[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 21.5.2007

KOM(2007) 253 lõplik

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Komisjoni aruanne nõukogu määruse (EÜ) nr 1407/2002 (mis käsitleb söetööstusele antavat riigiabi) kohaldamise kohta {SEK(2007) 602}

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Komisjoni aruanne nõukogu määruse (EÜ) nr 1407/2002 (mis käsitleb söetööstusele antavat riigiabi) kohaldamise kohta

Sissejuhatus

1.1. Söetööstusele riigiabi andmise tagasivaateline areng

Süsi – alates ligniidist ja lõpetades kivisöega – on tänapäeval oluline energiaallikas ELis. Söe osakaal kogu energiatarbimisest on 17% ja elektritootmisest ligikaudu 30%. EL impordib ligikaudu kolmandiku tarbitavast söest.

Alates 1950. aastatest ei suutnud osa omamaisest söetootmisest enam turul konkureerida peamiselt seetõttu, et kolmandatest riikidest söe transportimise kulud vähenesid ja atraktiivsete geoloogiliste tingimustega söemaardlad tühjenesid ning tööjõukulud suurenesid. Algselt Euroopa Söe- ja Teraseühendusena (ESTÜ) tuntud Euroopa Ühendus (EÜ) lubas liikmesriikidel toetada oma söetööstust, et võimaldada korrapärast ümberkorraldamist ja tegevuse lõpetamist.

Toetuste andmise uusim õiguslik alus on nõukogu määrus (EÜ) nr 1407/2002, mis käsitleb söetööstusele antavat riigiabi (edaspidi „söesektori määrus”)[1]. Määrus võeti vastu EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 3 punkti e alusel ning sellega on kehtestatud erand riigiabi andmise üldkeelust. Määrus võimaldab anda sulgemisabi (artikkel 4), tegevusabi (artikli 5 lõige 3), investeeringuabi (artikli 5 lõige 2) ning varasemast tegevusest tulenevate kohustuste katmiseks antava abi (artikkel 7), tingimusel et seoses artiklitega 4 ja 5 vähendatakse abi järk-järgult (artikkel 6) ning et liikmesriigid lisavad kaevandused söevarude kättesaadavuse kavasse, mille komisjon peab heaks kiitma (artikkel 9). Komisjon on kõnealusele määrusele tuginedes kiitnud heaks riigiabi andmise mitmes liikmesriigis.

1.2. Aruande ulatus

Käesoleva aruande ulatus on sätestatud söesektori määruse artiklis 11.

Artiklis 13 on sätestatud söesektori määruse läbivaatamise eeskirjad, pidades silmas komisjoni aruande järeldusi.

Artikli 14 lõige 3 sisaldab aegumisklauslit, mille kohaselt „ käesolevat määrust kohaldatakse kuni 31. detsembrini 2010 ”.

Käesolev aruanne on koostatud poliitilises kontekstis, mis põhineb komisjoni teatisel „Euroopa energiapoliitika”,[2] rohelisel raamatul „Euroopa strateegia säästva, konkurentsivõimelise ja turvalise energia tagamiseks” , [3] uuendatud säästva arengu strateegial,[4] Göteborgi strateegial[5] ja komisjoni teatisel „Säästev Euroopa parema maailma nimel: Euroopa Liidu säästva arengu strateegia”[6].

Söesektori määruse kohaldamise tulemused aastatel 2002–2006

Söesektori määrus jõustus 24. juulil 2002. Artikliga 14 nähakse siiski ette võimalus, et liikmesriigid annavad abi alates 24. juulist 2002 kuni 31. detsembrini 2002 vastavalt 28. detsembri 1993. aasta otsuses nr 3632/93/ESTÜ (millega sätestatakse söetööstusele antavat riigiabi reguleerivad ühenduse eeskirjad) (edaspidi „söesektorit käsitlev otsus”) sätestatud eeskirjadele. Kõik liikmesriigid, kes andsid kõnealusel ajavahemikul abi, kasutasid seda võimalust.[7] Seetõttu algas söesektorit käsitleva määruse de facto kohaldamine alles 1. jaanuaril 2003.

ELiga 1. mail 2004 ja 1. jaanuaril 2007 liitunud liikmesriikide suhtes hakkas komisjon kohaldama söesektori määrust vastavalt alates 1. maist 2004 ja 1. jaanuarist 2007. Enne kõnealuseid kuupäevi kohaldasid nende riikide konkurentsiasutused söesektori määrust nii, nagu on ette nähtud niinimetatud Euroopa lepingutega. Käesolev aruanne sisaldab liitumiseelset perioodi käsitlevaid andmeid selles ulatuses, mis oli komisjonile kättesaadav.

