Taasterahastu „NextGenerationEU“, sealhulgas selle taaste- ja vastupidavusrahastu ulatuslik ja kiire rakendamine toetaks tugevalt ELi majandust. Pärast seda, kui 2020. aasta detsembris saavutati taaste- ja vastupidavusrahastu üle poliitiline kokkulepe, on kõigis liikmesriikides hoogustunud riiklike taaste- ja vastupidavuskavade ettevalmistamine. Seni ei ole enamikku kavadest veel komisjoni prognoosides arvesse võetud. Taaste- ja vastupidavuskavades ette nähtavate meetmete elluviimise korral võib majandus 2021. ja 2022. aastal taastuda kiiremini, kui praegu prognoositakse. Kõrvuti taaste- ja vastupidavuskavade väljatöötamisega peaksid liikmesriigid kiirendama oma 2021.–2027. aasta ühtekuuluvusfondi vahendite kavandamist, et kõik allikad toetaksid ühiselt kestlikku, keskkonnahoidlikku ja digitaalset taastumist.

Need prognoosid on küllaltki ebakindlad ja seotud suurte riskidega, mis sõltuvad peamiselt pandeemia arengust ja vaktsineerimise edukusest (liite joonis 2). Positiivse stsenaariumi korral võib vaktsineerimine tuua kaasa piirangute varasema leevendamise ning seega ka varasema ja kiirema majanduse taastumise. Samuti võib taastumine tulla oodatust tugevam. Kuna kodumajapidamiste säästud on rekordiliselt kõrgel tasemel, rahastamiskulud väikesed ja poliitika toetav, võib kriisijärgne optimismipuhang vallandada edasi lükatud suurema nõudluse ja investeerimisprojektid. Negatiivse stsenaariumi korral võib pandeemia kesta kauem või osutuda lähiajal rängemaks. Lisaks muule on oht, et uute ja nakkavamate koroonaviiruse tüvede tõttu kaotatakse piirangud hiljem. See lükkaks oodatud taastumise edasi, mis võiks jätta kriisi venimise, pankrottide ning suureneva töötuse ja ebavõrdsuse tõttu Euroopa majandusele ja ühiskonnale veelgi sügavama jälje. Samuti on oht, et eelarvetoetuse enneaegne lõpetamine lükkab majanduse taastumise edasi ja jätab kogu ELile raskema taaga. Lisaks võivad suureneda liikmesriikidevahelised erinevused, mis häiriks siseturu toimimist, tooks kaasa tõhususe vähenemise ja tekitaks lõpuks nõiaringi.

Hinnangute kohaselt oli Euroopa majandus 2020. aasta lõpus ja uue aasta alguses kehvas seisus, kuid komisjoni 2021. aasta talveprognoosi kohaselt peaks majanduskasv kevadel taastuma ja suvel veelgi kiirenema. 2020. aasta neljandas kvartalis oli majanduslangus ja uuringunäitajad osutavad sellele, et ka aasta alguses valitses majandussurutis. Arvatakse siiski, et haavatavate elanikkonnarühmade vaktsineerimise edenemine aitab majandustegevuse taaskäivitada. Majanduse taastumist peaks toetama välisnõudlus, sest maailmamajanduse väljavaated on paranenud. Kui 2020. aastal oli ELis ja euroalal umbes 6½ % majanduslangus, siis 2021. aastaks prognoositakse umbes 3¾ % majanduskasvu. 2022. aastal peaks majanduse taastumine jätkuma ning majanduskasv jääma ELi puhul 4 % ja euroala puhul 3¾ % lähedale. Praeguste prognooside kohaselt peaks reaalne SKP naasma 2022. aasta teises kvartalis nii ELis kui ka euroalal keskmiselt kriisieelsele tasemele. Samas ei ole ette näha, et kogutoodang jõuab 2022. aasta lõpuks samale tasemele, kui prognoositi enne kriisi (liite joonis 1).

Samas on viimased kuud toonud endaga lootusesädeme. Eelmisel sügisel vaktsiinide väljatöötamisel saavutatud läbimurre ja kõigis liikmesriikides alanud massiline vaktsineerimine on parandanud pikemaajalisi väljavaateid ja annab lootust, et kujuneb välja uus normaalsus. Lisaks on lepitud kokku mitmeaastases finantsraamistikus ja taasterahastus „NextGenerationEU“. Samuti on jõustunud taaste- ja vastupidavusrahastu, mis aitab liikmesriikidel liikuda kestliku taastumise suunas.

ELi ja kogu maailma majandust tabanud COVID-19 pandeemia algusest on juba möödunud aasta, kuid Euroopa on endiselt viiruse tugevas haardes. Viiruse uus hoogustumine 2020. aasta sügisel ja nakkavamate tüvede tekkimine on raskendanud epidemioloogilist olukorda ja sundinud liikmesriike karmistama või uuesti kehtestama piiranguid, mis mõjutavad majandustegevust.

