Baseli konventsioonis on termineid „import” ja „eksport” kasutatud iga jäätmesaadetise kohta, mida veetakse konventsiooniosalisse riiki või sealt välja. ELi õiguse kohaselt kohaldatakse kõnealuseid termineid üksnes ELi kui tervikusse sisse või sealt välja veetavate jäätmesaadetiste kohta. Käesolevas dokumendis tuleb mõlemat terminit jutumärkides esitatuna mõista siiski selles tähenduses, milles neid kasutatakse Baseli konventsioonis, st et need hõlmavad nii ELi-välist kui ka ELi liikmesriikide vahelist saadetiste vedu.

Käesolev on neljas rakendusaruanne, mis hõlmab aastaid 2010–2012. Kolmas aruanne, mis hõlmas ajavahemikku 2007–2009, avaldati 2012. aasta augustis. Üksikasjalikku teavet, mis põhineb liikmesriikide poolt Baseli konventsiooni sekretariaadile esitatud aruannetel 2010.–2012. aasta kohta, saab käesolevale aruandele lisatud töödokumendi A ja B jaost. Lisaks on töödokumendi E jaos esitatud liikmesriikide vastused rakendamisküsimustikule ajavahemiku 2010–2012 kohta. Tabelites ja graafikutes kokku võetud kvantitatiivsed andmed ja arvnäitajad jäätmete tekitamise, töötlemise ja veo kohta on esitatud töödokumendi A jaos. Peamised määratlused on esitatud töödokumendi A liite punktis 1.0.

EL on koostöös Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni (EFTA) riikide, Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) riikide ning konventsiooni osalisteks olevate muude kolmandate riikidega kehtestanud jäätmesaadetiste järelevalve ja kontrolli süsteemi ELi piires. Konventsioon on liidu õigusesse üle võetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 1013/2006 jäätmesaadetiste kohta (edaspidi „määrus”). Määrust, mis on liikmesriikides vahetult kohaldatav, muudeti 2014. aastal määrusega (EL) nr 660/2014.

Ohtlike jäätmete riikidevahelist vedu ja nende kõrvaldamise kontrolli reguleeritakse 22. märtsil 1989 vastu võetud Baseli konventsiooniga, mille osaline on ka Euroopa Liit. Konventsiooni üldeesmärk on kaitsta inimeste tervist ja keskkonda ohtlike jäätmete kahjuliku mõju eest.

2012. aasta jäätmesaadetistest oli vaid 1 % ja 2011. aasta saadetistest 0 % liigitamata. See on varasemate aastatega võrreldes oluline vähenemine: 2009. aastal oli jäätmesaadetistest liigitamata 3 % ja 2010. aastal 4 %. Veelgi tuntavam on see vähenemine võrreldes aastatega 2005–2008, mil vastav näitaja oli 7 % – 14 %. Ainsad liikmesriigid, kellel oli 2012. aastal liigitamata jäätmesaadetisi, olid Prantsusmaa, Kreeka ja Luksemburg.

Käesoleval aruandeperioodil oli aastane tekitatud ohtlike jäätmete üldkogus inimese kohta EL 27 riikides 2012. aastal 151 kg, 2011. aastal 149 kg ja 2010. aastal 151 kg. Need arvud näitavad, et see näitaja on võrreldes 2007.–2009. aasta keskmisega, mis oli 158 kg, vähenenud, kuid alates 2000. aastast 22 % võrra suurenenud. Üks võimalik seletus sellele suundumusele on, et finants- ja majanduskriisi tõttu tekitati vähem jäätmeid.

2012. aastal tekitati EL 27 riikides 76 miljonit tonni ohtlikke jäätmeid. 2011. aastal oli see kogus 75 miljonit tonni ja 2010. aastal 76 miljonit tonni. 2007.–2009. aasta ja 2010.–2012. aasta võrdluses vähenes tekitatud ohtlike jäätmete üldkogus 4 %. Seda kinnitab asjaolu, et aastatel 2007–2009 oli keskmine tekitatud kogus aastas 79 miljonit tonni, aastatel 2010–2012 aga 75 miljonit tonni. Kui vaadata pikaajalisemat arengut aastatel 2000–2012, on tekitatud ohtlike jäätmete kogus aasta kohta suurenenud 26 % võrra.

Ohtlikud jäätmed on määratletud vastavalt jäätmevoogude ja/või jäätmete koostisosade loetelule (konventsioonis esitatud kategooriad Y1–Y18 ja Y19–Y45) ning teatavate ohtlike omaduste järgi. Kui siseriiklikus õigusaktis peetakse jäätmeid ohtlikeks, loetakse neid ohtlikeks ka konventsiooni tähenduses. „Muud jäätmed” tähendab selles kontekstis kodumajapidamistest kogutud jäätmeid ja olmejäätmete põletamise jääke; samuti hõlmab see kaht jäätmekategooriat, mis nõuavad eritähelepanu ja mida kontrollitakse samamoodi nagu muid Baseli konventsiooni kohaselt ohtlikke jäätmeid (kategooriad Y46 ja Y47). Täielik loetelu konventsiooni Y-koodidest on esitatud töödokumendi D jaos.