Pärast söe tootmise lõpetamist Prantsusmaal 2004. aastal on 11 liikmesriiki, kes toodavad söesektori määrusega hõlmatud sütt.[8] Kandidaatriikidest toodavad söesektori määrusega hõlmatud sütt Türgi ja endine Jugoslaavia Makedoonia Vabariik.

2.1. Ülevaade söetööstusele antava riigiabi kasutamisest ja ümberkorraldamise tulemustest

2.1.1. Tegevus- ja investeeringuabi (söesektori määruse artikli 5 lõiked 2 ja 3)

Siinjuures saab eristada kolme liikmesriikide rühma: need, kes lõpetasid tegutsevatele kaevandustele söetootmistoetuste andmise (Tšehhi Vabariik, Prantsusmaa, Itaalia), need, kes annavad investeeringuabi (Poola, Slovakkia, Ühendkuningriik), ja need, kes annavad tegevusabi (Bulgaaria, Saksamaa, Ungari, Rumeenia, Sloveenia, Hispaania).

Söetootmistoetuste andmise täielik lõpetamine

Prantsusmaa sulges oma viimase söekaevanduse 2004. aastal. 2006. aastal lubas Prantsusmaa eraettevõtjal, kes ei saa ühtegi toetust, alustada kaevandamistöid uues söekarjääris L'arci (Gardanne) piirkonnas. Tšehhi Vabariik erastas varem riigile kuulunud söekaevandused ja otsustas lõpetada toetuste andmise. See põhjustas nii söetoodangu kui ka töökohtade olulise vähenemise. Praegu konkureerib erastatud söetootmisettevõtja OKD edukalt maailmaturul. Itaalias on üks tegutsev söekaevandus, mis asub Sardiinias ja mille kohta ei ole komisjon saanud ühtegi riigiabi andmise teadet.[9]

Kõnealuses kolmes riigis on ümberkorraldamine lõpetatud.

Investeeringuabi (söesektori määruse artikli 5 lõige 2)

Ühendkuningriik, Poola ja Slovakkia piirasid söesektori määruse artikli 5 lõike 2 kohase investeeringuabi andmist. Ühendkuningriik ja Slovakkia on erastanud kõik varem riigile kuulunud kaevandused. Poolas on erastamine käimas. Tabelis 1 (vt SEK(2007) 602) on näidatud komisjoni poolt lubatud investeeringuabi kogusumma.

Söetööstuse ümberkorraldamine on nendes riikides lõpetatud sel määral, et kõik kasumilävest kaugele jäänud kaevandused on turult kadunud. Kõnealused liikmesriigid otsustasid siiski, et nad tahavad hoida nende üldise energiastrateegia osana turul neid söekaevandusi, millel on eeldusi olla elujõuline ilma tegevusabita.

Tegevusabi (söesektori määruse artikli 5 lõige 3)

Bulgaaria, Saksamaa, Ungari, Rumeenia ja Hispaania otsustasid tegevusabi kavad säilitada. On ebatõenäoline, et kõnealuste riikide söetööstus peab vastu ilma kõnealuse tegevusabita. Tundub, et ümberkorraldamise teel saavutatav edu on piiratud, kuna tootmiskulud on vähenenud ainult veidi või on isegi suurenenud.[10] Näib, et neis riikides on söekaevandamises tõhususe suurenemise piir saavutatud. Tootmiskulud on võrreldes söe maailmaturuhinnaga jätkuvalt väga suured (2006. aasta andmete[11] põhjal koostatud tabel 2 – vt SEK(2007) 602).

Imporditud söe keskmine hind 2005. aasta teisel poolel oli 60 eurot söeekvivalendi tonni kohta,[12] mis on vähem kui pool keskmistest tootmiskuludest Hispaanias, Saksamaal ja Ungaris. Seega ei ole need kaevandused maailmaturul konkurentsivõimelised. Tabelis 3 (vt SEK(2007) 602) on esitatud komisjoni poolt heaks kiidetud tegevusabi kogusumma. Hispaanias moodustab kõnealusest söest toodetud elekter 4%, Saksamaal 10% ja Ungaris 0,1% elektri kogutoodangust.

Ungari kavatseb lõpetada tegevusabi andmise 2014. aastal. Saksamaa kavatseb seda teha 2018. aastal.

