KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE PAKETTREISE KÄSITLEVATE EUROOPA LIIDU EESKIRJADE KOHANDAMINE DIGITAALAJASTUGA /* COM/2013/0513 final */





KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE PAKETTREISE KÄSITLEVATE EUROOPA LIIDU EESKIRJADE KOHANDAMINE DIGITAALAJASTUGA 1. PAKETTREISID EUROOPA LIIDUS 21. SAJANDIL Turism on Euroopa Liidus oluline sektor ja üks majanduskasvu allikaid. Selles tegutseb ligikaudu 1,8 miljonit ettevõtjat, enamikus VKEd, ja see moodustab 5,2 % kogu tööhõivest. Reisi- ja turismimajandus koos seotud sektoritega annab ligikaudu 10 % ELi SKPst[1]. Euroopa Liit on maailma soosituim turismisihtkoht ning 2012. aastal külastas seda 400 miljonit välisturisti[2]. Eurooplased tegid 2011. aastal üle miljardi puhkusereisi,[3] neist peaaegu 80 % ELi sees[4]. Hoolimata hiljutisest majanduskriisist suurenes ajavahemikul 2010–2012 jätkuvalt ELi külastavate välisturistide arv (enam kui 7 % võrra), nagu ka eurooplaste tehtud puhkusereiside arv. See teeb turismist ühe ELi vastupidavaima majandusharu. Selleks et tagada kindlustunne kõikjal ELi turul müüdud reisiteenuste kõrge kvaliteedi suhtes, on reisijate õigused kaitstud ELi õigusaktidega, seda eriti puhkusepakettide valdkonnas. Kuid pakettreise käsitleva direktiivi[5] vastuvõtmisest möödunud enam kui 20 aasta jooksul on reisiteenuste turg muutunud, eelkõige seoses interneti tulekuga. Komisjon peab vastama tööstusharu, tarbijate ja seadusandjate ulatuslikele ülekutsetele direktiiv ajakohastada ja digitaalajastuga kohandada. Kooskõlas ELi turismistrateegiaga[6] aitab direktiivi läbivaatamine Euroopa turismimajandust tugevdada, viies praegused eeskirjad kooskõlla tarbijate muutunud käitumisega, nagu lubatud Euroopa tarbijakaitse tegevuskavas[7] ja korratud teises aruandes ELi kodakondsuse kohta[8]. Direktiivi laiendamine reisiteenuste uutele kombinatsioonidele mõjutab ligikaudu 50 % turust ning peaks suurendama reisijate usaldust ja rahulolu. 2. ELi LAIEM PUHKAJA ÕIGUSTE RAAMISTIK Üksikuid reisiteenuseid ostvat tarbijat kaitseb suur hulk erinevaid ELi ja liikmesriikide eeskirju, olenemata sellest, kas teenus broneeritakse kohalikus reisibüroos, interneti või telefoni teel. ELi eeskirjade eesmärk on tagada tarbijale kui kõige haavatavamale lepinguosalisele – eriti kui ta reisib – üldised õigused, mis vähendavad probleeme ja kindlustavad rahuldava teenuse kogu ELis. Puhkusepaketi ostjatele on ette nähtud täiendav kaitse. · Üldised tarbija õigused reisi ostmise eel, ajal ja järel Reisi- ja turismiteenused (nagu majutus ja autorent) on hõlmatud ELi üldise tarbijaõigusega,[9] nii et reisiteenuseid ostvad tarbijad on kogu ELis kaitstud ebaausate kaubandustavade eest. Müüjad peavad näitama toote täishinda, nt koos kohalike lõivudega, maksudega ja käitlemistasudega. Reklaam ei tohi olla eksitav ega meelitada tarbijaid pettusega ostma toodet, mida nad muidu ei oleks ostnud. Näiteks ei tohi ettevõtjad hindu ja klientide arvustusi avaldavatel veebisaitidel tarbijatena esineda ega märkimisväärselt valesid andmeid edastada[10]. Interneti teel reisiteenuseid müües peavad ettevõtjad andma üksikasjalikku teavet, sealhulgas oma kontaktandmed ja toote kirjelduse. Nad ei tohi kasutada eelnevalt märgistatud kastikesi, et meelitada tarbijaid täiendavaid teenuseid ostma[11]. Samuti ei tohi reisiteenuste lepingutes olla ebaausaid tingimusi. Näiteks ei tohi müüja