[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 25.7.2007

KOM(2007) 460 lõplik

2000/0212 (COD)

KOMISJONI ARVAMUS EÜ asutamislepingu artikli 251 lõike 2 kolmanda lõigu punkti c alusel Euroopa Parlamendi muudatusettepanekute kohta nõukogu ühises seisukohas seoses ettepanekuga, mis käsitleb

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUST avaliku reisijateveoteenuse osutamise kohta raudteel ja maanteel

MILLEGA MUUDETAKSE KOMISJONI ETTEPANEKUTEÜ asutamislepingu artikli 250 lõike 2 alusel

2000/0212 (COD)

KOMISJONI ARVAMUS EÜ asutamislepingu artikli 251 lõike 2 kolmanda lõigu punkti c alusel Euroopa Parlamendi muudatusettepanekute kohta nõukogu ühises seisukohas seoses ettepanekuga, mis käsitleb

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUST avaliku reisijateveoteenuse osutamise kohta raudteel ja maanteel

1. Sissejuhatus

EÜ asutamislepingu artikli 251 lõike 2 kolmanda lõigu punktis c on sätestatud, et komisjon peab esitama arvamuse Euroopa Parlamendis teisel lugemisel tehtud muudatusettepanekute kohta. Komisjon esitab allpool oma arvamuse Euroopa Parlamendi muudatusettepanekute kohta.

2. Taust

Läbivaadatud ettepaneku Euroopa Parlamendile ja nõukogule edastamise kuupäev (dokument KOM (2005) 319 lõplik – 2000/0212 (COD)): | 22. juuli 2005 |

Regioonide Komitee arvamus: | 16. veebruar 2006 |

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus: | 17. mai 2006 |

Euroopa Parlamendi arvamus, algse ettepaneku KOM (2000)7 esimene lugemine: | 14. november 2001 |

Ühise seisukoha vastuvõtmise kuupäev: | 11. detsember 2006 |

Euroopa Parlamendi arvamus teisel lugemisel: | 10. mai 2007 |

3. ETTEPANEKU EESMÄRK

Kõnealuse ettepaneku eesmärk on asendada 1969. aastal vastu võetud määrus, mis on maismaal toimuva avaliku reisijateveoteenuse sektoris seniajani ühenduse õiguslikuks raamistikuks[1]. Pärast 1969. aastat on majanduskeskkond maismaal toimuva avaliku reisijateveo sektoris põhjalikult muutunud. See määrus on muudatustele jalgu jäänud ning tekitab õiguslikku ebakindlust, mis väljendub juba suurenenud vaidluste hulgas.

Leides ühelt poolt, et ühenduse õiguslik raamistik on ajast maha jäänud ning soovides teisalt parandada teenuste tõhusust ja kvaliteeti, esitas komisjon 2000. aasta septembris ettepaneku Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse kohta,[2] mille eesmärk oli asendada 1969. aasta määrus.

Pärast Euroopa Parlamendi arvamuse vastuvõtmist esimesel lugemisel 2001. aasta novembris esitas komisjon 2002. aasta veebruaris muudetud ettepaneku. Arvestades aga liikmesriikide turgude avamisega seotud kogemuste erinevust, ei olnud nõukogul võimalik seda tööd jätkata.

Et ületada need raskused, saavutada kompromiss Euroopa Parlamendis ja nõukogus selle küsimuse kohta väljendatud erinevate seisukohtade vahel ning võtta arvesse Altmarki kohtuasjas tehtud Euroopa Ühenduste Kohtu otsust,[3] võttis komisjon 2005. aasta juulis vastu läbivaadatud ettepaneku määruse kohta, mis asendab 2002. aasta muudetud ettepanekut.

Selle ettepaneku kohaselt tuleb eelkõige lihtsustada õiguslikku lähenemisviisi, olla avalike transporditeenuste puhul paindlikum ning arvestada rohkem subsidiaarsuse ja läbipaistvuse põhimõtetega.

Ettepaneku eesmärk on määrata kindlaks pädevate asutuste sekkumise kord maismaal toimuva avaliku reisijateveoteenuse sektoris. Selleks määratletakse ettepanekus, kuidas toimub avaliku teenuse kohustuste kompenseerimine ja ainuõiguste andmine selles sektoris. Ettepanekus sätestatakse üldised normid lepingute sõlmimiseks ning riigiasutuste ja transpordiettevõtjate vaheliste suhete läbipaistvuse suurendamiseks. Lisaks tunnustatakse kõnealuses ettepanekus Euroopa Parlamendi taotlusel esmakordselt ka kohalike ametiasutuste valikuvabadust avaliku transpordi korraldamisel. Selgelt piiritletakse nii avaliku teenuse lepingute konkurentsile allutamise võimalus kui ka pädevate asutuste võimalus pakkuda neid teenuseid ise või sõltuva teenusepakkuja kaudu.

4. Komisjoni arvamus Euroopa Parlamendis vastu võetud muudatusettepanekute kohta

Teemat arutati institutsioonidevahelistel läbirääkimistel, mis võimaldab saavutada kokkuleppe teisel lugemisel. Euroopa Parlamendis vastuvõetud muudatusettepanekutes täpsustatakse tehnilisi küsimusi ja ka veidi sisulisemaid aspekte. Alltöövõtulepingute sõlmimist reguleeritakse ja piiratakse tagamaks, et tööettevõtja osutaks igal juhul suurema osa transporditeenusest. Veidi tõstetakse väikese ja keskmise suurusega ettevõtetega otse sõlmitavate transpordilepingute ülemmäära: 1,7 miljonilt 2 miljonile eurole aastas. Luuakse süsteem, mis võimaldab kohtule kaebusi esitada. Lõpetuseks vähendatakse ka määruse jõustumis- ja üleminekuperioodi, mis vähenevad vastavalt 36 kuult 24 kuule ning 12 aastalt 10 aastale. Komisjon võib nõustuda kõikide Euroopa Parlamendis teisel lugemisel vastu võetud muudatusettepanekutega.

5. Kokkuvõte

EÜ asutamislepingu artikli 250 lõike 2 kohaselt muudab komisjon oma ettepanekut vastavalt eespool esitatule.

[1] Nõukogu 26. juuni 1969. aasta määrus (EMÜ) nr 1191/69 raudtee-, maantee- ja siseveetranspordis osutatavate avalike teenuste kontseptsioonist tulenevaid kohustusi puudutavate liikmesriikidepoolsete meetmete kohta (EÜT L 156, 28.6.1969, lk. 1). Määrust on viimati muudetud määrusega (EMÜ) nr 1839/91 (EÜT L 169, 29.6.1991, lk. 1).

[2] KOM (2000)7 lõplik – 2000/0212 (COD), muudetud dokumendiga KOM(2002)107 lõplik.

[3] 24. juuli 2003. a otsus kohtuasjas C-280/00, Altmark Trans GmbH ja Regierungspräsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH.