Edaspidi tuleks uue rahastamisvahendite põlvkonna puhul võtta arvesse välistegevuseks vajalikku finants- ja muud paindlikkust, mida on vaja, et lahendada probleeme, millega EL peab maailmas toime tulema.

Alates rahastamisvahendite vastuvõtmisest on rahvusvaheline ja ELi poliitikaraamistik muutunud, sest vastu on võetud kestliku arengu tegevuskava 2030, Euroopa Liidu üldise välis- ja julgeolekupoliitika strateegia ja Euroopa uus arengukonsensus. Sellegipoolest katavad rahastamisvahendite laiaulatuslikud eesmärgid partnerriigi vajadused ning üleilmsed ja ELi prioriteedid oluliste lünkadeta. Pealegi on need vahendid oma esimeste rakendamisaastate jooksul osaliselt võimaldanud ELil reageerida uutele kriisidele ja muutuvatele vajadustele. Samas on piiratud ressursid ja finantspaindlikkus koos kriiside mitmekordistumisega tinginud olukorra, kus rahastamisvahendid on ammendumas.

Hinnanguid sisaldavad komisjoni talituste töödokumendid näitavad, et rahastamisvahendid on praegu üldiselt eesmärgipärased ning rahastamisvahendite eesmärkidega seoses esinevad positiivsed suundumused. Kokkuvõttes puudub vajadus muuta rahastamisvahendeid õigusaktide muudatuste või delegeeritud õigusaktide kaudu.

Aruanne põhineb järeldustel, mis on tehtud komisjoni talituste kümne hinnangut sisaldava töödokumendi põhjal (üks iga välistegevuse rahastamisvahendi kohta) ja need on sellele aruandele lisatud. Need komisjoni talituste töödokumendid põhinevad omakorda rahastamisvahendite kümnel välishindamisel, mis toimusid aastatel 2016–2017, ja üldaruandel (edaspidi „sidususaruanne“), milles võeti arvesse kõikide nende rahastamisvahendite puhul saadud õppetunde ja põhisõnumeid.

Aruandes analüüsitakse, kas eesmärgid on saavutatud, keskendudes tulemustele, nende tõhususele, lisaväärtusele, lihtsustamisvõimalustele, sisemisele ja välisele sidususele, sealhulgas vastastikusele täiendavusele ja koostoimele, kõikide eesmärkide jätkuvale asjakohasusele, nende panusele järjepidevasse ELi välistegevusse, ning kui see on asjakohane, siis ELi prioriteetidesse, mis on seotud aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvuga, ning saavutatud finantsvõimendusele.

Aruandes hinnatakse, kas need rahastamisvahendid on endiselt eesmärgipärased, et tagada ELi abi tulemuslik rakendamine. Selle põhjal tehakse otsuseid rahastamisvahendite kogumi raames rakendatud eri liiki meetmete pikendamise, muutmise või peatamise kohta.

See aruanne on koostatud vastusena 11. märtsi 2014. aasta määrusele (EL) 236/2014, milles sätestatakse liidu välistegevuse rahastamisvahendite rakendamise ühised eeskirjad ja menetlused (edaspidi „ühine rakendusmäärus“) ja millega nõutakse vahearuannet mitme ELi välistegevuse rahastamisvahendi (edaspidi „rahastamisvahend“) kohta.

Kooskõlas ühise rakendusmääruse nõuetega hõlmab käesolev aruanne ajavahemikku alates 1. jaanuarist 2014 kuni 30. juuni 2017. Selles analüüsitakse iga ülalnimetatud rahastamisvahendi eesmärkide saavutamist, keskendudes nende tulemustele, tõhususele, lisaväärtusele, lihtsustamisvõimalustele, sisemisele ja välisele sidususele, sealhulgas rahastamisvahendite vastastikusele täiendavusele ja koostoimele, kõikide eesmärkide jätkuvale asjakohasusele, rahastamisvahendite panusele järjepidevasse ELi välistegevusse, ning kui see on asjakohane, siis ELi prioriteetidesse, mis on seotud aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvuga, ning fondide saavutatud finantsvõimendusele.