kehtestada tingimusi, mida tarbijal ei ole enne lepingu allkirjastamist reaalselt võimalust lugeda. Üldine põhimõte on, et kui teises liikmesriigis asuv ettevõtja otsib kliente (nt interneti teel) viimaste liikmesriigis, on ELi tarbijad kaitstud oma riigi tarbijakaitse-eeskirjadega, nad võivad esitada ettevõtja vastu hagi oma koduriigis ning ettevõtja saab esitada hagi nende vastu ainult nende koduriigis[12]. Näide: Jean broneeris populaarse reisiteenuste arvustusi avaldava veebisaidi kaudu Mallorcale hotelli. Hotelli saabunud, avastas ta, et tema toa aknad avanevad kõrvaltänavale ning tuba ei vasta veebilehel esitatud kirjeldusele, mille kohaselt kõikidel tubadel on merevaatega rõdu. Selline eksitav turundus on ebaausaid kaubandustavasid käsitleva direktiiviga keelatud. · Reisija õigused ELis on esimese piirkonnana maailmas vastu võetud reisijate õigusi käsitlevad ulatuslikud õigusaktid, mis hõlmavad kõiki transpordiliike: õhu-, raudtee-, vee- ja bussitransporti[13]. Reisija õigused rajanevad kolmel kesksel põhimõttel: mittediskrimineerimine, täpne ja õigeaegne teavitamine ning kohene ja proportsionaalne abistamine. Reisijad peavad saama enne ärasõitu nõuetekohast teavet oma õiguste kohta, neil on reisi katkemise korral õigus kulude hüvitamisele või marsruudi muutmisele ning neid tuleb aidata ja neile teatavatel juhtudel hüvitist maksta. Näide: Maria broneeris oktoobris lennu, et veeta jõulupuhkus oma perekonnaga. Nädal enne ette nähtud väljumisaega sai ta teada, et lennufirma on vähese piletimüügi tõttu tema lennu tühistanud. Kuna lennufirmal ei olnud talle teist lendu asemele pakkuda, pidi firma talle hüvitist maksma. Tänu hüvitisele sai Maria osta teisest lennufirmast uue pileti. · Muud reisi- ja turismiteenuseid käsitlevates õigusaktides sätestatud õigused Reisijate huvisid kaitsevad ka muud, kitsamad õigusaktid, näiteks määrus 1008/2008,[14] milles nõutakse, et lennupiletite hinnad avaldataks koos kõikide maksude ja tasudega, ning osaajalise kasutamise õiguse direktiiv 2008/122/EÜ,[15] millega kehtestatakse ranged teavitamisnõuded ja õigus 14 päeva jooksul lepingust taganeda, et kaitsta tarbijaid soovimatute lepingute eest. · Eraldi õigused pakettreisi ostjatele Reisi- ja puhkusepaketid on komplekssed reisiteenuste kombinatsioonid, mis tavaliselt sisaldavad transporti ja majutust ning võivad sisaldada ka muid teenuseid, nagu autorent või ekskursioonid. Kuna teenuseosutajaid on sageli mitu, võib ühe teenusega seotud tõrge mõjutada ka teisi. Reisijal võib keelebarjääri või kultuuriliste erinevuste tõttu olla raske puhkusekohas alltöövõtjatega asju ajada ning tal ei ole sellistel juhtudel eri teenuseosutajatega lepingutki. Nende asjaolude tõttu ning seepärast, et paljud sellised teenused on piiriülesed, võeti ELis 1990. aastal vastu pakettreiside direktiiv. Direktiiviga kehtestati ulatuslik kaitse, mida üksikute reisiteenuste ostjad ei saa, pannes vahendajale ja/või korraldajale vastutuse kõikide paketis sisalduvate teenuste nõuetekohase osutamise eest ning nõudes, et vastutava teenuseosutaja pankroti korral tagastataks pakettreisi ostjale raha ja ta toimetataks kodumaale tagasi. 1990. AASTA PAKETTREISIDE DIREKTIIVIGA KEHTESTATUD KÜMME PEAMIST ÕIGUST 1. Te saate enne lepingu allkirjastamist kogu vajaliku teabe puhkuse kohta. 