[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 16.11.2007

KOM(2007) 711 lõplik

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE

lammaste ja kitsede elektroonilise identifitseerimise rakendamise kohta

SISUKORD

1. Sissejuhatus 3

1.1. Lammaste ja kitsede elektroonilist identifitseerimist käsitlevad Euroopa Ühenduse õigusaktid 4

1.2. Aruande ulatus 5

2. Elektroonilise identifitseerimise rakendamisel saadud kogemused 5

2.1. Elektroonilise identifitseerimise elemendid 5

2.2. Elektroonilise identifitseerimise süsteemide toimimine lammaste ja kitsede puhul 6

2.2.1. Tunnused 6

2.2.2 Riiderid 8

2.2.3 Andmeedastus riideritest andmetöötlussüsteemidesse 9

2.2.4 Lõppkasutaja vaatenurk 10

2.3. Majanduslik külg 11

2.4. Tulevased nõuded 12

3. Järeldused 12

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE

lammaste ja kitsede elektroonilise identifitseerimise rakendamise kohta

1. SISSEJUHATUS

Ühenduse eeskirjad kariloomade, sealhulgas lammaste ja kitsede identifitseerimise ja registreerimise kohta sätestati nõukogu direktiivis 92/102/EMÜ loomade identifitseerimise ja registreerimise kohta.[1] Kogemused teatavate haigustega siiski näitavad, et direktiivi 92/102/EMÜ rakendamine ei ole andnud rahuldavaid tulemusi ja seda tuleb tõhustada. Veiste puhul tuli sätestada individuaalse jälgitavuse põhimõte seoses tarbijate kaitsega transmissiivse spongioosse entsefalopaatia (TSE) eest. Seetõttu võeti vastu nõukogu 21. aprilli 1997. aasta määrus (EÜ) nr 820/97 veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi loomise, veiseliha ja veiselihatoodete märgistamise kohta,[2] ning selles sätestatud nõuded on üle võetud praegu kehtivasse määrusesse (EÜ) nr 1760/2000.[3]

2001. aasta suu- ja sõrataudikriisi ajal saadud kogemused näitasid vajadust võtta kasutusele lammaste jälgitavuse süsteemid, mis vastavad selle sektori erinõuetele. Praegu identifitseeritakse lambaid ja kitsi vastavalt nõukogu 17. detsembri 2003. aasta määrusele (EÜ) nr 21/2004, millega kehtestatakse lammaste ja kitsede identifitseerimise ja registreerimise süsteem.[4] Kõnealune süsteem koosneb neljast põhielemendist: tunnustest, põllumajandusettevõtte registrist, liikumisdokumendist ja arvutiandmebaasist.

Võttes arvesse üldteada asjaolu, et väikemäletsejaliste pidajatel on raske suure hulga loomade puhul lühikese aja jooksul kõrvamärgilt või tätoveeringult individuaalseid tunnuskoodide lugeda, on ette nähtud elektrooniliste transponderite kasutuselevõtt, et automatiseerida loomade individuaalsete tunnuskoodide lugemine ja nende edastamine otse andmetöötlussüsteemidesse. Elektroonilise identifitseerimise kohustuslik kasutuselevõtt on kavandatud 1. jaanuariks 2008.

Kõnealuse määruse artikli 9 lõike 4 kohaselt esitab komisjon nõukogule aruande elektroonilise identifitseerimissüsteemi rakendamise kohta koos asjakohaste ettepanekutega, milles kinnitatakse elektroonilise identifitseerimise kohustusliku kasutuselevõtu kuupäev või muudetakse seda.

Käesolevas aruandes kirjeldatakse liikmesriikide esitatud teabe analüüsi põhjal praegust olukorda ja tehakse järeldused Euroopa Liidus alates 1. jaanuarist 2008 rakendatava lammaste ja kitsede elektroonilise identifitseerimise kohustusliku kasutuselevõtu teostatavuse ja asjakohasuse ning kõnealuse määruse tehniliste aspektide ajakohastamise kohta. Aruandele on lisatud vastav ettepanek.

1.1. Lammaste ja kitsede elektroonilist identifitseerimist käsitlevad Euroopa Ühenduse õigusaktid

Lammaste ja kitsede identifitseerimist ja registreerimist käsitlevaid ühenduse eeskirju tõhustati nõukogu määrusega (EÜ) nr 21/2004, et võimaldada lammaste ja kitsede individuaalset jälgitavust kogu nende eluea jooksul. Kõnealust määrust kavandati rakendada kahes etapis.

Esimeses etapis oli vaja identifitseerida kõik pärast 9. juulit 2005 sündinud loomad nähtava kõrvamärgi ja mõne teise sama koodi kandva tunnusega. Teiseks tunnuseks võis olla teine kõrvamärk, elektrooniline tunnus ja teatud tingimustel ka tätoveering või sõrgatsile kinnitatav tähis.

