ET Euroopa Liidu Teataja C 354/35

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Ühise põllumajanduspoliitika 2013. aasta reform” (omaalgatuslik arvamus)

2010/C 354/06

Raportöör: Lutz RIBBE

16. juulil 2009 otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastavalt kodukorra artikli 29 lõikele 2 töötada välja omaalgatusliku arvamuse järgmises küsimuses:

„Ühise põllumajanduspoliitika 2013. aasta reform”.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav põllumajanduse, maaelu arengu ja keskkonna sektsioon võttis arvamuse vastu 25. veebruaril 2010.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 461. istungjärgul 17.–18. märtsil 2010 (18. märtsi istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 163, vastu hääletas 5, erapooletuks jäi 5.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee on väga mures selle pärast, et lahknevus ühelt poolt Euroopa põllumajandusmudeli ja multifunktsionaalse lähenemisviisi ning teiselt poolt põllumajandusettevõtete igapäevaelu vahel suureneb pidevalt. Seda otsustavamalt ja sihipärasemalt tuleb Euroopa põllumajandusmudelit, mida praegused arengud ohustavad rohkem kui kunagi varem, tugeva ühise põllumajanduspoliitika kaudu toetada ja edendada.

1.2 Põllumajandustootjad peavad turgudel valitsevast olukorrast lähtuvalt (sageli seoses madalate või kõikuvate hindadega) toime tulema tugeva kohanemissurvega ettevõtte spetsialiseerumise ja ratsionaliseerimise suunas. Kõnealused protsessid võivad kaasa tuua problemaatilise piirkondliku koondumise ja põllumajandustootmisest loobumise vähem soodsates piirkondades. Arvestades kirjeldatud kohanemissurvet, peab komitee tingimata vajalikuks, et ühise põllumajanduspoliitika kaudu edendataks edaspidi multifunktsionaalse, laiaulatuslikult levinud ja jätkusuutlikele eesmärkidele orienteeritud põllumajanduse säilitamist ja arendamist.

1.3 Komiteele on selge, et vaid konkurentsivõime suurendamisele keskendumine maailmaturu teenindamiseks ei ole piisav. Pärast 2013. aastat rakendatav ühine põllumajanduspoliitika ei tohi lähtuda kõige madalamatele hindadele orienteeritud ja puhtalt ettevõttemajanduslikus plaanis optimeeritud, spetsialiseerunud ja piirkondlikult koondunud tootmisest, vaid Euroopa põllumajandusmudelist, mis peaks põhinema toiduga isevarustamise ja säästvuse põhimõtetel ning põllumajandustootjate ja tarbijate tegelikel vajadustel.

1.4 See eeldab teistsuguseid põllumajanduspoliitilisi raamtingimusi, sest maailmaturul valitsevate tingimuste ja hindade taustal ei ole võimalik soovitud multifunktsionaalse põllumajanduseni jõuda.

1.5 Komitee kutsub komisjoni, nõukogu ja Euroopa Parlamenti üles selgelt kirjeldama ühise põllumajanduspoliitika eesmärki ning seejärel esitama vajalike vahendite paketi ning avaldama rahastamisvajadused. Alles peale seda tuleb selgeks rääkida rahastamise küsimused. Komitee arvates ei ole õige kohe määratleda kindel summa teatud tegevusvaldkonna tarvis ning siis jagada see eri meetmete ja liikmesriikide vahel.

1.6 Vastavalt aluslepingule on ühise põllumajanduspoliitika üks eesmärk turu stabiliseerimine. Stabiilsed turud on olulised. Seetõttu peab komitee ka tulevikus turuvahendite kasutamist oluliseks, et stabiliseerida hindasid ja vältida tugevaid hinnakõikumisi. Kuid meetmed turu reguleerimiseks ja tootjahindade tagamiseks vähendati miinimumini ning võrreldes kolmandate riikidega kuuluvad ELi põllumajandusturud kõige avatumate hulka. Sellest tuleneb ka suurem osa probleeme, mida pikemas perspektiivis vaid ülekandemaksetega tasakaalustada ei saa.

1.7 Põllumajanduspoliitika kujutab endast enamat kui vaid raha jagamist. Põllumajandustootjad ootavad õigustatult, et nad saaksid õiglast sissetulekut oma toodete müügist turul ja Euroopa põllumajandusmudeli raames ühiskonnale pakutavate teenuste tasustamisest.

1.8 Lisaks on selleks vaja edendada ja toetada kvaliteettoodete tootmist ja turustamist piirkondliku eripära ja ELi maapiirkondade mitmekülgsuse väljendusena, toetada lühikesi turustuskanaleid ning anda põllumajandustootjatele või tootjate ühendustele otsene juurdepääs tarbijatele, et suurendada põllumajandustootmise struktuuride konkurentsivõimet ja seista vastu suurte kaubanduskettide ülimuslikule positsioonile läbirääkimistel. Euroopa toodete mitmekesisust ja erinevusi peaks hoidma, nt tarbijatele korrektset teavet andes.

1.9 Reformi üks olulisi eesmärke on muuta ELi praegune ebaühtlane põllumajanduse toetamise süsteem ühtseks, objektiivsetele kriteeriumidele toetuvaks ja ühiskondlikult vastuvõetavaks süsteemiks.

1.10 Makseid põllumajandustootjatele ei tohi enam põhjendada minevikus tehtud otsuste või antud õigustega. Kõnealuste maksetega tuleb hüvitada täpselt määratletavad ühiskondlikud teenused, mis on vajalikud Euroopa põllumajandusmudeli säilitamiseks ning mis tohi ei kajastuda turuhindades. Seega tuleb maksed korraldada eesmärgile suunatult.