Kuna selles aruandes esitatakse ülevaade rahastamisvahenditest, hõlmab see ka 11. Euroopa Arengufondi (EAF). 11. EAF viitab tulemuste läbivaatamisele, mis tuleb 2018. aasta lõpuks ellu viia. Tulemuste läbivaatamine on sarnane ühises rakendusmääruses sätestatud vahearuande läbivaatamisega. Ülemeremaade ja -territooriumide assotsieerimise otsus oli hõlmatud 11. EAFi tulemuste läbivaatamisega. Käesolev vahearuanne hõlmab seega üheksat rahastamisvahendit ja ühist rakendusmäärust ennast.

Käesolev aruanne on koostatud kooskõlas ühise rakendusmääruse artikliga 17, milles nõutakse 2017. aasta lõpuks ELi välistegevuse rahastamisvahendite (edaspidi „rahastamisvahendid“) vahearuannet. Aruandes hinnatakse, kas need rahastamisvahendid on endiselt eesmärgipärased, et tagada ELi abi tulemuslik rakendamine. Selle põhjal tehakse otsuseid rahastamisvahendite raames rakendatud eri liiki meetmete pikendamise, muutmise või peatamise kohta.

2014. aasta alguses vastu võetud rahastamisvahendid töötati välja selliselt, et need on piisavalt laiaulatuslikud, et kohanduda muutuva poliitikaraamistikuga. Nende võimalusterohkus on proovile pandud, sest välis- ja arengupoliitika vahelised piirid ning sise- ja välispoliitika seose tähtsus on viimase paari aasta jooksul muutunud. Sellegipoolest ei peetud pärast rahastamisvahendite loomist muudatusi vajalikuks, välja arvatud selleks, et hõlmata stabiilsuse ja rahu edendamise rahastamisvahendi raames julgeoleku ja arengu vallas uusi suutlikkuse suurendamise meetmeid.

Et aidata tugevdada ELi reaktsiooni uuele survele, tuli luua uuenduslikud ja ad hoc mehhanismid, nagu usaldusfondid ja Türgi pagulasrahastu. Hiljuti vastu võetud Euroopa Kestliku Arengu Fond (september 2017) on samuti loodud eesmärgiga tagada täiendavat finantsvõimenduse suutlikkust.

Enamik rahastamisvahendeid on olnud alates nende loomisest rahalise surve all tingituna järgmisest:

Hinnanguid sisaldavates komisjoni talituste töödokumentides on kinnitust leidnud, et rahastamisvahendite eesmärgid olid nende väljatöötamise ajal kehtinud poliitiliste prioriteetide suhtes suures osas asjakohased.

Siiski tuleks märkida, et eesmärkide saavutamise mõõtmine oli raskendatud. Kuna see dokument on vahearuanne ning mitut rahastamisvahendit on alles hiljuti rakendama hakatud (pärast strateegiadokumentide koostamist), on praeguses etapis liiga vara mõõta kõrgetasemeliste (ja pikaajaliste) eesmärkide saavutamist. Et aidata seda olukorda leevendada, koguti välishinnangutega teavet ka eelmiste rahastamisvahendite kohta. Lisaks sellele tuleb arvesse võtta muid piiranguid eesmärkide saavutamise mõõtmisel. Sageli võib ELi toetust käsitleda üksnes saavutatud tulemustele kaasa aidanud tegurina. Näiteks on võitlus vaesuse kaotamiseks väga vaevanõudev ettevõtmine. ELi partnerriikide arengut ja muid eesmärke mõjutavad mitmed nii sisemised kui ka välised tegurid. Muudel olulistel välissuhetes osalistel on aktiivne roll ja neile lisandub aina enam erasektori rahastajaid, sealhulgas sihtasutusi. Lisaks peavad partnerriigid vajalikud reformid ja poliitikapõhimõtted, mida rahastamisvahenditest toetatakse, vastu võtma ja ellu viima.

