ET Euroopa Liidu Teataja C 252/17

Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta) artikli 50 lõike 2 punkti a kohase taotluse avaldamine

(2017/C 252/11)

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada taotluse suhtes vastuväiteid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (1) artiklile 51.

KOONDDOKUMENT

„MEĐIMURSKO MESO 'Z TIBLICE“

ELi nr: PGI-HR-02180 – 14.9.2016

KPN ( ) KGT ( X )

1. Nimetus(ed)

„Međimursko meso 'z tiblice“

2. Liikmesriik või kolmas riik

Horvaatia

3. Põllumajandustoote või toidu kirjeldus

3.1. Toote liik

Klass 1.2. Lihatooted (kuumtöödeldud, soolatud, suitsutatud jne)

3.2. Punktis 1 esitatud nimele vastava toote kirjeldus

„Međimursko meso 'z tiblice“ on toode, millel on kaks koostisosa: slanína (seljapekk) ja suitsutatud kuumtöödeldud sealihatükid.

Slanína (termin, mida kasutatakse määratletud geograafilises piirkonnas) on toode, mis saadakse seljapeki kuumtöötlemisel kontrollitud tingimustes. Seljapekki keedetakse vähemalt 30 minutit keevas vees, kuhu võib olla lisatud maitseaineid (sibul, küüslauk, pipar ja loorberilehed). Keedetud pekk nõrutatakse ja jahutatakse, hakitakse, maitsestatakse 2–3 % söögisoolaga, millele on lisatud küüslauku, ja jäetakse toatemperatuuril seisma kuni 24 tunniks.

Sealihatükid soolatakse ja lisada võidakse maitseaineid (suhkur, loorberilehed, küüslauk ja pipar). Tükid tuleb jätta soolatuna seisma vähemalt 21 päevaks. Seejärel suitsutatakse neid pöögi- ja valgepöögipuidu suitsuga, kuni lihatükkide keskosa temperatuur tõuseb vähemalt 40 °C-ni. Pärast seda küpsetatakse sealihatükke ahjus vähemalt 1 tund temperatuuril 180–220 °C.

Pekikihi peale laotakse kuumtöödeldud lihatükid sellisel viisil, et iga lihatükki ümbritseb igast küljest pekk. Lõpptoode „Međimursko meso 'z tiblice“ valmib pärast vähemalt 45päevast laagerdumist. Siis on see söömiseks valmis.

Toote organoleptilised omadused

Välimus: pekk on valget või kollakasvalget värvi, lihatükid on punakat värvi.

Välimus lõikamisel: lihatükid on roosakaspunast värvi õrnade varjunditega, mis on soolaliha puhul tüüpiline.

Tekstuur: lihatükid on pehmed ja rabedad (hästi murenevad), pekk on peeneteralise konsistentsiga ja määritav.

Lõhn ja maitse: „Međimursko meso 'z tiblice“ on maheda maitsega ning selle lõhn ja maitse on tüüpilised suitsutatud ja kuumtöödeldud sealihale. Sellel on mõõdukalt soolane maitse ning kerge küüslaugulõhn ja -maitse.

Toote füüsikalis-keemilised omadused on kindlaks määratud järgmiste parameetritega: sealiha: vee aktiivsus alla 0,93; pekk: vee aktiivsus alla 0,93.

3.3. Sööt (üksnes loomse päritoluga toodete puhul) ja tooraine (üksnes töödeldud toodete puhul)

„Međimursko meso 'z tiblice“ tootmiseks kasutatavad toorained on värske sealiha (terve reietükk, konditustatud ja kamarata, seljatükk, abatükk, kaelaosa, ribid ja kõhutükk) ning seljapekk. Kasutada võib kuni 105 kg kaaluvaid searümpasid. Sigade tapavanus on vähemalt 10 kuud.

