Kui aga keskpika perioodi eelarve-eesmärki ei ole saavutatud, peab iga-aastane kulude kasv olema igal juhul väiksem kui keskpikaks perioodiks ettenähtud ettevaatlik SKP kasv. Põhieesmärk on tagada, et planeerimata lisatulu ei raisataks ära, vaid et seda kasutataks võla vähendamiseks. Kõnealuse uue põhimõttega nähakse ette võrdlusalus, mille abil kontrollida riikide stabiilsus- ja lähenemisprogrammis esitatavaid eelarvekavasid. Peale selle nähakse ette, et kui liikmesriik ei suuda järgida kulude kokkulepitud kasvumäära ega kohaldada kindlaksmääratud tulumeetmeid, võib komisjon esitada talle hoiatuse ning kui olukord püsib või on eriti tõsine, võib nõukogu esitada talle aluslepingu artikli 121 alusel soovituse võtta parandusmeetmeid. Sellist ennetusliku osana esitatavat soovitust toetataks nüüd esimest korda ja üksnes euroala riikide puhul aluslepingu artikli 136 alusel jõustamisvahendiga, milleks on intressi kandev tagatis suuruses 0,2 % SKPst. Intressi kandva tagatise kehtestamiseks võetakse kasutusele nn vastupidise hääletamise menetlus: soovituse esitamise korral tuleb komisjoni ettepaneku alusel maksta kõnealune tagatissumma, kui nõukogu ei ole kümne päeva jooksul teinud vastupidist otsust kvalifitseeritud häälteenamusega. Nõukogu võib vähendada tagatissummat üksnes ühehäälselt või komisjoni ettepaneku alusel ja asjaomase liikmesriigi põhjendatud taotluse korral. Tagatis koos kogunenud intressisummaga tagastatakse siis, kui nõukogu leiab, et tagatise määramise põhjuseks olnud olukorda enam ei ole.

Stabiilsuse ja kasvu pakti parandusliku osaga püütakse vältida eelarvepoliitikas suuri vigu, mis võiksid seada ohtu riigi rahanduse jätkusuutlikkuse ning potentsiaalselt ohustada majandus- ja rahaliitu. See tähendab, et liikmesriigid peavad hoiduma valitsemissektori eelarve ülemäärasest puudujäägist, mis on kindlaks määratud arvnäitajatega – puudujääk 3 % SKPst ja võlg 60 % SKPst või kummagi piisav vähenemine kõnealuse kontrollväärtuse suunas. Ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlusega rakendatakse ülemäärase puudujäägi keeld ja see koosneb etapiviisilistest meetmetest, mis euroala riikide puhul hõlmab võimalike rahaliste sanktsioonide kehtestamist.

Ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust on korrapäraselt kohaldatud kooskõlas asjakohaste sätetega isegi finantskriisi erakorraliste asjaolude korral ja tänu sellele on võimalik eeldada, et olukord lahendatakse. Sellegipoolest on ilmnenud mitmed puudused. Kuigi puudujäägi- ja võlakriteerium on põhimõtteliselt võrdse kaaluga ning kuigi püsivalt suur võlg on väidetavalt palju suurem oht riigi rahanduse jätkusuutlikkusele kui juhuslik suur puudujääk, on ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse keskmes peaaegu eranditult olnud tegelikult kontrollväärtus 3 % SKPst ja võlg on seni olnud teisejärgulise tähtsusega. Selle põhjuseks on asjaolu, et puudujäägiga võrreldes ei ole võlg nii üheselt mõistetav, samuti ei ole ühetähenduslikud sellised komponendid nagu võla piisava vähendamise tempo ja valitsuse kontrolli alt väljas olevate tegurite, eelkõige inflatsiooni suurem mõju võla suhtele. Põhimõtteliselt toetab ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust tugev jõustamismehhanism, kuna juhul, kui püsivalt ei suudeta korrigeerida ülemäärast puudujääki, oleks võimalik ja tuleks kehtestada rahalised sanktsioonid. Samas tulevad sellised sanktsioonid mängu väidetavalt liiga hilja, et olla tõhusaks hoiatuseks suurte eelarvepoliitiliste vigade korral, ning eelkõige tuleneb see sellest, et asjaomase riigi finantsolukord võib olla võrreldes selle ajaga, mil trahvi määramine oleks olnud asjakohane, nii palju halvenenud, et trahvioht ei ole enam usutav. Kokkuvõtteks võib öelda, et hiljutine kriis on selgelt näidanud, et kui tänu kohustusele korrigeerida ülemäärast puudujääki on võimalik eeldada, et säilitatakse valitsemissektori maksevõime, tuleks korrigeerimise ajakavas ja kohandamisviiside puhul võib-olla arvestada kogu majandus- ja rahaliitu hõlmavaid tegureid.

Kõnealuste puuduste kõrvaldamiseks tehakse parandusliku osa reformimiseks järgmised põhilised ettepanekud.

Ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse puhul tuleks hakata arvestama võlakriteeriumiga ja eelkõige tuleks kehtestada võrdlusalus, millest lähtuvalt mõõta, kas võla suhe väheneb piisavalt kontrollväärtuse 60 % SKPst suunas. Täpsemalt tähendab see, et kui võla suhe SKPsse on üle 60 %, loetakse see piisavalt vähenevaks juhul, kui viimase kolme aasta jooksul on vahe kontrollväärtusega (60 % SKPst) vähenenud ühe kahekümnendiku võrra aastas. Kui mõni riik ei järgi kõnealust võrdlusalust, ei pruugi see tingimata tähendada seda, et selle riigi suhtes algatatakse ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus, sest sellise otsuse tegemisel on eelkõige võla edasise arengu hindamiseks vaja arvesse võtta kõiki asjakohaseid tegureid, näiteks seda, kas väga väike nominaalkasv takistab võla vähendamist, samuti võla struktuuriga seotud riskitegureid, erasektori võlakoormat ning rahvastiku vananemisega seotud bilansiväliseid kohustusi. Analoogselt suurema rõhuasetusega võlal tuleks rohkem tähelepanu pöörata asjakohastele teguritele ka juhul, kui puudujäägikriteeriumi ei täideta, kuigi riigi võlg on väiksem kui kontrollväärtus 60 % SKPst.

