ET Euroopa Liidu Teataja C 88/1

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal “Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus, millega kehtestatakse ühenduse tervise ja tarbijakaitse tegevusprogramm aastateks 2007-2013”

KOM(2005) 115 lõplik — 2005/0042 (COD)

(2006/C 88/01)

2. juunil 2005 otsustas nõukogu vastavalt EÜ asutamislepingu artiklitele 152 ja 153 taotleda Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust järgmises küsimuses:

“Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus, millega kehtestatakse ühenduse tervise ja tarbijakaitse tegevusprogramm aastateks 2007–2013” Asjaomase töö eest vastutava ühtse turu, tootmise ja tarbimise sektsiooni arvamus võeti vastu 23. jaanuaril 2006. Raportöör oli hr PEDAGO LIZ.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis 424. istungjärgul 14.–15. veebruaril 2006 (14. veebruari istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 130, vastu hääletas 2, erapooletuks jäi 1 liige.

1. Kokkuvõte

1.1 Komisjon esitas otsuse ettepaneku ühenduse ühise integreeritud programmi kohta tervishoiu ja tarbijakaitse valdkonnas (2007–2013). Komisjon toetub strateegiadokumendile, mis koosneb teatisest ja sellele lisatud töödokumendis sisalduvast ulatuslikust mõjuhinnangust.

1.2 See on esimene kord, kui komisjon määratleb tervishoiu- ja tarbijakaitsepoliitika ühise strateegia ning seda kohe pikemaks perioodiks (seitse aastat). Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee tunnustab komisjoni jõupingutusi, andmaks uusi tõukeid mõlemale nimetatud poliitikavaldkonnale, mida haldab ühine peadirektoraat.

1.3 Komisjon põhjendab oma uuendust õiguslike, majanduslike, sotsiaalsete ja poliitiliste argumentidega. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee tervitab edastatud rikkalikku teavet ning hoolikust, millega mõjuhinnangus selgitatakse üksikasjalikult erinevaid võimalikke lahendusi.

1.4 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee korraldatud ulatuslik kuulamine, millel osalesid kõige erinevate asjaomaste huvirühmade esindajad, ning vahepeal komisjoni ja Euroopa Parlamendi poolt korraldatud algatused võimaldasid koguda erinevaid arvamusi komisjoni ettepanekute sõnastuse, sisu ja vormi ning põhjenduse kohta.

1.5 Komitee on tutvunud komisjoni esitatud dokumentide ja rikkalike lisamaterjalidega ning kodanikuühiskonna esindajate panusega, kes on otseselt seotud tervishoiu ja tarbijakaitse valdkonnaga. Lähtudes sellest ning kõnealuseid valdkondi esindavate paljude organisatsioonide poolt esitatud erinevatest kirjalikest töödest, jõudis komitee järeldusele, et kavandatav otsus Euroopa Liidu ühise tegevusprogrammi kohta tervise ja tarbijakaitse valdkonnas ei ole piisavalt põhjendatud ega üksikasjalikult selgitatud, esitatud argumendid ei tundu olevat piisavad kõnealuse valiku põhjendamiseks.

1.6 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee leiab, et kuigi tervishoiu- ja tarbijakaitsepoliitikal on ühised ja üksteist vastastikku täiendavad lõikumispunktid, ei too need endaga kaasa mainitud sünergiaid. Kõnealuseid lõikumispunkte on võimalik arendada ja rakendada vastavate koostöö- ja kooskõlastusmeetmete abil, kui arvestatakse nimetatud poliitikavaldkondade horisontaalset struktuuri (nagu keskkonnapoliitikas).

1.7 Mõlema poliitikavaldkonna õiguslikud alused, mis on määratletud EÜ asutamislepingu artiklites 152 ja 153, on oma iseloomult täiesti erinevad. Seetõttu tuleb vältida järgmisi negatiivseid tagajärgi: ühelt poolt viiks see tarbijakaitsepoliitika hindamiseni samade, tervisehoiupoliitikale kehtivatele vastastikuse täiendatavuse ja subsidiaarsuse kriteeriumite alusel, mis kahjustaks Euroopa Liidu oma tarbijakaitsepädevusi; teiselt poolt oleks tervishoiupoliitika liiga suurel määral mõjutatav tarbijalikust mõtlemisest, misläbi aetaks segi mõisted “kasutaja” ja “tarbija”, liites need üldiste omaduste alusel mõisteks “kodanik”.

1.8 Lisaks on komitee seisukohal, et tarbijakaitsepoliitika võib ühise eelarve korral kehvemasse seisu jääda. Praegu kehtiv kõnealuste poliitikavaldkondade eraldi käsitlemine toob eeliseid mõlemale valdkonnale, eelkõige arvestades praegust institutsionaalset kriisi ja finantsperspektiiviga seonduvat sügavat ebakindlust.

1.9 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee on arvamusel, et otsuse ettepanekus mitte ainult ei jäeta tähelepanu alt välja kõnealuse kahe poliitikavaldkonna teatud olulisi aspekte, kusjuures sobiv rahastamine ei ole tagatud, vaid on võimalik, et ei pöörata tähelepanu ka otsustava tähtsusega ning aktuaalsetele küsimustele. Rakendamist, järelevalvet ja hindamist puudutavad sätted tuleb sõnastada uuenduslikumalt, täpsemalt ja sihikindlamalt.

1.10 Komitee nõuab, et tarbijakaitseinstituut ei kuuluks iseseisva osakonnana Rahvatervise Programmi Täitevameti juurde, vaid et talle antaks täpsemalt määratletud pädevused ja ülesanded. Üksnes nii on võimalik anda soovitud otsustav panus olemasolevate õigusaktide paremasse rakendamisse ja aidata kaasa tarbijate paremale teavitamisele, harimisele ja kaitsmisele.

2. Sissejuhatus: komisjoni teatise ja otsuse ettepaneku põhisisu

2.1 Teatises “Kodanike parem tervis ning suurem turvalisus ja usaldus: tervise ja tarbijakaitse strateegia” esitab komisjon ettepaneku Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsuseks, millega kehtestatakse tegevusprogramm tervishoiu ja tarbijakaitse valdkonnas ajavahemikuks 2007–2013.

2.2 Uues strateegias ja ühenduse tegevusprogrammis ajavahemikuks 2007–2013 ühendab komisjon esmakordselt tervishoiupoliitika ja tarbijakaitse.

2.3 Oma teatises selgitab komisjon kõnealuse uue lähenemise põhjusi ning viitab seejuures mõlema valdkonna ühistele eesmärkidele ja nende olulisusele kodanike igapäevaelus. Lisaks viitab komisjon uue ühise programmi eelistele lähtuvalt sünergiatest, mis võimaldavad säästa nii eelarve- kui haldusvahendeid ning viivad lõppkokkuvõttes suurema tõhususeni.

2.4 Komisjoni strateegiline otsus toetub eelkõige vajadusele luua sünergiaid mõlema poliitikavaldkonna vahel, mille abil on võimalik saavutada mastaabisäästu, säästa halduses ning jõuda suurema tõhususeni. Lisaks aitaks see kaasa meetmete suuremale sidususele ning tooks kõnealused küsimused poliitilise tegevuskava keskmesse.

2.5 Komisjon nimetab järgmisi integreeritud poliitika eesmärke: — kaitsta kodanikke üksikisikust mitteolenevate riskide ja ohtude eest; — suurendada kodanike võimet langetada otsuseid seoses tervise ja enda kui tarbija huvidega; — muuta tervishoiu- ja tarbijakaitsepoliitika eesmärgid ühenduse teiste poliitikavaldkondade osaks.

2.6 Tervishoiu valdkonnas nimetatakse järgmisi eesmärke: — kaitsta kodanikke terviseohtude eest; — edendada poliitikasuundi, mis aitavad saavutada tervislikumaid eluviise; — vähendada raskete haiguste esinemissagedust; — suurendada tervisesüsteemide tõhusust ja tulemuslikkust; — edastada rohkem ja paremat teavet tervishoiu kohta.

2.7 Tarbijakaitsepoliitika valdkonnas nimetatakse järgmisi eesmärke: — tagada Euroopa Liidus kõigile tarbijatele võrdne kõrgetasemeline kaitse; — parandada tarbijate võimet oma huvide eest seista; — laiendada Rahvatervise Programmi Täitevametit Euroopa tarbijakaitseinstituudi võrra.

