P6_TA(2005)0218

Ühenduse finantshuvide kaitse ja pettustevastane võitlus

Euroopa Parlamendi resolutsioon ühenduste finantshuvide kaitse ja pettustevastase võitluse kohta (2004/2198(INI))

Euroopa Parlament,

- võttes arvesse Euroopa Parlamendi resolutsioone komisjoni ja Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) varasemate aastaaruannete kohta;

- võttes arvesse komisjoni aastaaruannet ühenduste finantshuvide kaitse ja pettustevastase võitluse kohta (KOM(2004)0573), kaasa arvatud lisad (SEK(2004)1058, SEK(2004)1059);

- võttes arvesse komisjoni teadaannet: ühenduste finantshuvide kaitse, pettustevastane võitlus, tegevuskava 2004–2005 (KOM(2004)0544);

- võttes arvesse OLAFi tegevusaruannet 2004. aasta juunis lõppenud aruandeaasta kohta [1];

- võttes arvesse OLAFi järelevalvekomitee [2] tegevusaruannet 2003. aasta juuni ja 2004. aasta juuli vahelise aruandeperioodi kohta;

- võttes arvesse Euroopa Kontrollikoja aastaaruannet 2003. eelarveaasta kohta [3];

- võttes arvesse EÜ asutamislepingu artikli 276 lõiget 3 ja artikli 280 lõiget 5;

- võttes arvesse kodukorra artiklit 45;

- võttes arvesse eelarvekontrollikomisjoni raportit ja põllumajanduse ja maaelu arengu komisjoni ning regionaalarengukomisjoni arvamusi(A6-0151/2005);

Teatatud rikkumiste ja pettuste maht

1. tõdeb, et 2003. aastal teatasid liikmesriigid omavahendite, põllumajanduskulude ja struktuuripoliitika meetmete valdkonnas rikkumistest ja pettustest kokku ümmarguselt 922 miljoni euro ulatuses; liikmesriikide poolt Brüsselisse edastatud arve on võimalik liigendada järgnevalt:

- omavahendid: 269,9 miljonit eurot (2002. aasta: 341,9 miljonit eurot),

- EAGGF garantii: 169,7 miljonit eurot (2002. aasta: 198,1 miljonit eurot),

- struktuuripoliitika meetmed: 482,2 miljonit eurot (2002. aasta: 614, 1 miljonit eurot);

2. tõdeb, et 2002. aastal moodustas teatatud kahjude maht kokku 1,15 miljardit eurot ja oli seega suurem kui 2003. aastal; tuletab meelde, et sellistele kahjude mahu kõikumistele aastast aastasse ei tohi omistada ülemäärast tähendust ja et seda võivad mõjutada arvukad tegurid;

3. tõstab siiski esile, et pikema perioodi jooksul vaadeldes näitab kahjude maht EAGGF valdkonnas selgelt vähenevat tendentsi, samal ajal kui struktuurifondide valdkonnas on täheldatav tugev tõus; nii moodustas näiteks teatatud kahjude maht 2000. aastal EAGGF valdkonnas veel 474,6 miljonit eurot, samal ajal kui struktuurifondides oli see 2000. aastal vaid 114,3 miljonit eurot; vahepealsel ajal on mõlema valdkonna suhteline tähtsus pettuste statistikas peaaegu vastupidiseks muutunud;

4. kutsub liikmesriike üles võtma asjakohaseid meetmeid, et parandada struktuurifondide haldamist ja tagada pettuste ohu oluline vähenemine, samuti määruse (EÜ) nr 1681/94 [4] täielik rakendamine, eelkõige õigeaegse, selge ja põhjaliku teavitamismenetluse osas;

5. tõdeb, et OLAF registreeris aruandeperioodil 637 uut juhtumit ja et kõikide juhtumite, mis 30. juunil 2004 olid veel jooksvate uurimiste objektiks, finantsmõjusid hinnatakse 1,37 miljardile eurole;

6. tõdeb lisaks sellele, et kõikide juhtumite, mille osas OLAF oma aruandeperioodi (juuli 2003 kuni juuni 2004) lõpus järelmeetmeid võttis, kahjude maht moodustas 1,76 miljardit eurot [5].