2. Alati on üks lepinguosaline (kas vahendaja või korraldaja; tema nimi ja aadress on alati lepingus ära märgitud), kes vastutab kõikide lepingus sisalduvate teenuste nõuetekohase osutamise eest. 3. Teile antakse hädaabinumber või kontaktpunkt, mille kaudu Te saate korraldaja või reisibürooga ühendust võtta. 4. Te saate oma broneeringu teisele isikule üle anda, kui Te ei saa ise puhkusereisile minna. 5. Teie reisi hinda ei tohi muuta hiljem kui 20 päeva enne ärasõitu ning enne seda tohib hinda muuta ainult väga piiratud juhtudel. 6. Te võite lepingu tühistada ja raha tagasi saada, kui mõnda pakettreisi olulist komponenti on muudetud. 7. Kui Teie puhkusepaketi eest vastutav ettevõtja tühistab selle enne ärasõitu, on Teil vastavatel tingimustel õigus raha tagasisaamisele ja hüvitisele. 8. Kui pärast ärasõitu ei ole võimalik osutada olulist osa paketis sisalduvatest teenustest, tuleb muul viisil korraldada puhkusereisi jätkumine Teilt lisatasu nõudmata. 9. Teil on õigus saada raskuste korral kiiresti abi. 10. Kui vastutav ettevõtja läheb pankrotti, tagastatakse Teile ette makstud raha ning, kui reis on juba alanud, toimetatakse Teid kodumaale tagasi. 3. PAKETTREISIDE DIREKTIIVI MUUTMINE · Miks on muutmine vajalik? Kuna üha rohkem inimesi kasutab internetti,[16] on reisiteenuste turg muutunud aina veebipõhisemaks. 2011. aastal moodustasid interneti teel müüdud reisiteenused ligikaudu 35 % kõikidest broneeringutest; ainuüksi 2013. aasta märtsis külastas ligi 183 miljonit kodanikku mõnda interneti teel reisiteenuseid pakkuvat veebisaiti[17]. Reisiturgu on muutnud ka lennundussektori liberaliseerumine, tänu millele on lennupiletid muutunud odavamaks ja kättesaadavamaks. Pakettreiside direktiiv võeti vastu ajal, mil puhkusereisi mindi ostma reisibüroosse ning see osteti valmislahendusena, mis sisaldas kõiki üksikasju. Praegu ostab küll 23 % ELi reisijatest endiselt traditsioonilisi valmispakette, kuid üha enam inimesi kas ostab erinevad reisi osad eraldi (2011. aastal 54 % puhkusereisil käinud eurooplastest) või kombineerib soovikohase puhkusereisi, mille paneb kokku kas üks ettevõtja või mitu majanduslikult seotud ettevõtjat kliendi vajaduste ja eelistuste järgi[18]. Seda tüüpi teenuste müümine on küll tavapärane interneti teel, kuid neid võib osta ka oma bürood omavatelt reisikorraldajatelt, kes komplekteerivad klientidele puhkusereise. Sellised kombineeritud reisikorraldusteenused moodustavad praegu 23 % puhkusereiside turust, ligikaudu 118 miljonit reisi aastas. Nende hulgas on nii selliseid reisikorraldusteenuseid, millel on reisijate jaoks tavaliselt pakettreisidega seostuvaid tunnuseid, kui ka teenuseid, mille puhul reisiettevõtja üksnes hõlbustab teise reisiteenuse eraldi broneerimist. Selliste uut tüüpi puhkusereiside tekkimine on loonud mitmeti mõistetava olukorra, sest nii ettevõtjatele kui ka tarbijatele võib olla ebaselge, kas need kuuluvad õigusaktide reguleerimisalasse. Euroopa Liidu Kohus leidis Club-Touri kohtuasjas,[19] et turismiteenuste kombinatsioon, mille reisibüroo paneb tarbija konkreetsete soovide kohaselt kokku kuni lepingu sõlmimise hetkeni, kuulub direktiivi reguleerimisalasse. Sellegipoolest on direktiivi ja selle kohtuotsuse kohaldamine, eriti interneti teel müüdud teenustele, tekitanud liikmesriikides keerukaid õiguslikke küsimusi ja toonud kaasa kohtuvaidlusi[20]. Praktikas võib õiguskaitse erineda olenevalt sellest, kuidas, kus ja kelle poolt reisikorraldusteenuseid müügiks pakutakse, isegi