[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 1.10.2008

KOM(2008) 604 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE, EUROOPA PARLAMENDILE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Arengut edendav piirkondlik integratsioon AKV riikides {SEC(2008) 2538}{SEC(2008) 2539}

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE, EUROOPA PARLAMENDILE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Arengut edendav piirkondlik integratsioon AKV riikides

1. MUUTUV KESKKOND[1]

Üleilmastumine on hoogustunud ning sellega on kaasnenud vastastikuse majandusliku sõltuvuse suurenemine, mis ei kajastu aga täies ulatuses Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikides (AKV riigid). Piirkondlikku integratsiooni nähakse üha enam kui vahendit, mis võimaldab üleilmastumisest kasu saada ning tõrjuda selle negatiivset mõju.

Euroopa on juba pikka aega toetanud arengumaade piirkondlikku integratsiooni, kuid komisjoni viimane nägemus sellest pärineb 1995. aastast[2]. Praeguseks ei ole piirkondlik integratsioon mitte ainult tugevalt seotud Euroopa Liidu arengupoliitikaga,[3] vaid ka mitu muud poliitilist algatust mõjutavad otseselt AKV riikide piirkondlikku integratsiooni või on sellele keskendunud. Viimase kahe aasta jooksul on toimunud olulised muutused, mis hõlmavad eelkõige kümnenda Euroopa Arengufondi (EAF) piirkondlikku kavandamist ja majanduspartnerluslepingute sõlmimisega seotud pingsaid läbirääkimisi AKV piirkondadega.

Kuid tegevust oleks võimalik veelgi hoogustada ja tõhustada. Vaja oleks teha senitehtust kokkuvõte, vaadata läbi ELi meetmete sidusus ning määrata kindlaks edasised sammud. Käesolevas teatises esitatakse ajakohastatud, terviklik ja ühtne ELi nägemus piirkondlikust integratsioonist kui jätkusuutliku arengu põhimehhanismist AKV riikides, selgitatakse piirkondliku poliitikakoostöö eesmärke ning kutsutakse liikmesriike üles toetama ühist nägemust ja ühiseid põhimõtteid.

2. AKV RIIKIDE PIIRKONDLIKU INTEGRATSIOONI ALASED SAAVUTUSED JA VÄLJAKUTSED

Alates 1990. aastate keskpaigast on AKV riikide piirkondliku integratsiooni ulatus pidevalt laienenud. Kõige märkimisväärsemateks saavutusteks on vabakaubanduspiirkondade ning tolli- ja rahaliitude loomiseks tehtavad jõupingutused. Ebapiisava integratsiooni tõttu makstakse siiski endiselt liiga kõrget hinda. Väljakutsed on piirkonniti erinevad, kuid kokkuvõttes eksisteerib viis peamist probleemi, mis on lahendamata igal pool:

- Puudulik osalemine ja institutsiooniline suutlikkus piirkondlikul ja riiklikul tasandil. See hõlmab ebapiisavaid volitusi, õiguslike ja poliitiliste vahendite puudumist, millega poliitikat tõhusalt teostada, ning sidusrühmade (kodanikuühiskond ja riiklikud ametiasutused) ebapiisav osalemine.

- Vajadus ületada piirkondlike turgude killustatusega seotud probleemid ning rakendada paremini majandusintegratsiooni lepinguid. Sellega peaks kaasnema kattuvate ja ebajärjekindlate integratsiooniga seotud kavade ühtlustamine, võttes arvesse iga piirkonna iseärasusi (eriti saared).

- Majanduse liiga vähene mitmekesisus , mille tulemuseks on suur sõltuvus väikesest arvust ekspordiartiklitest ning vastastikuse täiendavuse puudumine eri riikide majanduse vahel.

- Infrastruktuuriühenduste ebatõhusus , mille tulemuseks on piirkonnasisese transpordi ja kommunaalteenuste väga kõrge hind.

- Vajadus tõhusama piirkondliku poliitika järele, et lahendada jätkusuutlikkuse toetamisega seotud ühiseid väljakutseid, vähendades tõhustatud majandusliku integratsiooni negatiivset välismõju, suurendades majandusliku integratsiooni ja jätkusuutliku kasvu vahelist positiivset koostoimet ning jaotades piirkondlikust integratsioonist tulenevat kasu ja tulusid võrdsemalt.