3. Hinnang komisjoni teatisele ja ettepanekule

3.1 Ülevaade ühisest programmist

3.1.1 Tervishoiupoliitika ja tarbijakaitsepoliitika õiguslikud alused on täiesti erinevad. Tervishoiupoliitika kuulub üldiselt liikmesriikide pädevusse, ühenduse meetmed vaid täiendavad liikmesriikide poliitikat ning peavad piirduma artiklis 152 (1) loetletud spetsiifiliste aspektidega. Vastavalt EÜ asutamislepingule kehtib tarbijakaitsepoliitika puhul — eriti pärast Amsterdami lepingut — üldisem lähenemine, mille eesmärk on tarbijate õiguste toetamine ning nende huvide kaitse, eelkõige siseturu rakendamise meetmete raames (2).

3.1.2 Seetõttu ei saa lähtuda väidetavalt õiguslikult “identsetest” artiklitest 152 ja 153, mis võiksid sisaldada ühist õiguslikku alust integreeritud tegevusprogrammile tervise ja tarbijakaitse valdkonnas.

3.1.3 Lisaks on liikmesriikides eeskirjade õiguslik ja põhiseaduslik olemus tervishoiu valdkonnas täiesti erinev tarbijate õiguste omast, kusjuures erinev on ka nimetatud õiguste kaitse.

3.1.4 See ei tähenda, nagu oleks komitee arvamusel, et rahvatervisega seonduvad küsimused ei oleks hetkel olulised. Ainuüksi kõnealused küsimused õigustavad vajadust tugeva tervishoiupoliitika järele Euroopas, mida oleks võimalik rakendada ka võitluses vaesuse ja tõrjutuse vastu. Kahjuks võib põhiseaduse lepingu vastuvõtmise ebaõnnestumine viia selleni, et ära jäävad olulised sammud kõnealuses suunas.

3.1.5 Komitee viitab sellele, et mõisted “tarbija” ja “patsient” on erineva tähendusega ning ka nende määratlused on erinevad. Tarbijad ei ole alati üksikisikud, nad langetavad oma otsuseid turukriteeriumide alusel, st eelkõige majanduslikest tingimustest lähtuvalt. Patsiendid aga ei ole tavalised ravimite ja raviteenuste tarbijad. Patsientide õigused ei ole vaid majanduslikku laadi ning need õigused on võrreldavad õigusega pöörduda kohtusse või õigusega haridusele. Seetõttu osutavad riigid mittemajanduslikku laadi üldhuviteenuseid.

3.1.6 Komitee tunnistab, et teatud aspektid on küll mõlema poliitikavaldkonna puhul ühised, kuid sama kehtib ka (suuremal või väiksemal määral) teiste valdkondade kohta (3). Komitee arvates ei ole komisjon vastuvaieldamatult tõestanud, et rakendatavate meetmete ühiseid aspekte on mõlemas poliitikavaldkonnas võimalik saavutada vaid ühise integreeritud tegevuskava loomise ja elluviimise abil, ega ka seda, et tegemist on kõige sobivama ning kasulikuma meetodiga eelnimetatu saavutamiseks (4).

3.1.7 Integreeritud lähenemine toob mõningate tarbijakaitseorganisatsioonide arvates kaasa rea puudusi, millega võib osaliselt nõustuda. Eeltoodu kehtib näiteks järgmiste argumentide suhtes: — võimalus, et väheneb avalikkuse tähelepanu ja tarbijakaitsepoliitika kaotab osa oma olulisusest seoses kõnealuse valdkonna sidumisega tervishoiupoliitikaga (ja/või allutamisega tervishoiupoliitikale), seejuures muutuks tarbijakaitsepoliitika vaid liikmesriikide poliitika täienduseks (5); — suurenevad raskused dialoogi ja koordinatsiooni korraldamises pädevate siseriiklike organisatsioonide ja liitudega, mis üldjuhul ei tegele mõlema valdkonnaga; — kuna vahendid on piiratud või suunatud teistele aladele, võib mõlemas valdkonnas tegutsevatel valitsusvälistel organisatsioonidel tekkida raskusi rahaliste vahendite hankimisega või oma valdkonna meetmete kaasrahastamisega.

3.1.8 Pigem on nii, et mitte ükski mõjuhinnangus (lk 6–7) nimetatud kuuest olulisest põhjusest ei sisalda kummagi poliitikavaldkonna osas otsustavaid argumente, mis räägiksid ühtse lähenemise poolt. Eesmärke, mille poole püüeldakse, on võimalik saavutada ka poliitikavaldkondade asjakohase koordineerimise teel, seda eelkõige kui rakendada komisjoni suurepärast, siseriiklike asutuste haldusalast koostööd puudutavat algatust (6).

