ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Euroopa Ülemkogu strateegilises tegevuskavas aastateks 2019–2024 kutsutakse institutsioone üles kaitsma ELi teabe- ja kommunikatsioonivõrke ja selle otsustusprotsesse igasuguse pahatahtliku tegevuse eest, sealhulgas küber- ja hübriidohtude eest. Sellest tulenevalt jõudis üldasjade nõukogu 2019. aasta detsembris järeldusele, et ELi institutsioonid ja organid peaksid oma infoturbe tagamiseks töötama välja põhjalikud meetmed ja neid rakendama.

Peamised probleemid on järgmised: i) liidu institutsioonide ja organite turvalisuse tasemed on väga erinevad sõltuvalt nende sisemistest infoturbe eeskirjadest ja ii) liidu institutsioonide ja organite vahel puudub koordineerimine turvaülesannete täitmisel. Liidu institutsioonidel ja organitel on praegu oma infoturbe eeskirjad või nad ei ole selliseid eeskirju üldse kehtestanud. Kohaldatava õigusraamistiku killustatus on toonud kaasa salastamata teabe eri kategooriad, erinevad märgistused ja väga erinevad käitlemisjuhised. ELi salastatud teabe puhul on asjaomaste süsteemide koostalitlusvõime piiratud, takistades sujuvat teabevahetust institutsioonide ja organite vahel ning liikmesriikidega. Selline olukord suurendab ohtu, et ründajad panevad kõige nõrgemas lülis toime turvarikkumise, ning kasutavad seda lähtepunktina edasiste rünnakute puhul muude institutsioonide või asutuste vastu.
Milliseid seadusandlikke ja mitteseadusandlikke poliitikavariante on kaalutud? Kas on olemas eelistatud variant? Miks?

Kavandatud variandid hõlmavad järgmist: lihtsustatud loa andmise menetlus piiriüleste teenuste puhul; kohustuslike järelevalvekolleegiumide loomine; panganduskõrvalteenuste osutamise hõlbustamine; arveldusdistsipliini korra muutmine; ning muudatused kolmandate riikide keskdepositooriumide suhtes kohaldatavates eeskirjades. Kavandatud poliitikavariandid on seadusandlikud, kuna arveldusteenuste osutamist ELis reguleerib keskdepositooriumide määrus. Keskdepositooriumide määruses on sätestatud terviklik õigusraamistik finantsinstrumentide arveldamiseks ELis ning ühised eeskirjad keskdepositooriumide ülesehituse ja tegevuse kohta, et edendada turvalist ja tõhusat arveldamist. Keskdepositooriumid on finantsturgude jaoks süsteemselt olulised asutused ning nad peavad tegutsema ühtse õigusraamistiku alusel, et tagada finantsteenuste ühtse turu terviklikkus. Paljud probleemid tulenevad keskdepositooriumide määruse sätetest. Seepärast ei kaalutud muid kui seadusandlikke võimalusi. Tuvastatud probleemide lahendamiseks hinnati mitmesuguseid variante. Mõned neist jäeti kõrvale varases etapis, kuna need ei olnud kooskõlas ELi õigusraamistikuga või eesmärgiga tagada ELis vastupidav ja tõhus arveldusturg, st kehtestada keskpankadele nõue hõlbustada keskdepositooriumidele juurdepääsu keskpanga rahale või pankade piiramatut kasutamist panganduskõrvalteenuste osutamiseks. Teised lükati tagasi seepärast, et need ei olnud kulutõhusad (ELi järelevalve kehtestamine).
Keskkonnakaitse- ja energiaalase riigiabi suuniste läbivaatamisel tuvastatud probleemid (suunised nimetatakse edaspidi ümber kliima-, keskkonnakaitse- ja energiaalase riigiabi suunisteks) on järgmised: i) keskkonnakaitse- ja energiaalase riigiabi suuniseid ei ole uute tehnoloogiate ega uut liiki abimeetmete jaoks sobivad; ii) keskkonnakaitse- ja energiaalase riigiabi suunised ei võta piisavalt arvesse hiljutisi arenguid ELi kliima-, keskkonna- ja energiapoliitikas; iii) valdkonnas riiklike kulutuste ulatust arvesse võttes ei ole konkurentsimoonutuste ja kulutõhususe probleemidega piisavalt tegeletud; iv) kokkusobivuse hindamise eeskirjad on mõnikord liiga keerulised, raskesti kohaldatavad või ebajärjepidevad; ning v) energia suurtarbijate maksuvabastust käsitlevate eeskirjade tõhusus on ebaselge. Keskkonnakaitse- ja energiaalase riigiabi suuniste läbivaatamisest kõige rohkem mõjutatud sidusrühmad on liikmesriikide abi andvad asutused ja ettevõtjad kogu ELis (abikõlblikud või tegelikud abisaajad). Keskkonnakaitse- ja energiaalase riigiabi suuniseid kohaldatakse kõigis ettevõtlussektorites ja kogu ELis. Keskkonnakaitse- ja energiaalase riigiabi suunised vaadati läbi 2014. aasta riigiabi ajakohastamise paketi toimivuskontrolli ja järelhindamise käigus.