3.4. Täpsustage tootmise erietapid, mis peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas

Kõik „Međimursko meso 'z tiblice“ tootmise etapid alates tapmisest, veretustamisest, soolamisest ja suitsutamisest kuni kuumtöötlemise ja laagerdumiseni toimuvad punktis 4 määratletud geograafilises piirkonnas.

3.5. Sellise toote viilutamise, riivimise, pakendamise jm erieeskirjad, millele registreeritud nimetus viitab

Lõpptoode tarnitakse turule vaakumpakendis või eelpakendatuna traditsioonilisse mahutisse, mida nimetatakse tiblica’ks. Lõpptootes peab olema vähemalt 50 % liha.

3.6. Sellise toote märgistamise erieeskirjad, millele registreeritud nimetus viitab

Turulelaskmisel peab tootel olema ühine sümbol „Međimursko meso 'z tiblice“. Kõigil tootjatel, kes lasevad toote turule vastavalt selle spetsifikaadile, on õigus kasutada ühist sümbolit samadel tingimustel. Sümbol on järgmine.

4. Geograafilise piirkonna täpne määratlus

Tootmispiirkond hõlmab Horvaatia loodeosas asuvat Međimurje maakonna territooriumi. Sellel on looduslikud piirid – Mura jõgi põhjas ja Drava jõgi lõunas. Lõunas asuv mägine ala kuulub Ees-Alpide piirkonda. Kesk- ja idaosa on tasandikulised ja moodustavad osa Alföldi madalikust. Međimurje maakonnas on kolm linna ja 22 valda. Međimurje linnad on Čakovec, Mursko Središće ja Prelog. Valdade nimed on Belica, Dekanovec, Domašinec, Donja Dubrava, Donji Kraljevec, Donji Vidovec, Goričan, Gornji Mihaljevec, Kotoriba, Mala Subotica, Nedelišće, Orehovica, Podturen, Pribislavec, Selnica, Strahoninec, Sveta Marija, Sveti Juraj na Bregu (vallavalitsuse asukoht: Lopatinec), Sveti Martin na Muri, Šenkovec, Štrigova ja Vratišinec.

5. Seos geograafilise piirkonnaga

Toote „Međimursko meso 'z tiblice“ kaitse aluseks on selle maine ning kohalike elanike traditsioonilised teadmised ja oskused, mis väljenduvad erilises viisis, kuidas nad seda määratletud geograafilises piirkonnas valmistavad. See mõjutab toote kvaliteeti. Međimurje maakond asub Horvaatia kontinentaalses kõige põhjapoolsemas osas. Međimurje asub kahe suure maastikuvormi – Ida-Alpide ja Alföldi madaliku – piiril. Maakonnas saab looduslike geograafiliste tunnuste järgi eristada kahte piirkonda: künklik Ülem-Međimurje ja madalikuline Alam-Međimurje. Piirkonna üldiste ilmastikutingimuste juures on määrav asjaolu, et see kuulub Alföldi madaliku kliimapiirkonda, mida iseloomustavad soe suvi ja külm talv, temperatuuri järsk tõus kevadel ja pehme temperatuur sügisel. Kliima on mõõdukalt kontinentaalne, seda iseloomustab kiire üleminek aasta külmalt ajalt soojale.