1.11 Euroopa kindlasummalise pindalatoetuse jaoks puudub põhjendus, seda eelkõige seoses oluliste struktuuriliste ja agroklimaatiliste tingimuste, tugevalt lahkneva riikliku ja piirkondliku keskmise sissetuleku, suuresti erinevate sisend- ja tootmiskulude ning erinevate teenustega, mida pakuvad erinevad ettevõtted ja ettevõttetüübid Euroopa põllumajandusmudeli säilitamiseks. Selle asemel tuleb leida sobivad lahendused, mis vastavad piirkondlikele ja ettevõttetüübist tulenevatele tingimustele.

1.12 Maaelu arengukavasid tuleb jätkuvalt laiendada ja ka optimeerida. Komitee ei ole mitte mingil juhul nõus vastavate ülesannete ülekandmisega üldise struktuuri- ja regionaalpoliitika alla. Samuti on komitee seisukohal, et praeguse Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi (EAFRD) meetmetel peaks olema selge põllumajanduslik seos; teedeehitus ja lairibaühendused selle alla ei kuulu.

2. Ülesanded

2.1 Euroopa Komisjon avaldab 2010. aastal teatise, milles käsitletakse poliitiliste prioriteetide kujundamist ja tulevast eelarveraamistikku pärast 2014. aastat. Selles käsitletakse ka selliste ühiste poliitikavaldkondade kujundamist nagu ühine põllumajanduspoliitika ja struktuurifondid.

2.2 Käesoleva omaalgatusliku arvamuse eesmärk on sõnastada organiseeritud kodanikuühiskonna peamised seisukohad ühise põllumajanduspoliitika tulevase kujundamise ja korraldamise kohta. Seega edastatakse komisjonile argumendid ja soovitused teatise väljatöötamiseks.

3. Lähtepositsioon: ELi põllumajanduspoliitika eeskuju Euroopa põllumajandusmudel on ohus

3.1 Ühiskonna ootused põllumajandusele on paljuski muutunud. Ammu enam ei lähtuta vaid EÜ asutamislepingu artiklist 33, mis võeti muutmatult üle uude Lissaboni lepingusse, st suurendada tootlikkust, et tagada mõistliku hinnaga piisav hulk toiduaineid.

3.2 Lisandunud on uued väljakutsed, nt bioloogilise mitmekesisuse tagamine, kultuurmaastiku säilitamine ulatuslikul määral, maapiirkondade arendamine, sh töökohtade loomine ja säilitamine, piirkondlikud tooted kultuuripärandi rollis jne. Samuti peab põllumajandus toime tulema kliimamuutuste tagajärgedega ning andma panuse süsinikdioksiidi säilitamisse.

3.3 Ülemaailme näljakriis ja ka problemaatiline olukord energiaturgudel toovad esile kodumaise (st piirkonnapõhise) põllumajanduse muud olulised ülesanded nagu toiduga kindlustatus ja toiduga varustamise sõltumatus ning selle tähendus energiaallikana.

3.4 Toiduainetega kindlustatus peab olema iga inimese põhiõigus. Kuigi 100 %-line omavarustatus ei ole vajalik, peaks eesmärk olema jõuda võimalikult suure omavarustatustasemeni (st toiduga varustamise sõltumatuseni).

3.5 Põllumajandusliku tootmisega on sageli seotud mingi osa kultuurist ja piirkondlikust identiteedist, toiduained võivad sümboliseerida riikide ja piirkondade erinevusi ja ajalugu. Samas kui toiduained saab teoreetiliselt importida, jäävad kultuurmaastikud, bioloogiline mitmekesisus ja kultuur püsima vaid aktiivse traditsionaalse põllumajandusliku tegevuse raames ning neid ei saa toodetena importida. Seetõttu tuleb toiduaineid vaadelda täiesti erinevalt nt tööstuslikest toodetest, mille tootmiskoha määravad esmajoones kulud.

3.6 Arutelu jätkusuutliku majandamise üle on seega jõudnud ka põllumajandusse. Järjekindlalt jätkusuutlikkuse eesmärkidele suunatud põllumajandusest rääkides kasutavad poliitikakujundajad väljendit „Euroopa põllumajandusmudel”.

3.7 Komitee arvates on Euroopa põllumajandusmudeli – st ELi traditsionaalse (1) suunitlusega multifunktsionaalse põllumajanduse, mille puhul on põllumajandustootjate sissetulek võrreldav asjaomase riigi või piirkonna keskmisega –, säilitamine ja arendamine keskse tähtsusega toiduainete kvantitatiivselt piisava ja kvalitatiivselt väärtusliku, piirkonniti erineva, ulatuslikult levinud ning loodussõbraliku tootmise säilitamisel, mille raames kaitstakse ja hooldatakse Euroopa loodust ning mis hõlmab toodete mitmekesisust ja erinevusi ning edendab mitmekülgseid ja liikiderohkeid kultuurmaastikke ja maapiirkondi ELis.

3.8 Komitee rõhutab, et juba praegu – ja ka Euroopas – valitsevad väga suured erinevused multifunktsionaalse põllumajanduse ning sellise põllumajanduse vahel, mis peab või peaks olema suunatud globaliseerunud ja liberaliseeritud turgudele.

3.9 Komitee on väga mures selle pärast, et lahknevus ühelt poolt Euroopa põllumajandusmudeli ja multifunktsionaalse lähenemisviisi ning teiselt poolt põllumajandusettevõtete igapäevaelu vahel suureneb pidevalt.

3.10 Selle põhjus peitub mh ka selles, et põllumajandustootjad, kelle ülesanne ei ole mitte ainult tootmine, vaid kellelt oodatakse ka multifunktsionaalse rolli täitmist maapiirkondades, seisavad silmitsi ülesannetega, mille jaoks nad peavad raha kulutama ja mis neile midagi sisse ei too, sest põllumajandustoodete turuhinnad ei sisalda põllumajanduse teenuseid multifunktsionaalsuse ülesande raames.

