Lennundustööstuses toetatakse laialdaselt uutes õhusõidukites dekabromodifenüüleetri kaubandusliku segu kasutamise järk-järgulist lõpetamist 2018. aastaks, kuigi Euroopa ja Põhja-Ameerika lennundus- ja kaitsetööstus esitasid vastuolulist teavet seoses dekabromodifenüüleetri kasutamise järkjärgulise lõpetamise ajakavaga olemasolevate õhusõidukitüüpide ja nende varuosade puhul. Mõningase teabe kohaselt oleks dekabromodifenüüleetri kaubandusliku segu kasutamine võimalik 2018. aastaks järk-järgult lõpetada, samas on esitatud ka erandi taotlus, et jätkata dekabromodifenüüleetri kaubandusliku segu kasutamist kõigis olemasolevate õhusõidukitüüpide varuosades kuni kõnealuste õhusõidukite kasutusea lõpuni. Komitee jõudis järeldusele, et olemasolevate õhusõidukitüüpide puhul kasutatavate ja ainet dekabromodifenüüleetri kaubanduslikku segu sisaldavate varuosade kohta esitatud teave ei võimalda komiteel olulisi varuosi täpsemalt kindlaks määrata.

c) pürotehnilised seadmed ning seadised, mida mõjutavad turvapadja süütekaablid, istmekatted / -kangad (üksnes kui need on olulised turvapadja jaoks) ja turvapadjad (esi- ja külgturvapadjad).

–Dekabromodifenüüleetri kaubandusliku segu heidet keskkonda esineb aine olelusringi igas etapis, kuid eeldatavasti on see suurim kasutusea ajal ja jäätmeetapis. Seireandmed näitavad, et dekabromodifenüüleetri kaubandusliku segu kogus on üldiselt suurem reostusallika läheduses ja elektroonikaromude käitlemise ja ringlussevõtu käitiseid ümbritseval alal. Elektri- ja elektroonikaseadmete keskmine kasutusiga on umbes kümme aastat, seega jätkub kasutuses olevate toodete kaudu dekabromodifenüüleetri kaubandusliku segu keskkonda sattumine veel aastaid. Kõige tõhusam meede dekabromodifenüüleetri kaubandusliku segu ja selle peamise koostisosa BDE-209 keskkonda sattumise piiramiseks oleks kanda BDE-209 (dekabromodifenüüleetri kaubanduslik segu) ilma spetsiifiliste eranditeta konventsiooni A lisasse.

–Dekabromodifenüüleetri kaubanduslik segu on eesmärgipäraselt toodetud kemikaal, mis koosneb täielikult broomitud dekabromodifenüüleetri analoogist ehk BDE-209st (≥90-97 %) ning väikeses koguses nona- ja okta-bromodifenüüleetrist. Dekabromodifenüüleetri kaubandusliku segu võimalikku mõju tervisele ja keskkonnale on uuritud üle kümne aasta. Mõnes riigis ja piirkonnas ning samuti mõnes ettevõttes on selle aine suhtes kohaldatud piiranguid ja võetud vabatahtlikke riskijuhtimismeetmeid. Mõnes maailma riigis aga dekabromodifenüüleetri kaubandusliku segu tootmine endiselt jätkub.

Kolme kõnealuse aine tootmine, turule laskmine, kasutamine ja tahtmatu keskkonda laskmine on liidus juba lõpetatud või neid on märkimisväärselt vähendatud, kuid ei saa välistada, et muudes riikides neid aineid endiselt toodetakse, kasutatakse või neist tekib olulisel määral tahtmatut heidet. Kuna nimetatud kemikaalid võivad keskkonnas kaugele levida, ei ole riiklikul ega Euroopa Liidu tasandil võetud meetmed keskkonna ja inimeste tervise kaitse kõrge taseme tagamiseks piisavad ning seetõttu on vaja võtta ulatuslikumad rahvusvahelised meetmed.

2017. aasta aprillis ja mais toimuval konventsiooniosaliste konverentsi kaheksandal istungil tuleks teha kolm otsust, et lisada dekabromodifenüüleetri kaubanduslik segu ja lühikese ahelaga klooritud parafiinid (SCCPd) A lisasse (kasutuselt kõrvaldamine) ja heksaklorobutadieen C lisasse (tahtmatu tootmine). Heksaklorobutadieen on juba kantud A lisasse ning püsivate orgaaniliste saasteainete hindamise komitee (edaspidi „komitee“) soovituse põhjal tuleks kaaluda selle kandmist ka C lisasse, kuna vahel esineb tahtmatut aine keskkonda laskmist.