2.1.2. Sulgemisabi (söesektori määruse artikkel 4) ja abi varasemast tegevusest tulenevate kohustuste katmiseks (söesektori määruse artikkel 7)

Söesektori määrusega nähakse ette kaks maailmaturul tegutsevate konkurentsivõimetute kaevanduste sulgemise hõlbustamise vahendit: sulgemisabi, mis kujutab endast abi kaevanduste tegevuskahjumi katmiseks kuni sulgemiskuupäevani ning abi varasemast tegevusest tulenevate kohustuste katmiseks, mis võimaldab korvata söekaevandamisest tulenevate teatud tüüpi sotsiaalsete ja keskkonnakohustustega seotud kulusid. [13]

Sulgemisabi (söesektori määruse artikkel 4)

Mittetulusaid kaevandusi on suletud kõikides sütt tootvates liikmesriikides, v.a Itaalias. Saksamaa, Hispaania ja Prantsusmaa andsid söesektori määruse artikli 4 kohast sulgemisabi, et leevendada kaevanduste sulgemise sotsiaalseid tagajärgi. Antud abi suurus on esitatud tabelis 4 (vt SEK(2007) 602). Aastatel 2003–2006 sulges Prantsusmaa kaks kaevandust, Saksamaa kaks kaevandust ning Hispaania sulges kaheksa tootmisüksust ja kohustus 2007. aastaks sulgema veel üheksa kaevandust.[14]

Ka teistes liikmesriikides suleti sel ajavahemikul kaevandusi. Ungari sulges kaks, Slovakkia ühe ja Poola kolm kaevandust. Kõnealused sulgemised toimusid ilma sulgemisabita.

Abi varasemast tegevusest tulenevate kohustuste katmiseks (söesektori määruse artikkel 7)

Tšehhi Vabariik ja Prantsusmaa jätkavad toetuste maksmist varasemast tegevusest tulenevate sotsiaalsete ja keskkonnakohustuste katmiseks. Kuid näib, et tegutsevad söetootmisettevõtjad ei saa kõnealuseid toetusi.[15]

Teised liikmesriigid, v.a Ungari ja Itaalia, hüvitasid teatud ulatuses nii suletud kui ka veel tegutsevate kaevanduste varasemast tegevusest tulenevate sotsiaalsete ja keskkonnakohustuste katmise kulud.[16] Tabelis 5 (vt SEK(2007) 602) on esitatud varasemast tegevusest tulenevate kohustuste katmiseks antud abi kogusuurus.

2.1.3. Söetööstuse toodangu mahu ja tööhõive areng

EL 25 liikmesriigis vähenes ajavahemikus 2003–2006 kaevanduste toodangu kogumaht ja töökohtade koguarv. Tabelis 6 (kaevanduste toodangu maht aastatel 1998–2004, vt SEK(2007) 602) ja tabelis 7 (töökohtade arv kaevanduses 2004. aastal, vt SEK(2007) 602) on näidatud areng riikide kaupa.

2.2. Omamaiste energiaallikate osakaal ELis kasutatava energia koguses ja söetootmistoetuse mõju energia siseturule

2.2.1. Omamaiste energiaallikate osakaal ELis kasutatava energia koguses

Primaarenergia tarbimine näitab erinevusi kasutatavates kütustes. Kõige olulisem primaarkütus on enamikus liikmesriikides nafta, tähtsuselt järgmine on maagaas. Seda on näha graafikust 1 (vt SEK(2007) 602).

Omamaiste fossiilkütuste kasutus erineb liikmesriigiti suuresti, olenedes geoloogilistest tingimustest ja varude kasutamise määrast. Söe kõrval toodetakse ka gaasi (Taani, Prantsusmaa, Saksamaa, Ungari, Madalmaad, Ühendkuningriik), naftat (Tšehhi Vabariik, Saksamaa, Ungari, Ühendkuningriik), põlevkivi (Eest) ja turvast (mitmes liikmesriigis, seda kasutatakse eelkõige Iirimaal ja Soomes).

Elektri tootmiseks kasutatakse enamikus liikmesriikides eri kütuseid. Samal ajal kui konkreetsed kasutatavad kütuseliigid erinevad riigiti, toetutakse märkimisväärselt söele, gaasile ning tuuma- ja hüdroenergiale (vt graafik 2, SEK(2007) 602). Süsi mängib kütuste hulgas olulist rolli ning sellega toodetakse 30% elektrist. Üks kolmandik sellest[17] toodetakse madala kvaliteediklassi C kategooria söest (ortoligniit), mis ei ole söesektori määruse kohaselt toetuskõlblik. Teine kolmandik toodetakse omamaisest söest, mis on söesektori määruse kohaselt toetuskõlblik. Ülejäänud kolmandik toodetakse imporditud söest. Ligikaudu 45% söesektori määruse kohaselt toetuskõlbliku omamaise söe tootjatest saab kas tegevus- või investeeringuabi. Teisisõnu annab omamaine süsi, mille tootmist toetatakse, 4,5% ELi elektritoodangust.

