[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 4.3.2009

KOM(2009) 84 lõplik/2

CORRIGENDUMAnnule et remplace le document KOM(2009) 84 final du 23.2.2009Concerne toutes les versions linguistiques (référence ajoutée dans la footnote 2)

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

ARENGUMAADES KATASTROOFIOHU VÄHENDAMISE TOETAMIST KÄSITLEV ELi STRATEEGIA

{SEK(2009) 217}{SEK(2009) 218}{SEK(2009) 220}

1. SISSEJUHATUS

Katastroofid kahjustavad arengut ja seavad ohtu aastatuhande arengueesmärkide saavutamise. Kogemused on näidanud, et katastroofiohu vähendamisel on tehtud kulutused väga soodsas suhtes saadava kasuga. ÜRO katastroofide vähendamise rahvusvahelises strateegias määratletakse katastroofiohu vähendamine järgmiselt: „Meetmed, millega vähendatakse katastroofiohtu ja loodusjõududest tulenevate ohtude mõjusid katastroofide põhjuste süstemaatilise analüüsi ja haldamise abil. Sellisteks meetmeteks võivad olla ka näiteks ohtude vältimine, ohtude põhjustatud sotsiaalse ja majandusliku haavatavuse vähendamine ning kõrvalnähtudeks paremini valmisolek.”

Euroopa Liit on maailma suurim abiandja, kuid tal puudub raamistik, mille abil katastroofiohu vähendamisega seotud abi arengumaadele suunata. Käesoleva teatisega tehakse ettepanek katastroofiohu vähendamise toetamist käsitleva ELi strateegia kohta arengukoostöö ja humanitaarabi kaudu. Strateegiaga toetataks 2005. aasta Hyogo tegevusraamistikku[1] ja aastatuhande arengueesmärkide saavutamist.

Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 180 alusel moodustab kõnealune strateegia ühe osa katastroofiohu vähendamist ELis[2] ja väljaspool seda hõlmavatest meetmetest ning tegeleb ka asjaomaste seostega nimetatud kahe mõõtme vahel. Strateegia täiendab ja toetab olemasolevaid kliimamuutust käsitlevaid ELi algatusi.

2. LÄHTEALUSED

2.1. Katastroofide arv on suurenemas – kõige rohkem on mõjutatud arengumaad

Viimase 30 aasta jooksul on suurenenud nii katastroofide sagedus kui ka intensiivsus. Katastroofide koguarv tõusis 73 juhtumilt 1975. aastal 440 juhtumini 2007. aastal. Kliimakatastroofide arv on peaaegu kolmekordistunud (1 280 juhtumit ajavahemikus 1978–1987 ning 3 435 juhtumit ajavahemikus 1998–2007)[3].

Katastroofid tabavad kõige tõsisemalt arengumaid, kuna need on kõige haavatavamad ning nende toimetulekusuutlikkus on kõige väiksem. Näiteks 2003. aastal Iraani tabanud 6,6pallises maavärinas hukkus üle 40 000 inimese. Samas neli päeva varem California keskosa tabanud 6,5pallises maavärinas kaotas elu kaks ja vigastada sai 40 inimest[4]. Katastroofide tõttu suunatakse ka märkimisväärses ulatuses riiklikke vahendeid arendustegevuselt abistamisele, taastamisele ja rekonstrueerimisele, jättes vaesemad elanikkonnakihid ilma vaesusest pääsemiseks vajalikest vahenditest. Arvatakse, et 2004. aastal Indoneesia Acehi provintsi tabanud tsunami suurendas allpool vaesuspiiri elavate elanike osakaalu 30 %-lt 50 %-le[5].

Lisaks sellele sõltuvad arengumaad suurel määral tervetest loomadest ja taimedest (saagitaimed), nii et bioloogiliste ohtude põhjustatud katastroofid võivad negatiivselt mõjutada ka toiduga kindlustatust ning omakorda põhjustada uusi katastroofe. Bioloogiliste ohtude puhul tuleks meeles pidada ka seda, et ebapädeva tegutsemise tõttu võivad haigused või kahjurid kergesti muutuda endeemilisteks, mis mõjutab oluliselt riigi või piirkonna majanduslikku staatust ning seega ka keskmise ja pikema perspektiivi majanduslikke väljavaateid.

Valitsustevaheline kliimamuutuste rühm on kindlaks teinud, et teatavate äärmuslike ilmastikunähtuste sagedus ja/või intensiivsus on muutunud.[6] Kõnealused muutused võivad juba praegu suurendada katastroofide arvu ja intensiivsust, mistõttu on vajadus tõhusa katastroofide ohu vähendamise järele veelgi suurem ning pakilisem.

2.2. Investeerimine katastroofi ohu vähendamisse tasub ära

Katastroofe on võimalik vältida. Ohte ja mõjusid on võimalik piirata inimeste haavatavuse algpõhjuste väljaselgitamise ja nende toimetuleku suutlikkuse suurendamise kaudu. Katastroofiohu vähendamine hõlmab valmisolekut, leevendamist ja ennetamist. Katastroofiohu vähendamise eesmärk on parandada katastroofidele vastupanuvõimet ning selle aluseks on teadmised, kuidas juhtida riske ja paremini kasutada info- ja sidetehnoloogiat ning maavaatlusvahendeid.

