ELi AFGANISTANI STRATEEGIA AINESTIK AASTATEKS 2014–2016

1. Eesmärk

Nõukogu tõdes 20. jaanuaril 2014, et edaspidi peaks ELi tegevus Afganistanis lähtuma strateegilisest eesmärgist arendada Afganistani institutsioonid piisavalt vastupidavaks, et nad suudaksid kaitsta seniseid saavutusi ja luua kogu riigis aluse tõhusamale ja lõppkokkuvõttes jätkusuutlikule Afganistani riigile[1].

EL on Afganistani suunal tegutsenud pikka aega ja parajasti on käimas ELi rahaliste kohustuste kinnitamine aastani 2020. Hulk liikmesriike on juba teatanud, et kavatsevad oma pikaajalist toetust jätkata. Afganistan saab ELilt toetust rohkem kui ükski teine riik[2]. Käesolevas dokumendis on kirjas strateegiline raamistik, mis võimaldab paremini koordineerida ELi ja liikmesriikide kodanike kaasamist Afganistanis alates 2014. aasta keskpaigast kuni 2016. aastani. Samuti on siin sõnastatud ELi eesmärgid aastateks 2014–2016 ja nende eesmärkide saavutamiseks kavandatud sekkumine. Strateegia peab olema piisavalt paindlik, et mõjutada võimalikke arengustsenaariume Afganistanis ja neile adekvaatselt reageerida. Strateegilised eesmärgid töötati välja enne, kui oli selge, kas ja millises ulatuses jätkub pärast 2014. aastat rahvusvaheliste vägede kohalolek piirkonnas. Väga piiratud rahvusvahelise kohaloleku korral tuleb kärpida ootusi selles osas, mis puudutab saavutatavat edu ja rahvusvahelist abi Afganistani valitsuse prioriteetidele.

2. Poliitiline kontekst

Viimase kümne aasta jooksul on Afganistan teinud poliitika, turvalisuse, majanduse ja üldise arengu mõttes suuri edusamme. Saavutatud edu on valdavalt siiski habras ja võib kergesti pöörduda. Järgmise kolme aasta jooksul peab Afganistan toime tulema seniste saavutuste kindlustamisega ning võtma ette reformid ja rajama struktuurid, mis võimaldaksid tal jõuda soovitud eesmärgini ja olla täielikult jätkusuutlik riik.

Vähegi kindlate prognooside tegemine selle kohta, milline on Afganistan aastal 2016, on väga keeruline. On selge, et järgmise kolme aasta jooksul võtavad afgaanid kontrolli olukorra üle üha enam oma kätte. Rahvusvaheline mõju väheneb. Ka asjade kõige optimistlikuma käigu korral jääb Afganistani olukord siiski ebakindlaks: mõningad tema inimarengu näitajad on kogu maailmas madalaimate seas, ta sõltub rahvusvahelisest finantsabist ja kipub kalduma vägivaldsetele konfliktidele. Kui keskvalitsus tahab säilitada usaldusväärsuse ja rahva toetuse, peab ta mahendama mässutegevuse, korruptsiooni ja riigi (ennekõike uimastitega seotud rahast tuleneva) kuritegelikuks muutumise põhjustatavaid ohte ning tagama turvalisuse ja teenuste pakkumise hõreda asustusega maapiirkondades.

Afganistan asub keerukas ja ebastabiilses piirkonnas. Paljudele puudustele vaatamata on demokraatia ja sõnavabadus Afganistanis rohkem arenenud kui ülejäänud piirkonnas. Mitmes Afganistani naaberriigis on lähiminevikus olnud vägivaldseid sisekonflikte, mis on riigi nõrkuse tõttu levinud ka Afganistani, kus need on haakunud seal pooleli olevate konfliktidega ja neid veelgi süvendanud. Afganistani rahuprotsessi eest peaks vastutama ja seda juhtima Afganistan ise, kuid on selge, et kõigil selle piirkonna osapooltel on oluline roll nii eduka rahuprotsessi käivitamisel kui ka sellest tuleneda võivate ja mitte ainult Afganistanile, vaid kogu piirkonnale kasulike rahulepingute jõustamisel. Tihedam poliitiline koostöö ja suurem omavaheline sõltuvus võivad pakkuda poliitilistele protsessidele olulist tuge, kui piirkonna riike motiveeritakse kasu saama Afganistani stabiliseerumisest, seda eelkõige tihedama kaubavahetuse ja äritegevuse kaudu.

