5.Kosmeetikatoodete määruse artikli 16 lõikes 6 on sätestatud: „[v]õttes arvesse tarbijaohutuse teaduskomitee arvamust, võib komisjon muuta II ja III lisa, kui esineb potentsiaalne risk inimeste tervisele, sealhulgas ka siis, kui andmeid on ebapiisavalt“.

3.Tarbijaohutuse komitee esitab oma arvamuse kuue kuu jooksul alates komisjoni taotlusest. Kui tarbijaohutuse komitee leiab, et vajalikke andmeid on puudu, nõuab komisjon vastutavalt isikult nende esitamist konkreetse mõistliku tähtaja jooksul, mida ei pikendata.

Kosmeetikatoodete määruses on sätestatud erikord, millega reguleeritakse kosmeetikatooteid, mis sisaldavad nanomaterjale, mis on määratletud kõnealuse määruse artikli 2 lõike 1 punktis k kui „lahustumatu või bioloogiliselt püsiv kindlal eesmärgil valmistatud materjal, mille ühe või enama välismõõtme või sisemise struktuuri suurus on vahemikus 1–100 nm“.

Käesoleva dokumendi eesmärk on rakendada eespool nimetatud sätteid. Dokumendi ülesehitus on järgmine:

Nanomaterjale sisaldavad kosmeetikatooted peavad vastama nanomaterjale käsitlevatele erisätetele. Iga päev lastakse ELi turule umbes kümme sellist uut kosmeetikatoodet; see on vaid väike osa (1,2–1,5 %) uute toodete koguarvust (vt punkt 1.2).

Nanomaterjalid koosnevad inimsilmale nähtamatutest väga väikestest osakestest. Need on olemas looduses, näiteks rannaliivas ja piimas (looduslikud kolloidid), kuid neid ka toodetakse ja lisatakse tarbekaupadele konkreetsete omaduste andmiseks.

·37 647 kosmeetikatoote kohta teatati, et need sisaldavad nanomaterjale (artiklis 13 sätestatud menetluse kohaselt), mis teeb umbes 1,5 % kõigist teadetest;

Kosmeetikatoodetest teatamise portaalist kogutud andmete alusel on võimalik hinnata, kuidas nanomaterjalide kasutamine kosmeetikatoodetes on aja jooksul muutunud. Eelkõige on alates nanomaterjalide jaoks kosmeetikatoodetest teatamise portaali loomisest (ajavahemikul 2013–2020) ELi turule lastud kokku

Kosmeetikatoodete määruse artikli 16 lõikes 3 on sätestatud, et lisaks artiklis 13 sätestatud teatamisele teatab vastutav isik komisjoni nanomaterjale sisaldavatest kosmeetikatoodetest elektrooniliselt kuus kuud enne nende turule laskmist. Seega sisaldab kosmeetikatoodetest teatamise portaal ka eraldi moodulit nanomaterjale sisaldavate kosmeetikatoodete jaoks.

Kosmeetikatoodete määruse artiklis 13 on sätestatud, et enne kosmeetikatoote turulelaskmist esitab vastutav isik komisjonile elektrooniliselt konkreetse teabe selle kosmeetikatoote kohta (sealhulgas asjakohasel juhul nanomaterjalide olemasolu kohta). Teatamisnõue täidetakse kosmeetikatoodetest teatamise portaali (CPNP) kaudu.

Artikli 16 lõikes 2 on sätestatud, et selle artikli sätteid ei kohaldata nanomaterjalide suhtes, mida kasutatakse värvainete, UV-filtrite või säilitusainetena, mille suhtes kohaldatakse sama määruse artiklit 14, kui sõnaselgelt ei ole sätestatud teisiti, kuna nende suhtes juba kohaldatakse eelneva loa erinõudeid.

Nanomaterjale sisaldavate kosmeetikatoodete osakaal erineb riigiti märkimisväärselt. Alljärgnevas tabelis 3 on ülevaade teadetest viies ELi riigis, kelle teadete koguarv kosmeetikatoodetest teatamise portaalis on suurim (Hispaania, Itaalia, Poola, Prantsusmaa ja Saksamaa). Tõenäoliselt tuleneb lahknevus sellest, et riikide ametiasutused ja/või ettevõtjad rakendavad nanomaterjalide määratlust erinevalt ja seega kohaldatakse erinevalt ka asjakohast teatamiskohustust.

