Komisjon toetab jätkuvalt ELi ühinemist Euroopa inimõiguste konventsiooniga. Konventsiooniga ühinemine tugevdab põhiväärtusi, muudab ELi õiguse tõhusamaks ja põhiõiguste kaitse Euroopas sidusamaks. Euroopa Kohtu poolt 2014. aasta detsembris esitatud arvamus, milles kohus tunnistas 2013. aasta ühinemislepingu eelnõu aluslepingutega vastuolus olevaks, tekitas keerulisi õiguslikke ja poliitilisi probleeme. Järgnenud analüüsiperioodil kaalus komisjon parimaid tegevusstsenaariume, misjärel peab ta ELi poolse läbirääkija volitusi täites nüüd konsultatsioone nõukogu määratud erikomiteega, et leida konkreetseid lahendusi erinevatele küsimustele, mille Euroopa Kohus oma arvamuses tõstatas.

3. Harta kohaldamine liikmesriikides ja liikmesriikide poolt

Euroopa Kohtu kontrolli all valvab komisjon selle järele, kas liikmesriigid järgivad hartat ELi õiguse rakendamisel. Harta sätete rikkumise korral võib komisjon algatada rikkumismenetluse. Liikmesriikide kohtunikud kohaldavad samuti hartat, tagamaks et liikmesriigid austavad põhiõigusi. Kui liikmesriigi kohtul on kahtlusi harta kohaldatavuse või selle sätete õige tõlgendamise suhtes, võib ta pöörduda – ja liikmesriigi viimase astme kohtu puhul peab ta seda tegema – Euroopa Kohtusse eelotsuse saamiseks. See aitab arendada hartaga seotud kohtupraktikat ja tugevdab liikmesriikide kohtunike rolli harta kehtivuse tagamisel. 2015. aastal esitasid liikmesriikide kohtunikud 36 sellist eelotsusetaotlust.

3.1. Rikkumismenetlused

Kuna liikmesriigid peavad hartat kohaldama ainult liidu õiguse rakendamisel, saab hartaga seonduvaid rikkumismenetlusi algatada üksnes juhul, kui esineb piisav seos ELi õigusega, mis muudab harta kohaldatavaks.

Rikkumismenetluse näite võib tuua 2015. aastast ning on seotud õiglase kohtuliku arutamise õiguse tagamisega varjupaigamenetluste direktiivi rakendamisel.

Euroopa rände tegevuskava teise rakenduspaketi järelmeetmena tõhustas komisjon oma jõupingutusi, et tagada ELi rände- ja varjupaigaõiguse täielik kohaldamine. Komisjon võttis 2015. aasta septembrist detsembrini vastu 49 rikkumist käsitlevat otsust seoses liikmesriikide poolt Euroopa ühise varjupaigasüsteemi moodustavate õigusaktide ebapiisava rakendamisega. See hõlmas Ungari suhtes algatatud rikkumismenetlust pärast sealsetes varjupaiga valdkonda reguleerivates õigusaktides tehtud muudatusi. Vaidlused olid seotud õigusega tõhusale õiguskaitsevahendile, mis on sätestatud varjupaigamenetluste direktiivi artiklis 46 koostoimes harta artikliga 47, eelkõige seoses edasikaebamise korra piiratud ulatuse ja tõhususe ning kohtuasutuste sõltumatuse võimaliku puudumisega. Ungarit teavitati rikkumismenetlusest ametlikult 10. detsembril 2015. Komisjon on palunud esitada täiendavat teavet teiste lahendamata küsimuste kohta ning jätkab koostööd Ungari ametiasutustega.

Komisjon saatis 2015. aasta septembris Kreekale täiendava märgukirja rikkumismenetluse kohta seoses rahvusvahelise kaitse taotlejate vastuvõtu suutlikkusega ning suutmatusega kehtestada kord, millega tagatakse vastuvõetavad elutingimused ja saatjata laste vastuvõetav kohtlemine.

Täiendav rikkumismenetlus algatati 2015. aasta aprillis ühe liikmesriigi vastu seoses roma laste diskrimineerimisega haridusasutustes. Sellega rikutakse rassilise võrdõiguslikkuse direktiivi ja harta artiklit 21, mis keelab diskrimineerimise rassi või etnilise päritolu tõttu.

3.2. Euroopa Kohtu suunised liikmesriikidele

Euroopa Kohus andis 2015. aastal eelotsusetaotluste süsteemi raames jätkuvalt suuniseid liikmesriikide kohtunikele harta kohaldatavuse ja tõlgendamise küsimustes.