Üldeesmärk on kohandada keskkonnakaitse- ja energiaalase riigiabi suuniseid selliselt, et liikmesriikidel oleks võimalik anda abi, mis aitab kaasa ELi keskkonna- ja energiaeesmärkide saavutamisele, tagades samal ajal kaubandus- ja konkurentsimoonutuste minimeerimise ning konkurentsivõimelise, innovatiivse ja kestliku energiamahuka tööstuse arendamise. Selleks võetakse läbivaatamise raames vaatluse alla seitse konkreetset eesmärki: i) tagada keskkonnakaitse- ja energiaalase riigiabi suuniste sidusus kliima-, energia- ja keskkonnavaldkonna ELi poliitikaeesmärkidega; ii) parandada keskkonnakaitse- ja energiaalase riigiabi suuniste võimet kohaneda tehnoloogia ja rahanduse arenguga; iii) minimeerida turumoonutusi; iv) tagada haldustoimingute lihtsustamine; v) tagada abi kulutasuvus; vi) vältida kasvuhoonegaaside heite ülekandumist kõrgete elektrimaksude tõttu, millest rahastatakse süsinikuheite vähendamise poliitikat; vii) säilitada stiimulid, mis on mõeldud energia suurtarbijate süsinikuheite kulutõhusaks vähendamiseks.
Miks? Mis on lahendamist vajav probleem?

Peamine probleem seisneb selles, et tarbimine ja tootmine ei ole kestlikud ega ka olemasolevate ELi toote- ja siseturueeskirjadega piisavalt reguleeritud ning selle tulemuseks on liikmesriikide üha erinevamad õigusnormid toodete kestlikkuse kohta. 1. alaprobleem. Toodete kavandamisel ei võeta piisavalt arvesse toote olelusringi jooksul tekkivat keskkonnamõju ega ringluse aspekte. Tulemuseks on toodete sagedane asendamine ning sellega kaasneb märkimisväärne energia- ja ressursikasutus, mis on seotud uute toodete tootmise ja turustamisega ning vanade toodete kõrvaldamisega. 2. alaprobleem. Asjakohase teabe ja taskukohaste võimaluste puudumise tõttu on ettevõtjatel ja kodanikel endiselt liiga keeruline teha toodete osas kestlikke valikuid. Selle tõttu jäävad kasutamata kestlikkuse tagamise ja väärtuse säilitamise võimalused, nõudlus teiseste materjalide järele on piiratud ja ringmajanduse ärimudelite kasutuselevõtt on takistatud. 3. alaprobleem. Kehtivate ökodisaini käsitlevate õigusnormide mitteoptimaalne kohaldamine. Kuigi ökodisaini direktiiv on üldiselt olnud edukas, ei ole selle täielikku potentsiaali süstemaatiliselt ära kasutatud. Praegu piirdub selle kohaldamisala energiamõjuga toodetega, ent teistel toodetel on samuti oluline keskkonnamõju. Olulised probleemid, mis vajavad lahendamist, on märkimisväärsed viivitused uute toote-eeskirjade vastuvõtmisel ja nõuetele mittevastavus.
Milliseid seadusandlikke ja mitteseadusandlikke poliitikavariante on kaalutud? Kas on olemas eelistatud variant? Miks? Kuni 14 rida