Omamaiste taastuvate energiaallikate kasutus on viimastel aastatel EL 25 liikmesriigis suurenenud, nagu on näha graafikust 3 (vt SEK(2007) 602). Taastuvad energiaallikad annavad praegu ligikaudu 6% energia kogutarbimisest ja ligi 16% elektri kogutarbimisest. Kasutamine suureneb eeldatavasti veelgi, kuna liikmesriigid on seadnud endale eesmärgid seoses taastuvatest energiaallikatest elektrienergia tootmisega, mis on sätestatud direktiivis 2001/77/EC taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia kasutamise edendamise kohta elektrienergia siseturul.[18] Komisjon võttis 10. jaanuaril 2007 vastu „Taastuvenergia tegevuskava”,[19] milles teeb ettepaneku seada kohustuslik eesmärk jõuda selleni, et taastuvad energiaallikad annaksid 2020. aastal 20% ELis tarbitavast energiast. Euroopa Ülemkogu kiitis selle eesmärgi heaks oma 8.–9. märtsi 2007. aasta istungil.

2.2.2. Söetootmistoetuse mõju siseturule

Söetööstusele riigiabi andmine võib mõjutada kolme kaubaturgu: söeturgu, teraseturgu ja elektriturgu. Samal ajal mõjutab see ka kaevandusmasinate tööstust ja ökotehnoloogia sektorit.

Mõju söeturule

On olemas väga erineva kvaliteediga sütt. Hinnad ja võimalik kasutusviis erinevad olenevalt söe kvaliteedist. Järelikult on tõenäoline, et konkurentsi seisukohalt tuleb eristada mitut söeturgu.[20] Kõnealuste kaubaturgude geograafiline ulatus võib samuti erineda, sest kõrge ja keskmise kvaliteediklassi sütt on lihtne transportida ja selle jaoks eksisteerib ülemaailmne turg, samal ajal kui madala kvaliteediklassi söe puhul leidis komisjon, et selle transpordikulud piiravad kaubaturu geograafilist ulatust.[21]

Söetööstusele riigiabi andmine mõjutab söeturgusid, kuna riigiabi võimaldab tegutseda neil ettevõtjatel ja kaevandustel, mis vastasel juhul peaksid oma tegevuse lõpetama. Kuid näib siiski, et Euroopa Liidu sisene turumoonutus piirdub asjaoluga, et suurems osa söesektori määrusega hõlmatud söest tarbitakse siseturul. Ükski riik, v.a Poola ja vähemal määral ka Tšehhi Vabariik, ei ekspordi oma sütt. See näitab, et otsene konkurents eri liikmesriikides toodetud söe vahel on väike.[22] Komisjoni poolt käesoleva aruande ettevalmistamise ajal korraldatud konsultatsioonide käigus saadud vastused kinnitavad seda analüüsi.

Madala kvaliteediklassi söe puhul näib riigiabi mõju olevat piiratud, mis on tingitud asjaolust, et madala kvaliteediklassi söe transpordikulud on suured ja et kaevanduste vaheline konkurents on piiratud, kuna enamik toodangust kasutatakse ära lähedalasuvates elektrijaamades.[23]

Mõju elektriturule

Selleks et vältida söetööstusele antava riigiabi mõju laienemist elektriturule, on söesektori määruse artikli 4 punktis e sätestatud kaitseklausel.

Komisjoni konsultatsioonide käigus saadud kolme keskkonnaga seotud valitsusvälise organisatsiooni[24] vastusest selgub siiski, et söetootmistoetused on moonutanud elektri tootmise turgu söe kasuks. Vastuses väideti, et „ energeetikasektor on veel kaugel sellest, et tagada võrdsed võimalused kõigi energiaallikate jaoks . Saastavate energiaallikate, nagu söe- ja tuumaenergia, kasutust on toetatud mitmete aastakümnete jooksul, mis on tihtipeale tugevasti kaitstud ja monopoliseeritud turud .”

Väljaande Europe Economics poolt komisjoni jaoks korraldatud uuringus analüüsiti üksikasjalikult kõnealust küsimust ning jõuti järeldusele, et söetööstusele riigiabi andmine mõjutab üksnes söe hankimist, s.t otsust selle kohta, kas osta omamaist või imporditud sütt. Uuringu käigus ei leitud tõendeid selle kohta, et söetööstusele antav riigiabi mõjutaks segakütuseid, s.t söe osakaalu elektri tootmises. Sidusrühmadega peetud konsultatsioonide käigus saadud EURELECTRICi vastus kinnitab seda seisukohta.

Komisjon leiab, et söesektori määruse artikli 4 punktide c ja e kombineeritud kohaldamine peaks võimaldama välistada selle, et söetootmiseks antav abi mõjutab elektriturgu.[25]

Komisjon märgib siiski, et söetööstusele antav riigiabi võib mõjutada elektri siseturgu eelkõige seoses uutesse söeküttel elektrijaamadesse investeeringute tegemise otsustega. Kui investorile kinnitatakse, et riigiabi võimaldab kodumaistel söekaevandustel toota lähitulevikus sütt, ehitab ta transpordikulude vähendamiseks uue elektrijaama kaevanduse lähedusse. Kui aga abi andmine omamaisele konkurentsivõimetule tootmisele ei ole kindel, ehitatakse elektrijaam siseveetee lähedale, et vähendada imporditud söe transportimise kulusid.