Teises etapis nähakse määrusega ette loomade individuaalsete tunnuskoodide sidumine liikumisandmetega. Säte, mille kohaselt liikumisdokument ja põllumajandusettevõtte register sisaldavad loomade individuaalseid tunnuskoode, on seotud elektroonilise identifitseerimise kasutuselevõtu kuupäevaga (määruse (EÜ) nr 21/2004 lisa punkti B alapunkt 2 ja punkti C alapunkt 2). Kuni selle kuupäevani märgitakse liikumisdokumentidesse ja põllumajandusettevõtete registritesse ainult loomade arv, mitte aga nende individuaalsed tunnuskoodid.

Elektroonilise identifitseerimise rakendamiseks võttis komisjon vastu otsuse 2006/968/EÜ, millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 21/2004 lammaste ja kitsede elektroonilise identifitseerimise suuniste ja korra osas.[5] Kõnealused suunised on eri tootjate seadmete koostalitlusvõime ning elektrooniliste tunnuste heakskiitmise tehniliseks aluseks.

Määrusega (EÜ) nr 21/2004 on ette nähtud järgmised erandid:

- liikmesriigid, kus lammaste ja kitsede üldarv on alla 600 000, võivad ette näha, et elektroonilise identifitseerimise rakendamine on vabatahtlik ühendusesisese kaubandusega hõlmamata loomade puhul;

- liikmesriigid võivad lubada alla 12 kuu vanuste tapaloomade puhul, kes ei ole ette nähtud ühendusesiseseks kaubanduseks ega ekspordiks kolmandatesse riikidesse, kasutada partii identifitseerimise lihtsustatud süsteemi. Kõnealust erandit kohaldatakse praegu kümnes liikmesriigis.

1.2. Aruande ulatus

Käesoleva aruande koostamiseks palus komisjon liikmesriike esitada teavet oma kogemuste kohta elektroonilise identifitseerimise rakendamisel, mida kasutati kas vabatahtlikult või katseprojektide raames. Komisjoni sai teavet Itaalialt, Hispaanialt, Küproselt, Madalmaadelt, Portugalilt, Prantsusmaalt, Saksamaalt ja Ühendkuningriigilt. Seetõttu on käesoleva aruande aluseks peamiselt nendelt liikmesriikidelt saadud teave, kellel on kogemusi elektroonilise identifitseerimise rakendamisel.

Lisaks liikmesriikidelt saadud ajakohasele teabele võttis komisjon arvesse ka oma aastatel 1998–2001 ellu viidud ulatusliku kariloomade elektroonilist identifitseerimist käsitleva projekti (IDEA – Identification Electronique des Animaux ) tulemusi. Liikmesriikides teostatud uuringutel ja katseprojektidel olid erinevad teaduslikud eesmärgid ja uurimisviisid ulatusid teaduslikest laborikatsetest välikatseteni. Seetõttu ei saa tulemusi alati võrrelda. Kõnealuses aruandes esitatakse tulemuste üldkokkuvõte.

2. ELEKTROONILISE IDENTIFITSEERIMISE RAKENDAMISEL SAADUD KOGEMUSED

2.1. ELEKTROONILISE identifitseerimise elemendid

Loomade elektrooniline identifitseerimine põhineb raadiosagedustuvastuse (RFID) kasutamisel . See on tehnoloogia, mis töötab madalatel sagedustel ja väga väikestel vahemaadel. Elektroonilist tunnust nimetatakse transponderiks ja see on üksnes andmete lugemiseks ette nähtud passiivne seade, millel ei ole seesmist toiteallikat. Tunnuskoodi saab lugeda ainult siis, kui transponder saab toidet riideri edastatud signaalist. Transponder reageerib sellele signaalile, edastades looma tunnuskoodiga teate. Andmeedastus transponderi ja riideri vahel toimub kahe alternatiivse andmeedastusprotokolli (pooldupleksrežiimi HDX ja dupleksrežiimi FDX-B) kaudu. Pärast teate edastamist lülitub transponder tagasi täiesti passiivsesse režiimi kuni järgmise aktiveerimiseni.

Eri tootjate transponderite ja riiderite vahelise nõuetekohase andmeedastuse tagamiseks koostati ISO standardid 11784 ja 11785, mis avaldati 1996. aastal. ISO standardid on rahvusvaheliselt heakskiidetud ja kasutatavad ning seetõttu osutatakse nendele määruses (EÜ) nr 21/2004.