Seakasvatus on pikka aega olnud Međimurje piirkonna peamine loomakasvatussektor ja nii on see ka tänapäeval. Međimurje taluperedes olid kõige tähtsamad elusündmused seatapp, pulmad ja usupühad. Seatapuaeg oli talvel novembrist jaanuarini, harilikult siiski jõulude paiku. Esimesed kirjalikud teated seatapust ning sealiha valmistamisest, säilitamisest ja tarbimisest pärinevad alles 19. sajandi lõpust ja 20. sajandi algusest. Samast ajast leidub esimesi kirjalikke andmeid „Međimursko meso 'z tiblice“ kohta (E. Kerecsenyi, „Povijest i materijalna kultura pomurskih Hrvata“ [Pomurje horvaatide ajalugu ja aineline kultuur], 1982). Kuna Međimurje perekonnad olid suured ja vaesed ning enamikul neist oli ainult üks siga, ei tohtinud ükski osa loomast raisku minna. Međimurje geograafilise piirkonna ilmastikutingimused mõjutasid palju seda, kuidas sealiha säilitati. Eripäraste mikrokliimatingimuste tõttu – külmad talved ja soojad suved, suur suhteline õhuniiskus aasta ringi ja suurte õhuvoolude (tuulte) puudumine – ei olnud võimalik liha kuivatamise teel säilitada. Kuna sealiha ei saanud kuivatada ja puudusid jahutusseadmed, kus liha säilitada, pidid Međimurje naised välja mõtlema lihtsa viisi, kuidas säilitada võimalikult palju sealiha, ilma et see rikneks. Nad leidsid liha pikaajaliseks säilitamiseks väga tõhusa mooduse, ladudes sealiha ja peki vaheldumisi puidust anumasse, mida nimetatakse tiblica’ks. Nii säilib valmistatud toode sahvris kuid. Et seda traditsioonilist toidu säilitamise ja „Međimursko meso 'z tiblice“ valmistamise meetodit ei unustataks, dokumenteeriti see kulinaariaväljaandes „Vodič kroz hrvatske gastro ikone“ [„Horvaatia kokakunsti tähtsaavutuste teejuht“], kus autorid koondasid väljendi „kokakunsti tähtsaavutused“ alla arvukalt traditsioonilisi tooteid kogu Horvaatiast. See näitab ühtlasi, millise maine on „Međimursko meso 'z tiblice“ Međimurje geograafilisele piirkonnale andnud („Vodič kroz hrvatske gastro ikone“, 2007).

„Međimursko meso 'z tiblice“ eripära seisneb eelkõige selle traditsioonilises valmistusviisis, mis mõjutab suuresti lõpptoote omadusi ja kvaliteeti. „Međimursko meso 'z tiblice“ valmistamise meetod – mis on aegade jooksul osutunud väga tõhusaks, eriti toote kvaliteedi säilimisel pika aja jooksul – on püsinud tänapäevani. Toodet „Međimursko meso 'z tiblice“ valmistatakse erilisel viisil. See laotakse anumasse laagerduma, kusjuures alumine kiht on pekk, selle peal kiht sealiha ja nii edasi, kuni anum on täis. Viimaseks kihiks on pekk. Tähtis on veenduda, et õhk oleks välja pressitud, et vältida liha riknemist. Liha ja peki ladumise puhul on olulisel kohale tootjate oskused ja teadmised, eriti liha pressimisel peki vastu ja koostisosade hoolikal kokkusurumisel, et õhku ei jääks sisse, sest see võib põhjustada kogu toote riknemise.

Toote „Međimursko meso 'z tiblice“ kohta on tehtud mitu teadusuuringut, sealhulgas üks 2012. aasta uuring, milles leiti, et tegu on tervisliku ja ohutu tootega, sest ükski analüüsitud liha- või rasvkoeproov ei sisaldanud patogeenseid baktereid. Samas uurimuses järeldati, et selle maitse-, lõhna- ja liha konsistentsi näitajad on eriti head. Toote täidlane, küps (aromaatne) maitse ja liha pehme konsistents on ilmselt tingitud lihas- ja rasvkoe koosmõjust või neis toimunud muutustest (teadusartikkel, I. Filipović, V. Dobranić, L. Kozačinski et al., 2012).

„Međimursko meso 'z tiblice“ mainest ja kvaliteedist tänapäevalgi annab tunnistust asjaolu, et selle nimetusele ja valmistamismeetodile viidatakse lihateemalistes erialaajakirjades (ajakirjad Meso, 2009, ja Vikend kuhinja, 2015).

