Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS ELi krediidiasutuste vastupanuvõimet parandavate struktuurimeetmete kohta /* COM/2014/043 final - 2014/0020 (COD) */





SELETUSKIRI 1. ETTEPANEKU TAUST Euroopa Liit (edaspidi „liit”) ja selle liikmesriigid on alates finantskriisi algusest tegelenud finantsvaldkonna reguleerimise ja finantsjärelevalve põhjaliku läbivaatamisega. Liit on käivitanud panganduses mitu reformi, selleks et luua turvalisem, usaldusväärsem, läbipaistvam ja vastutustundlikum finantssüsteem, mis toimib majanduse ja ühiskonna kui terviku huvides. Liidu pangandussektor püsib siiski suur nii absoluutnäitajates (42,9 triljonit eurot) kui ka suhtelistes näitajates (peaaegu 350 % liidu SKPst). Liidu suurimate pankade varade maht eraldivõetuna on laias laastus võrdne nende koduriigi SKPga või selle lähedal. Need pangad on pankrotti minemiseks ja päästmiseks endiselt liiga suured ning solveerimiseks jätkuvalt liiga komplekssed. Sellest lähtuvalt teatas volinik Barnier 2011. aasta novembris kõrgetasemelise eksperdirühma loomisest. Kõnealusele eksperdirühmale anti volitus hinnata liidu pangandussektori struktuuri reformimise vajadust ja selle juhiks sai Soome keskpanga president Erkki Liikanen[1]. 2012. aasta oktoobris esitati aruanne, kus märgitakse, et pankade restruktureerimine on vajalik väljakuulutatud reformide täiendamiseks, ning soovitatakse oma arvel kauplemise ja muu suure riskiga kauplemistegevuse kohustuslikku eraldamist muust tegevusest ja selle koondamist eraldiseisvasse pangagrupisisesesse juriidilisse isikusse. Selline eraldamine oleks kohustuslik üksnes nendele pankadele, kus tegevustel, mis tuleks eraldada, on panga äritegevuses märkimisväärne osatähtsus[2]. 3. juulil 2013 võttis Euroopa Parlament suure häälteenamusega vastu algatusraporti pealkirjaga „ELi pangandussektori struktuuri reformimine”,[3] milles väljendati heameelt selliste liidu tasandi struktuurireformimeetmete üle, millega kavatsetakse lahendada pankrotti minemiseks liiga suurte pankadega[4] seotud probleeme. Käesolev ettepanek on oluline osa liidu vastusest pankrotti minemiseks liiga suurte pankade dilemmale. Selle eesmärk on vältida liidu pangandussüsteemi juhitamatute jääkriskide realiseerumist. See piirab pankade bilansimahu kunstlikku suurenemist, eelkõige puhtalt spekulatiivseid tegevusi, vähendades seega riski, et maksumaksjad peavad pankrotti minevate pankade päästmiseks sekkuma, ning kahandades igasuguse solveerimise korral kulusid ja keerukust. See on ka oluluine täiendus direktiivile, millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute maksevõime taastamise ja solveerimise raamistik (edaspidi „BRRD”)[5]. Struktuurireform ei ole seni olnud G20 kokku lepitud rahvusvahelise reformikava osa. Mitu jurisdiktsiooni maailma eri paigus on aga võtnud või teinud ettepaneku võtta meetmeid eespool nimetatud probleemidega tegelemiseks. Viimastel aastatel on reformialgatusi teinud mitu liikmesriiki (Saksamaa, Prantsusmaa, Ühendkuningriik ja Belgia). Ameerika Ühendriigid võtsid hiljuti vastu nn Volckeri eeskirja, millega keelatakse pankades oma arvel kauplemine. Lisaks on rahvusvahelised organisatsioonid kutsunud üles pidama üleilmset arutelu pankade struktuuri ja ärimudelite üle. Pidades silmas reformialgatuste rohkust kõnealuses kontekstis ja vältimaks kattuvaid või kokkusobimatuid meetmeid, mis mõjutavad rahvusvahelisel tasandil tegutsevaid panku, kutsusid G20 juhid viimasel tippkohtumisel Sankt Peterburgis finantsstabiilsuse nõukogu üles hindama piiriülest järjepidevust ja pankade struktuuri reformimise mõju üleilmsele finantsstabiilsusele. Käesolevas ettepanekus võetakse tähelepanelikult teadmiseks rahvusvahelises koostöös tehtavaid jõupingutusi ja tunnistatakse vajadust vältida õigusliku arbitraaži võimalusi. Käesolevale ettepanekule on lisatud sellega otseselt seotud ettepanek tegeleda ühe teise finantskriiside levimist soodustava teguriga – nimelt turuosaliste, sealhulgas süsteemselt oluliste pankade seotusega, mida iseloomustavad läbipaistmatud kauplemissidemed väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingute puhul. 19. märtsil 2012. aastal komisjoni esitatud varipanganduse rohelises raamatus[6] tunnistatakse, et karmimate panganduseeskirjade tõttu võib oluline osa pangandustegevusest liikuda väljapoole tavapärast pangandust varipanganduse valdkonda; varipangandus tähendab rohelises raamatus kasutatud määratluse järgi „krediidivahendussüsteemi, mis hõlmab tavapärase pangandussüsteemi väliseid üksusi ja tegevusalasid”[7]. 20. novembril 2012 võttis Euroopa Parlament vastu resolutsiooni varipanganduse kohta,[8] milles toonitati vajadust tagada finantseerimisasutuste struktuuri ja tegevuse parem läbipaistvus ning seda, et järelevalveasutustel peavad olema andmed sellise varipangandustegevuse taseme kohta nagu repolepingud ja väärtpaberite laenuks andmine. 4. septembril 2013 rõhutas komisjon oma varipangandust käsitlevas teatises,[9] et väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingute (nt repolepingud ja väärtpaberite laenuks andmine), muude samaväärsete tehingute ja edasitagamise läbipaistvuse suurendamine on väga oluline omavahelise seotuse, ülemäärase finantsvõimenduse ja protsüklilisust soodustava käitumisega seotud riskide jälgimiseks. Käesoleva seletuskirja ülejäänud osas piirdutakse krediidiasutuste struktuurset eraldamist käsitleva ettepaneku tutvustamisega. 2. HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED Sidusrühmadega on mitmel korral konsulteeritud. Kõrgetasemeline eksperdirühm kohtus oma volituste täitmise ajal eri sidusrühmadega ja korraldas avaliku konsultatsiooni pankade, äriklientide ning jaeklientide ja nende ühendustega[10]. 2012. aasta oktoobris korraldas avaliku konsultatsiooni sidusrühmadega ka komisjon[11]. Ka liikmesriikidega on arutletud pankade struktuuri reformimise ja liidu tasandil koordineeritud meetme võtmise vajaduse üle. Mõju hindamise ettevalmistamise käigus korraldas komisjon 2013. aasta kevadel sidusrühmadega täiendava avaliku konsultatsiooni ja kutsus pankasid üles eri liiki struktuurireformide võimaluste mõju modelleerima[12]. Saadi 500 vastust, milles rõhutati ühelt poolt pankade ja teiselt poolt tarbijate ja pangandussektoriväliste finantsasutuste erinevaid seisukohti. Väga suur osa pankadest oli struktuurse eraldamise vastu, tarbijad ja pangandussektorivälised finantsasutused olid aga valdavalt selle poolt. Teiste rühmade seisukohad olid rohkem tasakaalus. 2013. aasta märtsis loodi talitustevaheline pankade struktuuri reformimise juhtrühm, kuhu kuuluvad konkurentsi peadirektoraadi (COMP), majandus- ja rahandusküsimuste peadirektoraadi (ECFIN), tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraadi (EMPL), ettevõtluse ja tööstuse peadirektoraadi (ENTR), õigusküsimuste peadirektoraadi (JUST), siseturu ja teenuste peadirektoraadi (MARKT), peasekretariaadi (SG), õigustalituse (SJ), maksunduse ja tolliliidu peadirektoraadi (TAXUD) ning Teadusuuringute Ühiskeskuse (JRC) esindajad. Juhtrühma kohtumised toimusid sama aasta märtsis, aprillis ja septembris ning juhtrühm toetas mõju hindamisega seotud tööd. Esialgne mõjuhinnang esitati komisjoni mõjuhindamiskomiteele 2013. aasta 19. septembril ja seda arutati mõjuhindamiskomiteega 16. oktoobril. Komisjoni mõjuhindamiskomitee esitas oma parandusettepanekud 18. oktoobril 2013. Põhisoovitused olid järgmised: i) täiustada probleemi kirjeldust ja lähtestsenaariumi; ii) kirjeldada ja selgitada paremini reformimise võimalusi; iii) hinnata paremini eelistatud reformivõimaluste mõju ja näidata selgemini nende tulemuslikkust; iv) esitada paremini sidusrühmade seisukohti ja v) lisada sõnastik. Komisjoni talitused esitasid täiustatud mõjuhinnangu 18. detsembril 2013 koos dokumendiga, milles selgitatakse mõjuhindamiskomiteele seda, kuidas tema soovitusi on arvesse võetud. 15. jaanuaril 2014 esitas mõjuhindamiskomitee positiivse arvamuse ja soovitused edasisteks täiustusteks, paludes eelkõige paremini analüüsida kavandatud meetmete põhjendusi, alternatiivseid reformimise võimalusi, mõju ning sidusrühmade seisukohti seoses läbipaistvusmeetmetega, mida tutvustati alles uuesti esitatud, lõplikus mõjuhinnangus. Mõjuhindamiskomitee soovitas parandada veelgi ka struktuuri reformimise võimaluste tutvustamist ning eelistatud reformivõimaluste mõju ja tulemuslikkuse hindamist. Mõjuhinnangu lõplikus versioonis laiendati märkimisväärselt läbipaistvusega seotud reformimeetmete analüüsi ja käsitleti põhjalikumalt mõjuhindamiskomitee kahte muud soovitust. Käesoleva ettepaneku üldiste kulude ja kasu kohta võib öelda, et ettepanekuga seotud mõjuhinnangu puhul kasutati kvalitatiivset analüüsi ja kvantitatiivset modelleerimist. Mõju hindamisel leiti, et kaudsed toetused on märkimisväärsed ning sõltuvad panga suurusest ja seotuse määrast. Käesolevas ettepanekus võetakse asjakohaselt arvesse Euroopa pangandusmudelite mitmekesisusest tulenevaid selgeid eeliseid ja soovitakse samal ajal tagada, et süsteemsete riskide vältimise ja jätkusuutliku majanduskasvu rahastamise vaheline habras tasakaal säilib. 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG 3.1. Õiguslik alus ja subsidiaarsus Käesoleva määruse õiguslik alus on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 114 lõige 1, mis võimaldab võtta riiklike normide ühtlustamise meetmeid, mille eesmärk on siseturu rajamine ja selle tõhus toimimine. Ühised eeskirjad pankade struktuuri kohta suurendavad liidus finantsstabiilsust, lõimivad paremini finantsturge, lihtsustavad konsolideerimisgrupi nõuetekohast solveerimist ja maksevõime taastamist, tõhustavad teenuste piiriülest pakkumist ja tegevuskoha rajamist teistes liikmesriikides, vähendavad konkurentsimoonutusi ja aitavad vältida õiguslikku arbitraaži. Mõni liikmesriik on teinud ettepaneku oma pangandussüsteemi struktuuri reformimise meetmete võtmiseks või need vastu võtnud. Vasturääkivad riiklikud õigusaktid, milles ei taotleta samu poliitikaeesmärke viisil, mis on kooskõlas käesolevas määruses kavandatud mehhanismidega või nendega samaväärne, suurendavad kapitali liikumise ja investeerimisotsuste moonutuste tõenäosust. Ilma liidu tasandi lähenemisviisita on pangad sunnitud oma struktuuri ja tegevust kohandama lähtuvalt riigipiiridest, mis muudaks nad veelgi komplekssemaks ja suurendaks killustatust. Vasturääkivad riiklikud õigusaktid kahjustaksid ka kõikjal siseturul kohaldatavate ühtsete eeskirjade loomisel tehtavaid jõupingutusi ning tõhusa pangandusliidu rajamist, sest need piiraksid ühtse järelevalvemehhanismi[13] ja tulevase ühtse solveerimismehhanismi[14] tulemuslikkust. Lisaks muudavad sellised õigusaktid piiriüleste asutuste juhtimise keerulisemaks ja kulukamaks. Käesolevas määruses on kavandatud ühtlustamine liidu tasandil, mis võib kindlustada, et liidu pangagruppe, millest paljud tegutsevad mitmes liikmesriigis, reguleerib ühine struktuurinõuete raamistik, ning tagada seeläbi võrdsed tingimused, vähendada õiguslikku keerukust, aidata vältida nõuete täitmisega seotud põhjendamatuid kulusid piiriülese tegevuse puhul, edendada liidu turu suuremat lõimumist ja aidata kõrvaldada õigusliku arbitraaži võimalusi. Liikmesriik, kes on varem vastu võtnud õigusaktid, mis keelavad üksikisikute ja VKEde hoiuseid kaasavate krediidiasutuste puhul tegevuse investeeringutega osapoolena ja kaubeldavate varade hoidmise, võib kooskõlas siseturu toimimisse panustamise eesmärgiga taotleda komisjonilt sellise krediidiasutuse vabastamist 3. peatüki („Teatavate kauplemistegevuste eraldamine”) sätete täitmisest, kelle suhtes kohaldatakse kõnealuse peatüki sätetega kooskõlas olevaid riiklikke õigusakte. See võimaldaks liikmesriikidel, kellega seoses ollakse seisukohal, et nad on juba rakendanud täiesti samaväärseid meetmeid, vältida olemasolevate, kehtivate sätete kulukat kohandamist kõnealuste sätetega. Tagamaks, et riiklike õigusaktide mõju ei sea ohtu siseturu eesmärki või toimimist, peavad riiklike õigusaktide eesmärgid olema samad, mis käesolevas ettepanekus kehtestatud eesmärgid, ning riiklik õigus-, järelevalve- ja jõustamiskord peab kindlustama, et krediidiasutus täidab käesoleva ettepanekuga kooskõlas olevaid õiguslikult siduvaid nõudeid. Käesolevas ettepanekus võetakse asjakohaselt arvesse kiiresti arenevaid finantsturge, finantssektori uuendusi ning liidu õigus- ja järelevalveraamistiku arengut. Selleks et tagada tulemuslik ja järjepidev järelevalve ning ühtsete eeskirjade väljaarendamine panganduses, on ettepaneku kohaselt tähtis roll Euroopa Pangandusjärelevalvel (EBA). Pädevad asutused konsulteerivad teatavate otsuste tegemisel EBAga, nagu on ette nähtud käesolevas ettepanekus, ning EBA valmistab ette regulatiivsete ja rakenduslike tehniliste standardite eelnõud ja esitab komisjonile aruandeid. See on eriti oluline artiklites 9, 10, 13 ja 21 kirjeldatud olukordade korral. 