Neli kõige sagedamini kasutatavat keemilist ainet, mis on seotud rohkem kui 70 %-ga kõigist kosmeetikatoodetest teatamise portaalis nanomaterjalide kohta esitatud teadetest, on järgmised:

Eespool esitatud arvud kinnitavad, et enamik nanomaterjalide teadetest on seotud värvainete ja/või UV-filtrite lubatud kasutamisega (praegu ei ole V lisas loetletud lubatud nanomaterjale, mida kasutatakse säilitusainena, samuti ei ole neist teatatud kosmeetikatoodetest teatamise portaalis); ainult väike osa kõigist teadetest ei ole seotud selliste kasutusotstarvetega (2020. aastal 137 teadet, mis vastab umbes 3,9 %-le kõigist selle aasta teadetest).

Tarbijaohutuse komitee peab oma arvamuse esitama kuue kuu jooksul alates komisjoni taotlusest. Kui tarbijaohutuse komitee leiab, et vajalikke andmeid on puudu, nõuab komisjon vastutavalt isikult nende esitamist konkreetse mõistliku tähtaja jooksul, mida ei tohiks pikendada.

Nagu on märgitud punktis 1.1, on kosmeetikatoodete määruse artikli 16 lõikes 4 sätestatud, et kui komisjon kahtleb nanomaterjali ohutuses, taotleb ta viivitamata, et tarbijaohutuse komitee esitaks oma arvamuse sellise nanomaterjali ohutuse kohta asjaomaste kosmeetikatoodete kategooriate ja mõistlikult ettenähtava kokkupuute puhul.

Nanomaterjali määratlused kosmeetikatoodete määruses ja komisjoni 18. oktoobri 2011. aasta soovituses nanomaterjali määratluse kohta (2011/696/EL) (edaspidi „komisjoni soovitus nanomaterjali määratluse kohta“) (vt 2. jagu) on veidi erinevad ja see võis varem põhjustada ettevõtjatele teatamiskohustuste täitmisel teatavaid raskusi.

Eespool öeldu näib toetavat järeldust, et paljud esimesse, 2017. aasta kataloogi kantud nanomaterjale käsitlevad teated esitati ekslikult või ettevaatusabinõuna ning et 2019. aasta kataloog annab turust täpsema pildi. Näiteks ei ole titaandioksiid ja tsinkoksiid IV lisas värvainena lubatud ja seetõttu ei oleks olnud vaja neist seoses värvainena kasutamisega teatada.

·2019. aasta kataloogis on ainult kolm nanomaterjali, millest on kosmeetikatoodetest teatamise portaalis teatatud värvainena (süsinik-must, titaandioksiid ja tsinkoksiid); titaandioksiidi ja tsinkoksiidi kasutamine värvainena ei ole lubatud, kuid need on kantud VI lisasse UV-filtrina kasutada lubatud nanomaterjalina.

·2017. aasta kataloog sisaldab 12 nanomaterjali, millest on kosmeetikatoodetest teatamise portaalis teatatud värvainena; samas on seotud IV lisas ainult üks aine (süsinik-must (nano)) (kosmeetikatoodete koostisainetena võib kasutada ainult IV lisas loetletud värvaineid);

Oluline on rõhutada, et kataloog põhineb ainult vastutava isiku esitatud teabel ja teabe kvaliteeti ei ole kontrollitud. Teate sisu eest vastutab vastutav isik. Sel põhjusel on kataloogil ainult teavitamise otstarve ja see ei ole kasutada lubatud nanomaterjalide loetelu.

Kataloogid sisaldavad loetelu kosmeetikatoodetes kasutatavate nanomaterjalide nimetustega, mis on kantud kosmeetikatoodete koostisainete rahvusvahelisse nomenklatuuri (INCI) ja millest on teatatud kosmeetikatoodetest teatamise portaalis. Lisaks esitatakse kataloogis täpsustavat teavet värvainetena ja UV-filtritena kasutatavate nanomaterjalide ning muude nanomaterjalide kohta, millest on teatatud kosmeetikatoodete määruse artikli 16 alusel.

Läbipaistvuse parandamiseks on komisjon avaldanud kaks kataloogi ELi turule lastud kosmeetikatoodetes kasutatavate nanomaterjalide kohta, millest on teatatud kosmeetikatoodetest teatamise portaali kaudu. Artikli 16 lõikes 10 nõutakse, et see teave hõlmaks kõiki kosmeetikatoodetes kasutatavaid nanomaterjale – mitte ainult neid, millest on teatatud artikli 16 kohaselt, vaid ka neid, mida kasutatakse värvaine, säilitusaine või UV-filtrina.