kui reisi komponendid on ühesugused. Paljud liikmesriigid on võtnud meetmeid vastuseks turul toimunud muutustele, tehes seda erinevatel viisidel. Mõni[21] on kehtestanud seadused traditsioonilisi puhkusepakette meenutavate konkreetsete teenuste ostjate kaitseks. Näiteks muudeti Ühendkuningriigis hiljuti maksejõuetuse korral kaitse tagamise kohustust, laiendades seda ettevõtjatele, kes müüvad lende välisriikidesse ja lisaks vähemalt veel ühte reisiteenust (niinimetatud „Flight-Plus” seadusemuudatus)[22]. Samuti on Rootsis nõutav kaitse maksejõuetuse puhuks eraldi veo- ja majutusteenuste korral, mis koos „meenutavad olulisel määral pakettreisi”. Ning Saksamaal arvestatakse tarbija taju selle hindamisel, kas mingile reisiteenuste kombinatsioonile kehtivad pakettreise käsitlevad eeskirjad. Praegused ELi eeskirjad ei rahulda uues turuolukorras enam tarbijate ega ettevõtjate vajadusi. Liikmesriikide erinevate õigusnormide tõttu näiteks lepingueelse teavitamise, vastutuse ja maksejõuetuse korral ette nähtud kaitse küsimuses on ettevõtjatel raskem tegevust üle riigipiiride laiendada. Seetõttu ei konkureeri reisiettevõtjad enam võrdsetel alustel. Samuti raskendavad erinevused liikmesriikide eeskirjades väiksemate ettevõtjate jaoks oma toodete piiriülest müüki, mis tähendab tarbijatele väiksemat valikuvõimalust. Direktiiv tekitab ka tarbetut bürokraatiat, näiteks seetõttu, et trükitud brošüüre käsitlevad eeskirjad on iganenud. Direktiivi ajakohastamata reguleerimisala võib põhjustada ka rahalist kaotust tarbijatele, kes ostavad eeskirjadega kaitsmata reisiteenuseid, arvates, et need on kaitstud. PEAMISED PROBLEEMID SEOSES OLEMASOLEVA DIREKTIIVIGA · 67 % ELi kodanikest arvas uut tüüpi pakettreisi ostes ekslikult, et nad on eeskirjadega kaitstud. · Uut tüüpi pakettreiside ostjatel esineb kaks korda suurema tõenäosusega probleeme kui traditsiooniliste valmis pakettreiside ostjatel. Lisaks on probleemi korral tarbijale tekkiv kulu ligikaudu 600 eurot, samas kui traditsiooniliste pakettreiside puhul jääb see alla 200 euro. · Kokku kaotavad uut tüüpi pakettreiside ostjad ELis üle miljardi euro aastas. · Õiguslikku vastutust reguleerivate eeskirjade ebaselgus ja killustatus on tülikas nii tarbijatele kui ka ettevõtjatele. · Samaväärseid reisitooteid müüvad ettevõtjad ei konkureeri kogu ELis võrdsetel alustel. Üksikutele reisiteenustele kehtivad üldised tarbijakaitse- ja reisija õiguste eeskirjad ei sobi uutele kombineeritud reisikorraldusteenustele. Seega on olemas selge vajadus neid käsitlevate õigusaktide järele. Direktiivi eeskirjade ajakohastamine ja internetiajastuga kohandamine tooks seega märgatavaid eeliseid. · Kuidas ettepanek olemasolevaid eeskirju ajakohastab? Ettepanek muudab praegust direktiivi selgemaks ning viib selle kooskõlla õigusnormides ja turul toimunud muutustega. Esiteks keskendub ettepanek küll endiselt pakettreisidele, kuid selle reguleerimisala on laiem ning hõlmab sõnaselgelt uusi laialt levinud kombineeritud reisikorraldusteenuseid. Samuti kehtestatakse sellega paindlik süsteem ärireisidele, millega välditakse ülereguleerimist, sest ettepanekust jäetakse välja ärireiside korraldamisele spetsialiseerunud ettevõtjalt raamlepingu alusel ostetud ärireisid. Näide: Thomas broneeris lennu Taisse otse lennufirma X veebisaidil. Broneerimise käigus pakuti talle majutust hotellis. Ta ostis mõlemad teenused ja maksis