3.2. Proportsionaalsus Kooskõlas ELi toimimise lepingu artiklis 5 sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega ei või liidu meetme sisu ega vorm minna aluslepingute eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale. Kavandatud määrusega keelatakse liidu suurtel krediidiasutustel ja pangagruppidel tegeleda oma arvel kauplemise ja teatavate seonduvate tegevustega. Selliste konkreetsete eesmärkide saavutamisel nagu solveerimise lihtsustamine ning moraaliriski, huvide konfliktide ning kapitali ja vahendite väärpaigutamise vähendamine võib omandisuhete eraldamine olla struktuuri reformimise vahenditest kõige tulemuslikum. Oma arvel kauplemise keelamisest saadav võimalik kasu oleks eriti suur riskide maandamisel ning komplekssuse, seotuse ja huvide konfliktide vähendamisel. Pidades silmas raskusi, mis tulenevad oma arvel kauplemise ja muude sarnaste kauplemistegevuste, eelkõige turutegemise eristamise raskusest, toetab meetme proportsionaalsust keelatavate tegevuste kitsas määratlemine. Keelu mittekohaldamine väikeste pankade suhtes on põhjendatud, sest selle mõju nendele pankadele võib olla ebaproportsionaalne, juhul kui nad peaksid osast portfellidest loobuma. Kavandatud määruse kohaselt peab pädev asutus teatavad muud tegevused, nimelt turutegemise, väärtpaberistamisesse investeerimise ja selle sponsimine ning teatavate tuletisinstrumentidega kauplemise korrapäraselt läbi vaatama. On leitud, et nende tegevuste puhul on risk, et rikutakse keeldu ja tegeletakse oma arvel kauplemisega, suurim ning et nendega võivad kaasneda tuumikkrediidiasutuste ja liidu finantssüsteemi stabiilsust ohustavad riskid. Pädevale asutusele antakse õigus nõuda eraldamist. See õigus ei ole n-ö üldine abinõu, vaid pädev asutus võib ühtlustatud parameetritest lähtudes ise otsuse teha. Pädev asutus peab eraldamist nõudma ainult teatud olukorras – kui riskid ületavad ühtlustatud parameetrite abil kindlaks määratud taset. Sellist lähenemist peetakse proportsionaalseks, sest eraldamist nõutakse ainult teatavate tingimuste korral ning pärast seda, kui nende tegevuste mõju tuumikkrediidiasutuse riskiprofiilile ja käitumisele on põhjalikult uuritud. Kavandatud määrus on suunatud suurtele krediidiasutustele ja pangagruppidele. Kuna ettepaneku põhieesmärk on tegeleda süsteemsete jääkriskidega liidu finantssüsteemis, oleks ettepaneku meetmete laiendamine kõigile krediidiasutustele ebaproportsionaalne ja sellega võiksid kaasneda põhjendamatud kulud eelkõige väiksemate krediidiasutuste jaoks. Ette nähtud struktuurimeetmeid ei rakendata nende krediidiasutuste suhtes, kelle näitajad jäävad kavandatava määrusega ette nähtud künnistest allapoole. Liikmesriigid või pädevad asutused võivad aga otsustada rakendada samalaadseid meetmeid ka väiksemate krediidiasutuste suhtes. Kavandatud määruses austatakse põhiõigusi ja järgitakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga tunnustatud põhimõtteid, eelkõige õigust isikuandmete kaitsele, ettevõtlusvabadust ning õigust omandile, tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele, ja seda tuleb rakendada kooskõlas kõnealuste õiguste ja põhimõtetega. 3.3. Ettepaneku üksikasjalik selgitus Selles jaotises antakse lühike ülevaade määruse peamistest osadest. 3.3.1. Struktuurse eraldamise eesmärgid ja reguleerimisese Kavandatud määruse eesmärk on liidus finantsstabiilsuse tugevdamine suurte pankade struktuuri reformimise kaudu ja sellega täiendatakse seega liidu tasandil juba elluviidud finantssektori reguleerimise reforme. Artiklis 1 sätestatakse reformi aluseks olevad sihid ja eesmärgid. Artikliga 2 nähakse ette reguleerimisese, milleks on pankrotti minemiseks liiga suurte pankade struktuuri muutmise eeskirjade kehtestamine, sätestades oma arvel kauplemise keelu ja teatavate kauplemistegevuste võimaliku eraldamise. 3.3.2. Reguleerimisala Artiklis 3 märgitakse, et kavandatud määrust kohaldatakse nende pankade suhtes, kes vastavad teatavatele kriteeriumidele ja ületavad teatavaid künniseid. (1) Nõudeid kohaldatakse Euroopa pankade suhtes, kes on ülemaailmselt süsteemselt olulised. (2) Nõudeid kohaldatakse ka nende pankade suhtes, kellel on kolm aastat järjest a) varade koguväärtus suurem kui 30 miljardit eurot[15] ning b) kaubeldavate varade ja kohustuste kogumaht suurem kui 70 miljardit eurot või moodustab panga varade koguväärtusest 10 %. Artiklites 22 ja 23 täpsustatakse, kuidas kauplemistegevusi arvutada (seoses pädeva asutuse analüüsiga, mis võib tuua kaasa tegevuste eraldamise krediidiasutusest). Kuna pankade struktuuri reformimine keskendub pangandustegevusele, märgitakse artikli 23 lõikes 2, et finantskonglomeraatide puhul ei tule võtta arvesse kindlustusandjaid ja mittefinantsettevõtjaid. Kavandatavat määrust kohaldatakse liidu krediidiasutuste ja nende liidus tegutsevate emaettevõtjate, tütarettevõtjate ja filiaalide (ka kolmandates riikides) suhtes. Seda kohaldatakse ka kolmandates riikides asutatud pankade liidus tegutsevate filiaalide ja tütarettevõtjate suhtes. Selline lai territoriaalne kohaldamisala on põhjendatud, et tagada võrdsed võimalused ja vältida tegevuste üleviimist liidust väljapoole nõuetest kõrvalehoidmise eesmärgil. Liidu pankade välismaal tegutsevad tütarettevõtjad ja välismaiste pankade ELis tegutsevad filiaalid võib aga nõuete täitmisest vabastada, kui nende suhtes kohaldatakse samaväärseid eraldamist käsitlevaid eeskirju (artiklid 4 ja 27). Artikli 4 lõikes 2 on ette nähtud veel üks võimalik erand: järelevalveasutustele on antud õigus vabastada eraldamise nõude täitmisest selliste konsolideerimisgruppide välismaised tütarettevõtjad, kellel on autonoomne geograafiline detsentraliseeritud struktuur ja kes järgivad solveerimisel nn MPE-strateegiat (Multiple Point of Entry). Kui eraldamise nõuet kohaldatakse terves üleilmses konsolideerimisgrupis, olenemata geograafilisest asukohast, kõrvaldatakse võimalus, et pangad viivad teatavad tegevused liidust väljapoole ja hoiduvad niiviisi eraldamise nõude täitmisest kõrvale. Täiendades laia territoriaalset ulatust kolmandaid riike hõlmava samaväärsuskorraga, leevendatakse kolmandate riikide jurisdiktsioonide võimalikku muret seoses eksterritoriaalsusega. Nõudes, et välismaised pangad hoiavad oma tegevused liidus lahus, tagatakse ka võrdsed tingimused siseturul ja minimeeritakse seega kõlvatu konkurentsi risk. 3.3.3. Oma arvel kauplemise keelustamine (2. peatükk) Kavandatud määruse artikli 6 lõikes 1 sätestatakse, et krediidiasutus ja sama konsolideerimisgrupi üksused ei tohi tegeleda oma arvel finantsinstrumentide ja kaupadega kauplemisega. Konkreetse pangandustegevuse kohta on liidu tasandil vähe järjepidevaid andmeid, kuid kättesaadavad andmed viitavad sellele, et oma arvel kauplemise osatähtsus pankade bilansis on piiratud[16]. Samad andmed rõhutavad aga, et selline kauplemine oli oluline enne kriisi ja reguleeriva sekkumiseta ei saa välistada, et oma arvel kauplemine tulevikus uuesti suurenema ei hakka. Oma arvel kauplemist on raske määratleda ja turutegemisest eristada. Vastavalt artikli 5 lõikele 4, milles esitatakse oma arvel kauplemise kitsas määratlus, keelataks ära üksuste, osakondade, talituste või üksikute kauplejate tegevus, mis keskendub konkreetselt positsioonide võtmisele endale kasumi teenimiseks ja ei ole kuidagi seotud klientidega või üksuse riskide maandamisega. Artikli 6 lõikes 2 selgitatakse, et kui artiklite 3 ja 4 kohaselt kavandatava määruse reguleerimisalasse kuuluvatel krediidiasutustel on rahavoogude juhtimise eesmärgil rahaturuinstrumentide müümiseks ja ostmiseks eristruktuurid, keeld nende suhtes ei kehti. Keeld ei puuduta ka kauplemist liidu riigivõlakirjadega (artikli 6 lõike 2 punkt a), selleks et vältida võimalikke negatiivseid tagajärgi nendel olulistel turgudel. See erand peegeldab erandit, mis kehtestati riigivõlakirjadega kauplemisele seoses tegevuste hindamisega (artikli 8 lõige 2). Kuigi oma arvel kauplemise keeld võiks põhimõtteliselt laieneda kõikidele pankadele, tehakse ettepanek kohaldada seda üksnes artiklis 3 osutatud pankade suhtes. Selleks et vältida pankade keelust kõrvalehoidmist näiteks riskifondide omamise või neisse investeerimise kaudu, sätestatakse artikli 6 lõike 1 punktis b, et pangad, kelles suhtes kohaldatakse oma arvel kauplemise keeldu, ei tohi investeerida riskifondidesse – või oma arvel kauplemisega tegelevatesse või riskifonde sponsivatesse üksustesse – või omada riskifondide või kõnealuste üksuste osakuid (või nendega seotud sertifikaate/tuletisinstrumente). Finantsvõimenduseta ja kinniste fondide – peamiselt börsivälistesse ettevõtetesse investeerivad fondid, riskikapitalifondid ja sotsiaalse ettevõtluse fondid – suhtes kõnealust keeldu ei kohaldata, kuna nad toetavad reaalmajanduse rahastamist (artikli 6 lõige 3). Need krediidiasutused, keda need keelud puudutavad, saavad pangandus-/hoidmisteenuseid riskifondidele edasi pakkuda. 3.3.4. Teatavate kauplemistegevuste võimalik eraldamine (3. peatükk) Pangad tegelevad mitmesuguste muude kauplemis- ja investeerimispangandustegevustega, mis hõlmavad turutegemist, riskikapitalifondidele ja börsivälistesse ettevõtetesse investeerivatele fondidele laenude andmist, samuti riskantsesse väärtpaberistamisesse investeerimist ja selle sponsimist, tuletisinstrumentide müüki ja nendega kauplemist jms. Pangagruppidel lubatakse pädeva asutuse nõusoleku korral jätkata kõnealuste muude tegevustega tegelemist, kuid pädevale asutusele jääb kohustus kauplemistegevused läbi vaadata ja ta võib teatavate parameetrite ületamise korral mõned tegevuste alaliigid (turutegemine, riskantne väärtpaberistamine, komplekssed tuletisinstrumendid) eraldada (ja on teatavatel tingimustel kohustatud seda tegema). Eesmärk on vältida riski, et pangad hoiavad artiklis 6 sätestatud keelust kõrvale, tegeledes varjatud oma arvel kauplemisega, ja et lubatud kauplemistegevused muutuvad liiga olulisteks või on liiga suure finantsvõimendusega. Kavandatud määruse peamine põhimõte on see, et hoiuseid kaasavad pangagruppide üksused saavad nende tegevustega tegeleda üksnes seni, kuni pädev asutus ei otsusta, et nendega tuleb tegeleda eraldiseisvas kauplemisüksuses. 3.3.4.1. Eraldatavad tegevused Artiklis 8 esitatakse kauplemistegevuste lai määratlus – märgitakse, et tegemist on muude tegevustega kui näiteks hoiusekindlustuseks sobivate hoiuste kaasamine, laenuandmine, jaemakseteenused ja mitu muud tegevust. Artikli 8 lõikes 2 sätestatakse, et läbivaatamise kohustus ja eraldamise õigus ei kehti liidu riigivõlakirjade puhul. See erand on kooskõlas praeguse 0 %-lise riskikaaluga kapitalinõuete määruses ja direktiivis[17] (CRR ja CRD IV). Artikli 8 lõikes 3 märgitakse aga, et komisjon võib delegeeritud õigusaktidega laiendada erandit liiduvälistele riigivõlakirjadele, kui need vastavad teatavatele tingimustele. 3.3.4.2. Tegevuste läbivaatamise kohustus Kavandatud määrusega kohustatakse pädevat asutust vaatama kauplemistegevused läbi künniseid ületavate pankade puhul – eelkõige kolm tegevust, mis on kas oma arvel kauplemisele eriti lähedased ja mille puhul võib seega esineda varjatut oma arvel kauplemist (turutegemine) või millel oli finantskriisis tähtis osa (nt riskantsesse väärtpaberistamisesse investeerimine ja selle sponsimine ning tuletisinstrumentidega (v.a konkreetselt mõistliku riskijuhtimise eesmärgil lubatud tuletisinstrumendid) kauplemine). Pädevad asutused hindavad kõnealuseid tegevusi, lähtudes teatavatest parameetritest, mida kohandatakse järelevalvealaseid andmeid kasutades. Parameetrid näitavad suhtelist suurust, finantsvõimendust, komplekssust, kasumlikkust, seonduvat tururiski ja seotust (artikli 9 lõige 2). Tagamaks, et parameetreid mõõdetakse ja kohaldatakse ühtselt, tehakse artikli 9 lõikes 4 EBA-le ülesandeks komisjoni poolt vastu võetava siduva rakendusliku tehnilise standardi väljatöötamine. 