·Variant A – lähtestsenaarium. Määrust ei muudeta, vaid selle rakendamist parandatakse suuniste ja muude pehme õiguse meetmete abil. ·Variant B – määruses tehakse parandused, st selgitatakse ja ühtlustatakse selle kohaldamisala, tagatakse sidusus ELi muude õigusaktidega ning tegeletakse ehitustoodete keskkonnaaspektidega. ·Variant C – määruse kohaldamisala täpsustatakse. See variant hõlmab kõiki variandi B kirjelduses osutatud elemente ning ka kolme järgmist allvarianti, mida on võimalik kombineerida: – allvariant C1: määruse kohaldamisala piiratakse nii, et see hõlmab hindamismeetodeid;

– allvariant C2: määruse kohaldamisala piiratakse põhivaldkondadele;

– allvariant C3: ühine tehniline keel muudetakse tootjate jaoks vabatahtlikuks. ·Variant D – määrust täiustatakse. See variant põhineb variandil B, kuid lisada võidakse ka tootepõhiste omadustega seotud nõudeid tervise, ohutuse ja keskkonna kaitse eesmärgil. Sellised tootenõuded saab kindlaks määrata kolme allvariandi abil (allvariante D1 ja D2 on võimalik kombineerida): – allvariant D1: tootenõuded määratakse kindlaks uute normidega; – allvariant D2: tootenõuded määratakse kindlaks tehniliste kirjeldustega; – allvariant D3: allvariantide D1 ja D2 segalahendus (säilitatakse kummagi allvariandi põhielemendid). ·Variant E – määrus tunnistatakse kehtetuks, seega tuleks toodete puhul tugineda liikmesriikidevahelisele vastastikusele tunnustamisele. Järeldus Eelistatakse varianti D, sest analüüsi kohaselt on see parim viis, et saavutada eesmärgid.
Pikaajaliste elanike direktiivi peamine eesmärk on liikmesriigis pikaajaliselt elavate kolmandate riikide kodanike integratsioon. See on oluline element majandusliku ja sotsiaalse sidususe edendamisel, mis on ELi põhieesmärk. Sel eesmärgil on direktiivis sätestatud tingimused, mille alusel võivad kolmandate riikide kodanikud, kes on elanud liikmesriigis seaduslikult ja pidevalt, saada „ELi pikaajalise elaniku staatuse“. Direktiivi eesmärkide täielikku saavutamist takistavad siiski jätkuvalt mõned lahendamata probleemid, nagu on esile toodud juba 2019. aasta seadusliku rände toimivuskontrolli raames ja rakendamisaruandes . Eelkõige esinevad järgmised probleemid: 1)paljudel kolmandate riikide kodanikel on mitmesuguseid takistusi ELi pikaajalise elaniku staatuse saamisel ja nad ei saa seetõttu kasutada seda staatust, mis võimaldab integreeruda vastuvõtvasse ühiskonda; 2)pikaajaliste elanike integreerimisel on takistusi, kuna ELi staatusega antavate õiguste suhtes valitseb ebaselgus ja järjekindlusetus; 3)ELi pikaajalise elamisloaga kolmandate riikide kodanikel on mitmesuguseid takistusi teistes liikmesriikides liikumise ja elamise õiguse kasutamisel.
Mis on probleem ja miks on tegemist ELi tasandi probleemiga?

Kuus liikmesriiki on olnud esirinnas teatava omakapitali maksukompensatsiooni kehtestamisel, et lahendada laenuvahendite kasutamise soodustamise probleem. Need riiklikud meetmed võivad aga põhjustada ühtsel turul moonutusi ja investeeringute väära jaotamist, kui ettevõtjad teevad otsuseid omakapitali kompensatsiooni kättesaadavuse või puudumise põhjal. Kui neid meetmeid kohaldatakse ainult riigi tasandil ja ilma ELi tasandil ühtlustatud maksustamise vältimise vastase raamistikuta, võivad need meetmed tekitada ka lünki, mida on võimalik ära kasutada agressiivse maksuplaneerimise eesmärgil, ning suurendada kahjulikku maksukonkurentsi liikmesriikide vahel.