3. ELI NÄGEMUS ARENGUT EDENDAVAST PIIRKONDLIKUST INTEGRATSIOONIST

Piirkondliku integratsiooni lai määratlus, milles võetakse arvesse Cotonou partnerluslepingut, on järgmine: piirkondlik integratsioon on protsess, mille käigus ületatakse ühisel kokkuleppel naaberriike eraldavad poliitilised, füüsilised, majanduslikud ja sotsiaalsed tõkked ning tehakse koostööd jagatud ressursside ja piirkondlike ühiste varade majandamisel.

Euroopa kogemus on paljudele AKV piirkondadele eeskujuks. Piirkondliku integratsiooni põhimõttelised ja konkreetsed eesmärgid on üldiselt sarnased. Siiski toetuvad AKV piirkondades kasutatavad meetodid sageli rohkem konsensuslikule koostööle ja kooskõlastamisele kui riigiülesusele või suveräänsuse jagamisele.

Piirkondliku integratsiooni kolme peamist eesmärki on järgmised:

- Poliitiline stabiilsus on majandusliku arengu eelduseks. Piirkondlikel organisatsioonidel on riigisiseste ja riikidevaheliste konfliktide lahendamisel ning inimõiguste edendamisel mängida üha suurem roll. Piirkondlik integratsioon aitab kaasa ka usalduse loomisele, rühmadevahelise mõistmise edendamisele ja vastastikuse sõltuvuse süvenemisele.

- Majanduslik areng: Turgude suurenemise ja ühtlustumise korral võimaldab kaupade, teenuste, kapitali ja inimeste vaba liikumine saavutada mastaabisääste ning soodustab investeeringuid, ergutades seega majanduskasvu ja suurendades lõuna-lõuna suunalist kaubavahetust. Õige tasakaalu leidmine järk-järgult suureneva piirkondliku ja piirkonnavälise konkurentsi ning mõõduka kaitse vahel võimaldavad sujuvat lõimumist üleilmse kaubandussüsteemiga ning see muudab piirkondliku integratsiooni vahendiks, millega kiirendada majanduskasvu ja vaesuse vähendamist.

- Piirkondlikud avalikud hüved : Ainult naaberriikide vaheline koostöö võimaldab lahendada selliseid riikidevahelise mõõtmega probleeme nagu toiduga kindlustatus, loodusvarad, bioloogiline mitmekesisus, kliimamuutused ning haiguste ja kahjurite tõrje.

Käesolev määratlus ja mitmemõõtmeline nägemus piirkondlikust integratsioonist peaks olema aluseks kõigile AKV riikide integratsiooni protsessis kasutatavatele ELi tugimeetmetele[4].

4. KAVANDATAV LÄHENEMISVIIS, MIS KÄSITLEB ELI TOETUST ARENGUT EDENDAVALE PIIRKONDLIKULE INTEGRATSIOONILE

Vastusena punktis 2 esitatud viiele väljakutsele peaks EL võtma kohustuseks toetada viit allpool esitatud prioriteeti[5]. Seda tuleks teha iga piirkonna strateegilise arengukava ning väljakutsete ühisest hindamisest tuleneva dialoogi põhjal ning see peaks keskenduma piirkondlikele iseärasustele ja vajadustele.

4.1. Piirkondlike institutsioonide tugevdamine

EL peaks toetama:

- piirkondlikku valitsemistava ning koostööd rahu ja stabiilsuse nimel riikide vahel ja riikide sees, sealhulgas inimõiguste edendamine;

- institutsioonilise suutlikkuse parandamine piirkondlikul ja riiklikul tasandil koos täiendavate jõupingutustega riikide suutlikkuse tugevdamiseks piirkondlike poliitikate rakendamisel;

- institutsioonilise struktuuri ja integratsioonikavade lihtsustamine ;

- aktiivsemat osalemist piirkondlike integratsiooniprotsesside eest , sidusrühmade suurem mitmekesisus nii riiklikul kui ka piirkondlikul tasandil.