lennufirma veebisaidil ühtse hinna. Tema sõber James oli vahepeal ostnud majutuse samas hotellis ja sama lennufirma lennu valmis pakettreisina, mida pakkus reisikorraldaja Y. Nende Tais oleku ajal läks lennufirma X pankrotti ja nende tagasilend tühistati. Thomas pidi oma kojusõidu ise korraldama ning maksis lisaks algse pileti hinnale selle eest 700 eurot. James seevastu toimetati koju ilma mingi lisakuluta tänu Y pakutud kaitsele pankroti korral. Käesoleva ettepaneku järgi toimetataks Thomas koju ilma mingi lisakuluta, täpselt samamoodi nagu James. Teiseks tagatakse ettepanekuga turu suurem läbipaistvus, sest kõikidele reisijatele antakse võimalus üheselt kindlaks teha, kas neile pakutakse müügiks pakettreisi või mitte, ning hoitakse sellega ära arusaamatused. Samuti ajakohastatakse teavitamisnõudeid, võttes arvesse pärast 1990. aastat ELi tarbijaõiguses toimunud muutusi. Kolmandaks tunnistatakse ettepaneku järgi kehtetuks eraldi eeskirjad seoses brošüüridega, sest tänu internetile ei tundu konkreetne trükitud teave enam nii vajalik. Praeguste eeskirjade alusel on ettevõtjad sunnitud tarbetult reklaammaterjali juurde trükkima, kandes ligikaudu 390 miljonit eurot mittevajalikke kulusid aastas. Siiski tagatakse ettepanekuga, et reisija saab endiselt enne lepingu sõlmimist kogu olulise teabe ning et pärast lepingu sõlmimist edastatakse võimalikud tähtsad teated, näiteks marsruudimuudatuse kohta, talle kirjalikult (sealhulgas e-kirja teel). Neljandaks antakse ettepaneku järgi reisijatele uued õigused lepingu tühistamiseks. Lisaks praegusele õigusele leping teisele isikule üle anda saavad tarbijad õiguse leping enne reisi algust tühistada, hüvitades mõistlikus ulatuses korraldaja kantud kulud. Kui sihtkohas leiab aset looduskatastroof, sõjategevus või samalaadne tõsine sündmus, saavad tarbijad lisaks õiguse tühistada leping hüvitist maksmata. Hinnareeglid on edaspidi ausamad ja ettearvatavamad, sest hinda ei tohi suurendada rohkem kui 10 %. Viiendaks pakub ettepanek selgemaid lahendusi ja paremat hüvitussüsteemi probleemide korral, sest see haakub hiljuti vastu võetud ELi õigusaktidega vaidluste kohtuvälise ja veebipõhise lahendamise kohta, muudab reisikorraldajad vastutavaks broneerimisvigade eest ning annab reisijatele võimaluse esitada kaebused ja nõuded otse vahendajale, kellelt nad puhkusereisi ostsid. Samuti lihtsustatakse ettepanekuga lepingulise vastutuse eeskirju. Reisijatel on endiselt üks kontaktpunkt juhuks, kui puhkuse ajal midagi halvasti läheb, kuid kuna korraldajatele pannakse vastutus paketis sisalduvate teenuste osutamise eest, stimuleerib see suuremat hulka ettevõtjaid hoolikamalt alltöövõtjaid valima. Kui ELi vahendaja müüb pakettreisi, aga selle korraldaja asub väljaspool ELi, saavad tarbijad otse vahendajalt hüvitist taotleda. Viimaks muudetakse selgemaks eeskiri maksejõuetuse korral ette nähtud kaitse kohta ning sõnaselgelt kohustatakse liikmesriike kindlapiirilise koostöömehhanismi raames tunnustama üksteise meetmeid maksejõuetuse puhuks nõutava kaitse tagamiseks. See lahendus võtab arvesse hiljutist hinnangut teenuste direktiivile,[23] mis näitas, et mõni liikmesriik ei tunnista ikka veel kindlustust, mida reisikorraldajatelt nõutakse nende asukohaliikmesriigis, ning sunnivad neid seetõttu piiriüleselt tegutsedes kahekordseid kulusid kandma. Teatavatel tingimustel laieneb maksejõuetuse korral ette nähtud