3.11 Seetõttu on ettevõtted praegu sunnitud kaasa minema kõigi võimalike tootlikkuse suurendamise arengutega, et majanduslikult ellu jääda. Vähehaaval hiiliva protsessina eemaldub EL järk-järgult Euroopa põllumajandusmudelist ning võib täheldada suundumust industrialiseeritud põllumajanduse poole. Tekkimas on ettevõttevormid, mis annavad märku Euroopa põllumajanduse amerikaniseerumisest, samal ajal on sunnitud töö lõpetama paljud teised ettevõtted, kelle olemasolu oleks oluline multifunktsionaalse põllumajanduse säilitamiseks.

3.12 Kõnealused protsessid toimuvad erinevates tööstusharudes, aga ka piirkonniti väga erineval tasemel. Viimastel aastatel on toimunud tormiline areng, osaliselt on märgata lausa struktuurilisi muutusi, nt Saksamaal Alam-Saksi liidumaal lõpetasid vaid 2008. aastal 20 % kõigist seakasvatusettevõtetest töö, ilma et nuumsigade arv oleks muutunud.

3.13 Ei ole selge, kuhu selline areng viib. Ammu ei saa enam välistada tervete tootmisharude kadumist Euroopas – nagu on juhtunud ka tööstuses. Esimene näide võiks olla linnukasvatus, mis on juba praegu industrialiseeritud enam kui ükski teine valdkond. Prantsuse linnukasvatusettevõte Doux, mis on Euroopa üks suurimaid kontserne, paigutas mitu tootmiskohta Prantsusmaalt Brasiiliasse, sest seal on tootmiskulud madalamad.

3.14 See tähendab, et isegi jätkuv tootlikkuse kasv ei garanteeri Euroopa põllumajanduse ellujäämist reguleerimata globaliseerunud turgudel. See ei ole ka kunagi garanteerinud ulatuslikult levinud põllumajandust Euroopas.

3.15 Komitee rõhutab, et tootmise tugev koondumine suurendab Euroopa põllumajanduse haavatavust kriiside suhtes.

3.16 Euroopa põllumajandusmudeli omapära on see, et teadlikult nõustutakse madalama tootlikkusega, mis kujutab endast muidugi puudust konkurentsisituatsioonis. Kuid just seda soovitakse poliitilisel ja ühiskondlikul tasandil. Sest Euroopa kodanikel on geneetiliselt muundatud organismide, hormoonide, kasvu stimuleerimise, salmonelloosivastase võitluse või maastiku säilitamise suhtes erinevad ootused võrreldes nendega, mis valitsevad teatud määral väljaspool Euroopat. Siiski on selge, et kõnealused rahvusvahelises võrdluses kõrgemad ootused tootmisele põhjustavad kulusid, mida ei saa üksi põllumajandustootjate kanda jätta.

3.16.1 Seepärast on väga oluline tugevdada piirikontrolli mehhanisme terviseohutuse protokollide kaudu, mis võimaldavad tõendada jälgitavust ja ohutust ning vältida keelatud toodete kasutamist ELis, kohaldades ELi ja imporditud toodetele samu nõudeid.

3.17 Seega seisavad Euroopa poliitikud ülesande ees säilitada põllumajandus, mis ei tohi kaasa minna igasuguste tootlikkuse tõstmise suundadega, kuid mis peab põllumajandusettevõtete omanikele siiski tagama piisava sissetuleku.

3.18 Euroopa põllumajandusmudelit ei saa rakendada maailmaturu tingimustes ja selle hindadega. Ei ole võimalik tahta põllumajandust, mis:

— on suuteline andma toodangut maailmaturu (sageli moonutatud) tingimustes kõigis Euroopa piirkondades;

— samaaegselt vastab toodangule esitatud ootustele (kvaliteet, turvalisus, loodusvarade kaitse, loomade heaolu jne) ja suudab kanda ka Euroopas tootmisel tekkivaid kulusid;

— ning tagab ka hästitasustatud kaasaegse tööturu, mida iseloomustavad kõrgetasemelised töökohad ning turvalisuse, väljaõppe ja täiendkoolituse kõrge tase.

3.19 Praegused arengud ohustavad Euroopa põllumajandusmudelit rohkem kui kunagi varem, seetõttu tuleb seda tugeva ühise põllumajanduspoliitika kaudu toetada ja edendada.

4. Poliitika pärast 2014. aastat – strateegiline otsus ühise põllumajanduspoliitika edasise suuna kohta

4.1 Kuigi ühist põllumajanduspoliitikat on selle ajaloo vältel osaliselt korduvalt olulisel määral muudetud ja reformitud, arutletakse nüüd – 2000., 2003. ja 2008. aasta järel – jälle selle reformimise üle. See näitab, et seni ei ole suudetud leida rahuldavaid vastuseid kõigile ühise põllumajanduspoliitikaga seotud ühiskondlikele küsimustele. Seetõttu satub ühine põllumajanduspoliitika ikka jälle tugeva kriitika alla või tõstatatakse mingil määral isegi küsimus selle olemasolu vajalikkusest. Komitee arvates langeb põllumajanduse radikaalne turule orienteerimine iseenesest ära, kui Euroopa põllumajandusmudelit tõsiselt võetakse.

4.2 Sidusrühmad peaksid ja peavad kõnealuse ühiskondliku aruteluga mitte ainult tegelema, vaid seda aktiivselt juhtima. See annab võimaluse selgitada ühiskonnale, miks on põllumajandusel tegelikkuses eriline roll. Jätkusuutlik ja Euroopa põllumajandusmudelist lähtuv põllumajandus ning loomakasvatus moodustavad meie ühiskonna toiduainetega varustatuse aluse ning strateegilise sektori maakasutuse asjakohaseks juhtimiseks ja planeerimiseks, maastiku säilitamiseks, keskkonnakaitseks ja võitluseks kliimamuutustega.