Katastroofide ohu vähendamise edulood 2001. aastal Kuubat tabanud neljanda kategooria orkaan Michelle oli tugevuselt võimsaim orkaan, mis seda saareriiki viimase 50 aasta jooksul tabas. Tänu Kuuba tõhusale varajase hoiatamise süsteemile ja orkaanideks valmisolekukavale suudeti 700 000 inimest evakueerida. Nendest 270 000 inimesele pakuti ajutist peavarju ja rahuldati nende põhivajadusi pikema aja vältel. Umbes 777 000 looma viidi turvalisematesse piirkondadesse. Orkaan kujutas endast olulist majanduslikku tagasilööki, kuid ametlikel andmetel hukkus ainult 5 ja vigastada sai 12 inimest. [7] 1998. aastal Paapua Uus-Guinea looderannikut tabanud tsunami nõudis 2 200 inimelu. Tänu nimetatud katastroofi järel Aasia katastroofiohu vähendamise keskuse võetud jõupingutustele hävis järgmises, 2000. aastal toimunud tsunamis tuhandeid maju, kuid surmajuhtumeid suudeti vältida. [8] |

Katastroofiohu tõhusa vähendamise abil on võimalik piirata surmajuhtumite arvu ja varalist kahju. Uuringud näitavad, et iga katastroofide ohu vähendamisse investeeritud dollar toob ennetatud või vähendatud katastroofi ohu näol tagasi 2–4 dollarit[9].

2.3. Katastroofiohu vähendamisega seotud rahvusvahelised jõupingutused

Viimastel aastatel on rõhuasetus liikunud peamiselt katastroofidele reageerimiselt kõikehõlmavate katastroofiohu vähendamist käsitlevate lähenemisviiside rakendamisele. 2005. aastal kiitsid 168 riigi valitsused heaks Hyogo tegevusraamistiku aastateks 2005–2015: riikide ja kogukondade katastroofidele vastupanuvõime tugevdamine ning komisjon[10] toetab täielikult nimetatud raamistiku rakendamist. Järgmiseks väljakutseks on raamistiku kohaldamine ülemaailmsel, piirkondlikul, riiklikul ja kohalikul tasandil. Mitmed arengumaad on teinud raamitiku rakendamiseks märkimisväärseid jõupingutusi, kuid neid takistavad rahastamise ja suutlikkusega seotud probleemid[11]. 2009. aasta juunis toimuva katastroofiohu vähendamise teise ülemaailmse konverentsi eesmärk on jätkata Hyogos kokkulepitut ja teha senitehtust kokkuvõte. Kasvav rahvusvaheline teadlikkus väljendub sellistes algatustes nagu Maailmapanga katastroofiohu vähendamise ja taastamise ülemaailmne rahastamisvahend.

ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni raames peetavatel läbirääkimistel, eelkõige 2007. aastal vastu võetud Bali tegevuskavas, määratleti katastroofiohu vähendamine kui vahend, mille abil kohaneda kliimamuutusega ja vähendada nende mõju, ning täiendav abivahend, millega pikaajaliselt leevendada kliimamuutusega kaasnevat[12].

2.4. Põhjendused katastroofiohu vähendamist käsitlevate ELi meetmete võtmiseks

Nii 2005. aasta Euroopa arengukonsensus kui ka 2007. aasta Euroopa konsensus humanitaarabi valdkonnas kohustavad ELi toetama katastroofiohu vähendamist ja sellega seotud meetmeid. Nõukogu 2008. aasta järeldustes Euroopa Liidu katastroofidele reageerimise suutlikkuse suurendamise kohta kutsuti komisjoni üles esitama arengumaades katastroofiohu vähendamise toetamist käsitleva ELi strateegia ettepanek. Ka Euroopa Parlament on korduvalt nõudnud jõulisema katastroofiohu vähendamise poliitika kehtestamist ja rahaliste vahendite suurendamist.

Suurem osa ELi liikmesriike ja komisjon toetavad regulaarselt katastroofiohu vähendamisega seotud jõupingutusi arengumaades. Heaks näiteks ELi poolsest koordineerimisest on näiteks Bangladesh, kus kõikehõlmavat katastroofijuhtimise programmi aastateks 2010–2014 toetavad ühiselt nii EÜ kui ka DFID. Vaatamata sellele ei ole ELi praegune tegevus strateegiline, kuna see järgib peamiselt ad hoc projektidele/programmidele omast lähenemisviisi ning on sageli koordineerimata ja ebapädev. Näiteks kümne aasta jooksul eelkõige DIPECHO programmi kaudu kuues katastroofialtis piirkonnas toimunud sekkumistes katastroofideks valmisolekusse teab komisjon vähe näiteid ametlikust koostööst liikmesriikidega. Tundub, et ELi meetmete tõhusust pärsivad järgmised tegurid:

- Katastroofiohu vähendamise poliitika ja strateegilise raamistiku puudumine. Kuigi Hyogo raamistikuga antakse ühtlustatud suunised katastroofiohu vähendamiseks, ei ole neid arengukoostöö eesmärkidel veel võimalik kasutada. Näiteks ei ole piirkondlikku konteksti peaaegu üldse mainitud, kuigi piirkondlikest meetmetest oleks võimalik saada suhtelisi eeliseid ja mastaabisäästu. Ainult Ühendkuningriik ja Rootsi (SIDA) on praeguseks välja töötanud konkreetse katastroofiohu vähendamise poliitika/strateegia, teised liikmesriigid on alles kavandamisjärgus. Praegu on komisjon koos umbes kümne liikmesriigiga suurendamas oma individuaalset toetust katastroofiohu vähendamisele. Kui kõnealuste jõupingutuste suunamiseks ei võeta kasutusele ühtset ELi strateegiat, on tulemuseks kahtlemata suurem meetmete killustumine ja/või dubleerimine.