7. tõdeb, et OLAFi aruandeperioodi lõpus oli uutes liikmesriikides ja kandidaatriikides käimas 55 uurimist; need uurimised puudutasid esmajoones välisabi, sigarettide ja põllumajanduse sektoreid; rõhutab sellega seoses pettustevastase koordineerimissüsteemi kasulikkust;

8. taunib komisjoni ja OLAFi esitatud aruannete seni puudulikku võrreldavust, tervitab edaspidiseks kavandatud aruandeperioodide ühtlustamist;

Ülemäära või vääralt makstud vahendite sissenõudmine

9. meenutab, et omavahendite, põllumajanduskulude ja struktuuripoliitika meetmete valdkonnas tuleb 2003. ja varasematest aastatest ühtekokku sisse nõuda 3 miljardit eurot [6];

10. kutsub üles lihtsustama üksikute pettuseliikide ja paljastamismeetodite definitsioone; kutsub komisjoni ja OLAFit leppima põllumajanduse valdkonnas kokku tööjaotuses, mille kohaselt oleks OLAF tulevikus vastutav investeeringute eest, samal ajal kui põllumajanduse peadirektoraat jääb vastutavaks sissenõudmiste eest;

11. meenutab ka Euroopa Kontrollikoja eriaruannet nr 3/2004 ühise põllumajanduspoliitika eeskirjadele mittevastavate maksete sissenõudmise kohta [7], mille kohaselt teatati sektoris ajavahemikus 1971. aastast kuni 2004. aasta septembrini rikkumistest 3,1 miljardi euro ulatuses; sellest summast 626 miljonit eurot (20,2 %) nõuti vahendite saajatelt uuesti sisse, EAGGFil tuli kanda 156 miljonit eurot (5 %) ja liikmesriikidel 144 miljonit eurot (4,6 %); selle järgi tuleks täiendavalt sisse nõuda veel 2,2 miljardit eurot (70 %);

12. rõhutab liikmesriikide esmast vastutust kaduma läinud eelarvevahendite kiire ja tõhusa sissenõudmise eest; kahetseb, et liikmesriigid on nimetatud kohustust seni täitnud üksnes ebapiisavalt ja täidavad eelkõige oma aruandekohustusi komisjoni ees ainult osaliselt;

13. tervitab sissenõudmisrakkerühma tööd laekumata summade käsitlemisel põllumajandusvaldkonnas, millel tuli 2005. aasta märtsiks läbi töötada ümmarguselt 4000 juhtumit; on sellega seoses tänulik Euroopa Kontrollikoja eriaruande nr 3/2004 eest ühise põllumajanduspoliitika eeskirjadele mittevastavate maksete sissenõudmise kohta;

14. kiidab edusamme, mida sissenõudmisrakkerühm on vahepealsel ajal saavutanud; nii tehti kindlaks, et 2,18 miljardist eurost 812 miljonit eurot on blokeeritud käimasolevate kohtumenetlustega ja 247 miljonit eurot peavad liikmesriigid lootusetuteks laekumisteks (näiteks pankroti tõttu); sellest tuleneb, et praegusel ajahetkel tuleks sisse nõuda 1,12 miljardit eurot;

15. tervitab tõsiasja, et üksikjuhtumite konkreetse kontrollimise käigus oli võimalik sissenõutavat summat veelgi vähendada 1,12 miljardilt eurolt kuni 765 miljoni euroni (näiteks kahekordse äramärkimise vältimise teel);

16. tõdeb, et rakkerühma analüüsi alusel tuleks nimetatud 765 miljonist eurost EAGGFil kanda 115 miljonit eurot, liikmesriikidel aga 650 miljonit eurot; liikmesriike teavitati sellest juba kirja teel;

17. kritiseerib, et sageli on riikidel, mille teatatud rikkumistest tulenev finantskahju on suurim (2003: Hispaania 112367457 eurot, Itaalia 16896556 eurot ja Prantsusmaa 12221826 eurot) ette näidata ka väikseim sissenõudmismäär (2003: Hispaania 4,9 %, Itaalia 13,9 % ja Prantsusmaa 15,6 %); eksporditoetuste puhul on Hispaania vastutav napilt 50 % eest kahju kogumahust (2003: 8694350 eurot ühtekokku 17514557 eurost), on aga sisse nõudnud vaid 9,3 %;

18. avaldab lootust, et 2003. aastal tööle rakendatud sissenõudmisrühm, mis peab uurima juhtumeid kuni aastani 1999, aitab kaasa osa võlgnevuste sundkorras sissenõudmisele;

19. meenutab taas Euroopa Ühenduste Kohtu lahendeid [8], mis juba oma 11. oktoobri 1990 otsuses (kohtuasi C-34/89, Itaalia Vabariik / Euroopa Komisjon) [9] tuletas liikmesriikidele meelde üldise hoolsuskohustuse järgimise vajadust;