Hinnanguid sisaldavatest komisjoni talituste töödokumentidest nähtub, et seoses nende eesmärkidega on näha positiivseid suundumusi. Näiteks enamikus riikides, kus kasutatakse 11. EAFi ja DCI geograafilisi programme, on viimase kümne aasta jooksul tehtud edusamme vaesuse vähendamisel ning inim- ja majandusarengus.

Oluline kasutegur rahastamisvahendite asjakohasuse puhul on nendega kaasnev paindlikkus. Paindlikkus reageerida ootamatutele sündmustele on nõutav eri tasanditel:

Rahastamisvahenditest rahastatud mitmes partnerriigis ja mitme teema puhul on viimastel aastatel toimunud positiivseid muutusi. Hiljutised aastaaruanded ELi välistegevuse rahastamisvahendite rakendamise kohta sisaldavad mitut positiivset näidet kõikide asjaomaste eesmärkide kohta, kuigi taustatingimused on mõnikord olnud keerulised (nt naabruspoliitika ja Sahara-taguse Aafrika puhul). Näiteks:

Kokkuvõttes näib, et 11. EAFi, EIDHR, ENI, DCI, IPA II, IcSP ja PI määrustes kindlaks määratud prioriteedid ja sekkumisvaldkonnad on endiselt asjakohased ning hõlmavad praeguseid vajadusi ja prioriteete. See tähendab, et määruseid ei pea selles etapis muutma. Sellegipoolest tuleks tulevaste rahastamisvahendite ülesehituses arvesse võtta mitmeaastase finantsraamistiku vahearuandest saadud õppetunde, nt mis puudutab praeguse ülesehituse piiratud finantspaindlikkust ja keerukust, suurema omavahelise täiendavuse piiramist kohapeal ning lünkade täitmist julgeoleku valdkonnas.

On liiga vara järeldada, kas kõik rahastamisvahendid on piisavalt hästi kavandatud, et rakendada täielikult ELi üldist välis- ja julgeolekupoliitika strateegiat ning uut Euroopa arengukonsensust, mis keskendub rahvusvaheliselt kokku lepitud kestliku arengu eesmärkide elluviimisele. Samas on uute kestliku arengu eesmärkide ja mitme rahastamisvahendi eesmärkide vahel selge kooskõla.

Kui vaadata ELi prioriteetide peavoolustamist, on mõne programmi puhul täheldatud olulisi edusamme kliimamuutuste ja keskkonna valdkonnas. Siiski on probleemide ulatust silmas pidades vaja veel tööd teha, et lõimida need valdkonnad kõikide sektorite üleselt. Inimõiguste küsimuste, sealhulgas soolise võrdõiguslikkuse ja naiste mõjuvõimu suurendamise peavoolustamine on endiselt pooleli, ehkki uuringus, mis käsitles ELi soolise võrdõiguslikkuse II tegevuskava rakendamist, leidsid äramärkimist mitmed positiivsed signaalid ja seda eelkõige IcSP suhtes. Kokkuvõttes on välishinnangud näidanud partnervalitsuste huvipuudust või vastuseisu seoses inimõiguste toetamise pingutustega, mis on sageli peamine raskus rakendamisel.

Eelarvetoetuse võimaluse sisseseadmine ja seonduv poliitiline dialoog IPA II raames on mänginud olulist rolli abisaajariikides tegelike reformide ja stabiliseerimisprogrammide toetamiseks valdkonnapoliitika dialoogi edendamisel. See oli nii eelkõige Lääne-Balkani riikide puhul, kus seda esimest korda kasutati. Samamoodi tõid Gröönimaal eelarvetoetuste kokkulepped kaasa tugevama avaliku finantsjuhtimissüsteemi ning edusammud riigi valitsuse suutlikkuses kavandada ja rakendada poliitikapõhimõtteid. Samas tajuvad huvitatud isikud ELi menetlusi (mis tulenevad finantsmäärusest) endiselt aeganõudva ja koormavana.