Lisaks on omakapitaliinvesteeringute soodustamise vajadus nüüd veelgi suurem, võttes arvesse digi- ja rohepöörde nõudmisi. Omakapitali nappus ja kõrgem hind mõjutavad kõiki ettevõtjaid, kuid eelkõige uusi ja uuenduslikke ettevõtjaid, kellel on oma riskiprofiili tõttu sageli piiratud juurdepääs välisele laenuvahendite abil rahastamisele ja kes sõltuvad omakapitaliinvesteeringutest.

Probleem on sama kõigis ELi liikmesriikides, sest kõigi ELi liikmesriikide maksustamislahendused soodustavad laenuvahendite kasutamist omakapitali asemel. Lisaks võib kuue liikmesriigi erinevatel meetmetel, mille eesmärk on tegeleda laenuvahendite kasutamise soodustamise probleemiga, olla soovimatu mõju, mis võib viia investeeringute väära jaotamiseni ja tekitada lünki, mida on võimalik ära kasutada kahjulike maksutavade kasutamiseks.

Millised on erinevad poliitikavariandid eesmärkide saavutamiseks? Kas on olemas eelistatud variant? Kui ei, siis miks?
Üldine probleem on see, et elurikkuse vähenemine ja ökosüsteemide seisundi halvenemine jätkub murettekitava kiirusega. Nagu on märgitud Euroopa rohelises kokkuleppes, on see üks suuremaid ohte, millega EL peab järgmistel aastakümnetel toime tulema, sest meie ühiskond ja majandus sõltuvad suurel määral hüvedest, mida annavad heas seisundis ökosüsteemid. Geopoliitiline areng Euroopas on toonud esile vajaduse kaitsta toidusüsteemide kindlust ja vastupanuvõimet. Lisaks toovad kliimamuutused ja elurikkuse vähenemine kaasa märkimisväärseid pikaajalisi ohte põllumajanduse tootlikkusele. Looduse taastamine toimib kindlustuspoliisina, et tagada ELi pikaajaline kestlikkus ja vastupanuvõime eri majandussektorites. Ent ökosüsteemide taastamine kogu ELis ei ole seni olnud nende probleemide lahendamiseks kaugeltki piisav ning ökosüsteemide seisund halveneb jätkuvalt. Kuigi on olemas konkreetseid strateegiaid, mis aitavad kaasa ökosüsteemide taastamisele, on praegu palju puudujääke: kehtivates õigusaktides (nagu elupaikade direktiivis) ei ole esitatud konkreetseid eesmärke, paljud ökosüsteemid (näiteks metsad ja agroökosüsteemid) ei ole õigusaktidega täielikult hõlmatud ning varem seatud vabatahtlikud eesmärgid ei ole olnud tulemuslikud. Kokkuvõttes ei ole seniste püüdluste tulemusena loodust taastatud piisaval määral ega tehtud selleks vajalikus ulatuses ja tasemel jõupingutusi.
Mis on probleem ja miks on tegemist ELi tasandi probleemiga?

Kuigi teatavate digielemente sisaldavate toodete suhtes kohaldatakse kehtivaid siseturgu käsitlevaid õigusakte, ei ole enamik riist- ja tarkvaratooteid praegu hõlmatud ühegi ELi õigusaktiga, mis käsitleks nende küberturvalisust. Eelkõige ei käsitleta praeguses ELi õigusraamistikus sisseehitamata tarkvara küberturvalisust, vaatamata sellele, et küberrünnete sihtmärgiks võetakse üha enam just nende toodete nõrkused, põhjustades märkimisväärseid ühiskondlikke ja majanduslikke kulusid. Hiljutised näited on Pegasuse nuhkvara, mille puhul kasutati ära mobiiltelefonide nõrkusi, või WannaCry lunavara-uss, mille puhul kasutati ära Windowsi nõrkust ja mis mõjutas arvuteid kogu maailmas.