EL on esimene jurisdiktsioon, kus on reguleeritud nanomaterjalide kasutamist kosmeetikas, et tagada nende ohutus inimeste tervisele. Samas on nanotehnoloogia kasutamine kosmeetikatoodete toimivuse parandamiseks ülemaailmne suundumus, mis ei piirdu ainult ELiga. Mõned teised riigid on seda lähenemisviisi järginud ja võtnud vastu õigusraamistiku, mis hõlmab konkreetselt nanomaterjalide kasutamist kosmeetikatoodetes.

Lisaks avaldas ELi Teadusuuringute Ühiskeskus 2019. aastal aruande nanomaterjalide identifitseerimise kohta mõõtmiste abil, milles käsitletakse nanomaterjalide identifitseerimist vastavalt komisjoni soovitusele nanomaterjalide määratluse kohta. Kuigi komisjoni 2011. aasta soovituses esitatud nanomaterjali määratlus ja kosmeetikatoodete määruse nanomaterjali määratlus täielikult ei ühti, sisaldab Teadusuuringute Ühiskeskuse aruanne kasulikku teavet järgitavate analüüsimeetodite kohta. Asjakohast teavet saab ka ECHA juhendist „Appendix for nanoforms applicable to the Guidance on Registration and Substance Identification“ (detsember 2019).

Selleks et hinnata, kas peenosakestest koosnev materjal on nanomaterjal kosmeetikatoodete määruses sätestatud määratluse kohaselt, tuleb sageli teha spetsiifilisi mõõtmisi (nt suurusvahemiku kinnitamiseks) ning võtta nõuetekohaselt arvesse määratluse lisaelemente (nt lahustumatus, valmistamise kavatsuslikkus jm). Nanomaterjalidega seotud riskide hindamisel tuleb arvesse võtta ka konkreetseid kaalutlusi.

Lõpuks tuleb märkida, et konkreetseid nanomaterjale käsitlevate andmete kättesaadavus võib tulevikus kemikaalimääruse REACH rakendamise kaudu paraneda. Tegelikult võttis komisjon REACHi kohaste registreerijate jaoks vastu nanomaterjale käsitlevad selgitused ja uued sätted. Kavandatud muudatustega (mida kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2020) nõutakse ainete nanovormide (st eri vormides esinevate nanomaterjalide) kirjeldamist. Ka selgitatakse nendes REACHi kohaseid nanomaterjalidega seotud teabenõudeid ja eeldatavasti suurendavad need aja jooksul seotud andmete kättesaadavust (nt REACHi kohaste registreerimistoimikute ajakohastuste kaudu).

Käesoleva läbivaatamise eesmärk on hinnata, kas kosmeetikatoodete määruse sätted, mis käsitlevad nanomaterjale, sealhulgas käesoleva dokumendi 1. jaos jagatud teave, on tehnika ja teaduse arengut silmas pidades endiselt otstarbekohased.

Nagu on märgitud punktis 1.1, on kosmeetikatoodete määruse artikli 16 lõikes 11 sätestatud, et komisjon „vaatab käesoleva määruse nanomaterjalidega seotud sätted seoses teaduse arenguga korrapäraselt uuesti läbi ja teeb vajaduse korral asjakohased ettepanekud kõnealuste sätete muutmiseks.“.

·Suurem osa tarbijaohutuse komitee arvamustest nende nanomaterjalide ohutuse kohta, millest teatati kosmeetikatoodetest teatamise platvormil, ei sisaldanud andmete puudumise või ebapiisavuse tõttu lõplikku järeldust. Seetõttu on vaja, et vastutavad isikud esitaksid kosmeetikatoodetes sisalduvatest nanomaterjalidest teatamisel võimalikult täpset teavet.

·Iga päev lastakse ELi turule keskmiselt kümme uut nanomaterjale sisaldavat kosmeetikatoodet; see on kõigest murdosa 800 uuest kosmeetikatootest, millest kosmeetikatoodetest teatamise portaalis iga päev teatatakse. Üldiselt puudutab nanomaterjalide kasutamine üsna piiratud arvu kõikidest kosmeetikatoodetest (umbes 1,5 %) ja viimase viie aasta jooksul on see olnud küllalt stabiilne.