20. on arvamusel, et ebaregulaarsete maksete mittesissenõudmine nelja aasta (haldusmeetmete abil) või kaheksa aasta (kohtu kaudu) jooksul kujutab endast hoolsuskohustuse jämedat rikkumist; asjassepuutuv riik peaks sellisel juhul olema kohustatud võlgnetava summa ise hankima; sel viisil oleks võimalik julgustada liikmesriike varakult vastutust võtma ja ennetavalt vigu parandama; selline toimimisviis hõlbustaks ka Euroopa Parlamendi ees aruandekohustusliku komisjoni tööd; tervitab seetõttu komisjoni vastavasuunalisi ettepanekuid [10];

21. tervitab lisaks sellele komisjoni kavatsust täiustada jätkuvalt "musta nimekirja" süsteemi, kutsub komisjoni kõiki valikuid kontrollima, et kujundada nimetatud instrument ümber tõhusaks pettustevastaseks vahendiks ja laiendada seda võimalusel põllumajandusvaldkonda; Saksamaa, Prantsusmaa, Austria, Holland, Hispaania ja Ühendkuningriik juba kasutavad seda võimalust;

22. kutsub komisjoni taas kord üles koostama raportit "musta nimekirja" süsteemi puuduste kohta (nõukogu 22. juuni 1995. aasta määrus (EÜ) nr 1469/95 meetmete kohta, mis tuleb võtta teatavate Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi tagatisrahastust rahastatavate toimingute abisaajate suhtes [11]);

23. avaldab lootust, et antud raporti alusel algatatakse mõttevahetus, mille eesmärgiks oleks teha süsteemis olulisi muudatusi või asendada see tõhusama vahendiga;

24. on mures, et rida liikmesriike, eriti Saksamaa, Prantsusmaa ja Hispaania, ei pea oma aruandekohustuse täitmisel kinni ettenähtud tähtaegadest; 90 % juhtumitest edastatakse komisjonile vaid kahe aasta jooksul, mis kahjustab vääralt makstud summade sissenõudmise väljavaateid;

25. viitab sellele, et OLAFi värskeimast tegevusaruandest nähtub, et uurijad hindasid kõikide OLAFi poolt viimase viie aasta jooksul käsitletud juhtumite kahjude mahuks 5,34 miljardit eurot; tõdeb, et sellest on suudetud seni sisse nõuda ümmarguselt 100 miljonit eurot; see vastab ainult 1,87 %-le arvestuslikust kahjusummast; ootab OLAFilt analüüsi ameti poolt käsitletud juhtumite sellise madala sissenõudmiskvoodi põhjuste kohta;

Pettused võltsvõiga

26. tuletab meelde, et 1999. aastal avastatud niinimetatud Italburro juhtumiga (võltsvõi) ühendusele tekkinud finantskahju suuruseks arvestatakse enam kui 100 miljonit eurot ja on mures, et siiani on liikmesriikide (Belgia, Saksamaa, Prantsusmaa) 100 miljonile eurole hinnatud kahjust sisse nõutud vähem kui 10 %. see võiks kujutada endast hoolsuskohustuse jämedat rikkumist liikmesriikide poolt;

27. kritiseerib asjaolu, et tänaseni ei ole saadud selgust võltsitud või tõttu tekkinud võimalike terviserikete osas; tuletab lisaks sellele meelde, et võltsimine avastati pigem juhuslikult, maffiamõrvade uurimise raames, aga ilmselt ei eksisteeri rutiinseid kontrolle selliste manipulatsioonide takistamiseks; ootab komisjonilt ettepanekuid, kuidas oleks võimalik toiduainete võltsimisest lähtuvaid terviseriske tõhusalt piirata;

28. ootab komisjonilt hiljemalt 31. oktoobriks 2005 aruannet, mis ei anna mitte ainult ülevaadet kriminaal- ja sissenõudmismenetluste seisust, vaid milles esitatakse ka kõik järeldused või võltsimise tagajärjel tekkinud terviseriskide kohta; tuletab meelde, et afääri teatavaks saamisel 2000. aastal keeldusid liikmesriigid komisjonile nimetatud järeldusi avalikustamast;

29. tõdeb hämmastusega, et Saksamaa ametiasutused on esitanud asjassepuutuvatele ettevõtjatele vaid 141737 euro suuruse tagasimaksenõude, mille ettevõtjad on vahepeal vaidlustanud, ja et Belgia ja Prantsusmaa prokuratuurid ei ole pärast viie aasta möödumist algatanud isegi kriminaalmenetlust;

Sigarettide salakaubanduse tõkestamine

30. viitab sellele, et liikmesriikide hinnangute kohaselt laekus 2003. aastal sigarettide salakaubanduse tõttu umbes 200 miljonit euro võrra vähem omavahendeid ja et kogukahju võib olla veel väga palju suurem;