Alates rahastamisvahendite kehtestamisest on komisjon teinud jõupingutusi ning parandanud projektide ja programmide tulemusi käsitlevat aruandlust. Näiteks ELi rahvusvahelise koostöö ja arengu tulemuste raamistiku käivitamine 2015. aastal, mille kohta koostati esimene aruanne valitud tulemuste kohta 2016. aasta juulis. Teised sarnased tulemuslikkuse raamistikud, millel on strateegilised ja tegevusega seotud näitajad, on samuti loodud konkreetselt IPA II ja PI jaoks. Hoolimata sellest edasiminekust on vaja veel jõupingutusi rahastamisvahendi tasandil, et tagada selge seire- ja hindamissüsteem, millest selguks, kuidas EL mõõdab muudatusi.

Samas on rahastamisvahendite üldist tulemuslikkust nende eesmärkide täitmisel keeruline mõõta, osaliselt seetõttu, et rahastamisvahendi tasandil on asjaomase jälgimis- ja hindamissüsteemi kindlaksmääramine keerukas. Samuti võib mitmeid tulemusi mõõta üksnes riigi ja/või sektori tasandil ning nende kogutulemust ei saa mõõta rahastamisvahendi tasandil, osaliselt seetõttu, et nendega on seotud eri riigid ja teemad. Mõnel juhul (nt EAFi ja DCI puhul) võeti õigusliku aluse puhul arvesse kõrgel tasemel näitajaid, mis olid seotud aastatuhande arengueesmärkidega (kuni 2015. aastani) ja kestliku arengu eesmärkidega (alates 2015. aastast), ning neid kasutatakse üleilmsete edusammude mõõtmiseks, ent:

Kolm rahastamisvahendit on selgelt välja töötatud selleks, et täiendada teisi vahendeid oma eraldiseisvate rakenduskordade kaudu:

Igal välistegevuse rahastamisvahendil on oma kindel kohaldamisala, mis põhineb käsitletava valdkonna teemadel (EIDHR, INSC, IcSP ja PI puhul on võimalik üleilmne kohaldamine) või seondub geograafilise fookusega (DCI, EAF, ENI, GD ja IPA II koos konkreetsete teemadega).

Ühise rakendusmääruse kehtestamine oli 2014.–2020. aasta mitmeaastase finantsraamistikuga käesoleva aruandega hõlmatud ELi eelarve rahastamisvahendite jaoks kasutuse võetud uus lihtsustus, mis oli 11. EAFi rakendusmääruses suurel määral dubleeritud. Välishinnangutes on viidatud välistegevuste rahastamisvahendite õigusnormide ühtlustamisest ja tõlgendamise erinevuste piiramisest tulenevale tõhususe suurenemisele tänu ühisele rakendusmäärusele, ehkki tagasihoidlikul määral. Näiteks EIDHRi (teatavatel juhtudel) ja eelkõige IcSP raames on kriisiolukordades või kiireloomulise vajaduse korra võimalik otsene rahastamine rakendamist kiirendada.

Geograafiliste rahastamisvahendite puhul on kehtestatud pikaajaline programmitöö protsess, et kaitsta omandiõiguse ja partnerluse põhimõtteid. EAFi puhul hõlmavad menetlused ka riiklike/piirkondlike eelarvevahendite käsutajate kaasamist, kelle funktsiooni nähakse sageli tulemuslikkust ja tõhusust pärssivana, eriti piirkondlikul tasandil. Sageli seostatakse seda suutlikkuse küsimustega, hoolimata korrapärasest toetusest suutlikkuse suurendamisele.

Võrreldes 2007.–2013. aasta mitmeaastase finantsraamistiku rahastamisvahenditega kasvas tõhusus mõõdukalt. Näiteks vähendades DCI teemaprogrammide arvu viielt kahele, ehkki üleilmse tähtsusega avalike hüvede ja probleemide programmis esineb endiselt mittepaindlikkust, sest loodi viis eri eelarverida. Tõhusus on teataval määral suurenenud tänu lihtsustamisprotsessidele (näiteks riikide strateegiate kasutamine ELi riigipõhiste strateegiate asemel ning asjaolu, et ühised programmitöö dokumendid võivad asendada mitmeaastaseid soovituslikke programme, kui kvaliteedikriteeriumid on täidetud), mis kehtestati DCI, EAFi, ENI ja IPA II programmitöö protsesside puhul.