ICCRi esialgne määratlus on üldjoontes kooskõlas kosmeetikatoodete määruse artikli 2 lõike 1 punktis k sätestatud määratlusega ja määratleb nanomaterjali kui aine, mille osakese suurus (ühe kriteeriumina teiste hulgas) on 1–100 nanomeetrit. Sarnaselt kosmeetikatoodete määrusega ei ole ICCR lisanud nanomaterjali määratlusse looduslikult või juhuslikult tekkivaid nanoosakesi.

Oma standardimistöös püüdis ICCR saavutada konsensust kosmeetikatoodetes kasutatavate nanomaterjalidega seotud ohutuspõhimõtete suhtes ja ühtlustada katsemenetlusi. ICCR on avaldanud nanoosakeste tuvastamise ja kirjeldamise standardmeetodite aruandeid ning viimane aruanne on kosmeetikatoodetes kasutatavate nanomaterjalidega seotud ohutuspõhimõtete kohta.

Lisaks eespool nimetatud lahknevusele on oluline rõhutada, et nagu punktis 1.4 märgitud, on pärast REACHi lisade kohandamist oodata, et REACHi kohased registreerijad hakkavad peagi nanomaterjalide ohutuse kohta uusi andmeid esitama ja oma registreerimistoimikuid ajakohastama. Sellised andmed põhineksid 2011. aasta soovituses esitatud nanomaterjalide määratlusel. Selleks et uusi teaduslikke andmeid kosmeetikatoodete reguleerimise seisukohast täielikult ära kasutada (nt kosmeetikatoodetes kasutatavate konkreetsete nanomaterjalide ohutustaseme hindamises, mida teeb tarbijaohutuse komitee), võib olla kasulik võtta vastu sama nanomaterjalide määratlus ka kosmeetikatoodete jaoks.

2.Juhuslikkus ja kavatsuslikkus – samamoodi on ainult analüütiliste katsemeetodite põhjal raske kindlaks teha kosmeetikatoodetes kasutatava nanomaterjali kindlal eesmärgil valmistamise ehk kavatsuslikkuse kontseptsiooni. Kavatsus on rohkemat kui objektiivne ja mõõdetav fakt.

1.Osakeste suurusjaotus – suurusjaotuse künnise puudumist kosmeetikatoodete määruses tuleks käsitleda ettevaatusega. Arvestades, et enamik materjale ei ole suuruse poolest monomodaalsed (st kõik osakeste mõõtmed ei ole ühesugused) ja suurusjaotust ei ole nõutud, võib see tekitada soovimatuid olukordi (st tõendamine, et kosmeetikatoote koostisaine ühe osakese mõõt mahub vahemikku 1–100 nm, võib põhjustada nanomaterjaliks klassifitseerimise kohaldamist). Teataval määral kinnitab seda ka tarbijaohutuse komitee 2019. aasta suunis nanomaterjalide ohutuse hindamise kohta, milles tunnistati komisjoni 2011. aasta soovituses sätestatud suurusjaotuse ehk lõimise piirnormi 50 % ja pandi ette, et kosmeetikatootes kasutatava aine „ohutuse hindamisel peaksid taotlejad seda silmas pidama.“

„Looduslik, juhuslikult tekkinud või tööstuslikult toodetud materjal, mis on sidumata olekus või esineb kämbu või pahma kujul ning mille lõimisest vähemalt 50 % moodustab fraktsioon osakestest, mille üks või mitu välismõõdet on vahemikus 1–100 nm.“

Selleks, et teha kindlaks, kas kosmeetikatoote koostisaine on nanomaterjal, tuleb võtta arvesse järgmisi põhielemente:

Praegu on kosmeetikatoodete määruse artikli 2 lõike 1 punktis k sätestatud nanomaterjali sektoripõhine määratlus: „lahustumatu või bioloogiliselt püsiv kindlal eesmärgil valmistatud materjal, mille ühe või enama välismõõtme või sisemise struktuuri suurus on vahemikus 1–100 nm.“

Sellega seoses on kosmeetikatoodete määruse põhjenduses 29 märgitud, et

Võimalust viia kosmeetikatoodete määruse nanomaterjali määratlus vastavusse komisjoni 2011. aasta soovitusega ja selle soovituse kavandatava tulevase ajakohastamisega tuleks põhjalikult hinnata selle võimaliku mõju seisukohast.