3.3.4.3. Eraldamise õigus Artikli 10 lõikes 1 sätestatakse, et pädev asutus peab eraldamist nõudma juhul, kui panga kauplemistegevus (turutegemine, riskantsesse väärtpaberistamisesse investeerimine ja selle sponsimine, teatavate tuletisinstrumentidega kauplemine) ja seonduvad riskid ületavad teatavaid piirmääri ja vastavad teatavatele parameetritega seotud tingimustele. Kui pädev asutus on rahul sellega, kuidas pank tõestab, et kõnealused tegevused ei sea ohtu liidu finantsstabiilsust, võib ta kavandatud määruse eesmärke arvesse võttes eraldamist mitte nõuda. Artikli 10 lõikes 2 sätestatakse, et kui pädev asutus leiab, et teatav kauplemistegevus ohustab panga või liidu finantsstabiilsust, võib ta kavandatud määruse eesmärke arvestades nõuda asjaomase tegevuse eraldamist. Pädev asutus peaks enne artiklis 10 osutatud otsuste tegemist konsulteerima EBAga ja teavitama EBAt oma lõplikust otsusest. Artikli 10 lõikega 5 antakse komisjonile õigus võtta vastu delegeeritud õigusakt, milles täpsustatakse tase, mida parameetrid ei tohi ületada, ning eraldamise tingimused, sealhulgas nende parameetrite arv, mis peavad künnisest suuremad olema selleks, et eraldamist saaks kohaldada. Lisaks antakse komisjonile õigus kriteeriumide loetelust lähtuvalt täpsustada, millist liiki väärtpaberistamine ei ohusta finantsstabiilsust ja millega tuumikkrediidiasutus võib seega tegeleda. 3.3.4.4. Pankade riskide juhtimine (rahavoogude juhtimine) Artikli 11 lõikes 1 selgitatakse, et eraldamise korral võib hoiuseid kaasav pank endiselt oma riske juhtida. Kuna rahavoogude juhtimine võib aga tuua kaasa oma arvel kauplemise ja likviidsuse juhtimine hõlmab teatavate spekulatiivsete positsioonide võtmist, peaks see olema seotud teatavate kaitsemeetmetega. 3.3.4.5. Klientidele riskijuhtimisteenuste pakkumine Artiklis 12 täpsustatakse, et tuumikkrediidiasutus võib jätkuvalt müüa finants- ja pangandussektorivälistele klientidele teatavaid riskijuhtimistooteid (st tuletisinstrumendid). Tuletisinstrumentide müümine klientidele avab panga aga rohkematele riskidele, mis võib muuta tema solveerimise keerulisemaks, mistõttu kohaldatakse selle suhtes erinevas ulatuses kaitsemeetmeid ja kontrolli. Märgitakse, et kõnealuste riskidega tegelemiseks võib tuumikkrediidiasutus müüa oma finantssektorivälistele klientidele, kindlustusandjatele ja tööandjapensioni kogumisasutustele keskse vastaspoolega kliirimiseks kõlblikke intressi-, valuuta-, krediidi-, saastekvoodi- ja kaubatuletisinstrumente, kuid üksnes selleks, et maandada intressi-, valuuta-, krediidi-, kauba- ja saastekvoodiriske, ning juhul kui kaasnev positsioonirisk ei ületa teatavat taset. Teatavate tuletisinstrumentide tunnustamine julgustab panku veelgi tuletisinstrumente standardima ja on seega kooskõlas Euroopa turu infrastruktuuri määruse poliitikaeesmärkidega[18]. 3.3.4.6. Kauplemistegevuste eraldamise eeskirjad Kui pädevad asutused nõuavad eespool nimetatud tegevuste eraldamist ja need tegevused jäävad pangagrupi sisse, tuleks need viia üle eraldiseisvasse juriidilisse isikusse (kauplemisüksus). Selle juriidilise isiku õiguslikke, majanduslikke ning juhtimise ja tegevusega seotud sidemeid ülejäänud konsolideerimisgrupiga tuleks tulemusliku eraldamise tagamiseks piirata. Artikli 13 lõikes 3 sätestatakse, et eraldamise korral tuleb konsolideerimisgrupp korraldada ümber ühtlikeks funktsionaalseteks allkonsolideerimisgruppideks, mis koosnevad ühelt poolt tuumikkrediidiasutustest ja teiselt poolt kauplemisüksustest. Kavandatud määruse artikli 13 lõigetes 5–13 sätestatakse tingimused, mida kohaldatakse selleks, et tagada õiguslike ja majanduslike aspektide ning juhtimise ja tegevuste kindel eraldamine. Eraldamise järel peaks nimetatud artiklites kirjeldatud usaldatavusnõudeid kohaldama allkonsolideerimisgruppide suhtes individuaalselt või allkonsolideeritud alusel. Artikli 13 lõikes 11 sätestatakse kapitalinõuete määruse erandid, mis on seotud teatavatest nõuetest loobumisega eesmärgiga tagada, et usaldatavusnõudeid (omavahendid, likviidsus ja avalikustamine) kohaldatakse allkonsolideerimisgruppide suhtes allkonsolideeritud alusel. Konsolideerimisgrupid, keda loetakse vastastikusteks seltsideks, ühistuteks, hoiuasutusteks või muudeks samalaadseteks asutusteks, tegelevad riskantse kauplemistegevusega ning seetõttu kohaldatakse käesoleva määruse nõudeid ka nende suhtes. Nendel asutustel on aga väga eriline omandi- ja majandusstruktuur ning oluline roll kohaliku ja piirkondliku majanduse rahastamisel. Eraldamisega seotud teatavate nõuete kehtestamise tõttu võib olla vaja kõnealuste üksuste struktuuri põhjalikult muuta. Kui üksused peaksid oma identiteeti täielikult muutma, võib see olla kasuga võrreldes ebaproportsionaalne. Seega, kui pädev asutus leiab, et kauplemisüksuse kapitaliinstrumentide või hääleõiguste hoidmine on konsolideerimisgrupi toimimiseks hädavajalik ja et asjaomaste riskide asjakohaseks maandamiseks on võetud piisavaid meetmeid, võib ta otsustada, et tuumikkrediidiasutus, kes täidab määruse (EL) nr 575/2013 artikli 49 lõike 3 punktide a või b nõudeid, võib selliseid kapitaliinstrumente või hääleõigusi hoida. Tuumikkrediidiasutuse ja kauplemisüksuse majandusliku eraldamise oluline osa on ka riskide kontsentreerumise piirangud. Vastavad eeskirjad sätestatakse artiklites 14–17. Need eeskirjad käsitlevad suurte grupisiseste ja -väliste, üksikute ja koondunud riskide piirmääri. 3.3.4.7. Eraldamise kava Enne tegevuste reaalset eraldamist peavad asjaomased pangad esitama pädevatele asutustele eraldamiskava. Artikliga 18 nähakse ette, et pädev asutus peaks kava heaks kiitma ja et ta võib vajaduse korral nõuda kava muutmist või koostada ise eraldamiskava, kui asjaomane pank ei ole meetmeid võtnud. 3.3.4.8. Pädevate asutuste ja solveerimisasutuste vaheline koostöö BRRDga on ette nähtud, et solveerimisasutused võivad solveerimise kavandamise käigus nõuda, et pangad muudaksid oma struktuuri (nt õiguslikku või organisatsioonilist struktuuri), juhul kui solveerimisasutus usub, et see on tulemusliku solveerimise takistuste kõrvaldamiseks vajalik. Kuigi kavandatud määrusega täidetakse laiemaid eesmärke kui ainult solveerimine, on vajalik tagada, et asjaomased ametiasutused teevad omavahel koostööd. Artiklis 19 märgitakse sellega seoses, et kui pädev asutus otsustab eraldamist nõuda, peab ta teavitama sellest solveerimisasutusi (artikli 19 lõige 1) ja võtma arvesse kõiki solveeritavuse hindamisi, mille teostamine on solveerimisasutustel pooleli või mille nad on juba varem teostanud vastavalt BRRD artiklitele 13 ja 13a. Solveerimisasutus peab solveeritavuse hindamisel võtma arvesse aga pädeva asutuse eraldamisotsust käsitlevat teadet. 3.3.4.9. Kauplemisüksusele keelatud tegevused Artiklis 20 sätestatakse, et kauplemisüksus ei või teatavate tegevustega tegeleda. Nende tegevuste hulka kuuluvad hoiuste tagamise skeemide raames kaitstavate hoiuste kaasamine ja jaemakseteenuste pakkumine, mis on määratletud makseteenuste direktiivis[19]. 3.3.4.10. Erand Kuigi kavandatud määruses kehtestatakse siseturul pankade struktuuri reformimise sihtide, eesmärkide ja vahendite ühtsed eeskirjad, nähakse artikliga 21 ette võimalus teha 3. peatükis sätestatud eraldamise nõuetest erand selliste krediidiasutuste suhtes, kelle suhtes kohaldatakse riiklikke õigusakte, mille toime on määruse 3. peatüki toimega samaväärne. Komisjon teeb erandi asjaomase liikmesriigi taotlusel pärast seda, kui liikmesriik on saanud positiivse arvamuse sellelt pädevalt asutuselt, kes vastutab erandi taotlusega hõlmatud pankade järelevalve eest. Selleks et erandit oleks võimalik teha, peavad riiklikud esmased õigusaktid olema vastu võetud enne 2014. aasta 29. jaanuari ja vastama artikli 21 lõikes 1 sätestatud kriteeriumidele. See tähendab, et riiklike õigusaktide eesmärk, reguleerimisala ning hoiuseid kaasava üksuse õiguslikku, majanduslikku ja juhtimisega seotud eraldamist käsitlevad sätted peavad olemas kavandatud määruses sätestatuga sarnased. 3.3.5. Nõuete järgimine: üksused ja pädevad asutused (5. peatükk) Suurem osa artikliga 3 hõlmatud pankadest tegutseb mitmes riigis nii filiaalide kui ka tütarettevõtjate kaudu. Nende üle teevad järelevalvet mitu erinevat asutust nii koduriigis (emaettevõtja ja tütarettevõtjad eri liikmesriikides) kui ka asukohariigis (filiaalid). Selleks et tagada tulemuslik ja tõhus struktuurireformi elluviimine konsolideerimisgrupi tasandil, antakse artikliga 26 struktuurse eraldamise kohta lõpliku otsuse tegemise õigus konsolideerimisgrupi eest vastutavale juhtivale järelevalveasutusele. Selline lähenemisviis valiti ka mõnes riiklikus reformiettepanekus. Juhtiv järelevalveasutus peaks enne mis tahes otsuse tegemist konsulteerima konsolideerimisgrupi oluliste tütarettevõtjate asukohariigi järelevalveasutusega. 3.3.6. Suhted kolmandate riikidega (6. peatükk) Artiklis 27 nähakse ette selliste delegeeritud õigusaktide vastuvõtmine, millega tunnustatakse teatavate tingimuste täitmise korral kolmandate riikide struktuurireformide samaväärsust. 3.3.7. Halduskaristused ja -meetmed (7. peatükk) 7. peatükk kajastab finantsteenuste sektori praegust karistuste ja meetmetega seotud horisontaalset poliitikat. Selles määratakse kindlaks ühine lähenemisviis kavandatava määruse põhilistele rikkumistele ja sätestatakse halduskaristused ja -meetmed, mida pädevad asutused peaksid saama põhiliste rikkumiste korral rakendada. 3.3.8. Aruandlus ja läbivaatamine (8. peatükk) Käesoleva ettepaneku vastuvõtmine tooks kaasa esimese struktuurse eraldamise eeskirjade kogumi, mida kohaldataks liidu tasandil pankade suhtes. Seetõttu on oluline hinnata, kas eespool kirjeldatud eeskirjad on osutunud tulemuslikuks ja tõhusaks struktuurireformi sihtide ja eesmärkide saavutamise viisiks. Viimases peatükis antakse sellel põhjusel ülevaade mitmest valdkonnast, mille raamistiku kavatseb komisjon läbi vaadata nii üldisest kui ka kitsamast vaatenurgast (artikkel 34). Läbivaatamistel keskendutakse näiteks piirmäärade kohaldamisele, artiklis 6 ette nähtud keelu kohaldamisele ja tulemuslikkusele, läbivaadatavate tegevuste ulatusele ning parameetrite sobivusele ja kohaldamisele. 3.3.9. Ajakava Järgnevalt on esitatud käesoleva ettepaneku põhisätete vastuvõtmise ja rakendamisega seotud peamised kuupäevad, eeldusel et Euroopa Parlament ja nõukogu võtavad määruse lõpliku teksti vastu hiljemalt 2015. aasta juunis: · komisjon võtab põhisätete rakendamiseks vajalikud delegeeritud õigusaktid vastu hiljemalt 1. jaanuaril 2016; · määrusega hõlmatud ja nõuete täitmisest vabastatud pankade loetelu avaldatakse 1. juulil 2016 ja seejärel kord aastas; · oma arvel kauplemise keeld jõustub 1. jaanuaril 2017; · kauplemistegevuste eraldamist krediidiasutustest käsitlevad sätted jõustuvad 1. juulil 2018. 4. Mõju eelarvele Ettepaneku finantsmõju ja mõju eelarvele on esitatud ettepanekule lisatud finantsselgituses. 2014/0020 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS ELi krediidiasutuste vastupanuvõimet parandavate struktuurimeetmete kohta (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 114, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[20], võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust[21], pärast konsulteerimist Euroopa andmekaitseinspektoriga[22], toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning arvestades järgmist: (1) Liidu finantssüsteemi kuulub rohkem kui 8000 erineva suurusega, organisatsioonistruktuuriga ja ärimudeliga panka, millest vähesed tegutsevad kõiki tegevusi hõlmavate suurte pangagruppidena. Kõnealused grupid koosnevad komplekssest juriidiliste isikute ja grupisiseste suhete võrgustikust. Nad on omavahel väga tihedalt seotud pankadevahelise laenuvõtmise ja -andmise ning tuletisinstrumentide turgude kaudu. Kõnealuste suurte pankade võimaliku maksejõuetuse mõju võib olla väga laialdane ja oluline. (2) Finantskriis on toonud esile liidu pankade omavahelise seotuse ja sellest tuleneva ohu finantssüsteemile. Selle tulemusel on solveerimine olnud seni keeruline, hõlmanud maksevõimetute üksuste asemel pangagruppe tervikuna ja tuginenud märkimisväärselt avaliku sektori toetusele. (3) Alates finantskriisi algusest on liit ja liikmesriigid tegelenud pankade reguleerimise ja järelevalve põhjaliku läbivaatamisega, sealhulgas astunud esimesi samme pangandusliidu loomise suunas. Võttes arvesse finantskriisi ulatust ja vajadust tagada kõikide pankade solveeritavus, oli vaja hinnata, kas kõige suuremate ja komplekssemate pankade maksejõuetuse tõenäosuse ja mõju vähendamiseks tuleb võtta täiendavaid meetmeid. Selleks loodi kõrgetasemeline eksperdirühm, mille juhiks sai Erkki Liikanen. Kõrgetasemeline eksperdirühm soovitas muuta kõige suurematele ja komplekssematele pankadele kohustuslikuks oma arvel kauplemise ja muu suure riskiga kauplemistegevuse eraldamise ning nende tegevuste koondamise eraldiseisvasse pangagrupisisesesse juriidilisse isikusse. (4) Käimasolevad pangandussektori regulatiivsed reformid aitavad märkimisväärselt suurendada nii üksikute pankade kui ka kogu pangandussektori vastupanuvõimet. Piiratud hulk suurimaid ja komplekssemaid liidu pangagruppe on jätkuvalt siiski pankrotti minemiseks ja päästmiseks liiga suured ning juhtimiseks, järelevalve teostamiseks ja solveerimiseks liiga komplekssed. Seepärast on struktuurireform oluline täiendus muudele regulatiivsetele algatustele ja meetmetele, kuna see aitab otseselt piirata grupisisest keerukust, grupisiseseid toetusi ja ülemääraste riskide võtmise stiimuleid. Mitmed liikmesriigid on võtnud või kavatsevad võtta meetmeid struktuurireformi läbiviimiseks oma pangandussüsteemis. (5) Euroopa Parlament kutsus 3. juulil 2013 komisjoni üles töötama välja põhimõtetel põhinevat lähenemisviisi Euroopa pangandussektori struktuurireformiks. (6) Käesoleva määruse õiguslik alus on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 114 lõige 1, mis võimaldab võtta riiklike normide ühtlustamise meetmeid, mille eesmärk on siseturu rajamine ja selle tõhus toimimine. (7) Ebaühtsed riiklikud õigusaktid, mis ei järgi samu poliitikaeesmärke viisil, mis on kooskõlas ja samaväärne käesolevas määruses kavandatud mehhanismidega, võivad negatiivselt mõjutada turuosaliste otsuseid kapitali liikumise kohta, kuna erinevad ja ebaühtsed eeskirjad ja tavad võivad märkimisväärselt suurendada piiriüleselt tegutsevate krediidiasutuste tegevuskulusid ning seeläbi tuua kaasa ressursside ja kapitali ebatõhusama paigutamise võrreldes olukorraga, kus kapitali liikumise suhtes kohaldatakse sarnaseid ja ühtseid eeskirju. Samal põhjusel mõjutaksid erinevad ja ebaühtsed eeskirjad ka turuosaliste otsuseid seoses sellega, kus ja kuidas piiriüleseid finantsteenuseid pakkuda. Erinevad ja ebaühtsed eeskirjad võivad ka tahtmatult soodustada geograafilist arbitraaži. Kapitali liikumine ja piiriüleste teenuste osutamine on liidu siseturu nõuetekohase toimimise põhielemendid. Ilma kogu liitu hõlmava lähenemisviisita on krediidiasutused sunnitud kohandama oma struktuuri ja tegevust lähtuvalt riigipiiridest, mis muudaks nad veelgi komplekssemaks ja suurendaks siseturu killustatust. (8) Samuti pärsivad ebaühtsed riiklikud õigusaktid kogu siseturul kohaldatavate ühtsete eeskirjade loomisel tehtavaid jõupingutusi. Sellised suundumused piiraksid ka ühtse järelevalvemehhanismi[23] tulemuslikkust, kuna Euroopa Keskpank peaks enda järelevalve all olevate krediidiasutuste suhtes kohaldama erinevaid ja ebaühtseid õigusakte, mis suurendaks järelevalve kulusid ja muudaks selle keerulisemaks. Ebaühtsed õigusaktid muudaksid ka keerulisemaks ja kulukamaks piiriüleste krediidiasutuste juhtimise, eelkõige seoses erinevate ja ebaühtsete eeskirjade järgimisega. Samuti tuleks ühtse solveerimismehhanismi[24] raames solveerida krediidiasutusi, kelle suhtes võidakse seoses organisatsiooni- ja toimimisstruktuuriga kohaldada erinevaid riiklikke nõudeid. (9) Ühtlustamine liidu tasandil saaks tagada, et liidu pangagruppe, millest paljud tegutsevad mitmes liikmesriigis, reguleerib ühine struktuurinõuete raamistik, ning hoida seeläbi ära konkurentsimoonutusi, vähendada õiguslikku keerukust, vältida nõuete täitmisega seotud põhjendamatuid kulusid piiriülese tegevuse puhul, edendada liidu turu suuremat lõimumist ja aidata kõrvaldada õigusliku arbitraaži võimalusi. (10) Kooskõlas eesmärgiga edendada siseturu toimimist peaks olema võimalik teha krediidiasutusele erand teatava kauplemistegevuse eraldamist käsitlevatest sätetest, kui liikmesriik on enne 29. jaanuari 2014 vastu võtnud riiklikud esmased õigusaktid (sealhulgas seejärel vastu võetud teisesed õigusaktid), millega keelatakse krediidiasutustel, kes kaasavad üksikisikutelt ning väikestelt ja keskmise suurusega ettevõtjatelt (VKEd) hoiuseid, tegeleda investeeringutega osapoolena või hoida kaubeldavaid varasid. Seepärast peaks liikmesriikidel olema õigus taotleda komisjonilt erandi tegemist teatava kauplemistegevuse eraldamist käsitlevatest sätetest krediidiasutuse puhul, kelle suhtes kohaldatakse kõnealuste sätetega kooskõlas olevaid riiklikke õigusakte. Sellest tulenevalt ei peaks liikmesriigid, kes juba kohaldavad esmaseid õigusakte, mille mõju on samaväärne ja kooskõlas käesoleva määrusega, kehtivaid tõhusaid sätteid vastavusse viima. Tagamaks, et kõnealuste riiklike õigusaktide ja hilisemate rakendusmeetmete mõju ei seaks ohtu siseturu eesmärki ega toimimist, peab kõnealuste riiklike õigusaktide ning nendega seotud järelevalve- ja jõustamiskorra eesmärk tagama, et üksikisikutelt ja VKEdelt kõlblikke hoiuseid kaasavad krediidiasutused täidavad õiguslikult siduvaid nõudeid, mis on samaväärsed ja kooskõlas käesoleva määruse sätetega. Sellise krediidiasutuse üle järelevalvet teostav pädev asutus, kelle suhtes kohaldatakse asjaomaseid riiklikke õigusakte, peaks vastutama eranditaotlusele lisatava arvamuse esitamise eest. (11) Vastavalt nõukogu määruse (EL) nr 1024/2013[25] artikli 4 lõike 1 punktile i on EKP-le antud ülesanne teostada järelevalvet seoses struktuursete muudatustega, mida krediidiasutused peavad tegema, et vältida finantsstressi või raskustesse sattumist, kui sellise järelevalve teostamine on liidu õiguses pädevate asutuste jaoks selgesõnaliselt ettenähtud. (12) Käesoleva määrusega kavatsetakse piirata ülemääraste riskide võtmist ja bilansimahu kiiret kasvu, hõlbustada solveerimist ja seiret, vähendada huvide konflikte ja konkurentsimoonutusi ning hoida ära kapitali väärpaigutamist. Samuti soovitakse sellega hoida ära, et avaliku sektori turvaabinõusid väärivate tegevustega tegelevad krediidiasutused ja investeerimisühingud saaksid muust tegevusest tulenevat kahju. Seepärast peaksid asjakohased eeskirjad aitama pankadel keskenduda taas oma põhirollile, milleks on reaalmajanduse suhtepõhine teenindamine, ja hoidma ära, et panga kapitali kasutatakse ülemääraselt kauplemiseks mittefinantssektorile laenuandmise arvel. (13) Käesolevat määrust kohaldatakse ainult krediidiasutuste ja konsolideerimisgruppide suhtes, kelle kauplemistegevus vastab käesolevas määruses sätestatud künnistele. See on kooskõlas lähenemisviisiga, mille kohaselt keskendutakse konkreetselt vaid suurimatele ja keerukaima struktuuriga krediidiasutustele ja konsolideerimisgruppidele, mis hoolimata muudest õigusaktidest on jäänud pankrotti minemiseks ja päästmiseks liiga suureks ning juhtimiseks, järelevalve teostamiseks ja solveerimiseks liiga kompleksseks. Käesoleva määruse sätteid tuleks seega kohaldada üksnes nende liidus tegutsevate krediidiasutuste ja konsolideerimisgruppide suhtes, keda peetakse globaalselt süsteemselt oluliseks või kelle kauplemistegevus või absoluutsuurus ületab teatavaid suhtelisi ja absoluutseid raamatupidamislikke künniseid. Liikmesriigid või pädevad asutused võivad otsustada kehtestada samalaadsed meetmed ka väiksemate krediidiasutuste suhtes. (14) Konkurentsimoonutuste ja kõrvalehoidumise vältimiseks peaks käesoleva määruse territoriaalne kohaldamisala olema lai. Kui käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvate ELis tegutsevate emaettevõtjate kolmandates riikides asutatud tütarettevõtjate või kolmandates riikides asutatud krediidiasutuste ELis tegutsevate filiaalide suhtes kohaldatakse meetmeid, millel on komisjoni arvates käesoleva määruse sätetega samaväärne mõju, tuleks nende suhtes kohaldada erandit. Samuti peaks pädevatel asutustel olema võimalus teha erand selliste konsolideerimisgruppide kolmandates riikides asutatud tütarettevõtjate suhtes, kellel on ELis tegutsev emaettevõtja, kui kõnealused tütarettevõtjad on autonoomsed ja kui nende maksejõuetusel oleks konsolideerimisgrupile kui tervikule piiratud mõju. (15) Samasse konsolideerimisgruppi kuuluvatel krediidiasutustel ja üksustel peaks olema keelatud osta ja müüa finantsinstrumente ja kaupu oma arvel, kuna selle tegevuse lisandväärtus avalikule hüvele on piiratud või puudub üldse ning see tegevus on olemuslikult riskantne. (16) Keeruline on eristada oma arvel kauplemist turutegemisest. Selle probleemi lahendamiseks tuleks oma arvel kauplemise keeldu kohaldada üksnes oma arvel kauplemiseks konkreetselt ettenähtud osakondade, üksuste, talituste ja üksikkauplejate suhtes. Pankadel ei tohiks olla võimalust hoiduda kõrvale kõnealusest keelust, kasutades pangandussektoriväliseid üksusi, kes tegelevad oma arvel kauplemisega, või investeerides nendesse. (17) Tagamaks, et üksused, kelle suhtes kohaldatakse oma arvel kauplemise keeldu, saaksid jätkuvalt aidata kaasa majanduse rahastamisele, tuleks neil lubada investeerida teatavasse piiratud loetellu kuuluvatesse fondidesse. Kõnealune ammendav loetelu peaks hõlmama kinniseid ja finantsvõimenduseta alternatiivseid investeerimisfonde, Euroopa riskikapitalifonde, Euroopa sotsiaalettevõtlusfonde ja Euroopa pikaajalisi investeerimisfonde. Tagamaks, et kõnealused fondid ei ohusta nendesse investeerinud krediidiasutuste elujõulisust ja rahanduslikku usaldusväärsust, on esmatähtis, et kinniseid ja finantsvõimenduseta alternatiivseid investeerimisfonde, millesse krediidiasutused saavad jätkuvalt investeerida, valitsevad fondivalitsejad, kes on saanud tegevusloa ja kelle üle teostatakse järelevalvet Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/61/EL[26] asjaomaste sätete kohaselt, ning et kõnealused alternatiivsed investeerimisfondid on asutatud liidus või, kui need ei ole asutatud liidus, turustatakse neid liidus vastavalt kõnealuse direktiivi eeskirjadele. (18) Üksustel, kelle suhtes kohaldatakse oma arvel kauplemise keeldu, peaks olema lubatud kasutada omakapitali, et teha investeeringuid rahavoogude juhtimise raames. Rahavoogude juhtimise eesmärk peaks olema omakapitali väärtuse säilitamine, hajutades samas krediidiriski paljude vastaspoolte vahel ja maksimeerides omakapitali likviidsust. Rahavoogude juhtimisel ei tohiks üksused, kelle suhtes kohaldatakse oma arvel kauplemise keeldu, järgida eesmärki saavutada rahaturu intressimääradest suurem tootlus, kasutades võrdlusalusena kõrgekvaliteediliste kolmekuuliste riigivõlakirjade tootlust. (19) Rahaga samaväärsed varad on instrumendid, millega tavapäraselt kaubeldakse rahaturul, nt riigivõlakirjad ja kohalike omavalitsuste võlakirjad, hoiusesertifikaadid, kommertsväärtpaberid, pangaaktseptid, lühikese tähtajaga võlaväärtpaberid ning reguleeritud rahaturufondide osakud või aktsiad. Lühikeseks müügi keelamiseks peaks ette nägema, et enne rahaga samaväärsete varade müüki peaks krediidiasutus kõnealuseid varasid hoidma. (20) Tasustamispoliitika, mis soodustab ülemääraste riskide võtmist, võib kahjustada pankade usaldusväärset ja tõhusat riskijuhtimist. Täiendades selles valdkonnas kehtivaid asjaomaseid liidu õigusakte, peaksid tasustamist käsitlevad sätted aitama hoida ära oma arvel kauplemise keelust kõrvalehoidumist. Samuti peaks see piirama tuumikkrediidiasutuste mis tahes järelejäänud või varjatud oma arvel kauplemist usaldusväärse riskijuhtimise raames. (21) Selliste üksuste juhtorgan, kelle suhtes kohaldatakse oma arvel kauplemise keeldu, peaks tagama kõneluse keelu järgimise. (22) Lisaks oma arvel kauplemisele tegelevad suured krediidiasutused paljude muude kauplemistegevustega, nt turutegemine, emiteerimine, riskantsete väärtpaberistamistega seotud investeerimine ja sponsimine ning keeruliste tuletistehingute struktureerimine, korraldamine või täitmine. Kõnealused kauplemistegevused on sageli seotud klientide tegevusega, kuid võivad sellest hoolimata tekitada probleeme. Võttes arvesse, et need tegevused võivad siiski olla oma olemuselt kasulikud, ei tohiks neid otseselt keelustada. Selle asemel peaks pädev astutus teostama nende tegevuste järelhindamist ja vajaduse korral nõudma nende eraldamist konsolideerimisgrupi muust tegevusest. (23) Kui pädev asutus jõuab kauplemistegevuse hindamisel järeldusele, et see ületab teatavaid suhtelise suuruse, finantsvõimenduse, keerukuse, kasumlikkuse, asjaomase tururiski ja omavahelise seotuse parameetreid, peaks ta nõudma selle tegevuse eraldamist tuumikkrediidiasutusest, välja arvatud juhul, kui tuumikkrediidiasutus suudab pädevale asutusele teda rahuldavalt tõendada, ei kõnealune kauplemistegevus ei ohusta tuumikkrediidiasutuse finantsstabiilsust või liidu finantssüsteemi tervikuna, võttes arvesse käesolevas määruses sätestatud eesmärke. (24) Eelkõige on probleeme seoses turutegemisega. Panga solveeritavust võivad takistada suurte pangagruppide kauplemistegevus ja olemasolevad riskipositsioonid, kuna üksikuid kauplemispositsioone käsitletakse solveerimisprotsessis ühte moodi, olenemata sellest, kas need tulenevad klienditegevusega seotud turutegemisest või spekuleerimisest. Lisaks on turutegijad seotud muude suurte pangagruppidega. Turutegijad võivad olla avatud märkimisväärsele vastaspooleriskile ning konkreetne turutegemine võib erineda sõltuvalt eri finantsinstrumentidest ja turumudelitest. Seepärast peaks pädev asutus hindamise käigus pöörama sellele tegevusele erilist tähelepanu. (25) Teatavad väärtpaberistamisega seotud tegevused on võimaldanud krediidiasutustel kiiresti suurendada riskipositsioone, kontsentreerida riske suure finantsvõimendusega sektoris, suurendada finantsvahendajate tuginemist omavahelistele lühiajalistele võlgadele ja märkimisväärselt suurendada finantsvahendajate omavahelist seotust. Kui väärtpaberistamine ei täida teatavaid miinimumkriteeriume, mille kohaselt saaks seda pidada kõrgekvaliteediliseks, kaasneb krediidiasutusele jätkuvalt märkimisväärne likviidsusrisk. Riskantsetesse väärtpaberistatud toodetesse investeerimine võib ka suurendada finantseerimisasutuste omavahelist seotust, mis takistab korrapärast ja kiiret solveerimist. Seepärast peaks pädev asutus pöörama hindamise käigus sellele tegevusele erilist tähelepanu. (26) Selleks et tagada tõhus õiguslik, majanduslik, juhtimisalane ja operatsiooniline eraldamine, peaksid tuumikkrediidiasutused ja kauplemisüksused täitma kapitali-, likviidsus- ja riskikontsentratsiooni eeskirju funktsionaalse allgrupi tasandil. Neil peaks olema tugev sõltumatu juhtimisstruktuur ja eraldi juhtorganid. (27) Vastastikuste seltside, ühistute, hoiuasutuste või samalaadsete krediidiasutuste ja investeerimisühingutena tegutsevatel konsolideerimisgruppidel on eripärane omandi- ja majandusstruktuur. Eraldamisega seotud teatavate nõuete kehtestamise tõttu võib olla vaja kõnealuste üksuste struktuuri põhjalikult muuta, millega kaasnev kulu ei oleks saadava kasuga proportsionaalne. Sel määral, mil kõnealused konsolideerimisgrupid kuuluvad käesoleva määruse reguleerimisalasse, võib pädev asutus otsustada lubada tuumikkrediidiasutusel, kes täidab määruse (EL) nr 575/2013 artikli 49 lõike 3 punkti a või b nõudeid, hoida kauplemisüksuse kapitaliinstrumente või hääleõigusi, kui pädev asutus leiab, et selliste kapitaliinstrumentide või hääleõiguste hoidmine on konsolideerimisgrupi toimimiseks hädavajalik ja et tuumikkrediidiasutus on võtnud asjaomaste riskide asjakohaseks maandamiseks piisavaid meetmeid. (28) Riskide kontsentreerumise piirmäärade eesmärk on kaitsta krediidiasutusi kahju eest, mis võib tuleneda ülemäärasest keskendumisest ühele kliendile või omavahel seotud klientide rühmale. Kõnealuste piirmäärade kohaldamine krediidiasutuse või konsolideerimisgrupi eri osade ning tuumikkrediidiasutuse ja kauplemistegevusega tegelevate väliste üksuste suhtes on käesoleva määruse lahutamatu osa. Sõltumata individuaalsetest riskipiirmääradest võib üldine riskide kontsentreerumine olla siiski märkimisväärne. Seepärast tuleks individuaalseid piirmäärasid täiendada riskide kontsentreerumise koondpiirmääraga. Selleks et piirata avaliku sektori turvaabinõude kohaldamist eraldatavatele tegevustele ning selgelt eristada kauplemisüksuse ja tuumikkrediidiasutuse tegevusi, tuleks kauplemisüksustel keeleta hoiuste tagamiseks kõlblikke hoiuste kaasamine. Selline keeld ei tohiks takistada otseselt kauplemistegevusega seotud tagatiste vahetamist. Täiendava krediidiallika kaotamise vältimiseks peaks kauplemisüksustel olema siiski lubatud anda laenu kõigile klientidele. Kuigi kauplemisüksusel võib olla vaja osutada pankadevahelisi makse-, kliirimis- ja arveldusteenuseid, ei tohiks ta osutada jaemakseteenuseid. (29) Eraldamisest sõltumata peaks tuumikkrediidiasutus jätkuvalt suutma juhtida oma riske. Seepärast peaks teatav kauplemistegevus olema lubatud sel määral, mil see on vajalik tuumikkrediidiasutuse kapitali, likviidsuse ja rahastamise usaldusväärseks juhtimiseks ning ei ohusta tema finantsstabiilsust. Samuti peaks tuumikkrediidiasutusel olema võimalik osutada oma klientidele teatavaid vajalikke riskijuhtimisteenuseid. Samas ei tohiks see tekitada tuumikkrediidiasutusele ülemääraseid riske ega ohustada tema finantsstabiilsust. Oma riski usaldusväärseks juhtimiseks ja klientidele riskijuhtimisteenuste osutamiseks aktsepteeritav riskimaandamine võib, kuid ei pea kvalifitseeruma riskimaandamisinstrumentide arvestusena rahvusvaheliste finantsaruandlusstandardite kohaselt. (30) Selleks et suurendada käesoleva määruse kohase otsustamismenetluse tulemuslikkust ja tagada võimalikult suur kooskõla käesoleva määruse, nõukogu määruse (EL) nr 1024/2013, [BRRD] direktiivi ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2013/36/EL[27] ette nähtud meetmete vahel, peaksid pädevad asutused ja asjaomased solveerimisasutused tegema tihedat koostööd kõigil asjaoludel ning neil peaksid asjakohaste liidu õigusaktidega olema antud kõik õigused. Koostöökohustus peaks hõlmama kõiki menetluse etappe kuni pädeva asutuse lõpliku otsuseni kehtestada struktuurimeetmed. (31) Eraldamisel on märkimisväärne mõju pangagruppide õigus-, organisatsiooni- ja toimimisstruktuurile. Selleks et tagada eraldamise tulemuslik ja tõhus rakendamine ning vältida konsolideerimisgruppide geograafilist eraldamist, peaks eraldamisotsused grupi tasandil tegema konsolideeritud järelevalvet teostav asutus, konsulteerides vajaduse korral pangagrupi oluliste tütarettevõtjate pädevate asutustega. (32) Läbipaistvuse ja õiguskindluse edendamiseks kõigi turuosaliste huvides peaks Euroopa Pangandusjärelevalve (EBA) avaldama oma veebisaidil loetelu krediidiasutustest ja konsolideerimisgruppidest, kelle suhtes kohaldatakse nõudeid seoses oma arvel kauplemise keeluga ja teatava kauplemistegevuse eraldamisega, ning hoidma seda loetelu ajakohastatuna. (33) Sel määral, mil usaldatavusnõuete täitmise järelevalvega ja käesoleva määruse kohaldamisega seotud teabe avalikustamine hõlmab isikuandmete töötlemist, peaksid sellised andmed olema täielikult kaitstud liidu õigusraamistikuga. Eelkõige peaks pädev asutus säilitama isikuandmeid ainult nii kaua, kui see on kohaldatavate andmekaitse eeskirjade kohaselt vajalik[28]. (34) Eraldamine hõlmab asjaomaste pangagruppide õigus-, organisatsiooni- ja toimimisstruktuuri muudatusi, millega kaasnevad kulud. Selleks et piirata ohtu, et kulud kantakse üle klientidele, ja anda krediidiasutustele piisavalt aega eraldamisotsuste nõuetekohaseks täitmiseks, ei tuleks eraldamist kohaldada viivitamata pärast käesoleva määruse jõustumist, vaid alates [väljaannete talitus, palun märkida kuupäev: 18 kuud pärast käesoleva määruse avaldamist]. (35) Tulenevalt suurte, komplekssete ja omavahel seotud krediidiasutuste suhtes kehtestatud struktuurimuudatustest peaksid käesolevas määruses kindlaks määratud erinevad üksused tavalise tegevuse või äritegevuse raames professionaalsetel alustel kõiki või osa investeerimisteenuseid osutama või investeerimistegevusi teostama kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/39/EÜ[29] sätetega. Kui direktiivi 2004/39/EÜ kohaste piirangutega võrreldes nähakse käesoleva määrusega kõnealustele üksustele investeerimisteenuste osutamiseks ette täiendavad piirangud, peaksid käesoleva määruse sätted olema ülimuslikud. Kõnealuste investeerimisteenuste või -tegevuste jaoks tuleb eelnevalt saada tegevusluba direktiivi 2004/39/EÜ sätete kohaselt, välja arvatud krediidiasutuste puhul, kellele antakse tegevusluba direktiivi 2013/36/EL kohaselt. (36) Komisjon peaks tegema koostööd kolmandate riikide ametiasutustega vastastikku toetavate lahenduste väljatöötamiseks, et tagada kooskõla käesoleva määruse sätete ja kolmandate riikide kehtestatud nõuete vahel. Selleks peaks komisjonil olema võimalik kindlaks määrata, et kolmanda riigi õigusraamistik on samaväärne käesoleva määrusega, sealhulgas seoses kolmanda riigi õigus-, järelevalve- ja jõustamiskorraga. (37) Tagamaks, et üksused, kelle suhtes kohaldatakse käesolevat määrust, vastavad käesoleva määruse nõuetele ning et neid koheldakse sarnaselt kogu liidus, tuleks ette näha halduskaristused ja -meetmed, mis on tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. Seepärast peaksid käesoleva määruse kohaselt kehtestatud halduskaristused ja -meetmed vastama teatavatele olulistele nõuetele seoses adressaatide, karistuse või meetme kohaldamisel arvessevõetavate kriteeriumide, karistuste ja meetmete avaldamise, karistuste määramise peamiste volituste ja rahaliste halduskaristuste tasemetega. (38) Käesolevas määruses sätestatud nõuete täpsustamiseks tuleks komisjonile anda õigus võtta ELi toimimise lepingu artikli 290 kohaselt vastu õigusakte seoses järgmiste vähemoluliste elementidega: selliste riigivõlakirjaliikide loetelu laiendamine, mille suhtes ei peaks kohaldama artikli 6 kohast keeldu ja mille puhul pädevad asutused ei pea teostama läbivaatamist ega kaaluma eraldamist; selliste asjakohaste piirmäärade ja tingimuste kehtestamine, mille alusel pädev asutus hindab, kas teatav kauplemistegevus tuleb eraldada; selliste instrumentide loetelu laiendamine, mida lubatakse kasutada krediidiasutuse oma riski juhtimiseks; selliste instrumentide loetelu laiendamine, millega krediidiasutus võib klientide riskide juhtimiseks tehinguid teha; sellise piirmäära arvutamine, millest rohkem ei tohi tuletisinstrumente müüa ega tuumikkrediidiasutuse bilansis kajastada; riskide kontsentreerumine ja krediidiriski maandamise tehnikate tunnustamise määr; „kauplemistegevuse” määratluse selliste komponentide muutmine, millega kehtestatakse käesoleva määruse II ja III peatüki kohaldamise tingimused; selliste väärtpaberistamise liikide kindlaksmääramine, mis ei ohusta tuumikkrediidiasutuse finantsstabiilsust ega liidu finantssüsteemi; kriteeriumid kolmanda riigi õigus- ja järelevalveraamistiku samaväärsuse hindamiseks. Eriti oluline on, et komisjon viib ettevalmistava töö käigus läbi asjakohaseid konsultatsioone, sealhulgas ekspertide tasandil. Delegeeritud õigusaktide ettevalmistamisel ja koostamisel peaks komisjon tagama asjakohaste dokumentide sama- ja õigeaegse ning asjakohase edastamise Euroopa Parlamendile ja nõukogule. (39) Selleks et tagada käesoleva määruse rakendamiseks ühtsed tingimused, eelkõige seoses artiklite 21 ja 27 sätetega, tuleks komisjonile anda rakendamisvolitused. (40) Finantsteenuste valdkonna tehnilised standardid peaksid tagama sidusa ühtlustamise ning hoiustajate, investorite ja tarbijate piisava kaitse kogu liidus. Kuna EBA-l on põhjalikud eriteadmised, on tõhus ja asjakohane teha talle ülesandeks töötada välja regulatiivsete tehniliste ja rakenduslike standardite eelnõud, mille puhul ei ole vaja teha poliitilisi otsuseid. EBA peaks tagama tehniliste standardite koostamisel tõhusad haldus- ja aruandlusmenetlused. (41) Komisjon peaks ELi toimimise lepingu artikli 290 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1093/2010[30] artiklite 10–14 kohaselt võtma delegeeritud õigusaktidega vastu EBA välja töötatud regulatiivsed tehnilised standardid, mis käsitlevad metoodikat selliste parameetrite ühtseks mõõtmiseks ja kohaldamiseks, mille alusel arvutatakse künnis, mille ületamise korral tuleks kauplemistegevus eraldada. Komisjon ja EBA peaksid tagama, et kõnealuseid standardeid saavad kohaldada kõik asjaomased krediidiasutused ja investeerimisühingud viisil, mis on proportsionaalne krediidiasutuste ja investeerimisühingute ning nende tegevuse laadi, suuruse ja keerukusega. (42) Komisjonile tuleks anda õigus võtta ELi toimimise lepingu artikli 291 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1093/2010 artikli 15 kohaselt rakendusaktidega vastu EBA välja töötatud rakenduslikud tehnilised standardid, millega määratakse kindlaks metoodika, mille kohaselt arvutatakse krediidiasutuste ja konsolideerimisgruppide kauplemistegevuse maht, samuti krediidiasutuste ja emaettevõtjate kauplemistegevuse kogumahu ja komponentide avalikustamise ühtne vorm ning EBAga karistusi käsitleva teabe vahetamise kord ja vorm. (43) Selleks et saavutada eesmärk hoida ära süsteemset riski, stressiolukordi ning suurte, keeruliste ja omavahel seotud krediidiasutuste maksejõuetust, on vajalik ja asjakohane näha kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega ette eeskirjad oma arvel kauplemise keelamise ja teatava kauplemistegevuse eraldamise kohta. Käesolevas määruses piirdutakse sellega, mis on vajalik eesmärkide saavutamiseks kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artikli 5 lõikega 4. (44) Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta”) artikliga 16 tunnustatakse liidu õiguse ning riiklike õigusaktide ja tavade kohast ettevõtlusvabadust. Igal isikul on liidus õigus alustada või jätkata äritegevust ilma, et teda diskrimineeritaks