kaitse ka reisijatele, kes sõlmivad ühe ettevõtja vahendusel eraldi lepingud erinevate reisiteenuste osutajatega. Näide: Luksemburgis asuv reisikorraldaja SunFun Travels kasutab lendudeks Belgias, Prantsusmaal, Madalmaades ja Saksamaal asuvaid lennujaamu ning sooviks pakkuda nende riikide tarbijatele oma pakettreise. Probleem on aga selles, et need liikmesriigid ei soovi tunnustada ettevõtja maksejõuetusevastast kindlustust, mis on sõlmitud Luksemburgis. Seetõttu ei ole SunFun Travelsil seni õnnestunud oma tegevust väljapoole Luksemburgi laiendada. Ettepaneku kohaselt saaks ta seda lõpuks teha tänu liikmesriikidevahelisele tugevdatud koostöömehhanismile. ETTEPANEKU MÕJU REISIJATELE · Ligikaudu 120 miljonit kombineeritud reisikorraldusteenuste ostjat kaitstakse eeskirjadega, tänu millele võib tarbijatele aastas tekitatav kahju väheneda ligikaudu 450 miljonit eurot[24]. · Kui reisija ostab reisiteenuste kombinatsiooni, tuleb talle teada anda, kas see on eeskirjadega täielikult kaetud pakettreis või mitte. · Reisijatel on võimalik paremini aru saada, mis liiki toodet nad ostavad ja milline kaitsetase sellega kaasneb. · Puhkusepakettide ostjatele tagatakse parem kaitse, mis kehtib kogu ELis, suurem paindlikkus ja selged lahendused probleemide korral. ETTEPANEKU MÕJU ETTEVÕTJATELE · Ettepanek muudab konkurentsi reisiteenuste turul ausamaks, hoides samas nõuete täitmisega seotud kulud kõikide ettevõtjate jaoks mõistlikul tasemel (ligikaudu 8 eurot pakettreisi kohta, mis tähendab kulude vähenemist praeguse direktiiviga hõlmatud pakettreiside pakkujate jaoks, ning ligikaudu 3 eurot inimese kohta neile ettevõtjatele, kes müüvad muid, toetatud reisiteenuste kombinatsioone[25]). · Praegu direktiiviga hõlmatud ettevõtjate jaoks kaotatakse ligikaudu 390 miljoni euro ulatuses iganenud eeskirjadest tulenevaid halduskulusid aastas[26]. · Reisiettevõtjaga sõlmitud raamlepingu alusel korraldatud ärireiside väljajätmine direktiivist võimaldab kokku hoida kuni 76 miljonit eurot aastas[27]. Sellega välditakse ülereguleerimist, tagades samas eelkõige mikroettevõtjale soovi korral võimalus kaitsele. · Piiriülene kaubandus muutub lihtsamaks, sest kogu ELis hakkavad kehtima ühtsed eeskirjad teavitamise ja vastutuse kohta ning maksejõuetuse korral ette nähtud kaitsemeetmete vastastikuse tunnustamise kohta. · Proportsionaalne lahendus uuele olukorrale turul Viimase 20 aasta jooksul on muutunud nii reisiteenuste turg kui ka seda reguleeriv ELi õigusraamistik. ELis kehtivad praegu mitmed eeskirjad, mida direktiivi vastuvõtmise ajal veel ei olnud ning mis kaitsevad kõiki reisijaid. Need eeskirjad ei taga aga sellist kaitset, mida vajavad uut tüüpi kombineeritud reisiteenuste ostjad, sest selliste teenuste komplekssuse tõttu võib probleemidel olla mitmeid tagajärgi. Kaitse-eeskirjade ulatuse ajakohastamine ja kohandamine võimaldab vähendada kahju, mida selliste kombineeritud reisikorraldusteenuste ostjad praegu kannavad. Suurenenud konkurentsist hoolimata ostavad miljonid kliendid kogu ELis ja ka mujal endiselt traditsioonilisi pakettreise. Eraldi eeskirjad kombineeritud reisitoodete jaoks on seega endiselt vajalikud, kuid õigusaktides peaksid kajastuma muutused viisides, kuidas selliseid teenuseid broneeritakse. Kõige üldisemalt on tähtis, et tarbijad mõistaksid selgelt, mida neile pakutakse, ja saaksid valida täie kindlustundega sellised