Lisaks on 14. oktoobril 2020 avaldatud kestlikkust toetavas ELi kemikaalistrateegias kindlaks määratud mitu aspekti, mis on olulised ka kosmeetikasektori jaoks, sealhulgas nanomaterjalide horisontaalse määratluse läbivaatamine 2021. aastaks (selline läbivaatamine toimub parema õigusloome eeskirjade kohaselt, sealhulgas avalik konsultatsioon). Eelkõige ja selleks, et võimaldada ühtset lähenemisviisi kogu liidu õigustikus, nähakse ette, et komisjon „vaatab üle nanomaterjali määratluse ja tagab selle ühtse kasutamise kõigis õigusaktides, kasutades õiguslikult siduvaid mehhanisme“. Seega võidakse nanomaterjalide määratlust kosmeetikavaldkonnas kohandada tulevase muudetud üldmääratluse järgi, mis peaks esitatama 2021. aastal.

2.3.Nanomaterjalidest teatamise protsess

Nagu on märgitud punktis 1.1, kohaldatakse kosmeetikatoodete määruse artikli 13 alusel kõigi kosmeetikatoodete kategooriate suhtes teatamiskohustust ning artikli 16 lõike 3 alusel nanomaterjale sisaldavate kosmeetikatoodete suhtes teatamise erikohustust. Seetõttu kehtib nanomaterjale sisaldavate kosmeetikatoodete suhtes nii artikli 13 kohane kui ka artikli 16 kohane teatamine:

„Iga kosmeetikatoote puhul, mis sisaldab nanomaterjale, tagatakse inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse. Lisaks artiklis 13 sätestatud teavitamisele teavitab vastutav isik komisjoni nanomaterjale sisaldavatest kosmeetikatoodetest elektrooniliselt kuus kuud enne nende turule laskmist [...]“.

Pärast teatamist ja asjakohase teabe kosmeetikatoodetest teatamise portaali kaudu kättesaadavaks tegemist võib komisjon taotleda, et tarbijaohutuse komitee esitaks oma arvamuse selliste nanomaterjalide ohutuse kohta asjaomaste kosmeetikatoodete kategooriate ja mõistlikult ettenähtavate kokkupuutetingimuste puhul. Tarbijaohutuse komitee järelduste põhjal ja võimaliku ohu korral, sealhulgas siis, kui andmed on ebapiisavad, võib komisjon keelata või piirata sellise nanomaterjali kasutamist kosmeetikatoodetes (vt punkt 1.1 ja kosmeetikatoodete määruse artikli 16 lõiked 4–6).

Selles osas tuleb esile tõsta mõnda olulist aspekti:

·esiteks, artiklis 16 on sätestatud, et „[k]ui komisjon kahtleb nanomaterjali ohutuses, taotleb ta viivitamata, et tarbijaohutuse teaduskomitee esitaks oma arvamuse selliste nanomaterjalide ohutuse kohta...“. Selle sätte täielikuks rakendamiseks võib komisjon kahtluse kontrollimiseks taotleda spetsiaalset teaduslikku analüüsi. Sel põhjusel on komisjon palunud tarbijaohutuse komiteel koostada prioriteetide loetelu, mis põhineb 2019. aasta kataloogis avaldatud teatatud nanomaterjalidega seotud asjakohastel probleemidel;

·teiseks ilmneb artiklist 16, et komisjonile ei teatata kosmeetikatoodetest teatamise portaali kaudu mitte nanomaterjalist endast, vaid igast asjaomast nanomaterjali sisaldavast kosmeetikatootest. Ohutuse hindamise teeb koostisainete tasandil aga tarbijaohutuse komitee (vt järgmine lõik). Sellel tähelepanekul on otsesed tagajärjed, kuna paljud vastutavad isikud võivad sama nanovormis koostisainet kasutada mitmes rakenduses. Seega peavad komisjon ja tarbijaohutuse komitee kontrollima paljusid sarnast või sama teavet sisaldavaid teateid (eriti juhul, kui sama vastutav isik teatab mitmest tootest). Tuleb märkida, et viimase kolme aasta jooksul on artikli 16 kohase teatamise korra kohaselt esitatud kosmeetikatoodetest teatamise portaali üle 500 teate. Kuigi see protsess on aeganõudev, tuleb see lõpule viia suhteliselt lühikese aja jooksul (6 kuud);

·kolmandaks näib, et praegune lähenemisviis ei ole optimaalne ettevõtjate jaoks, kes peavad oma äritegevust ette planeerima. Kosmeetikatoodet, millest on teatatud artikli 16 kohaselt, võib turustada pärast kuue kuu möödumist olenemata sellest, kas ohutuse hindamine on lõpetatud või mitte. Selle tähtaja möödumine ei tähenda iseenesest seda, et nanomaterjal on heaks kiidetud, ega seda, et seda võidakse edaspidi mitte reguleerida. Vastupidiselt IV–VI lisa kohaselt lubatud ainetele ei ole kuue kuu pikkuse ooteaja lõppemise tulemuseks tingimata asjaomaste toodete ohutuse lõplik hinnang.