31. tervitab sellega seoses selgesõnaliselt sigarettide salakaubanduse tõkestamise lepingut komisjoni (koos Belgia, Saksamaa, Kreeka, Hispaania, Prantsusmaa, Itaalia, Luksemburgi, Hollandi, Portugali ja Soomega) ja Philip Morris Internationali (PMI) vahel; kiidab sellega seoses komisjoni edukat koostööd OLAFiga ja tervitab OLAFi rakkerühma otsustavat operatiivset toetust sigarettide salakaubanduse tõkestamisel; leping näeb ette meetmed sigarettide salakaubanduse pikaajaliseks ennetamiseks ning ühenduse ja ettevõtte vaheliste vaidluste lahendamise; lisaks sellele maksab PMI 12aastase perioodi jooksul ühendusele ja liikmesriikidele ligikaudu 1,25 miljardit USA dollarit; kutsub liikmesriike ja komisjoni üles kasutama nimetatud makseid sigarettide salakaubanduse ennetamiseks ja tõkestamiseks ning võltsimisvastaseks tegevuseks; kutsub komisjoni üles tegema ettepanekuid nimetatud tuludest olulise osa kasutamiseks ja esitama vajadusel esialgset paranduseelarve projekti ning ettepanekuid õiguslikuks aluseks;

32. tervitab, et Austria, Malta ja Iirimaa ja lepinguga ühinesid; kutsub kõiki teisi liikmesriike üles lepinguga ühinema; kutsub komisjoni üles püüdlema selliste lepingute sõlmimise poole ka teiste sigaretitootjatega; liikmesriigid peaksid hoiduma ise tootjatega lepingute sõlmimise läbirääkimistesse astumast, sest komisjoni läbirääkimiste positsioon on parem;

33. hoiatab selle eest, et suurenevad väljaminekud sigarettidele viivad ühelt poolt tarbimiskäitumise muutumiseni (näiteks odavate toodete suunas) ja et teiselt poolt kujutavad kõrged tubakamaksumäärad lisaimpulssi karistatavate tegude toimepanemiseks (näiteks salakaubandus või sigarettide võltsimine);

34. tõdeb, et illegaalne väikekaubandus (esmajoones sigarettide võltsimise alane) suureneb, selle tõkestamine toob endaga kaasa olulisi probleeme;

35. viitab sellele, et sigarettidega salakaubitsejate poolt kasutatavaid salakaubanduse kanaleid on võimalik sama hästi kasutada uimastitega salakaubitsejatel ja teistel salakaubitsejatel;

36. hoiatab selle eest, et sigarettide hinnaerinevus vanades ja uutes liikmesriikides muudab salakaubanduse atraktiivseks, seda enam, et kuigi on kehtestatud üleminekutähtajad koguseliste piirangute kujul tubakatoodete sisseveole eraisikute reisimisel uutest liikmesriikidest vanadesse liikmesriikidesse, on isikuid ja sõidukeid võimalik siiski ainult pisteliselt kontrollida;

37. peab seetõttu vajalikuks parandada jätkuvalt vastastikuse abi osutamist ja teabevahetust pädevate ametiasutuste vahel liikmesriikides, aga ka kogu maailmas; lisaks sellele tuleks täita vabad ametikohad tolli uurimisteenistuses ja varustada tolliteenistusi suuremas mahus mobiilsete operatiivüksustega, mida liikmesriikidel oleks võimalik finantseerida PMIga sõlmitud lepingu vahenditest;

38. võtab kahetsusega teadmiseks, et liikmesriikide teenistused ei edasta oma teadmisi võltsitud sigarettide ja salakaubandustegevuse ning salakaubanduse sõlmpunktide (nt Kagu-Aasia) kohta OLAFile; kutsub liikmesriike üles kontrollima asutamislepingu artikli 280 alusel, kuidas oleks võimalik selliseid teadmisi OLAFile administratiivse koostöö kaudu kättesaadavaks teha; palub Kontrollikojalt kiiret seisukohavõttu OLAFi ja liikmesriikide vahelise administratiivse koostöö parandamise ettepaneku suhtes; palub sealjuures samuti kontrollida, kas võiks olla abiks, kui salakaubanduse sõlmpunktide jälgimiseks rajatakse eraldi OLAFi esindused;

39. viitab sellele, et senised kogemused ühiste tolliaktsioonidega on selgelt näidanud liikmesriikide teenistuste vahelise parema koostöö eeliseid; soovitab anda sellele koostööle alaliste töörühmade kujul püsiva iseloomu ja kaasata Europol intensiivsemalt võitlusesse seda liiki rahvusvahelise organiseeritud kuritegevuse vastu;