Kavandatud paindlikum lähenemisviis asjakohaste tegurite vaagimisele ülemäärase eelarvepuudujäägi olemasolu kindlaksmääramise etappidel võiks olla ka kasulik neile riikidele, kel kulub oma pensionisüsteemi reformimiseks rohkem aega kui ettenähtud viieaastane üleminekuperiood. Stabiilsuse ja kasvu pakt sisaldab pensionisüsteemi reformi käsitlevaid erisätteid, mida kohaldatakse puudujäägikriteeriumi suhtes, ning nüüd laiendatakse neid ka võlakriteeriumile. Võlakriteeriumi täitmise hindamisel kehtestatakse samasugune viieaastane üleminekuperiood kõnealuste reformide netokulude kindlaksmääramiseks. Ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse käivitamise ja selle tühistamise korral võetakse samaväärselt arvesse ka varem rakendatud pensionisüsteemide osalist või täielikku kehtetuks tunnistamist.

Jõustamisele aitab kaasa see, et euroala liikmesriikidele kehtestatakse rida uusi rahalisi sanktsioone, mida hakataks kohaldama järk-järgult menetluse palju varasemas etapis. Konkreetselt tähendab see, et kui tehakse otsus algatada riigi suhtes ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus, kohaldatakse tema suhtes intressi mittekandvat tagatist suuruses 0,2 % SKPst, mis muudetakse trahviks juhul, kui riik ei järgi esialgset soovitust korrigeerida puudujääki. See summa võrdub sanktsioonide kindlaksmääratud osaga, mis praegu on juba ette nähtud ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse lõppetapis. Samuti on see seotud ELi eelarvega, mis peaks lihtsustama võimalikku üleminekut ELi eelarvel põhinevale jõustamissüsteemile, nagu on märgitud eespool nimetatud komisjoni 30. juuni 2010. aasta teatises. Kui nõuete eiramine jätkub, kehtestatakse sanktsioon vastavalt stabiilsuse ja kasvu pakti praegu juba kehtivatele sätetele. Selleks et vältida suvakohast jõustamist, nähakse ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse järjestikuste etappidega seotud uute sanktsioonide kehtestamiseks ette nn vastupidise hääletamise menetlus. Konkreetselt tähendab see, et ülemäärase eelarvepuudujäägi igas etapis teeb komisjon ettepaneku asjakohase sanktsiooni kohta ning see loetakse vastuvõetuks, kui nõukogu ei ole kümne päeva jooksul teinud vastupidist otsust kvalifitseeritud häälteenamusega. Intressi mittekandva tagatise või trahvi suurust võib vähendada või kõnealuse tagatise või trahvi võib nõukogu tühistada ühehäälselt või tuginedes erakorralistest majandusoludest tulenevale komisjoni konkreetsele ettepanekule või asjaomase liikmesriigi põhjendatud taotlusele.

Kriteeriumid, mille alusel igas etapis hinnata soovituste järgimist, sealhulgas võimalus pikendada ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimise tähtaegu, muudetakse selgemaks ja analoogselt ennetusliku osa jaoks kavandatud lähenemisviisiga pööratakse teadlikult tähelepanu valitsuse otsese kontrolli all eeldatavalt olevatele rahandusvaldkonna muutujatele, eelkõige kuludele. Lisaks sellistele riigispetsiifilistele asjaoludele kehtestatakse võimalus pikendada tähtaegu ka üldise majanduskriisi tingimustes.

Majandus- ja rahaliidu eelarve kooskõlastamise raamistiku puhul ei saa eeldada, et seda on võimalik tõhusalt jõustada üksnes ELi tasandil sätestatule tuginedes. Arvestades ELi eelarvepoliitika kujundamise erilist detsentraliseeritust ja üldist vajadust võtta ELi eeskirjad üle liikmesriikide õigusse, on oluline, et majandus- ja rahaliidu eelarve kooskõlastamise raamistikuga seotud eesmärgid kajastuksid liikmesriikide eelarveraamistikus. Liikmesriigi eelarveraamistik on elementide kogum, mis on riikliku eelarvejuhtimise aluseks, st et tegemist on riigispetsiifiliste institutsionaalsete põhimõtetega, kuidas kujundada eelarvepoliitikat riigi tasandil. See hõlmab avaliku sektori raamatupidamisarvestuse süsteemi, statistikat, prognoosimistavasid, arvudes väljendatud eelarve-eeskirju, kõikide eelarveprotsessi etappide menetlusi, eelkõige keskpika perioodi eelarveraamistikku, ning valitsuse allsektorite vahelisi eelarvelisi suhteid. Ehkki liikmesriikide erivajadusi ja eelistusi on vaja arvestada, tuleb minimaalse kvaliteeditaseme ning majandus- ja rahaliidu eeskirjadega kooskõla tagamiseks astuda mõningaid samme. Kõnealuseid teemasid käsitletakse stabiilsuse ja kasvu pakti täiendavaks reformimiseks kavandatud direktiivis liikmesriikide eelarveraamistike kohta. Kõigepealt nähakse kõnealuste elementidega ette, et liikmesriikide eelarveraamistik, täpsemalt raamatupidamisarvestus, statistika ja prognoosimistavad vastaksid Euroopa miinimumnõuetele, et muuta eelarvega seotud arengutendentsid läbipaistvamaks ja lihtsustada nende järelevalvet. Samuti tuleb liikmesriikide eelarveraamistikku lisada eelarve mitmeaastase planeerimise võimalus, et tagada ELi tasandil kehtestatud keskpika perioodi eesmärkide saavutamine. Peale selle peavad liikmesriigid kehtestama arvudes väljendatud eelarve-eeskirjad, mis aitavad järgida puudujäägi ja võla kontrollväärtust. Liikmesriigid peavad tagama kõnealuste komponentide kohaldamise kõikide keskvalitsuse allsektorite suhtes. Liikmesriikide asutused peavad ka tagama eelarvemenetluse läbipaistvuse ja andma üksikasjalikku teavet olemasolevate eelarveväliste vahendite, maksukulude ja tingimuslike kohustuste kohta.

