EUROOPA KOMISJON Brüssel,22.9.2021 COM(2021) 581 final 2021/0295(COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV, millega muudetakse direktiivi 2009/138/EÜ seoses proportsionaalsuse, järelevalve kvaliteedi, aruandluse, pikaajaliste garantiimeetmete, makrotasandi usaldatavusjärelevalve vahendite, kestlikkusriskide ning kindlustusgrupi ja piiriülese järelevalvega (EMPs kohaldatav tekst) {SEC(2021) 620 final} - {SWD(2021) 260 final} - {SWD(2021) 261 final}



SELETUSKIRI 1.ETTEPANEKU TAUST •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid Kindlustuse majandusliku ja sotsiaalse tähtsuse tõttu on ametiasutuste sekkumine usaldatavusnõuete täitmise järelevalve vormis õigustatud. Kindlustusandjad pakuvad kaitset selliste tulevaste sündmuste eest, mis võivad kahju põhjustada, ning suunavad kodumajapidamiste säästud finantsturgudele ja reaalmajandusse. Direktiivis 2009/138/EÜ (edaspidi „Solventsus II“) on sätestatud kindlustussektori usaldatavusnõuded ning selle eesmärk on võimaldada kindlustusteenuste ühtset turgu ja kaitsta samal ajal kindlustusvõtjaid. Euroopa Komisjonil on õiguslik volitus vaadata põhjalikult läbi Solventsus II direktiivi kesksed osad, eelkõige riskipõhised kapitalinõuded ja pikaajaliste kohustuste hindamise eeskirjad, ning teha järeldusi raamistiku rakendamise esimese viie aasta kogemuste põhjal. Need kogemused on näidanud ka, et Solventsus II direktiivi proportsionaalsust saaks parandada, ning juhtinud tähelepanu selliste ELi tasandi erisätete puudumisele, mis võimaldaksid käsitleda süsteemsete riskide tekkimist, tagada kriisiks valmisolekut või viia läbi kindlustusandjate kriisilahendust, kui see on vajalik. Samuti peab raamistik olema kooskõlas ELi poliitiliste prioriteetidega. Eelkõige peaks kindlustussektoril olema oma osa COVID-19-järgse majanduse taastamise rahastamisel, kapitaliturgude liidu väljakujundamise lõpuleviimisel ja Euroopa rohelise kokkuleppe eesmärkide saavutamisel. Täpsemalt öeldes on see sektor vajalik ettevõtlussektoris „omakapitali osakaalu suurendamiseks“ ja kestlikule arengule ülemineku rahastamiseks. Ka teised Euroopa institutsioonid peavad läbivaatamist oluliseks algatuseks kapitaliturgude liidu eesmärkide toetamisel. Euroopa Parlamendi aruandes kapitaliturgude liidu edasise arengu kohta nõutakse, et komisjon hindaks, kas äriühingutesse, eelkõige väikestesse ja keskmise suurusega ettevõtjatesse (VKEd) tehtavate investeeringute kapitalinõuded takistavad pikaajaliste investeeringute tegemist. Nõukogu järeldustes kapitaliturgude liitu käsitleva tegevuskava kohta kutsutakse komisjoni üles tugevdama kindlustusandjate rolli pikaajaliste investoritena ning hindama võimalusi, kuidas finantsstabiilsust või investorite kaitset ohtu seadmata stimuleerida pikaajalisi investeeringuid äriühingutesse ja eelkõige VKEdesse. Eeltoodut arvesse võttes määras komisjon kindlaks järgmised läbivaatamise eesmärgid: ·pakkuda kindlustusandjatele stiimuleid anda panus majanduse pikaajalisse kestlikku rahastamisse; ·suurendada riskitundlikkust; ·vähendada kindlustusandjate solventsuse positsiooni ülemäärast lühiajalist volatiilsust; ·parandada kõikjal ELis kindlustusjärelevalve kvaliteeti, järjepidevust ja koordineerimist ning tugevdada kindlustusvõtjate ja soodustatud isikute kaitset, sealhulgas kindlustusandja maksejõuetuse korral; ·käsitleda paremini süsteemse riski võimalikku suurenemist kindlustussektoris. •Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega Käesolev ettepanek tugineb direktiivis 2009/138/EÜ sätestatud kindlustusandjate usaldatavusraamistikule ja tugevdab seda, nagu on üksikasjalikumalt selgitatud allpool 