40. palub komisjonil lisaks sellele arutada ELi agentuuri pädevuse suurendamist operatiivse koostöö osas välispiiridel, et kaasata tollialaste uurimisjuhtumite valdkond;

Koostöö Šveitsiga

41. tervitab ühelt poolt Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ja teiselt poolt Šveitsi Konföderatsiooni vahel sõlmitud pettuste tõkestamise lepingut [12]; õnnitleb kõiki, kaasa arvatud OLAF, kes osalesid lepingu väljatöötamises; lepingu sätted katavad paljusid nendest aspektidest, mis sisalduvad ühenduste finantshuvide kaitse konventsiooni teises protokollis, esmajoones ametiasutuste vastastikuse abi, läbiotsimise, konfiskeerimise ja sissenõudmise sätted; väljendab mõistmatust, et nimetatud protokolli, mis pärineb aastast 1997, ei ole veel ratifitseerinud kolm vana liikmesriiki– Itaalia, Luksemburg ja Austria;

42. kutsub Tšehhi Vabariiki, Küprost, Lätit, Ungarit, Maltat, Poolat ja Sloveeniat üles eelnimetatud protokolli kiiresti ratifitseerima, nagu seda on teinud Eesti ( 3. veebruaril 2005), Leedu ( 28. mail 2004) ja Slovakkia ( 30. septembril 2004);

43. taotleb sellega seoses, et võetaks kiiresti vastu komisjoni ettepanek Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse kohta, mis käsitleb ametiasutuste vastastikust abi ühenduse finantshuvide kaitseks pettuse ja muude õigusvastaste tegude eest; [13]

Euroopa avaliku teenistuse ülesannete üleandmine erafirmadele

44. tuletab meelde, et erinevate afääride tulemusena, kus lepingulised eratöövõtjad osaliselt pädevate ametnike teadmisel ja heakskiidul kasutasid komisjoni raha vääral eesmärgil ja manipuleerisid hankemenetlusega (ECHO afäär, MEDi afäär), lisati juba 1998. aasta lõpus finantsmäärusesse järgnev säte: "Komisjon ja muud institutsioonid ei tohi mingil viisil ega põhjusel volitada kolmandatele üksustele või organisatsioonidele selliseid eelarve täitmise ülesandeid, mis võivad olla seotud Euroopa avaliku teenistuse ülesannetega, eriti riigihankelepingute sõlmimise õiguse puhul" [14].

45. ei pea aktsepteeritavaks, et 1999. aasta novembris võttis komisjon sellest hoolimata kolmandate riikide kasuks vastu reeglid teenuste osutamise, tarne- ja ehitustellimuste kohta koostöö raames, mis lubasid niinimetatud hankeagentuuride kaasamist, mis organiseerisid seejärel pakkumismenetlusi, kirjutasid alla lepinguid ja sooritasid makseid soodustatud isikutele;

46. ootab, et komisjon esitaks 1. septembriks 2005 nimekirja kõikide lepingute kohta, mis on alates 2000. aastast nimetatud hankeagentuuridega sõlmitud; see nimekiri peab sisaldama ka andmeid lepingu kestuse, selle hankemenetluse ja vastavate maksete suuruse kohta;

OLAFi töö prioriteedid ja perspektiivid

47. tuletab meelde, et ka OLAFi suhtes kehtib subsidiaarsuse põhimõte, niisiis nõue keskenduda valdkondadele, mis ei kuulu liikmesriikide teenistuste pädevusse või kus nad ei tee omal algatusel piisavaid jõupingutusi;

48. rõhutab selle taustal – ilma et see piiraks OLAFi sekkumisõigust subsidiaarsuse põhimõtte raames ülejäänud tegevusvaldkondades – uuesti organite ja institutsioonide siseste ja komisjoni poolt vahetult hallatavate ülesannetega seoses läbi viidavate uurimiste prioriteetsust;

49. viitab sellele, et Euroopa põhiseaduse lepingu artikkel III-274 näeb ette, et Euroopa Liidu finantshuve kahjustavate kuritegude vastu võitlemiseks võidakse Eurojusti põhjal asutada Euroopa Prokuratuur;

50. rõhutab, et seda perspektiivi tuleb arvesse võtta OLAFi arendamise üle peetavate debattide käigus; ootab komisjonilt ja nõukogult 31. detsembriks 2005 konkreetseid ettepanekuid OLAFi tulevase rolli kohta suhetes Euroopa Prokuratuuri ja Eurojustiga;