3.1.9 Lisaks ei ole komisjonil õnnestunud näidata, millised struktuurilised ja pikaajalised sünergiad tekivad kõnealuse ühise lähenemise raames ega määratleda sellest tulenevat mastaabisäästu. Mõjuanalüüsist ilmneb palju enam, et väljapakutud lahendus on kulude seisukohast vaadates neutraalne ja et mõlema valdkonna ühendamise tulemusena ei toimu finantsraamistikus mingit muutust (7).

3.1.10 Euroopa Liidu finantsperspektiivide jaoks nii kriitilisel ajal võiks mõlema valdkonna eraldi käsitlemine osutuda palju soodsamaks: nii saaks pidada läbirääkimisi kahel rindel ja kummagi valdkonna olulised aspektid tõuseksid seeläbi paremini esile. Nii on kõnealust valdkonda esindavate organisatsioonide arvates võimalik saavutada eelarve seisukohast lähtuvalt soodsamaid tulemusi kummagi poliitikavaldkonna jaoks.

3.1.11 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee tunneb suurt muret võimalike drastiliste eelarvekärbete üle finantsraamistikus ajavahemikuks 2007–2013. Seeläbi võib niigi kesiste rahaliste vahenditega varustatud tegevuskava muutuda täiesti teostamatuks või siis tuleks see koostada ja esitada uuesti pärast uute eesmärkide ning meetmete määratlemist. Praktilistest põhjustest lähtuvalt on mõeldamatu kärpida tegevuskava lihtsalt protsentuaalselt ja proportsionaalselt eelarve üldiste kärbetega.

3.1.12 Lõpuks viitab komitee sellele, et kas ühenduse või liikmesriikide tasandil on võimalik viia läbi ühiseid ettevõtmisi kahe poliitikavaldkonna teatud aspektide osas, mis tõepoolest kattuvad, nii nagu see juba toimub ühenduse poliitika teistes valdkondades, nagu näiteks keskkond, konkurents, kasvatus ja kultuur. Mõlema poliitikavaldkonna valdkonnaülesest iseloomust tingituna tuleb nendega arvestada kõikidel teistel poliitikaaladel, nagu tunnistab komisjon teatise lisas 2 (lk 16) toodud näidetes.

3.2 Erimärkused

3.2.1 Tänu avalikule kuulamisele, millest võttis osa umbes 70 olulisemate ühiskondlike organisatsioonide esindajat, keda komisjoni tegevuskava otseselt puudutab, on võimalik teatist ja komisjoni ettepanekut analüüsida, seda vaatama meie teele pandud logistilistele takistustele, mis raskendavad üksikute aspektide ja elementide põhjalikku analüüsi. Kavas oli läbi viia eesmärkide analüüs, hinnata vahendeid ja uurida, kas neid kasutatakse eesmärgipäraselt ning vaadelda seda, milliseid meetmeid on tarvis rakendada seatud eesmärkide saavutamiseks.

3.2.2 Tarbijakaitse

3.2.2.1 Komitee on rahul sellega, kuidas komisjon töötab välja erinevaid meetmeid, mis on vajalikud tarbijate õiguste õiglaseks tagamiseks Euroopa Liidus. Seejuures lähtub komisjon aga kaitsest kõige madalamal tasemel. Seega saab kõnealuse ettepaneku paigutada ühte ritta viimaste õigusaktide ettepanekutega, milles komisjon teeb valiku minimaalset kaitset pakkuva täieliku ühtlustamise kasuks. Lisaks väljendab Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee muret päritolumaal kehtiva õiguse süsteemse kasutamise pärast ning hoiatab ühepoolse lähenemise eest, mis redutseerib tarbijakaitse üksnes kaupa ja teenused käsitlevale teabele (8).

3.2.2.2 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee on seisukohal, et komisjoni ettepanekud oleks võinud olla uuenduslikumad (9) ja konkreetsemad (10). Komitee juhtis komisjoni tähelepanu mõningatele endiselt eksisteerivatele vajakajäämistele juba arvamuses tarbijakaitsepoliitika kohta aastateks 2002–2006 (11). Alles hiljuti võttis komitee vastu omaalgatusliku arvamuse, milles käsitletakse antud küsimusi põhjalikult ja üksikasjalikult ning milles tehtud järeldustele siinkohal viidatakse (12).