2010/0277 (NLE)

Ettepanek:

NÕUKOGU DIREKTIIV

liikmesriikide eelarveraamistiku nõuete kohta

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 126 lõike 14 kolmandat lõiku,

võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust[1]

ning arvestades järgmist:

(1) Majandus- ja rahaliidu esimese kümne tegevusaasta jooksul omandatud kogemused on vaja ära kasutada. Hiljutiste sündmuste tõttu majanduselus on eelarvepoliitika elluviimine muutunud keerulisemaks kogu ELis ning on saanud selgeks, et liikmesriikide eelarveraamistiku aluseks olevate eelarve-eeskirjade ja -menetluste suhtes tuleks kohaldada ühtseid nõudeid. Eeskätt tuleks täpsustada, mida liikmesriikide ametiasutused peavad tegema, et järgida aluslepingutele lisatud ning ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust käsitleva protokolli (nr 12) sätteid, eriti selle artiklit 3.

(2) Liikmesriikide valitsused ja valitsemissektori allsektorid haldavad avaliku sektori raamatupidamisarvestuse süsteemi, mis hõlmab muu hulgas selliseid elemente nagu raamatupidamine, sisekontroll, finantsaruandlus ja auditeerimine. Neid elemente tuleks eristada statistilistest andmetest, mis käsitlevad statistiliste meetoditega saadud andmeid riigi rahanduse kohta, ning prognoosidest ja eelarvemeetmetest, mis on seotud riigi rahandusega tulevikus.

(3) Kvaliteetse ja liikmesriigiti võrreldava statistika koostamise eeltingimus on kõikehõlmav ja usaldusväärne avaliku sektori raamatupidamistava igas valitsemissektori osas.

(4) ELi eelarvealase järelevalveraamistiku nõuetekohaseks toimimiseks on oluline eelarveandmete kättesaadavus. Õigeaegsete ja usaldusväärsete eelarveandmete korrapärane kättesaadavus tagab nõuetekohase ja hästi ajastatud seire, mis omakorda võimaldab võtta viivitamata meetmeid, kui eelarvepositsioon halveneb. Eelarveandmete kvaliteedi tagab eelkõige läbipaistvus, mis tähendab muu hulgas seda, et nimetatud andmed on üldsusele korrapäraselt kättesaadavad.

(5) Seoses statistikaga on Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 223/2009[2] (Euroopa statistika kohta) kehtestatud Euroopa statistika koostamise õigusraamistik ELi poliitika kujundamiseks, kohaldamiseks, jälgimiseks ja hindamiseks. Määruses sätestati ka Euroopa statistika väljatöötamise, tegemise ja levitamise põhimõtted, s.o ametialane sõltumatus, erapooletus, objektiivsus, usaldusväärsus, statistika konfidentsiaalsus ja kulutasuvus, ning esitati iga põhimõtte täpne määratlus. Nõukogu 25. mai 2009. aasta määruse (EÜ) nr 479/2009 (Euroopa Ühenduse asutamislepingule lisatud ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust käsitleva protokolli kohaldamise kohta)[3] muudetud versiooniga laiendati komisjoni volitusi kontrollida ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluses kasutatavaid statistilisi andmeid.

(6) Mõisted „valitsemissektor”, „puudujääk” ja „investeerimine” on sätestatud ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust käsitlevas protokollis, viidates Euroopa rahvamajanduse arvepidamise süsteemile (ESA), mis on asendatud ühenduses kasutatava Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemiga (vastu võetud nõukogu 25. juuni 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 2223/96 ühenduses kasutatava Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemi kohta[4] (edaspidi „ESA 95”)).

(7) Kui mitteobjektiivsed ja ebarealistlikud makromajandus- ja eelarveprognoosid võivad eelarve planeerimise tõhusust märkimisväärselt vähendada ning seega kahjustada eelarvedistsipliini järgimist, siis läbipaistvus ja prognoosimeetodite valideerimine võivad eelarve planeerimisel kasutatavate makromajandus- ja eelarveprognooside kvaliteeti oluliselt parandada.

(8) Otsustava tähtsusega selle tagamisel, et eelarvepoliitika elluviimisel kasutatakse realistlikke prognoose, on läbipaistvus, mis peab hõlmama üldsuse juurdepääsu ametlike makromajandus- ja eelarveprognooside aluseks olevatele meetoditele, eeldustele ja näitajatele.

(9) Alternatiivsed prognoosimeetodid ja neile vastavad eelarveprognoosid, mis toetavad keskset makromajanduslikku stsenaariumi, võimaldavad analüüsida, kuidas rahandusvaldkonna muutujad erinevate majandusprognooside kohaselt muutuksid, ning vähendavad seega suuresti riski, et prognoosimisvead ohustavad eelarvedistsipliini.

(10) Keskse stsenaariumi puhul on liikmesriikide jaoks kasulik võtta aluseks komisjoni prognoosid, mis suurendavad eelarve planeerimisel kasutatavate prognooside kehtivust, kuid ulatus, mil määral liikmesriikidelt võib oodata komisjoni prognooside arvessevõtmist, erineb sõltuvalt prognoosi koostamise ajast ja prognoosimeetodite ja eelduste võrreldavusest.

(11) Ametlike makromajandus- ja eelarveprognooside kvaliteet paraneb märgatavalt, kui neid planeerimisetapis auditeeritakse. Põhjaliku auditeerimise käigus kontrollitakse majandusprognoose, võrreldakse neid muude asutuste prognoosidega ning hinnatakse eelmiste prognooside paikapidavust.

(12) Kui võtta arvesse, et eeskirjadel põhinevate eelarveraamistike tõhusus on tõendatud ning et need toimivad edukalt eelarvedistsipliini edendamisel, peavad ELi tugevdatud eelarvealase järelevalveraamistiku nurgakiviks olema ranged siseriiklikud eelarve-eeskirjad, mis on kooskõlas ELi tasandil eelarve-eesmärkidega. Ranged eelarve-eeskirjad peaksid sisaldama väga täpselt kindlaks määratud eesmärke ning tõhusa ja õigeaegse järelevalve mehhanisme. Lisaks on poliitika rakendamise kogemus näidanud, et arvudes väljendatud eeskirjade toimivuse tagamiseks peavad nõuete täitmatajätmisel olema tagajärjed, millega võib kaasneda üksnes halb maine.