OLAFi juurdlused ja põhivabaduste kaitse

51. tuletab meelde Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1073/1999 Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) juurdluste kohta [15] ("OLAFi määrus") põhjendust 10, mille järgi peavad ameti poolt teostatavate juurdluste käigus inimõigused ja põhivabadused jääma täielikult kaitstuks;

52. kutsub komisjoni ja OLAFit üles täielikult austama ajakirjandusvabadust, mis on tagatud liikmesriikide õigusaktidega ning Euroopa inimõiguste konventsiooni artikliga 10, kaasa arvatud Euroopa Inimõiguste Kohtu asjaomast pretsedendiõigust ajakirjanike allikate kaitse kohta;

53. võtab murega teadmiseks OLAFi järelevalvekomitee hinnangu, et OLAFi praegused menetlusreeglid juurdluste teostamiseks ("OLAFi käsiraamat") ei ole piisavad, et tagada uurimise all olevate isikute õigusi ja et seetõttu eksisteerib suur risk, et uurimistulemused ei osutu kohtus vettpidavaks; kutsub komisjoni seetõttu üles levitama seoses eeloleva OLAFi reformiga vastavaid õigusnormide ettepanekuid, mis kõrvaldavad nimetatud kahtluse ja kindlustavad nii õiguskindluse kui õiguskaitse;

OLAF ja ombudsman

54. tõstab esile Euroopa Kohtu ühenduste õigusaktide järgimise, tõlgendamise ja kohaldamise alase töö tähtsust tema õigusemõistmise funktsioonide alusel vastavalt asutamislepingu artiklile 255 ning ombudsmani töö tähtsust, kui asi on ühenduse organite ja institutsioonide tegevuses esinevate omavoli juhtumite äratundmises ja peatamises;

55. võtab teadmiseks OLAFi peadirektori arvamuse 8. märtsist 2005, mille alusel ei pea OLAF end menetluses 2485/2400/GG suuteliseks järgima ombudsmani soovituse projekti ja möönma, et ta esitas oma vastuväidetes ombudsmanile seoses kaebuse 1840/2002/GG uurimisega valesid ja eksitavaid andmeid;

56. ootab komisjonilt, et ta astuks vastavalt ombudsmani 12.mai 2005. aasta eriaruandele ja parlamendi veel esitamata arvamusele vajalikke samme vastutavatelt isikutelt vajadusel arupärimiseks ja OLAFi usaldusväärsuse taastamiseks;

OLAFi peadirektori nimetamise menetlus

57. tervitab komisjoni otsust täita OLAFi peadirektori ametikoht pärast avalikku pakkumiskutset Euroopa Liidu Teatajas, et saaks toimuda tõeline ja usaldusväärne valik, et anda peadirektorile tugev mandaat ja piisav usutavus;

58. võtab teadmiseks komisjoni 22. veebruari 2005. aasta otsuse (1691. istung) teha jooksva töö tegemine kuni otsuse langetamiseni ametikoha uuesti täitmise kohta ülesandeks ameti senisele peadirektorile;

59. on arvamusel, et oleks olnud parem, kui komisjon oleks kokkuleppel Euroopa Parlamendi ja nõukoguga nimetanud ajutise direktori, kelle tegutsemisvabadus ei oleks olnud piiratud; on arvamusel, et OLAFi määrusesse tuleb lisada ajutise direktori määramise sätted;

60. tuletab meelde, et nõudis juba oma 4. detsembri 2003. aasta resolutsiooni Euroopa Komisjoni Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) tegevust hindava aruande kohta [16] punktis 55 OLAFi peadirektori ametikoha täitmiseks õigeaegset avalikku pakkumiskutset ja praegu tekkinud viivitus tuleb kirjutada eranditult komisjoni arvele, mis oli liiga kaua tegevusetu, enne kui algatati vajalikud menetlussammud;

61. peab nüüd eriti oluliseks, et ei tekiks edasisi tarbetuid viivitusi ja otsus ametikoha uuesti täitmiseks võetakse vastu nii kiiresti kui võimalik;

62. rõhutab, et vastavalt OLAFi määruse artiklile 12 on komisjonil võimalik koostada vajaliku kvalifikatsiooniga kandidaatide nimekiri alles pärast OLAFi järelevalvekomitee pooldavat arvamust, et järelevalvekomiteel peab olema niisiis võimalus kõik laekuvad kandidatuurid üle kontrollida ja anda neile hinnang, enne kui komisjon koostab nimetatud alusel sobivate kandidaatide nimekirja;