Kuna COVID-19 pandeemia puhkemise tõttu on käivitatud stabiilsuse ja kasvu pakti üldine vabastusklausel, on liikmesriikidel lubatud tavatingimustes kohaldatavatest eelarvenõuetest kõrvale kalduda. See klausel ei peata aga paktiga ette nähtud menetlusi, mistõttu Euroopa Komisjon jätkab iga-aastase eelarvejärelevalve tsükli rakendamist. Käesolevas teatises esitatud poliitikasuuniste eesmärk on aidata liikmesriikidel koordineerida oma eelarvepoliitikat ning valmistada ette stabiilsus- ja lähenemisprogramme. Teatises käsitletakse eelarvemeetmete ülesehitust ja kvaliteeti, vaadeldes nende tulemuslikkust, järkjärgulist kohandamist üleminekul erakorralistelt meetmetelt sihipärasematele meetmetele ning lõplikku kaotamist. Selles on märgitud ka kaalutlused, mille alusel komisjon lõpetab üldise vabastusklausli kohaldamise või jätkab seda. Lisaks kirjeldatakse teatises üldist keskpika perioodi eelarvepoliitikat, sealhulgas taaste- ja vastupidavusrahastu mõju eelarvepoliitikale.

Kuigi olukord on praegu veel väga ebakindel, on juba ilmsiks tulnud mõned raskused, mis meie majandusel pandeemiast väljudes ees seisavad. Nende raskuste ületamiseks on vaja koordineeritud ja ühtset poliitikat, mis hõlmab usaldusväärseid keskpika perioodi eelarvestrateegiaid, et toetada majanduse taastumist, tagades samal ajal riigi rahanduse kestlikkuse.

Käesolevas teatises esitatakse komisjoni seisukoht selle kohta, kuidas eelarvepoliitikat tuleks ELi tasandil koordineerida, et järgmises etapis kooskõlastatult reageerida pandeemiale, toetada majandust, edendada kestlikku taastumist ja säilitada keskpikas perspektiivis riigi rahanduse kestlikkus. Praegu viivad liikmesriigid 2021. aasta eelarve raames ellu õigeaegseid, ajutisi ja sihipäraseid meetmeid, mida nad on kohandanud oma oludele. Aprillis esitavad nad stabiilsus- ja lähenemisprogrammid, milles pannakse paika keskpika perioodi eelarvepoliitika. Lähikuudel esitavad liikmesriigid seoses taaste- ja vastupidavusrahastu määruse jõustumisega taaste- ja vastupidavuskavad, mille rakendamisega kaasneb mitmel juhul ELi rahastatav märkimisväärne fiskaalne impulss. Neil põhjustel antakse liikmesriikidele käesolevas teatises üldisi suuniseid edasiseks eelarvepoliitikaks.

COVID-19 pandeemia tõttu puhkenud üleilmne rahvatervise kriisiolukord on toonud kaasa majandustegevuse järsu vähenemise. Liikmesriikidel on tulnud korraga reageerida rahvatervise hädaolukorrale ja toetada majandust. Nii liikmesriikide kui ka ELi tasandil võetud jõulised poliitikameetmed on leevendanud kriisi mõju Euroopa majandusele ja ühiskonnale. Majanduslanguse ja erakorralise eelarvetoetuse tõttu on hüppeliselt kasvanud valitsemissektori eelarvepuudujääk ja riigivõlg.

EL on erakordselt ulatuslikult toetanud ja täiendanud liikmesriikide eelarvepoliitika meetmeid. TERA kaudu pakutakse liikmesriikidele odavaid laene oma töötajate toetamiseks. 2020. aastal eraldati nõukogu heakskiidul rahastust 18 liikmesriigile kokku 90 miljardi eurot ja 2021. aasta veebruaris esitas taotluse veel üks liikmesriik. Euroopa Investeerimispank pakub turvavõrku ettevõtetele ja Euroopa stabiilsusmehhanismi raames loodud pandeemia kriisitoetuse kaitsemeede liikmesriikidele, et rahastada tervishoidu ning COVID-19 pandeemiast tingitud ravi- ja ennetuskulusid. Taasterahastu „NextGenerationEU“, sealhulgas taaste- ja vastupidavusrahastu abil tagatakse majanduse ühtlane, kaasav ja õiglane taastumine. Koroonaviirusele reageerimise investeerimisalgatus+ kaudu suunati ühtekuuluvuspoliitika vahendid ümber sinna, kus neid kõige rohkem vajati. Ühena ELi meetmetest võeti vastu ka ajutine raamistik, mis võimaldab liikmesriikidel kasutada seoses COVID-19 puhanguga majanduse toetamiseks kogu paindlikkust, mis on ette nähtud riigiabi eeskirjadega. Raamistikku muudeti hiljem, et saaks suurendada riigi abi pandeemiavastaseks võitluseks vajalike toodete uurimiseks, testimiseks ja tootmiseks, töökohtade kaitseks ning majanduse ulatuslikumaks toetamiseks. Seejärel laiendati raamistikku, et anda võimalus võtta rekapitaliseerimise ja allutatud võlainstrumentidega seotud meetmeid, toetada veelgi väikeettevõtteid ja ergutada erasektori investeeringuid. Hiljuti pikendati ajutise raamistiku kehtivust kuni 2021. aasta lõpuni, suurendati mõningaid abi ülemmäärasid ja lubati konverteerida teatavad tagasimakstavad vahendid otsetoetusteks. Selleks et reageerida pandeemia majanduslikele tagajärgedele, võttis EKP mitmesuguseid rahapoliitika meetmeid, millest kõige olulisemad on pandeemia majandusmõjude ohjeldamise erakorralise varaostukava (PEPP) käivitamine ja sihipärased pikemaajalised refinantseerimistehingud täiendava likviidsuse pakkumiseks. Need meetmed aitavad säilitada pandeemia ajal kõigi majandussektorite jaoks soodsamad rahastamistingimused, toetades sel teel majandustegevust ja kaitstes keskpikas perspektiivis hinnastabiilsust.

ELi ja euroala majandustegevuse taseme võrdlus kriisieelsete (2019. aasta lõpu) näitajatega on seega peamine kvantitatiivne kriteerium, mille alusel komisjon annab üldise hinnangu üldise vabastusklausli kohaldamise lõpetamisele või jätkamisele. Komisjoni 2021. aasta talveprognoosi kohaselt naaseb ELi SKP 2019. aasta tasemele 2022. aasta keskpaigaks. Praeguste esialgsete andmete alusel tuleks seega 2022. aastal veel jätkata üldise vabastusklausli kohaldamist ja 2023. aastal see lõpetada. Komisjon hindab üldise vabastusklausli kohaldamise lõpetamist või jätkamist Euroopa poolaasta kevadpaketi raames, võttes aluseks oma 2021. aasta kevadprognoosi. Ka pärast üldise vabastusklausli kohaldamise lõpetamist võetakse jätkuvalt arvesse iga riigi olukorda. Juhul kui liikmesriik ei ole saavutanud kriisieelset majandustegevuse taset, kasutatakse täielikult ära kõiki stabiilsuse ja kasvu pakti paindlikkusvõimalusi, eriti eelarvesuuniste andmisel.

·Tööturu näitajad, nagu töötuse määr, võivad anda majanduse seisust vale pildi, kuna massiliselt on kasutatud lühendatud tööaja kavasid, töötajad on olnud sunnitud töötama osalise tööajaga ja tööturu näitajad reageerivad majandussuundumustele hilinemisega.

·Tegeliku ja potentsiaalse SKP lõhe hindamine on ELi eelarve-eeskirjades levinud meetod, kuid tekkinud majandusšoki ränkuse ja ainulaadsuse tõttu on see näitaja praegu väga ebakindel.

Komisjoni arvates tuleks otsuse tegemisel üldise vabastusklausli kohaldamise lõpetamise või jätkamise kohta lähtuda kvantitatiivsetel näitajatel põhinevast majandusolukorra üldhinnangust. Majandusväljavaated on endiselt ebakindlad ega võimalda kindlalt prognoosida, millal tõsine majanduslangus ELis või euroalal lõppeb. Klausli kohaldamise lõpetamine peaks sõltuma ELi ja euroala majanduse seisust, võttes arvesse, et normaalsema olukorra taastumine majanduses nõuab aega. Kaaluda võiks mitmesuguseid näitajaid, kuigi neil kõigil on oma puudused:

2020. aasta märtsis käivitas EL kasvu ja stabiilsuse pakti üldise vabastusklausli, mis võimaldab tavatingimustes kohaldatavatest eelarve-eeskirjadest ajutiselt kõrvale kalduda, kui ELis valitseb tõsine majandussurutis. Komisjon tegi ettepaneku käivitada üldine vabastusklausel, et ELil oleks võimalik reageerida ruttu arenevale kriisile ka edaspidi kiiresti, jõuliselt ja koordineeritult. ELi eelarve-eeskirjad sisaldavad konkreetseid sätteid, mis võimaldavad üleüldises kriisiolukorras kõigil liikmesriikidel tavanõuetest kooskõlastatult, korrapäraselt ja ajutiselt kõrvale kalduda. Täpsemalt on pakti ennetavat osa käsitleva määruse (EÜ) 1466/97 artikli 5 lõikes 1 ja artikli 9 lõikes 1 sätestatud, et „liikmesriikidel võib lubada keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamise kohandamiskavast ajutiselt kõrvale kalduda, kui kõrvalekaldumise põhjustab tõsine majanduslik surutis euroalal või kogu liidus, eeldusel et selline kõrvalekaldumine ei ohusta riigi rahanduse jätkusuutlikkust keskpikas perspektiivis“. Komisjon leidis, et üldise vabastusklausli käivitamine ei peata paktis sätestatud menetlusi, kuid annab komisjonile ja nõukogule võimaluse võtta pakti raames vajalikke meetmeid poliitika koordineerimiseks ajal, mil tavaliselt kohaldatavatest eelarve-eeskirjadest kõrvale kaldutakse.

Liikmesriikide 2021. aasta eelarvekavad vastasid üldiselt eelarvepoliitika soovitustele. 2020. aasta sügisel hindas komisjon euroala liikmesriikide 2021. aasta eelarvekavasid, lähtudes eelarvemeetmete kvalitatiivsest hinnangust, sealhulgas nende sihipärasusest ja ajutisest laadist. Enamik eelarvekavades esitatud meetmeid toetab märkimisväärse ebakindluse tingimustes majandustegevust. Suurema osa liikmesriikide puhul olid meetmed peamiselt ajutist laadi. Mõne liikmesriigi puhul näis siiski, et teatavad eelarvekavas esitatud meetmed ei ole ajutised või neil puuduvad tasakaalustavad meetmed. Alates 2021. aasta eelarvekavade hindamisest on liikmesriigid võtnud uusi meetmeid, mille otsene lisamõju 2021. aasta eelarvele on 1,0 % ELi SKPst, kusjuures peaaegu kõik neist meetmetest puudutavad kulupoolt. Nii tervishoiu kui ka lühendatud tööaja kavadega seotud lisakulude mahuks hinnatakse 0,2 % SKPst. Lisakulud hõlmavad ka mitmesuguseid kavasid kriisist mõjutatud ettevõtete toetamiseks, sealhulgas toetusi eriti raskelt kannatanud sektoritele.

Kaalutlusõigusel põhinevad eelarvepoliitika meetmed peaksid prognooside kohaselt järk-järgult vähenema, sest erakorralised meetmed tühistatakse või aeguvad. Võttes arvesse pandeemia arengut ja sotsiaalsete kontaktide jätkuvat piiramist, on mitu liikmesriiki hiljuti erakorraliste meetmete lõpetamise osas meelt muutnud, mis näitab, et riiklikud eelarvemeetmed peavad jääma paindlikuks. Praeguste prognooside kohaselt ulatub COVID-19 pandeemiaga seotud meetmete mõju 2021. aastal umbes 2,6 %-ni ja 2022. aastal umbes 0,6 %-ni SKPst. Ühtlasi toetavad majandust endiselt ka automaatsed stabilisaatorid.

Liikmesriikide võetud meetmed kaitsevad tulemuslikult tööhõivet. Riiklike lühendatud tööaja algatustega on kaetud umbes 20 % ELi töökohtadest. Liikmesriigid kasutavad ulatuslikult tööhõive toetamise erakorralisest rahastust (TERA) sooduslaenudena pakutavat rahalist abi selleks, et rahastada lühendatud tööaja kavasid ja sarnaseid meetmeid, millega kaitstakse töötajaid ja füüsilisest isikust ettevõtjaid. Nende meetmete hulka kuuluvad mitmesugused programmid, sealhulgas olemasolevate kavade paindlikkuse suurendamine töökoha vahetamise toetamiseks, oskuste täiendamine ja erakorraline kutseõpe tööaja vähendamise asemel. Riigi toetatud kavad vähendavad ettevõtete tööjõukulusid, pakkudes seejuures töötajatele suuremat asendussissetulekut kui tavapärased töötushüvitised. Samuti aitavad need säilitada töökohti ning pidurdada tööhõive, leibkondade kasutada oleva tulu ja sisenõudluse jätkuvat vähenemist. Need kavad on osutunud väga tulemuslikuks: kuigi majandustegevus vähenes oluliselt, suurenes ELis töötus 2020. aastal ainult veidi. Kasv oli palju väiksem, kui oleks võinud eeldada varasemate töötuse ja SKP kasvu vaheliste võrdlusandmete põhjal (liite joonis 3). Lisaks kõikus ELi töötuse määr tunduvalt vähem kui USA vastav näitaja (liite joonis 4). Tööhõive toetuskavad saavutasid kõige paremaid tulemusi riikides, kus need olid juba varem juurdunud. Riikides, mis võtsid sellised kavad kasutusele alles pandeemia ajal, võis töötust leevendav mõju jääda mõnevõrra nõrgemaks.

20. juulil 2020 soovitas nõukogu liikmesriikidel võtta kõik vajalikud meetmed, et tulemuslikult reageerida pandeemiale ning toetada majandust ja selle taastumist. Samuti soovitas ta liikmesriikidel juhul, kui majandustingimused seda võimaldavad, järgida eelarvepoliitikat, mille eesmärk on saavutada keskpikal ajavahemikul usaldusväärne eelarvepositsioon ja tagada võla kestlikkus, suurendades samal ajal investeeringuid.

Liikmesriikide eelarvepoliitika meetmed olid erakordselt jõulised ja kiired ning hinnangute kohaselt pehmendasid eelarve- ja likviidsusmeetmed 2020. aastal SKP langust umbes 4,5 protsendipunkti võrra. Meetmete võtmist hõlbustas stabiilsuse ja kasvu pakti üldise vabastusklausli varajane käivitamine 2020. aasta märtsis ning nende paindlikkusvõimaluste täielik ärakasutamine, mis on ette nähtud ELi riigiabi eeskirjade, eelkõige samuti 2020. aasta märtsis vastu võetud ajutise raamistikuga. ELi 2020. aasta eelarvetoetuse kogumahuks, mis hõlmab nii automaatseid stabilisaatoreid kui ka kaalutlusõigusel põhinevaid meetmeid, hinnatakse ligikaudu 8 % SKPst, mis on tunduvalt rohkem kui 2008.–2009. aastal. Kui ainuüksi automaatsed stabilisaatorid küündisid 2020. aastal umbes 4 %-ni SKPst, siis lisaks sellele võtsid liikmesriigid seoses kriisiga kaalutlusõigusel põhinevaid eelarvemeetmeid peaaegu 4 % ulatuses SKPst (liite tabel 1). Valdav osa kaalutlusõigusel põhinevatest meetmetest seisnesid lisakulutustes (3,3 % SKPst). Nende hulka kuulusid erakorralised tervishoiukulud (0,6 SKPst), näiteks tervishoiusüsteemi suutlikkuse suurendamiseks, kaitsevahendite tagamiseks või testimise ja kontaktide jälgimise süsteemide loomiseks. Muude valdkondade kulumeetmed (2,7 % SKPst) hõlmasid kaotatud sissetuleku hüvitamist konkreetsetele sektoritele, lühendatud tööaja kavasid ja muud. Maksusoodustused moodustasid veel 0,4 % SKPst. Liikmesriigid andsid ka ulatuslikku likviidsustoetust (umbes 19 % SKPst), enamasti riigi garantii kujul. Seni on kasutusele võetud ligikaudu veerand pakutavatest garantiidest. Garantiikavade heakskiitmiseks on komisjoni tulnud paljudel juhtudel hinnata nende kooskõla ELi riigiabi eeskirjadega, mida nende eeskirjade alusel on ka kiiresti tehtud.

Arenenud majandusega riikidel oli võimalik saada üldiselt odavamat laenu ja seega rahastada suuremaid pakette. Kui arenenud majandusega riigid kulutasid eelarvemeetmetele keskmiselt umbes 24 % SKPst, siis tärkava turumajandusega riikides oli see näitaja vaevu 6 % ja väikese sissetulekuga riikides vähem kui 2 % . Selleks et ELi partnerriikidel oleks lihtsam olukorrale reageerida, on väga oluline, et rahvusvaheline kogukond pakuks neile toetuste, soodustingimustel rahastuse ja võlakergenduse kaudu abi.

2020. aastal anti COVID-19 pandeemiale reageerimiseks võetud eelarvemeetmete raames kogu maailmas ligikaudu 6 triljonit eurot otsest eelarvetoetust (peaaegu 7½ % maailma SKPst), suurem osa sellest G20 riikides. See ületab rohkem kui kaks korda 2008.–2010. aastal üleilmsele finantskriisile reageerimiseks eraldatud summat. Eelarvetoetus on leevendanud pandeemia mõju tarbimisele ja SKP-le, kuid toonud kaasa valitsemissektori eelarve puudujäägi ja riigivõla kasvu. Kui vahetult enne pandeemia puhkemist prognoositi, et 2020. aasta lõpuks moodustab riigivõlg kogu maailmas tervikuna 84 % SKPst, siis hinnangute kohaselt ulatus see tegelikult 98 %-ni. Seejuures tehti tervishoiusektoris 800 miljardit eurot lisakulutusi ning anti kodumajapidamistele ja ettevõtetele ligi 5 triljonit eurot otsest eelarvetoetust.

Taaste- ja vastupidavusrahastuga toetatakse liikmesriikide struktuurireforme ja investeeringuid, mis suurendavad kasvupotentsiaali, ning aidatakse samas kaasa rohe- ja digipöördele. Rahastust antakse liikmesriikidele 312,5 miljardit eurot tagastamatut toetust ja kuni 360 miljardit eurot laenu, keskendudes riikidele, mille majandus on pandeemia tõttu kõige rängemini kannatanud. See aitab vähendada majanduslike ja sotsiaalsete lõhede tekkimise ohtu euroalal ja ELis. Rahastu vahendite mahu tagamiseks emiteeritakse erandkorras ELi võlakirju. Taasterahastu „NextGenerationEU“ soodsast rahastusest saadav püsiv kasu sõltub tehtavate kulutuste kvaliteedist ja sellest, kas ELi liikmesriigid suudavad oma kavad ellu viia, sealhulgas luua tulemuslikud struktuurid ulatuslike ELi vahendite ettenähtust kiiremaks kasutuselevõtuks. Üks olulisi eeldusi taasterahastu kaudu pakutava ELi toetuse edukaks kasutamiseks on ka liikmesriikide keskpika perioodi eelarvekavade kooskõla taaste- ja vastupidavusrahastu abil tehtavate investeeringute ja reformidega.

Mudelipõhised simulatsioonid näitavad, et taasterahastul „NextGenerationEU“ on märkimisväärne mõju majanduskasvule. Eeldusel et kõiki toetusi ja pooli laenudest kasutatakse tootlike avaliku sektori investeeringute suurendamiseks, peaks ELi SKP prognooside kohaselt suurenema lühiajalises ja keskpikas perspektiivis peaaegu 2 % ja pikas perspektiivis 1 %. Suuremad investeeringud peaksid suurendama lühiajalist nõudlust ja keskpika perioodi potentsiaalset majanduskasvu. Kuna intressimäärad on rahapoliitika tulemuslikkuse seisukohast madalaimal tasemel, on oht, et fiskaalstiimulid tõrjuvad välja erasektori investeeringud, piiratud. Suurem SKP avaldab soodsat mõju ka võla suhtele SKPsse, eriti suure võlakoormusega liikmesriikides, mille tulemusel vähenevad riskipreemiad, stimuleerides eratarbimist ja investeeringuid. Fiskaalstiimulite koordineerimisel on tänu ELi-siseste ekspordivõimaluste suurenemisele positiivne ülekanduv mõju majanduskasvule.