või tema suhtes põhjendamatud piiranguid kohaldataks. Lisaks on harta artikli 17 kohaselt aktsiaosalus kaitstud kui omand. Aktsionäridel on õigus oma vara omada, kasutada ja võõrandada ning õigus mitte lasta seda vara oma tahte vastaselt ära võtta. Oma arvel kauplemise keelamine ja teatava kauplemistegevuse eraldamine käesoleva määruse kohaselt võib mõjutada ettevõtlusvabadust ja aktsionäride omandiõigust, kes sellises olukorras ei saa oma omandit vabalt võõrandada. (45) Ettevõtlusvabaduse ja aktsionäride õiguste piirangud peaksid olema kooskõlas harta artikliga 52. Sekkumine kõnealustesse õigustesse ei tohiks olla ebaproportsionaalne. Seega tuleks kauplemisetegevuse keelamist või eraldamist nõuda ainult juhul, kui liidu pangandusturu nõuetekohase toimimise ja finantsstabiilsuse edendamine on avalikes huvides. Asjaomaseid aktsionäre ei tohiks takistada kasutamast oma muid õigusi, nt õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele. (46) Käesolevas määruses austatakse põhiõigusi ja järgitakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga tunnustatud põhimõtteid, eelkõige õigust era- ja perekonnaelu austamisele, õigust isikuandmete kaitsele, ettevõtlusvabadust ning õigust omandile, tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele, samuti õigust kaitsele ja ne bis in idem põhimõtet. Käesolevat määrust tuleb kohaldada kooskõlas kõnealuste õiguste ja põhimõtetega. (47) Kuna üksustel, kelle suhtes kohaldatakse oma arvel kauplemise keeldu, on vaja piisavalt aega keelu rakendamiseks, nähakse käesoleva määrusega ette, et keeldu hakatakse kohaldama alates [väljaannete talitus, palun märkida kuupäev: 18 kuud pärast käesoleva määruse avaldamist]. Samuti on käesoleva määrusega ette nähtud menetlused seoses sätetega, mille kohaselt teeb pädev asutus otsuse, et teatav kauplemistegevus tuleb tuumikkrediidiasutusest eraldada, ja menetlused, mida kohaldatakse konsolideerimisgruppide suhtes pärast sellise otsuse vastuvõtmist, keerulised ja nõuavad aega mitte ainult kõnealuste meetmete võtmiseks, vaid ka nende rakendamiseks vastutustundlikul ja jätkusuutlikul viisil. Seepärast on asjakohane kohaldada selliseid sätteid alates [väljaannete talitus, palun märkida kuupäev: 36 kuud pärast käesoleva määruse avaldamist], ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE: I peatükk Üldsätted Artikkel 1 Eesmärgid Käesoleva määruse eesmärk on hoida ära süsteemset riski, stressiolukordi või finantssüsteemi suurte, keeruliste ja omavahel seotud üksuste, eelkõige krediidiasutuste maksejõuetust ning saavutada järgmised eesmärgid: (a) piirata krediidiasutuses ülemääraste riskide võtmist; (b) kõrvaldada olulised huvide konfliktid krediidiasutuse eri osade vahel; (c) hoida ära vahendite väärpaigutamist ja soodustada laenuandmist reaalmajandusele; (d) aidata tagada siseturul kõigile krediidiasutustele moonutamata konkurentsitingimused; (e) vähendada finantssektoris omavahelist seotust, millega kaasneb süsteemne risk; (f) hõlbustada krediidiasutuse tõhusat juhtimist, seiret ja järelevalvet; (g) hõlbustada konsolideerimisgrupi nõuetekohast solveerimist ja maksevõime taastamist. Artikkel 2 Reguleerimisese Käesoleva määrusega kehtestatakse eeskirjad, mis käsitlevad järgmist: (a) oma arvel kauplemise keelustamine; (b) teatavate kauplemistegevuste eraldamine. Artikkel 3 Reguleerimisala 1. Käesolevat määrust kohaldatakse järgnevate üksuste suhtes: (a) mis tahes krediidiasutus või ELis tegutsev emaettevõtja, sealhulgas kõik filiaalid ja tütarettevõtjad, sõltumata nende asukohast, kui see on direktiivi 2013/36/EL artikli 131 kohaselt määratletud globaalse süsteemselt olulise ettevõtjana; (b) mis tahes järgmine üksus, kelle koguvarade maht on kolme järjestikuse aasta jooksul vähemalt 30 miljardit eurot ja kauplemistegevuse maht vähemalt 70 miljardit eurot või 10 % koguvaradest: i) liidus asutatud mis tahes krediidiasutus, mis ei ole emaettevõtja ega tütarettevõtja, sealhulgas kõik selle filiaalid, sõltumata nende asukohast; ii) ELis tegutsev emaettevõtja, sealhulgas kõik filiaalid ja tütarettevõtjad, sõltumata nende asukohast, kui üks konsolideerimisgrupi üksustest on liidus asutatud krediidiasutus; iii) kolmandates riikides asutatud krediidiasutuste ELis tegutsevad filiaalid. Artikkel 4 Reguleerimisala erandid 1. Käesolevat määrust ei kohaldata järgmiste suhtes: (a) kolmandates riikides asutatud krediidiasutuste ELis tegutsevad filiaalid, kui nende suhtes kohaldatakse õigusraamistikku, mida vastavalt artikli 27 lõikele 1 käsitatakse samaväärsena; (b) ELis tegutsevate emaettevõtjate kolmandates riikides asutatud tütarettevõtjad, kui nende suhtes kohaldatakse õigusraamistikku, mida vastavalt artikli 27 lõikele 1 käsitatakse samaväärsena; (c) direktiivi 2013/36/EL artikli 2 lõike 5 punktides 2–23 osutatud üksused. 2. Lisaks lõike 1 punktile b võib pädev asutus teha III peatüki nõuetest erandi ELis tegutsevate emaettevõtjate kolmandates riikides asutatud tütarettevõtjate suhtes, kui puuduvad eeskirjad, mida käsitatakse samaväärsetena artiklites 10–16 ja 20 sätestatud eeskirjadega, kui kõnealune pädev asutus on veendunud, et: (a) liidus asuva grupitasandi solveerimisasutuse ja kolmanda riigi vastuvõtva asutuse vahel on kokku lepitud solveerimisstrateegia; (b) ELis tegutseva emaettevõtja kolmandas riigis asutatud tütarettevõtja solveerimisstrateegial ei ole negatiivset mõju nende liikmesriikide finantsstabiilsusele, kus ELis tegutsev emaettevõtja ja muud konsolideerimisgrupi üksused on asutatud. Artikkel 5 Mõisted Käesoleva määruse kohaldamisel kasutatakse järgmisi mõisteid: 1. „krediidiasutus” – Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 575/2013[31] artikli 4 lõike 1 punktis 1 määratletud krediidiasutus; 2. „konsolideerimisgrupp” – emaettevõtja koos selle tütarettevõtjatega; 3. „solveerimine” – [BRRD] direktiivi artikli 2 punktis 1 määratletud solveerimine. 4. „oma arvel kauplemine” – oma kapitali või laenuks võetud rahalisi vahendeid kasutades positsiooni võtmine mis tahes liiki tehingus, et osta, müüa või muul viisil omandada või võõrandada mis tahes finantsinstrumenti või kaupa ainsa eesmärgiga teenida oma arvel kasumit, ilma et see oleks seotud kliendi tegeliku või eeldatava tegevusega, või eesmärgiga maandada kliendi tegelikust või eeldatavast tegevusest üksusele tulenevat riski, kasutades sellise positsiooni võtmiseks ja kasumi teenimiseks konkreetselt ettenähtud osakondasid, üksusi, talitusi või üksikkauplejaid, sealhulgas internetipõhiseid oma arvel kauplemise platvorme; 5. „ELis tegutsev emaettevõtja” – liikmesriigis tegutsev emaettevõtja, kes ei ole mis tahes liikmesriigis tegutseva muu ettevõtja tütarettevõtja; 6. „tütarettevõtja” – Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2013/34/EL[32] artikli 2 punktis 10 määratletud tütarettevõtja; 7. „pädev asutus” – määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 40 määratletud pädev asutus, sealhulgas EKP vastavalt nõukogu määrusele (EL) nr 1024/2013; 8. „krediidiasutused ja investeerimisühingud” või „krediidiasutus või investeerimisühing” – määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 3 määratletud krediidiasutused ja investeerimisühingud või krediidiasutus või investeerimisühing; 9. „emaettevõtja” – direktiivi 2013/34/EL artikli 2 punktis 9 määratletud emaettevõtja, sealhulgas krediidiasutus või investeerimisühing, finantsvaldusettevõtja, segafinantsvaldusettevõtja või segavaldusettevõtja; 10. „finantsinstrumendid” – direktiivi 2004/39/EÜ I lisa C jaos määratletud finantsinstrumendid; 11. „juhtorgan” – direktiivi 2013/36/EL artikli 3 lõike 1 punktis 7 määratletud juhtorgan või juhul, kui asjaomane üksus ei ole krediidiasutus või investeerimisühing, samaväärne organ; 12. „turutegemine” – finantseerimisasutuse kohustus pakkuda korrapäraselt ja pidevalt turulikviidsust, esitades teatava finantsinstrumendi suhtes ostu- ja müügipakkumusi, või tavapärase äritegevuse osana täites klientide antud korraldusi või kaubeldes klientide antud ostu- ja müügikorralduste kohaselt, kuid mõlemal juhul olemata avatud olulisele tururiskile; 13. „sponsor” – määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 14 määratletud sponsor; 14. „väärtpaberistamine” – määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 61 määratletud väärtpaberistamine; 15. „kauplemine tuletisinstrumentidega” – tuletisinstrumentide ostmine või müümine; 16. „tuumikkrediidiasutus” – krediidiasutus, kes vähemalt kaasab hoiuseid, mida aktsepteeritakse hoiuste tagamise skeemi puhul vastavalt direktiivile 94/19/EÜ;[33] 17. „kaup” − komisjoni määruse (EL) nr 1287/2006[34] artikli 2 punktis 1 määratletud kaup; 18. „konsolideerimisgrupi üksus” – juriidiline isik, mis kuulub konsolideerimisgruppi; 19. „finantsüksus” – üksus, mis kuulub ühte järgmistest kategooriatest: – määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 27 määratletud finantssektori ettevõtja; – Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2011/61/EL määratletud kinnine ja finantsvõimenduseta alternatiivne investeerimisfond, kui kõnealune fond on asutatud liidus või kui see ei ole asutatud liidus, turustatakse seda liidus vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/61/EL[35] artiklile 35 või 40, Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 345/2013[36] artikli 3 punktis b määratletud kvalifitseeruv riskikapitalifond, määruse (EL) nr 346/2013[37] artikli 3 punktis b määratletud kvalifitseeruv sotsiaalettevõtlusfond ning määruse (EL) nr [XXX/XXXX][38] kohaselt Euroopa pikaajalise investeerimisfondina (ELTIF) tegutsemiseks tegevusloa saanud alternatiivne investeerimisfond; – direktiivi 2009/65/EÜ[39] artikli 1 punktis 2 määratletud eurofond; – määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 66 määratletud väärtpaberistamise eriotstarbeline ettevõtja; 20. „VKE” – ettevõtja, kellel on vähem kui 250 töötajat ja kelle aastakäive ei ületa 50 miljonit eurot ja/või aasta bilansimaht ei ületa 43 miljonit eurot; 21. „tegevus investeeringutega osapoolena” – väärtpaberite või lepingupõhiste investeeringute ostmine, müümine, märkimine või nende emissiooni tagamine osapoolena; 22. „konsolideeritud järelevalvet teostav asutus” – pädev asutus, kes vastutab ELis tegutseva emaettevõtja ja selle tütarettevõtjate järelevalve konsolideeritud alusel teostamise eest, nagu määratletud määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 48. II peatükk Keelatud tegevus Artikkel 6 Teatava kauplemistegevuse keelustamine 1. Artiklis 3 osutatud üksused ei tohi: (a) tegeleda oma arvel kauplemisega; (b) teha oma kapitaliga või laenuks võetud rahaliste vahenditega järgnevat, ainsa eesmärgiga teenida oma arvel kasumit: i) omandada või säilitada direktiivi 2011/61/EL artikli 4 lõike 1 punktis a määratletud alternatiivsete investeerimisfondide osakuid või aktsiaid; ii) investeerida tuletisinstrumentidesse, sertifikaatidesse, indeksitesse või mis tahes muudesse finantsinstrumentidesse, mille tootlus on seotud alternatiivse investeerimisfondi aktsiate või osakutega; iii) hoida sellise üksuse mis tahes osakuid või aktsiaid, kes tegeleb oma arvel kauplemisega või omandab alternatiivse investeerimisfondi aktsiaid või osakuid; 2. Lõike 1 punktis a osutatud keeldu ei kohaldata: (a) liikmesriikide keskvalitsuste või määruse (EL) nr 575/2013 artikli 117 lõikes 2 ja artiklis 118 loetletud üksuste emiteeritud finantsinstrumentide suhtes; (b) olukorras, kus artiklis 3 osutatud üksus täidab kõiki järgmisi tingimusi: i) ta kasutab omakapitali rahavoogude juhtimise protsessi osana; ii) ta üksnes hoiab, ostab, müüb või muul viisil omandab või võõrandab raha või rahaga samaväärseid varasid. Rahaga samaväärsed varad peavad olema omakapitali alusvääringus hoitavad väga likviidsed investeeringud, mis on kergesti vahetatavad teadaoleva suurusega rahasummaks ning mille väärtuse muutuse risk on väike, lõpptähtaeg ei ületa 397 päeva ja tootlus ei ületa kolmekuulise kõrgekvaliteedilise riigivõlakirja tootlust. 3. Lõike 1 punktis b sätestatud piiranguid ei kohaldata direktiivis 2011/61/EL määratletud kinniste ja finantsvõimenduseta alternatiivsete investeerimisfondide suhtes, kui kõnealused fondid on asutatud liidus või kui need ei ole asutatud liidus, turustatakse neid liidus vastavalt direktiivi 2011/61/EL artiklile 35 või 40, samuti määruse (EL) nr 345/2013 artikli 3 punktis b määratletud kvalifitseeruvate riskikapitalifondide, määruse (EL) nr 346/2013 artikli 3 punktis b määratletud kvalifitseeruvate sotsiaalettevõtlusfondide ning määruse (EL) nr [XXX/XXXX] kohaselt Euroopa pikaajalise investeerimisfondina (ELTIF) tegutsemiseks tegevusloa saanud alternatiivsete investeerimisfondide suhtes. 