Üks võimalik seletus täheldatud vasturääkivustele on see, et liikmesriigid ei pruugi jäätmesaadetistest teatada samal viisil. Jäätmete „importijad” ja „eksportijad” peavad koostama teatise ja saatekirja, mis on sätestatud määruse IA ja IB lisas. Teatises tuleb esitada veetavate jäätmete „kogu kavandatav kogus”, saatekirjas aga nende „tegelik kogus”. Kui liikmesriigid esitavad nende kahe näitaja kohta eri arvud, võib see põhjustada täheldatud vastuolude tekke.

2009. aastal aga oli „imporditud” ohtlike jäätmete koguse näitaja vaid 0,3 % väiksem kui „eksporditud” koguse näitaja. 2008. aastal oli see 20 % väiksem. Kõigi 2009. aastal teatatud jäätmesaadetiste puhul oli see näitaja 9 % suurem.

Luksemburg on üks liikmesriik, kes teatas väljaveetud jäätmete puhul tegelikust kogusest ilmselt märkimisväärselt väiksema koguse. 2011. aastal teatas Luksemburg, et „eksportis” 103 000 tonni kõigist teatatud jäätmesaadetistest Saksamaale, kuid Saksamaa teatas, et „importis” samal aastal Luksemburgist 498 000 tonni. Samasugust suundumust võib näha Belgia ja Luksemburgi vahel.

Liikmesriikide vaheliste jäätmesaadetiste üldkoguseid käsitlevates andmetes oli mitmeid lahknevusi „eksportivate” ja „importivate” riikide esitatud kogustes. Kõige ebatäpsemad olid 2011. aasta aruanded, kus „imporditud” ohtlike jäätmete kogus oli 17 % suurem kui „eksporditud” kogus. Kõigi selliste jäätmete veo puhul, mille suhtes kohaldatakse kirjaliku etteteatamise ja nõusoleku menetlust (edaspidi „teatatud jäätmesaadetised”), oli see erinevus 5 %. Ohtlike jäätmete puhul oli nimetatud erinevus 2012. aastal 10 % (1 % kõigist teatatud jäätmesaadetistest) ning 2010. aastal 12 % (2 % kõigist teatatud jäätmesaadetistest). Need suured lahknevused näitavad selgelt, et on vaja kogu ELi hõlmavat elektroonilist andmevahetussüsteemi, mida kasutaksid kõigi liikmesriikide pädevad asutused.

2012. aastal töödeldi 94 % ELi ohtlikest jäätmetest nende päritoluriigis. Suurem osa liikmesriikidest välja veetud ohtlikest jäätmetest suunati taaskasutustoimingutesse. 2012. ja 2011. aastal oli see näitaja 70 % ja 2010. aastal 73 %. Ajavahemikus 2007–2009 oli taaskasutamiseks ettenähtud „eksporditud” ohtlike jäätmete osakaal veel suurem: 2009., 2008. ja 2007. aastal vastavalt 72 %, 73 % ja 78 %.

2012. aastal oli EL 27 riikidest taaskasutuseks välja veetud ohtlikest jäätmetest 24 % pärit Prantsusmaalt. Taaskasutatavate ohtlike jäätmete peamised eksportijad olid veel Belgia (16 %) ja Madalmaad (14 %). 2009. aastal aga oli EL 27 riikidest taaskasutuseks välja veetud ohtlikest jäätmetest 39 % pärit Madalmaadest.

OECD-välistesse riikidesse eksporditud teatatud jäätmesaadetiste koguse erakordselt suur kasv 2011. aastal tulenes sellest, et Soome eksportis tol aastal Hiinasse suures koguses raudoksiide. Nimetatud jäätmeid ei liigitatud hiljem jäätmeteks ja Soome ametiasutused nendest enam ei teavitanud.

5.Jäätmesaadetised liikmesriikidesse

2012. aastal oli EL 27 riikidesse veetud teatatud jäätmesaadetiste üldkogus 17 miljonit tonni, millest seitse miljonit tonni olid ohtlikud jäätmed. 2011. aastal oli see näitaja 16 miljonit tonni (millest üheksa miljonit tonni olid ohtlikud jäätmed) ja 2010. aastal 14 miljonit tonni (millest kaheksa miljonit tonni olid ohtlikud jäätmed). Kõigi teatatud jäätmesaadetiste keskmine kogus aasta kohta on suurenenud 13 miljonilt tonnilt 2007.–2009. aastal 16 miljoni tonnini 2010.–2012. aastal (mõlemal ajavahemikul oli ohtlikke jäätmeid kaheksa miljonit tonni).