Siseturu nõuetekohase toimimise tagamiseks määrati kindlaks kaks põhieesmärki: 1) luua tingimused turvaliste digielemente sisaldavate toodete arendamiseks, tagades, et turule lastakse vähemate nõrkustega riist- ja tarkvaratooted ning et tootjad suhtuvad turvalisusesse tõsiselt toote kogu elutsükli jooksul, ning 2) luua tingimused, mis võimaldavad kasutajatel digielemente sisaldavate toodete valimisel ja kasutamisel küberturvalisust arvesse võtta. Seati neli erieesmärki: i) tagada, et tootjad parandavad digielemente sisaldavate toodete turvalisust alates projekteerimis- ja arendamisetapist ning kogu elutsükli jooksul; ii) tagada sidus küberturvalisuse raamistik, mis hõlbustab riist- ja tarkvaratootjatel nõuete täitmist; iii) suurendada digielemente sisaldavate toodete turvaomaduste läbipaistvust ning iv) võimaldada ettevõtjatel ja tarbijatel digielemente sisaldavaid tooteid turvaliselt kasutada.
Poliitikavariant 1 toob eelduste kohaselt ettevõtjatele eelkõige hädaolukorras majanduslikku kasu ELi tasandil kriisile parema reageerimise kaudu, mille tulemusel on vähem takistusi vabale liikumisele ja kriisi seisukohast olulised tooted on paremini kättesaadavad. Vaba liikumist lihtsustavatel meetmetel oleks suur positiivne mõju töötajatele, sest need meetmed kindlustaksid tööhõive, tagades kiire piiriülese kaubanduse ja vähendades majandustegevuse häireid kriisi ajal. See poliitikavariant oleks eriti kasulik piirialatöötajatele ja äärepoolseimatele piirkondadele. Kriisi seisukohast oluliste toodete paremat kättesaadavust tagavate meetmetega kaasneks otsene sotsiaalne kasu, sest need tõhustavad ELi reageerimist konkreetsele kriisile, toetades seeläbi kodanike paremat elukvaliteeti kriisi ajal. Kuna selle poliitikavariandi jaotistesse 2, 3 ja 8 kuuluvad meetmed on aga oma laadilt vabatahtlikud, oleks suutlikkus tagada selliste kriisi seisukohast oluliste toodete kättesaadavus tõsiselt piiratud.

Poliitikavariandiga 1 võrreldes kaasneks poliitikavariandiga 2 täiendav kasu tänu sellele, et ELi tasandil reageeritakse kriisile tõhusamalt. Eelkõige annaksid täiendavat sotsiaalset kasu 8. jaotise siduvad meetmed. Liikmesriikide võimalus nõuda ettevõtjatelt kriisi seisukohast olulise teabe esitamist ja kriisi seisukohast oluliste toodete tootmise suurendamist võiks aidata tulla kriisi ajal toime nõudlusega nende toodete järele ning seega tõhustaks see oluliselt ELi üldist kriisile reageerimist, millega kaasneks otsene sotsiaalne mõju elutingimuste ja elukvaliteedi parandamise näol.