Esimeses romade diskrimineerimist käsitlevas kohtuasjas Chez Razpredelenie otsustas kohus, et suure romade osakaaluga piirkonnas on elektrimõõdikute kättesaamatusse kõrgusse paigaldamise näol tegemist etnilisest päritolust tingitud diskrimineerimisega, võttes arvesse, et teistes piirkondades paigaldatakse mõõdikud tavalisele kõrgusele. Kohus kinnitas, et rassilise võrdõiguslikkuse direktiivi kohaldamisala ei saa määratleda piiravalt. Selle põhjuseks on asjaolu, et direktiiv väljendab võrdse kohtlemise põhimõtet, mis on üks ELi õiguse üldpõhimõte, mida tunnistatakse harta artikliga 21.

Kohus viitas artiklile 21 taas oma järelduses, et direktiivis sätestatud etnilisest päritolust tingitud diskrimineerimise keeldu ei kohaldata üksnes selliste isikute suhtes, kellel on teatud konkreetne etniline päritolu. Kõnealust keeldu kohaldatakse ka selliste isikute suhtes, kellel küll ei ole asjaomast etnilist päritolu, kuid kes koos sellesse kuuluvate isikutega kannatavad diskrimineeriva meetme tõttu vähem soodsa kohtlemise või ebasoodsamasse olukorda seadmise tulemusel. Lõpetuseks, kohus viitas artiklile 21, et tõlgendada rassist või etnilisest päritolust tuleneva otsese diskrimineerimise mõistet.

Kohtuasjas Leger hindas kohus Prantsusmaa määrust, millega vastunäidustati selliste meeste veredoonorlus, kellel on olnud seksuaalvahekordi meestega. Määruse aluseks oli HIV viiruse laialdane levik kõnealuse võimalike doonorite rühma seas ning suur oht haigestuda rasketesse vere kaudu edasikanduvatesse nakkushaigustesse. Kohus märkis, et kuna määrusega kohaldati direktiivi 2004/33/EÜ seoses vere ja verekomponentide osas kehtestatud nõuetega, on harta kohaldatav. Kohus otsustas, et seksuaalsel sättumusel põhineva vastunäidustusega piiratakse harta artikli 21 lõikes 1 sätestatud õigust mittediskrimineerivale suhtumisele. Harta artikli 52 lõike 1 kohaselt võib õiguse rakendamist piirata, kui see vastab tegelikult ELi poolt tunnustatud üldist huvi pakkuvatele eesmärkidele. See võib hõlmata eesmärki, milleks on vähendada suurt ohtu edastada nakkushaigusi vereülekande retsipientidele. Sellest hoolimata otsustas kohus, et proportsionaalsuse põhimõte oleks täidetud üksnes juhul, kui puuduksid tõhusad meetodid selliste nakkushaiguste avastamiseks või (selliste meetodite puudumisel) kui puuduksid vastunäidustusest vähem piiravad vahendid, millega saaks tagada vereülekande retsipientide tervisekaitse kõrge taseme.

3.3. Harta tsiteerimine siseriiklikus kohtupraktikas

Liikmesriikide kohtunikud etendavad võtmetähtsusega rolli põhiõiguste ja õigusriigi tagamisel. Põhiõiguste Amet tuvastas 2015. aastal, et liikmesriikide kohtud kasutasid jätkuvalt hartat suuniste ja inspiratsiooni saamiseks ka selliste kohtuasjade puhul, mis jäid väljapoole ELi õiguse kohaldamisala.

Saksamaa föderaalne konstitutsioonikohus otsustas 2015. aasta detsembris, et konkreetsetel juhtumitel võib põhiõiguste kaitsmine hõlmata liidu õigusega määratletud õigusaktide läbivaatamist, kui see on möödapääsmatu, et kaitsta põhiseaduslikku identiteeti, mis on tagatud Saksamaa põhiseaduse artikliga 79. Põhiseaduse artiklis 1 sätestatud inimväärikuse tagamisest tuleneva isikliku süü põhimõtte kohaselt on kriminaalkaristuse määramise eelduseks, et nii õigusrikkumine kui õigusrikkuja süü on tõendatud viisil, mis on kooskõlas kohaldatavate menetlusnormidega. Konstitutsioonikohus otsustas, et liidu õiguse kohaselt ei saa Euroopa vahistamismäärust täita, kui see ei vasta raamotsuses sätestatud nõuetele või kui väljaandmine tooks kaasa liidu põhiõiguste rikkumise. Kohus otsustas, et antud konkreetse juhtumi korral puudus vajadus piirata liidu õiguse ülimuslikkust ning kohaldada Saksamaa õiguse standardeid. Selle põhjuseks on asjaolu, et raamotsusega nähakse väljaandmise kontekstis ette tõlgendamine, millega võetakse arvesse süüdistatava isiku õiguste tagatisi, mis on ette nähtud põhiseaduse artikliga 1.

3.4. Teadlikkuse suurendamine harta kohta