EUROOPA KOMISJON Brüssel,30.11.2016 COM(2016) 762 final KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE kaitse- ja julgeolekualaseid riigihankeid käsitleva direktiivi 2009/81/EÜ rakendamise kohta, et järgida kõnealuse direktiivi artikli 73 lõiget 2 {SWD(2016) 407 final}



1.Sissejuhatus Direktiivis 2009/81/EÜ (edaspidi „direktiiv“) on sätestatud eeskirjad riigihankelepingute sõlmimiseks kaitse- ja julgeolekuvaldkonnas pärast konkurentsil ning läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise põhimõttel põhinevat hankemenetlust. Käesolevas aruandes, mida nõutakse direktiivi artikli 73 lõike 2 alusel, on esitatud peamised järeldused, milleni jõuti direktiivi rakendamise läbivaatamisel, ja nende põhjal ettepanekud selle kohta, kuidas edasi liikuda. Üksikasjaliku hinnangu direktiivi kohta leiab lisatud komisjoni talituste töödokumendist. Läbivaatamisel hinnati direktiivi toimimist ja niivõrd, kuivõrd see oli võimalik – võttes arvesse lühikest aega, mis oli möödunud direktiivi ülevõtmise tähtajast, ja veelgi lühemat aega, mis oli möödunud direktiivi tegelikust ülevõtmisest liikmesriikides –, direktiivi mõju kaitseturule ja tööstuslikule baasile. Läbivaatamisel tugineti järgmistele peamistele allikatele: elektrooniline hangete andmebaas (Euroopa Liidu Teataja lisa Tenders Electronic Daily – TED), veebipõhised avalikud konsultatsioonid ja konsulteerimiseks peetud koosolekud liikmesriikide ja sidusrühmadega, Eurostati andmed ning IHS Jane’i kaitseandmebaas. 2.Taust Peamine konkreetne probleem, mis viis komisjoni ettepanekuni ja seejärel direktiivi vastuvõtmiseni 2009. aastal, oli see, et liikmesriigid jätsid – eelkõige tuginedes EÜ asutamislepingu artikli 296 lõike 1 punktile b (nüüd ELi toimimise lepingu artikli 346 lõike 1 punkt b) – kaitseotstarbelise varustuse riigihanked peaaegu automaatselt ELi riigihanke-eeskirjade alt välja. Probleemi põhjuseks peeti tollal eeskätt asjaolu, et ELi riigihanke-eeskirjades ei käsitletud kaitsealaste riigihangetega ja tundliku julgeolekuvarustuse riigihangetega seotud erivajadusi. Aastatel 2011–2015 jäi 28 ELi liikmesriigi ja EMP riikide kaitsealaste riigihangete kulude kogusumma vahemikku 81–82 miljardit eurot aastas. Direktiivi põhieesmärk on tagada, et kaitsealased ja tundliku julgeolekuvarustuse riigihanked kõnealusel turul korraldatakse konkurentsil, läbipaistvusel ja võrdsel kohtlemisel põhinevate ELi eeskirjade alusel. Selle saavutamiseks on direktiivis sätestatud selliste riigihangete jaoks spetsiaalsed eeskirjad, millega piiratakse erandite, eelkõige ELi toimimise lepingu artikli 346 kohaste erandite kasutamine üksnes erandjuhtudega. Nii püütakse direktiiviga toetada avatud ja konkurentsivõimelise Euroopa kaitsevarustuse turu loomist ning omakorda tugevdada Euroopa kaitsesektori tehnoloogilist ja tööstuslikku baasi (EDTIB). 3.Rakendamine 3.1.Ülevõtmine Üldiselt võtsid liikmesriigid direktiivi üle märkimisväärse hilinemisega. Ülevõtmistähtajaks oli kehtestatud 21. august 2011. Selleks kuupäevaks andsid täielikust ülevõtmisest teada vaid kolm liikmesriiki. 2012. aasta märtsiks oli teinud seda 19 liikmesriiki. 2013. aasta maiks olid kõik liikmesriigid teatanud direktiivi täielikust ülevõtmisest. Komisjon ei ole kindlaks teinud tõsiseid probleeme seoses liikmesriikide ülevõtmismeetmete vastavusega direktiivile, st puuduvad probleemid, mis seaksid ohtu direktiivi üldise toimimise. Ometi on mõne direktiivi sätte puhul vaja teatavaid küsimusi selgitada. Enne direktiivi vastuvõtmist kohaldasid 18 liikmesriiki korrakindlalt korvamiseeskirju (kõigi või teatavat maksumust ületavate riigihankelepingute puhul), nõudes teiste riikide tarnijatelt hüvitist, kui nad ostsid neilt kaitseotstarbelist varustust. Need eeskirjad olid selgelt kokkusobimatud nii ELi aluslepingute kui ka direktiivi nõuetekohase ülevõtmise ja kohaldamisega. Liikmesriigid on nüüdseks oma korvamiseeskirjad kas kehtetuks tunnistanud või läbi vaadanud. Kehtima jäänud eeskirjades on sätestatud, et korvamist / tööstuslikku tulu võib nõuda pärast juhtumipõhist analüüsi üksnes juhul, kui on täidetud ELi toimimise lepingu artiklis 346 sätestatud tingimused. Jääb siiski küsimus, kuidas tagada, et konkreetse riigihanke puhul korvamise / tööstusliku tulu nõudmisel on täidetud kõnealuse artikli kohaldamise ranged tingimused. 3.2.Direktiivi kasutamine Jõustumisel võeti direktiiv peaaegu kohe kasutusele ja seda on kasutatud üha enam. Pärast direktiivi ülevõtmist liikmesriikides on direktiivi alusel sõlmitud kaitse- ja julgeolekualaste riigihankelepingute maksumus suurenenud enam kui kümme korda. Aastatel 2011–2015 direktiivi alusel sõlmitud kaitse- ja julgeolekualaste riigihankelepingute kogumaksumus oli ligikaudu 30,85 miljardit eurot. Kaitse- ja julgeolekualaseid riigihankelepinguid on sõlmitud ka tsiviilvaldkonna riigihankeid käsitlevate direktiivide alusel summas 8 miljardit eurot, mis teeb aastatel 2011–2015 ELi riigihanke-eeskirjade alusel sõlmitud riigihankelepingute kogumaksumuseks ligi 39 miljardit eurot. Ometi kasutatakse direktiivi liikmesriikides ikka veel ebaühtlaselt. Läbivaatamisperioodi viiel aastal direktiivi alusel sõlmitud riigihankelepingute maksumusest moodustasid enam kui poole Ühendkuningriigi ametiasutuste sõlmitud riigihankelepingud (ligikaudu 17 miljardit eurot). Järgnesid Prantsusmaa, Poola, Saksamaa ja Itaalia, kes kuuluvad liikmesriikide hulka, kelle kaitsealaste riigihangetega seotud kulud on kõige suuremad. Aastatel 2011–2015 ei avaldanud ühtki direktiivi kohast riigihankelepingu sõlmimise teadet järgmise kuue liikmesriigi hankijad: Hispaania, Iirimaa, Kreeka, Küpros, Luksemburg ja Malta. Liikmesriikidevahelised erinevused on suured ka siis, kui võrrelda direktiivi alusel sõlmitud riigihankelepingute maksumust olemasoleva eelarvega (kaitsealaste riigihangete kulud). Selle näitaja puhul esinevad erinevused ulatuvad Leedu 38,4 %, Slovakkia 36,4 %, Ühendkuningriigi 17,7 % ja Prantsusmaa 10,3 % juurest Madalmaade 1,3 %ni ning Rootsi ja Austria 1 %ni. Seoses menetluste kasutamisega on oluline märkida, et väljakuulutamisega hankemenetlused moodustasid riigihankelepingu sõlmimise teadete arvust 60 % ja maksumusest 76 %. Väljakuulutamiseta läbirääkimisega hankemenetluste osakaal oli vastavalt 38 % ja 23 %. Hinnangutest kaitse- ja julgeolekualaste riigihankelepingute jagunemise kohta on näha, et lõviosa ostudest tehti kaitsesektoris. Tundliku julgeolekuvarustuse riigihankelepingud moodustasid riigihankelepingu sõlmimise teadete arvust vaid 7 % ja maksumusest 3 %. 4.Hindamise tulemus Direktiivi hinnati järgmise viie kriteeriumi alusel: tulemuslikkus, tõhusus, asjakohasus, sidusus ja ELi lisaväärtus.

4.1.Tulemuslikkus Hindamise oluline osa on anda hinnang selle kohta, kas ja mil määral on direktiiviga saavutatud selle eesmärgid. 4.1.1.Konkurents, läbipaistvus ja diskrimineerimiskeeld Euroopa kaitsevarustuse turul Direktiivi põhieesmärk on aidata luua avatud ja konkurentsivõimeline Euroopa kaitsevarustuse turg, kandes hoolt selle eest, et kaitsealased ja tundliku julgeolekuvarustuse riigihankelepingud sõlmitakse konkurentsipõhise ja õiglase hankemenetluse tulemusel. (Võrdlus)perioodil 2008–2010 oli ELi-üleselt avaldatud kaitse- ja julgeolekualaste riigihangete keskmine iga-aastane maksumus 2,9 miljardit eurot, mis moodustas laias laastus 3,3 % asjaomaste riigihangete kogukuludest. Pärast seda, kui hakati kohaldama direktiivi, oli ELi-üleselt avaldatud kaitse- ja julgeolekualaste riigihangete keskmine iga-aastane maksumus ligikaudu 6,2 miljardit eurot või 7,8 miljardit eurot, kui lisada ostud, mis tehti kaitse- ja julgeolekuvaldkonnas tsiviilvaldkonna riigihangete korra alusel. See moodustab vastavalt 7,6 % või 9,5 % võrdlusperioodi kaitsealaste riigihangete kulude kogusummast. Eespool toodu põhjal on näha, et tänu direktiivile suurenes enam kui kaks korda ELi-üleselt avaldatud ning läbipaistvusel ja võrdsel kohtlemisel põhinevate eeskirjade alusel konkurentsipõhiselt sõlmitud kaitse- ja julgeolekualaste riigihankelepingute maksumus. Samas, nagu on märgitud eespool, on direktiivi kohaldamise määr ning seetõttu konkurentsi ja läbipaistvuse suurenemise ning diskrimineerimiskeelu järgimise paranemise määr liikmesriikides endiselt ebaühtlane. Hoolimata ELi eeskirjade alusel korraldatud riigihangete mahtude suurenemisest leiti hindamise käigus, et märkimisväärne osa kaitsealaste riigihangete kuludest tehakse endiselt direktiivi kasutamata. Eelkõige kasutati direktiivi väga piiratud määral suure maksumusega keeruliste strateegiliste kaitsesüsteemide riigihangete korraldamiseks. On siiski olemas mõned hiljutised näited direktiivi alusel algatatud keeruliste kaitsesüsteemide hangete kohta. Mis puudutab piiriüleseid riigihankeid, siis hindamise käigus leiti, et maksumuse poolest ligikaudu 10 % direktiivi alusel sõlmitud riigihankelepingutest sõlmiti otse välismaiste ettevõtjatega. Võrreldes järeldusi võrdlusperioodiga (hoolimata mõningastest metoodilistest lahknevustest), ilmneb, et pärast seda, kui direktiiv muutus kohaldatavaks, on otsesed piiriülesed riigihanked ELis jäänud võrreldes kaitsealaste riigihangete kogukuludega sarnasele tasemele. Otsesed piiriülesed riigihanked toimuvad siis, kui oma riigi siseturul tegutsev ettevõtja esitab pakkumuse mõnes teises liikmesriigis algatatud hanke raames ja võidab selle hanke. Piiriülesed riigihanked leiavad aset ka kaudselt tütarettevõtjate kaudu (nt tütarettevõtja esitab pakkumuse hanke raames, mis toimub muus riigis kui see riik, kus asub tema peakorter või emaettevõtja). Võrreldes andmeid hankeid võitnud ettevõtjate kohta Stockholmi Rahvusvaheliste Rahu-uuringute Instituudi koostatud loeteluga, mis hõlmab sadat kõige olulisemat kaitsevaldkonnas tegutsevat ettevõtjat, on näha, et kaudsete piiriüleste riigihankelepingute kogumaksumus aastatel 2011–2015 (12,44 miljardit eurot) moodustas direktiivi alusel sõlmitud riigihankelepingute kogumaksumusest ligikaudu 40 %. Kaudsete piiriüleste riigihankelepingute arv ja maksumus võivad tegelikult olla suuremad, sest see hinnang ei hõlmanud (kõnealusesse loetellu mittekuulunud) väiksemate ettevõtjate võidetud kaudseid piiriüleseid hankeid. Veel üks tegur, mida vaadelda turu toimimise hindamisel, on tava nõuda korvamist / tööstuslikku tulu. Asjaomaselt sektorilt saadud tagasiside ja USA kaubandusministeeriumi avaldatud andmete põhjal tundub, et liikmesriigid kasutavad endiselt teataval määral korvamis- / tööstusliku tulu nõudeid (eeldatavalt tuginedes ELi toimimise lepingu artiklile 346), nende nõuete kohaldamise sagedus on vähenenud vaid veidi ja valitseb suundumus eemalduda kaudsest mittesõjalisest korvamisest. Tuleks lisada, et mõni asjaomase sektori sidusrühm väljendas muret ebakindluse pärast korvamisnõuete praktilisel kasutamisel teatavates liikmesriikides. Seepärast võib järeldada, et direktiivi