Mõju koksi- ja teraseturule

Söesektori määruse artikli 4 punktis e sätestatud kaitseklauslit kohaldatakse ka koksi- ja teraseturgudele. Nii sidusrühmad kui ka liikmesriigid ei teinud tähelepanekuid võimalike konkurentsimoonutuste kohta kõnealustel turgudel.

2.3. Probleemid, millega komisjon puutus kokku söesektori määruse kohaldamisel

Komisjon puutus kehtivate riigiabi käsitlevate eeskirjade kohaldamisel söetööstuse suhtes kokku viie põhiprobleemiga: hinnamoonutuste puudumise kriteeriumi kontroll (söesektori määruse artikli 4 punkt c), määrusega hõlmatud ja hõlmamata söe eristamine, tootmiskulude vähendamine, söesektori määruse lisas sätestatud varasemast tegevusest tulenevate kohustuste katmiseks antava abi liikide kontroll ning kaevanduste sulgemise kontroll.

2.3.1. Söesektori määruse artikli 4 punkti c järgimise kontroll

Söesektori määruse artikli 4 punktiga c on ette nähtud, et „ söeekvivalendi tonni kohta makstava abi tulemusel ei tohi tarnimisel kehtivad ühenduse söe hinnad olla kolmandatest riikidest pärineva sarnase kvaliteediga söe hindadest madalamad ”. Kõnealuse artikli järgimist on keeruline kontrollida eelkõige järgmisel kahel juhul.

Integreeritud söekaevandamis- ja elektritootmisettevõtted. Söekaevandused ja elektrijaamad kuuluvad mitmes liikmesriigis[26] ühte integreeritud ettevõttesse. Sel juhul kehtestatakse söe hind ettevõttesisese tehingu osana, mis on juba oma olemuselt raskesti jälgitav väljaspool ettevõtet. Komisjon on tegelenud selle probleemiga võimaluste piires, analüüsides põhjalikult kõnealuseid üksikjuhtumeid.

Puudub maailmaturuhind. Madala kvaliteediklassi söel ei ole maailmaturuhinda, kuna sellise söega praktiliselt ei kaubelda: nagu eespool selgitatud, tuleb madala kvaliteediklassi sütt suurte transpordikulude ja madala kütteväärtuse tõttu tarbida tootmiskohale geograafiliselt lähedases piirkonnas. Sellistel juhtudel kontrollis komisjon, kas hinna arvutamise meetodid olid põhjendatud ega põhjustanud konkurentsimoonutusi elektri tootmise turul.[27]

2.3.2. Kõnealuse määrusega hõlmatud ja hõlmamata söe eristamine

Söesektori määruse artikli 2 punkti a kohaselt on kõnealuse määrusega hõlmatud ainult kõrge, keskmise ja madala kvaliteediklassi A ja B kategooria süsi Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Euroopa Majanduskomisjoni koostatud rahvusvahelise söekodifitseerimissüsteemi tähenduses, samal ajal kui madala kvaliteediklassi C kategooria süsi ja muud tahked omamaised fossiilkütused, nagu põlevkivi, õliliiv ja turvas, ei ole määrusega hõlmatud. Seega kohaldatakse viimati nimetatute suhtes riigiabi käsitlevaid üldeeskirju.

Komisjon määras ESTÜ liikmesriikide jaoks oma 11. oktoobri 1986. aasta teatises, mis käsitleb ESTÜ asutamislepingu I lisas nimetatud söe ja ligniidi mõistete tõlgendamist,[28] söe kvaliteedi liigitamise. Söesektori määruse puhul eeldati, et söe ja ligniidi eristamine vastab uuele madala kvaliteediklassi B kategooria söe ja madala kvaliteediklassi C kategooria söe vahele tõmmatud piirile. Nende EÜ liikmesriikide puhul, kes ei olnud ESTÜ liikmesriigid, kiitis komisjon oma otsustes heaks liikmesriikide akrediteeritud laborites tehtud geoloogilised analüüsid ja tegi kindlaks, et Màrkushegy kaevandus Ungaris ning Bana Dolina ja Hornonitrianske bane Prievidza kaevandused Slovakkias toodavad madala kvaliteediklassi B kategooria sütt, samal ajal kui Tšehhi Vabariigis asuv kaevandus Lignit Hodonin toodab madala kvaliteediklassi C kategooria sütt.[29]

2.3.3. Tootmiskulude vähendamine

Söesektorit käsitleva otsusega nähti ette, et kõik tegevusabi saavad kaevandused pidid näitama „ tootmiskulude vähenemise suundumust ”. Kõnealust tingimust ei võetud üle söesektori määrusesse. Komisjon seisis oma otsuses N 552/2005 (riigiabi andmise kohta Saksamaa söetööstusele 2006. aastaks) probleemi ees, kas ta peab kõnealuse määruse kohaselt heaks kiitma tegevusabi andmise hoolimata tootmiskulude arengusuunast, s.t ka siis, kui tootmiskulud suurenevad. Komisjon otsustas, et söesektori määruse artikli 5 lõike 3 alusel riigiabi taotlevad ettevõtted peavad põhimõtteliselt liikuma tootmiskulude vähenemise suunas.