4.3 Komitee peab äärmiselt oluliseks saavutada esmalt ühiskonnas üksmeel selle kohta, milline peaks olema Euroopa põllumajandus tulevikus – seega, milline peab olema põllumajanduspoliitika eeskuju. Täpsemalt öeldes: kas ühise põllumajanduspoliitika eesmärk on kaitsta ja arendada Euroopa põllumajandusmudelit või keskenduda väheste, üha tugevamalt spetsialiseerunud ning piirkondlikult koondunud ja optimeeritud ettevõtete ettevalmistamisele üha tugevamaks ülemaailmseks võidujooksuks kõige odavamate hindade pärast?

4.4 Komiteele on selge, et vaid konkurentsivõime suurendamisele keskendumine maailmaturu teenindamiseks ei ole piisav. Pärast 2013. aastat rakendatav ühine põllumajanduspoliitika ei tohi lähtuda kõige madalamatele hindadele orienteeritud ja puhtalt ettevõttemajanduslikus plaanis optimeeritud, spetsialiseerunud ja piirkondlikult koondunud tootmisest, vaid Euroopa põllumajandusmudelist, mis peaks põhinema toiduga isevarustamise ja säästvuse põhimõtetel ning põllumajandustootjate ja tarbijate tegelikel vajadustel.

4.5 Euroopa põllumajandusmudel on elujõuline vaid juhul, kui multifunktsionaalse põllumajanduse konkurentsivõimet suurendatakse võrreldes puhtalt ettevõttemajanduslikus plaanis optimeeritud põllumajandustootmisega. Sellest peab saama ühise põllumajanduspoliitika keskne ülesanne ning sellele tuleb suunata põllumajanduspoliitilised vahendid. See toob kaasa märkimisväärsed muutused toetuste struktuuris. Juhtimisvahendite edasine vähendamine oleks vastuolus kõnealuse nõudega.

4.6 Komitee kutsub komisjoni, nõukogu ja Euroopa Parlamenti üles selgelt kirjeldama ühise põllumajanduspoliitika eesmärki ning seejärel esitama vajalike vahendite paketi ning avaldama rahastamisvajadused. Alles peale seda tuleb selgeks rääkida rahastamise küsimused. Komitee arvates ei ole õige kohe määratleda kindel summa teatud tegevusvaldkonna tarvis ning siis jagada see eri meetmete ja liikmesriikide vahel.

4.7 Komitee viitab sellele, et ühise põllumajanduspoliitika 2013. aasta järgse suuna üle arutlemisel tuleks arvestada sellega, et kuuendik kõigist Euroopa töökohtadest on otseselt või kaudselt seotud põllumajandustootmisega. Ühine põllumajanduspoliitika on seega oluline ka tööhõive tagamiseks ELis, eelkõige maapiirkondades. Kui tegelik põllumajandustootmine katkeb, kaovad ka töökohad varustavas ja järgtööstuses ning samuti toidutööstuses. Lisaks kasutab põllumajandus ligi 80 % ELi territooriumist ning etendab põhirolli ressursside säästvas kasutuses, looduslike elupaikade säilitamisel, bioloogilises mitmekesisuses jne. Samuti peaks ühisel põllumajandusel olema üha olulisem osa kliimamuutuste vastases võitluses.

5. Põllumajanduspoliitiliste meetmete mitmekülgne pakett

5.1 Turg tunnistab hindu, ent sisuliselt mitte väärtusi. Põllumajandustootjate saadavad hinnad on üha enam orienteeritud ülemaailmselt soodsatele tootmistingimustele ja -kuludele. Euroopa põllumajandusmudel tugineb aga suurel määral väärtustele, mis maailmaturuhindades ei kajastu.

5.2 Vastavalt aluslepingule on ühise põllumajanduspoliitika üks eesmärk turu stabiliseerimine. Stabiilsed turud on olulised. Seetõttu peab komitee ka tulevikus turuvahendite kasutamist oluliseks, et stabiliseerida hindasid ja vältida tugevaid hinnakõikumisi. Kuid meetmed turu reguleerimiseks ja tootjahindade tagamiseks vähendati miinimumini ning võrreldes kolmandate riikidega kuuluvad ELi põllumajandusturud kõige avatumate hulka. Sellest tuleneb ka suurem osa probleeme, mida pikemas perspektiivis vaid ülekandemaksetega tasakaalustada ei saa.

5.3 Põllumajanduspoliitika kujutab endast enamat kui vaid raha jagamist. Põllumajandustootjad ootavad õigustatult, et nad saaksid õiglast sissetulekut oma toodete müügist turul ja Euroopa põllumajandusmudeli raames ühiskonnale pakutavate teenuste tasustamisest.

5.4 Ühiskond peab seda põllumajanduspoliitika kaudu toetama, kui soovitakse Euroopa põllumajandusmudelit kaitsta. Seejuures tuleb põllumajandusel omaks võtta ühiskonna ootus, et eraldatud toetuse abil täidetakse ka ühiskonna ootused multifunktsionaalsele põllumajandusele.

5.5 Kaubandus, turud, turukorraldus

Turgude volatiilsus ja stabiilsus

5.5.1 Turgude ja hindadega seoses tuleb käsitleda ja lahendada vähemalt kolme liiki probleeme:

— üha muutlikumad turud ja alanevad tootmishinnad;

— levitamis- ja turustussektorite üha suurem turujõud võrreldes tootjatega;

— ilmsed probleemid kvaliteetsete kohalike ja piirkondlike toodete tootmisel ja turustamisel. Selles kontekstis on seoses põllumajandusega vaja spetsiaalseid õigusnorme, mis on suunatud kohalikele ja piirkondlikele turgudele.

5.5.2 Ulatuslik loobumine tõhusatest vahenditest turgude stabiliseerimiseks on soodustanud spekuleerimist ja turgude volatiilsust. See aga on vastuolus ELi praeguste ja varasemate lepingutega!