eesmärgid on saavutatud vaid osaliselt: direktiiviga suurenes esialgu konkurents ja läbipaistvus ning paranes diskrimineerimiskeelu järgimine Euroopa kaitsealaste riigihangete turul, kuid kõnealuste eesmärkide täielikuks saavutamiseks tuleb teha liikmesriikides direktiivi järjekindlal kasutamisel märksa suuremaid edusamme. Leitakse, et direktiivi ebaühtlasele ja osalisele kasutamisele, mis on omakorda mõjutanud direktiivi eesmärkide saavutamist, on aidanud kaasa mitu tegurit. Direktiivi tegeliku ülevõtmise ja viimase hinnatud aasta (2015) vahele jäi võrdlemisi vähe aega (2–3 aastat). Kui direktiivi kasutatakse jätkuvalt üha enam, muutub direktiivi mõju lähiaastail nähtavamaks. Samuti võib liikmesriikide ametiasutuste teadlikkus direktiivi eeskirjadest olla endiselt piiratud. Üks seonduv tegur on tõenäoliselt võimalike erandite, sealhulgas ELi toimimise lepingu artiklis 346 sätestatud erandite liiga lai tõlgendamine. Peale selle võib märkimisväärne osa kaitsealaste riigihangete kuludest olla tehtud seoses riigihankelepingutega, mis on sõlmitud selliste koostööprogrammide raames, mille elluviimisega alustati tublisti enne direktiivi vastuvõtmist. Lõpetuseks võis finantskriis kaasa tuua direktiivi alusel elluviidavate uute suurte hankeprojektide tühistamise või edasilükkamise. 4.1.2.Kaitsealaste riigihangete tarvis kohandatud eeskirjad Direktiivi eesmärk on tagada konkurents, läbipaistvus ja võrdne kohtlemine, ent direktiivis on ka sätted, mida on kohandatud vastavalt kaitsealaste riigihangetega seotud erivajadustele ja millega kaitstakse liikmesriikide julgeolekuhuve. Siinkohal on kõige olulisemad sätted, mis käsitlevad erandeid (st sätted, millega teatavad riigihankelepingud jäetakse konkreetsetel kaitsealastele riigihangetele eriomastel asjaoludel direktiivi kohaldamisalast välja), ning sätted, mis käsitlevad teabeturvet ja tarnekindlust. Seoses eranditega võib liikmesriikide ja sidusrühmadega peetud konsultatsioone arvesse võttes järeldada, et erandite sõnastust ei ole vaja muuta. Samas võib olla kasulik anda suuniseid selle kohta, kuidas mõnda neist eranditest kohaldada. Mitu liikmesriiki märkisid eeskätt seda, et kasulikud oleksid selgitused artikli 12 punkti c kohta, kus on viidatud rahvusvahelistele organisatsioonidele. Mõni asjaomase sektori sidusrühm väljendas muret teatavate erandite, iseäranis artikli 13 valitsustevahelist müüki käsitleva punkti f kohaldamise pärast ning soovis selles küsimuses suuniseid ja sätete täitmise tagamist. Kinnitada võib ka seda, et sätted teabeturbe kohta on asjakohased. Tarnekindlust käsitlevate sätetega seoses ei ole kindlaks tehtud ühtki konkreetset probleemi. Ometi on selge, et viimati nimetatud sätetes on käsitletud vaid üht osa märksa keerulisemast probleemist ja neist üksi ei piisa, et tagada liikmesriikidele täielikult tarnekindlus. 4.1.3.Mõju Euroopa kaitsesektori tehnoloogilisele ja tööstuslikule baasile (EDTIB) Analüüsi põhjal, mille raames vaadeldi kättesaadavaid andmeid aluseks võttes Euroopa kaitsesektori olukorda, on keeruline järeldada, et Euroopa kaitsesektori tehnoloogiline ja tööstuslik baas on kokkuvõttes ajavahemikus 2011–2015 direktiivi kehtestamise tulemusel oluliselt muutunud. Õigupoolest on olemas hulk tegureid, mis võivad seda baasi mõjutada, näiteks muudatused liikmesriikide eelarves, uute konkurentide tekkimine ELi mittekuuluvate riikide turgudel ja tehnoloogia areng, sealhulgas Euroopa turu tõhusamaks muutumine. Kuna kaitseotstarbeliste toodete olelusring on pikk, kulub kõikidel neil teguritel Euroopa kaitsesektori tehnoloogilises ja tööstuslikus baasis muudatuste esile kutsumiseks tõenäoliselt aastaid. Seepärast ei ole praegu – vaid viis aastat pärast ülevõtmistähtaega – veel võimalik kindlaks teha mis tahes põhjuslikku seost direktiivi mõju ning Euroopa kaitsesektori tehnoloogilises ja tööstuslikus baasis aset leidnud muutuste vahel. Arvesse tuleb võtta ka märkimisväärseid viivitusi direktiivi ülevõtmisel ja selle ikka veel osalist kasutamist liikmesriikides. 4.1.4.VKEde olukord Väiksemad ettevõtjad pääsevad riigihangete turule, osaledes riigihangetes ja neid võites või sõlmides eduka pakkujaga allhankelepinguid.