Stockholmi konventsiooni üldeesmärk on kaitsta inimeste tervist ja keskkonda püsivate orgaaniliste saasteainete eest. Eraldi on viidatud 1992. aasta Rio keskkonna- ja arengudeklaratsiooni 15. põhimõttes sätestatud ettevaatusprintsiibile. Kõnealust printsiipi rakendatakse konventsiooni artikliga 8, milles on sätestatud eeskirjad täiendavate kemikaalide lisamiseks konventsiooni lisadesse.

Püsivate orgaaniliste saasteainete Stockholmi konventsioon võeti vastu 2001. aasta mais Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Keskkonnaprogrammi (UNEP) raames. Euroopa Liit ja selle liikmesriigid on konventsiooni osalised ning konventsiooni sätted on liidu õigusaktides rakendatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 850/2004 püsivate orgaaniliste saasteainete kohta ning millega muudetakse direktiivi 79/117/EMÜ (püsivate orgaaniliste saasteainete määrus).

Lühikese ahelaga klooritud parafiinid (SCCPd)

Oma 12. koosolekul võttis komitee vastu riskijuhtimise hinnangu lühikese ahelaga klooritud parafiinide (SCCPd) kohta. Riskijuhtimise hinnangu tulemusena tehti muu hulgas järgmised järeldused.

–SCCPd võivad keskkonda sattuda igas olelusringi etapis: tootmisel, ladustamisel, transportimisel, kasutamisel ning SCCPde ja neid sisaldavate toodete hävitamisel. Kuigi andmed on piiratud, võib öelda, et peamised SCCPde keskkonda sattumise allikad on tõenäoliselt SCCPsid sisaldavate toodete (nt PVC-plastid) valmistamine ja tootmine ning kasutamine metallitöötlusvedelikes.

–Eeldatakse, et SCCPde kandmine konventsiooni A või B lisasse nende ainete kõrvaldamiseks või tootmise ja kasutamise piiramiseks on kasulik inimeste tervisele, keskkonnale, põllumajandusele ja elustikule. SCCPde kõrvaldamise või piiramise kasulikkust peetakse märkimisväärseks, võttes arvesse kulusid, mis on seotud olulise kahjuliku tervise- ja keskkonnamõjuga, mida SCCPde tootmise ja kasutamise jätkamine tõenäoliselt põhjustab.

Oma 12. koosolekul otsustas komitee kooskõlas konventsiooni artikli 8 lõikega 9 soovitada konventsiooniosaliste konverentsile kaaluda SCCPde kandmist koos spetsiifiliste eranditega või ilma nendeta konventsiooni A lisasse ning lisada kontrollimeetmed SCCPde sisalduse piiramiseks muudes klooritud parafiini segudes. Komitee oli seisukohal, et EL on võtnud meetmeid SCCPde sisalduse piiramiseks muudes klooritud parafiini segudes, mis tõendab, et tahtmatu tootmise piiramine on tehniliselt teostatav. ELis lubatakse kasutada üksnes aineid või preparaate, milles SCCPde kontsentratsioon on alla 1 massiprotsendi, või tooteid, milles SCCPde kontsentratsioon on alla 0,15 massiprotsendi. Konkreetseid piirnorme komitee oma 12. koosolekul vastu võetud otsuses siiski kindlaks ei määranud.

Heksaklorobutadieen (HCBD)

Komitee võttis oma 9. koosolekul vastu heksaklorobutadieeni käsitleva riskijuhtimise hinnangu. Riskijuhtimise hinnangu tulemusena tehti muu hulgas järgmised järeldused.

–Heksaklorobutadieeni tekib tööstuslike tootmisprotsesside (eelkõige muude klorosüsivesinike ja magneesiumi tootmise) soovimatu kõrvalsaadusena. Tootmisel tekkiva heite minimeerimise meetmed on teada ja kasutusele võetud riikides, mis on Stockholmi konventsiooni osalised.

–Heksaklorobutadieeni vabastatakse tahtmatult nii põlemise kui ka muude termiliste protsesside ja tööstusprotsesside käigus. Meetmed püsivate orgaaniliste saasteainete tahtmatu keskkonda laskmise vähendamiseks aitavad vähendada ka heksaklorobutadieeni keskkonda sattumist. Heksaklorobutadieeni seirega võivad kaasneda lisakulud.

Puudub ülevaade endistes jäätmehoidlates tekkivast heksaklorobutadieeni heitkogusest. On olemas kontrollimeetmed, mis võimaldavad kõnealuse koguse miinimumini viia. Komitee otsustas oma 9. koosolekul 2013. aasta oktoobris, et soovitab kanda heksaklorobutadieeni konventsiooni A ja C lisasse ilma eranditeta.