Lähiperspektiivis muudavad mässuliste tegevus ja julgeoleku eest vastutamise üleminek keerulise poliitilise ja majandusliku olukorra veelgi hullemaks. Rahvusvaheliste jõudude jätkuv kohalviibimine eeldab kahepoolse julgeolekulepingu sõlmimist Afganistani valitsuse ja Ameerika Ühendriikide vahel ning viivitused sellele lõpliku kuju andmisega süvendavad veelgi ebakindlust 2014. aasta järgse olukorra üle. Kuni puudub kaasav rahukokkulepe, on tõenäoline, et suurte erinevuste tõttu eri piirkondade tegutsemistingimustes tuleks kasutada erinevaid paindlikke lähenemisviise: stabiilsemates piirkondades jätkub riigi ülesehitamine tavapärasemat rada, samal ajal kui konfliktirohkemates piirkondades tuleb toetuda humanitaarabil põhinevale lähenemisele. Konflikti tõttu on riigi sees pidanud oma kodudest lahkuma üle 600 000 inimese. Palju Afganistanist pärit põgenikke on vastu võetud naaberriikides, eriti Iraanis ja Pakistanis. Kõige haavatavamas olukorras olevate afgaanide vajadus humanitaarabi järele ei kao lähitulevikus kuhugi. Edasine areng sõltub suuresti sellest, kas uus valitsus suudab saavutada edu kaasava poliitilise kokkuleppe sõlmimisel kõigi peamiste mässuliste ja sõjaväeliste rühmitistega, tagada julgeoleku, võidelda korruptsiooniga ja viia ellu olulised majanduslikud ja poliitilised reformid.

Ülemineku usaldusväärsus ja edukus sõltuvad samaväärselt nii demokraatliku ja vastutustundliku juhtimise tugevdamisest riigi kõigil tasanditel kui ka julgeolekujõudude suutlikkusest. Tegemist on pikaajalise ülesandega mitmele põlvkonnale, kuid järgmise kolme aasta jooksul saavutatav edu võib aidata vältida tagasilööke ja luua tugeva aluse edasiseks arenguks. Kui valitsus ei suuda tekitada investeeringute ligimeelitamiseks ja kapitali väljavoolu kärpimiseks piisavat kindlustunnet, on suur oht, et Afganistanis tekib majandussurutis, sest rahvusvaheline kohalolek väheneb ja abilepinguid on samuti vähem. Eriti terav on vajadus luua uusi töökohti neile 400 000 inimesele, kes igal aastal Afganistani tööjõuturule sisenevad. Kui seda ei tehta, on oht, et tekib uus põlvkond ilma tööta ja võõrandunud noori, kelle hulgast võidakse hakata värbama mässulisi või kes toidavad kontrollimatu ja ebaseadusliku rände voogu naaberriikidesse ja Euroopasse.

3. Üldised ja konkreetsed strateegilised eesmärgid

ELi strateegia keskendub valdkondadele, mis on kuni aastani 2016 Afganistanis edu saavutamise seisukohast kriitilise tähtsusega. Sealjuures võetakse arvesse raamistikke, mis loodi 2011. ja 2012. aasta rahvusvahelistel konverentsidel, eelkõige Tokyo vastastikuse vastutuse raamistikku, millel põhinevad laiema rahvusvahelise kogukonna ja Afganistani valitsuse suhted kogu selle ajavahemiku jooksul.

Üks põhjusi, miks EL ka edaspidi toetab vastastikuse vastutuse raamistiku põhimõtteid, on süsteemsete reformide olulisus Afganistani arengu seisukohast. Seepärast viiakse abi vastavusse valitsuse prioriteetidega ja kasutatakse reformide motiveerimiseks ELi rahastamise kollektiivset mõjujõudu. Ühtlasi moodustab strateegia lähtealuse ELi pikaajalise kaasatuse õiguslikuks raamistikuks oleva partnerlus- ja arengualase koostöölepingu rakendamiseks eeldusel, et läbirääkimised viiakse lõpule ja ametisse asuvad ametivõimud allkirjastavad lepingu eelnõu.

ELi üldine strateegiline eesmärk aastateks 2014–2016 on arendada Afganistani institutsioonid piisavalt vastupidavaks, et nad suudaksid kaitsta seniseid saavutusi ja luua aluse tõhusamale ja lõppkokkuvõttes jätkusuutlikule Afganistani riigile.

Üldise eesmärgi raames on püstitatud neli konkreetset eesmärki, mis koondavad ELi tegevuse valdkondadesse, kus ta saab pakkuda kõige rohkem lisaväärtust ja tugevdada eurooplaste ja afgaanide ühiseid väärtusi, mille hulka kuuluvad demokraatia, õigusriigi põhimõtted ja inimõigused. Eesmärgid on seatud selliselt, et need toetaksid üksteist. Näiteks toimiv tsiviilpolitsei on selgelt üks õigusriigi põhimõtete olemasolu ja inimõiguste tagamise võtmekomponente, mis ühtlasi sõltub neist. ELi Afganistani strateegia kõigis valdkondades on kesksel kohal võitlus korruptsiooniga ja naiste õiguste edendamine. Eesmärgid on järgmised:

rahu, stabiilsuse ja julgeoleku edendamine kogu piirkonnas; selleks propageeritakse kaasavat rahukokkulepet, leevendatakse uimastite ja organiseeritud kuritegevusega kaasnevaid ohte ja toetatakse professionaalse ja vastutustundliku tsiviilpolitseiteenistuse väljakujundamist; demokraatia tugevdamine: toimiva demokraatia kinnistamine eeldab demokraatlikku järelevalvet riigi, provintside ja piirkondade tasemel, kaasavaid ja läbipaistvaid valimisi ning oluliste valitsusasutuste suutlikkuse parandamist; majandus- ja inimarengu soodustamine, muu hulgas läbipaistva majandusraamistiku loomine, et julgustada tegema investeeringuid, suurendada tulusid, eraldada finantsvahendeid, suurendada vastupidavust ja parandada juurdepääsu tervishoiuteenustele ja haridusele ka kõige haavatavamas olukorras olevate elanike seas; õigusriigi põhimõtete ja inimõiguste, eeskätt naiste ja laste õiguste austamise edendamine sellega, et propageeritakse austust inimõiguste vastu (muu hulgas naiste ja tüdrukute õiguste seadusjärgse kaitse täielik rakendamine), toetatakse kõigi kodanike suuremat võrdsust seaduse silmis ja antakse abi justiitssektori tugevdamist ja reformimist võimaldava põhjaliku raamistiku väljatöötamisel.

3.a. Rahu, stabiilsuse ja julgeoleku edendamine

Kestva julgeoleku saavutamiseks on vaja kaasavat rahukokkulepet mässuliste rühmitistega, et seeläbi märgatavalt vähendada konflikte ja vägivalda riigis. EL püüab aidata kaasa Afganistani juhitud ja tema vastutuse all oleva kaasava kokkuleppe saavutamisele ja leida soodsaid lahendusi, et toetada konfliktide lahendamist. Stabiilsuse tagamisel võib olla oluline roll piirkondlikul koostööl ning naaberriigid peaksid andma oma osa rahu ja stabiilsuse tagamisse. Esialgu on aga mässutegevuse ohjeldamise ja turvalisuse tagamise seisukohast äärmiselt oluline Afganistani riiklike julgeolekujõudude suutlikkus. 2012. aasta Chicago tippkohtumisel pandi paika rida rahvusvahelise kogukonna kohustusi, et toetada Afganistani riiklike julgeolekujõudude suutlikkust. Käesolevas ELi strateegias keskendutakse aga ainult tsiviilpolitsei arengule.