4.2. Piirkondlike integreeritud turgude loomine

EL peaks jätkama piirkondade toetamist kõnealuses valdkonnas eelkõige järgmiste vahendite kaudu:

- kaubavahetusega seotud piirkondlike kohustuste tõhus rakendamine , sealhulgas tollisüsteemide ja maksukogumise ajakohastamine;

- teenustesektori ja investeeringute integreerimine eesmärgiga parandada konkurentsi piirkondlikel turgudel, teenuste kõrge hinna langetamine ning läbipaistvamate ja stabiilsemate piirkondlike investeerimiseeskirjade kehtestamine;

- tehnilised kaubandustõkked (TBT) ning sanitaar- ja fütosanitaarnormid (SPS): standardimise ja rahvusvaheliste normidega ühtlustamisega kaob koormavate kontrollide tegemise vajadus, paraneb toiduga kindlustatus piirkondlikul tasandil ning lihtsustub piirkonnas toodetud kaupade juurdepääs rahvusvahelistele turgudele;

- Rahandusintegratsioon: mitme ambitsioonika AKV piirkonna piirkondlike rahaliitude kava puhul tuleb arvestada asjaolu, et edusammud rahandus- ja majandusintegratsiooni vahel peavada olema tihedalt seotud. EL on valmis AKV partneritega jagama oma kogemusi integratsiooni ja poliitika kooskõlastamise valdkonnas. Makromajandusliku kooskõlastamise küsimusele pööratakse riiklikul tasandil antavaid EÜ üldeelarvetoetusi käsitleva dialoogi raames rohkem tähelepanu.

4.3. Ettevõtluse arendamise toetamine

EL peaks tugevdama ettevõtluse arendamise toetamise ja tootmisvõimsuse suurendamise piirkondlikku mõõdet valdkondades, kus piirkondlik tasand annab lisaväärtust:

- õiguskeskkonna parandamine (nt äri- ja äriühinguõigus, tööstusstandardid, intellektuaalomandi õigused, konkurentsiõigus, maksupoliitika, sealhulgas maksudest kõrvalehoidumine );

- tootmisvõimsuse suurendamine (tööstus- ja ekspordistrateegiate väljatöötamine, piirkondlikud koolitus- ja teadusasutused);

- piirkondlike finantsturgude arendamine kohaliku ja väliskapitali kaasamiseks ettevõtluse arendamisse, eelkõige VKEde arendamisse;

- ettevõtjatevahelise koostöö edendamine , et soodustada tootmisvõrgustike ja tarnekettide ning ettevõtjate ühenduste võrgustike tegevust.

4.4. Piirkondlike infrastruktuuri võrgustike ühendamine

EL peaks toetama infrastruktuuri võrgustiku suurendamist, pannes rõhku puuduvate ühenduslülide täitmisele riiklikus maanteede-, energeetika ja telekommunikatsioonivõrgus. EÜ toetust infrastruktuurile, mis hõlmab ka toetust ELi-Aafrika infrastruktuuripartnerlusele, suurendatakse üheksanda EAFi (2000–2007) ja kümnenda EAFi (2008–2013) vahel 50 % võrra. Ka ELi liikmesriigid peaksid kõnealuste jõupingutustega ühinema.

4.5. Jätkusuutlikku arengut käsitleva piirkondliku poliitika väljatöötamine

EL peaks toetama piirkondade jõupingutusi selliste ühiste väljakutsete lahendamisel, millest saadav piirkondlik lisaväärtus on elanikkonna elatusallikate jätkusuutlikkuse jaoks kõige suurem. Piirkonnast sõltuvalt võib see hõlmata:

- toiduga kindlustatust ja põllumajandustootmist: toiduga kindlustamist võivad parandada poliitika ja normide ühtlustamine, piirkondlik teabesüsteem, mis võimaldab piirkondlike toiduaine- ja põllumajanduslike tooraineturgude paremat toimimist, piirkondlike toiduainevarude haldamine ning pinnase kahjustamise ja kõrbestumise vastase võitlusega seotud meetmed;

- loodusvarade ühine haldamine: piiriüleseid keskkonnaprobleeme on võimalik lahendada ainult tervikliku ja tõhusa piirkondliku poliitika kaudu. EÜ toetab eelkõige kliimamuutuste ning bioloogilise mitmekesisuse vähenemise vastast võitlust, samuti kalavarude, metsa, energiaallikate ja vesikonna jätkusuutlikku majandamist.

- sotsiaalne ühtekuuluvus piirkondlikul tasandil: riiklik ja piirkondlik ümberjaotuspoliitika on oluline piirkondliku integratsiooniga kaasnevate kulude ning hüvede võrdse jaotamise seisukohast riikide vahel ja nende siseselt.

Eespool nimetatut toetab ka teadusliku ja tehnoloogilise suutlikkuse väljaarendamine, et edendada teaduse panust ühiste probleemide lahendamisel ning majanduskasvu ja vaesuse vähendamise soodustamisel.