Rahvusvaheline loomajõudluskontrolli komitee (ICAR) on kirjeldanud nende katsete tegemise korda, mille eesmärk on kontrollida transponderite ja riiderite vastavust kehtivatele ISO standarditele. Kõnealune kord on avaldatud rahvusvahelises jõudluskontrolli lepingus[6] ning sellel viidatakse otsuses 2006/968/EÜ.

Elektroonilise identifitseerimise eelis seisneb selles, et see võimaldab edastada loomade elektrooniliselt loetavad individuaalsed tunnuskoodid otse andmetöötlussüsteemidesse . Seega oleks lammaste ja kitsede individuaalsete tunnuskoodide sidumine liikumisandmetega tõhus lahendus, sest neid loomi paigutatakse tavaliselt ümber suurtes rühmades ja neid koondatakse tihti mitmel otstarbel turgudel ja kogumiskeskustes.

2.2. Elektroonilise identifitseerimise süsteemide toimimine lammaste ja kitsede puhul

2.2.1. Tunnused

Määruses (EÜ) nr 21/2004 osutatakse selgelt elektroonilistele kõrvamärkidele ja makku paigutatavatele tunnustele. Kahte kõnealust liiki võib määratleda järgmiselt:

( elektrooniline kõrvamärk : transponder, mis on paigaldatud looma kõrva külge kinnitamiseks ette nähtud pakendisse;

( makku paigutatav tunnus : spetsiaalsesse vajuanumasse (nt keraamilisse) paigaldatud transponder, mis manustatakse mäletsejalisele suu kaudu ja mis jääb püsima (selle kaalu, kuju ja suuruse tõttu) eesmakku.

Elektroonilised kõrvamärgid

Elektroonilisi kõrvamärke saab kinnitada loomale varajases eas (põhimõtteliselt vastsündinud lammastele). Tunnuse õigesti kinnitamiseks on vaja üksnes väheseid tehnilisi teadmisi. Kõrvapõletiku teket ei saa välistada; tegelikult on teatatud, et põletiku/infektsiooni tekkimist mõjutavad nii kõrvamärgi tüüp kui ka märgistatud loomade vanus, liik, tõug ja märgistamise aeg. Kõrvamärgiste (nii elektrooniliste kui ka tavaliste) kadu on tavaliselt makku paigutavate tunnuste kaost suurem. Tavatingimustes esineb ligi 5 %st kadu ning 14 %ni ulatuvatest näitajatest on teatatud ekstreemsetes võsamaatingimustes karjatamise korral. Kõrvamärgise olemasolu võib kontrollida visuaalselt ning kui andmete lugemine valmistab raskusi, võib käeshoitavat riiderit nihutada tunnusele lähemale. Kõrvamärkidega seotud pettused (lubamatu asendamine) on endiselt võimalikud. Kõrvamärkide äravõtmine pärast loomade tapmist ei tekita mingeid probleeme.

Makku paigutatav tunnus

Tunnus pannakse võrkmikusse, mis areneb pärast sündi välja eesmao osaks. Seetõttu on tunnuse paigutamisele kehtestatud teatavad vanusepiirangud. Spetsiifilised minitunnused on turul saadaval ning on teatatud nende väiksemast kaost, kui need paigutatakse üle kolme nädala vanustele loomadele. Hiljutised väljaanded ja liikmesriikide kogemused näitavad, et on võimalik saavutada alla 0,1 % kadu, kui kasutatakse õiget tüüpi tunnust (suurus, kaal), võttes arvesse looma vanust ja kaalu. Makku paigutataval tunnusel on selged eelised eelkõige nende karjakasvatusviiside puhul, mis põhjustavad tavaliselt suuremat kõrvamärkide kadu (nt karjatamine võsamaal). Makku paigutatavate tunnuste paigaldamine eeldab vastavat väljaõpet. Tunnuse olemasolu ei saa ilma RFID riiderita välispidiselt kontrollida. Juhul kui eelnevalt makku paigutatava tunnuse abil identifitseeritud looma andmed on loetamatud, siis ei ole võimalik kindlaks teha, kas tunnus läks kaduma või see ei tööta. Looma identifitseerimisega seotud pettused on peaaegu võimatud ja igal juhul ei tasu need end ära, kui võrrelda looma väärtust ja sekkumiskulu. Tapamajas saab tunnuse käsitsi kergesti ära võtta, kui asjaomased töötajad on saanud nõuetekohase väljaõppe. Tehnilised lahendused tunnuste automatiseeritud äravõtmiseks loomade tapmisel on veel väljatöötamisel.

Muud liiki tunnuseid ei aktsepteerita määruses nr 21/2004 lammaste ja kitsede identifitseerimise ametlike vahenditena. Mõned liikmesriigid siiski teatasid oma kogemustest muude identifitseerimisvahenditega:

( naha alla süstitav transponder : väike transponder, mida saab süstides implanteerida looma kehasse ja mis kapseldatakse bioühilduvasse mittepoorsesse materjali, nagu klaas;

( elektrooniline sõrgatsile kinnitatav tähis : plastikusse kapseldatud transponder, mis kinnitatakse looma sõrgatsile.