(13) Liikmesriigid peaksid vältima protsüklilist eelarvepoliitikat ning headel aegadel tuleks eelarvet jõulisemalt konsolideerida. Seda eesmärki aitavad saavutada väga täpselt arvudes väljendatud eelarve-eeskirjad.

(14) Riiklik eelarve planeerimine saab olla kooskõlas nii stabiilsuse ja kasvu pakti ennetusliku kui ka parandusliku osaga üksnes juhul, kui seda tehakse mitme aasta perspektiivis ning püütakse eelkõige saavutada keskpika perioodi eelarve-eesmärgid. Keskpika perioodi eelarve-eesmärgid on äärmiselt olulised selle tagamisel, et liikmesriikide eelarveraamistik oleks kooskõlas ELi õigusaktidega. Nõukogu 7. juuli 1997. aasta määruse (EÜ) nr 1466/97 (eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta)[5] ja nõukogu 7. juuli 1997. aasta määruse (EÜ) nr 1467/97 (ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse rakendamise kiirendamise ja selgitamise kohta)[6] põhimõtete kohaselt ei tohiks stabiilsuse ja kasvu pakti ennetuslikku ega paranduslikku osa käsitleda teineteisest eraldi.

(15) Kuigi aastaeelarveseaduse vastuvõtmine on eelarveprotsessi keskne osa, mille raames võetakse liikmesriikides vastu olulised eelarveotsused, ulatub enamiku fiskaalmeetmete mõju aastasest eelarvetsüklist tunduvalt kaugemale. Seega on ühe aasta perspektiiv tugeva eelarvepoliitika jaoks nõrk alus. Selleks et võtta arvesse asjaolu, et ELi eelarvealane järelevalveraamistik hõlmab mitut aastat, tuleks aastaeelarveseaduse kavandamisel tugineda eelarve mitmeaastasele planeerimisele, mille aluseks on keskpika perioodi eelarveraamistik.

(16) Eelarvealast järelevalveraamistikku käsitlevaid sätteid, mis on kehtestatud aluslepinguga ning eelkõige stabiilsuse ja kasvu paktiga, kohaldatakse kogu valitsemissektori suhtes, mis hõlmab määruse (EÜ) nr 2223/96 kohaselt selliseid allsektoreid nagu keskvalitsus, osariigi/liidumaa valitsus, kohalik omavalitsus ja sotsiaalkindlustusfondid.

(17) Paljude liikmesriikide rahandus on olulisel määral detsentraliseerunud seoses eelarvepädevuse üleandmisega valitsemissektori allsektoritele. Tänu sellele on allsektorite tähtsus stabiilsuse ja kasvu pakti nõuete täitmise tagamisel märkimisväärselt suurenenud ning erilist tähelepanu tuleks pöörata sellele, et riikide eelarveraamistikus sätestatud kohustused ja menetlused hõlmaksid kindlasti kõiki valitsemissektori allsektoreid, seda eelkõige (kuid mitte ainult) liikmesriikides, mis on rohkem detsentraliseeritud.

(18) Selleks et eelarveraamistikega oleks võimalik eelarvedistsipliini ja riigi rahanduse jätkusuutlikkust tõhusalt parandada, peaksid need hõlmama kogu riigi rahandust. Seepärast tuleks erilist tähelepanu pöörata sellistele eelarveväliste vahendite ja asutustega seotud toimingutele, mille mõju liikmesriikide eelarvepositsioonile avaldub kohe või keskpika perioodi jooksul.

(19) Kuna liikmesriigid ei saa võetavate meetmete eesmärki, s.t aluslepinguga nõutud eelarvedistsipliini ühtlast järgmist ise piisaval määral saavutada ning seda on võimalik paremini saavutada ELi tasandil, võib EL võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv kaugemale sellest, mis on vajalik seatud eesmärgi saavutamiseks,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:

I PEATÜKK Sisu ja mõisted

Artikkel 1Sisu

Käesolevas direktiivis sätestatakse liikmesriikide eelarveraamistiku tunnusjooni käsitlevad üksikasjalikud eeskirjad, mis on vajalikud ülemäärase eelarvepuudujäägi tõhusa menetluse tagamiseks.

Artikkel 2Mõisted

Käesoleva direktiivi kohaldamisel kasutatakse aluslepingutele lisatud ning ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust käsitleva protokolli (nr 12) artiklis 2 sätestatud mõisteid „valitsemissektor”, „puudujääk” ja „investeerimine”.

Lisaks kasutatakse järgmist mõistet:

„eelarveraamistik” – korraldused, menetlused ja asutused, mis on valitsemissektori eelarvepoliitika elluviimise aluseks, eelkõige:

a) eelarvealase raamatupidamisarvestuse ja statistilise aruandluse süsteemid;

b) eelarve planeerimisel kasutatavate prognooside koostamise eeskirjad ja menetlused;

c) arvudes väljendatud eelarve-eeskirjad, millega kehtestatakse püsiv eelarvealane piirang, mis esitatakse koondnäitajana selliste eelarvetulemuste kohta nagu valitsemissektori eelarve puudujääk, laenu võtmine, võlg või üks nende peamine osa;

d) eelarvemenetlused, mis sisaldavad eelarveprotsessi kõiki etappe reguleerivaid eelarve-eeskirju;

e) keskpikad eelarveraamistikud, st spetsiifiline riigi eelarvemenetluste kogum, millega pikendatakse eelarvepoliitika ajalist ulatuvust kaugemale kui üks aasta ning mis sisaldab poliitika prioriteete ja keskpika perioodi eelarve-eesmärke;

f) analüüsimiskord, et suurendada eelarveprotsessi etappide läbipaistvust, muu hulgas eelarvepoliitikaga seotud sõltumatute eelarveasutuste või -institutsioonide volitused;

g) mehhanismid ja eeskirjad, millega reguleeritakse eelarvealaseid suhteid valitsemissektori kõigi allsektorite ametiasutuste vahel.