5. AKV RIIKIDES PIIRKONDLIKU INTEGRATSIOONI TOETAMISEKS MÕELDUD ELI VAHENDITE VÕIMALIKULT TÕHUS KASUTAMINE

ELi toetuse aluseks AKV piirkondlikule integratsioonile on Cotonou partnerluslepingu aluspõhimõtted: omavastutus, dialoog ja jätkusuutlik areng. Sellest tulenevalt austab EL oma partnerite integratsiooniprotsesside eesmärke, kavasid, kiirust ja prioriteete käsitlevaid valikuid. EL peaks toetama piirkondade endi valikuid. See nõuab jõupingutusi ja vastutust ka meie AKV partneritelt.

Lisaks juhindutakse otsuste tegemisel subsidiaarsuse põhimõttest. Ka AKV partnerite huvides on lahendada probleemid tasemel, mis tagab meetme võimalikult suure tulemuslikkuse ja tõhususe.

5.1. Piirkondlikku arengut edendav ELi-AKV poliitiline partnerlus

EL on hiljuti süvendanud oma institutsioonide ja AKV piirkondade vahelist üldist poliitilist dialoogi, mille tulemuseks on Kariibi mere piirkondliku strateegia (märts 2006), Vaikse ookeani piirkondliku strateegia (mai 2006) ning ELi ja Aafrika ühisstrateegia (detsember 2007) vastuvõtmine.

Käimasolev dialoog keskendub eelkõige rahu tagamisele, julgeolekule ja konfliktide ennetamisele, samuti integratsioonialaste ja ühist poliitikat käsitlevate kogemuste jagamisele. Kuna EL on ka ise integreeritud piirkond, peaks kõnealusest dialoogist kujunema kõikehõlmav ühine ELi lähenemisviis.

Seetõttu on oluline parandada kõigi ELile kättesaadavate vahendite sidusust ja tõhusust, et suurendada nende mõju eespool nimetatud viiele prioriteedile.

5.2. Poliitiline dialoog piirkondlikul tasandil: jääda truuks Cotonou ideedele

Tugevdamaks kõnealust dialoogi kohalikul tasandil, peaks EL:

- tõhustama piirkondlikku integratsiooni käsitlevat dialoogi: arvestades, et riiklik tasand mängib eduka piirkondliku integratsiooni saavutamisel mängida äärmiselt olulist rolli, algatab komisjon riiklike ametiasutustega piirkondlikes küsimustes regulaarsed konsultatsioonid ning AKV riikide valitsemistavadega seotud kohustuste regulaarse järelevalve taustal suunatakse eriline tähelepanu piirkondlikku integratsiooni käsitlevate kohustuste rakendamisele riikide valitsuste poolt.

EL peaks toetama piirkondadevahelist kogemuste vahetamist ja võimalikke eksperdihinnanguid, mis käsitlevad piirkondliku integratsiooni kavasid. Aafrikas tuleks sellisesse kogemuste vahetamisse kaasata Aafrika Liitu.

Lisaks sellele peaks EL jagama oma kogemusi AKV piirkondadega küsimustes, mida piirkonnad peavad kõige olulisemaks. Teemaga haakuvad mitu ELi poliitikavaldkonda: majanduslik ja sotsiaalne ühtekuuluvus, tervishoid, toidu ohutus, põllumajandus, transport, keskkond ja energeetika;

- laiendama piirkondlikku integratsiooni käsitlevat dialoogi: EL peaks julgustama piirkondlike ettevõtlusfoorumite loomist ning süstemaatiliselt toetama piirkondlike kodanikuühiskonnafoorumite ja piirkondliku integratsiooni jälgimisega tegelevate parlamendikomisjonide loomist või nende töö tõhustamist.

EL peaks edendama ka piirkondliku integratsiooni analüüsimisele pühendunud akadeemiliste institutsioonide tegevust ning üldisemalt AKV riikides piirkondliku integratsiooni järelevalvega seotud algatusi, sealhulgas majanduspartnerluslepingutega seotud algatusi.

5.3. Arengupoliitika: Euroopa konsensus arengupoliitikas

Ajavahemikus 2008–2013 suurendatakse toetust piirkondlikule integratsioonile kümnenda EAFi kaudu. Ka ELi liikmesriigid peaksid oma tegevust märkimisväärselt hoogustama.

5.3.1. ELi jõupingutuste ühendamine: ühise kavandamise suunas

EL peab vastavalt abi tulemuslikkusega seotud põhimõtetele välja töötama ühise lähenemisviisi, mida kohaldada piirkondliku integratsiooni suhtes AKV riikides.