Taaste- ja vastupidavusrahastu kasutuselevõtmisel on oluline mõju liikmesriikide eelarvepoliitikale. Rahastust rahastatavad kulutused annavad lähiaastatel märkimisväärse fiskaalse impulsi. Taaste- ja vastupidavusrahastu tagastamatu toetuse vormis rahastus võimaldab rahastada kvaliteetseid investeerimisprojekte ja katta tootlikkust suurendavate reformide kulusid, ilma et sellega kaasneks suurem eelarvepuudujääk ja võlg. Taaste- ja vastupidavusrahastu rahastuse abil saavad liikmesriigid seega toetada majanduse taastumist, suurendada potentsiaalset majanduskasvu ja järk-järgult parandada oma struktuurset eelarvepositsiooni. See võimalus on eriti oluline liikmesriikide jaoks, kellel on vähem eelarvepoliitilist manööverdamisruumi või suur valitsemissektori võlg ning kes peaksid järgima konservatiivset eelarvepoliitikat. Tingimusel, et taaste- ja vastupidavusrahastu vahendite kasutamine on edukas, annavad rahastust rahastatavad lisakulutused järgmistel aastatel märkimisväärse fiskaalse impulsi, mis kaob pärast rahastu investeeringute tegemise esimesi aastaid. Keskpika perioodi eelarvestrateegiate kavandamisel peaksid liikmesriigid seda taaste- ja vastupidavusrahastu ning riiklikult rahastatavate kulutuste koosmõju arvesse võtma, et kasutada ära tekkivat võimalust (vt ka punkt 5). Omavahendite otsuse heakskiitmine on eeltingimus taaste- ja vastupidavusrahastu rahastamiseks taasterahastu „NextGenerationEU“ kaudu. Liikmesriigid peaksid astuma kõik vajalikud sammud, et tagada selle kiire heakskiitmine kooskõlas oma riiklike nõuetega.

Taaste- ja vastupidavusrahastu eesmärk on aidata liikmesriikidel suurendada avaliku sektori kulude ja tulude mõju majanduskasvule. Selleks peaksid taaste- ja vastupidavusrahastu tagastamatust toetusest rahastatavad avaliku sektori investeeringud lisanduma olemasolevale investeeringute tasemele. Ainult juhul, kui taaste- ja vastupidavusrahastu toetusega rahastatakse täiendavaid tootlikke ja kvaliteetseid investeeringuid, aitab see kaasa majanduse taaskäivitamisele ja potentsiaalse majanduskasvu suurendamisele, eriti kui seda kombineeritakse struktuurireformidega. Seevastu juhul, kui taaste- ja vastupidavusrahastu toetus ei suurenda investeeringuid, vähendab see eelarvepuudujääki ja võlakoormust üksnes ajutiselt, ilma et see mõjutaks positiivselt potentsiaalset majanduskasvu keskpikas ja pikas perspektiivis ning see võib kaasa tuua avaliku sektori kulutuste halvema struktuuri. Lisaks on taaste- ja vastupidavusrahastu kaudu pakutav täiendav eelarvepoliitiline manööverdamisruum ajutine ega ole seega ette nähtud täiendavate korduvkulutuste rahastamiseks. Selle asemel peaksid uued alalised meetmed olema kooskõlas riiklike rahastamisallikatega, mis on ajas püsivad.

Liikmesriigid peaksid tagama, et nende taaste- ja vastupidavuskavad hõlmavad reforme ja investeeringuid, mis toetavad majanduse taastumist ning tugevdavad majanduslikku ja sotsiaalset vastupidavust. Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukoguga kokku lepitud määrusele peaksid liikmesriigid tulemuslikult käsitlema kõiki asjaomastes riigipõhistes soovitustes kindlaks tehtud probleeme või olulist osa neist, sealhulgas probleeme, mis aitavad kaasa riigi rahanduse kestliku positsiooni saavutamisele keskpikas perspektiivis. Riigipõhiste soovituste rakendamine toetaks ka majanduse taastumist ja suurendaks vastupidavust. Tulude poolel võiks see hõlmata meetmeid maksude kogumise ja jõustamise tugevdamiseks, maksubaasi laiendamiseks ning majanduskasvu soodustavate maksunihete tegemiseks, mis muu hulgas vähendavad tööjõu maksukoormust ning toetavad keskkonna- ja kliimaeesmärke. Kulude poolel võiks see hõlmata meetmeid avaliku sektori finantsjuhtimise tugevdamiseks ja kulude läbivaatamiseks, mille tulemusel suunatakse kulutused tootlikumasse kasutusse. See võiks hõlmata ka meetmeid, millega tagada sotsiaalhoolekandesüsteemide kestlikkus, näiteks reforme, mis suurendavad tööhõivet ja vähendavad ohtu, et COVID-19 kriis toob kaasa pikaajalise töötuse suurenemise või tööturul osalemise vähenemise, pidades silmas ka elanikkonna vananemist. Meetmed, millega kõrvaldatakse tarbetud takistused investeerimisele ja äritegevusele, on olulised, et säilitada riigi rahanduse usaldusväärsus suurema majanduskasvu kaudu, toomata samas sageli kaasa eelarvekulusid.