5. jaos. Solventsus II direktiiv koos delegeeritud määrusega (EL) 2015/35 on ELi kindlustusalase usaldatavusraamistiku nurgakivi. Koos käesoleva ettepanekuga vastu võetavas teatises selgitatakse üksikasjalikumalt ettepaneku ja delegeeritud määruse (EL) 2015/35 tulevaste muudatuste koostoimet. •Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega Käesolev ettepanek võetakse vastu ühes paketis koos seadusandliku ettepanekuga kindlustusandjate kriisilahenduse kohta; paketi eesmärk on parandada ühtse kindlustusturu toimimist ja suurendada usaldust selle vastu. Paketis sisalduvad ettepanekud on omavahel seotud, kuna käesoleva ettepanekuga muudetakse enne kindlustusandja maksejõuetust toimuva järelevalve eeskirju, samas kui kriisilahenduse uutes standardsetes eeskirjades käsitletakse sellise maksejõuetuse järgseid menetlusi ja õigusi. Käesolev ettepanek aitab kindlustusandjate kohustuste hindamise eeskirjade muutmisega viia lõpule kapitaliturgude liidu väljakujundamise. Eelkõige muudavad asjaomased muudatused ebasobiva protsüklilise käitumise vähem tõenäoliseks ja kajastavad paremini kindlustustegevuse pikaajalisust. Nende muudatustega kaasnevad delegeeritud määruse (EL) 2015/35 kohased täiendavad meetmed, et tagada riskimarginaali arvutamise ja pikaajalise omakapitali varaklassi kõlblikkuskriteeriumide asjakohasus. Praeguses etapis viib komisjon läbi mitut algatust, et suurendada CO2-neutraalsele majandusele ülemineku erasektoripoolset rahastamist ning tagada kliima- ja keskkonnariskide juhtimine finantssüsteemis. Sel eesmärgil võttis komisjon vastu äriühingute kestlikkusaruandlust käsitleva direktiivi ettepaneku, milles selgitatakse muu kui finantsaruandluse nõudeid seoses kestlikkusega ja laiendatakse selle kohaldamisala muu hulgas keskmise suurusega kindlustusandjatele. Dubleerimise vältimiseks ei käsitleta käesolevas ettepanekus kestlikkusega seotud avalikustamisnõudeid.

Kliimamuutuste stsenaariumide analüüsi tegemise nõude kehtestamisega toetab ettepanek kestlikule majandusele ülemineku rahastamise strateegiat, mille eesmärk on tugevdada kestlike investeeringute aluseid, integreerida kestlikkusega seotud kaalutlused täielikult finantssüsteemi ja neid hallata. Komisjon kannab nõuetekohaselt hoolt ka selle eest, et käesoleva ettepaneku ja pangandussektori eeskirjade tulevaste muudatuste vahel ei tekiks vastuolu. 2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS •Õiguslik alus Solventsus II direktiivis on sätestatud ELis kindlustustegevuse alustamise ja sellega tegelemise terviklik õigusraamistik. Kehtiva direktiivi õiguslik alus on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 53 lõige 1 ja artikkel 62; kehtivate eeskirjade jätkuvaks ühtlustamiseks või uute standardsete eeskirjade kehtestamiseks on vaja liidu meetmeid kooskõlas nimetatud artiklitega. •Subsidiaarsus Subsidiaarsuse põhimõtte kohaselt võib liit meetmeid võtta ainult juhul, kui liikmesriigid ei suuda kavandatud eesmärke üksi saavutada. Kindlustuse reguleerimine Euroopa tasandil on juba ammu välja kujunenud, sest ainult liidu meetmetega saab kehtestada ühise reguleeriva raamistiku kindlustusandjatele, kes kasutavad asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust. Sellega seoses on käesolev ettepanek, nagu ka õigusaktid, mida sellega soovitakse muuta, täielikult kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega. •Proportsionaalsus Käesoleva ettepaneku eesmärk on muuta Solventsus II direktiivi teatavaid sätteid, eelkõige neid, mis käsitlevad kapitalinõudeid, kindlustusvõtjate ees olevate kindlustuskohustuste hindamist ja piiriülest järelevalvet. Samuti tehakse sellega vajalikud täpsustused ja muudatused sätetesse, millega rakendatakse proportsionaalsuse põhimõtet. Need muudatused on vajalikud ja proportsionaalsed, et parandada kindlustusandjate õigusraamistiku toimimist ja saavutada Solventsus II direktiivi eesmärgid. •Vahendi valik Käesoleva ettepaneku eesmärk on muuta kehtivat Solventsus II direktiivi ja seetõttu on valitud vahend muutmisdirektiiv. 3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED •Praegu kehtivate õigusaktide järelhindamine või toimivuse kontroll Käesolevale dokumendile lisatud mõjuhinnangu lisas on esitatud Solventsus II raamistiku hinnang. Selles on peamiselt järeldatud, et raamistik on üldjoontes tõhus ja sidus, käsitleb jätkuvalt vajadusi ja probleeme ning loob soovitud lisaväärtust. Hinnangus tuuakse siiski välja ka mitu probleemi, mis on seotud raamistiku põhimõtete ja nõuete rakendamisega ning järelevalvealase ühtsuse protsessiga. Samuti ei võeta raamistikus täielikult arvesse uut finants- ja majanduskeskkonda, eelkõige madalaid intressimäärasid. Lisaks esineb endiselt ülemäärast lühiajalist volatiilsust, hoolimata olemasolevatest vahenditest, mille eesmärk on sellist mõju leevendada. Kapitalinõudeid tuleb parandada, et tagada riskitundlikkus ja pikaajaliste investeeringute asjakohane käsitlemine. Pealegi ei võeta nendes arvesse kindlustusandjate varade kestlikkust. Aruandlust ja avalikustamist käsitlevate sätete teatavaid elemente saaks parandada ning üldisemalt võttes ei ole proportsionaalsuse rakendamine olnud piisav, et vähendada tulemuslikult väiksemate kindlustusandjate regulatiivset koormust. Hinnangus juhitakse tähelepanu ka regulatiivsetele ja järelevalvealastele puudustele kindlustusvõtjate kaitses. On võimalik rohkem ühtlustada järelevalveprotsesse ja parandada järelevalveasutuste koostööd piiriülese tegevuse korral. Lisaks sellele on järelevalveasutustel vaid piiratud vahendid, et tegeleda süsteemse riski võimaliku suurenemisega kindlustussektoris ja teha asjakohast makrotasandi usaldatavusjärelevalvet. •Konsulteerimine sidusrühmadega Komisjon korraldas läbivaatamisega seoses mitu konsultatsiooni. 29. jaanuaril 2020 toimus läbivaatamist käsitlev avalik konverents, kus osalesid kindlustussektori, kindlustusliitude, ametiasutuste, kodanikuühiskonna ja Euroopa Parlamendi esindajad. Komisjon korraldas ka ajavahemikus 1. juulist 2020 kuni 21. oktoobrini 2020 avaliku konsultatsiooni, millele ta sai 73 vastust eri sidusrühmadelt, kes esindavad kindlustussektorit (56 %), kodanikuühiskonda (14 %) ja ametiasutusi (11 %). Komisjon avaldas konsultatsiooni käigus saadud tagasiside kohta kokkuvõtva aruande 1. veebruaril 2021. Lisaks arutas komisjon läbivaatamise eri aspekte liikmesriikide ekspertide töörühma mitmel koosolekul. Need konsultatsioonid täiendavad kolme konsultatsiooni, mille Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve (EIOPA) korraldas ajavahemikus 2019. aasta juulist kuni 2020. aasta jaanuarini.

•Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine EIOPA esitas komisjon poolt 2019. aasta veebruaris saadetud ametliku nõuandetaotluse peale 17. detsembril 2020 Solventsus II läbivaatamist käsitleva arvamuse ning taustaanalüüsi ja mõjuhinnangu. EIOPA arvamusi võeti arvesse komisjoni mõjuhinnangus ja käesoleva ettepaneku väljatöötamisel. Lisatud mõjuhinnangu 10. lisas on loetletud täiendavad allikad, mida käesoleva ettepaneku koostamisel arvesse võeti. •Mõjuhinnang Käesolevale ettepanekule on lisatud mõjuhinnang. Mõjuhinnang esitati 19. märtsil 2021 õiguskontrollikomiteele ja see sai positiivse arvamuse 23. aprillil 2021. Kuigi õiguskontrollikomitee tunnistas mõjuhinnangu põhjalikkust ja struktureeritust, soovitas ta täiendada probleemianalüüsi ja selgitusi, sealhulgas seoses proportsionaalsusega. Mõjuhinnangut on vastavalt muudetud. Mõjuhinnangus määratakse kindlaks eelistatud poliitikavariandid, mis käsitlevad viit peamist probleemi: i)pikaajalisi omakapitaliinvesteeringuid pärssivad tegurid ja kestlikkusriskide ebapiisav kajastamine; ii)madalate intressimäärade ebapiisav kajastamine ja võimalik, et ka solventsuse positsiooni põhjendamatult suur volatiilsus; iii)keerukus väikeste ja vähem riske võtvate kindlustusandjate jaoks; iv)piiriüleselt tegutsevate kindlustusandjate hiljutised maksejõuetusjuhtumid, mis juhtisid tähelepanu järelevalve puudustele ja kindlustusvõtjate erinevale kaitsele ELi liikmesriikides pärast sellist maksejõuetust; v)süsteemsete riskide ärahoidmise vahendid võivad osutuda ebapiisavaks. Peamine kompromiss nende probleemide lahendamisel on seotud läbivaatamise üldise kvantitatiivse mõjuga. Kapitalinõuete märkimisväärne suurendamine pärsiks kindlustusandjate panust keskkonnahoidlikku ja kestlikku majanduse taastamisse. Samal ajal ohustaks nende märkimisväärne vähendamine kindlustusvõtjate kaitset ja finantsstabiilsust. Tänu intressimäärade järkjärgulisele muutmisele vabaneks eelistatud poliitikavariantide tulemusena tegelikult olulises mahus kapitali, hinnanguliselt lühiajalises plaanis kuni 90 000 000 000 eurot. Võrreldes praeguse olukorraga prognoositakse üleminekuperioodi lõpuks eelistatud poliitikavariantide tulemusena enam-vähem stabiilset või veidi suurenenud kapitali, mis ületab regulatiivseid nõudeid (olenevalt turutingimustest). •Õigusnormide toimivus ja lihtsustamine Kavandatav direktiiv parandab õigusnormide toimivust ja lihtsustab raamistikku järgmiselt: ·Solventsus II kohaldamisalast jäetakse välja rohkem väikeettevõtjaid; ·proportsionaalsemad eeskirjad tehakse automaatselt kättesaadavaks „madala riskiprofiiliga kindlustus- ja edasikindlustusandjatele“ ja pärast järelevalveasutuse heakskiitu ka teistele kindlustusandjatele; ·lihtsustatakse ebaoluliste riskide kvantifitseerimist; ·tagatakse, et nõutav avalikustamine ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik teabe saajatele. Mis puudutab digivalmidust, siis Solventsus II direktiivi sätted juba on tehnoloogianeutraalsed. Lisaks võimaldaksid komisjoni ja EIOPA olemasolevad volitused teha täiendavaid kohandusi, eelkõige seoses järelevalvelise aruandluse ja avalikustamisega. •Põhiõigused

Ettepanek on kooskõlas põhiõigustega ja järgib Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid, eelkõige ettevõtlusvabadust (artikkel 16) ja tarbijakaitset (artikkel 38). 4.MÕJU EELARVELE Ettepanek ei mõjuta eelarvet. 5.MUU TEAVE •Rakenduskavad ning järelevalve, hindamise ja aruandluse kord Komisjon jälgib konkreetsete eesmärkide saavutamisel tehtud edusamme, tuginedes lisatud mõjuhinnangu 8. jaos esitatud näitajate loetelule, mis ei ole ammendav. Viie aasta pärast viib komisjon kooskõlas oma parema õigusloome suunistega läbi Solventsus II direktiivi, sealhulgas käesoleva ettepaneku muudatuste järgmise hindamise. Käesolev ettepanek ei nõua rakenduskava. •Selgitavad dokumendid Selgitavaid dokumente ei peeta vajalikuks. •Ettepaneku sätete üksikasjalik selgitus Ettepaneku artikliga 1 muudetakse direktiivi 2009/138/EÜ. Proportsionaalsus Punktiga 2 muudetakse artiklit 4, et suurendada direktiivi 2009/138/EÜ kohaldamisalast suuruse alusel väljajätmise künniseid, võimaldades seega välja jätta rohkem väikeettevõtjaid. Punktiga 12 täpsustatakse artiklis 29 sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaldatavust seoses delegeeritud õigusaktide ja rakendusaktidega, eelkõige võttes kasutusele uue mõiste „madala riskiprofiiliga kindlustus- ja/või edasikindlustusandjad“. Punktiga 13 lisatakse uued artiklid 29a–29e. Artikliga 29a kehtestatakse madala riskiprofiiliga kindlustus- ja edasikindlustusandjate kindlaksmääramise kriteeriumid, mida võib täiendada delegeeritud õigusaktidega. Artikliga 29b kehtestatakse madala riskiprofiiliga kindlustus- ja/või edasikindlustusandjaks liigitamise kord. Artiklis 29c loetletakse proportsionaalsusmeetmed, mis on „automaatselt“ kättesaadavad madala riskiprofiiliga kindlustus- ja edasikindlustusandjatele, ning kehtestatakse riskiprofiili muutumise eeskirjad. Artiklis 29d on sätestatud, kuidas lubada ettevõtjatel, kes ei ole liigitatud madala riskiprofiiliga kindlustus- ja/või edasikindlustusandjaks, kasutada proportsionaalsusmeetmeid. Artiklis 29e on sätestatud madala riskiprofiiliga kindlustus- ja edasikindlustusandjate aruandekohustused. Punktiga 63 lisatakse uus artikkel 213a, millega kehtestatakse madala riskiprofiiliga kindlustusgruppide kindlaksmääramise kriteeriumid ning proportsionaalsusmeetmete kasutamise eeskirjad nende kindlustusgruppide jaoks. Punktiga 21 lisatakse artiklisse 41 uus lõige 2a, et võimaldada madala riskiprofiiliga kindlustus- ja edasikindlustusandjatel määrata ühele isikule mitu põhifunktsiooni. Selles lõikes on sätestatud ka proportsionaalsusmeetmed seoses juhtimiseeskirjadega; madala riskiprofiiliga kindlustus- ja edasikindlustusandjate puhul tuleb artikli 41 lõikes 3 loetletud ettevõtjasiseseid tegevuspõhimõtteid ajakohastada vaid iga kolme aasta järel, mitte igal aastal. Artiklit 45 muudetakse, et lubada madala riskiprofiiliga kindlustus- ja edasikindlustusandjatel, kaptiivkindlustusandjatel ja kaptiivedasikindlustusandjatel, kes vastavad teatavatele kriteeriumidele, viia oma riskide ja maksevõime hindamine läbi iga kahe aasta tagant, mitte vähemalt kord aastas.

Artikli 77 muudatused võimaldaksid kasutada ebaoluliste valikuõiguste ja tagatistega elukindlustuslepingutest tulenevate kohustuste puhul stohhastiliste hindamistehnikate asemel parima hinnangu usaldusväärset deterministlikku hindamist. Uue artikliga 109 lihtsustatakse standardvalemit, kui riskikomponent või alakomponent ei ole oluline, tingimusel et täidetud on teatavad konkreetsed kriteeriumid. Järelevalve kvaliteet Artikli 25 muudatusega tagatakse, et igast tegevusloa andmisest keeldumisest, sealhulgas selle põhjustest, teavitatakse EIOPAt ja need salvestatakse andmebaasis, mida järelevalveasutused saavad kasutada. Artikli 26 muudatusega nähakse ette võimalus tegevusloa taotluse ühiseks hindamiseks, kui seda taotleb üks nendest järelevalveasutustest, kellega päritoluliikmesriigi järelevalveasutus peab konsulteerima. Artiklite 30, 36 ja 42 muudatuste eesmärk on tõhustada järelevalvet sobivuse ja nõuetekohasuse nõuete täitmise üle seoses haldus-, juhtimis- või järelevalveorgani liikmetega või isikutega, kes täidavad kindlustus- või edasikindlustusandjas muid põhifunktsioone. Artikli 42 lõikega 4 antakse järelevalveasutustele õigus taotleda haldus-, juhtimis- või järelevalveorgani liikme või võtmeisiku eemaldamist. Aruandlus Artikli 35 muudatustega ja uue artikliga 35a kohandatakse madala riskiprofiiliga kindlustus- ja edasikindlustusandjate aruandlusnõudeid, eelkõige selleks, et lihtsustada nende ettevõtjate juurdepääsu aruandlusega seotud eranditele ja piirangutele. Artikli 35 uue lõikes 5a ja uues artiklis 256b, mis käsitlevad kindlustus- ja edasikindlustusandjate ning kindlustusgruppide regulaarset järelevalvelist aruannet, on sätestatud selle kirjeldava aruande põhimõtted ja sagedus. Uues artiklis 35b on sätestatud aruannete esitamise tähtajad ja nähakse ette võimalus neid muuta, kui see on õigustatud erakorraliste asjaoludega. Punktidega 26 ja 83 muudetakse vastavalt artiklit 51 ja artiklit 256, et muuta kindlustus- ja edasikindlustusandjate ning kindlustusgruppide solventsuse ja finantsseisundi aruande struktuuri, jagades selle sisu kindlustusvõtjatele ja teistele sidusrühmadele suunatud osadeks. Punktidega 27 ja 84 kehtestatakse uute artiklitega 51a ja 256c usaldatavusnõuete kohase bilansi, kindlustusgrupi bilansi ja/või ühtse solventsuse ja finantsseisundi aruande auditeerimise nõue. Punktiga 28 lisatakse artiklisse 52 järelevalveasutuste kohustus esitada EIOPA-le statistika proportsionaalsusmeetmete ja lihtsustuste kasutamise kohta oma turul. Punktiga 47 muudetakse artiklit 112, et kehtestada sisemudelit kasutavate kindlustus- ja edasikindlustusandjate kohustus esitada järelevalveasutustele korrapäraselt standardvalemi kohaselt arvutatud solventsuskapitalinõude hinnang. Pikaajalised garantiimeetmed Punktiga 37 asendatakse artikkel 77a, milles on sätestatud asjakohase riskivaba intressikõvera ekstrapoleerimise eeskirjad. Muudatustega nähakse ette, et ekstrapoleerimisel tuleb võimaluse korral arvesse võtta finantsturgudelt saadud teavet lõpptähtaegade kohta, mille puhul riskikõverat ekstrapoleeritakse. Tulemuseks saadud uut ekstrapoleerimismeetodit kasutatakse lineaarselt kuni 2032. aastani, mil kindlustusandjad peavad avaldama teabe uue ekstrapoleerimismeetodi mõju kohta ilma järkjärgulise kasutuselevõtuta. Punktiga 38 muudetakse artiklit 77d, mis käsitleb volatiilsusega korrigeerimist. Volatiilsusega korrigeerimise uuteks juhtudeks on vaja järelevalveasutuse luba. Lisaks võetakse volatiilsusega korrigeerimisel arvesse suuremat osa ehk 85 % riskiga korrigeeritud hinnavahest. Selleks et maandada riski, et volatiilsusega korrigeerimine kompenseerib lisaks krediidiriski marginaalide suurenemisest tulenevale investeeringute kahjumile ka muud kahjud, võetakse kasutusele ettevõtjapõhine „krediidiriski marginaali tundlikkuskoefitsient“. Volatiilsusega korrigeerimise riigipõhine komponent asendatakse eurot vääringuna kasutavate liikmesriikide puhul makromajandusliku volatiilsusega korrigeerimisega, et leevendada hinnavahe kriiside mõju riigi tasandil ning vältida samal ajal nn kaljuefekti. Neid muudatusi täiendab punkt 48, millega lisatakse artiklisse 122 kaitsemeetmed, mille puhul võetakse sisemudelis arvesse krediidiriski marginaali muutuste mõju volatiilsusega korrigeerimisele („dünaamiline volatiilsusega korrigeerimine“). Punktiga 44 muudetakse artikli 106 lõiget 3, et võimaldada aktsiariski sümmeetrilisel korrigeerimisel suurendada või vähendada kapitalinõudeid 10 % asemel maksimaalselt 17 %. Punktiga 51 muudetakse artiklit 138 tagamaks, et enne erandliku ebasoodsa olukorra teatavaks tegemist konsulteerib EIOPA Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukoguga, mitte liikmesriikide järelevalveasutustega. Punktiga 90 asendatakse artikli 304 lõige 2, mis käsitleb kestusel põhinevat aktsiariski alakomponenti, mille kasutamist ei tohiks enam lubada, ajutiselt kohaldatava varasemalt kehtinud nõudega. Punktidega 95 ja 96 muudetakse vastavalt artiklit 308c riskivaba intressimääraga seotud üleminekumeetme kohta ja artiklit 308d tehniliste eraldistega seotud üleminekumeetme kohta. Kõnealuste üleminekumeetmete kasutamiseks uue heakskiidu saamine on piiratud asjaolude suletud loeteluga. Lisaks peavad neid meetmeid kasutavad äriühingud avalikustama üleminekumeetmete kasutamise põhjused ning hinnangu neist sõltuvuse kohta ja sõltuvuse vähendamiseks võetud meetmete kohta.

Punktidega 39, 40 ja 46 viiakse delegeeritud õigusaktide ja rakendusaktide vastuvõtmise volitusi käsitlevad artiklid 77e, 86 ja 111 kooskõlla eespool kirjeldatud muudatustega. Lisaks kehtestatakse punktiga 40 uus volitus võtta vastu delegeeritud õigusakte, mis käsitlevad varade kõlblikkuskriteeriume seoses kattuvuse kohandusega. Makrotasandi usaldatavusjärelevalve vahendid Punktiga 24 lisatakse makromajanduslikud kaalutlused ja analüüs artiklisse 45, mis käsitleb oma riskide ja maksevõime hindamist kindlustusandjate poolt. Kindlustusandjad peavad hindama usutavate makromajanduslike ja finantsturu arengusuundumuste, sealhulgas negatiivsete majandusstsenaariumide mõju oma konkreetsele riskiprofiilile, äriotsustele ja maksevõime vajadusele ning seda, kuidas nende tegevus võib mõjutada turujõude. Järelevalveasutused peavad konkreetseid kindlustus- ja edasikindlustusandjaid toetama, eelkõige seoses süsteemsete riskidega ja nende analüüsist tulenevate probleemidega. Punktiga 49 lisatakse makromajanduslikud kaalutlused artiklisse 132, mis käsitleb mõistlikkuse põhimõtet investeeringute tegemisel. Kindlustusandjad peavad oma investeerimisstrateegias arvesse võtma usutavaid makromajanduslikke ja finantsturgude arengusuundumusi ning hindama, mil määral võivad nende investeeringud suurendada süsteemset riski. Järelevalveasutused peavad konkreetseid kindlustus- ja edasikindlustusandjaid toetama seoses konkreetsete makrotasandi usaldatavusprobleemidega. Punktiga 54 lisatakse uued artiklid 144a–144d. Artikliga 144a kehtestatakse likviidsuse juhtimise ja plaanimise nõuded, et tagada suutlikkus täita kindlustusvõtjate ees olevaid finantskohustusi. Eelkõige peavad kindlustusandjad likviidsusriski jälgimiseks välja töötama likviidsusriski näitajad. Artikliga 144b võimaldatakse järelevalveasutustel sekkuda, kui kindlustusandja ei tegele likviidsusprobleemidega nõuetekohaselt. Lisaks on järelevalveasutustel võimalik erandolukorras ja viimase abinõuna peatada ajutiselt üksikute ettevõtjate puhul või kogu turul elukindlustuslepingute tagasiostmise võimalus. Artikliga 144c kehtestatakse järelevalvevolitused, mille eesmärk on säilitada konkreetsete kindlustus- ja/või edasikindlustusandjate solventsuse positsioon erandlikes olukordades, näiteks ebasoodsate majandus- või turusündmuste korral, mis mõjutavad suurt osa kindlustusturust või kogu kindlustusturgu. Tingimusel, et kohaldatakse riskipõhiseid kriteeriume ja konkreetseid kaitsemeetmeid, võib asjaomase kindlustus- või edasikindlustusandja aktsionäridele või osanikele ja teistele allutatud laenuandjatele tehtavad väljamaksed peatada või neid piirata enne solventsuskapitalinõude tegelikku rikkumist. Euroopa rohelise kokkuleppega seotud muudatused Punktiga 25 lisatakse uus artikkel 45a kliimastsenaariumide analüüsi kohta. Kindlustusandjad peavad kindlaks tegema, kas neid mõjutavad oluliselt kliimamuutustega seotud riskid, ja vajaduse korral hindama pikaajaliste kliimamuutuste stsenaariumide mõju oma äritegevusele. Madala riskiprofiiliga kindlustus- ja/või edasikindlustusandjateks liigitatud kindlustusandjad on kliimastsenaariumide analüüsist vabastatud. Punktiga 91 lisatakse uus artikkel 304a, millega antakse EIOPA-le kaks volitust seoses kestlikkusriskidega. EIOPA-le tehakse ülesandeks uurida 2023. aastaks sihtotstarbelist usaldatavusnõuetekohast käsitlust riskipositsioonide puhul, mis on seotud varade või tegevustega, mis seonduvad olulisel määral keskkonna- ja/või sotsiaalsete eesmärkidega, ning vaadata korrapäraselt läbi standardvalemi looduskatastroofi riskiga seotud parameetrite ulatus ja kalibreerimine. Kindlustusgrupi järelevalve Solventsus II direktiivi artiklit 212 muudetakse, et hõlbustada kindlustusgruppi kuuluvate kindlustus- ja edasikindlustusandjate kindlakstegemist, eelkõige seoses kindlustusgruppidega, mis ei kuulu direktiivi 2013/34/EL (teatavat liiki ettevõtjate aruandeaasta finantsaruannete, konsolideeritud finantsaruannete ja nendega seotud aruannete