II PEATÜKKRaamatupidamisarvestus ja statistika

Artikkel 3

1. Seoses avaliku sektori raamatupidamisarvestuse riiklike süsteemidega kasutavad liikmesriigid avaliku sektori raamatupidamisarvestuse süsteeme, mis hõlmavad põhjalikult ja ühetaoliselt kõiki määruses (EÜ) nr 2223/96 (ESA 95) kindlaksmääratud valitsemissektori allsektoreid ning sisaldavad ESA 95-süsteemil põhinevate andmete koostamiseks vajalikku teavet. Kõnealuste avaliku sektori raamatupidamisarvestuse süsteemide suhtes kohaldatakse sisekontrolli ja neid auditeeritakse.

2. Liikmesriigid tagavad, et valitsemissektori iga allsektori eelarve andmed tehakse üldsusele õigel ajal ja korrapäraselt kättesaadavaks. Liikmesriigid avaldavad eelkõige järgmised andmed:

a) igakuised kassapõhised eelarveandmed kogu valitsemissektori kohta ja eraldi allsektorite kaupa, enne järgneva kuu lõppu,

b) üksikasjalik vastavustabel, millest on näha kassapõhiste ja ESA 95-süsteemi põhiste andmete vahel üle kantud elemendid.

III PEATÜKKPrognoosid

Artikkel 4

1. Liikmesriigid tagavad, et eelarve planeerimine põhineb realistlikel makromajandus- ja eelarveprognoosidel, mille koostamisel kasutatakse kõige ajakohasemat teavet. Eelarve planeerimine põhineb kõige tõenäolisemal makromajanduslikul eelarvestsenaariumil või sellest ettevaatlikumal stsenaariumil, milles osutatakse üksikasjalikult kõrvalekalletele kõige tõenäolisemast makromajanduslikust eelarvestsenaariumist. Makromajandus- ja eelarveprognooside koostamisel võetakse vajaduse korral arvesse komisjoni prognoose. Valitud makromajandusliku eelarvestsenaariumi ning komisjoni prognoosi vahelisi erinevusi selgitatakse.

2. Eelarve planeerimisel kasutatavad makromajandus- ja eelarveprognoosid sisaldavad alternatiivseid makromajanduslikke stsenaariume, et oleks võimalik välja selgitada, kuidas eelarvemuutujad erinevate majandustingimuste korral muutuksid. Makromajandus- ja eelarveprognoosides kasutatavates alternatiivsetes stsenaariumides juhindutakse sellest, kuivõrd paikapidavad on olnud eelmised prognoosid.

3. Liikmesriigid avaldavad eelarve planeerimiseks koostatud ametlikud makromajandus- ja eelarveprognoosid, sealhulgas kasutatud meetodid, eeldused ja parameetrid.

4. Liikmesriigid auditeerivad korrapäraselt eelarve planeerimisel kasutatavaid makromajandus- ja eelarveprognoose, sealhulgas teostavad järelhindamist. Auditeerimistulemused avaldatakse.

IV PEATÜKKArvudes väljendatud eelarve-eeskirjad

Artikkel 5

Liikmesriigid kehtestavad arvudes väljendatud eelarve-eeskirjad, millega edendatakse tõhusalt aluslepingust tulenevate vastavate eelarvepoliitiliste kohustuste järgmist. Kõnealused eeskirjad hõlmavad eelkõige järgmist:

a) puudujäägile ja võlale aluslepinguga kehtestatud kontrollväärtuste järgimine;

b) eelarve planeerimise mitmeaastase kava vastuvõtmine, sealhulgas keskpika perioodi eelarve-eesmärkide täitmine.

Artikkel 6

Ilma et see piiraks ELi eelarvealast järelevalveraamistikku käsitlevate aluslepingu sätete kohaldamist, sisaldavad arvudes väljendatud eelarve-eeskirjad järgmisi elemente:

a) eesmärgi kindlaksmääramine ja eeskirjade reguleerimisala;

b) eeskirjade järgimise tõhus ja õigeaegne jälgimine, mida teostavad näiteks liikmesriikide sõltumatud eelarveasutused või -institutsioonid;

c) tagajärjed nõuete täitmatajätmise korral;

d) vabastusklauslid, milles esitatakse piiratud arv konkreetseid asjaolusid, mille puhul on nõuete ajutine täitamatajätmine lubatud.

Artikkel 7

Liikmesriikide aastaeelarveseaduses kajastatakse kehtivate arvudes väljendatud eelarve-eeskirjadega seatud piiranguid.

V PEATÜKKKeskpika perioodi eelarveraamistikud

Artikkel 8

1. Liikmesriigid kehtestavad keskpika perioodi tõhusa eelarveraamistiku, millega nähakse ette eelarve planeerimine vähemalt kolmeks aastaks, et tagada riigieelarve planeerimisel mitmeaastase perspektiivi arvessevõtmine.

2. Keskpika perioodi eelarveraamistikud sisaldavad järgmiste elementide kehtestamise menetlusi:

a) ulatuslikud ja läbipaistvad mitmeaastased eelarve-eesmärgid seoses valitsemissektori eelarve puudujäägi, võla ja muude üldiste eelarvenäitajatega; samal ajal tagatakse, et eesmärgid on kooskõlas kõigi kehtivate IV peatüki eelarve-eeskirjadega,

b) kõiki peamisi kulu- ja tuluartikleid käsitlevad üksikasjalikud prognoosid valitsemissektori allsektorite kaupa eelarveaasta ja sellest pikema perioodi kohta, mis põhinevad eeldusel, et poliitikat ei muudeta;

c) keskpika perioodi eelarveprioriteetide selgitus peamiste tulu- ja kuluartiklite ning valitsemissektori allsektorite kaupa; selgituses osutatakse, kuidas kohandamine keskpika perioodi eelarve-eesmärgi suunas saavutatakse võrreldes prognoosidega, mis põhinevad eeldusel, et poliitikat ei muudeta.

3. Keskpika perioodi eelarveraamistiku raames vastuvõetavate prognooside aluseks on III peatüki kohased realistlikud makromajandus- ja eelarveprognoosid.