Naha alla süstitav transponder

Isegi kui naha alla süstitaval transponderil on see eelis, et seda saab kasutada väga noortel loomadel, on selle optimaalne asukoht (nt kõht, saba all asuv nahakurd, sõravahe, sõrgatsi või kämbla piirkond) endiselt ebamäärane. Süstimine on keerulisem protsess, mis nõuab eriväljaõpet ja millest sõltub ka transponderi kinnitumine. Mõne transponderi pinna keerukad katteained tagavad kiire kapseldumise ja hoiavad ära transponderi paigalt liikumise. Naha alla süstitav transponder ei ole väljastpoolt nähtav. Kui naha alla süstitud transponderiga looma andmed ei ole loetavad, siis ei ole võimalik kindlaks teha, kas transponder läks kaduma või ei tööta. Naha alla süstitud transponderi eemaldamine elusloomalt ei tasu end ära, kui võrrelda looma väärtust ja sekkumiskulu. Naha alla süstitud transponderite äravõtmise määr loomade tapmisel on võrreldes muude tunnustega madal ning automatiseeritud meetodeid ei ole välja töötatud. Seetõttu on olenevalt süstimise kohast oht, et süstitavad transponderid satuvad nii inimeste kui ka loomade toiduahelasse, suurem kui muude elektrooniliste tunnuste puhul. Naha alla süstitavaid transpondereid kasutatakse laialdaselt koduloomadel ja hobustel.

Sõrgatsile kinnitatav elektrooniline tähis

Praegu väljatöötatav alternatiivne elektrooniliseks identifitseerimiseks kasutatav tunnus on transponder, mis paigaldatakse tähisele ja kinnitatakse sõrgatsile (nimetatakse ka jalapaelaks). Sellist liiki tunnuse kasutamisega on vähe praktilisi kogemusi. Põhimõtteliselt saab kõnealust tunnust kinnitada ainult täiskasvanud loomadele, kelle sõrgats on saavutanud maksimaalse läbimõõdu. See piirab võimalusi täita määruse (EÜ) nr 21/2004 artikli 4 lõikes 1 sätestatud nõuet lammaste varajaseks identifitseerimiseks, mis tuleb läbi viia vähemalt kuue kuu jooksul pärast looma sündi. Tähise kinnitamine on lihtne ning ühestki loomade tervisega esinenud probleemist ei ole sellega seoses teatatud. Väline tähis on selgelt nähtav, kuid teisest küljest on seda lihtsam manipuleerida ja see on palju tundlikum karmide keskkonnatingimuste suhtes. Kõnealune identifitseerimisvahend on eriti kasulik nendes ettevõtetes, kus loomade individuaalseid tunnuskoode tuleb registreerida lüpsiplatsil.

2.2.2 Riiderid

Lugemise tõhusust mõjutab riiderite ja tunnuste toimivus ning asjaomaste töötajate suutlikkus tagada identifitseerimissüsteemi nõuetekohane paigaldamine (antenni paigaldamine, isolatsiooni laius, püsivara installimine), et kaitsta seadmed ümbruskonnast tingitud häirete eest ja tagada nende parim võimalik toimimine.

Liikmesriikides korraldatud mitmes välikatses saavutati 100 % loetavus. Teisest küljest teatati ka mitmest madalast näitajast, nagu 50 %. Elektroonilise tunnusega loomade ja elektroonilise tunnuseta loomade koos pidamine võib põhjustada üldisi logistilisi probleeme.

Hinnatakse kahte põhilist andmete lugemise viisi.

Staatiline lugemine

Staatilist andmete lugemist teostatakse üksikutel kinni pandud (paigalseisvatel) loomadel (nt söötmisruumis või koridoris) käsiriideriga (mida nimetatakse ka kaasaskantavaks riideriks), et välistada andmete ülekandmise vigu. Praegu kasutatavad käsiriideri mudelid töötavad koos põllumajandusseadmetega (nt kaalumispuurid), et võimaldada loomade tootlikkuse korrapärast kontrolli. Lugemistõhusust mõjutavad antenni füüsikalised omadused (nt suurus ja kuju) ja aku laetuse tase (mõne riideri lugemiskaugus väheneb aku madalal laetuse tasemel). Turustatavate seadmete miinimumkvaliteeti saab siiski tagada otsusega 2006/968/EÜ kehtestatud heakskiitmismenetlusega. Andmeid loetakse ühe looma kaupa, mis selgelt piirab lugemiskiirust. Seetõttu kasutatakse käsiriiderit peamiselt väikeste loomarühmade puhul. Sel juhul on ka loomi, kelle andmed ei ole loetavad, lihtne leida ja siis nendega individuaalselt tegeleda. Käsiriiderid on tavaliselt lihtsalt kasutatavad ega nõua suuri tehnilisi oskusi. Käsiriiderid on kohtriideritest odavamad. Keerulisemad funktsioonid on siiski ainult kallimatel mudelitel.