Vastavalt konventsiooni artikli 8 lõikele 9 esitas komitee kõnealused soovitused konventsiooniosaliste konverentsile seitsmendal istungil arutamiseks 2015. aasta mais toimunud koosolekul. Konventsiooniosaliste konverentsi seitsmendal istungil otsustati kanda heksaklorobutadieen konventsiooni A lisasse ja paluti koguda täiendavat teavet heksaklorobutadieeni keskkonda tahtmatu sattumise allikate kohta, et otsuse tegemine konventsiooniosaliste kaheksandal konverentsil kõnealuse aine võimaliku lisamise kohta C lisasse oleks paremini põhjendatud. Komiteel paluti seda teavet hinnata ning ta jõudis oma 12. koosolekul järeldusele, et kuigi heksaklorobutadieeni tahtmatu tootmine ja keskkonda sattumine on viimastel kümnenditel vähenenud, on olemasolevad ja järelejäänud allikad siiski selle tahtmatu tootmise ja keskkonda sattumise suhtes olulised. Parima võimaliku tehnika ja parimate keskkonnatavade kasutamisel on tugev soodne mõju heitkoguste edasisele piiramisele ja vähendamisele. Heksaklorobutadieeni keskkonda sattumise vähendamise meetmete rakendamise, täitmise tagamise ja järelevalve kulusid peetakse väikesteks, kuna muude tahtmatult keskkonda sattuvate püsivate orgaaniliste saasteainete suhtes juba kohaldatakse kontrollimeetmeid.

Konventsiooniosaliste konverentsi muud võimalikud meetmed

Perfluorooktaansulfoonhape (PFOS)

Perfluorooktaansulfoonhape (PFOS), selle soolad ja perfluorooktaansulfonüülfluoriid (PFOS-F) on kantud konventsiooni B lisasse koos lubatud kasutusaladega, mille puhul on tootmine ja kasutamine endiselt lubatud. Komitee kinnitas oma 12. koosolekul perfluorooktaansulfoonhapet ja sellega sarnaseid kemikaale käsitlevad konsolideeritud juhendi. Kõnealune juhend sisaldab soovitusi, milles käsitletakse alternatiivide kasutamist konventsiooni kohaselt lubatud perfluorooktaansulfoonhappe kasutusaladel.

Juhendis on jõutud järeldusele, et peaaegu kõigi praeguste kasutusalade puhul on perfluorooktaansulfoonhappe asendamiseks olemas fluoritud ja fluorimata alternatiivid. Kuigi alternatiivid võivad olla esialgu veidi kallimad ja vähem tõhusad, võivad nad olla vähem ohtlikud, kuid seda tuleb asjakohaselt hinnata. Kuna hindamine on üsna keerukas, arvas komitee, et võib olla on vaja sagedamini kasutada konventsiooni artikli 9 lõike 1 punkti b, mille kohaselt peab iga osaline hõlbustama teabevahetust või vahetama püsivate orgaaniliste saasteainete alternatiivide suhtes olulist teavet, sealhulgas nendega kaasnevate riskide ning majanduslike ja sotsiaalkuludega seotud teavet.

Alternatiivide hindamisel tuleks arvesse võtta seda, et lisasse kantud perfluorooktaansulfoonhappe ühenditega sarnase struktuuriga kemikaalid võivad põhjustada sarnaseid probleeme. Komitee rõhutas, et alternatiivide toksikoloogilisi ja keskkonnaalaseid omadusi on vaja põhjalikumalt uurida ning teha saadav teave üldsusele kättesaadavaks ja tagada selle usaldusväärsus. Tihedam rahvusvaheline koostöö ja erasektori suurem läbipaistvus aitaks säästa ressursse ja kiirendada protsessi.

Komitee tegi järelduse, et alternatiivid on olemas perfluorooktaansulfoonhappe kasutamiseks järgmistel kasutusaladel: fotograafias, kasutamine tulekustutusvahtudes, teatavates meditsiiniseadmetes (näiteks etüleentetrafluoroetüleeni kopolümeerkatted (ETFE) ja röntgenkontrastse ETFE tootmine, in vitro diagnostika meditsiiniseadmetes ning laengsidestusseadise värvifiltrid) ning metallpindamine (kõvametallpindamine) üksnes suletud süsteemides.

Järgmiste perfluorooktaansulfoonhappe lubatud kasutusalade puhul ei jõudnud komitee järeldusele, kas alternatiivide kasutamine on tehniliselt teostatav, kuna nende kohta puudus üksikasjalik kemikaaliteave: lennunduse hüdraulikavedelikud, pooljuhtide valguskindlad ja peegeldusvastased kattekihid, pooljuhtide ja keraamiliste filtrite söövitusained.

Perfluorooktaansulfoonhappe kasutamise suhtes putukasöödas aedniksipelgate Atta spp. ja Acromyrmex spp. tõrjeks, jõudis komitee järeldusele, et mõne riigi puhul näib alternatiivide kasutamine võimalik, kuid mitte veel kõikjal.