- Üksmeele puudumine. Kuigi on märgata selget lähenemist kõnealuses küsimuses, puudub ELis praegu katastroofiohu vähendamise küsimuses üksmeel. Katastroofiohu vähendamine peab olema osa ELi ja arengumaade vahelisest dialoogist ning see on kõige tõhusam siis, kui ELi edastatav sõnum on järjepidev ja kooskõlastatud. Näiteks ELi selge ja kooskõlastatud lähenemise puudumine 2007. aastal esimesel katastroofide vähendamise alasel ülemaailmsel konverentsil oli ilmselge. ÜRO kliimamuutuste raamkonventsioon on teine foorum, kus oleks vaja ELi kooskõlastatud seisukohta katastroofiohu vähendamise ja kliimamuutustega seotud küsimustes.

- Piiratud edusammud katastroofiohu vähendamise integreerimisel arengukoostöösse. Arvestades ohtu, mida katastroofid arengule kujutavad, tuleb katastroofiohu vähendamine ELi arengukoostöösse paremini integreerida. Kõnealused jõupingutused on praegu käimas mitmes liikmesriigis ja komisjonis, kuid edusammud on siiani olnud ebaühtlased ja piiratud ning tulemusi on vaja parandada [13].

- Katastroofiohu vähendamise ja kliimamuutuste piiratud ühendamine. Katastroofiohu vähendamine on kliimamuutustega eduka kohanemise oluline osa ning tõhusaks katastroofiohu vähendamiseks on üha rohkem vaja arvestada kliimamuutustega seotud ohu muutustega. Tegelikkuses katastroofiohu vähendamise ja kliimamuutustega kohanemise ühendamisest tulenevat kasu ja sünergiat siiski süstemaatiliselt välja ei selgitata ega kasutata.

Eespool märgitu viitab sellele, et arengumaades katastroofiohu vähendamise toetamist käsitlev ELi strateegia annaks ELile praegu puuduva strateegilise suuna ning samal ajal koondaks kokku kõik käimasolevad katastroofiohu vähendamisega seotud ELi jõupingutused, võimaldades kasutada saadavaid eeliseid ja sünergiat sidusamalt ja kooskõlastatumalt. Nimetatud eelised ja sünergia hõlmavad muu hulgas poliitika sidusust, jõupingutuste dubleerimise vältimist, kulutasuvust, tõhusust ja heade tavade vahetust.

3. ARENGUMAADES KATASTROOFIOHU VÄHENDAMISE TOETAMIST KÄSITLEVA ELI STRATEEGIA KOOSTAMISE SUUNAS

Kavandatav strateegia jätkab Euroopa Komisjoni[14] ja ELi liikmesriikide tehtud tööd ning toetub arengumaades katastroofiohu vähendamise valdkonnas saadud õppetundidele. Kuigi allpool meetmete võtmiseks esitatud esmatähtsad valdkonnad on kõik kooskõlas Hyogo raamistiku prioriteetidega, peegeldavad strateegia üldeesmärk, strateegilised eesmärgid ja eelkõige rakendamisega seotud prioriteedid olemasoleva partnerluse konteksti ning ELi ja arengumaade vahelist koostööd, sealhulgas piirkondlikul tasandil.

3.1. Eesmärgid

Üldeesmärk on aidata tõhustatud katastroofiohu vähendamisega kaasa säästvale arengule ja vaesuse kaotamisele, vähendades katastroofide mõju vaestele ja kõige haavatavamatele riikidele ning elanikkonnakihtidele .

Kõnealuse üldeesmärgi saavutamiseks hakkab EL toetama järgmisi strateegilisi eesmärke:

1. toetada tõhusalt arengumaid katastroofiohu vähendamise kaalutluste integreerimisel nende arengupoliitikasse ja kavandamisse;

2. toetada arengumaid ja arenevaid ühiskondi katastroofiohu tõhusamal vähendamisel katastroofide ennetamisele, leevendamisele ja katastroofideks valmisolekule suunatud sihtmeetmete kaudu.

3. integreerida katastroofiohu vähendamise kaalutlused tõhusamalt ELi arengu- ja humanitaarabi poliitikasse ning kriisidele reageerimisse, kui need hõlmavad katastroofidele reageerimist ja taastamist.

3.2. Geograafiline kaetus, meetmete ulatus ja lähenemisviis

Strateegiaga on hõlmatud kõik arengumaad[15] ning ülemeremaad ja –territooriumid, kuid eriline tähelepanu suunatakse katastroofialtitele piirkondadele, vähimarenenud ja äärmiselt haavatavatele riikidele, paikkondadele ning kõige haavatavamatele rahvastikurühmadele[16]. Katastroofiohu vähendamise alast koostööd edendatakse ka äärepoolseimate piirkondadega.