Artikkel 9

Aastaeelarveseadus on kooskõlas keskpika perioodi eelarveraamistiku sätetega. See tähendab, et aastaeelarve koostatakse eelkõige artikli 8 lõikes 2 osutatud tulu- ja kuluprognooside ning keskpika perioodi eelarveraamistiku prioriteetide alusel. Kõiki kõrvalekaldeid kõnealustest sätetest põhjendatakse nõuetekohaselt.

VI PEATÜKKRiigi rahanduse läbipaistvus ja eelarveraamistike reguleerimisala

Artikkel 10

Liikmesriigid tagavad, et kõiki II, III ja IV peatüki sätete järgimiseks võetud meetmeid kohaldatakse kõigis valitsemissektori allsektorites ühetaoliselt ning et need hõlmavad täielikult kõiki kõnealuseid sektoreid. Eelkõige tähendab see ühetaolisi raamatupidamiseeskirju ja -menetlusi ning andmete avaldamise ajakavasid, samuti nende aluseks olevate andmete kogumise ja töötlemise süsteemi terviklikkust.

Artikkel 11

Liikmesriigid võtavad kasutusele asjakohased mehhanismid valitsemissektori allsektorite koordineerimiseks, et kaasata kõik valitsemissektori allsektorid eelarve planeerimisse, eelkõige eelarveprognooside koostamisse ja mitmeaastase planeerimise ettevalmistamisse, nagu on sätestatud mitmeaastases eelarveraamistikus.

Artikkel 12

1. Arvudes väljendatud eelarve-eeskirjad hõlmavad kõiki valitsemissektori allsektoreid.

2. Eelarvega seotud vastutuse suurendamiseks sätestatakse selgelt ametiasutuste eelarvealane vastutus valitsemissektori eri allsektorite.

Artikkel 13

1. Eelarveväliste vahendite ja asutustega seotud toimingud integreeritakse tavapärasesse eelarveprotsessi. See sisaldab kõnealuste vahendite ja toimingute kohta üksikasjaliku teabe lisamist sellistesse eelarve standarddokumentidesse, mis esitatakse eelarve planeerimiseks, eelkõige keskpika perioodi eelarveraamistiku ja aastaeelarveseaduse arutamiseks.

2. Liikmesriigid avaldavad üksikasjaliku teabe selle kohta, kuidas maksukulud mõjutavad tulusid.

3. Liikmesriigid avaldavad valitsemissektori iga allsektori puhul teabe selliste tingimuslike kohustuste kohta, mille mõju eelarvele võib olla suur, sealhulgas selliste kohustuste kohta nagu riigi tagatised, halvad laenud ja riigi osalusega ettevõtete tegevusest tulenevad kohustused ning nende ulatus, tõenäosus ja võimalik maksetähtpäev.

VII PEATÜKKLõppsätted

Artikkel 14

1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 31. detsembriks 2013. Nad edastavad kõnealuste normide teksti ning nende normide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli viivitamata komisjonile.

Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse normidesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.

2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.

Artikkel 15

Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas .

Artikkel 16

Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

…,

Nõukogu nimel

eesistuja

ETTEPANEKUTELE LISATAV FINANTSSELGITUS

1. ETTEPANEKU/ALGATUSE RAAMISTIK

1.1. Ettepaneku/algatuse nimetus

Nõukogu direktiiv liikmesriikide eelarveraamistiku nõuete kohta

1.2. Asjaomased poliitikavaldkonnad vastavalt tegevuspõhise juhtimise ja eelarvestamise süsteemile [7]

Majandus- ja rahandusküsimuste peadirektoraat

1.3. Ettepaneku/algatuse liik

( Ettepanek/algatus käsitleb uut meedet

( Ettepanek/algatus käsitleb uut meedet, mis tuleneb katseprojektist / ettevalmistavast tegevusest[8]

( Ettepanek/algatus käsitleb olemasoleva meetme pikendamist

( Ettepanek/algatus käsitleb ümbersuunatud meedet

1.4. Eesmärgid

1.4.1. Komisjoni mitmeaastased strateegilised eesmärgid, mida ettepaneku/algatuse kaudu täidetakse

Soodustada ELis majanduskasvu, uute töökohtade loomist ja jätkusuutlikku arengut

1.4.2. Erieesmärgid ning asjaomased tegevusalad vastavalt tegevuspõhise juhtimise ja eelarvestamise süsteemile

Erieesmärgid : nr 1 ja nr 3:

– tagada ELis majanduskriisile reageerimise poliitika väljatöötamisel tegelik kooskõlastatus ja ühtsus, pidades silmas Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärkide saavutamist ja jätkusuutlikku arengut ning seades eesmärgiks liikmesriikide majanduskasvu potentsiaali suurendamise ja ELi konkurentsivõimelisemaks muutmise;

– soosida liikmesriikide püüdlusi saavutada tugev eelarvepositsioon ning jätkusuutlik ja hea riigi rahanduse olukord, mis aitaksid tagada majanduskasvu.

Asjaomased tegevusalad vastavalt tegevuspõhise juhtimise ja eelarvestamise süsteemile

Majandus- ja rahaliit

1.4.3. Oodatavad tulemused ja mõju

Täpsustage, milline peaks olema ettepaneku/algatuse oodatav mõju abisaajatele/sihtrühmadele.

Komisjoni teatises KOM(2010) 367 rõhutati vajadust ELi sellise poliitika järele, mis on täpselt kindlaks määratud ning mille eesmärk on i) saavutada majanduse taaselavnemine, ii) taastada riikide rahanduse kindel alus ning iii) aktiivselt soodustada jätkusuutlikku majanduskasvu ja tööhõivet.

Kavandatud direktiiv kuulub nende ametlike seadusandlike ettepanekute hulka, millest anti teada eespool nimetatud teatises. Selle eesmärk on siduda ELi eelarveraamistik liikmesriikide eelarvejuhtimise korraga, millega aidatakse kaasa stabiilsuse ja kasvu pakti nõuete täitmisele.

1.4.4. Tulemus- ja mõjunäitajad

Täpsustage, milliste näitajate alusel hinnatakse ettepaneku/algatuse elluviimist.