2.3.4. Lisas sätestatud liikide kohaldamine

Käesoleva määruse lisas on sätestatud varasemast tegevusest tulenevate kohustuste katmise kulude liigid, mille korvamiseks lubatakse anda riigiabi. Kuludel, mille korvamiseks on söesektori määruse lisas lubatud anda riigiabi, ei ole mõnikord seost söetööstuse ümberkorraldamisega või on see seos üksnes kaudne. Pealegi on mõned liigid väga ebamäärased.[30] Seetõttu võib selle tulemuseks olla abi andmise võimaldamine asjaomaste ettevõtjate kulude korvamiseks, ajendamata neid jätkama ümberkorraldamist. Seoses sellega tuleks ka märkida, et vastupidi artiklite 4 ja 5 kohasele abile ei kohaldata artikli 7 kohase abi suhtes rahastamise ülempiiri ega selle vähendamist.

2.3.5. Kaevanduste sulgemise kontroll

Komisjon puutus kokku probleemiga, mis seisnes selles, et Hispaania ei täitnud oma kohustust sulgeda söesektori määruse artikli 4 alusel sulgemisabi saanud kaevandused. Komisjon andis oma otsuses C 14/04 ( Hispaania söetööstuse ümberkorralduskava ja aastatel 2003–2005 antud riigiabi kohta ) kõnealuste probleemide üksikasjaliku selgituse.[31] Komisjon jätkab selle olukorra hoolikat jälgimist.

Vajadus muuta söesektori määrust

Söesektori määruse artikli 13 lõike 1 ning põhjenduste 9 ja 23 kohaselt hindab komisjon seda, kas söeturu areng ja/või söe kaevandamise sotsiaalsed või piirkondlikud tagajärjed viitavad söesektori määruse muutmise vajadusele alates 1. jaanuarist 2008.

3.1. Söeturu suundumused ja üldine energiavarustuse kindlus

Ajavahemikus 2003–2006 kõikusid söe maailmaturuhinnad[32] märkimisväärselt. Kuid need olid siiski stabiilsemad kui nafta ja maagaasi hinnad. Hinnamuutuste põhjustasid söenõudluse suur kasv, söekaevanduste piiratud tootmisvõimsus ja piiratud transpordivõimsus. Nõudluse kasv oli tingitud peamiselt Hiina ja India suurest söenõudlusest. Lisaks tõstsid kõrged maagaasihinnad söeküttel elektrijaamade konkurentsivõimet, mis võis omakorda suurendada nõudlust.

Tootmis- ja transpordivõimsuse piirangud on tingitud asjaolust, et kaevandamis- ja transpordivõimsuse tõstmiseks tehtud investeeringute toimimiseks kulub üks või enam aastat. Seetõttu toimub kohanemine nõudluse muutumisega suhteliselt aeglaselt.

Lisaks sellele tõusis Euroopa Liidu energiavarustuse kindlus teravalt päevakorda pärast 2006. aasta alguses puhkenud Venemaa ja Ukraina vahelist gaasivaidlust ning 2007. aasta alguses puhkenud Venemaa ja Valgevene vahelist naftavaidlust. Üldiselt on selge, et teadlikkus energiavarustuse kindluse tähtsusest on 2007. aastal suurem kui 2003. aastal. Probleeme on siiski peamiselt nafta ja maagaasiga. Söe puhul tundub, et maailmaturg toimib tõhusalt, mida näitas kasvav söetootmine pärast India ja Hiina suurenenud nõudlust. Euroopa imporditud söega varustatuse kindlus ei erine praegu märkimisväärselt 2003. aastal valitsenud olukorrast.

Söe maailmaturu sündmused on tähtsad Euroopa söekaevanduste majandusliku elujõu seisukohast. Paljud Tšehhi Vabariigi, Poola, Ühendkuningriigi ja Itaalia söekaevandused on olnud tulutoovad alates 2005. aastast eksisteerinud suhteliselt kõrgete söehindade olukorras, kuid lõpetaks oma tegevuse juhul, kui söehinnad langeksid sajandi alguse tasemele.