Poliitikavaldkondade arengusidususe tagamine on kiirenenud. Piirkondliku koostöö arendamisele antava kaubanduspoliitika toetuse analüüs näitab kasvavat rõhuasetust kaubanduse/arengu seosele. Julgeoleku/arengu/humanitaarabi vahelised seoste poliitiline tähtsus on samuti suurenenud.

Sellegipoolest saaks üldist rahastamisvahendite vahelist sidusust veelgi parandada, eelkõige lihtsustades rahastamisvahendeid, et vähendada geograafiliste (11. EAF, ENI, DCI ja IPA II) ja temaatiliste rahastamisvahendite/programmide (teemaprogrammid DCI, IcSP ja PI raames) vahelisi piire, mis võivad mõlemad samas valdkonnas sekkuda. Geograafiliste rahastamisvahendite konkreetne kohaldamisala on teinud mõne partnerriigiga strateegilise ja sidusa koostöö keeruliseks. Kolme geograafilist rahastamisvahendit kasutatakse Aafrika kaasamiseks (EAF, DCI ja ENI) ning maailmajagude tasandil koostööd rahastatakse nii DCI raames (üleaafrikaline programm) ja veidi väiksemal määral 11. EAFist (AKV riikide sisene programm). Samamoodi on osutunud keeruliseks luua sildu piirkondade vahel, sest näiteks ELi suhted Kariibi mere piirkonna ja Ladina-Ameerika riikidega on hõlmatud nii DCI kui ka EAFiga.

Enne 2014.–2020. aasta mitmeaastast finantsraamistikku oli igal rahastamisvahendil oma rakenduseeskiri, mis tähendas 2007.–2013. aasta mitmeaastase finantsraamistiku arvestuses erinevusi nende rakendamisel. Ühine rakendusmäärus, millega EAFi rakendusmäärus on üldiselt kohandatud, aitas lihtsustada tegevuskava, kuna hoiti ära tõlgendamiserinevusi ja -probleeme. Alates 2014. aastast on jätkuvad lihtsustamise jõupingutused välissuhete alal keskendunud tarbetu koormuse kõrvaldamisele, paindlikkuse suurendamisele ning välispartnerite jaoks rakendamise tasandil keerukuse vähendamisele. Ees seisavad ka muud lihtsustamised, aga esmajoones on vaja muuta nõukogu ja Euroopa Parlamendi finantsmäärust, mille muudatusettepaneku komisjon esitas.

Kulutõhusad ja tulemuslikud toimimismehhanismid on vajalikud, et parandada rahastamisvahendite tulemuslikkust. Komisjon on alustanud lihtsustamisprotsessi, asudes läbi vaatama mitmeaastase programmitöö suuniseid ja otsuste tegemise iga-aastast korda. Sellegipoolest pidasid huvitatud isikud rahastamisvahendite koguarvu ja eelkõige mõnda rahastamisvahendit keeruliseks, halduslikult koormavaks ja finantspaindlikkuse poolest ebapiisavaks. DCI üksikasjalik eelarve jaotus nii geograafiliste kui ka teemaprogrammide puhul teeb rahastamisvahendid keerukamaks ja paindumatumaks, muutes vahendite ülekandmise eesmärkide vahel ja rahastamisvahendite siseselt prioriteetide muutmisel raskeks, eelkõige kui esineb vajadus tegeleda hädaolukordade ja kriisidega.

Rahastamisvahendite finantsvõimendus on mõistlikult suur eelkõige tänu segarahastamise vahenditele (st DCI, EAFi, ENI ja IPA puhul). Usaldusfondide loomine on samuti kaasa toonud finantsvõimenduse, kuigi see pole olnud alati oodatud tasemel.