4. Artiklis 3 osutatud iga üksuse juhtorgan tagab, et lõikes 1 sätestatud nõudeid täidetakse. 5. Lõigetes 1–4 sätestatud nõudeid kohaldatakse alates [väljaannete talitus, palun märkida kuupäev: 18 kuud pärast käesoleva määruse avaldamist]. 6. Komisjonile antakse õigus võtta artikli 36 kohaselt vastu delegeeritud õigusakte, millega tehakse erand lõike 1 punktis a osutatud keelust järgmiste suhtes: (a) selliste kolmandate riikide valitsuste emiteeritud muud kui lõike 2 punktis a osutatud finantsinstrumendid, kus kohaldatakse järelevalve- ja regulatiivset korda, mis on vähemalt samaväärne liidus kohaldatava korraga, ning kelle vastu olevatele nõuetele on vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artiklile 115 määratud riskikaal 0 %; (b) liikmesriikide selliste piirkondlike valitsuste emiteeritud finantsinstrumendid, kelle vastu olevatele nõuetele on vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artiklile 115 määratud riskikaal 0 %. Artikkel 7 Tasustamiseeskirjad Ilma et see piiraks direktiivi 2013/36/EL kohaseid tasustamiseeskirju, töötatakse artiklis 3 osutatud üksuste tasustamispoliitika välja ja seda rakendatakse nii, et see otse või kaudselt ei stimuleeriks mis tahes töötajat tegelema artikli 6 lõikes 1 keelatud tegevusega ja et ta ei saaks selle eest tasu. III peatükk Teatava kauplemistegevuse eraldamine Artikkel 8 Tegevuse ulatus 1. Käesoleva peatüki kohaldamisel hõlmavad „kauplemistegevused” muid tegevusi kui: (a) selliste hoiuste kaasamine, mida aktsepteeritakse hoiuste tagamise skeemi puhul vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 94/19/EÜ;[40] (b) laenuandmine, sealhulgas tarbimislaenud, kinnisvaraga seotud laenutehingud, regressiga või regressita ehk tagasiostukohustuseta faktooring, äritehingute rahastamine (sealhulgas forfaiting); (c) kapitalirent; (d) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2007/64/EÜ[41] artikli 4 lõikes 3 määratletud makseteenused; (e) muude maksevahendite (nt reisitšekid ja pangavekslid) väljaandmine ja haldamine, kuivõrd selline tegevus ei ole hõlmatud punktiga d; (f) rahamaakleri tegevus ning väärtpaberite hoidmine ja haldamine; (g) krediidiinfo teenuste osutamine; (h) pangahoidla teenuste osutamine; (i) e-raha väljaandmine. 2. Käesoleva peatüki nõudeid ei kohaldata liikmesriikide keskvalitsuste või määruse (EL) nr 575/2013 artikli 117 lõikes 2 ja artiklis 118 loetletud üksuste emiteeritud finantsinstrumentide ostmise või müümise suhtes. 3. Komisjonil on õigus võtta artikli 35 kohaselt vastu delegeeritud õigusakte, et teha erand järgmiste finantsinstrumentide suhtes: (a) selliste kolmandate riikide valitsuste emiteeritud muud kui lõikes 2 osutatud finantsinstrumendid, kus kohaldatakse järelevalve- ja regulatiivset korda, mis on vähemalt samaväärne liidus kohaldatava korraga, ning kelle vastu olevatele nõuetele on vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artiklile 115 määratud riskikaal 0 %; (b) liikmesriikide selliste piirkondlike valitsuste emiteeritud finantsinstrumendid, kelle vastu olevatele nõuetele on vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artiklile 115 määratud riskikaal 0 %. Artikkel 9 Tegevuste läbivaatamise kohustus 1. Pädev asutus hindab kauplemistegevusi, sealhulgas eelkõige turutegemist, investeeringuid väärtpaberistamisse ja väärtpaberistamise sponsimist ning kauplemist muude tuletisinstrumentidega kui artiklitega 11 ja 12 lubatud tuletisinstrumendid, järgmiste üksuste puhul: (a) liidus asutatud tuumikkrediidiasutus, mis ei ole emaettevõtja ega tütarettevõtja, sealhulgas kõik selle filiaalid, sõltumata nende asukohast; (b) ELis tegutsev emaettevõtja, sealhulgas kõik filiaalid ja tütarettevõtjad, sõltumata nende asukohast, kui üks konsolideerimisgrupi üksustest on liidus asutatud tuumikkrediidiasutus; (c) kolmandates riikides asutatud krediidiasutuste ELis tegutsevad filiaalid. 2. Lõikes 1 osutatud hindamisel kasutab pädev asutus järgmisi parameetreid: (a) kaubeldavate varade suhteline maht, mõõdetuna kaubeldavad varad jagatud koguvaradega; (b) kaubeldavate varade finantsvõimendus, mõõdetuna kaubeldavad varad jagatud esimese taseme põhiomavahenditena; (c) vastaspoole krediidiriski suhteline olulisus, mõõdetuna tuletisinstrumentide õiglane väärtus jagatud kaubeldavate koguvaradega; (d) kaubeldavate tuletisinstrumentide suhteline keerulisus, mõõdetuna teise ja kolmanda tasandi kaubeldavate tuletisinstrumentide varad jagatud kaubeldavate tuletisinstrumentidega ja kaubeldavate varadega; (e) kauplemistulu suhteline kasumlikkus, mõõdetuna kauplemistulu jagatud kogupuhastuluga; (f) tururiski suhteline olulisus, mõõdetuna kaubeldavate varade ja kohustuste vahe absoluutväärtuses jagatud kaubeldavate varade ja kohustuste aritmeetilise keskmisega; (g) omavaheline seotus, mida mõõdetakse direktiivi 2013/36/EL artikli 131 lõikes 18 osutatud metoodika kohaselt; (h) krediidi- ja likviidsusrisk, mis tuleneb tuumikkrediidiasutuse võetud kohustustest ja antud garantiidest. 3. Pädev asutus viib hindamise lõpule hiljemalt [väljaannete talitus, palun märkida kuupäev: 18 kuud pärast käesoleva määruse avaldamist] ja seejärel teostab hindamisi korrapäraselt ja vähemalt kord aastas. 4. EBA töötab välja regulatiivsete tehniliste standardite eelnõud, et määrata kindlaks, kuidas parameetreid mõõta, ning vajaduse korral määrab järelevalveliste andmete põhjal kindlaks lõikes 2 osutatud parameetrite ja nende mõõtmise üksikasjad. Regulatiivsete tehniliste standardite eelnõudega nähakse pädevatele asutustele ette ka metoodika parameetrite ühtseks mõõtmiseks ja kohaldamiseks. EBA esitab need regulatiivsete tehniliste standardite eelnõud komisjonile hiljemalt [väljaannete talitus, palun märkida kuupäev: 1 kuu pärast käesoleva määruse avaldamist]. Komisjonile antakse õigus võtta määruse (EL) nr 1093/2010 artiklite 10–14 kohaselt vastu esimeses lõigus osutatud regulatiivsete tehniliste standardite eelnõud. Artikkel 10 Pädeva asutuse õigus nõuda, et tuumikkrediidiasutus ei tegeleks teatava tegevusega 1. Kui pädev asutus jõuab artikli 9 lõikes 1 osutatud hindamise tulemusel järeldusele, et artikli 9 lõike 2 punktides a–h loetletud ja lõikes 5 osutatud delegeeritud õigusaktides täpsustatud parameetritega seotud piirmäärad ja tingimused on täidetud ning seega on tekkinud oht tuumikkrediidiasutuse finantsstabiilsusele või liidu finantssüsteemile tervikuna, võttes arvesse artiklis 1 sätestatud eesmärke, algatab ta hiljemalt kaks kuud pärast kõnealuse hindamise lõpuleviimist menetluse, et võtta vastu lõike 3 teises lõigus osutatud otsus. 2. Kui lõikes 1 osutatud piirmäärad ja tingimused ei ole täidetud, võib pädev asutus siiski algatada menetluse, et võtta vastu lõike 3 kolmandas lõigus osutatud otsus, kui ta jõuab artikli 9 lõikes 1 osutatud hindamise tulemusel järeldusele, et tuumikkrediidiasutuse mis tahes kauplemistegevus, välja arvatud kauplemine muude tuletisinstrumentidega kui artiklitega 11 ja 12 lubatud tuletisinstrumendid, ohustab tuumikkrediidiasutuse finantsstabiilsust või liidu finantssüsteemi tervikuna, võttes arvesse artiklis 1 sätestatud eesmärke. 3. Pädev asutus teatab lõigetes 1 ja 2 osutatud järeldustest tuumikkrediidiasutusele ja annab talle võimaluse esitada kahe kuu jooksul alates teate esitamise kuupäevast kirjalikud märkused. Kui tuumikkrediidiasutus ei tõenda esimeses lõigus osutatud tähtaja jooksul pädevale asutusele teda rahuldaval viisil, et järeldusteni viinud põhjused ei ole põhjendatud, võtab pädev asutus vastu tuumikkrediidiasutusele suunatud otsuse, millega nõutakse, et tuumikkrediidiasutus ei tegeleks kõnealustes järeldustes osutatud kauplemistegevusega. Pädev asutus märgib otsuse põhjused ja avalikustab selle. Kui pädev asutus otsustab lõike 1 kohaldamisel lubada tuumikkrediidiasutusel tegeleda kõnealuse kauplemistegevusega, märgib ta ka kõnealuse otsuse põhjused ja avalikustab selle. Kui pädev asutus otsustab lõike 2 kohaldamisel lubada tuumikkrediidiasutusel tegeleda kõnealuse kauplemistegevusega, võtab ta vastu sellekohase tuumikkrediidiasutusele suunatud otsuse. Enne käesolevas lõikes osutatud mis tahes otsuse vastuvõtmist arutab pädev asutus EBAga kavandatud otsuse aluseks olevaid põhjusi ning sellise otsuse võimalikku mõju liidu finantsstabiilsusele ja siseturu toimimisele. Pädev asutus teavitab EBA ka oma lõplikust otsusest. Pädev asutus võtab lõpliku otsuse vastu kahe kuu jooksul alates esimeses lõigus osutatud kirjalike märkuste saamisest. 4. Pädev asutus vaatab lõike 3 teises lõigus osutatud otsused läbi iga 5 aasta järel. 5. Komisjoni võtab artikli 35 kohaselt hiljemalt [väljaannete talitus, palun märkida kuupäev: 6 kuud pärast käesoleva määruse avaldamist] vastu delegeeritud õigusaktid, et: (a) määrata seoses parameetritega kindlaks järgmine: (a) artikli 9 lõike 1 punktides a–h osutatud iga parameetri asjaomane piirmäär, mille ületamise korral peetakse asjaomase kauplemistegevuse riskitaset eraldivõetuna märkimisväärseks; (ii) tingimused, sealhulgas see, kui palju parameetreid peaks asjaomaseid piirmäärasid ületama ja millises kombinatsioonis peaksid need parameetrid olema, et pädev asutus algataks artikli 10 lõikes 1 osutatud menetluse. (iii) Alapunkti ii tingimuste kindlaksmääramine hõlmab asjaomasest kauplemistegevusest tuleneva sellise märkimisväärse koguriski taseme märkimist, mis on põhjustatud sellest, et mitu parameetrit ületavad alapunktis i osutatud asjaomaseid piirmäärasid; (b) määrata kindalaks, millist liiki väärtpaberistamisi ei käsitata ohuna tuumikkrediidiasutuse finantsstabiilsusele või liidu finantssüsteemile tervikuna seoses järgmiste aspektidega: i) struktuuriomadused nagu integreeritud tähtaegade ümberkujundamine ja struktuuri lihtsus; ii) alusvara kvaliteet ja seotud tagatise omadused; iii) väärtpaberistamise ja selle alusvara noteerimis- ja läbipaistvusomadused; iv) emissiooni tagamise protsessi stabiilsus ja kvaliteet. Artikkel 11 Oma riski usaldusväärne juhtimine 1. Tuumikkrediidiasutus, kelle suhtes kohaldatakse artikli 10 lõikes 3 osutatud otsust, võib tegeleda kauplemistegevusega vaid sel määral, mil ta teeb seda oma kapitali, likviidsuse ja rahastamise usaldusväärse juhtimise eesmärgil. Kapitali, likviidsuse ja rahastamise usaldusväärse juhtimise osana võib tuumikkrediidiasutus kasutada oma üldise bilansiriski maandamiseks ainult keskse vastaspoolega kliirimiseks aktsepteeritavaid intressi-, valuuta- ja krediidituletisinstrumente. Tuumikkrediidiasutus tõendab pädevale järelevalveasutusele, et riskimaandamise eesmärk on vähendada tuumikkrediidiasutuse üksikute positsioonide või koondpositsioonide spetsiifilisi kindlakstehtavaid riske ning et kõnealune tegevus neid ka tegelikult vähendab või märkimisväärselt maandab. 2. Ilma et see piiraks direktiivi 2013/36/EL kohaseid tasustamiseeskirju, vastab tuumikkrediidiasutuse nende töötajate suhtes kohaldatav tasustamispoliitika, kes tegelevad riskimaandamisega, järgmistele nõuetele: (a) selle eesmärk on hoida ära mis tahes järelejäänud või varjatud oma arvel kauplemist, olenemata sellest, kas seda üritatakse näidata riskijuhtimisena või muul viisil; (b) see kajastab tuumikkrediidiasutuse kui terviku õiguspäraseid riskimaandamise eesmärke ja tagab, et makstav tasu ei ole otseselt sõltuv sellisest tegevusest saadavast kasumist, vaid võtab arvesse riski vähendamise või maandamise üldist tõhusust. Juhtorgan tagab, et tuumikkrediidiasutuse tasustamispoliitika on kooskõlas esimese lõigu sätetega, võttes arvesse riskikomisjoni nõu, kui selline riskikomisjon on vastavalt direktiivi 2013/36/EL artikli 76 lõikele 3 loodud. 3. Komisjonile antakse õigus võtta käesoleva määruse artikli 35 kohaselt vastu delegeeritud õigusakte, et täiendada lõikes 1 osutatud finantsinstrumente, lisades muid finantsinstrumente, sealhulgas muud liiki tuletisinstrumente, eelkõige neid, mille suhtes kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 648/2012[42] artiklis 11 sätestatud kohustusi, et võtta arvesse finantsinstrumente, mida kasutatakse kapitali, likviidsuse ja rahastamise usaldusväärseks juhtimiseks ning millel on sama mõju finantsstabiilsusele, nagu lõikes 1 osutatud finantsinstrumentidel. Artikkel 12 Riskijuhtimisteenuste osutamine klientidele 1. Tuumikkrediidiasutus, kelle suhtes kohaldatakse artikli 10 lõikes 3 osutatud otsust, võib müüa oma finantssektorivälistele klientidele, artikli 5 punkti 19 teises ja kolmandas taandes osutatud finantsüksustele, kindlustusandjatele ning tööandjapensionit maksvatele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele intressi-, valuuta-, krediidi-, saastekvoodi- ja kaubatuletisinstrumente, mida aktsepteeritakse keskse vastaspoolega kliirimiseks, ja saastekvoote, kui täidetud on järgmised tingimused: (a) müügi ainus eesmärk on maandada intressi-, valuuta-, krediidi- , kauba- või saastekvoodiriski; (b) tuumikkrediidiasutuse omavahendite nõuded, mis on seotud tuletisinstrumentidest ja saastekvootidest tuleneva positsiooniriskiga, ei ületa koguriski kapitalinõuete osa, mis määratakse lõike 2 kohaselt kindlaks komisjoni delegeeritud õigusaktiga. Kui punktis b sätestatud nõue ei ole täidetud, ei tohi tuumikkrediidiasutus tuletisinstrumente ja saastekvoote müüa ega oma bilansis kajastada. 