reisikorraldusteenused, mis vastavad kõige paremini just nende vajadustele. On ülioluline säilitada turul toimuvad uuendused ja uute, eriti internetipõhiste ärimudelite mitmekesisus, tagades samas ausa ja läbipaistva konkurentsi kõikide vastastikku asendatavaid teenuseid müüvate ettevõtjate vahel. Seetõttu püütakse ettepanekuga pakkuda sihipärane ja proportsionaalne lahendus praeguste probleemide vähendamiseks, võttes samas täiel määral arvesse VKEde eriseisundit reisiteenuste osutajate ja kasutajatena. Kuna valdav enamik (99 %) ELi reisikorraldajatest ja reisibüroodest on VKEd (neist 92 % on mikroettevõtjad), on ettepaneku eesmärk kahandada eeskirjade ajakohastamise ja bürokraatia vähendamise teel traditsiooniliste pakettreiside pakkumisega kaasnevaid keskmisi kulusid. Kehtestades kõikidele vastastikku asendatavaid reisiteenuseid pakkuvatele ettevõtjatele ühesugused eeskirjad ja nõuete täitmisega seotud kulud, taastatakse ettepanekuga võrdsed võimalused, millest VKEd saavad rohkemgi kasu kui suuremad ettevõtjad. Ühtsemad eeskirjad lepingueelse teavitamise kohta ja spetsiaalse mehhanismi loomine maksejõuetuse korral ette nähtud kaitsemeetmete vastastikuse tunnustamise hõlbustamiseks kõrvaldavad lisaks tõkked piiriülesele kaubandusele, mis avab ettevõtjatele, eriti VKEdele, rohkem võimalusi oma tegevuse laiendamiseks eri liikmesriikidesse. Samal ajal jäetakse ettepaneku kohaselt kõikidele ettevõtjatele, olenemata sellest, kas nad tegutsevad interneti teel või mitte, võimalus hõlbustada eraldi reisiteenustest kombineeritud puhkusereiside korraldamist, ilma et neile langeks vastutus eri teenuste osutamise eest. Siiski peaks ausa konkurentsi ja tarbijakaitse huvides kehtima ka toetatud reisikorraldusteenuste puhul kohustus piisavalt tõendada tagatise olemasolu, et maksejõuetuse korral hüvitada ette makstud raha ja toimetada reisija kodumaale tagasi. Samuti on ettepanekus arvesse võetud VKEde eriolukorda reisiteenuste ostjatena, võimaldades neile samasugust kaitset nagu üksikisikust tarbijale, välja arvatud juhul, kui nad on sõlminud raamlepingu ärireiside korraldamisele spetsialiseerunud ettevõtjaga. 4. KOKKUVÕTE 1990. aasta pakettreiside direktiiv on tõstnud pakkreisiteenuste kvaliteeti, kuid vajab ajakohastamist, et võtta arvesse turul toimunud muutusi. Direktiivi muutmise ettepanekuga parandatakse tarbijakaitset, ilma et tööstusharule tekitataks ebamõistlikke kulusid; samas jäetakse ettevõtjatele ja tarbijatele vabaduse valida, mida nad soovivad müüa ja osta. Tänu õigusliku killustatuse vähendamisele ja vastastikuse tunnustamise tugevdamisele kõrvaldatakse ettepanekuga piiriülese kaubanduse tõkked ja tihendatakse seeläbi konkurentsi vastastikku asendatavaid reisitooteid müüvate vanemat ja uuemat tüüpi turuosaliste vahel. Ettepanekuga muudetakse turg – eriti internetipõhine turg – läbipaistvamaks, et suurendada reisijate usaldust ja nõudlust nii ELis kui väljaspool, parandades samas kindlustunnet, paindlikkust ja valikuvõimalusi. Samuti aitab see meetmete pakett praegusel keerulisel ajal ühes ELi keskseimas sektoris tarbijate kindlustunnet tõsta ja majanduskasvu edendada. [1] Komisjoni teatis „Euroopa kui maailma soosituim turismisihtkoht – uus Euroopa turismi tegevuskava” KOM(2010) 352 (lõplik), 30.6.2010. [2] Maailma Turismiorganisatsioon (UNWTO), „World Tourism Barometer”, jaanuar 2013. [3] Statistics in focus, 28/2012, „Tourism in