- EL on pühendunud riiklikul tasandil ühisele kavandamisele ja ühiste strateegiate koostamisele. EÜ piirkondlik kavandamine peaks seetõttu olema esimeseks sammuks ELi ühise kavandamise suunas.

- Koostamisel on ELi piirkondlikud paketid kaubandusabi valdkonnas , mille abil rakendatakse ELi kaubandusabistrateegiat, toetades sealhulgas majanduspartnerluslepingute rakendamist. Kuigi komisjon tervitab nõukogu ja liikmesriikide suurt pühendumust, kutsub ta siiski üles jõupingutusi märkimisväärselt suurendama, et kõnealused paketid saaks võimalikult kiiresti teostada.

- AKV piirkondlikud organisatsioonid sõltuvad liiga sageli abiandjate toetustest. Kuna eesmärgiks peaks olema finantsiline jätkusuutlikkus, siis on äärmiselt olulise tähtsusega riiklike ja piirkondlike vahendite kasutuselevõtmine , et eelkõige toetada vähem arenenud riike piirkondlike projektide arendamisel.

- Piirkonna juhtimise all peaks EL tugevdama oma tegevuse kooskõlastamist teiste arengupartneritega (rahvusvahelised rahandusasutused ja piirkondlikud arengupangad), tingimusel et nende toetus on täielikult kooskõlas Pariisi põhimõtetega.

5.3.2. Tõhustatud EÜ toetus

EAFi toetus piirkondlikele küsimustele keskendunud projektidele oli vahemikus 1996–2007 (kaheksas ja üheksas EAF) 3,2 miljardit eurot. Peamiselt toetati jätkusuutlikku arengut (1,2 miljardit eurot), infrastruktuuri arendamist (777 miljonit eurot) ja ettevõtluse arendamist (524 miljonit eurot).

Järgnevatel aastatel on kümnenda EAFi piirkondlikud programmid peamisteks vahenditeks, millega EÜ toetab AKV piirkondlikku integratsiooni. Kui fondi koguvahendid suurenesid üheksanda ja kümnenda EAFi jooksul märkimisväärselt, siis piirkondlikele projektidele mõeldud vahendid peaaegu kahekordistusid, ulatudes 1,78 miljardi euroni ja väljendades seeläbi ELi-AKV riikide üksmeelt arengut edendava piirkondliku integratsiooni olulisuse osas.

Edasised piirkondlikud strateegiadokumendid ja piirkondlikud sihtprogrammid,[6] mis hõlmavad piirkondliku integratsiooni hetkeolukorra analüüsi ning reageerimisstrateegiat, peavad haarama punktis 4 kirjeldatud viite põhilist prioriteeti. Nendega:

- osutatakse kõigis piirkondades toetust rahu ja stabiilsust edendavatele piirkondlikele mehhanismidele , ennetatakse ja ohjatakse konflikte ning võideldakse julgeolekuohtudega (nt organiseeritud kuritegevus), edendades seega üldiselt määratletud piirkondlikku inimeste turvalisust käsitlevat tegevuskava. Lääne-, Lõuna- ja Ida-Aafrikas aitab EAFi toetus tugevdada üleaafrikalise rahu ja turvalisuse struktuuri piirkondlikku sammast;.

- pööratakse erilist tähelepanu piirkondlikule majandusintegratsioonile , millele kuulub peaaegu 75 % kõnealusele valdkonnale eraldatud esialgsetest assigneeringutest (st 1,3 miljardit eurot);

- piirkondlikus majandusintegratsiooni kavas keskendutakse konkreetsetele piirkondlikele prioriteetidele , pannes rõhku integreeritumate turgude saavutamisele, tootmisvõimsuse arendamisele ning infrastruktuuri võrgustike parandamisele ja jätkusuutliku energiapoliitika edendamisele suunatud piirkondliku koostöö tõhustamisele. Tähelepanu koondub eriti majanduspartnerluslepingute tugimeetmetele: peaaegu pool Kariibi mere piirkondlikust sihtprogrammist eraldatakse majanduspartnerluslepingute kohustuste täitmiseks;

- kajastatakse AKV piirkondade mitmekesisust seoses nende jätkusuutlikku arengut käsitlevate prioriteetidega. See kehtib eelkõige Vaikse ookeani piirkonna teise sihtvaldkonna (kalavarud) ja Kesk-Aafrika teise sihtvaldkonna (metsandus) kohta. Lääne-Aafrikas on toetus ette nähtud toiduga kindlustatusele ja põllumajandusele ning Ida-Aafrikas maa, veevarude ja mere elusressursid majandamisele;

- toetatakse head piirkondlikku valitsemistava, pannes eelkõige rõhku valitsusväliste osalejate suutlikkuse suurendamisele.