5.Kooskõlastatud eelarvepoliitika suunised

Riikide eelarvepoliitika koordineerimine on esmatähtis majanduse taastumise toetamiseks ebakindlas keskkonnas, kus rahapoliitika võimalused on piiratud. Euroala majanduspoliitikat käsitleva soovituse raames leppis nõukogu kokku, et eelarvepoliitika peaks jääma kõigis euroala liikmesriikides kogu 2021. aasta jooksul toetavaks. Poliitikameetmed peaksid olema kohandatud iga riigi oludele ning olema õigeaegsed, ajutised ja sihipärased. Liikmesriigid peaksid jätkama meetmete koordineerimist, et tulemuslikult reageerida pandeemiale ning toetada majandust ja selle kestlikku taastumist. Kui epidemioloogilised ja majanduslikud tingimused seda võimaldavad, tuleks erakorralised meetmed järk-järgult lõpetada, võideldes samal ajal kriisi sotsiaalsete ja tööturumõjudega. Lisaks kutsuti 2021. aasta jaanuaris vastu võetud nõukogu järeldustes häiremehhanismi aruande kohta üles võtma majanduse taastumise toetamiseks täiendavaid sihipäraseid ja ajutisi meetmeid, võttes arvesse olemasolevaid ja tekkivaid makromajanduslikku stabiilsust ohustavaid riske. See kooskõlastatud suund eelarvepoliitika järgimisel liikmesriikide ja ELi tasandil jääb täielikult kehtima.

Seda arvesse võttes tuleks eelarvepoliitika kujundamisel eeloleval perioodil tugineda mitmele olulisele kaalutlusele. Esiteks on eelarvepoliitika koordineerimine jätkuvalt esmatähtis liikmesriikide esitatavate stabiilsus- ja lähenemisprogrammide ning taaste- ja vastupidavuskavade kontekstis. Teiseks peaks eelarvepoliitika jääma paindlikuks ja seda tuleks kohandada vastavalt muutuvale olukorrale. Kolmandaks tuleks vältida eelarvetoetuse enneaegset lõpetamist. Eelarvepoliitika on tõhus vahend, eriti ebakindlas keskkonnas. Eelarvetoetuse enneaegse lõpetamisega kaasnevad riskid on suuremad kui toetusmeetmete liiga pikaaegse kohaldamisega seotud riskid. Lisaks tooks meetmete enneaegne lõpetamine kaasa tasakaalustamata poliitikameetmete kombinatsiooni olukorras, kus rahapoliitika püsib tõenäoliselt teatava aja jooksul tulemuslikkuse seisukohast madalaimal tasemel või selle lähedal. Neljandaks tuleks eelarvemeetmed pärast terviseriskide vähenemist järk-järgult suunata ümber sihipärasematele meetmetele, mis edendavad vastupidavat ja kestlikku majanduse taastumist. Viiendaks tuleks eelarvepoliitika kujundamisel võtta arvesse taaste- ja vastupidavusrahastu mõju. Eelarvepoliitikas tuleks arvesse võtta majanduse taastumise tugevust ja riigi rahanduse kestlikkust. Liikmesriigid peaksid osana poliitikatoetuse hästi läbimõeldud ja järkjärgulisest lõpetamisest kohaldama sobival ajal eelarvepoliitikat, mille eesmärk on saavutada usaldusväärne eelarvepositsioon keskpikas perspektiivis, suurendades samal ajal investeeringuid.

Need kaalutlused mõjutavad eelarvepoliitika elluviimist lähitulevikus, eelkõige seoses meetmete väljatöötamise, üldise fiskaalse impulsi ja vajadusega võtta arvesse liikmesriikide erinevaid olukordi. Neid käsitletakse üksikasjalikumalt tulevases Euroopa poolaasta kevadpaketis esitatavate suuniste raames.

Eelarvetoetusmeetmete ülesehitus

Toetusmeetmed peaksid olema õigeaegsed, ajutised ja sihipärased. Need peaksid aitama maksimaalselt kaasa majanduse taastumisele, mõjutamata tulevasi eelarvesuundumusi. Seepärast tuleks toetusmeetmete puhul vältida riigi rahandusele püsiva koormuse tekitamist. Kui liikmesriigid võtavad alalisi meetmeid, peaksid nad neid nõuetekohaselt rahastama, et tagada keskpikas perspektiivis eelarveneutraalsus.