5.5.3 Suured hinnakõikumised kalduvad vähendama tootja osa väärtusahelas ja suurendama turustusmarginaale.

5.5.4 Möödunud aastad on näidanud, et ka tarbijad ei võida neist praktiliselt midagi: suhkrupeedihindade vähendamine 40 % võrra praktiliselt ei mõjutanud lõpphindu, sama kehtib piima- ja teraviljahindade murrangulise languse kohta.

5.5.5 Minevikukogemused näitavad, et reguleeriv sekkumine, kui seda rakendatakse õigete meetmete abil ja õigel ajal, on rahvamajanduse aspektist kulutõhusam kui hilisem kahjude heastamine.

5.5.6 Piimakriis näitab selgelt, et turgu või tootmismahtu reguleerivat sekkumist ei ole võimalik kahandada miinimumini, seadmata seejuures küsimärgi alla kõrgeid nõudmisi tootmisele või multifunktsionaalsust, nagu avalikkus seda ootab.

5.5.7 Piimakvootide süsteemi lõppemine on seotud ohuga, et paljud piimatootjad, eelkõige ebasoodsate tingimustega piirkondades, lõpetavad tegevuse, mis tähendab sageli ka maaharimise lõpetamist. Kindlasti on tõsi, et kui piima tarbitakse sellistes kogustes nagu näiteks Eestis, siis on seda odavam toota teistes, tootlikumates Euroopa piirkondades kui kohapeal. Ent selline kulude kokkuhoiust tulenev tootmistegevuse ümberpaigutamine on täielikus vastuolus Euroopa põllumajandusmudeli eesmärkidega ja seepärast toetab komitee niisugust põllumajanduspoliitikat, mis võimaldab maaharimist võimalikult ulatuslikult, lähtudes toiduga isevarustamise põhimõttest. Veel kord: ainuüksi rahaliste vahendite ülekandmisega ei ole seda võimalik saavutada. Seepärast on vaja reguleerida turge ja tootmist.

5.5.8 Turgude stabiliseerimine, sealhulgas nn turvavõrgu loomine, peab seega olema ühise põllumajanduspoliitika reformi üks keskseid ülesandeid.

5.5.9 Komitee seisab selle eest, et

— praegu veel eksisteerivad vähesed turustabiliseerimise meetmed mitte ainult säilitatakse ja et neid rakendatakse, kui turg seda nõuab, vaid et töötatakse välja ja võetakse kasutusele uued, WTO eeskirjadega vastavuses olevad ideed turgude stabiliseerimiseks;

— rahvusvaheliste põllumajandusturgude kasvava ebakindluse kontekstis astutakse samme põllumajandustoodetega seotud kriiside strateegiliseks ennetamiseks põllumajandustoodete ladustamise kaudu;

— lisaks sellele kaalutakse, kuidas oleks tootjaorganisatsioonide või valdkondlike kokkulepete abil võimalik turgudele stabiliseerivat mõju avaldada.

Probleemid toiduainete tarneahelas

5.5.10 Hinnakujunduses ei ole läbirääkimispositsioonid tasakaalus. Põllumajandustootjad räägivad ebaõiglastest tavadest lepingute sõlmimisel, mille põhjuseks on toiduainete hulgimüüjate ülimuslik positsioon läbirääkimistel.

5.5.11 Täiesti turuliberalismi vaimus reguleerib praegu turg üksinda otsustavat küsimust, kellele langeb osaks milline osa väärtusahelas. See on kõike muud kui rahuldav, eriti nende talunike jaoks, kel tuleb sageli kõrgemate ühikukulude juures kogeda järjest langevaid tootjahindu ning seejuures sageli reageerida meetmetega, mis lähevad vastuollu Euroopa põllumajandusmudeli eesmärkidega.

5.5.12 Kuna 27-liikmelises ELis kontrollivad 15 kaubandusketti juba 77 % toiduaineturust, seisab komitee selle eest, et nii nagu praegu USAs, kontrollitaks, kas konkurentsiõigus on piisav turgu valitsevate struktuuride ja kaheldavate lepingu sõlmimise tavade vältimiseks. Oluline on, et kõik asjaomased rühmad oleksid sellesse kontrollimisse kaasatud. Kõnealuse analüüsi tulemusena tuleks muuta ELi konkurentsieeskirju põllumajandussektoris nii, et võetaks arvesse põllumajanduse eripära, kohandades eeskirju seeläbi globaalsetel turgudel konkureerivate riikide konkurentsieeskirjadega, nagu soovitati piimaküsimusi käsitlevas kõrgetasemelises töörühmas.

5.5.13 Komitee ootab komisjonilt pingutusi läbipaistvuse suurendamiseks hinnakujunduses ja ettepanekuid, kuidas vältida nn ebasümmeetrilist hinnakujundust (2).

Kohalike, piirkondlike, eri- ja kvaliteettoodete turustamine

5.5.14 Suured toidukaupade ketid ja kesksed töötlemisettevõtted nõuavad alati ühesugust, sisuliselt normeeritud, odavat toorainet. Piirkondlikule mitmekesisusele ja toodete paljususele jääb siin vähe ruumi.

5.5.15 Ent eelkõige just kvaliteettoodete tootmine ja turustamine piirkondliku eripära ja ELi maapiirkondade mitmekülgsuse väljendusena on oluline ülesanne Euroopa põllumajandusmudeli alalhoidmisel. Seepärast väärib see märksa suuremat toetust. Turustuskanalite lühendamine ja põllumajandustootjatele või tootjate ühendustele otsesema ligipääsu andmine tarbijatele võib soodustada just väiksemate ja rohkem tööjõudu kasutavate põllumajandustootmise struktuuride konkurentsivõime paranemist.