3.2.2.2.1 Komitee teeb ettepaneku lülitada praegusesse tegevuskavasse järgmised teemad: — majapidamiste ülemäärane võlgnevus; — tootevastutuse eeskirjade muutmine ja ebaõiglaseid tingimusi tarbijalepingutes käsitleva direktiivi muutmise lõpetamine ning CLBA-andmepanga taaselustamine; — puudulikke teenuseid pakkuvate teenuseosutajate vastutuse küsimuse uuesti päevakorda võtmine; — elektroonilise kaubanduse turvalisuse suurendamine; — vajadus õigussüsteemi parema kättesaadavuse järele ja eelkõige võimaluste edendamine, mis aitaksid kohtus kaitsta kollektiivseid tarbijahuvisid; — vanade ja uute liikmesriikide tarbijakaitseühingute vaheliste sünergiate edendamine; — arvestamine eriolukorraga, mis valitseb viimati Euroopa Liitu astunud liikmesriikides ja neis riikides, mis tegevuskava kehtivusaja jooksul kindlasti ELiga ühinevad (13); — lisaks peaks kogu tegevuskava olema paigutatud jätkusuutliku tarbimise ja eetilise kaubanduse konteksti.

3.2.2.3 Komitee tervitab ja toetab osasid kavandatud algatusi, samas tuleb paljudel juhtudel täheldada teabe puudulikust selles osas, kuidas ja mis ajaks need algatused konkreetselt ellu peaks viidama. Eeltoodu kehtib näiteks järgmiste aspektide suhtes: — Euroopa lepinguõiguse ühise tugiraamistiku koostamine (komisjoni dokumendi punkt 4.2.2); — varajase hoiatamise süsteemi sisseviimine petturitest kauplejate tuvastamiseks (punkt 4.2.3); — tarbijate arvamuse ärakuulamise tagamine ning tarbijaorganisatsioonide suutlikkuse suurendamine (punktid 4.2.2 ja 4.2.4); — tarbijate huvide ühendamine teiste poliitikavaldkondadega. Sellele viidatakse komisjoni dokumendi punktides 4.1 ja 4.2.2, samas jäetakse täpsustamata, kuidas seda konkreetselt saavutada.

3.2.2.4 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee nendib, et tegevuskava sünergiaefekti seire ja analüüsi jaoks kindlaks määratud näitajad ei ole tõhusad (välja arvatud esimene), kui pidada silmas eesmärke, mille kohaselt kodanikuühiskond ja asjaomased tegutsejad peaksid aktiivsemalt osalema poliitika kujundamisel ja tarbijakaitsepoliitika kaasamisel teistesse ühenduse poliitikavaldkondadesse.

3.2.2.5 Lisaks peab Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee kasulikuks veel teiste kriteeriumite kehtestamist tarbijakaitsepoliitika hindamiseks, mis oleksid usaldusväärsemad ja otseselt seotud tegevuskava lisas 3 toodud eesmärkidega.

3.2.2.6 Kuigi seitsmeaastase kestvusajaga tegevuskava rakendamiseks on kehtestatud iga-aastased tööplaanid, näib, et komisjon ei soovi kasutada aastate 2002–2006 tegevuskavas toodud vahendit, nimelt käimasoleva tegevuskava hindamist (14).. Selline hindamine võiks olla väga kasulik, eriti kui pidada silmas tegevuskava kestvusaja pikendamist seitsmele aastale.

3.2.2.7 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee märgib, et Rahvatervise Programmi Täitevinstituudi raames loodava Euroopa tarbijakaitseinstituudi ülesehitus ja töömeetodid on veel sätestamata. Komitee soovitab instituudi sõltumatuse tagada selgelt sõnastatud ülesannete ja pädevustega, et vältida üleliigse bürokraatliku asutuse loomist.

3.2.2.8 Tarbijakaitsepoliitikaks eraldatud eelarvevahendite kontekstis täheldatakse, et need moodustavad vähem kui 20 % koguvahenditest ning seega teeb see seitsmeaastase tegevuskava kestel iga tarbija kohta kõigest 7 eurosenti aastas. Eelarvevahendite kahekordistumine võrreldes eelneva tegevuskavaga on näiline, sest ka programmi kestvusaega pikendati neljalt aastalt seitsmele aastale.

3.2.2.9 Eelnevale tuleb veel lisada, et peagi liituvad uued liikmesriigid alandavad veelgi vahendite hulka, kavandatud vahendite suurendamine on aga seotud üksnes tegevuskava kestvusega. Need vahendid ei ole piisavad isegi kavandatud meetmete jaoks, olulise osa nendest neelavad kavandatava instituudiga kaasnevad kulud.