„Međimursko meso 'z tiblice“ maine kerkis esile 1970. ja 1980. aastatel, kui Međimurjes ja mujal korraldati esimest korda järgmised kulinaariavõistlused, mida peetakse siiani:

— Međimurje toite, eeskätt toodet „Međimursko meso 'z tiblice“ hinnati festivalil „Međimurje köögi päevad“, mida peeti Zagrebis juba 1983. aastal (ajaleht Međimurje nr 1516, 1983);

— toodet „Međimursko meso 'z tiblice“ reklaamiti kulinaarse hõrgutisena üritusel „„Međimursko meso 'z tiblice“ Međimurje laual“, kus erižürii andis selle valmistamise eest välja auhinna („Zbornik radova Središnjeg saveza uzgajivača svinja Međimurske županije“ [Međimurje maakonna seakasvatajate keskühingu toimetised], 2009);

— Međimurje kokkade liit korraldas „Međimursko meso 'z tiblice“ valmistamise võistluse, kus kuulutati välja võitja (ajaleht Međimurje, 2011, artikkel „Slađana Herman – Horvaatia kokkade karikaturniiri võitja“).

Seos nimetuse „Međimursko meso 'z tiblice“ ja Međimurje geograafilise piirkonna vahel ilmneb ka Međimurje piirkonna turismireisidel, kus giidid toodet tutvustavad, esitledes seda kohaliku traditsioonilise toiduna (Čakovaci linna turismiamet, 2014).

Samuti esineb nimetus „Međimursko meso 'z tiblice“ paljudes kulinaariaväljaannetes, mis sisaldavad selle valmistamise retsepte („Međimurska kuharica“ [„Međimurje kokaraamat“], A. Tišlarić, 1991; „Kolinje i domaće mesne prerađevine“ [„Seatapp ja kodused lihatoidud“], 1987; „Zipka u horvatskom cvetnjaku“ [„Horvaatia lilleaia häll“], 1991). Nimetust „Međimursko meso 'z tiblice“ kasutatakse kaubanduses ja igapäevakeeles tänapäevani (2013. ja 2015. aasta arved).

Põhjuslik seos „Međimursko meso 'z tiblice“ ja Međimurje piirkonna vahel, kust toode pärineb, tugineb kohalike elanike traditsioonilistele teadmistele selle toote valmistamise ja kvaliteedi kohta ja sellekohastele oskustele. „Međimursko meso 'z tiblice“ on kindla kvaliteedi ja väärtusega traditsiooniline toode, mis on lahutamatu osa Međimurje piirkonna kultuuripärandist. See on ainulaadne toode, mis on säilinud tänapäevani ja mille omadused tulenevad eelkõige selle valmistamismeetodist, st liha säilitamisest pekis.

Liha ja peki säilitamisaegne koostoime mõjutab otseselt „Međimursko meso 'z tiblice“ organoleptiliste omaduste teket (küps maitse ja õrnem liha) ning samal ajal on täidetud mikrobioloogilised nõuded lihatoodete ohutuse ja tervislikkuse kohta. Tänapäeval pakub „Međimursko meso 'z tiblice“ võrdset huvi nii väikestele kui ka suurtele lihakombinaatidele ja põllumajandusettevõtjatele, samuti on selle sihtrühmaks turismiturg. Koos teiste Međimurje traditsiooniliste toitudega ei ole see põlistoode jäänud mitte üksnes restoranide ja kodude põhimenüüsse, vaid selle eristatavat pakendit võib märgata ka paljudes müügikohtades.

Viide tootespetsifikaadi avaldamisele

(määruse artikli 6 lõike 1 teine lõik)

http://www.mps.hr/UserDocsImages/HRANA/meso%20z%20tiblice/2017-03-01%20-%20Izmijenjena%20Specifikacija%20proizvoda%20Međimursko%20meso%20z%20tiblice.pdf

(1) ELT L 343, 14.12.2012, lk 1.