EL kasutab oma panust ja vahendeid vastavalt vajadusele selleks, et:

Alaeesmärgid:

Ø toetada Afganistani juhitud ja tema vastutuse all olevat kaasavat rahu- ja lepitamisprotsessi, et saavutada poliitiline kokkulepe, mis aitaks vältida vägivalda, ütleks lahti igasugustest seostest terrorismiga ja austaks inimõigusi, eriti naiste õigusi;

Ø edendada poliitilist ja majanduskoostööd Afganistani ja selle naaberriikide vahel;

Ø toetada vabatahtliku kodumaale tagasipöördumise ja jätkusuutlikkuse põhimõtetele rajatud piirkondliku lahenduse strateegiat Afganistani pagulaste taasintegreerimiseks;

Ø tugevdada Afganistani juhitavat tööd, et parandada tsiviilpolitsei töö kvaliteeti ja selle jätkusuutlikkust;

Ø tugevdada Afganistani ja piirkonna püüdlusi vähendada organiseeritud kuritegevust ning narkootikumide tootmist, nendega kauplemist ja nõudlust nende järele.

3.b. Demokraatia tugevdamine

Riigi legitiimsuse seisukohast on ülimalt oluline, et kinnistuks toimiv poliitika. See eeldab toimivat demokraatlikku järelevalvet ning valitsuse, seadusandjate ja kohtuvõimu lahusust. Institutsioonide muutumisega peaks kaasas käima mitmekülgne ja sõltumatu meedia, pluralistlik ja aktiivne kodanikuühiskond ning naiste aktiivsem osalus ja esindatus kõigil avaliku võimu tasanditel. Sellised sammud aitavad tagada demokraatlike institutsioonide tugevuse, suurendavad riigi vastutust rahva ees ja parandavad teenuste pakkumist kodanikele.

EL kasutab oma panust ja vahendeid vastavalt vajadusele selleks, et toetada:

Alaeesmärgid:

Ø tugevat valimissüsteemi ja -korda;

Ø usaldusväärseid 2015. aasta parlamendivalimisi, mille tulemused oleksid afgaanide seas üldiselt aktsepteeritud;

Ø täitevvõimu suuremat vastutust parlamentaarse ja sõltumatu kontrolli kaudu;

Ø korruptsiooni vähenemist ja jõulisemat vastutust tänu juhtimissuutlikkuse parandamisele riigi tasandist madalamal, teenuste pakkumise parandamisele ja eelarve haldamisele.

3.c. Majandus- ja inimarengu soodustamine

Afganistan peab püüdma lahendada korruptsiooniga seotud probleemid, et kasvaks rahva usk riiki ja suureneks investorite kindlustunne. Jätkusuutlikud investeeringud ja nii erasektori kui ka maapiirkondade majanduse areng on töökohtade loomise ja siseriiklike tulude suurendamiseks vajaliku majanduskasvu tasemeni jõudmiseks hädavajalikud. Seda kõike on omakorda vaja selleks, et vähendada vaesust, parandada elutingimusi, pakkuda põhiteenuseid (eriti tervishoiu ja hariduse vallas) ning kiirendada sotsiaalset ja inimarengut, mis on piirkonna tavapärasest kaugele maha jäänud.