Kümnenda EAFi riiklike programmide raames pööratakse rohkem tähelepanu piirkondlikele küsimustele. Riiklikest assigneeringutest on 30 % (3,7 miljardit eurot) seotud majandusarenguga; suurem osa sellest eraldatakse majanduse infrastruktuurile (umbes 3 miljardit eurot erilise rõhuga piirkondlikel ühendustel) ning märkimisväärne osa toetusest läheb kaubandusele ning piirkondlikule integratsioonile ja tootmissektoritele, sealhulgas põllumajandusele (umbes 600 miljonit eurot).

EAFi assigneeringud kogu AKV-le aitavad kaasa piirkondliku integratsiooni edasisele tugevdamisele olukordades, kus piirkondadevaheline lähenemisviis annab lisaväärtust:

- Ettevõtluse arendamine: EÜ teeb koostööd Euroopa Investeerimispangaga, et tugevdada investeerimisrahastu (kuhu EAFist eraldatakse kuni 3,5 miljardit eurot) ja kümnenda EAFi piirkondlike sihtprogrammide vahelist koostoimet.

Ettevõtluse arenduskeskuse (mida EAF toetab keskmiselt 18 miljoni euroga aastas) ülesandeid ja juhtimisstruktuuri tuleks kohandada selliselt, et keskuse tegevus muutuks märkimisväärselt tõhusamaks ning oleks keskendunud ettevõtluse toetamisele, võttes arvesse piirkondlikust integratsioonist tulenevaid eeliseid.

- Infrastruktuuri võrgustikud : ELi-Aafrika infrastruktuuri sihtfondi toetatakse edasi kui innovaatilist vahendit, millega rakendada ELi-Aafrika infrastruktuuripartnerlust. Samalaadseid mehhanisme kaalutakse ka Vaikse ookeani ja Kariibi mere piirkondade puhul.

- Rahu ja julgeolek Aafrikas: Osana ELi ja Aafrika ühisstrateegiast jätkab EL piirkondlike osalejate rolli toetamist rahu ja julgeolekut käsitleva Aafrika tegevuskava raames ning eelkõige Aafrika rahutagamisvahendi kaudu.

Oluline roll on mängida ka EÜ eelarvest rahastatavatel programmidel.

- Arengukoostöö rahastamisvahendist (toiduga kindlustatust, keskkonda ja loodusvarade, sealhulgas energeetika jätkusuutlikku majandamist ning inimestesse investeerimist käsitlevad temaatilised programmid) antakse toetust piirkondlikele meetmetele valdkondades, kus vajatakse piirkondliku koostöö arendamiseks vajatakse katalüsaatorina toimivat või täiendavat toetust.

- Komisjoni kavandatav spetsiaalne „rahastamisvahend kiireks reageerimiseks toiduainete hinnatõusule arengumaades” aitab samuti kaasa piirkondlike põllumajandust ja toiduga kindlustatust käsitlevate strateegiate toetamisele.

- Stabiliseerimisvahend aitab kaasa piirkondlikule stabiilsuse ning rahu tagamise suutlikkusele, sealhulgas sihipäraste kriisidele reageerimise meetmete kaudu, eesmärgiga kõrvaldada pikaajalised piirkonnaülesed julgeolekuohud.

5.3.3. Toetuse edastamise tõhusamad meetodid

Suurenenud toetuse mõju võimendamiseks peaks ELi meetmed programmi ja projekti tasandil muutuma strateegilisemaks järgmiste sammude kaudu:

- järkjärguline üleminek programmipõhisele lähenemisviisile (projektipõhise lähenemisviisi asemel);

- selliste ühiste toetuse rakendamise meetodite aktiivne edendamine nagu kaasrahastamine, delegeeritud koostöö või ühisfondid; kõnealuses küsimuses võib seada eeskujuks ELi-Aafrika infrastruktuuri sihtfondi kogemust;

- piirkondlikul tasandil loodud fondid , kuhu EÜ ja ELi liikmesriigid võivad majanduspartnerluslepingute raames toetusi eraldada, ning ELi kaubandusabistrateegia võiksid olla vahendiks, millega EL ja teised abiandjad saaksid piirkondlikku integratsiooni toetada;

- tõeliselt piirkondliku mõõtmega projektide prioritiseerimine , tagades et projektide ja meetmetega i) toetatakse otse piirkondlikke prioriteete, ii) neil on tõeliselt piirkondlik mõõde ning iii) nende eesmärk on saada piirkondlikust majanduskasvust võimalikult suurt kasu;

- „piirkondliku mõõtme” tugevdamine riiklikul tasandil, kaasates piirkondliku mõõtme süstemaatilisemalt riiklikul tasandil toetatavatesse projektidesse.