Eriotstarbelised rahastamisvahendid hõlmavad ka sihipärast valdkonnapoliitika dialoogi, näiteks INSC kaudu või EIDHRi kaudu valimiste vaatluse kohta. IcSP aitas suurendada ELi valdkonnapoliitika dialoogi finantsvõimendust, suunates rahastajate vahendite kulutamist konfliktide suhtes tundlikult. Hinnangud viitavad poliitilise finantsvõimenduse suhtes ka teatavatele puudustele parema valdkonnapoliitika dialoogi ja põhiväärtuste suhtes. Puudused olid seotud eelkõige sellega, et poolehoid liberaalsele demokraatlikule arengumudelile on vähenemas, ametliku arenguabi tähtsuse vähenemisega ja uute osaliste esilekerkimisega.

Teine oluline finantsvõimenduse mõju tuleneb ELi delegatsioonide täidetavast rollist rahastajate tegevuse kooskõlastamisel: ELi eri osaliste vahel vastastikuse täiendavuse ja sidususe tugevdamine ning ELi nähtavuse suurendamine. See kehtib eelkõige juhul, kui algatatud on ühised programmitöö protsessid.

Täidetud on tingimused, et rahastamisvahendid saaksid võimaldada tugevdatud valdkonnapoliitika dialoogi riigi tasandil, eelkõige kui programme rakendatakse eelarvetoetuse kaudu. PI põhjendab valdkonnapoliitika dialoogi / partnerlusi kolmandate riikidega, toetades konkreetseid koostöötoiminguid (tuginedes ühistele huvidele), mis aitavad edendada ELi huve ja luua ainulaadse poliitilise finantsvõimenduse.

Eriotstarbelisematel rahastamisvahenditel on nende ulatusega seonduv konkreetne lisaväärtus. Näiteks IcSP kiirus, paindlikkus ja suutlikkus muutuvate oludega kohanduda ning kohalolek piirkondades, kus teised osalised puuduvad, ning EIDHR tegevus tundlikes inimõigustega seotud olukordades, ilma et oleks vaja partnervalitsuste nõusolekut.

Nende eesmärkide saavutamiseks hõlmab ELi välispoliitika vahendite valik arengukoostööd, diplomaatiat, rahu-, julgeoleku- ja kaitsemeetmeid, majanduskoostööd, laienemist, humanitaarabi ja kodanikukaitset, paremaid naabrussuhteid, makromajanduslikku finantsabi, partnerlust üleilmsete probleemide ja kaubanduse puhul. Nende vahendite seas moodustavad rahastamisvahendid rohkem kui kolm neljandikku praeguse mitmeaastase finantsraamistiku raames kättesaadavast rahastamisest ning need on aidanud kaasa ELi välistegevusele alates 2014. aastast, nagu on märgitud hinnangut sisaldavates komisjoni talituste töödokumentides.

Peale selle võttis komisjon stabiilsuse, julgeoleku ja kestliku arengu toetamisel ELi tulemuslikkuse suurendamiseks partnerriikides vastu ettepaneku IcSP määruse muutmiseks. Muudatus kõrvaldab lünga, mis tehti kindlaks ELi suutlikkuse puhul pakkuda toetust ELi partnerite võimete suurendamisel julgeolekusektoris ning võimaldab ELil toetada sõjalisi osalisi, erandlikel ja selgelt kindlaks määratud asjaoludel.

Kasutades ühist programmitööd liikmesriikide ja teiste rahastajatega, on tagatud sidusam ja nähtavam ELi reaktsioon partnerriikide arengule. 2017. aasta märtsis avaldatud erihindamisel tuvastati edusammud ühisel programmitööl liikmesriikidega, mis näitas, et kuigi see on alles algusetapis, on see ELi ja tema liikmesriikide jaoks väärtuslik. Selliseid väljakutseid, nagu protsessi eest vastutuse tagamine ja partnerriikide saavutatud tulemused, tuleb täiendavalt käsitleda.