Et hinnata direktiivi alusel VKEdega sõlmitud riigihankelepingute osakaalu, vaadeldi hanked võitnud äriühingute valimit ja kontrolliti VKEde esindatust selles. See analüüs näitas, et 27,9 % kõnealuse valimiga hõlmatud riigihankelepingutest oli sõlmitud VKEdega. Kui pidada silmas turuosa, siis need riigihankelepingud moodustasid 6,1 % valimiga hõlmatud riigihankelepingute kogumaksumusest. Seepärast tundub, et VKEd ei ole direktiivi kohastes riigihangetes nii edukad kui üldistes ELi riigihangetes, kus VKEde osakaal on riigihankelepingute arvu silmas pidades 56 % ja maksumust silmas pidades 29 %. Seda erinevust võib seletada kaitsealaste riigihangete turu eripäraga. Sidusrühmad tajuvad direktiivi mõju VKEdele üsna erinevalt. Paljud ei näe märkimisväärset mõju (positiivset või negatiivset). Üldiselt tunduvad sidusrühmad leidvat, et ehkki viimastel aastatel ei ole VKEde olukord kaitsesektoris oluliselt muutunud, tuleb neil ettevõtjatel silmitsi seista mõne lisaraskusega. Sidusrühmade sõnul on need aga tingitud kõige tõenäolisemalt sellistest teguritest nagu riikide kaitse-eelarvete vähendamine, mitte direktiivist. Kooskõlas tavalähenemisega allhangetele on edukal pakkujal vabadus otsustada selle üle, kas sõlmida teiste äriühingutega allhankelepinguid. Ligikaudu 10 % direktiivi alusel avaldatud riigihankelepingu sõlmimise teadetest sisaldas hankija avaldust, et osa sõlmitud riigihankelepingust antakse tõenäoliselt allhankena kolmandatele isikutele. Maksumuse poolest moodustasid need riigihankelepingud 42 % kõikidest direktiivi kohastest riigihankelepingutest, mille kogumaksumus oli peaaegu 13 miljardit eurot. Kui võtta kõnealuste riigihankelepingute allhankena edasi antud osa arvutamisel aluseks väärtus 30 %, oleks nende allhangete kogumaksumus ligikaudu 3,8 miljardit eurot. See hinnang kajastab eduka pakkuja (peatöövõtja) poolt vabalt valitavate VKEde ja allhankijate ettevõtlusvõimalusi. Direktiivi erisätted allhangete kohta võimaldavad hankijal nõuda, et edukas pakkuja annaks riigihankelepingu teatava osa konkurentsipõhise hankemenetluse kaudu allhankena kolmandatele isikutele, järgides artiklites 50–53 kindlaks määratud eeskirju. Liikmesriikide ametiasutused ei ole neid sätteid selgelt kasutanud: allhankeid käsitlevate avaldatud teadete arv on tühine. Negatiivset hinnangut allhankeid käsitlevate direktiivi sätete tulemuslikkuse kohta kinnitavad liikmesriigid, Euroopa Kaitseagentuur ja asjaomane sektor. Nende esitatud teabe põhjal tundub, et kõnealuseid sätteid ei ole kasutatud eeskätt põhjusel, et i) liikmesriikidel ei ole kõnealuste sätete kasutamiseks stiimulit, sest need ei taga kohalike ettevõtjate kaasamist; ii) kõnealuste sätetega püütakse avada tarneahelad konkreetsete riigihankelepingute sõlmimiseks, samal ajal kui tarneahelad, eriti kaitsesektoris, on loodud juba ammu; iii) selliste konkurentsipõhiste allhangete kasutamisel tekib hulk õigus- ja haldusprobleeme. Kuna allhankeid käsitlevad sätted on liikmesriikidele ja hankijatele vabatahtlikud, ei osuta asjaolu, et neid sätteid ei ole kasutatud, direktiivi kohaldamata jätmisele ega kahjusta selle toimimist. Eesmärki pakkuda seadusandlike meetmete kaudu allhankijatele ja VKEdele lisavõimalusi, tuues peatöövõtja tarneahelatesse konkurentsi, ei ole siiski saavutatud. 