Erilist tähelepanu tuleks pöörata tõhusaks rakendamiseks vajalikule aruandekohustusele ja suutlikkusele, kusjuures liikmesriigid peaksid andma piirkondlikele organisatsioonidele piisavad volitused selleks, et tagada enda ja abiandjate vahendite usaldusväärne finantsjuhtimine. Samuti tuleks pöörata erilist tähelepanu vajakajäämiste kõrvaldamisele, mis pärsivad piirkondlike organisatsioonide suutlikkust võtta vastu toetusi, ja sellele, et abiandjad suudaksid teostada abiandmise järelevalvet.

Lisaks tuleks AKV piirkondlikku integratsiooni toetada koostoimes piirkondade vahetu ümbrusega. See tähendab Aafrika piirkondade vahelise koostöö lihtsustamist, näiteks asjaomaste projektide kaasrahastamise näol kahe või enama piirkondliku sihtprogrammi kaudu. See hõlmab ka koostöö julgustamist AKV piirkondade, ELi äärepoolseimate piirkondade ja ELi ülemeremaade ja -territooriumide vahel, kus on potentsiaali suurema piirkondliku koostoime saavutamiseks[7].

5.4. Kaubanduspoliitika: muutuv paradigma muutuvas üleilmses keskkonnas

5.4.1. Majanduspartnerluslepingud

Terviklik piirkondlik majanduspartnerlusleping on sõlmitud viieteistkümne Kariibi mere piirkonna foorumi (CARIFORUM) riigiga. Muudes AKV piirkondades on EL ja tema partnerid kindlalt otsustanud sõlmida kõigi riikidega tervikliku majanduspartnerluslepingu, mis hõlmaks muu hulgas teenuseid ja investeeringuid käsitlevaid sätteid ning võimalikult ulatuslikke piirkondlikke kaubanduseeskirju.

Terviklikud piirkondlikud majanduspartnerluslepingud on põhiline vahend, millega AKV-ELi partnerlus saab edendada piirkondlikku integratsiooni. Majanduspartnerluslepingud aitavad kaasa integratsioonikavade rakendamisele, piirkondlike turgude konsolideerimisele ja usaldusväärsete majandusjuhtimistavade tugevdamisele, sidudes lepingutes osalejad partnerlussuhete kaudu ELiga. Eelkõige aitavad piirkondlikud majanduspartnerluslepingud kaasa:

- kaubavahetusega seotud piirkondlike kohustuste tõhusa rakendamise edendamisele , toetades olemasolevaid või kavandatavaid integratsiooniprojekte, sealhulgas vajalikke tollireforme;

- läbipaistvamate, stabiilsemate ja arengut enam soodustavate piirkondlike eeskirjade kaudu toimuvale piirkondliku teenustekaubanduse laienemisele ja investeeringute edendamisele piirkonna sees ning koos ELiga (kui piirkonnad otsustavad kõnealused küsimused majanduspartnerluslepingutesse lisada);

- piirkondlike kaubanduseeskirjade konsolideerimisele , lahendades olulised regulatiivsed küsimused, nagu kaubanduse lihtsustamine, tehnilised kaubandustõkked ning sanitaar- ja fütosanitaarmeetmed. Kui piirkond on selleks valmis, parandatakse konkurentsi, intellektuaalomandit, sotsiaalseid ja keskkonnaaspekte ning riigihangete eeskirju käsitlevate kohustuste ja koostöö kaudu riigi ja piirkondlikul tasandil arengu- ja ettevõtlustingimusi.

Majanduspartnerluslepingutega kaasnevad piirkondliku ja riikliku tasandi reformid ning lepingud sisaldavad üksikasjalikke sätteid, mis kohustavad ELi toetama kõnealuseid majanduspartnerluslepingutega seotud reforme, et nimetatud uus AKV piirkondade ja ELi vaheline kauplemiskord annaks võimalikult suurt kasu ja tekitaks võimalikult vähe kulusid.