Dünaamiline lugemine

Dünaamilise andmete lugemise süsteemide puhul läbivad liikuvad loomad koridori, kuhu on paigaldatud kohtriideri (staatilise riideri) antenn. Lugemiskiirus ja -kaugus on oluliselt suuremad kui käsiriideritel (tegelikes tingimustes üks loom sekundis). Kohtriiderid on tavaliselt ühendatud automatiseeritud infotehnoloogilise juhtimissüsteemiga. Nende loomade tuvastamise ja eraldamise jaoks, kelle andmed ei ole loetavad, võib vaja minna teatavaid lisaseadmeid (nt automaatsed väravad). Dünaamilise andmete lugemise süsteemide paigaldamine võtab aega. Kohtriideri antenni tuleb häälestada, et võimaldada tunnuste optimaalset lugemist; uuematel riideritel on siiski automaatse häälestuse võimalus. Uue põlvkonna riiderite lugemistõhusust erinevad lugemistingimused (eri tüüpi tunnused) ei mõjuta. On olemas tehnilised lahendused, mis võimaldavad kohtriidereid kergesti transportida ja mitmesugustesse kohtadesse liigse vaevata paigaldada.

Kohtriidereid saab kergesti ühendada kaalumispuuride või seadmetega (väravad), et eraldada loomad, kelle andmed on loetavad ja need, kelle omad mitte. Kõnealused riiderid annavad praktilise lahenduse suure arvu loomade andmete lugemiseks lühikese aja jooksul. Kohtriiderid on tehnilise keerukuse, eri funktsioonide ja suurema jõudluse tõttu käsiriideritest kallimad. RFID seadmete turul pakutakse praegu staatilisi riidereid, mis on hoolimata oma tehnilistest peensustest kasutajasõbralikud (isehäälestuv süsteem).

2.2.3 Andmeedastus riideritest andmetöötlus süsteemidesse

Üheks loomade elektroonilise identifitseerimise eeliseks on võimalus edastada loomade tunnuskoode otse andmetöötlussüsteemi (nt looma liikumisdokument või karjamajandamine). Seetõttu hõlmasid mitmed projektid muu hulgas riideri ja personaalarvuti/elektronmärkmiku vahelist ühendust ja andmeedastust haldustarkvarasse või isegi keskandmebaasi.

Programmeeritavad riiderid on varustatud mäluseadmega, mis võimaldab salvestada loomade loetud tunnuskoodid. Selle mäluseadme abil saab individuaalse looma andmed hiljem edastada personaalarvutisse. Dünaamilise lugemise puhul on andmete samaaegseks edastamiseks riiderist personaalarvutisse vaja püsiühendust. Vahemaade puhul, kus traatlahendused on ebapraktilised on sõltuvalt traadita protokollist ja ümbruskonnast häid tulemusi saadud Bluetooth ja Wi-Fi tehnoloogia rakendamisel.

Aruannete kohaselt on programmeeritavate riiderite tarkvara ja edasise andmetöötluse tarkvara vaheliste liideste loomine teema, mis nõuab edasist käsitlemist. Põllumajandusettevõtte olemasoleva haldustarkvara kohandamiseks oli vaja teha programmeerimistöid, et võimaldada andmevahetust riiderite ja keskandmebaasidega. See on sagedane probleem, mis on tingitud asjaolust, et põllumajandusettevõtte haldustarkvara on ettevõttesisene ja seetõttu nõuab iga lisateabe sisestamiseks vajalik kohandus täiendavat programmeerimist. Praeguseks ajaks ei ole koostatud riideri väljundandmete vormingu rahvusvahelist või ELi standardit. Hetkel peetakse tehnilisi arutelusid ISO tasandil.