63. rõhutab, et komisjon nimetab OLAFi peadirektori kokkuleppel Euroopa Parlamendi ja nõukoguga, mistõttu tuleb saavutada üksmeel; tuletab meelde, et nimetatud regulatsioon kehtestati, kuna OLAFi peadirektori kaugeleulatuvad volitused (uurimiste algatamine ja lõpetamine, teabe edastamine riikide kohtuasutustele) ei laiene mitte ainult komisjoni liikmetele ja teenistujatele, vaid ka Euroopa Parlamendile, nõukogule ja ühenduse ülejäänud institutsioonidele ja asutustele;

64. ootab, et osalevad institutsioonid tegutseksid OLAFi peadirektori ametikoha täitmisel samasuguse erapooletuse, läbipaistvuse ja aususega, et vältida esimesel nimetamisel esinenud vahejuhtumeid [17];

Kontrollikoja aruanne ja arvamused

65. ootab, et kontrollikoja juba ammu ette teatatud eriaruanne esitatakse sedavõrd õigeaegselt, et selle tulemusi on võimalik kaasata peadirektori ametikoha kandidaatide kuulamisse;

66. palub kontrollikojal oma arvamustes esitatud seadusandlike ettepanekute kohta vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 280 võtta eriti arvesse järgnevaid küsimusi:

- kuidas on võimalik tugevdada OLAFi sõltumatut uurimisfunktsiooni?

- kas OLAFi vastavad uurimisvolitused on võimalik koondada ühte õigusteksti?

Eelmiste aastate märkuste ja nõudmiste taasesitus

67. kutsub seetõttu OLAFi üles taasalustama 2004. aasta novembris alustatud dialoogi selle üle, millise teabega on Euroopa Parlamendil võimalik tema töö käigus tutvuda, et leida tee, kuidas täita Euroopa Parlamendi kontrollivolitusi ja sealjuures tagada OLAFi uurimiste konfidentsiaalsus;

68. konstateerib, et Eurostati rakkerühm käsitles OLAFi aruandeperioodil 14 juhtumit: neli välis- ja kümme sisejuurdlust, millest üheksat ei olnud 2004. aasta juunis veel lõpetatud; viis juurdlustulemust on edastatud Luksemburgi või Prantsusmaa õiguskaitseorganitele; ootab komisjonilt ja OLAFilt eduraportit hiljemalt 1. oktoobriks 2005;

69. konstateerib, et kohtuotsuse alusel ei järgitud komisjoni Viini esinduses töösuhetes Austria kehtivaid töö- ja sotsiaalõiguse sätteid; küsib, millise tulemuseni OLAFi uurimine jõudis ja milliseid meetmeid komisjon rakendas; küsib lisaks sellele, millised kulud komisjonil seeläbi tekkisid, et nimetatud tööõigusealased protsessid kaotati ja sotsiaalkindlustusmaksed tuli tasuda tagantjärele; küsib edasi, millised lisakulud veel võiksid tekkida;

70. tervitab mõnedes liikmesriikides märgatavaid arenguid, nagu uute regulatiivsete sätete kasutuselevõtmine, mis näevad eeskirjade eiramiste puhul ette karistusi;

71. võtab teadmiseks, et Leonardo da Vinci programmi rahaliste vahendite tõenäolist väärkasutamist on uuritud [18] ja toimikud on üle antud Rumeenia õiguskaitseorganitele;

72. võtab teadmiseks, et elusveiste eksportimisel Liibanoni [19] esines minevikus eksporditoetuste väärkasutamist ja et Saksamaa, Prantsusmaa ja Austria on välja andnud sissenõudmisteated;

73. kahetseb, et komisjon on seni jätnud koostamata ülevaate, millest nähtuks, millised rahvusvahelised konsultatsioonifirmad töötasid komisjoni heaks otseste ja kaudsete kulude valdkondades [20]; ootab nüüdsest ülevaate saamist 1. juuliks 2005;

74. tuletab komisjonile meelde, et teda on üles kutsutud esitama Euroopa Parlamendile teadaanne, milles komisjon uurib, kuidas oleks võimalik varustada erinevad õigusinstrumendid, mida OLAFi uurimiste käigus kohaldatakse, ühise õigusliku raamistikuga [21];

75. võtab murega teadmiseks pressiaruanded, mille järgi on OLAF kindlaks teinud, et komisjonisisese halva juhtimise tõttu olevat tekkinud Berlaymont'i hoone renoveerimisel eeldatavalt kuni 180 miljoni euro suurune kahju; nõuab, et OLAF selgitaks välja asjade täpse seisu; ootab komisjonilt 1. septembriks 2005 teavet selle kohta, milliseid samme on komisjon OLAFi vastava aruande alusel astunud;