3.2.3 Rahvatervis

3.2.3.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee soovib juhtida tähelepanu komisjoni tegevuskava positiivsetele aspektidele, eelkõige selle eesmärgile anda uusi impulsse rahvatervisega seotud poliitikale. Nii tahab komisjon vaadelda seda kui prioriteeti, muuta see enam nähtavaks ning varustada see tõhusate vahenditega — need on kõik tõesti hädavajalikud aspektid. Ei ole ilmtingimata vaja nimetada linnugripi pandeemiast lähtuvat ohtu, et mõista vajadust rahvatervise oluliste aspektide kooskõlastamise järel ühenduse tasemel, millest komisjon on õigest aru saanud (15).

3.2.3.2 Seega tervitab Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee rahvatervist puudutavaid üldisi suuniseid, eriti ettepanekut kaasata rahvatervise huvid ühenduse poliitika teistesse valdkondadesse ning raskuskeskme asetamist ennetustööle, teabeanalüüsile, koostöö tugevdamisele, teadmiste vahetamisele ja paremale teabevoole.

3.2.3.3 Lisaks toetab Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee komisjoni poolt sõnastatud esmatähtsaid eesmärke — võidelda tervishoiuteenuste ebavõrdse kättesaadavuse vastu, edendada laste tervist ja tegeleda küsimustega, mis seonduvad tööturul veel aktiivse elanikkonna vananemisega.

3.2.3.4 Komitee jagab lisaks komisjoni muret seoses ülemaailmsete terviseohtudega ja teatud eluviisidest tingitud haiguste osakaalu suurenemisega. Komitee tervitab tegevuskavas esitatud strateegiat tervist mõjutavate faktorite olulisemaks suunamiseks.

3.2.3.5 Komitee toetab lisaks komisjoni püüdlusi tervishoiuvaldkonnas tegevate organisatsioonide edendamiseks, eriti nende aktiivsemat kaasamist nõuandvatesse organitesse. Komitee tervitab muret patsientide mobiilsuse pärast, riiklike tervishoiusüsteemide vahelise koostöö toetamist ühiste probleemide lahendamise osas ning tervishoiualase teabevahetuse mehhanismide tugevdamist.

3.2.3.6 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee avaldab tunnustust, et komisjoni tervishoiu valdkonda käsitlev ettepanek on paremini vastavuses kõnealuse valdkonna nõudmistega, seda nii lähtuvalt eesmärkide määratlemisest kui ka meetmete kavandamisest ning selleks eraldatud eelarvevahendite osas. Viimased on eelneva tegevuskavaga võrreldes peaaegu kolmekordistunud ning on neli korda suuremad kui tarbijakaitsele eraldatud vahendid.

3.2.3.7 Siiski on Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee seisukohal, et ka siin ei ole võimalik täheldada põhimõttelisi uuendusi (16). Seega on endiselt jõus komitee märkused ajavahemiku 2001–2006 tegevuskava ning ajavahemiku 2004–2010 Euroopa keskkonna ja tervise tegevuskava osas, eriti mis puudutab jätkuvaid puudusi konkreetsete ja objektiivsete hinnatavate eesmärkide osas ning rakendamise täpse ajakava puudumist (17).

3.2.3.8 Komitee oleks soovinud näha konkreetseid eesmärke seoses teatud aspektidega, mis sisaldusid eelmises tegevuskavas, nagu näiteks võitlus ebavõrdse kohtlemise vastu tervishoiuvaldkonnas, seda eriti võrrelduna meeste ja naiste vahel. Samuti ei viidata eakamate inimeste, kõige halvemas olukorras olevate inimeste ja sotsiaalsete äärerühmade olukorrale. Lisaks ei pöörata tähelepanu sellistele olulistele teemadele nagu isikuandmete kaitse, isiklikud ja bioloogilised faktorid, kiirituse ja müra kahjulikkus ning resistentsus antibiootikumidele.

3.2.3.9 Ka oleks komitee tervitanud seda, kui programmi oleks kaastaud mõningad tõeliselt olulised küsimused (näiteks ülekaalulisus, HIV/aids, vaimne tervis (18), laste tervis, lastehaigused ja vananemine) ebajärjekindel käsitlemine. Need leiavad tegevuskava kirjelduses küll mainimist, ent ei sisaldu õigusakti ettepanekus eneses vajalikul määral.