AKV riikide tõstatatud probleemid ja jätkuvalt muret tekitavad küsimused lahendatakse paindlikult, järgides rahvusvahelisi kaubanduseeskirju ning tagades liikumise täielike piirkondlike majanduspartnerluslepingute sõlmimise suunas. Arvesse võetakse AKV riikide erinevaid vajadusi, arengutaset ja käimasoleva piirkondliku integratsiooniprotsessi etappi, kuna majanduspartnerluslepingud peavad rajanema olemasolevatele piirkondlikele integratsiooniprotsessidele ning neid toetama. Piirkondlike integratsiooniprotsesside diferentseeritus võib majanduspartnerluslepingutes kaasa tuua erinevad lahendused.

5.4.2. Muud kaubanduspoliitikaga seotud väljakutsed AKV riikides

AKV riikide ees seisab ka muid kaubanduspoliitikaga seotud väljakutseid, mis tuleks samuti ELi-AKV partnerlusse integreerida:

- Regionalismi ja mitmepoolsuse vaheline koosmõju. EL peaks veel kord kinnitama, et piirkondliku avatuse kujundamisel tuleks olla tähelepanelik tagamaks, et sellest saadav arengumõju oleks maksimaalselt suur. Peale selle peavad riigid ühena kohustustest, mis nad on endale võtnud, piirkondliku integratsiooni raames, tegelema selliste väljakutsetega nagu praegune toiduainete hindade kriis, mille lahendamiseks on vaja poliitilisi otsuseid pigem piirkondlikul tasandil kui riigi tasandil, sest viimane seaks ohtu piirkondlike kohustuste täitmise.

- Kaubandusintegratsiooni kavade ratsionaliseerimine Aafrikas: Aafrika Liit on algatanud ratsionaliseerimiskava, mille eesmärk on pikemas perspektiivis lihtsustada ülemandrilist integratsiooni. EL peaks toetama sellist ratsionaliseerimiskava, millega tugevdataks tulevase ühtse Aafrika majandusruumi vundamenti ning mille eesmärk oleks võimaluse piires vähendada Aafrika piirkondade vahelisi kaubandustõkkeid. ELi ja Aafrika ühisstrateegia kontekstis hakkab EL kõnealuse eesmärgi saavutamiseks tegema koostööd Aafrika Liidu ja tema komisjoniga.

6. KOKKUVÕTE

Piirkondlik integratsioon peaks saama ELi arengupoliitika ja ELi-AKV suhete aluseks. Piirkondlik integratsioon on vahend, mis suurendab poliitilist stabiilsust. Sellega on võimalik kooskõlastatud struktuurireformide ja järkjärgulise kaubanduse avamise kaudu kiirendada majanduskasvu. Piirkondlik integratsioon on seetõttu oluline edasiviiv jõud, mis aitab saavutada aastatuhande arengueesmärgi vähendada EKV piirkondades vaesust.

[1] Täiendav taustateave on esitatud komisjoni talituste 1. oktoobri 2008. aasta töödokumendis (SEK(2008) 2539).

[2] Komisjoni 16. juuni 1995. aasta teatis „Euroopa Ühenduse toetus arengumaade piirkondlikku majandusintegratsiooni käsitlevatele jõupingutustele”, (KOM (1995) 219 lõplik).

[3] Euroopa arengukonsensus, http://ec.europa.eu/development/policies/consensus_en.cfm

[4] Sealhulgas ELi-Aafrika kaubanduse ja piirkondliku integratsiooni alane partnerlus.

[5] Vt punkt 5 vahendite kohta.

[6] Komisjoni talituste töödokument „Kümnenda. EAFi piirkondlikud strateegiadokumendid ja näidisprogrammid”, (SEK(2008) 2538, 1.10.2008). Piirkondlike strateegiadokumentide koostamine on lõpusirgel. Käesolevaga esitatud teave ei mõjuta programmide ametlikku vastuvõtmist komisjonis.

[7] Komisjoni 25. juuni 2008. aasta roheline raamat „ELi ning ülemeremaade ja -territooriumide vaheliste suhete tulevik”, KOM(2008) 383 (lõplik), ja komisjoni 12. septembri 2007. aasta teatis „Äärepoolseimate piirkondade strateegia: kokkuvõte ja arenguperspektiivid”, KOM(2007) 507 (lõplik).