76. on pettunud, et komisjon vastas keelduvalt Euroopa Parlamendi 21. aprilli 2004. aasta resolutsiooni komisjoni 2002. aasta tegevusele heakskiidu andmise kohta [22] punktile 123, milles märgitakse, "... et komisjon lubab ebakorrektselt või teadlikult valesti deklareeritud kaupu vaadelda veomenetluse alla mittekuuluvatena, mille tulemuseks on see, et ei ole võimalik sisse nõuda garantiid, et paberid tuleb saata tagasi riiki, kust need saabusid ELi, ja et pettusevastane võitlus on raskendatud; ..."; kutsub komisjoni üles lõpetama praegust praktikat ja tegema tolliseadustikku vajalikud muudatused;

77. on arvamusel, et ühenduse kulutuste jälgimine on eelarvekontrollikomisjoni ülesanne ja et viimane peaks olema võimeline tegema kindlaks, kas maksed on tehtud kooskõlas finantsmäärustega, ja seadma poliitilisi eesmärke; seetõttu soovitab, et büroo volitab nimetatud komisjoni saatma väikeseid delegatsioone oma liikmetest teabekogumislähetustele isegi siis, kui, piisavalt põhjendatud juhtudel, need lähetused toimuvad väljapoole ühenduse territooriumi;

*

* *

78. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, Euroopa Kohtule, Euroopa Kontrollikojale, OLAFi järelevalvekomiteele ja OLAFile.

[1] http://europa.eu.int/comm/anti_fraud/reports/olaf/2003-2004/en2.pdf

[2] Dokument edastati komisjoni sekretariaadile jaanuaris elektroonilisel teel ja on OLAFi veebilehel prantsuse keeles kättesaadav.

[3] ELT C 293, 30.11.2004, lk 1.

[4] Komisjoni 11. juuli 1994. aasta määrus (EÜ) nr 1681/94 eeskirjade eiramise ja valesti makstud summade sissenõudmise kohta struktuuripoliitika rahastamisel ning infosüsteemi loomise kohta selles valdkonnas (OJ L 178, 12.7.1994, lk 43).

[5] Kõikide OLAFi ja tema eelkäijaorganisatsiooni poolt uuritud juhtumite finantskahju hinnatakse 5,34 miljardile eurole (vt SEK(2004) 1370; Lisa II).

[6] OLAFi Case Management Systemist nähtub, et ajavahemikul 1999–2004 nõuti sisse 100 miljonit eurot. See vastab 1,87 %-le sama perioodi finantskahjust, mida hinnatakse 5,34 miljardile eurole.

[7] ELT C 269, 4.11.2004, lk 1.

[8] Vt Euroopa Parlamendi 30. märtsi 2004. aasta resolutsiooni ühenduste finantshuvide kaitse ja pettuste tõkestamise käsitlemise kohta - 2002. aasta aruanne (ELT C 103 E, 29.4.2004, lk 435) punkti 22.

[9] 1990. aasta lahendite kogu, I-3603.

[10] KOM(2004)0489.

[11] EÜT L 145, 29.6.1995, lk 1.

[12] KOM(2004)0559.

[13] KOM(2004)0509.

[14] EÜT L 320, 28.11.1998, lk 1; vt selle kohta ka EÜT L 248, 16.9.2002, lk 1, artikli 54 lõige 1 ja artikli 57 lõige 1.

[15] EÜT L 136, 31.5.1999, lk 1.

[16] ELT C 89, 14.4.2004, lk 153.

[17] Rõhutab, et tuleb vältida 1999. aastal üleskerkinud olukorra kordumist, mil avaldati kahtlusi menetluse aususe suhtes ning kandidaat võttis oma avalduse tagasi pärast seda, kui komisjoni peasekretär oli kiitnud teatud teisi kandidaate enne nimetamise menetlust.

[18] Vt Euroopa Parlamendi ülalnimetatud 30. märtsi 2004. aasta resolutsiooni punktid 13 ja 14.

[19] Vt Euroopa Parlamendi ülalnimetatud 30. märtsi 2004. aasta resolutsiooni punkt 23 ja järgnevad.

[20] Vt Euroopa Parlamendi ülalnimetatud 30. märtsi 2004. aasta resolutsiooni punkt 52.

[21] Vt Euroopa Parlamendi ülalnimetatud 30. märtsi 2004. aasta resolutsiooni punkt 41.

[22] ELT L 330, 4.11.2004, lk 82.

--------------------------------------------------