3.2.3.10 Komitee on lisaks üllatunud viisi üle, kuidas komisjon läheb oma ettepanekus mööda teatud rahvatervise valdkonna põhiküsimustest, nagu näiteks hammaste ja silmade tervishoid, palliatiivne ravi ja valu vaigistamine.

3.2.3.11 Põhimõtteliselt oleks komitee soovinud, et komisjon oleks käsitlenud teatud teemasid resoluutsemalt. Siinkohal peab komitee silmas teabe kvaliteeti kõigil tasanditel ja kõigis valdkondades, üldist riskiennetust, avaliku ja erasektori vahelist partnerlust, koostööd liikmesriikide vahel ja rahvusvahelisel tasandil.

3.2.3.12 Lõpuks oleks komitee ka tervitanud seda, kui tegevuskavas oleks ette nähtud konkreetsed tegevused, mis võimaldaksid Euroopa Liidu tervishoiusüsteemide (19) vahelist võrdlust, tagaksid Euroopa Liidu piires reisivate patsientide kaitse (ELi tervisekindlustus), kiirendaksid heade tavade koodide kiiremat vastuvõtmist ning näeksid ette ekspertkeskuste ja keskse epidemioloogiakeskuse loomist ja edendamist.

Brüssel, 14. veebruar 2006 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Anne-Marie SIGMUND

(1) Nagu kinnitas tervise- ja tarbijakaitse peadirektoraadi peadirektor Robert MADELIN “Open Health Forum 2005” avamisel (7.-8. novembril 2005 Brüsselis) ning ka Euroopa Parlamendi liikmed Miroslav MIKOLASIK (EPP) ja Dorette CORBEY (PES) oma täheldustes foorumiga samaaegselt toimuval koosolekul.

(2) Vt siinkohal ka Vandersendeni, Dubois', Lathami, Van den Abeele, Capouet', Van Ackere-Pietry, Gérard'i ja Ayrali selgitusi Mégret' kommentaarile lepingu kohta, VIII kd, 2. väljaanne, 1996, lk 16jj ja 41 jj. Põhiseaduse eelnõus (ELT C 169, 18.7.2003) on olukord veelgi selgem: artikli III-132 tarbijakaitset puudutavad sätted (III jaotise III peatükk “Poliitika muudes valdkondades”) on võrdväärsed sotsiaalpoliitikat, põllumajandust või keskkonnapoliitikat käsitlevate sätetega. Rahvatervist käsitlev artikkel III-179 on V peatükis valdkondade hulgas, mille puhul ühendusel on õigus vaid koordineerivateks, täiendavateks või toetavateks meetmeteks liikmesriikide tegevuses. Rahvatervis on kõrvuti selliste valdkondadega nagu kultuur, noorsugu, sport või kodanikukaitse.

(3) Palju lõikumispunkte on tarbijakaitse- ja tervishoiupoliitika ning selliste valdkondade nagu keskkond, turism, ühtne turg, õigus vahel, mille puhul teoreetiliselt oleks ka õigustatud ühine lähenemine.

(4) Viide teatisele “Finantsperspektiiv 2007-2013” (KOM(2004) 487 lõplik, 14.7.2005, punkt 3.3, lk 24) ei ole veenev argument, eriti kui arvestada läbirääkimiste praegust ummikseisu. Sellest nähtub vaid, et komisjon on oma ettepanekus järjekindel, kuid see ei õigustus ega kinnita tulemuse õigsust. Ning foorumil “Open Health Forum 2005” jõuti vastupidisele järeldusele, et tervishoiu valdkonnas tuleks tugevdada sõltumatut poliitikat ühenduse tasandil.

(5) Nagu komisjon ise selgesõnaliselt möönab: “Programmi- ja strateegiaettepanek on suunatud EÜ asutamislepingu artiklite 152 ja 153 rakendamisele [...], täiendades riiklikke meetmeid lisaväärtust tagavate meetmete abil, mida ei ole võimalik võtta riiklikul tasandil” (Õigusakti finantsselgitus, lk 41).

(6) Määrus (EÜ) nr 2006/2004 (ELT L 364, 9.12.2004).

(7) Mõjuhinnangu punktis 4.4 (lk 32) märgitakse, et puhtalt rahanduslikust seisukohast lähtuvalt on eelarvevahendite suurendamisest tulenevad eelised, mis eraldatakse kas kahele eraldi tegevuskavale või ühele ühisele tegevuskavale, praktiliselt identsed.