5.5.16 Senisest märksa enam tähelepanu tuleb osutada geograafilistele tähistele ja tootmistehnilistele erinevustele. Hädavajalik on käsitada ja kaitsta neid intellektuaalomandiõigusena. Vastav teave võib olla ühenduslüliks põllumajandustoodete ja piirkondade vahel, s.t, et toodetel on kindel päritolu, ent ka erilised, ajaga välja kujunenud kvaliteedijooned. Oluline on selgelt määratleda, mida piirkondlike toodete all mõistetakse.

5.5.17 Praegu on toodete tähistamise alal palju eksitavaid ja kaheldavaid tavasid. Näiteks ei tohiks tulevikus enam lubada, et

— piimapakenditel kujutatakse karjamaal rohtu söövaid lehmi, kui piim pärineb loomadelt, kes karjamaal enam ei käi. Seevastu tuleb toetada vastavalt nüansseeritumat lähenemist turule (kuivheina või karjamaal rohtu söövate lehmade piimaga seotud programmidest kuni tootjate või väikeste ühistute piirkondlike turustusskeemideni);

— reklaamitakse piirkondliku tähistusega tooteid, kuigi need on toodetud mujal.

5.5.18 Parandada ja kontrollida tuleb turgude läbipaistvust ja tarbijainfot (nt päritolutähistus). Selleks et suurendada teadlikkust Euroopa põllumajandustootjatele kehtivatest eeskirjadest, tuleb käivitada vastavad kampaaniad tarbijate teavitamiseks Euroopa tootmissüsteemidest. Lisaks sellele tuleks erilist tähelepanu pöörata märgistamissüsteemile. Komitee on sellega seoses seisukohal, et oleks asjakohane võtta arvesse ka komitee seisukohti arvamusest toidualase teabe esitamise kohta tarbijatele (3).

5.5.19 Maksulaekumeid tuleks edaspidi kasutada eelistatult piirkondlike toodete ja turgude tugevdamiseks.

5.6 Ühise põllumajanduspoliitika rahastamisvahendid

Praegune olukord

5.6.1 Praegu ei ole ELis ühtset põllumajanduse toetamise süsteemi: EL 15-s eksisteerivad tootmistoetused, mis põhinevad kas minevikus antud õigustel või arenevad kindlasummalise pindalatoetuse suunas. EL 12-s viidi otse sisse pindalatoetuste süsteem, kusjuures sealsed maksed jäävad EL 15 tasemest allapoole.

5.6.2 Konkreetsed põllumajandustootjad saavad järelikult praegusest maksekorraldusest äärmiselt erinevat kasu. Ühest küljest tajutakse seda sageli ebaõiglasena, teisest küljest on süsteemi maksumaksjatele peaaegu võimatu selgitada.

5.6.3 Tulevase reformi üks kesksetest ülesannetest peab olema ühtse, objektiivsetel kriteeriumidel põhineva, ühiskondlikult vastuvõetava süsteemi väljatöötamine.

5.6.4 Esimese samba otsemaksetele pandi alus 1992. aastal, mil langetati garanteeritud hindu. Neid makseid eraldati kuni 2003. aastani tootmiskohustusega seotud maksetena hinna kompenseerimiseks, enne kui need Luksemburgi otsustega tootmiskohustusest „lahti seoti”. Kuna aga enamik liikmesriike valis nn ajaloolise ühtsete otsetoetuste mudeli, siis saavad konkreetsed põllumajandustootjad praegusest süsteemist jätkuvalt väga erineval määral kasu. Tootmiskohustusest lahtisidumise tõttu ei ole neil enam otsest mõju tootmise viisile.

5.6.5 Teise samba otsemakseid (s.t pindalatoetusi) eraldatakse põllumajandustootjatele teatavate täiendavate ühiskondlike teenuste eest, mis ületavad põhinõudeid ega kajastu turuhinnas, nt selleks, et neid motiveerida ebasoodsate tingimustega piirkondades ühiskondlikult soovitud tootmist üldse alal hoidma.

5.6.6 Esimese samba otsemakseid rahastatakse praegu 100 % ulatuses ELi vahenditest, ent teise samba otsemakseid tuleb liikmesriikidel kaasrahastada. See erinev rahastamismehhanism mõjutab paljudes liikmesriikides programmide atraktiivsust. Komitee kutsub komisjoni üles jälgima tulevases programmitöös, et erinevad kaasrahastamise määrad ei viiks selleni, et liikmesriikides eelistatakse teatud programmiosi teistele.

5.6.7 Kõrvuti otsemaksetega on olemas vahendid ka maaelu arengu edendamiseks (teise samba 3. telg), investeerimistoetusteks ettevõtetele (teise samba 1. telg) ning LEADERi programmi jaoks.

5.6.8 Otsene rahastamisvahendite ülekandmine on turgude ebastabiilsuse ja volatiilsuse tõttu ning muudel põhjustel omandanud osalt väga suure tähtsuse ettevõtete sissetulekutes. Ilma rahastamisvahendite ülekandmiseta oleks struktuurimuutus põllumajanduses veel märgatavalt dramaatilisem, isegi kui tuleb tõdeda, et konkreetsed ettevõtted saavad praegusel hetkel olulisimast vahendist, esimese samba otsemaksetest, kasu äärmiselt erineval määral.

Tulevased maksesüsteemid

5.6.9 Esimese samba otsemaksete osas jääb komitee oma senisele seisukohale. Komitee on alati rõhutanud, et konkreetsete ülesannetega seotud otsemaksetel on oluline, aga siiski vaid täiendav roll (4). Põllumajandustootjate sissetulekud peaksid pärinema müügituludest ja ühiskondlikest teenustest, mida turg ei hüvita.

5.6.10 Nende teenuste hüvitamine – mida seni pole tehtud, ent mis on hädavajalik – eeldab konsensusele jõudmist selle osas, milliseid teenuseid põllumajandustootjad kas individuaalselt või siis kollektiivselt osutavad. See muutub oluliseks siis, kui hakatakse määratlema selgeid põhimõtteid, mille järgi tulevikus otsemakseid eraldada. Need peavad põhinema objektiivsetel kriteeriumidel ning olema millegagi „seotud”, et ka ühiskond neid aktsepteeriks.