Pärast terviseriskide vähenemist tuleks eelarvemeetmed suunata erakorraliselt abilt ümber sihipärasematele meetmetele, mis edendavad vastupidavat ja kestlikku majanduse taastumist. Esmatähtis on, et meetmed säilitaksid aja jooksul oma tõhususe ja et nende lõpetamine toimuks järk-järgult. Meetmete kvaliteet on väga oluline majanduse tõhusaks toetamiseks piiratud eelarvevahenditega. Kui pandeemia tõkestamiseks võetud piirangud kaotatakse ja majandustegevus normaliseerub, peaks jätkuv eelarvetoetus olema suunatud pikaajalise majandusliku kahju minimeerimisele ja ressursside kiire ümberjaotamise tagamisele. Samal ajal peavad riigid hakkama tegelema kriisi tagajärgedega, mille hulka kuuluvad avaliku ja erasektori kõrge võlatase ning sotsiaalsed ja tööturumõjud.

Majanduse ja üksikute sektorite taastumise etapis peaksid ametiasutused suurendama töötajate stiimuleid tööturul osalemiseks. Poliitika peaks nihkuma olemasolevate töösuhete kaitsmiselt töötute ja tööturult eemalejäänud isikute töövõimaluste suurendamisele ning toetama üleminekut kriisist tingitud töötuselt või lühendatud tööaja kavadelt muudele töövõimalustele tulevikukindlates sektorites. Suuremat struktuurset töötuse riski vähendavad meetmed hõlmavad valitsuse haridusprogramme, täiend- ja ümberõpet ning lühendatud tööaja kavade sihipärast pikendamist, et toetada töökohavahetust, ning hästi kavandatud ja ajutisi töölevõtustiimuleid tulevikukindlates sektorites.

Sihipärased toetusmeetmed peaksid aitama elujõulistel, kuid endiselt haavatavatel ettevõtetel taas tegevust alustada ja oma ärimudeleid kohandada. Likviidsustoetus tuleks järk-järgult lõpetada, tagamaks, et kumuleerunud kohustused ei too kaasa maksevõimeprobleeme. Maksevõimeliste, kuid piiratud likviidsusega ettevõtete puhul, kelle raskused tulenevad eeldatavasti COVID-19 kriisi ajutisest mõjust, on toetuse säilitamine esmatähtis maksejõuetusprobleemide vältimiseks. Sihipärased ja ajutised tulumaksukärped või palgatoetused võivad konkreetsetel juhtudel olla jätkuvalt põhjendatud. Elujõuliste ettevõtete rahastamine peaks muutuma mitmekesisemaks, kasutades rohkem omakapitali ja muud kapitali (hübriidlahendused). Kaaluda võiks erasektori kapitali pakkumise stimuleerimist (nt maksuvähendused maksevõimeprobleemidega elujõuliste ettevõtete kapitali suurendamise korral) või era- ja avaliku sektori maksevõimetoetuse kombineerimist.

Kui majanduse taastumine muutub kindlamaks, peaks eelarvepoliitika keskenduma selliste avaliku ja erasektori investeeringute suurendamisele, mis toetavad rohe- ja digipööret. Et nende investeeringute mõju oleks võimalikult suur, tuleks need valida arukalt ja ühendada reformidega. Märkimisväärsed lisainvesteeringud peaksid lähtuma strateegilistest poliitikaeesmärkidest, nimelt suurendama tootlikkust, aitama saavutada uut 2030. aasta kliimaeesmärki ja Euroopa rohelise kokkuleppe eesmärke ning suurendama digivõimekust ja muid investeeringuid, millel on tugev positiivne ülekanduv mõju. Edukas majanduse taastamise strateegia hõlmab ka investeeringuid, mis edendavad sotsiaalset ja soolist kaasatust, eelkõige hariduse ja oskuste kaudu, ning piirkondlikku ühtekuuluvust. Nende eesmärkide saavutamisele aitavad kaasa ka taaste- ja vastupidavusrahastu kaudu reformide ja investeeringute tegemiseks saadud vahendid.

Kogu fiskaalse impulsi arvessevõtmine

Üldine fiskaalne impulss, mis tuleneb liikmesriikide eelarvetest ning taaste- ja vastupidavusrahastust, peab jääma 2021. ja 2022. aastal toetavaks. Riigieelarve planeerimisel tuleb selgelt arvesse võtta taaste- ja vastupidavusrahastust tuleneva fiskaalse impulsi suurust, sest eelarvepoliitika hindamiseks kasutatavad tavapärased näitajad seda ei kajasta. Võttes arvesse taaste- ja vastupidavusrahastu täielikku käivitumist, alahindavad tavapärased eelarvejärelevalves kasutatavad näitajad majandusele antavat fiskaalset impulssi. Taaste- ja vastupidavusrahastu toetustest rahastatavad kulutused kujutavad endast fiskaalset impulssi, mis ei suurenda eelarvepuudujääki ega võlga. See täiendav fiskaalne impulss on eriti oluline nende liikmesriikide jaoks, kus taaste- ja vastupidavusrahastust antav rahastus on võrreldes SKP taseme või avaliku sektori koguinvesteeringutega suurim.