Strateegia on suunatud loodus[17]- ja tehnoloogiaohtude põhjustatud katastroofidele. Erinevatel ohtudel võib olla koosmõju, mille tulemuseks on doominoefekt, näiteks keskkonnaseisundi halvenemine, mis suurendab üleujutuste mõju, tuues kaasa epideemiaid. Seetõttu oleks asjakohane võtta vastu mitme ohu põhine lähenemisviis, kuna sellega võib kaasneda suurem vastupanuvõime ka teistsuguste katastroofide suhtes. Teadvustades, et katastroofid võivad olemasolevaid pingeid ja ebastabiilsust teravdada, ei ole kõnealune strateegia siiski suunatud lahendama selliseid inimeste põhjustatud katastroofe nagu konfliktid ja sõjad[18]. Arvesse võetakse nii aeglaselt tekkivaid kui ka kiiresti toimuvaid katastroofe, ulatuslikke ning kohaliku tähtsusega, kuid sageli esinevaid katastroofe nagu maalihked, äkktulvad, tulekahjud, tormid, inim- ning loomahaiguste ja taimekahjurite puhangud, unustamata, et vajadusel tuleb kohaldada erinevaid lähenemisviise.

Strateegias ühendatakse katastroofiohu vähendamise integreerimise toetamine ELi välismeetmetes ja arengumaade strateegiates ning suunatud katastroofiohu vähendamise meetmed, mis võivad integreerimisega seotud jõupingutusi otsese mõju kaudu edukalt täiendada. Näidetena võib tuua ka muudes olukordades lihtsalt kasutatavad katastroofiohu vähendamisega seotud olulised investeeringud nagu konkreetsed katastroofiohu vähendamise programmid või piirkondlikud varajase hoiatamise süsteemid. Piirkondlik mõõde on otsustava tähtsusega, kuna katastroofid ei peatu riigipiiridel. EL kasutab oma kohaliku tasandi kohalolekut ja kogemusi, et kooskõlas suhtelise eelise ja subsidiaarsuse põhimõtetega toetada meetmeid, mis on tõhusamad piirkondlikul tasandil.

4. SEKKUMISEKS ESITATUD PRIORITEETSED VALDKONNAD

4.1. Tuleb tagada, et katastroofiohu vähendamine on riikliku ja kohaliku tasandi prioriteet, mille rakendamiseks on tugev institutsionaalne alus

Katastroofiohu vähendamisega seotud küsimuste edendamise aluseks igal tasandil on poliitiline tahe. EL toetab katastroofiohu vähendamisel ja Hyogo raamistiku rakendamisel esirinnas olevaid arengumaid ning propageerib katastroofiohu vähendamist, suurendades selle nähtavust ja tutvustades sellest tulenevat kasu.

Hyogo raamistiku rakendamine hõlmab ka tuge katastroofiohu vähendamise tõhusamale integreerimisele: a) arengu- ja humanitaarpoliitikasse ning kavandamisse, b) kriisidele reageerimisse, kui tegemist on katastroofidele reageerimise ja taastamisega, ning c) kliimamuutustega kohanemise strateegiatesse. Integreerimise toetamiseks tuleb leida vahendeid nii komisjonis, ELi liikmesriikides kui ka arengumaades.

Lisaks sellele on tõhusaks katastroofiohu vähendamiseks vaja tugevat institutsionaalsed alust, mida on võimalik tugevdada näiteks suutlikkuse arendamise, hea valitsemistava, asjaomase poliitika ja õigusaktide edendamise, teavitamise lihtsustamise ning tõhusate kooskõlastusmehhanismide kaudu. Mitmeid sidusrühmi hõlmavale dialoogile tuleks luua riiklik platvorm, et oleks võimalik anda poliitilisi suuniseid ja kooskõlastada meetmeid. Samuti on oluline tugevdada rahvusvahelise süsteemi võimet täita rahvusvahelisi kohustusi ja kooskõlastada ELi abiandjate tegevust, et abi oleks võimalikult tõhus.

Euroopa Liit kavatseb teha järgmist: ►Edendada katastroofiohu vähendamise lisamist kõrgetasemeliste poliitiliste kohtumiste päevakorda ning muuta kõnealune teema arengumaadega toimuva poliitilise dialoogi regulaarseks osaks ►Toetada katastroofiohu vähendamise integreerimist arengumaade arengupoliitikasse ning kavandamisse, sealhulgas asjaomastesse valdkondlikesse poliitikatesse, kliimamuutustega kohanemise strateegiatesse ja valdkondadevahelistesse teemadesse. ►Integreerida katastroofiohu vähendamine paremini ELi poliitikasse, toetusstrateegiatesse, programmidesse ja projektidesse ►Toetada katastroofiohu vähendamist käsitleva riikliku poliitika, õigus- ning institutsionaalse raamistiku, sealhulgas riiklike ja piirkondlike platvormide arendamist ja rakendamist ►Tagada arengumaades katastroofiohu vähendamise toetamise tihedam kooskõlastamine, et toetada kõnealuse strateegia rakendamist ►Toetada ÜRO/ISDRi kui kooskõlastava asutuse tegevust Hyogo raamistiku rakendamisel |

4.2. Katastroofiohu tuvastamine, hindamine ja seire ning varajase hoiatamise tõhustamine

Paremad teadmised ohtudest, eelkõige kliimaolude varieerumise ja haavatavuse või elusloomade ja –toodete üleilmse kaubanduse tohutu kasvuga seotud ohtudest, võimaldavad kogukondadel ja riikidel paremini mõista, ennetada ja vähendada katastroofiohtu. Kõnealused teadmised tuleks kaasata ka poliitiliste otsuste tegemisse.