EL kasutab oma panust ja vahendeid vastavalt vajadusele selleks, et toetada valitsust järgmiste eesmärkide saavutamisel:

Alaeesmärgid:

Ø kiirem inimareng ka elanikkonna kõige haavatavamate rühmade seas, eelkõige hariduse ja tervishoiu vallas;

Ø parem finantsjuhtimine avalikus sektoris;

Ø Afganistani riigi suurem rahandusliku isemajandamise suutlikkus tänu tulude kasvatamisele;

Ø maamajanduse edendamine.

3.d. Õigusriigi põhimõtete ja inimõiguste edendamine

Inimõiguste vallas saavutatud edu kindlustamiseks ja õigusnormide täieliku jõustamise tagamiseks tuleb teha veel palju. Toimiva ja tõhusa justiitssüsteemi väljatöötamine on esmatähtis, et tagada afgaanide ja eriti afgaani naiste ja tüdrukute õiguste austamine ja õigusriigi põhimõtete olukorra parandamine. Õigusriigi põhimõtete tulemuslik järgimine tugevdab vastutustunnet ja suurendab ettevõtjate kindlustunnet, kuid eeldab ühtlasi märkimisväärset institutsioonilist arengut. EL kasutab oma panust ja vahendeid vastavalt vajadusele selleks, et:

Alaeesmärgid:

Ø edendada inimõigusi, eriti naiste ja laste õigusi;

Ø toetada ametliku justiitssektori kõigi komponentide tõhusamat koostööd, tagades, et õigussüsteem oleks sõltumatum, tõhusam, vähem korrumpeerunud ja järgiks paremini õigusriigi põhimõtteid ning et õiguskaitseteenused oleksid ligipääsetavamad;

Ø kutsuda üles looma olukorda, kus rasked sõjakuriteod ja inimõiguste rikkumine ei jääks karistamata;

Ø säilitada kogunemisvabadus ja tugevdada sõnavabadust.

4. Kokkuvõte

Laias laastus vastutavad afgaanid ise selle eest, kas üleminekuprotsess on edukas ja loob tingimused, mille põhjalt Afganistan võib liikuda lähemale eesmärgile saada hakkama iseseisvalt. Samas on rahvusvaheline kogukond mitmel korral rõhutanud valmisolekut pakkuda erandlikku tehnilist ja finantsabi, et aidata Afganistanil praeguste saavutuste põhjalt edasi liikuda. Käesolev strateegia aitab paremini koordineerida ELi ja liikmesriikide sekkumist, et toetada Afganistani rahvast ja eelnimetatud põhimõtteid, muu hulgas tänu paremale kooskõlastatusele Afganistani valitsuse eesmärkidega ja motivatsiooni loomisele oluliste reformide jaoks. Strateegias on esitatud üldine raamistik soovitusliku rakenduskava jaoks, millega nähakse ette kavandatud tööjaotus ELi vahendite ja liikmesriikide sekkumise vahel. Kuigi üldised ja konkreetsed strateegilised eesmärgid peaksid olema piisavalt paikapidavad, et sobida suurema osa arengustsenaariumitega Afganistanis, sõltub rakenduskava ja eriti selle tempo suuresti julgeolekuolukorrast.

[1] Nõukogu lisas: „EL keskendab oma jõupingutused valdkondadele, milles ta saab anda suurima lisaväärtuse. Põhieesmärkideks peaksid olema rahu, stabiilsuse ja julgeoleku edendamine Afganistanis ja kogu piirkonnas, demokraatia tugevdamine, majandus- ja inimarengu soodustamine, sealhulgas tervishoiule ja haridusele juurdepääsu täiendav parandamine, ning õigusriigi põhimõtete ja inimõiguste, eelkõige naiste ja tüdrukute õiguste austamise tugevdamine. Strateegias tuleks arvesse võtta piirkondlikku mõõdet ja säilitada paindlikkus, mis võimaldab asjakohaselt reageerida Afganistanis toimuda võivatele muutustele.”

[2] See kehtib nii üldises plaanis kui ka üksikute abiandjate puhul, kelle hulka kuuluvad EL, Saksamaa, Itaalia, Rootsi, Taani, Soome ja Madalmaad.