5.6.11 Põhimõtteliselt peaksid kehtima järgmised eeldused:

— esimese või teise samba otsemaksed suunatakse vaid tegutsevatele põllumajandustootjatele, maastikukaitse ühendustele või teistele institutsioonidele, kes tegelevad kultuurmaastike hooldamisega;

— esimese või teise samba otsemaksete puhul võetakse arvesse igas põllumajandusettevõttes olemasolevaid ja loodud töökohti;

— esimese või teise samba otsemaksetega hüvitatakse selliseid põllumajanduses osutatavaid ühiskondlikke teenuseid, mis on vajalikud Euroopa põllumajandusmudeli säilitamiseks. Põllumajandustootjate sissetulek peab esmajoones tulenema selliselt reguleeritud turul saavutatud hindadest, kus arvestatakse tootmiskuludega.

— tulenevalt väga erinevatest agroklimaatilistest tingimustest ELis peaksid esimese või teise samba otsemaksed sisaldama ka komponenti, mis tasakaalustaks erinevast agrokliimast tingitud kulutuste taset põllumajandustootjatele liikmesriikide üleselt (5).

5.6.12 Seega tuleb otsustada, milliste konkreetsete teenuste eest (ja millises ulatuses) tuleks otsemakseid võimaldada. Ettevõtted või siis tootmisüksused, mis selliseid teenused ei paku või ei soovi pakkuda ja mis seega ei aita kaasa Euroopa põllumajandusmudeli elluviimisele, ei peaks saama osa otsemaksetest.

5.6.13 Otsemaksed, mille funktsioon on selliste üldhuviteenuste hüvitamine, millel turuhind puudub (nt konkreetsed, määratletud keskkonnateenused), peaksid olema väljaspool vaidlusi. Komitee peab vajalikuks vastavaid programme mitte ainult laiendada, vaid muuta need ka ligitõmbavamaks ja paindlikumaks. Seepärast on hädavajalik võtta uuesti kasutusele stiimulid. Samuti oleks oluline võimalus reageerida paindlikumalt põllumajandustootjate individuaalsetele tegevustele. Programmid tuleks kujundada vähem meetme- ja rohkem tulemusekesksetena.

5.6.14 Tulevikus langevad sellesse kategooriasse paljud uued meetmed, nt sellised põllumajanduslikud meetodid, mis aitavad kaasa kliimamuutuse leevendamisele või süsiniku kogumisele pinnasesse; rohumaade hooldamine kuulub kahtlemata nende hulka.

5.6.15 Enam kui õigustatud on ka otsemaksed püsivate, muutmatute looduslikult ebasoodsate tingimuste hüvitamiseks ning maksed nt looduskaitsealaste kasutuspiirangute hüvitamiseks. Paljudel kaitsealadel on nende iseloomulike joonte säilitamiseks oluline teatud põllumajanduslik kasutus. Komitee peab eluvõõraks keelduda maksetest põhjendusega, et kaitsealade määrusega kehtib neile raamistik, millest põllumajandustootjad lähtuvad.

5.6.16 Konkreetsete ülesannetega seotud ja seega ka diferentseeritud otsemaksed, mis on seotud konkreetse, ühiskondlikult põhjendatava teenusega, peavad tulevikus olema põllumajandustoetuste poliitika keskmes otsemaksete vallas. Kompensatoorne lisatoetus kuulub selgelt nende hulka.

5.7 Kindlasummaline pindalatoetus ebasoodsa konkurentsiolukorra hüvitamiseks?

5.7.1 Üks diskuteeritavatest seisukohtadest seisneb tänaste esimese samba otsetoetuste muutmises üleeuroopaliseks kindlasummaliseks pindalatoetuseks ja selle eraldamises põhjendusega, et võrreldes oma konkurentidega väljastpoolt Euroopat on Euroopa põllumajandustootjate tootmisstandardid kõrgemad ja seega on nad ebasoodsamas konkurentsiolukorras.

5.7.2 Komitee on kindlalt seisukohal, et tuleb kaaluda ebasoodsa konkurentsiolukorra hüvitamist. Seda seepärast, et kaubanduskokkulepetes käsitatakse sotsiaalseid ja keskkonnastandardeid, millel on määrav tähtsus Euroopa põllumajandusmudelile, mittetariifsete kaubandustõketena, mis on täiesti vastuvõetamatu. WTO süsteem vajab selles osas kiiresti muutmist, sest sotsiaalsete ja ökoloogiliste standarditeta ülemaailmne kaubandussüsteem ei ole vastuvõetav.

5.7.3 Vastava ebasoodsa konkurentsiolukorra kompenseerimiseks on oluline kirjeldada, millistes tootmisharudes Euroopa tingimused konkurentide omadest erinevad ja milline tõendatav kuluhalvemus tekib seejuures konkreetsete ettevõtete, ettevõttetüüpide ja tootmisviiside jaoks.

5.7.4 Euroopa põllumajandustootjate tootmistingimused ja -kulud on äärmiselt erinevad: esineb suuri struktuurilisi ja (agro)klimaatilisi erinevusi, ent väga erinevad on ka sisendkulud ja elukallidus eri piirkondades. Ka mastaabisäästust tulenev kuluhalvemus erineb liikmesriigiti, piirkonniti ja ettevõttetüübiti märkimisväärselt.

5.7.5 On ka kerge mõista, et näiteks loomapidamisettevõtete tõendatavalt ebasoodsamaid tootmistingimusi ei ole võimalik parandada kindlasummalise pindalatoetuse maksmisega, mida saavad ka mitteloomapidamisettevõtted.