(8) Eriti selgelt väljendub kõnealune nägemus ebaausaid kaubandustavasid käsitlevas direktiivis, varem ka tarbijakrediidilepinguid käsitleva direktiivi ettepanekus, mida muudeti siiski õigeaegselt ja asendati parema ettepanekuga, ning teatud määral väljendub see ka tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavaid aspekte käsitlevas direktiivis.

(9) Komisjon möönab ise: “Kõnealuseid eesmärke ei ole tõepoolest oluliselt muudetud võrreldes tarbijakaitsepoliitikaalase strateegiaga aastateks 2002-2006.” (Õigusakti finantsselgitus, lk 58).

(10) Siinkohal ei tohi puududa viide kahele antud kontekstis eriti olulisele valdkonnale. Positiivse poole pealt tuleb esmalt mainida uue ettepaneku avaldamist tarbijakrediidilepinguid käsitleva direktiivi kohta (KOM(2005) 483 lõplik, 7.10.2005); negatiivseks näiteks on otsus võtta tagasi määruse ettepanek müügi edendamise kohta siseturul (KOM(2005) 462 lõplik, 27.9.2005).

(11) ELT C 95, 23.4.2003.

(12) ELT C 221, 8.9.2005.

(13) Kõnealusel teemal on teadaolevalt koostatud Euroopa Parlamendi huvipakkuv resolutsiooni eelnõu (raportöör on hr Henrik Dam Kristensen [2004/2157(INI), 31.5.2005].

(14) Antud juhul leidis hindamine aset 15. septembril 2003 (SEK(2003) 1387, 27.11.2003).

(15) See väljendub komisjoni poolt kõnealuses valdkonnas vastu võetud ja avaldatud mitmetes ostustes [otsused K(2005) 3704 ja 3705 (6. oktoober), 4068 (13. oktoober), 3877 ja 3920 (17. oktoober), 4135 ja 4163 (19. oktoober) ja 4176 (20. oktoober), 4197 ja 4199 (20. oktoober 2005), mis on avaldatud Euroopa Liidu Teatajas L 263, 8.10.2005, L 269, 14.10.2005, L 274, 20.10. 2005, L 276, 21.10.2005 ja L 279 22.10.2005].

(16) Ajavahemike 2007–2013 ja 2001–2006 tegevuskavade võrdlev uurimus näitab, et praeguse ettepaneku punktid 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.6, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 5.4, 5.6, 5.7 ja 6 kattuvad sisuliselt eelneva tegevuskavaga ja on vaid teise numeratsiooniga. Punkt 1.5 sisaldab mõningaid uuendusi, nagu ka punktis 2 toodud loetelu, kuigi tervishoiuga seotud kriisiolukordades toimimiseks mõeldud hädaabimeetmed sisaldusid juba eelmises tegevuskavas. Mõned uuendused on ka punktides 3.5, 3.6 ja 3.7, uus on kogu punkt 4, mida mainiti eelmise tegevuskavaga kaasnevas komisjoni teatises vaid ebamääraselt, ning punktid 5.1, 5.2, 5.3, 5.5 ja 5.8. Seevastu ei sisalda praegune tegevuskava enam viiteid meetmetele kandidaatriikidega ja kolmandate riikidega tehtava koostöö valdkonnas, kõnealust punkti mainitakse komisjoni teatises vaid põgusalt (2.2).

(17) EÜT C 116, 20.4.2001 ja ELT C 157, 28.6.2005.

(18) See on seda üllatavam, et komisjon esitas just suurepärase rohelise raamatu teemal “Elanikkonna vaimse tervise parandamine. Euroopa Liidu vaimse tervise strateegia väljatöötamine” (KOM(2005) 484 lõplik, 14.10.2005). See on jätk kõnealuses valdkonnas alates 1997. aastast tehtud tervele reale algatustele, millest annab hea ülevaate professor Ville Lehtineni 2004. aasta detsembris koostatud aruanne. Roheline raamat on suurepärane tõend selle kohta, et komisjon on võimeline täiesti iseseisvalt läbi viima olulisi algatusi rahvatervise tähtsates valdkondades, mis ei ole kuidagi seotud tarbijakaitsepoliitikaga.

(19) Foorumil “Open Health Forum 2005” tõstatas vajaduse sellise võrdluse järele õigustatult Maailma Tervishoiuorganisatsiooni esindav dr Yves CHARPAK.