4.2.Tõhusus Et hinnata direktiivi tõhusust, vaadeldi kohaldamisega kaasnevaid kulusid ja võrreldi neid kasuga. Direktiivi alusel korraldatud hankemenetluste kogukuludeks ajavahemikus 2011–2015 hinnatakse ligikaudu 89,6 miljonit eurot (27,6 miljonit eurot hankijate puhul ja ligi 62 miljonit eurot kõikide ettevõtjate, sealhulgas edukaks mitteosutunud ettevõtjate puhul). Need kulud ei ole üksnes kulud, mis tulenevad otse direktiivis sätestatud kohustustest, vaid võivad hõlmata ka teisi lahutamatuid kuluelemente, nagu tavapärase tegevuse kulud või liikmesriigi õigusaktidest tulenevad kulud. Hankemenetluste kulud moodustavad sõlmitud riigihankelepingute kogumaksumusest (2011.–2015. aastal 30,85 miljardit eurot) ligikaudu 0,3 %. Mitu sidusrühma (sh enamik veebipõhises uuringus vastuseid andnud ettevõtjatest) tajub, et kulud on direktiivi tõttu suurenenud. Paraku tuleneb selline järeldus direktiivi rakendamise kulude võrdlemisest kuludega varasemas olukorras, kus kaitsealaste riigihangete suhtes ei kohaldatud konkurentsieeskirju. Konsulteerimise eesmärgil peetud koosolekutel selgus ka see, et asjaomase sektori sidusrühmad ei usu, et direktiivi eesmärgid oleks võimalik saavutada oluliselt tagasihoidlikuma reguleerimisega. Mis puudutab kulude ja tulude analüüsi, siis õnnestub direktiiviga tõenäoliselt kokku hoida laias laastus 770 miljonit eurot, kui lähtuda 2011. aastal tehtud tsiviilvaldkonna riigihankeid käsitlevate direktiivide hindamisel põhinevast konservatiivsest eeldusest, mille kohaselt on kokkuhoid 2,5 %. Seepärast ületab direktiiviga saavutatav kokkuhoid tõenäoliselt ligi üheksa korda riigiasutustele ja äriühingutele hankemenetlustega kaasnevaid kulusid. Konsultatsioonide käigus paluti sidusrühmadel samuti hinnata üldiselt direktiivi tõhusust, võrreldes tekkivaid kulusid ja kasu, mis saadakse direktiivi kohaste hankemenetluste korraldamisel (hankijad) või neis osalemisel (ettevõtjad). Hankijate seas olid hinnangud enamjaolt positiivsed, samal ajal kui ettevõtjatest vastajad olid kriitilisemad. Konsulteerimise eesmärgil peetud koosolekute põhjal tundub, et ettevõtjate meelest kaaluvad direktiivi kohastes hankemenetlustes osalemise kulud osalemisest saadava kasu üles mitte direktiivi enda pärast, vaid põhjusel, et direktiivi kasutatakse piiratult ja selle eeskirju ei kohaldata järjekindlalt. Direktiivis on kehtestatud riigihankelepingute sõlmimisega seotud teavitamiskohustused peamiselt hankijatele, mitte ettevõtjatele. Need kohustused moodustavad ELi riigihanke-eeskirjade aluse ja ei erine kohustustest, mida kohaldatakse tsiviilvaldkonna riigihankeid käsitlevate direktiivide alusel. Seepärast jõuti hindamise käigus järeldusele, et direktiivi eeskirjadest tulenev halduskoormus on tühine. Ehkki sidusrühmade arvamused tõhususe kohta ei ole läbinisti positiivsed, järeldab komisjon – võttes eriti arvesse hinnanguid kulude ja kokkuhoiu kohta –, et direktiiv on üldiselt tõhus, kuid tuleb teha veel edusamme, et tagada direktiivi järjekindlam ja sagedasem kasutamine liikmesriikides. 4.3.Asjakohasus Komisjon leiab, et direktiivi eesmärgid on endiselt igati asjakohased. Nagu eespool näidatud, on nende poole liikumisel tehtud märkimisväärseid edusamme, ent vaja on märksa enamat. Jätkuvalt on asjakohased kõik põhjendused ja vajadused, mis viisid direktiivi vastuvõtmiseni. Kõiki neid järeldusi toetab laialdane üksmeel liikmesriikide ja sidusrühmade seas. Arengud, mis toimusid pärast direktiivi vastuvõtmist – julgeolekuolukorra halvenemine, eelarvepiirangud, suurenev üksmeel strateegilise autonoomsuse ja suurema koostöö vajaduses, uus riigihangete õigusraamistik –, ei anna põhjust seada kahtluse alla direktiivi eesmärkide asjakohasust. 