Lisaks eespool osutatud rahapoliitika kaalutlustele oleksid kavandatud määruse kohaselt varapõhistel ja e-raha tokenitel erinevad omadused, sealhulgas nende põhifunktsiooni, reservvarade koosseisu ja omanike õiguste osas. Sellega seoses valitseb oht, et varapõhised tokenid ja e-raha tokenid on nende konkreetse kasutamise ja võimaliku süsteemse tähtsuse tõttu de facto samaväärsed maksevahenditega, olenemata nende peamisest eeldatavast funktsioonist või määruses kavandatud kasutusest. Kui see peaks nii olema, tuleks varapõhiste ja e-raha tokenite suhtes kohaldada sarnaseid nõudeid, et vältida õigusnormide erinevuste ärakasutamist. Eelkõige seetõttu, et varapõhiste tokenite kujundus ja kasutamine muudavad need maksevahendina kasutamiseks sobivaks, oleks asjakohane nõuda emitentidelt vähemalt seda, et nad annaksid varapõhiste tokenite omanikele tagasivõtmisõigused kas emitendi või reservvarade osas. Lisaks võiks kaaluda ad hoc kategooria „maksetokenid“ loomist, mis allutaks varapõhised tokenid samadele nõuetele, mida kohaldatakse e-raha tokenite väljastajate suhtes. Samuti oleks asjakohane, et oluliste varapõhiste tokenite, mida hakatakse liidus laialdaselt kasutatama maksete tegemiseks, emitentide suhtes kohaldataks samu loanõudeid, mida kohaldatakse e-raha tokenite emitentide suhtes, kui Euroopa Pangandusjärelevalve (EBA) peab seda asjakohaseks vastavalt regulatiivsetes tehnilistes standardites täiendavalt sätestatavatele liigitamiskriteeriumidele.

Lisaks on ettepandud määruses sätestatud, et pädev asutus võib keelduda andmast tegevusluba varapõhiste tokenite emitendile, muu hulgas juhul, kui emitendi ärimudel võib tõsiselt ohustada finantsstabiilsust, rahapoliitika ülekandumist või rahapoliitilist suveräänsust (14). Sellega seoses, kui varapõhiste tokenite korraldus kujutaks endast sisuliselt maksesüsteemi või -skeemi, peaks rahapoliitika elluviimist ja maksesüsteemide tõrgeteta toimimist ähvardava võimaliku ohu hindamine kuuluma EKP (või asjaomase liidu vääringu emitendist keskpanga) ainupädevusse. Euro puhul peaks see olema nii, kuna potentsiaalne risk võib negatiivselt mõjutada aluslepingu kohaselt eurosüsteemi kaudu täidetavate põhiülesannete täitmist, eelkõige liidu rahapoliitika elluviimist ja maksesüsteemide tõrgeteta toimimise edendamist. Need riskid võivad lõppkokkuvõttes mõjutada eurosüsteemi esmase eesmärgi saavutamist, milleks on aluslepingu kohaselt hinnastabiilsuse säilitamine. Arvestades kriitilisi aspekte, mille kohta soovitakse EKP hinnangut varapõhiste tokenite emitentidele tegevusloa andmise menetluse käigus, ei tohiks EKP sekkumine piirduda mittesiduva arvamuse andmisega nendes EKP ainupädevusse kuuluvates valdkondades. Sama loogika kohaselt peaks juhul, kui varapõhised tokenid võivad mõjutada rahapoliitika elluviimist või maksesüsteemide tõrgeteta toimimist liikmesriikides, mille rahaühik ei ole euro, olema ka nende liikmesriikide keskpankadel, kes on aluslepingu kohaselt säilitanud oma volitused rahapoliitika valdkonnas vastavalt riigisisesele õigusele, võimalik esitada siduv arvamus. Eespool öeldut silmas pidades soovitab EKP kavandatud määrust vastavalt muuta. Lisaks leiab EKP, et täiendavalt tuleks kaaluda Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/110/EÜ (15) (edaspidi „e-raha direktiiv“) kohase praeguse õigusraamistiku asjakohasust. Eelkõige nõuab märkimisväärse hulga e-raha tokenite kasutuselevõtt EKP (või liikmesriigi, mille rahaühik ei ole euro, asjaomase keskpanga) kaasamist sarnaselt sellega, mida pannakse ette varapõhiste tokenite väljaandjatele tegevusloa andmise puhul. E-raha tokenite emiteerimine, eriti kui see loetakse olulisteks, nõuab rahapoliitilise mõju ja maksesüsteemide sujuva toimimise seisukohalt hoolikat hindamist.

Lisaks eeldab pädeva asutuse õigus keelduda tegevusloa andmisest juhul, kui varapõhiste tokenite emitendi ärimudel kujutab endast tõsist ohtu finantsstabiilsusele, rahapoliitika ülekandumisele või rahapoliitilisele suveräänsusele, et pädev asutus suudab selliseid riske loa andmise etapis täpselt ette näha, mis ei pruugi olla võimalik, kuna riskide ulatus sõltub tokenite kasutamise ulatusest. Sellega seoses näib, et kavandatav määrus ei paku samaväärset vahendit, mis võimaldaks pädeval asutusel reageerida, kui varapõhine token muutub oma kasutusea jooksul ohuks finantsstabiilsusele, rahapoliitika ülekandumisele või rahapoliitilisele suveräänsusele. Seetõttu paneb EKP ette, et pädevatel asutustel peaks samuti olema õigus võtta asjakohaseid meetmeid, tagamaks rahapoliitika nõuetekohane elluviimine ja maksesüsteemide tõrgeteta toimimise edendamine, ning neilt tuleks nõuda tegutsemist kooskõlas EKP ja asjaomaste keskpankade arvamustega nende konkreetsete aspektide kohta. Ettepandud määrusesse tuleks lisada täiendavad mehhanismid, et motiveerida emitente piirama emissiooni ulatust, sealhulgas stressitestimise nõuded koos võimalike täiendavate kapitalinõuetega (vt punkt 3.2.3 allpool).