Ajavahemikul 2001–2012 suurenes liikmesriikidesse veetud teatatud jäätmesaadetiste üldkogus 129 %. Samal ajavahemikul kasvas liikmesriikidesse veetud ohtlike jäätmete kogus 127 %, kuigi 2012. aastal vähenes see võrreldes 2011. aastaga 23 %.

EL 12 riikidesse veetud teatatud jäätmesaadetiste üldkogus kasvas käesoleval aruandeperioodil järsult: 172 000 tonnilt 2010. aastal 679 000 tonnini 2011. aastal ja 692 000 tonnini 2012. aastal. See oli suures osas tingitud asjaolust, et Läti ja Slovakkia teatasid suuremast kogusest „imporditud” ja taaskasutamistoimingutes töödeldud jäätmetest. Läti puhul olid „imporditud” jäätmeteks peamiselt taaskasutatav prügikütus (RDF). Slovakkia „importis” 147 000 tonni „muid jäätmeid”, millest 95 % veeti sisse Austriast taaskasutamise eesmärgil.

Teatatud jäätmesaadetiste üldkoguse puhul oli käesoleval aruandeperioodil (nagu ka 2007–2009. aastal) suurim „importija” Saksamaa, kes vedas 2012. aastal sisse kuus miljonit tonni. Prantsusmaa oli samal ajavahemikul teisel kohal, „importides” 2012. aastal kaks miljoni tonni. Nimetatud kaks riiki olid mõlemal aruandeperioodil ka suurimad ohtlike jäätmete „importijad”, vedades 2012. aastal sisse vastavalt kolm miljonit ja üks miljon tonni. Malta seevastu ei ole kolme aasta jooksul (2007–2009) üldse jäätmeid sisse vedanud. Teisel kohal kõige väiksema sisseveetud jäätmete hulga poolest on Portugal, kes „importis” 2012. aastal vaid 1 000 tonni jäätmeid, mis kõik olid ohtlikud.

Sarnaselt EL 27 riikidest välja veetud jäätmesaadetistega veeti kõige rohkem sisse rühma Y1–Y18 kuuluvaid jäätmeid, mis moodustasid 2012. aastal 20 % EL 27 riikidesse veetud kõigist teatatud jäätmesaadetistest. Kategooria Y19–Y45 osa samal aastal oli 11 % ja kategooria Y46–Y47 osa 7 %. 2010. aastal seevastu olid kõnealused näitajad vastavalt 26 %, 14 % ja 8 %. Sellise vähenemise põhjus on sama mis „ekspordi” puhul: suurenenud on nende jäätmete kogus, mida liigitatakse Baseli konventsiooni Y-koodide asemel ELi või riiklike koodidega. 2010. aastal liigitati 44 % ELi veetud jäätmesaadetistest ELi või riiklike koodide alusel, 2012. aastal aga 61 %. Tuleb märkida, et 2009. aasta andmed ei olnud analüüsimiseks kättesaadavad.

2012. aastal oli EL 27 riikidesse veetud jäätmesaadetisest liigitamata 1 % ja 2011. aastal 0 %. 2010. aastal aga oli see näitaja 9 % ja 2009. aastal 13 %. 2012. aastal olid ainsad riigid, kes jätsid osa jäätmetest liigitamata, Belgia, Küpros, Tšehhi Vabariik, Prantsusmaa, Läti ja Slovakkia. Kõige rohkem liigitamata jäätmeid – 55 000 tonni – veeti Prantsusmaale.

Enamik ELi liikmesriikidesse veetud ohtlikest jäätmetest töödeldi taaskasutustoimingus. Viimastel aastatel on taaskasutuse osa siiski vähenenud. Kui 2003. aastal töödeldi taaskasutustoimingus 89 % EL 27 riikidesse veetud ohtlikest jäätmetest, siis 2012. aastal oli taaskasutuse osakaal 69 %.

Saksamaa „importis” 2012. aastal 41 % kõigist ohtlikest jäätmetest, mis veeti EL 27 riikidesse taaskasutamise eesmärgil. Taaskasutatavate ohtlike jäätmete sisseveo osakaal oli suur veel Prantsusmaal (13 %) ja Madalmaadel (12 %). Need kolm riiki olid taaskasutatavate ohtlike jäätmete suurimad „importijad” ka 2009. aastal.

Nagu ka eelmisel aruandeperioodil, veeti 2010.2012. aastal peaaegu kõik ohtlike jäätmete ja muude teatatud jäätmete saadetised liikmesriikidesse teistest liikmesriikidest või EFTA riikidest (97 % ohtlikest jäätmetest ja 98 % kõigist teatatud jäätmesaadetistest). OECD-välistest riikidest pärinevate jäätmete osa nii ohtlike jäätmete kui ka kõigi teatatud jäätmete voogude puhul aastatel 2010–2012 oli minimaalne (3 % või vähem).