3.2. Kaevandamise sotsiaalsed ja piirkondlikud tagajärjed

Ükski sidusrühmadelt ega liikmesriikidelt saadud vastus ei viita sellele, et söekaevandamise sotsiaalsetes ja piirkondlikes aspektides on toimunud olulisi muutusi. Sellest hoolimata tegid Saksamaa, Hispaania ja mitmed sidusrühmadega peetud konsultatsioonides osalejad ettepaneku pikendada käesoleva määruse artikli 4 kohase tegevuse vähendamiseks antava riigiabi eraldamist kuni 2010. aastani. Nad avaldavad kartust, et vastupidisel juhul võib tootmisvõimsuse vähendamine olla keerulisem.

Komisjon on juba heaks kiitnud kõikide liikmesriikide söevarude kättesaadavuse tagamise kavad ja kaevanduste sulgemiskavad kuni aastani 2010, v.a Hispaania ja Rumeenia puhul, kus teatiste läbivaatamine on endiselt pooleli.[33] Kõnealuse heakskiitmise puhul ei tekitanud probleeme asjaolu, et artikli 4 kohase abi andmine lõpetatakse järk-järgult 2008. aastaks. Lisaks punktis 2.1.2 nimetatud kaevanduste sulgemisele kavatseb Saksamaa sulgeda 2010. aastaks veel kaks kaevandust ja Slovakkia plaanib 2007. aastal sulgeda veel ühe kaevanduse. Hispaania kaevanduste sulgemiskavasid kontrollib praegu komisjon. Vastupidi eespool nimetatud vastustes esitatud soovitustele ei näidanud komisjoni teostatud kõnealuste kaevanduste sulgemise kontroll mingit vajadust pikendada artikli 4 kohaldamist, sest kogu sulgemiseks vajaminevat riigiabi saaks lubada söesektori määruse artiklite 5 ja 7 alusel.

Peale selle oleks sellise aastateks 2008–2010 tehtava muudatuse praktiline mõju väga piiratud. Komisjon on juba heaks kiitnud Saksamaa, Ungari, Poola, Ühendkuningriigi ja Slovakkia söevarude kättesaadavuse tagamise kavad. Hispaania ja Rumeenia kava hetkel veel hinnatakse. Kõnealustes riikides söetööstusele antav abi moodustab suure osa kogu söetööstusele antavast riigiabist. Komisjon peaks kõnealuste kavadega ette nähtud riigiabi muutmiseks tegema nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks)[34] ja selle artikli 17 kohaselt asjaomastele liikmesriikidele ettepaneku võtta asjakohased meetmed. See nõuaks nii komisjonilt kui ka asjaomastelt liikmesriikidelt märkimisväärseid haldusressursse.

3.3. Järeldus

Eespool öeldut silmas pidades leiab komisjon, et puudub vajadus söesektori määruse muutmise ettepaneku järele. Komisjon kutsub parlamenti, nõukogu, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteed, Regioonide Komiteed ja kõiki sidusrühmi üles esitama oma seisukohad käesoleva aruande kohta.

[1] EÜT L 205, 2.8.2002, lk 1–8; muudetud 2004. ja 2007. aasta ELi laienemisega seotud ühinemislepingute II lisa punktiga 12.

[2] KOM(2007) 001 (lõplik).

[3] KOM(2006) 105 (lõplik).

[4] Dokument 10117/06, mille nõukogu võttis vastu 9. juunil 2006.

[5] Võetud vastu nõukogu poolt 15. ja 16. juunil 2001 Göteborgis.

[6] KOM(2001) 264 (lõplik).

[7] See kehtib Hispaania (vt otsused N 3/2002; C 17/2003), Prantsusmaa (vt otsus N 551/2002), Saksamaa (vt otsus N 550/2002) ja Ühendkuningriigi (vt otsus N 740/2002) kohta.

[8] Söesektori määrus hõlmab kõrge, keskmise ja madala kvaliteediklassi A ja B kategooria sütt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Euroopa Majanduskomisjoni koostatud rahvusvahelise söekodifitseerimissüsteemi tähenduses, vt söesektori määruse artikli 2 punkt a. Madala kvaliteediklassi C kategooria süsi ei kuulu kõnealuse määruse reguleerimisalasse. Söesektori määrusega hõlmatud sütt toodetakse Bulgaarias, Tšehhi Vabariigis, Saksamaal, Ungaris, Itaalias, Poolas, Rumeenias, Sloveenias, Slovakkias, Hispaanias ja Ühendkuningriigis.

[9] Komisjon vaatab siiski praegu läbi kaebust, milles väidetakse, et Itaalia annab kõnealusele kaevandusele riigiabi.

[10] Vt otsus N 552/2005, 2006. aastal Saksamaa söetööstusele antava riigiabi kohta.