2.2.4 Lõppkasutaja vaatenurk

Põllumajandusettevõte

Nõuetekohase väljaõppe korral võib leida sarnasusi elektrooniliste- ja tavatunnuste kasutamise vahel. Riiderid on tõestanud oma rakendatavust ning põllumajandusettevõtete varustamine kvaliteetsete riideritega on üksnes hinna küsimus. Põllumajandustootjad on motiveeritumad kasutama kõnealust tehnoloogiat, kui RFID-süsteem on kasutajasõbralik ja kui nad saavad selle kasutamisest otsest majanduslikku kasu (kulude vähenemine, aja kokkuhoid, vigade välistamine). See on tõenäolisem intensiivse loomapidamisega põllumajandusettevõtetes (nt lüpsikitsi kasvatavad, tõuloomade aretamisega tegelevad ettevõtted), kus üksiku looma tootlikkuse andmeid (nt piimaand, poegimisandmed ) registreeritakse korrapäraselt. Tootjad peaksid edaspidi tähelepanu pöörama automaatse andmete lugemise süsteemi integreerimisele põllumajandusettevõtte tarkvarasse (RFID-süsteemid, põllumajandusettevõtte tarkvara), võttes aluseks eelnevalt määratletud kriteeriumid. Elektroonilise identifitseerimise kasutamine põllumajandusettevõtetes nõuab tehnilisi algteadmisi ja arvutioskust. Vastavalt aruannetele on nõuetekohane väljaõpe elektroonilise identifitseerimise kasutuselevõtu juures oluline aspekt. Kui lambakasvatuses peaks infotehnoloogiliste oskustega töötajaid olema vähem kui teistes põllumajandusharudes, tuleks kaaluda võimalust, et elektroonilise identifitseerimisega tegelevad teenuseosutajad (nt vedajad loevad loomade pealelaadimise käigus nende andmeid ja esitavad loomapidaja nimel teabe loomade liikumise kohta). Eelkõige jääb väiksemates ettevõtetes alles võimalus esitada andmed loomade liikumise kohta ilma andmete elektroonilist lugemist kasutamata, nii et tehnilise varustuse kulud piirduvad vaid tunnustele tehtavate kulutustega, vähendamata samal ajal järgmistel etappidel neist saadavat kasu.

Turud/kogumiskeskused

Elektrooniline identifitseerimine on tõhus vahend, et jälgida üksikute loomade liikumist turgudel. Elektroonilise identifitseerimise eeliseks peetakse võimalust, rühmitada turgudel ümber erinevatest kohtadest pärit loomi, et müüa neid ühtlastes partiides. Vähemalt mõnes liikmesriigis on turgudele iseloomulik väga suur loomade vool (oksjonil müüakse üle 2000 looma tunnis). RFID-süsteem peab tagama vähemalt kiire müügi oksjonil. Lugemissüsteemi hoolika paigaldamisega on võimalik vältida viletsa toimimise ohtu (elektromagnetilised häired, erandite käsitlemine). Varustusele esitatavad tehnilised nõuded on väga kõrged, sest vilets lugemissuutlikkus ja võimetus käsitleda hälbeid takistaksid tavalisi turutoiminguid. Seetõttu on ülesanne tuvastada ja registreerida suures loomade rühmas loomad, kelle andmed ei ole loetavad (nt kui elektrooniline tunnus puudub või ei tööta), peamine küsimus, mis nõuab edasist käsitlemist. Turgudel ja kogumiskeskustes rakendatavale elektroonilise lugemise tehnoloogiale on täiendavaks väljakutseks sellised metallkonstruktsioonid, mida on lihtne puhastada ja desinfitseerida. Selliste kohtade varustamine hästitoimivate dünaamiliste lugemissüsteemidega, mille amortiseerumine sõltub suurel määral nende kasutamisest, nõuab palju suuremaid investeeringuid kui visuaalne lugemine. Võrreldes loomade individuaalsete tunnuskoodide visuaalse lugemisega on elektrooniline identifitseerimine siiski teostatav lahendus individuaalse jälgitavuse tagamiseks turgudel.

Tapamajad

Loomade individuaalsete tunnuskoodide salvestamisega tagatakse loomade jälgitavus toiduahelas, kuna sellega luuakse selge seos iga üksiku looma elulooga. Mitmes projektis katsetati tapaeelset ja tapajärgset andmete lugemist, mõlemad osutusid teostatavateks. Tunnuseid saab lugeda laudas (kinnitamaks looma(de) üleandmist tapamajale) ning tapmisliini alguses (kinnitamaks tapmist) ja selle lõpus (kinnitamaks tunnuse äravõtmist). Lugemistõhususe kohta vaata eelmist lõiku. Tunnuste käsitsi äravõtmine on teostatav; automatiseeritud äravõtmist tuleb siiski tehniliselt edasi arendada. Selleks et tagada looma tunnuskoodi unikaalsus, tuleb takistada elektrooniliste tunnuste teistkordset pettuslikku kasutust.