6.Ebaseaduslikud jäätmesaadetised, kontrollimine ja täitemeetmed

Aruandeperioodil 2010–2012 teatasid EL 27 riigid rohkem kui 2 500 ebaseadusliku jäätmesaadetise juhtumist ning selliste juhtumite arv suureneb aasta-aastalt (ligikaudu 700, 800 ja 1000 juhtumit vastavalt 2010., 2011. ja 2012. aastal). 2009. aastal seevastu oli selliseid juhtumeid ligikaudu 400.Ebaseaduslike jäätmesaadetiste kogust tonnides ei olnud võimalik teatada, sest liikmesriigid kasutasid erinevaid ühikuid. Näiteks arvestati ebaseaduslikult veetud jäätmeid mitmes riigis konteinerites või koormates, mitte tonnides.

Ebaseaduslikest jäätmesaadetistest teatas enamik liikmesriike; vaid Malta ja Hispaania ei teatanud aruandeperioodi kohta ühestki juhtumist ning Rumeenia teatas ainult ühest. Kõige suuremast arvust juhtumitest 2010.–2012. aastal teatas Belgia ning koos Saksamaa ja Madalmaade teatatud juhtumitega moodustas see peaaegu 60 % juhtumitest kõnealusel perioodil. See teave on kokkuvõtlikult esitatud töödokumendi A liite punktis 2.0.

Ebaseaduslike jäätmesaadetiste teatatud juhtumite arv võib viidata ebaseaduslike saadetiste arvu märkimisväärsele suurenemisele võrreldes eelmise aruandeperioodiga. Samas võib see olla märk liikmesriikide paremast aruandlusest või tulemuslikumatest kontrollimeetmetest (nt kohapealsete kontrollide arvu suurendamine). IMPELi 2012. aasta aruande kohaselt oli rikkumiste keskmine osakaal füüsiliste kontrollide puhul 25 %. See näitab, et on vaja tõhustada liikmesriikide täitemeetmeid ja et hoolimata teatatud juhtumite arvu kasvust jääb suur osa ebaseaduslikest jäätmesaadetistest ikka veel avastamata. Eespool kirjeldatu põhjal võib oletada, et ebaseaduslike saadetiste tegelik arv aastatel 2010–2012 oli märgatavalt suurem kui ametlikult esitatud ebaseaduslike saadetiste arv, kuigi on raske hinnata, millises ulatuses see nii on.

Liikmesriikide aruandlus kohapealsete kontrollide arvu kohta oli üldiselt puudulik ja väga erinev. Mõnel juhul esitati kontrollide üldarv, teistel juhtudel oli see näitaja liigendatud näiteks halduskontrollide arvu, füüsiliste kontrollide arvu või kontrolli teostanud asutuste alusel. Need lahknevused olid tingitud asjaolust, et liikmesriigid määratlevad kohapealseid kontrolle erinevalt. Näiteks Belgia käsitles kohapealset kontrolli ühe füüsilise kontrollina, samas kui teised (nt Luksemburg) pidasid seda laiemaks toiminguks, mis võib hõlmata mitut füüsilist kontrolli. Lisaks on mõned riigid esitanud kontrollide täpse arvu, teised aga lihtsalt märkinud, et kontrollid toimusid, täpsustamata, kui sageli. IMPELi raames tuleks haldus- ja füüsilisi kontrolle arvestada eraldi ning seejärel kontrollide koguarvu saamiseks kokku liita.

Näide liikmesriigist, kes esitas kohapealsete kontrollide arvu kohta kvaliteetsed andmed, on Poola. Poola teatas 2011. aastal 3 200 kohapealsest kontrollist, millest 122 olid rajatiste kontrollid ja 2 900 veoste kontrollid. Poola vedas 2011. aastal sisse 77 000 tonni ohtlikke jäätmeid ja välja 14 000 tonni. See tähendab, et 1 000 tonni veetud jäätmete kohta tehti 35 kohapealset kontrolli. Selleks et kehtestada ELi kui terviku jaoks parima tava kohane näitaja, mis hõlmab kohapealsete kontrollide arvu 1 000 tonni veetud jäätmete kohta, on siiski vaja põhjalikumaid andmeid (kui seda üldse teha saab).

Sarnaselt 2007.–2009. aastaga olid ebaseaduslikkuse kõige tavalisemad põhjused pädevatele asutustele jäätmesaadetisest teatamata jätmine või määruses sätestatud keelu vastane jäätmevedu. Tavalised vastumeetmed hõlmasid jäätmete sihtriiki tagasisaatmist ning trahvi määramist.