Seda, kuidas on saavutatud komisjoni üldeesmärk edendada ELis majanduskasvu, töökohtade loomist ja jätkusuutlikku arengut, mõõdetakse järgmiste mõjunäitajate kaudu:– mil määral on liikmesriikide eelarve täitmise tulemused kooskõlas stabiilsuse ja kasvu paktiga;– potentsiaalne majanduskasv / SKP.

1.5. Ettepaneku/algatuse põhjendus

1.5.1. Lühi- või pikaajalises perspektiivis täidetavad vajadused

Seadusandlik ettepanek on osa meetmetest, millest komisjon andis teada oma 30. juuni 2010. aasta teatises KOM(2010) 367, millega arendatakse edasi komisjoni 12. mai 2010. aasta teatises KOM(2010) 250 esitatud poliitilisi ideid ja lähtutakse Euroopa Ülemkogul 17. juunil 2010 kokku lepitud suunistest.

1.5.2. Euroopa Liidu meetme lisandväärtus

Liikmesriikide majanduspoliitika kooskõlastamine kuulub lahutamatu osana ELi pädevusse, nagu on esitatud Euroopa Liidu toimimise lepingu VIII jaotises (majandus- ja rahapoliitika).

1.5.3. Samalaadsetest kogemustest saadud õppetunnid

Varasem kogemus näitab, et stabiilsuse ja kasvu pakti ebapiisav järgimine tuleneb muu hulgas sellest, et pakt ei ole piisaval määral üle võetud. Seda olukorda püütakse parandada õigusakti ettepanekuga.

1.5.4. Kooskõla ja võimalik koostoime muude asjaomaste meetmetega

Seadusandlik ettepanek on üks osa komisjoni 30. juuni 2010. aasta teatises KOM(2010) 367 esitatud ulatuslikust majandusreformi paketist.

1.6. Meetme ja finantsmõju kestus

( Piiratud kestusega ettepanek/algatus

- ( Ettepanek/algatus hõlmab ajavahemikku [PP/KK]AAAA–[PP/KK]AAAA

- ( Finantsmõju avaldub ajavahemikul AAAA–AAAA

( Piiramatu kestusega ettepanek/algatus

- Finantsmõju suureneb seoses meetme rakendamisega järk-järgult ajavahemikul AAAA–AAAA

- seejärel finantsmõju stabiliseerub.

1.7. Ettenähtud haldusviisid [9]

( Tsentraliseeritud haldamine : otse , haldajaks on komisjon

( Tsentraliseeritud haldamine : kaudselt , haldamine on delegeeritud:

- ( täitevasutustele

- ( ühenduste asutatud asutustele[10]

- ( riigi avalik-õiguslikele asutustele või avalikke teenuseid osutavatele asutustele

- ( isikutele, kellele on usaldatud konkreetsete meetmete rakendamine Euroopa Liidu lepingu V jaotise kohaselt ja kes on kindlaks määratud asjaomases põhiõigusaktis finantsmääruse artikli 49 tähenduses

( Haldamine koostöös liikmesriikidega

( Haldamine detsentraliseeritult kolmandate riikidega

( Haldamine ühiselt rahvusvaheliste organisatsioonidega (täpsustage)

Mitme haldusviisi korral esitage üksikasjad rubriigis „Märkused”.

Märkused

2. HALDUSMEETMED

2.1. Järelevalve ja aruandlus

Täpsustage teostamise tingimused ja sagedus.

Ei kohaldata

2.2. Haldus ja kontroll

2.2.1. Tuvastatud ohud

Ei kohaldata

2.2.2. Ettenähtud kontrollivahendid

Ei kohaldata

2.3. Pettuse ja muude rikkumiste ärahoidmine

Täpsustage toimivad või kavandatud ennetus- ja kaitsemeetmed.

Ei kohaldata

3. ETTEPANEKU/ALGATUSE HINNANGULINE FINANTSMÕJU

3.1. Mitmeaastase finantsraamistiku rubriigid ja eelarveread, mille kuludele mõju avaldub

Seadusandliku akti jaoks ei ole vaja lisapersonali ega täiendavaid rahalisi vahendeid.

- Olemasolevad eelarveread

Järjestage mitmeaastase finantsraamistiku rubriikide kaupa ja iga rubriigi sees eelarveridade kaupa

Mitmeaastase finantsraamistiku rubriik | Eelarverida | Assigneeringute liik | Osamaksud |

Väljundite arv [Nimetus…...….] | Liigendatud/ liigendamata ([11]) | EFTA[12] riigid | Kandidaatriigid[13] | Kolmandad riigid | Osamaksud finantsmääruse artikli 18 lõike 1 punkti aa tähenduses |

[XX.YY.YY.YY] | Liigendatud/ liigendamata | JAH/EI | JAH/EI | JAH/EI | JAH/EI |

- Uued eelarveread, mille loomist taotletakse: Puuduvad

Järjestage mitmeaastase finantsraamistiku rubriikide kaupa ja iga rubriigi sees eelarveridade kaupa

Mitmeaastase finantsraamistiku rubriik | Eelarverida | Assigneeringute liik | Osamaksud |

Väljundite arv [Nimetus…..] | Liigendatud/ liigendamata | EFTA riigid | Kandidaatriigid | Kolmandad riigid | Osamaksud finantsmääruse artikli 18 lõike 1 punkti aa tähenduses |

[XX.YY.YY.YY] | JAH/EI | JAH/EI | JAH/EI | JAH/EI |

3.2. Hinnanguline mõju kuludele

3.2.1. Üldine hinnanguline mõju kuludele

miljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)

Mitmeaastase finantsraamistiku rubriik | Väljundite arv | [Nimetus…………………………………………………………………] |

miljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)

-

3.2.3.2. Hinnanguline personalivajadus

- ( Ettepanek/algatus ei hõlma personali kasutamist

- ( Ettepanek/algatus hõlmab personali kasutamist, mis toimub järgmiselt:

hinnanguline väärtus (täisarvuna või maksimaalselt ühe kohaga pärast koma)

Aasta N | Aasta N+1 | Aasta N+2 | Aasta N+3 | Lisage vajalik arv aastaid, et kajastada kogu finantsmõju kestust (vrd punkt 1.6) |