Kuigi kodanikuühiskonnaga partnerriikides toimivad geograafilised rahastamisvahendid peamiselt nende riikide ametiasutuste kaudu, jätkub kõikide rahastamisvahenditega endiselt koostöö kodanikuühiskonna organisatsioonidega, et tugevdada organisatsioonide suutlikkust ja kodanikuühiskonda, mis suudab edendada reforme ja paneb valitsused vastutama. Mõned rahastamisvahendid ja programmid, nagu EIDHR ja DCI CSO/LA on mõeldud eelkõige kodanikuühiskonna toetamiseks.

See sise- ja välispoliitika tihe omavaheline seos ei vaja selgitust näiteks rändekriisi puhul, kus oli vajalik rahastamisvahendite vaheline kooskõlastamine ja vastastikune täiendavus. ELi sisepoliitika prioriteedid on niivõrd, kui see on võimalik, lõimitud sidusalt ja järjepidevalt välistegevusse, et kaitsta ELi huve ja edendada vastastikustele huvidele vastavaid lahendusi, ning neile on kasuks tulnud ka PI erakorraline keskendumine sise-/välispoliitika teemadele.

Selleks et nõuetekohaselt käsitleda väliseid huve ja saavutada üleilmsed eesmärgid, on tehtud tugevamat koostööd ELi sise- ja välistalituste vahel, et tagada sidus lähenemisviis ning ära hoida dubleerimist ja kattuvust. Selleks et tugevdada sidusust, tagada ELi meetmete vastastikune tugevdamine ja ära hoida kokkusobimatuid lähenemisviise, peab välistalitustel olema põhjalikum ülevaade väljaspool ELi toimuvast, eelkõige seoses üleilmsete probleemidega nagu kliimamuutused, elurikkus ja terrorismivastane võitlus. Praegused mitut valdkonda hõlmavad programmitöö dokumendid, mis katavad asjaomast riiki/piirkonda/maailmajagu, teevad välistegevusest selge ülevaate saamise keeruliseks.

Panus aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu ELi prioriteetidesse

Arukas, jätkusuutlik ja kaasav majanduskasv on ELi välisabi keskmes. Rahastamisvahendid aitavad kaasa arukale majanduskasvule, toetades kaubandusega seotud projekte ning kliimamuutuste ja keskkonna valdkonnas kollektiivse lähenemisviisi arendamist.

Kooskõlas muutuste kavaga, mille eesmärk on märkimisväärselt suurendada ELi välisabi mõju ja tulemuslikkust, peab ELi abi riigi tasandil keskenduma kolmele või vähemale sihtsektorile enamikus partnerriikides. ELi toetust on sellest alates rohkem suunatud kahele muutuste kava prioriteetsele valdkonnale, millest üks on kaasav ja jätkusuutlik majanduskasv inimarengu heaks.

IPA II selge eesmärk on edendada oma abisaajariikide majandus- ja sotsiaalarengut, et saavutada aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegias „Euroopa 2020“ seatud eesmärgid. Arengu rahastamisvahendite keskmes on arukas, jätkusuutlik ja kaasav majanduskasv ning sellest annavad tunnistust mitmesugustes iga-aastastes tegevusprogrammides vastu võetud meetmed. Nendele ELi prioriteetidele aitab kaasa ka PI, samuti Gröönimaa otsus. PI puhul on üks selle erieesmärke Euroopa 2020. aasta strateegia kõikide aspektide rahvusvahelise mõõtme edendamine (nt tööhõive, majanduskasv, investeeringud, VKEd).

Komisjon on alates 2008. aastast kestliku majandusarengu edendamiseks loonud maailma eri piirkondades segarahastamise vahendeid , mis on kaasa toonud investeeringute finantsvõimenduse. Need segarahastamistehingud on hõlmanud eri sekkumisvaldkondi (infrastruktuuriprojektid, mikro-, väike- ja keskmise suurusega ettevõtete rahastamine jne) ning nendega loodud lisaväärtus erineb olenevalt konkreetsest täiendavuse eesmärgist, mida nendega on silmas peetud, samuti majandustingimustest asjaomases tegevusriigis (nt makromajanduslik raamistik, soodne ärikeskkond, investeerimiskliima).