Nanomaterjalist teatamise protsess ja eelkõige selle kestus ning kosmeetikatoodete määruses sätestatud tähtaja möödumise mõju vääriksid täiendavat erianalüüsi, et kaaluda seni saadud kogemuste valguses võimalike paranduste ja kohanduste tegemist.

2.4.Nanomaterjalide ja reguleerivate meetmete teaduslik hindamine

Nanomaterjalide hindamisel järgitav lähenemisviis põhineb kosmeetikatoodetest teatamise portaali teadete esialgsel seirel, mida komisjon teeb võimaliku probleemi alusel. Kui selline probleem on kindlaks tehtud, antakse tarbijaohutuse komiteele ülesanne esitada arvamus nanomaterjali ohutuse kohta. Lähtudes tarbijaohutuse komitee arvamusest ja võimaliku ohu korral inimeste tervisele, võib komisjon tegutseda, keelates selle nanomaterjali kasutamise või piirates seda II või III lisa muutmisega.

Nüüd, kui nanomaterjalidest teatamise kohustuse kohaldamise alguskuupäevast on möödunud üle seitsme aasta, näitavad kogemused, et artikli 16 kohaldamine on toonud ilmsiks mõningad aspektid, mida tuleks nanomaterjalide ohutuse hindamise tugevdamiseks täiendavalt analüüsida.

Nagu on märgitud 1. jaos, on kosmeetikatoodetest teatamise portaali artikli 16 alusel esitatud 1 445 teadet uute nanomaterjale sisaldavate kosmeetikatoodete kohta. Komisjon peab konkreetsete nanomaterjalidega seotud probleemid välja selgitama igas teates esitatud teabe põhjal. See on halduslikult ja teaduslikult keeruline, eriti kuna nende kasutatud nanomaterjalide ohutuse kohta ei ole konkreetset teavet / konkreetseid andmeid.

Pärast komisjoni tehtud esialgset seiret on tarbijaohutuse komitee esitanud viimase viie aasta jooksul (2015–2020) kümme arvamust nende nanomaterjalide ohutuse kohta, millest on kosmeetikatoodetest teatamise portaalis teatatud. Neist kümnest arvamusest seitse olid andmete puudumise tõttu mittetäielikud, mistõttu ei saanud tarbijaohutuse komitee teha järeldusi selle kohta, kas ja millistel tingimustel on neid nanomaterjale ohutu kasutada.

Ühest küljest pärsib inimeste tervisele avalduvatele võimalikele ohtudele viitavate tarbijaohutuse komitee lõplike arvamuste vähesus komisjoni võimalust võtta reguleerivaid meetmeid. Teisest küljest lubatakse vastutavatel isikutel tooted kuue kuu pärast turule lasta, hoolimata tarbijaohutuse komitee järeldusest.

Eeldatakse, et praegune olukord paraneb teataval määral pärast seda, kui tarbijaohutuse komitee avaldab 2021. aastal kosmeetikatoodetes kasutatavate nanomaterjalide ohutust käsitleva teadusliku nõuande. Ohutusprobleemide kindlakstegemine selles teaduslikus nõuandes võib pärast tarbijaohutuse komitee nanomaterjalide kolme rühma käsitlevaid varasemaid mittetäielikke arvamusi sillutada teed reguleerivate meetmete vastuvõtmisele. Lisaks pakutakse tarbijaohutuse komitee nõuandes välja punktisüsteem, mis aitab komisjoni seireetapis ja nende materjalide väljavalimisel, mille puhul probleemide tekkimise tõenäosus on kõige suurem. Lisaks loodetakse lähiaastatel saada nanomaterjalide ohutuse kohta uusi andmeid REACHi kohastest registreerimistoimikutest (vt punkt 2.3), mis võib kosmeetikatoodete koostisainete ohutuse hindamisele veelgi kaasa aidata.

Sellest hoolimata võidakse uurida täiendavaid parandusi, et käsitleda ka praeguse süsteemi muid omadusi, näiteks ebaproportsionaalne teadete arv ühe kontrollitava nanomaterjali kohta ja kindlustunde puudumine asjaomaste toodete ohutuse suhtes, kui tarbijaohutuse komitee arvamus on mittetäielik.