4.4.Sidusus Hindamise käigus vaadeldi direktiivi eri sätete omavahelist kooskõla ning nende kooskõla seotud valdkondade õigusaktide ja poliitikavahenditega. Komisjon ei ole kindlaks teinud probleeme direktiivi sätete omavahelise kooskõla osas, ka ei ole ükski selline probleem välja tulnud konsultatsioonide käigus. Analüüsitud on ka direktiivi kooskõla ELi riigihangete õigusraamistikuga. Komisjoni meelest ei esine probleeme sidususe osas muude ELi riigihankeid käsitlevate õigusaktidega, sealhulgas uute tsiviilvaldkonna riigihankeid käsitlevate direktiividega. Sellega seoses tundsid liikmesriigid ja sidusrühmad erilist huvi küsimuse vastu, kas uute tsiviilvaldkonna riigihankeid käsitlevate direktiividega tehtud (teatavad) uuendused tuleks üle kanda (kaitsealaseid riigihankeid käsitlevasse) direktiivi, jäädes selles küsimuses siiski üsna erinevatele seisukohtadele. Komisjon märgib, et uutes tsiviilvaldkonna riigihankeid käsitlevates direktiivides tehtud uuendused ei tekita probleeme sidususel (kaitsealaseid riigihankeid käsitleva) direktiivi olemasoleva tekstiga.

Komisjoni meelest ei esine kõnealuse direktiivi ja kaitseotstarbeliste toodete ühendusesisest vedu käsitleva direktiivi 2009/43/EÜ sätete vahel ebakõlasid. Liikmesriigid ja sidusrühmad on toonitanud, et viimati nimetatud direktiivi rakendamine on kaitsealaseid riigihankeid käsitleva direktiivi täielikul kasutuselevõtmisel oluline tegur. Viimastel aastatel on liikmesriigid, ELi institutsioonid ja sidusrühmad rõhutanud vajadust tugevdada Euroopa kaitsekoostööd, sealhulgas riigihangete valdkonnas. Direktiivis tunnistatakse selle vajalikkust ja püütakse võimaldada liikmesriikidel korraldada eri vormis ühishankeid. Liikmesriikide ekspertidega peetud arutelude, sidusrühmadega toimunud konsultatsioonide ja Euroopa Kaitseagentuurilt (EDA) saadud teabe põhjal võib järeldada, et direktiiv ei takista ühishangete korraldamist. On oluline siiski julgustada liikmesriikide ametiasutusi igati kasutama ühishangete korraldamisel direktiiviga ette nähtud paindlikkust. 4.5.ELi lisaväärtus Direktiiv on suurendanud ELi-üleselt avaldatud ning õiglase ja konkurentsipõhise hankemenetluse tulemusel sõlmitud kaitsealaste riigihankelepingute mahtu. Kulude ja tulude analüüsimiseks tehtud hindamine näitab ka seda, et direktiiv tõi tõenäoliselt kaasa kokkuhoiu, mis ületas märkimisväärselt riigiasutustele ja ettevõtjatele menetlustega kaasnenud kulusid. Kui direktiivi kasutamine suureneb tulevikus täiendavalt, on need tulemused tõenäoliselt veelgi silmatorkavamad. Samu tulemusi ei oleks olnud võimalik saavutada liikmesriikide meetmetega, mis oleksid ilmselgelt kaasa toonud erinevad korrad ning selle tulemusena suurendanud reguleerimise keerukust ja põhjustanud piiriüleses tegevuses tarbetuid takistusi. Kui eraldi ELi korda kaitsealaste ja tundliku julgeolekuvarustuse riigihangete korraldamiseks ei oleks, ei sageneks jätkuvalt läbipaistvate, õiglaste ja konkurentsipõhiste hankemenetluste kasutamine ning ei harveneks vastavalt erandite kasutamine, vaid areng võiks olla isegi vastupidine. Seepärast on direktiivil selge ELi lisaväärtus ja direktiiv on jätkuvalt kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega. 5.Järeldused ja edasised sammud Lähtudes hindamisest ning laias laastus kooskõlas liikmesriikide ja sidusrühmade seisukohtadega leiab komisjon, et direktiivi tekst täidab üldjoontes oma eesmärki, direktiivi eesmärkide saavutamine edeneb üldiselt hästi ja direktiivi ei ole vaja muuta. Sellegipoolest – nagu on näidatud eespool ja võttes arvesse lühikest aega, mis on möödunud direktiivi tegelikust ülevõtmisest – on tungiv vajadus keskenduda direktiivi tulemuslikule rakendamisele, et parandada direktiivi tulemuslikkust ja omakorda selle tõhusust. Selle jaoks on muu hulgas vaja kindlat õigusraamistikku. Isegi kui seadusandliku ettepaneku esitamisega võiks teksti mõnes kohas natuke täiustada, ei aitaks see praeguses etapis liikuda direktiivi eesmärkide saavutamise poole. Seepärast on komisjon otsustanud mitte esitada koos käesoleva aruandega seadusandlikku ettepanekut. Sellegipoolest on esitatud allpool hindamise järelduste põhjal hulk ettepanekuid edasiste sammude kohta. Seoses direktiivi ülevõtmisega liikmesriikide õigusesse ei tehtud kindlaks ühtki tõsist probleemi. Ometi vajavad mõned konkreetsed küsimused, mis puudutavad teatavate direktiivi sätete ülevõtmist, selgitamist. Komisjon võtab asjaomaste liikmesriikidega ühendust, et need küsimused lahendada ja saada kõik vajalikud selgitused. Direktiiviga suurenes esialgu konkurents ja läbipaistvus ning paranes diskrimineerimiskeelu järgimine Euroopa kaitsealaste riigihangete turul ning vastavalt vähenes erandite kasutamine. Märkimisväärne osa kaitsealaste riigihangete kulutustest tehakse siiski endiselt direktiivi kasutamata. Direktiivi on kasutatud väga piiratud määral suure maksumusega keeruliste strateegiliste kaitsesüsteemide riigihangete korraldamiseks. Lisaks on direktiivi kohaldamise määr liikmesriikides ikka veel ebaühtlane, mis on toonud asjaomasele sektorile kaasa lisakulud. Peale selle tundub, et liikmesriigid kasutavad endiselt – vähemalt teataval määral – korvamis- / tööstusliku tulu nõudeid (eeldatavalt tuginedes ELi toimimise lepingu artiklile 346). Asjaomase sektori sidusrühmad väljendasid muret ebakindluse pärast nende nõuete kasutamisel. Sellega seoses võtab komisjon järgmised meetmed. Komisjon annab suuniseid erandeid käsitlevate direktiivi sätete tõlgendamise/kohaldamise kohta. Esimese sammuna selles suunas võetakse vastu komisjoni teatis, milles antakse suuniseid valitsustevaheliste riigihankelepingute kohta. Komisjon kaalub ka korvamis- / tööstusliku tulu nõuete kasutamist käsitlevate lisasuuniste väljatöötamist. Komisjon arendab dialoogi, mida peetakse liikmesriikide ja sidusrühmadega direktiivi kohaldamise teemal. Põhjalikumad konsultatsioonid liikmesriikide ja komisjoni vahel võivad olla iseäranis kasulikud suurte kaitsealaste hankeprojektide puhul. Komisjon avaldab perioodilised statistilised aruanded (tulemustabelid) direktiivi kasutamise kohta liikmesriikides. Komisjon algatab rikkumismenetluse, kui konkreetse kaitsealase riigihanke puhul on kindlaks tehtud ELi õiguse tõsine rikkumine. Keskenduda tuleks eeskätt juhtumitele, kus direktiivi ei ole kohaldatud, ja seonduvatele turumoonutustele, nagu korvamis- / tööstusliku tulu nõuded. Direktiivi sätteid allhangete kohta ei ole kasutatud ja neid peetakse ebatõhusateks. Komisjon vaatab läbi suunised allhankeid käsitlevate sätete kohta, et suurendada liikmesriikide hankeasutuste jaoks paindlikkust, andes neile sellega stiimuli kõnealuseid sätteid kasutada ja üldisemalt võimaldades neil tekitada tarneahelates konkurentsi. Direktiiv ei takista ühishangete korraldamist. Ent selleks, et innustada liikmesriikide ametiasutusi kasutama täielikult direktiiviga võimaldatavat paindlikkust, võtab komisjon järgmise meetme. Komisjon annab suuniseid, et selgitada erinevaid ühishangetega seotud võimalusi.