[11] Bulgaaria ja Rumeenia peavad teavitama komisjoni oma söevarude kättesaadavuse tagamise kavadest hiljemalt 30. aprilliks 2007. Rumeenia esitas teatise oma kava kohta ettenähtud tähtaja jooksul ning komisjon vaatab seda läbi.

[12] Vt nõukogu 27. veebruari 2003. aasta määruse (EÜ) nr 405/2003 (mis käsitleb kolmandatest riikidest pärineva kivisöe impordi ühendusepoolset järelevalvet) kohast komisjoni aruannet aadressil http://ec.europa.eu/energy/coal/market_pricing/doc/price_post_2002/hard_coal_electricity_semester_2005_2_eur25.pdf.

[13] Söesektori määruse lisa.

[14] Komisjon kontrollib praegu, kas kõnealune kohustus on täidetud.

[15] Kõnealuste maksete käsitlemiseks riigiabi eeskirjade kohaselt ei ole välja kujunenud ühtset tava. Komisjon lubas Tšehhi Vabariigil anda riigiabi keskkonnakohustuste katmiseks (juhtum CZ 45 ja 110/2004). Varasemast tegevusest tulenevate sotsiaalsete kohustuste katmiseks antud riigiabi suhtes otsustas ta alustada ex officio uurimist. Kõnealust juhtumit menetletakse.

[16] Kõnealused toetused kiideti heaks komisjoni otsustega N 574/2004 (Poola), N 27 ja 53/2005, N 419/2005, N 168/2005, NN 9/2006 ja N 387/2006 (Slovakkia), N 421/2003 ja N 321/2004 (Prantsusmaa), N 746 ja N 474/2002, N 493/2003, N 320/2004, N 497/2004, N 552/2005 (Saksamaa), N 20/2003 (Ühendkuningriik), C 14/2004 (Hispaania), ning enne ühinemist Sloveenia riikliku konkurentsiasutuse poolt.

[17] See on 10% elektri kogutoodangust.

[18] EÜT L 283, 27.10.2001, lk 33.

[19] KOM(2006) 848 (lõplik).

[20] Juhtumis IV M.402 PowerGen/NRG Energy/Morrison Knudsen/Mibrag järeldas komisjon, et pruunsöe jaoks eksisteeris eraldi kaubaturg, vt http://ec.europa.eu/comm/competition/mergers/cases/decisions/m402_en.pdf.

[21] Juhtumis IV.M.402 järeldas komisjon, et pruunsöe geograafiline turg oli piirkondlik turg (kõnealusel juhul Ida-Saksamaa). Riigiabi käsitlevas otsuses N 597/2004, Lignit Hodonin s.r.o ., leidis komisjon, et ortoligniidiga kaubeldakse piiriüleselt, kuigi ainult naaberriikide vahel ja lühikeste vahemaadega. Seega võib geograafiline turg olla teatavatel juhtudel piirkond, mis kattub ühe või enama liikmesriigi territooriumiga.

[22] Sellise konkurentsi ainuke ilming on seotud Saksamaaga, kes asendas osa omamaisest toodangust Poola ja Tšehhi importtoodanguga.

[23] Vt juhtumid IV.M.402 ja N 597/2004, Lignit Hodonin s.r.o .

[24] Euroopa Keskkonnabüroo, Climate Action Network ja Greenpeace.

[25] Vt selle kohta ka punkti 2.3.1.

[26] Näiteks: Saksamaal, Poolas, Hispaanias ja Ungaris.

[27] Vt otsus N 92/2005, Ungari söetööstusele antava riigiabi kohta ning otsus N 320/2004, Saksamaa söetööstusele antava riigiabi kohta.

[28] EÜT C 254, 11.10.1986, lk 2.

[29] Vt Ungari kohta tehtud otsus N 92/2005, Ungari söetööstusele antava riigiabi kohta; vt Slovakkia kohta tehtud otsus N 27 ja N 53/2005, Slovakkia söetööstusele antava riigiabi kohta ja otsus NN 9/2006, Bana Dolina söekaevandusele antava riigiabi kohta; vt Tšehhi Vabariigi kohta tehtud otsus N N 597/2004, Lignit Hodonin s.r.o.

[30] Näiteks 1. liigi punkt f võimaldab kõikide „ rakendussätetest, õigusnormidest ja maksualastest sätetest tulenevate järelejäävate kulude ” hüvitamist riigi poolt.

[31] Vt otsus C 14/04, Hispaania söetööstuse ümberkorralduskava ja aastatel 2003–2005 antud riigiabi kohta.

[32] Maailmaturul kaubeldakse ainult kõrge ja keskmise kvaliteediklassi söega; madala kvaliteediklassi sütt tarbitakse alati tootmiskoha läheduses.

[33] Bulgaaria ei teatanud oma söevarude kättesaadavuse kavast ega kaevanduste sulgemise kavast.

[34] EÜT L 83, 27.03.1999, lk 1.