2. Komisjonile antakse õigus võtta artikli 35 kohaselt vastu delegeeritud õigusakte, et: (a) lubada riskimaandamise eesmärgil müüa käesoleva artikli lõikes 1 loetletud liiki klientidele muid kui lõikes 1 osutatud finantsinstrumente, eelkõige neid, mille suhtes kohaldatakse määruse (EL) nr 648/2012 artiklis 11 sätestatud kohustusi; (b) määrata kindlaks tuumikkrediidiasutuse omavahendite nõuete osakaal, millest rohkem ei tohi käesoleva artikli lõikes 1 osutatud tuletisinstrumente ja saastekvoote müüa ega tuumikkrediidiasutuse bilansis kajastada. Artikkel 13 Eraldi konsolideerimisgrupi üksusi käsitlevad eeskirjad 1. Kui tuumikkrediidiasutus, kes vastavalt artikli 10 lõike 3 kohasele pädeva asutuse otsusele ei tohi tegeleda teatava kauplemistegevusega, kuulub konsolideerimisgruppi, võib eraldatava kauplemistegevusega tegeleda ainult selline konsolideerimisgrupi üksus, mis on tuumikkrediidiasutusest juriidiliselt, majanduslikult ja operatsiooniliselt eraldiseisev (edaspidi „kauplemisüksus”). 2. Kui artikli 9 lõikes 1 osutatud üksus on otsustanud omal algatusel eraldada tuumikkrediidiasutusest artikliga 9 hõlmatud kauplemistegevuse ja saanud artiklis 18 sätestatud menetluse kohaselt oma eraldamiskavale heakskiidu, kohaldatakse käesoleva artikli lõigetes 3–13, artiklites 14–17 ja artiklis 20 sätestatud nõudeid eraldatud üksuste suhtes. 3. ELis tegutsev emaettevõtja tagab, et konsolideerimisgrupp, kuhu kuuluvad tuumikkrediidiasutused ja kauplemisüksused, struktureeritakse nii, et allkonsolideeritud alusel luuakse kaks eraldi allgruppi, kellest ainult ühesse kuuluvad tuumikkrediidiasutused. 4. Tuumikkrediidiasutuse ELis tegutsev emaettevõtja tagab vajalikul määral, et tuumikkrediidiasutus saab kauplemisüksuse maksejõuetuse korral oma tegevust jätkata. 5. Tuumikkrediidiasutus ei hoia kauplemisüksuse kapitaliinstrumente ega hääleõigusi. Olenemata esimesest lõigust võib pädev asutus otsustada lubada tuumikkrediidiasutusel, kes täidab määruse (EL) nr 575/2013 artikli 49 lõike 3 punkti a või b nõudeid, hoida kauplemisüksuse kapitaliinstrumente või hääleõigusi, kui pädev asutus leiab, et selliste kapitaliinstrumentide või hääleõiguste hoidmine on konsolideerimisgrupi toimimiseks hädavajalik ja et tuumikkrediidiasutus on võtnud asjaomaste riskide asjakohaseks maandamiseks piisavaid meetmeid. Tuumikkrediidiasutusel, kes ei ole keskne ega piirkondlik krediidiasutus, ei lubata mingil juhul otseselt hoida mis tahes kauplemisüksuse kapitaliinstrumente ega hääleõigusi. Enne käesoleva lõike kohase otsuse vastuvõtmist konsulteerib pädev asutus EBAga. Pädev asutus teavitab oma otsusest EBA. EBA avaldab loetelu krediidiasutustest ja investeerimisühingutest, kelle suhtes on kohaldatud käesolevat lõiget. 6. Tuumikkrediidiasutus ja kauplemisüksus emiteerivad oma võlainstrumente individuaalselt või allkonsolideeritud alusel, tingimusel, et see ei ole vastuolus solveerimiskavaga, mille asjaomased solveerimisasutused on [BRRD] direktiivi kohaselt kokku leppinud. 7. Kõik tuumikkrediidiasutuse ja kauplemisüksuse vahelised lepingud ja muud tehingud peavad olema tuumikkrediidiasutuse jaoks sama soodsad nagu võrreldavad lepingud ja tehingud, mis tehakse üksustega või mis hõlmavad üksusi, kes ei kuulu samasse allgruppi. 8. Enamik kummagi üksuse, s.o vastavalt tuumikkrediidiasutuse ja kauplemisüksuse juhtorgani liikmetest ei tohi olla isikud, kes kuuluvad teise üksuse juhtorganisse. Kummagi üksuse juhtorgani ükski liige, välja arvatud emaettevõtja riskijuhtimise funktsiooni täitev töötaja, ei täida tegevjuhtimise funktsiooni samaaegselt mõlemas üksuses. 9. Tuumikkrediidiasutuse, kauplemisüksuse ja nende emaettevõtjate juhtorganite ülesanne on järgida eraldamise eesmärki. 10. Kauplemisüksuse ja tuumikkrediidiasutuse nimi või tunnus peab olema kooskõlas kohaldatava siseriikliku õigusega selline, et üldsus suudab hõlpsasti kindlaks teha, milline üksus on kauplemisüksus ja milline tuumikkrediidiasutus. 11. Struktuurselt eraldatud krediidiasutused ja investeerimisühingud täidavad määruse (EL) nr 575/2013 II, III, IV, VI, VII ja VIII osas ning direktiivi 2013/36/EL VII jaotises sätestatud kohustusi allkonsolideeritud alusel kooskõlas käesoleva artikli lõikega 3. 12. Erandina määruse (EL) nr 575/2013 artikli 6 lõikest 1 ja artiklist 7 kohaldatakse kõnealuse määruse II–IV ja VIII osas sätestatud kohustusi allkonsolideeritud alusel kooskõlas käesoleva artikli lõikega 3. 13. Erandina määruse (EL) nr 575/2013 artikli 6 lõikest 4 ja artiklist 8 kohaldatakse kõnealuse määruse VI osas sätestatud kohustusi allkonsolideeritud alusel kooskõlas käesoleva artikli lõikega 3. Artikkel 14 Grupisiseste riskide kontsentreerumise piirmäärad 1. Lõike 2 kohase grupisiseste riskide kontsentreerumise piirmäära arvutamisel käsitatakse kõiki artikli 13 lõike 3 kohaselt samasse allgruppi kuuluvaid üksusi ühe kliendina või omavahel seotud klientide rühmana määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punkti 39 tähenduses. 2. Kui käesoleva peatüki kohaselt on kehtestatud meetmed, ei tohi tuumikkrediidiasutuse grupisisene riskipositsioon üksuse suhtes, kes ei kuulu tuumikkrediidiasutusega samasse allgruppi, ületada 25 % tuumikkrediidiasutuse aktsepteeritud kapitalist. Grupisiseste riskide kontsentreerumise piirmäära kohaldatakse allkonsolideeritud alusel, võttes arvesse krediidiriski maandamise mõju ja erandeid vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artiklitele 399–403 ja käesoleva määruse artiklile 16. Artikkel 15 Grupiväliste riskide kontsentreerumise piirmäärad 1. Lisaks määruse (EL) nr 575/2013 artikli 395 lõike 1 sätetele, kui käesoleva määruse käesoleva peatüki kohaselt on kehtestatud meetmed, ei tohi tuumikkrediidiasutusel olla järgmisi riskipositsioone: (a) riskide kontsentreerumine finantsüksuse suhtes, mis ületab 25 % tuumikkrediidiasutuse aktsepteeritud kapitalist. Kõnealust riskide kontsentreerumise piirmäära kohaldatakse individuaalselt ja allkonsolideeritud alusel, võttes arvesse krediidiriski maandamise mõju ja erandeid vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artiklitele 399–403 ja käesoleva määruse artiklile 16; (b) riskide kontsentreerumised finantsüksuste suhtes, mis kokku ületavad 200 % tuumikkrediidiasutuse aktsepteeritud kapitalist. Kõnealust riskide kontsentreerumise piirmäära kohaldatakse individuaalselt ja allkonsolideeritud alusel, võttes arvesse krediidiriski maandamise mõju ja erandeid vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artiklitele 399–403 ja käesoleva määruse artiklile 16. 2. Komisjonile antakse õigus võtta artikli 35 kohaselt vastu delegeeritud õigusakte, et kohandada lõike 1 punktis b sätestatud grupiväliste riskide kontsentreerumise koondpiirmäära taset kooskõlas krediidiriski maandamise tunnustamise määraga. Artikkel 16 Krediidiriski maandamise tehnikad Kui käesoleva määruse käesoleva peatüki kohaselt on kehtestatud meetmed, kohaldatakse lisaks määruse (EL) nr 575/2013 artiklite 399–403 sätetele krediidiriski maandamise tehnikate tunnustamisega seotud piiranguid riskipositsiooni väärtuste arvutamisel, et tagada vastavus käesoleva määruse artiklite 14 ja 15 kohastele riskide kontsentreerumise piirmääradele. Komisjonile antakse õigus võtta artikli 35 kohaselt vastu delegeeritud õigusakte, et määrata kindlaks, mil määral krediidiriski maandamise tehnikaid, sealhulgas aktsepteeritud krediidiriski kaitset ja selle piirmäärasid, esimese lõigu kohaldamisel tunnustatakse, tagamaks, et krediidiriski maandamise tehnikad ei vea riskide realiseerumise korral alt, nii et krediidiriski kaitset saab tõhusalt sisse nõuda. Artikkel 17 Erand riskide kontsentreerumisega seotud üleminekusätetest Erandina määruse (EL) nr 575/2013 artikli 493 lõikest 3 ei kohaldata kõnealuse lõikega ette nähtud erandeid selliste tuumikkrediidiasutuste riskipositsioonide suhtes, kelle suhtes on käesoleva määruse kohaselt võetud struktuurimeetmeid. Artikkel 18 Eraldamiskava 1. Kui pädev asutus on artikli 10 lõike 3 kohaselt teinud otsuse, et tuumikkrediidiasutus ei tohi tegeleda teatava kauplemistegevusega, esitab tuumikkrediidiasutus või vajaduse korral selle ELis tegutsev emaettevõtja kuue kuu jooksul alates artikli 10 lõike 3 teises lõigus osutatud otsuse kuupäevast pädevale asutusele eraldamiskava. Kui artikli 9 lõikes 1 osutatud üksus on otsustanud eraldada tuumikkrediidiasutusest kauplemistegevused, mis on hõlmatud artikli 9 kohase läbivaatamiskohustusega, esitab ta artiklis 9 osutatud hindamisperioodi alguses eraldamise kohta üksikasjaliku kava. Kõnealune kava hõlmab vähemalt käesoleva artikli lõike 2 punktidega a ja b ette nähtud teavet. 2. Eraldamiskavas kirjeldatakse üksikasjalikult, kuidas eraldamine teostatakse. Kõnealune kava sisaldab vähemalt järgmist teavet: (a) teave tuumikkrediidiasutusest eraldatavate varade ja tegevuste kohta; (b) üksikasjalik teave artiklis 13 osutatud eeskirjade kohaldamise kohta; (c) eraldamise ajakava. 3. Pädev asutus hindab lõigetes 1 ja 2 osutatud kavasid ja võtab kuue kuu jooksul alates kava esitamisest vastu otsuse kava heakskiitmise kohta või nõuab kava muutmist. 4. Kui pädev asutus nõuab eraldamiskava muutmist, esitab tuumikkrediidiasutus või vajaduse korral selle ELis tegutsev emaettevõtja kolme kuu jooksul alates pädeva asutuse nõude esitamisest uuesti eraldamiskava, mis sisaldab nõutud muudatusi. 5. Pädev asutus võtab ühe kuu jooksul alates kava uuestiesitamisest vastu otsuse kava heakskiitmise või tagasilükkamise kohta. Kui pädev asutus lükkab kava tagasi, võtab ta ühe kuu jooksul alates selle tagasilükkamisest vastu otsuse, millega nähakse ette eraldamiskava, mis sisaldab mis tahes vajalikke muudatusi. 6. Kui tuumikkrediidiasutus või vajaduse korral selle ELis tegutsev emaettevõtja ei esita eraldamiskava lõike 1 kohaselt, võtab pädev asutus hiljemalt kolm kuud pärast lõikes 1 osutatud tähtaja möödumist vastu otsuse, millega nähakse ette eraldamiskava. 7. Kui tuumikkrediidiasutus või vajaduse korral selle ELis tegutsev emaettevõtja ei esita uuesti eraldamiskava, mis sisaldab pädeva asutuse nõutud muudatusi, võtab pädev asutus hiljemalt üks kuu pärast lõike 4 esimeses lõigus osutatud tähtaja möödumist vastu otsuse, millega nähakse ette eraldamiskava. 8. Tuumikkrediidiasutus või vajaduse korral selle ELis tegutsev emaettevõtja tõendab pädevale asutusele, et ta on heakskiidetud kava rakendanud. 9. Krediidiasutuse või ELis tegutseva emaettevõtja juhtorgan tagab, et eraldamiskava on rakendatud kooskõlas pädeva asutuse heakskiiduga. Artikkel 19 Pädevate asutuste ja asjaomaste solveerimisasutuste vaheline koostöö 1. Enne artikli 10 lõikes 3 osutatud otsuste tegemist teatab pädev asutus sellest [BRRD] direktiivi artikli 3 kohaselt määratud asjaomasele solveerimisasutusele. 2. Viies läbi hindamist vastavalt artiklile 9 ja nõudes vastavalt artiklile 10, et tuumikkrediidiasutus ei tegeleks teatava tegevusega, võtab pädev asutus arvesse mis tahes solveeritavuse hindamisi, mida on läbi viimas või mille on läbi viinud asjaomane solveerimisasutus [BRRD] direktiivi artiklite 13 ja 13a kohaselt. 3. Pädev asutus teeb koostööd asjaomase solveerimisasutusega ja vahetab teavet, mida ta peab oma ülesannete täitmiseks vajalikuks. 4. Pädev asutus tagab, et käesoleva peatüki kohaselt kehtestatud meetmed on kooskõlas määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 13 punkti b, [SRM] määruse artikli 8 lõike 9, [BRRD] direktiivi artiklite 13, 13a, 14 ja 15 ning direktiivi 2013/36/EL artikli 104 kohaselt kehtestatud meetmetega. Artikkel 20 Kauplemisüksusele keelatud tegevused Kauplemisüksus ei tohi: (a) kaasata hoiuseid, mida vastavalt direktiivile 94/19/EÜ aktsepteeritakse hoiuste tagamise skeemi puhul, välja arvatud juhul, kui kõnealused hoiused on seotud kauplemistegevusega seotud tagatiste vahetamisega; (b) osutada seoses punktis a osutatud tegevusega direktiivi 2007/64/EÜ artikli 4 punktis 3 määratletu