5.7.6 Sellest järeldub, et ebasoodsat konkurentsiolukorda pole võimalik hüvitada üleeuroopalise kindlasummalise pindalatoetusega, vaid et seda tuleb teha piirkonnaspetsiifiliselt, arvestades seejuures agroklimaatilisi ja ettevõttetüübi spetsiifilisi tingimusi.

5.8 Kindlasummaline pindalatoetus kui sissetulekute ülekanne?

5.8.1 Ei ole kahtlustki, et need ligikaudu 50 miljardit eurot, mis voolavad igal aastal ELi põllumajanduseelarvest Euroopa põllumajandusse, on muutunud paljudele ettevõtetele elutähtsaks.

5.8.2 Praegu makstavad põllumajandushinnad ei ole seega liiga madalad mitte ainult Euroopa põllumajandusmudeli säilitamiseks, vaid nad seavad kahtluse alla ka Euroopa põllumajanduse tervikuna.

5.8.3 Seepärast on arutusele pandud kõigile põllumajandustootjatele teatud laadi baas- ja toimetulekumaksete eraldamine üleeuroopalise kindlasummalise pindalatoetuse kujul.

5.8.4 Ettevõtteti ja piirkonniti on olukord sissetulekute alal äärmiselt erinev. Ka siinkohal mängivad olulist rolli punktis 5.7.4 nimetatud erinevused. Sellest tuleneb, et ka sissetulekute probleemile tuleb läheneda väga diferentseeritult. Ka seda probleemi ei ole võimalik lahendada üleeuroopalise kindlasummalise pindalatoetuse abil, millest näiteks suure pindalaga ja vähe tööjõudu kasutavad ettevõtted saaksid ebaproportsionaalselt suurt tulu.

5.8.5 Kindlasummalise pindalatoetuse asemel võiks kaaluda inimese või töötaja kohta makstavat toetust, millele tuleks määrata ülempiir. Ka sellise lahendusviisi korral tuleks toetuse arvutamisel arvestada punktis 5.7.4 toodud erinevustega. Lisaks tuleks sellise toetussüsteemi puhul arvesse võtta ka seda, et põhiosas on ettevõtete sissetulekud ära määratud tootjahindade ja tootmiskuludega ning et need alluvad järjest suurematele kõikumistele. Sissetulekutel põhinev süsteem peab suutma üha suurematele hinnakõikumistele paindlikult reageerida.

Üleminekuperioodid

5.9 Ühtne Euroopa maksesüsteem, mida ei tohi segi ajada Euroopa kindlasummalise pindalatoetusega, mille aluseks ei ole enam mitte minevikus antud õigused, vaid konkreetselt määratletavad praegu osutatavad teenused, toob kaasa märkimisväärsed muutused liikmesriikide, aga ka ettevõtete vahelistes finantsvoogudes. Rahastamise aspektist tekiksid seega võitjad ja kaotajad. Komitee pooldab siinkohal tundlikku lähenemisviisi ja vajaduse korral üleminekuperioodide kehtestamist. Ent need tuleks kujundada selliselt, et uue rahastamisperioodi keskpaigaks või hiljemalt lõpuks oleks uus süsteem täielikult kasutusel.

5.10 Teise samba tulevik

5.10.1 Paljudel inimestel on tekkinud tunne, et ühise põllumajanduspoliitika teise samba osade elementidega soovitakse hüvitada kahjusid, mille poliitikud valede raamtingimustega kõigepealt ise põhjustasid.

5.10.2 Üldsusele tuleb arusaadavalt selgitada, et ühise põllumajanduspoliitika teise samba raames tulevikus pakutavad meetmed täiendavad konkreetsete ülesannetega seotud otsemakseid ning on tulevikus veelgi enam suunatud Euroopa põllumajandusmudeli säilitamisele, kindlustamisele ja elluviimisele. See eeldab kogu meetmevaliku optimeerimist.

5.10.3 See ei kehti mitte ainult praeguse teise samba 2. telje suhtes. Investeerimistoetused põllumajandusettevõtetele peavad veelgi enam jätkusuutlikkusel põhinema. Komitee jaoks on väljaspool kahtlust, et Euroopas on tarvis märkimisväärseid investeeringuid põllumajandusettevõtete optimeerimiseks jätkusuutlikkuse suunas, aga ka meie varasematel aastatel osalt vaid tootmistehnilistest nõuetest lähtuvalt muudetud kultuurmaastiku osaliseks ümberkujundamiseks (vt nt veemajandus / veepoliitika raamdirektiiv).

5.10.4 Komitee pooldab praegu teise samba 3. telje raames pakutavate ülesannete laiendamist ja optimeerimist. Komitee ei ole mitte mingil juhul nõus vastavate ülesannete ülekandmisega üldise struktuuri- ja regionaalpoliitika alla. Samuti on komitee seisukohal, et praeguse EAFRD meetmetel peaks olema selge põllumajanduslik seos; teedeehitus ja lairibaühendused selle alla ei kuulu.

Brüssel, 18. märts 2010 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Mario SEPI

(1) Raportööri kasutatud väljendiga „traditsionaalne” (saksa keeles: bäuerlich) ei mõelda mitte ettevõtte suurust, vaid põllumajandustootjate töö- ja mõtteviisi: seda iseloomustavad üksteisega põimunud ja üksteist täiendavad tsüklid tootmiskohale nii lähedal kui võimalik, suunitlus kvaliteetsete ja mitmekesiste töökohtade säilitamisele, seotus küla ja piirkonnaga, vastutus looduse ja loomade eest ning põlvkondi hõlmav mõtlemisviis.

(2) Tootjahindade tõusu korral tõusevad tarbijahinnad kiiresti lakke, tootjahindade languse korral langevad tarbijahinnad ainult aegamööda.

(3) ELT C 77, 31.3.2009, lk 81.

(4) EÜT C 368, 20.12.1999, lk 76–86, vt punkt 7.6.1.

(5) ELT C 318, 23.12.2009, lk 35.