2.3. Majanduslik külg

27 liikmesriigi kulude hinnang sõltub elektrooniliste tunnustega märgistatavate väikemäletsejaliste arvust ning elektrooniliste lugejate ja andmetöötlusseadmetega varustatavate põllumajandusettevõtete arvust. Lisaks kasutata vate seadmete maksumusele (nt elektroonilised tunnused 1–2 eurot, käsiriiderid kuni 200 eurot ja kohtriiderid alates 1000 eurost) sõltub kogukulu sellest, kuidas liikmesriigid kasutavad mitmeid määruses (EÜ) nr 21/2004 sätestatud erandeid ning väikeste põllumajandusettevõtete (nt hobitalude) osakaalust, kes on võimelised teatama loomade individuaalseid koode pärast nende käsitsi registreerimist.

Mitmes liikmesriigis ja Euroopa Komisjoni Teadusuuringute Ühiskeskuses tehtud arvutused näitasid, et riiderite ja andmetöötlusseadmete kulud moodustavad olulise osa aastastest kogukuludest. Elektroonilise identifitseerimise järkjärguline kasutuselevõtt, alustades kõigepealt elektroonilisest märgistamisest ja sidudes seejärel liikumisandmed loomade individuaalsete tunnuskoodidega, säästaks kulutusi tutvumisperioodi jooksul.

Arvestades seda, et suurtes lamba- ja kitsekarjades nõuaks loomade individuaalsete tunnuskoodide käsitsi registreerimine suurt tööjõukulu, saaks seda vähendada automatiseeritud lugemissüsteemide abil. Elektrooniline identifitseerimine kui individuaalse jälgitavuse keskne osa mitte ainult ei vähenda riske, vaid võib edendada ka tõhusust, näiteks põllumajandusettevõtte haldamise, tõuaretuse, ametlike kontrollide ja toiduohutuse vallas. Elektrooniliste identifitseerimissüsteemide mitmeotstarbeline kasutus on oluline stiimul väikemäletsejalisi kasvatavatele põllumajandusettevõtetele ja teistele sellega seotud majandusharudele ja lihtsustab seeläbi rakendamist. Seetõttu on põllumajandusettevõtete saadaval kasul võtmeroll elektroonilise identifitseerimise laialdases heakskiitmises ja tõhusas rakendamises.

2.4. Tulevased nõuded

Liikmesriikide projektide tulemustest ilmneb, et lammaste ja kitsede elektrooniline identifitseerimine toimib mitmesugustes tootmistingimustes. Ainult üks liikmesriik teatas probleemidest, mis tekivad loetamatute andmetega loomade tuvastamisel, eraldamisel ja registreerimisel suures loomakarjas, ja mis on piiravaks tegurist ekstreemsetes tingimustes. Asjaomases liikmesriigis tehtud hiljutised katsed näitasid, et need probleemid on lahendatavad.

Elektroonilisest identifitseerimisest saadav kasu on piiratud juhul, kui looma tunnuskood lihtsalt kuvatakse riiderile ja seda ei sisestata loomade liikumisandmete esitamise või põllumajandusettevõtte haldustarkvara lahendustesse. Andmete vormingut ja andmeedastust käsitlevate rahvusvaheliste standardite vastuvõtmine lahendab paljud praegused probleemid, mis on seotud täielikult kohandatud ja riideriga ühilduvate avatud tarkvaralahenduste piiratud kättesaadavusega. Elektroonilise identifitseerimise mitmeotstarbelist kasutust (nt karja pidamises, tõuaretuses, loomade tootlikkuse registreerimisel), mis ületab selle algseid sanitaarseid eesmärke (liikumise kontroll, haiguste tõrje), nähakse kui olulist stiimulit selle ulatuslikuks heakskiitmiseks.

3. Järeldused

Määrusega (EÜ) nr 21/2004 kehtestati lammaste ja kitsede individuaalse jälgitavuse põhimõte, mida tuleb järgida, et täita loomade tervishoiu ja toiduohutuse kõrge taseme tagamiseks rakendatava identifitseerimissüsteemi praegusi ja tulevasi nõudeid.

( Selleks et tagada üksikute loomade liikumise jälgitavus põllumajandusettevõtete vahel, tuleb loomade individuaalsed andmed registreerida iga liikumise puhul. Elektroonilised süsteemid tagavad loomade individuaalsete andmete automatiseeritud lugemise ja registreerimise, mis on eriti oluline väikemäletsejaliste puhul, keda paigutatakse ümber suurtes hulkades ja mõnikord turgudel ja kogumiskeskustes, kus loomarühmade koosseis muutub.

( Elektroonilised lugemissüsteemid ei ole vajalikud, kui loomade individuaalseid tuunuskoode saab lugeda visuaalselt ja registreerida käsitsi (nt väikeste loomarühmade puhul) või rühma identifitseerimise korral (nt põllumajandusettevõtte tunnuskood).