Võrreldes poliitikavariandiga 2 pakuks poliitikavariant 3 äriühingutele eeldatavalt veelgi suuremat majanduslikku kasu, eeskätt hädaolukorras. Kõnealune kasu realiseeruks tänu sellele, et kasutada saab jõulisemaid meetmeid, mis võimaldavad kriisile ELi tasandil reageerimist veelgi parandada, mille tulemusel on kriisi seisukohast olulised tooted seega tunduvalt paremini kättesaadavad ja takistusi vabale liikumisele on vähem. Peale selle väldiks kogu ELi hõlmava ühtlustatud vahendi olemasolu olukorda, kus liikmesriigid võivad kehtestada ühtset turgu killustavaid individuaalseid riiklikke meetmeid. Samuti eeldatakse, et see pakub suuremat sotsiaalset kasu. Kõik hädaolukorras kriisi seisukohast olulisi tarneahelaid mõjutavad meetmed (8. jaotis) oleksid erakorralised meetmed, kuid sellest hoolimata võiks neil olla otsustav tähtsus kriisi seisukohast oluliste toodete kättesaadavuse tagamisel, juhul kui kriisi ajal esineb äärmine vajadus nende järele. See omakorda võimaldab ELil kokkuvõttes kriisile palju paremini reageerida, millega kaasneb veelgi suurem otsene sotsiaalne mõju kodanike elutingimuste ja elukvaliteedi parandamise ning – sõltuvalt kriisist – elude päästmise näol.
Tehisintellekti kasutuselevõtt on nii komisjoni eesmärk kui ka oodatav suundumus. Kuigi TI-põhised tooted ja teenused on eeldatavasti ohutumad kui traditsioonilised tooted ja teenused, tuleb siiski ette õnnetusi.

Kehtivad vastutust käsitlevad õigusnormid – eeskätt siseriiklikud õigusnormid, mis põhinevad süül – ei sobi TI-põhiste toodete ja teenuste põhjustatud kahju hüvitamise nõuete käsitlemiseks. Nende õigusnormide kohaselt peab kannatanu tõendama kahju põhjustanud isiku õigusvastast tegevust või tegevusetust. Tehisintellekti eripära, sealhulgas autonoomsuse ja läbipaistmatuse (nn musta kasti efekt) tõttu on keeruline või üleliigselt kulukas teha kindlaks vastutav isik ja tõendada, et tingimused vastutusest tuleneva nõude rahuldamiseks on täidetud.

Komisjon soovib vältida olukorda, kus tehisintellekti põhjustatud kahju kandnud isikud, näiteks kodanikud või ettevõtjad, on vähem kaitstud kui traditsioonilise tehnoloogia tõttu kannatanud. Hüvitise saamise võimaluse puudumine võib vähendada nende usaldust tehisintellekti vastu ja seeläbi mõjutada TI-põhiste toodete ja teenuste kasutuselevõttu.

Ei ole kindel, kuidas kohaldatakse vastutust käsitlevate siseriiklikke õigusnorme, võtmaks arvesse tehisintellekti eripära. Lisaks võivad kohtud, seistes silmitsi kannatanu jaoks ebaõiglase tulemusega, kohaldada kehtivaid õigusnorme juhtumipõhiselt, et jõuda õiglase tulemuseni. See tekitab õiguskindlusetust. Selle tulemusel on ettevõtjatel keeruline prognoosida, kuidas kehtivaid vastutust käsitlevaid õigusnorme kahju tekkimise korral kohaldatakse. Seetõttu on neil keeruline hinnata ja kindlustada oma vastutust. Veelgi raskem on neil ettevõtjatel, kes tegutsevad piiriüleselt, kuna ebakindlus hõlmab erinevaid jurisdiktsioone. See mõjutab eelkõige VKEsid, kellel ei ole võimalik kasutada ettevõttesisest õigusalast oskusteavet ega kapitalireserve.

On oodata ka seda, et kui EL ei tegutse, kohandavad liikmesriigid oma siseriiklikke vastutust käsitlevaid õigusnorme võtmaks arvesse tehisintellektiga seotud probleeme. See toob kaasa täiendava killustumise ja suurendab piiriüleselt tegutsevate ettevõtjate kulusid.
Direktiivis on sätestatud ühised ELi normid tootjate mittesüülise vastutuse (st vastutus, mis ei sõltu süüst või hooletusest) kohta puudusega toote tekitatud kahju korral. See võimaldab igal puudusega toote tõttu kahju saanud isikul, olenemata sellest, kas ta on toote omanik või kõrvalseisja, nõuda rahalist hüvitist surma, isikukahju või tarbija varale tekitatud kahju eest.

Hindamise tulemuste põhjal tehti mõjuhinnangus kindlaks kaks probleemi.