Praeguste analüütiliste puudujääkide tõttu on vaja paremini kaardistada ja tugevdada riskianalüüsivõimet, edendada haavatavuse ja suutlikkuse integreeritud hindamist, uuendada andmeseirevahendeid ning usaldusväärset varajase hoiatamise suutlikkust, samuti edendada ühiseid katastroofijärgse kahju ja vajaduste hindamisi,[19] et töötada välja katastroofiohu vähendamise strateegiad ja meetmed, mis sobivad konkreetsete olukordadega, kus on ohus inimesed, ning tugevdada vastupanuvõimet. Kõnealuses protsessis on kõige olulisemad suutlikkuse arendamine ja selle tagamine, et varajase hoiatamise süsteemid teeksid ohus olevate kogukondade ja inimeste aitamiseks kõik võimaliku.

Kõnealuse puuduse kõrvaldamiseks on kõige olulisem teadusuuringute ja statistilise suutlikkuse laiendamine ning katastroofiohu vähendamise alaste teadmiste levitamine. EL omab märkimisväärset teadussuutlikkust, nagu näiteks teadusuuringute seitsmes raamprogramm ja Teadusuuringute Ühiskeskuses, mis toetab selliste vahendite nagu Kopernikus kasutamist, mis peaksid kaasa aitama ja täiendama arengumaade endi jõupingutusi. EL tagab, et luuakse asjakohane seos teadmiste konsolideerimise algatusega, mida käsitleti komisjoni teatises, mis käsitleb ühenduse lähenemisviisi looduslike ja inimeste põhjustatud katastroofide ennetamisel.

Euroopa Liit kavatseb teha järgmist: ►Toetada teadusuuringute (teadus-, tehnoloogilised ja sotsiaalmajanduslikud uuringud) ja statistilise suutlikkuse suurendamist arengumaades ►Edendada mitme ohu põhise riikliku riskihindamiskorra loomist ning ohu alase teabe ja teadmiste jagamist ►Edendada koostöös Maailmapanga ja ÜROga ühist katastroofijärgse kahju ja vajaduste hindamist, et toetada riigi tasandil juhitud hindamist riikide kriisidele vastupanuvõime parandamiseks ►Toetada osaleva kogukonna riskihindamist ja ühendada see riigi ning piirkondliku tasandi riskihindamisega ►Edendada heade tavade, ideede ning kogemuste vahetust nii arenguriikide vahel kui ka arengu- ja arenenud riikide vahel ►Toetada varajase hoiatamise süsteemide arendamist ja tõhustamist, sealhulgas inimkesksete varajase hoiatamise süsteemide ja nendega seotud suutlikkuse arendamist |

4.3. Teadmiste, uuenduste ning hariduse kasutamine kõigil tasandeil turvalisuse ja vastupanuvõime tõstmiseks

Katastroofide arvu on võimalik oluliselt piirata, kui inimesi teavitatakse piisavalt ette neid ohustavatest riskidest ning valikuvõimalustest ja meetmetest, mille vahel neil on haavatavuse vähendamiseks ja enda paremaks ettevalmistamiseks valida.

Avalikkuse teadlikkust katastroofiohuga seotud küsimustes on võimalik tõsta katastroofiohtu käsitleva teabe levitamise kaudu asjaomastele ametiasutustele ja kohalikule elanikkonnale, et anda inimestele võimalus end kaitsta ning muuta nende elatusvahendid katastroofidele vastupidavamaks. Oluline roll on meedial. Eelkõige lastele oleks võimalik teadvustada katastroofideohu vähendamise olulisust, lisades asjaomased õppematerjalid ametlikku, mitteametlikku või mitteformaalsesse õppeprogrammi ja koolitustesse ning võimaldades lihtsat juurdepääsu katastroofiohtu ja vastavaid kaitsemeetmeid käsitlevale teabele.

Avalikkuse teadlikkust katastroofiohuga seotud küsimustes on võimalik tõsta ka turupõhiste kindlustusmehhanismide teotamise kaudu, mis peaks innustama inimesi käituma ohte vähendaval moel.

Euroopa Liit kavatseb teha järgmist: ►Toetada teadlikkuse tõstmise kampaaniaid ja programme ►Toetada katastroofiohu vähendamise alase teabe lisamist haridus- ja koolitusprogrammidesse ►Aidata lihtsustada katastroofiohu vähendamise alase teabe kättesaadavust, eriti kõrge riskiteguriga piirkondades elavatele inimestele ►Toetada kogukonnapõhiste katastroofiohu haldamise programmide arendamist või uuendamist, sealhulgas turupõhiste kindlustusmehhanismide kasutamist |

4.4. Algsete ohutegurite vähendamine

Haavatavust ohtude suhtes on suurendanud mitmed tegurid: vaesus, ebakvaliteetne maakasutuse planeerimine ja ebaturvalised asumid, kiire rahvastikukasv, suurenev rahvastikutihedus ja kiire linnastumine, nõrk valitsemine, sotsiaal- ja finantsturvalisuse võrgustike puudus, nõrk tervis ja puuded, ebapädev loodusvarade majandamine, keskkonnaseisundi halvenemine, sooline ebavõrdsus, toidupuudus, suurenevad kliimamuutused ja asjaolu, et katastroofialtites piirkondades elab täna rohkem inimesi.