( Arvestades liikmesriikide erinevaid haldus- ja keskkonnatingimusi, ei tohiks ühenduse õigusaktid eelistada ühte kindlat tehnilist lahendust. Elektrooniliste identifitseerimisseadmete valimine vastavalt riigi erivajadustele on subsidiaarsuse küsimus. Ühenduse õigusaktides on juba sätestatud tehnilised põhinõuded. Seadmete heakskiitmise kohustus lasub liikmesriikide pädevatel asutustel, eesmärgiga tagada, et kõnealused seadmed võimaldaksid identifitseerida liikmesriikide vahel kaubeldavaid loomi. Komisjonil on oluline roll, et tagada ühise lähenemisviisi ja kokkulepitud standardite kohaldamine kogu ühenduses ning toetada liikmesriike. Tuleks kaaluda ühenduse tugilabori loomist.

( Selleks et võimaldada tehnilist arendust ja teatud liiki tunnuste rakendamisel saadud kogemuste kasutamist ja võtta arvesse erinevate rakendusalade erivajadusi, tuleks liikmesriikidel lubada ka heaks kiita uut tüüpi tunnused (nt sõrgatsile kinnitatav elektrooniline tähis, naha alla süstitav transponder), tingimusel et peetakse kinni määruses (EÜ) nr 21/2004 sätestatud märgistamise tähtajast ja hoitakse ära mis tahes liiki tunnuse sattumine toiduahelasse.

( Tehnilised põhitingimused väikemäletsejaliste identifitseerimiseks elektrooniliste tunnuste abil nende sünniettevõttes on täidetud. Elektroonilise identifitseerimise kohustusliku kasutuselevõtu kuupäeva määramisel tuleks siiski võtta arvesse aega, mida liikmesriigid vajavad tarvilike õiguslike ja korralduslike meetmete rakendamiseks enne asjaomast kuupäeva.

( Mõne liikmesriigi kogemused elektroonilise identifitseerimise rakendamisel näitasid, et süsteemi toimimiseks on vajalik teha märkimisväärseid investeeringuid tipptasemel lugemistehnoloogiasse terve tootmisahela ulatuses.

( Noorte loomade jooksev elektrooniline märgistamine nende sünniettevõttes viib olukorrani, kus nii elektrooniliste tunnustega loomi kui ka elektrooniliste tunnusteta loomi tuleks tutvumisperioodi jooksul koos käsitleda. Seetõttu on kavandatud eristada kuupäeva, pärast mida peavad liikumisandmed sisaldama loomade individuaalseid tunnuskoode vastavalt määruse (EÜ) nr 21/2004 lisa punkti C alapunktile 2 sama määruse artikli 9 lõikes 3 sätestatud kuupäevast.

( Eelnimetatud põhjustel ei oleks praegu võimalik vastu võtta mis tahes otsust elektroonilise identifitseerimise kohustusliku kasutuselevõtu lõppkuupäeva kohta ühenduse tasandil. Seetõttu soovitatakse arutada sidusrühmadega eelkõige individuaalse jälgitavuse ja elektroonilise identifitseerimise kasutuselevõtu majandusliku mõju küsimusi enne määruses (EÜ) nr 21/2004 ettenähtud lõppkuupäeva kehtestamist. Kõnealuse kuupäeva peaks komisjon kehtestama komiteemenetluse teel nõukogu määratud täpsete tingimuste kohaselt. Komisjonil on kavas kehtestada selline kuupäeva 2008. aastaks, pidades silmas elektroonilise identifitseerimise võimalikku sisseviimist kõikides liikmesriikides 2009. aasta lõpuks. Õiguslik raamistik peaks siiski võimaldama liikmesriikidel rakendada elektroonilist identifitseerimist vastavalt riigi vajadustele ka enne määruses (EÜ) nr 21/2004 sätestatud lõppkuupäeva. See aitab kaasa ka asjaomast olukorda hästi kajastava otsuse koostamisele ühenduse tasandil kohustusliku kasutuselevõtmise lõppkuupäeva kohta.

[1] EÜT L 355, 5.12.1992, lk 32; viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 21/2004 (ELT L 5, 9.1.2004, lk 8).

[2] EÜT L 117, 7.5.1997, lk 1.

[3] EÜT L 204, 11.8.2000, lk 1.

[4] ELT L 5, 9.1.2004, lk 8.

[5] ELT L 401, 30.12.2006, lk 41.

[6] Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon (ISO) on avaldanud loomade raadiosagedustuvastuse (RFID) aspektidega seotud standardid. Lisaks on rahvusvaheline loomajõudluskontrolli komitee (ICAR) välja töötanud korra, mille eesmärk on kontrollida teatavate RFID seadmete vastavust ISO standarditele. See kord on avaldatud rahvusvahelise jõudluskontrolli lepingu versioonis, mille ICARi üldkogu kiitis heaks 2004. aasta juunis.