( Ametikohtade loeteluga ette nähtud ametikohad (ametnikud ja ajutised töötajad) |

XX 01 01 01 (komisjoni peakorteris ja esindustes) |

XX 01 01 02 (delegatsioonides) |

XX 01 05 01 (kaudne teadustegevus) |

10 01 05 01 (otsene teadustegevus) |

( Koosseisuväline personal (täistööajale taandatud töötajad)[21] |

XX 01 02 01 (üldvahenditest rahastatavad lepingulised töötajad, riikide lähetatud eksperdid ja abiteenistujad) |

XX 01 02 02 (lepingulised töötajad, kohalikud töötajad, riikide lähetatud eksperdid, renditud tööjõud ja noored eksperdid delegatsioonides) |

10 01 05 02 (lepingulised töötajad, riikide lähetatud eksperdid ja renditud tööjõud otsese teadustegevuse valdkonnas) |

Muu eelarverida (täpsustage) |

KOKKU |

XX osutab asjaomasele poliitikavaldkonnale või jaotisele.

Personalivajadused kaetakse juba meedet haldavate peadirektoraadi töötajatega ja/või töötajate ümberpaigutamise teel peadirektoraadi siseselt. Vajaduse korral võidakse personali täiendada iga-aastase vahendite eraldamise menetluse käigus, arvestades olemasolevate eelarvepiirangutega.

Ülesannete kirjeldus:

Ametnikud ja ajutised töötajad |

Koosseisuvälised töötajad |

3.2.4. Kooskõla kehtiva mitmeaastase finantsraamistikuga

- ( Ettepanek/algatus on kooskõlas kehtiva mitmeaastase finantsraamistikuga

- ( Ettepanekuga/algatusega kaasneb mitmeaastase finantsraamistiku asjakohase rubriigi ümberplaneerimine

Selgitage ümberplaneerimist, osutades asjaomastele eelarveridadele ja summadele.

- ( Ettepanekuga/algatusega seoses võib olla vajalik paindlikkusinstrumendi kohaldamine või mitmeaastase finantsraamistiku läbivaatamine[24]

Selgitage vajalikku toimingut, osutades asjaomastele rubriikidele, eelarveridadele ja summadele.

3.2.5. Kolmandate isikute rahaline osalus

- X Ettepanek/algatus ei hõlma kolmandate isikute poolset kaasrahastamist

- Ettepanek/algatus hõlmab kaasrahastamist, mille hinnanguline summa on järgmine:

assigneeringud miljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)

Aasta N | Aasta N+1 | Aasta N+2 | Aasta N+3 | Lisage vajalik arv aastaid, et kajastada kogu finantsmõju kestust (vrd punkt 1.6) | Kokku |

Aasta N | Aasta N+1 | Aasta N+2 | Aasta N+3 | Lisage vajalik arv aastaid, et kajastada kogu finantsmõju kestust (vrd punkt 1.6) |

Artikkel …. | | | | | | | | | |Mitmesuguste tulude puhul täpsustage, milliseid eelarveridasid ettepanek mõjutab.

Täpsustage tuludele avaldatava mõju arvutusmeetod.

[1] ELT C , , lk .

[2] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 223/2009, 11. märts 2009, Euroopa statistika kohta ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ, Euratom) nr 1101/2008 (konfidentsiaalsete statistiliste andmete Euroopa Ühenduste Statistikaametile edastamise kohta), nõukogu määruse (EÜ) nr 322/97 (ühenduse statistika kohta) ja nõukogu otsuse 89/382/EMÜ, Euratom (millega luuakse Euroopa ühenduste statistikaprogrammi komitee) kehtetuks tunnistamise kohta, ELT L 87, 31.3.2009, lk 164.

[3] ELT L 145, 10.6.2009, lk 1.

[4] EÜT L 310, 30.11.1996, lk 1.

[5] EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

[6] EÜT L 209, 2.8.1997, lk 6.

[7] ABM – tegevuspõhine juhtimine; ABB – tegevuspõhine eelarvestamine.

[8] Vastavalt finantsmääruse artikli 49 lõike 6 punktile a või b.

[9] Haldusviise selgitatakse koos viidetega finantsmäärusele veebisaidil BudgWeb: http://www.cc.cec/budg/man/budgmanag/budgmanag_en.html

[10] Määratletud finantsmääruse artiklis 185.

[11] Liigendatud assigneeringud / liigendamata assigneeringud.

[12] EFTA – Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsioon.

[13] Kandidaatriigid ja vajaduse korral Lääne-Balkani potentsiaalsed kandidaatriigid.

[14] Aasta, mil alustatakse ettepaneku/algatuse rakendamist.

[15] Tehniline ja/või haldusabi ning ELi programmide ja/või meetmete rakendamiseks antava toetusega seotud kulud (endised B..A read), otsene teadustegevus, kaudne teadustegevus.

[16] Aasta, mil alustatakse ettepaneku/algatuse rakendamist.

[17] Väljunditena käsitatakse tarnitud tooteid ja osutatud teenuseid ( rahastatud üliõpilasvahetuste arv, ehitatud teede pikkus kilomeetrites jms).

[18] Vastavalt punktis 1.4.2 nimetatud erieesmärkidele.

[19] Aasta, mil alustatakse ettepaneku/algatuse rakendamist.

[20] Tehniline ja/või haldusabi ning ELi programmide ja/või meetmete rakendamiseks antava toetusega seotud kulud (endised B..A read), otsene teadustegevus, kaudne teadustegevus.

[21] Lepingulised töötajad, renditud tööjõud, noored eksperdid delegatsioonides, kohalikud töötajad, riikide lähetatud eksperdid:

[22] Tegevusassigneeringutest rahastatavate koosseisuväliste töötajate ülempiir (endised B..A read).

[23] Peamiselt struktuurifondid, Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfond ja Euroopa Kalandusfond.

[24] Vt institutsioonidevahelise kokkuleppe punktid 19 ja 24.

[25] Traditsiooniliste omavahendite (põllumajandussaaduste tollimaksud ja suhkrumaksud) korral peab olema märgitud netosumma, s.t brutosumma pärast 25 % sissenõudmiskulude mahaarvamist.