Kogu ELi antava toetuse sidusamaks ja katastroofide suhtes vastupidavamaks muutmiseks toetab EL katastroofiohu vähendamise ja eespool nimetatud tegurite ühendamist. Arvesse tuleb võtta ka võimalikke sünergiaid. EL tagab eelkõige, et asjakohased seosed luuakse looduslike vahendite ja keskkonnaprogrammidega, sealhulgas selliste algatustega nagu ülemaailmne kliimamuutuste liit, EÜ-SEK ühisdokument kliimamuutuste ja rahvusvahelise julgeoleku kohta[20] ning ELi tegevuskava kliimamuutuste ja arengu kohta[21]. Katastroofiohu vähendamise ja kliimamuutustega kohanemise omavahelise ühendamisega on võimalik vältida jõupingutuste ja institutsioonide dubleerimist.

Euroopa Liit kavatseb teha järgmist: ►Toetada katastroofiohu vähendamise integreerimist teemadega, mis kujutavad endast katastroofide algseid ohutegureid ►Otsida võimalusi, kuidas katastroofiohu vähendamist veelgi selgemalt ja ühtlasemalt kohenemiseesmärkidega ühendada ►Toetada katastroofiohu vähendamise ja liidetud ohuteguritena määratletud erinevate küsimustega (nt katastroofiohu vähendamine/kliimamuutusega kohanemine/toiduainetega kindlustatus) tegelevate programmide või projektide integreerimist ►Uurida, kuidas saab innovatiivseid rahastamisvõimalusi kasutada nii katastroofiohu vähendamise kui ka kohenemise huvides |

4.5. Kõigil tasandeil tõhusaks reageerimiseks vajaliku katastroofideks valmisoleku tugevdamine

Valmisolek võib hõlmata selliseid erinevaid meetmeid nagu näiteks situatsioonplaneerimine, seadmete ja varustuse ladustamine, hädaabiteenistused ja valmisolekumeetmed, teabevahetus, teabehaldus ja kooskõlastamiskord, ohustatud kogukondade ja nende ametiasutuste suutlikkuse arendamine, töötajate koolitus, kogukondades õppuste ja harjutuste teostamine ning üldsuse teavitamine.

Valmisolekumeetmed on otseselt seotud ka reageerimis- ja taastamismeetmetega. Nii annavad kõnealused meetmed hea võimaluse tagada sageli kodanikukaitse organisatsioonide pädevusse kuuluvate katastroofide likvideerimise juhtimisega seotud meetmete sidusus. Samuti võimaldavad meetmed tagada humanitaar- ja arenguabi vahelist sidusust ja täienduvust, näiteks katastroofijärgse kahju ja vajaduste hindamiste riikliku suutlikkuse laiendamise ja arendamise ning taastamiskavade ja ülesehitustööde katastroofiohu vähendamise seisukohast ettevalmistamise kaudu.

Tõhusad valmisolekukavad ja töökorraldus aitavad üle elada ka mitmeid väikeseid ja keskmise suurusega katastroofe, mida nii paljudes kogukondades korduvalt esineb. Et tagada jätkusuutlik vaesuse vähendamine, on väga olulised toetused, mis võimaldavad kogukondadel end katastroofi korral ise aidata, ning finantsiline valmisolek, et olla võimeline taluma katastroofist tulenevaid mõjusid, ilma et sellest tekiks liigseid makromajanduslike või eelarveprobleeme. Valitsused võiksid anda soodustusi/toetusi vastutustundlike ettevõtlustavade ning avaliku sektori ja erasektori koostöö edendamisele. See on eriti oluline selleks, et töötada välja (taskukohase hinnaga) kindlustusmehhanisme katastroofide vältimiseks.

Euroopa Liit kavatseb teha järgmist: ►Toetada kogukonnapõhiseid valmisolekuprogramme ►Toetada selliste valmisolekukavade ja situatsiooniplaanide arendamist, mis hõlmavad viimaste riskihindamiste andmeid ►Edendada katastroofiohu vähendamise integreerimist katastroofidele reageerimise ja taastamise protsessidesse ►Edendada riskijaotus- ja ülekandemehhanisme |

5. STRATEEGIA RAKENDAMINE

5.1. Rakendamise prioriteedid

EL toetab kõnealuse strateegia täielikku rakendamist, kasutades selleks laialdasi kogemusi katastroofiohu vähendamise alal. Siiski arvatakse, et alustada tuleks allpool nimetatud valdkondadest, kus ELil on suhteline eelis:

- Katastroofiohu vähendamist käsitlev poliitiline dialoog. ELi käivitab katastroofiohu vähendamist käsitleva poliitilise dialoogi kõigi arengumaade ja piirkondadega olemasolevates foorumites, sealhulgas kliimamuutuste raamkonventsiooni käsitlevad käimasolevad läbirääkimised, mis hõlmavad 2012. aasta järgsed ÜRO kliimamuutuste kokkulepet. EL eesmärgiks on jätkuvalt kooskõlastatud osalemine 2009. aasta juunis toimuval teisel katastroofiohu vähendamise alasel ülemaailmsel konverentsil.

- Piirkondlikud katastroofiohu vähendamise tegevuskavad. EL toetab katastroofiohu vähendamise tegevuskavade väljatöötamist ja rakendamist katastroofialtites piirkondades. Tegevuskavu on osaliselt võimalik rakendada olemasolevate ELi katastroofiohu vähendamise projektide ja programmide ajakohastamise kaudu, toetudes arengumaade strateegiatele ja prioriteetidele. Tegevuskavad peaksid ka täiendama ja toetama selliseid kohanemisega seotud algatusi nagu ülemaailmne kliimamuutuste liit. Soovitav on alustada Kariibi merd hõlmava tegevuskavaga, millega toetatakse muu hulgas kõikehõlmava katastroofijuhtimise strateegia[22] rakendamist. Seejärel tuleks jätkata teiste tegevuskavadega (nt Lõuna-Ameerika, Kagu-Aasia, Aafrika ja Vaikse ookeani piirkond).