1.Mittesüüline vastutus ei hõlma teatavaid tooteid, majandustegevuses osalejaid ning digi- ega ringmajanduses tekkivat kahju. Direktiiv koostati ammu enne digirevolutsiooni ja on ebaselge, kuidas selles sisalduvaid norme kohaldatakse digiajastu toodete, eelkõige tarkvara ja toimimiseks tarkvara või digiteenuseid vajavate toodete suhtes, nagu nutiseadmed ja autonoomsed sõidukid. Samuti on ebaselge, kes peaks vastutama, kui renoveerija või taastaja poolt muudetud toode on puudusega ja tekitab kahju. Lisaks on üha tavalisem, et tarbijad ostavad tooteid kolmandatest riikidest, ilma et ükski tootja või importija asuks ELis. See tähendab, et kui toode on puudusega ja tekitab kahju, ei ole direktiivi alusel kelleltki hüvitist nõuda.

2.Tarbijad seisavad hüvitise saamisel silmitsi takistustega. Tõendada, et toode on puudusega ja kahju põhjustas see puudus, võib olla kahju kannatanute jaoks väga raske keerulistel juhtudel, näiteks teatavatel juhtudel, kui on tegemist tehisintellektil põhinevate toodete, nutitoodete või ravimitega. Direktiivi alusel ei ole kannatanutel õigust saada tehnilist teavet, mida neil võib olla vaja vastutuse tõendamiseks, samuti puudub sõnaselge võimalus lihtsustada tõendamiskoormist, kui kannatanud seisavad silmitsi ebaproportsionaalsete raskustega. Direktiiviga kehtestatakse ka piirangud nõuete esitamisele: alla 500 euro suuruse varalise kahju nõuded ei ole lubatud ja tootja vastutuse kestus lõppeb 10 aastaga.
Selline töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate vaheline binaarne jaotus, mis on aluseks konkurentsieeskirjade kohaldamisel, tähendab, et füüsilisest isikust ettevõtjad võivad oma töötingimuste üle kollektiivläbirääkimisi pidades rikkuda ELi konkurentsieeskirju. Selline õiguskindlusetus mõjutab eelkõige teatavaid füüsilisest isikust ettevõtjaid, kes töötavad iseseisvalt, st ilma töötajateta, ja kes sõltuvad elatist teenides oma isiklikust tööst (edaspidi „füüsilisest isikust ettevõtjad“). Neil on oma töötingimusi kõige raskem mõjutada. Eespool nimetatut arvestades on peamine probleem, mida praeguse algatusega soovitakse lahendada, õiguskindlusetus, mis valitseb ELi konkurentsiõiguse kohaldamisel teatavate füüsilisest isikust ettevõtjate töötingimusi käsitlevate kollektiivlepingute suhtes, kes ei pruugi saada oma töötingimusi palju mõjutada.

Algatuse üldeesmärk on tagada, et ELi konkurentsiõigus ei takistaks selliste füüsilisest isikust ettevõtjate töötingimusi käsitlevaid kollektiivläbirääkimisi ja -lepinguid, kes saavad oma töötingimusi mõjutada vähesel määral. Selle eesmärgi saavutamiseks i) tehakse algatusega kindlaks need füüsilisest isikust ettevõtjad, kes saavad oma töötingimusi mõjutada vähesel määral ja keda ei tohiks takistada pidamast oma töötingimuste üle kollektiivselt läbirääkimisi ja neis ühiselt kokku leppimast, ning ii) tuuakse selgust selles, mis puudutab ELi konkurentsiõiguse kohaldamist füüsilistest isikutest ettevõtjate töötingimusi käsitlevatele kollektiivlepingutele.

Subsidiaarsuse põhimõtet ei kohaldata, kuna komisjonil on selles valdkonnas ainupädevus. ELi meede on vajalik selleks, et lahendada ebakindlus, mis valitseb seoses ELi konkurentsieeskirjade kohaldamisega füüsilistest isikutest ettevõtjate töötingimusi käsitlevatele kollektiivlepingutele. Ilma ELi sekkumiseta jäävad õiguskindlusetus, rikkumisriskid ja sellega seotud negatiivne mõju püsima.