Europe, Results for 2011”. [4] Eurostati pressiteade, 139/2011. [5] Nõukogu direktiiv 90/314/EMÜ, 13. juuni 1990, reisipakettide, puhkusepakettide ja ekskursioonipakettide kohta. [6] KOM(2010) 352 (lõplik), 30.6.2010. [7] „Euroopa tarbijakaitse tegevuskava – suurem usaldus ja kiirem kasv”, COM(2012) 225 (final), 22.5.2012. [8] „2013. aasta aruanne ELi kodakondsuse kohta – Euroopa kodanikud: teie õigused, teie tulevik”, COM(2013) 269 (final), 8.5.2013 [9] Eelkõige nõukogu direktiiv 93/13/EMÜ, 5. aprill 1993, ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/29/EÜ, 11. mai 2005, mis käsitleb ebaausaid kaubandustavasid, ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/83/EL, 25. oktoober 2011, tarbija õiguste kohta. [10] Vt ebaausaid kaubandustavasid käsitleva direktiivi I lisa punktid 18 ja 22. [11] Alates 2014. aasta juunist, mil direktiiv 2011/83/EL hakkab kehtima kogu ELis. [12] Kohaldatava õiguse kohta vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008 (lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma I)) artikkel 6. Kohtualluvuse kohta vt nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades) artiklid 15–17. Neist eeskirjadest on mõni erand, nt transpordi- või veolepingud, mis ei ole osa paketist. Täpsemalt määruse (EÜ) nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c ja lõike 3 tõlgendamise kohta seoses ettevõtja veebisaidiga vt Euroopa Liidu Kohtu 7. detsembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-585/08: Hotel Alpenhof. [13] Vr reisijaõigusi käsitlevad määrused (määrused (EÜ) nr 261/2004, (EÜ) nr 1371/2007, (EL) nr 1177/2010 ja (EL) nr 181/2011). [14] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1008/2008, 24. september 2008, ühenduses lennuteenuste osutamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta. [15] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/122/EÜ tarbijate kaitse kohta seoses osaajalise kasutamise õiguse, pikaajalise puhkusetoote, edasimüügi ja vahetuslepingute teatavate aspketidega. [16] 2010. aastal kasutas internetti vähemalt kord nädalas 65 % ELi kodanikest (Eurostat Data in Focus, 50/2010). [17] http://www.newmediatrendwatch.com/regional-overview/103-europe?start=2, „Online Travel Market”. [18] Mõnes liikmesriigis, näiteks Ühendkuningriigis, on turumuutused olnud eriti järsud: ühe suure Ühendkuningriigi reisikorraldaja andmetel oli 1997. aastal direktiiviga kaitstud 98 % Ühendkuningriigist väljunud puhkuselendude reisijatest, praegu aga alla 50 %. [19] Kohtuasi C-400/00. [20] Nt Euroopa Kohtu kohtuasjad C-400/00 (Club-Tour), C-178/94, C-179/94, C-188/94, C-189/94 ja C-190/94, CAA vs. Travel Republic (UK), Saksa Bundesgerichtshof’i 30. septembri 2010. aasta otsus kohtuasjas Xa ZR 130/08 ja Madalmaade Eerste Kamer Hoge Raad’i 11. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas 08/04611, SGR vs. ANVR. [21] Nt AUT, BE, BG, CZ, DE, DK, EE, FR, HU, UK, LT, LU, LV, PL, SE ja NL – vastused küsimustikule, mis saadeti laiali ettevalmistusena direktiivi läbivaatamist käsitlenud seminarile Brüsselis 5. juunil 2012. [22] http://www.caa.co.uk/default.aspx?pageid=12990. [23] Komisjoni talituste töödokument teenuste siseturu (ehitus-, äriteenused ja turism) tulemuslikkuse kontrolli tulemuste kohta, SWD(2012) 147 (final), 8.6.2012. Vt eriti punkt 3.1.4 ja I lisa. [24] Vt ettepanekule lisatud mõjuhinnang. [25] Samas. [26] Samas. [27] Samas.