- Katastroofiohu vähendamise integreerimine ELi ja arengumaade poliitikasse ning planeerimisse. Oluliste katastroofiohu vähendamisega seotud riiklike investeeringute toetamine. EL integreerib katastroofiohu vähendamise ELi arengukoostöösse, humanitaarabi andmisse ja taastamistegevusse, kasutades ära parimaid integratsioonitavasid ning komisjoni ja liikmesriikide välja töötatud vahendeid, sealhulgas meetmeid, mis on mõeldud keskkonnakaitse, kliimamuutuste ja kodanikukaitsega tegelevatele ametiasutustele. Komisjon kasutab 2012. aastal algavas uues programmitöö tsüklis järgmist riiklike ja piirkondlike strateegiadokumentide vahekokkuvõtet lähtekohana, et integreerida katastroofiohu vähendamise kaalutlused täielikult oma arenguabisse.

- EL toetab ka katastroofiohu vähendamise integreerimist arengumaade arengupoliitikasse ning planeerimisse, sealhulgas asjaomastesse valdkondlikesse meetmetesse ja strateegiatesse, eelkõige vaesuse vähendamise strateegiaid käsitlevatesse dokumentidesse, katastroofide suhtes tundlikesse valdkondadesse ja valdkondadevahelistesse teemadesse. EL kooskõlastab oma toetuse sellistes riiklikes raamistikes juba kindlaks määratud ja kavandatud peamistele katastroofiohu vähendamise investeeringutele.

5.2. ELi koostöö, täiendavus ja kooskõlastamine

EL hakkab kõnealust strateegiat rakendama abi tõhusust käsitleva Pariisi deklaratsiooni ja ELi tööjaotust käsitleva tegevusjuhendi vaimus: edendades aktiivseid kooskõlastusmehhanisme; tõhustades katastroofiohu vähendamist käsitlevat ELi dialoogi arengumaades, toetades samal ajal riiklikku ja kohalikku osalust institutsiooniliste puudujääkide ületamisel, mis eksisteerivad katastroofiohu vähendamise vahel arengut ja kliimamuutusi käsitleva küsimusena; edendades aktiivselt tõhusat riigisisest ja piirkondlikku abiandjate ja valitsuste vahelist kooskõlastamist, rõhutades eriti ELi kooskõlastamis- ja ühtlustamismeetodeid.

Peakorteris kooskõlastab EL oma jõupingutused muude oluliste poliitikat kujundavate protsesside, vahendite ja programmidega[23] üle kogu ELi ning teeb koostööd piirkondlike ja rahvusvaheliste organisatsioonide, ELi mittekuuluvate abiandjate, rahvusvaheliste ja kogukondlike valitsusväliste organisatsioonide, Punase Risti ja Punase Poolkuu Ühingute Rahvusvahelise Föderatsiooni, maailmapanga, ÜRO ning ISDRi süsteemiga.

Katastroofiohu vähendamist käsitleva poliitilise dialoogi edendamiseks, strateegia rakendamise järelevalve teostamiseks ning ELi abi kooskõlastamise ja vastavusse viimise tõhustamiseks moodustab komisjon ELi katastroofiohu vähendamise juhtrühma, kuhu kuuluvad ka komisjon ja ELi liikmesriigid. Kõnealune juhtrühm kavatseb:

- Töötada 2009. aastal välja rakenduskava, et selgitada punktis 5.1 loetletud prioriteetide põhimeetmeid, vastutust, peamisi vahendeid ja rakendamise järjekorda. Vaadata eespool nimetatud rakenduskava 2011. aastal uuesti läbi, et jätkata ülejäänud strateegia rakendamist.

- Edendada teabe- ja kogemuste vahetuse eesmärgil katastroofiohu vähendamise võrgustike loomist katastroofialtites riikides ja piirkondades ning edendada koostöövõimalusi ja strateegia tõhusamat rakendamist.

- Luua kodanikuühiskonna, valitsusväliste organisatsioonide ning riigi ja piirkondade esindajatest koosnev korrapärane nõupidamis- ja arvamuste vahetuse foorum.

- Kehtestada edusammude ja rahastamise jälgimiseks asjakohane raamistik ning hinnata strateegia rakendamist.

5.3. Euroopa Liidu rahastamisvahendid[24]

EL kasutab kõnealuse strateegia rakendamisel kõiki tema käsutuses olevaid rahastamisvahendeid. Rakendamine toimub eesmärgiga tõsta ametliku arenguabi osatähtsus 2010. aastaks 0,56 %-ni rahvamajanduse kogutoodangust[25]. Tõepoolest suurendavad mitmed liikmesriigid ja komisjon[26] praegu olemasolevate finantsraamistike raames katastroofiohu vähendamisele mõeldud investeeringuid. Kuigi käesolev teatis ei oma täiendavat finantsmõju ning meetmeid rahastatakse kehtiva 2007–2013. aasta finantsraamistiku alusel, kehtestatakse sellega raamistik, millega tagatakse see, et olemasolevad vahendid on täiendava iseloomuga ning neid kasutatakse kõige optimaalsemal viisil, sealhulgas katastroofiohu vähendamise rahastamise tõhusamaks ühendamiseks arengu- ja humanitaarabi vahenditega.

EÜ puhul hõlmavad peamised rahastamisvahendid Euroopa Arengufondi ja EÜ eelarvevahendeid[27]. Individuaalsed katastroofiohu vähendamiseks mõeldud eraldised on kehtestatud piirkondlikes strateegiadokumentides kõigile arengupiirkondadele, AKV riikide vahelistele programmidele, põuaks valmistumise ja DIPECHO programmidele humanitaarabi kontekstis ning kõigile toiduga kindlustatuse ja keskkonna/loodusvarade temaatilistele programmidele. Näiteks 180 miljonit eurot on kavandatud eraldada katastroofiohu vähendamisele kümnenda EAFi AKV vahendite raames[28]. Komisjon uurib võimalusi, kuidas oleks võimalik eespool nimetatud eraldisi omavahel paremini integreerida. Teadusuuringute seitsmes raamprogramm ja komisjoni teadusuuringute ühiskeskus toetavad samuti märkimisväärselt ohu ja katastroofidega seotud teadusuuringuid ja vahendeid.

EL uurib ka võimalusi, kuidas mobiliseerida juba lisaks olemasolevale ametlikule arenguabile täiendavaid innovatsioonile suunatud vahendeid, mis oleksid abiks nii katastroofiohu vähendamisele kui ka kliimamuutustega kohanemisele. Üheks selliseks vahendiks võiks olla praegu komisjonis väljatöötamisel olev ülemaailmne kliimamuutuste vastu võitlemise rahastamise mehhanism.

[1] Raamistik võeti vastu katastroofide vähendamise ülemaailmsel konverentsil.

[2] Komisjoni teatis ühenduse lähenemisviisi kohta looduslike ja inimeste põhjustatud katastroofide ennetamisele (KOM(2009) 82).

[3] Katastroofide epidemioloogia uurimise koostöökeskus ( Collaborating Centre for Research on the Epidemiology of Disasters ).

[4] DFID (2006): Reducing the Risk of Disasters .

[5] Idem .

[6] Valitsustevahelise kliimamuutuste rühma (2007) 4. hindamisaruanne.

[7] ISDR (2004): Living with Risk: A global review of disaster reduction initiatives .

[8] ADRC (2001) .

[9] DFID (2006): Reducing the Risk of Disasters.

[10] Hyogo raamistiku saavad heaks kiita ainult valitsused, seetõttu ei ole komisjon seda ametlikult heaks kiitnud.

[11] ISDR: Global Review 2007.

[12] UNFCCC (2007), Bali tegevuskava (otsus 1/CP.13).

[13] Tearfund (2007): Institutional donor progress with mainstreaming DRR.

[14] Komisjoni teatised Euroopa Liidu katastroofidele reageerimise suutlikkuse suurendamise kohta (KOM(2008)130); Ülemaailmse kliimamuutuste liidu loomine Euroopa Liidu ja kliimamuutustest enim mõjutatud vaeste arengumaade vahel (KOM(2007)540); ELi katastroofidele ja kriisidele reageerimise võime tugevdamine (KOM(2005)153); kõrge esindaja ja komisjoni ühisdokument kliimamuutuste ja rahvusvahelise julgeoleku kohta (S113/08) ning komisjoni talituste töödokument katastroofideks valmisoleku ja nende ennetamise kohta (2003).

[15] OECD/DACi loetelu ametliku arenguabi saajatest

[16] Määratakse kindlaks asjaomase taseme riskianalüüsi ning selle põhjal kindlaks tehtud nõrkade kohtade ja haavatavuste alusel.

[17] Bioloogilised, geofüüsilised või hüdrometeoroloogilised ohud.

[18] Sellistes olukordades muutub katastroofiohu vähendamise liitmine kriisiennetuse ja kriisidele reageerimisega väga oluliseks.

[19] ÜRO/Maailmapanga/EÜ ühisplatvorm kriisijärgsete hindamiste ja taastustööde kavandamise kohta kriisijärgsetes olukordades.

[20] (S113/08)

[21] Nõukogu dokument 15164/04.

[22] Kariibi mere idaosas asuvad riigid kuuluvad kümne kõige katastroofialtima riigi hulka maailmas. Kariibi mere tegevuskava peaks olema tihedalt seotud kliimamuutusi ja energeetikat käsitleva ELi deklaratsiooniga (05/08).

[23] Näiteks maailmapanga loodud ülemaailmne rahastamisvahend katastroofiohu vähendamiseks või ÜRO arenguprogrammi juhitavad katastroofide vähendamise ja riikide kliimamuutustega kohanemise alased jõupingutused.

[24] II lisa.

[25] Eesmärk taaskinnitati 2008. aasta Doha arengukavas.

[26] Kulukohustused 2006. aastal 39,95 miljonit eurot ja 2007. aastal 65,06 miljonit eurot Dipecho programmi, Somaali poolsaare ja Euroopa Arengufondi vahenditest.

[27] i) arengukoostöö vahendid, ii) humanitaarabi vahendid, iii) stabiliseerimisvahendid, iv) Euroopa naabrus- ja partnerlusinstrument

[28] Mitmeaastane AKV riikide vaheline programm võetakse vastu 2009. veebruaris.