kohta) kohaldamisalasse, ning seoses horisontaalsete kindlustusgruppidega. Lisaks täpsustatakse kindlustusvaldusettevõtja määratlust sarnaselt direktiivis 2013/36/EL (mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet) esitatud finantsvaldusettevõtja määratluse muudatustega. Artiklit 213 muudetakse, et kindlustusvaldusettevõtjad ja segafinantsvaldusettevõtjad oleksid ELi usaldatavusraamistikuga otseselt hõlmatud. Uue lõike 3a kohaselt peab kindlustusgruppidel, mille emaettevõtja on valdusettevõtja, olema asjakohane sisemine juhtimis- ja organisatsiooniline struktuur, et võimaldada tõhusat kindlustusgrupi järelevalvet. Lisatakse lõiked 3b ja 3c, et tagada asjakohased täitmisvolitused, sealhulgas viimase abinõuna õigus nõuda kindlustusgrupi restruktureerimist. Punktiga 64 muudetakse artiklit 214, et täpsustada, millal võib kindlustus- või edasikindlustusandja kindlustusgrupi järelevalve alt välja arvata, millal võib kindlustusgrupi järelevalvest loobuda või teha seda vahepealse emaettevõtja tasandil. Artikleid 244, 245 ja 265 muudetakse, et laiendada nende näitajate loetelu, mille alusel võivad kindlustusgrupi järelevalve tegijad määrata kindlaks olulised kindlustusgrupisisesed tehingud ja riskikontsentratsioonid, ning et täpsustada kindlustusgrupisiseseid tehinguid käsitleva aruandluse ulatust. Punktiga 86 lisatakse artiklisse 258 minimaalne volituste kogum, mida võib kasutada kindlustusvaldusettevõtjate ja segafinantsvaldusettevõtjate suhtes. Punktiga 87 muudetakse artiklit 262, täpsustades eesmärke ja vajalikke volitusi, kui järelevalve tegemisel kindlustusgruppide üle, mille kõrgeima tasandi emaettevõtja peakontor asub väljaspool EMPd, rakendatakse „muid meetodeid“. Lisatakse uus artikkel 229a, et anda võimalus kasutada mitteoluliste sidusettevõtjast kindlustus- ja edasikindlustusandjate kaasamisel kindlustusgrupi solventsuse arvutamisse lihtsustatud meetodit, tingimusel et järelevalveasutus selle heaks kiidab. Kehtestatakse olulisuse künnised. Artikleid 220, 222, 228, 230, 233, 234 ja artikli 308b lõiget 17 muudetakse ning lisatakse uus artikkel 233a, et kindlustusgrupi solventsuse arvutamist reguleerivaid eeskirju järgmiselt täpsustada: ·nende ettevõtjate liik, keda võib kaasata 2. meetodi kaudu;

·kuidas tuleks arvutada kindlustusgrupi konsolideeritud solventsuskapitalinõue meetodite kombineerimise korral; ·kuidas kaasata kindlustusgrupi solventsuse arvutamisse teiste finantssektorite ettevõtjad, näiteks krediidiasutused; ·kuidas hinnata kindlustusgrupi omavahendeid, eelkõige mõistet „koormatistevaba“, tehniliste eraldiste ja riskivaba intressimääraga seotud üleminekumeetmete käsitlemine ning selliste omavahendite käsitlemine, mida ei saa solventsuskapitalinõude täitmiseks tegelikult kasutada; ·kuidas arvutada kindlustusgrupi konsolideeritud solventsuskapitalinõude alammäär, kui kasutatakse 1. meetodit või meetodite kombinatsiooni. Lisaks võetakse kasutusele muudetud kindlustusgrupi minimaalne konsolideeritud solventsuskapitalinõue, mis peegeldab miinimumkapitalinõude eeskirju individuaalsel tasandil. Artikleid 246 ja 257 muudetakse, et täpsustada üksikute kindlustus- ja edasikindlustusandjate suhtes kohaldatavate juhtimiseeskirjade kohaldamist mutatis mutandis kindlustusgrupi tasandil. Need muudatused hõlmavad emaettevõtja haldus-, juhtimis- või järelevalveorgani rolli ning nende kohaselt peavad kindlustusgrupid tagama kindlustusgrupi kirjalike strateegiate kooskõla sidusettevõtjate vastuvõetud strateegiatega. Lisaks sellele täpsustatakse, et kindlustusvaldusettevõtjate ja segafinantsvaldusettevõtjate muude põhifunktsioonide eest vastutavad isikud peaksid olema sobivad ja nõuetekohased. Peale selle lisatakse artiklid 246a ja 246b, et täpsustada, kuidas kohaldatakse uusi makrotasandi usaldatavusnõudeid kindlustusgruppide tasandil. Piiriülese kindlustustegevuse järelevalve Artikli 18 sätteid tegevusloa andmise kohta muudetakse ja kehtestatakse nõue, et taotlejad peavad esitama teabe tegevusloa varasemate tagasilükkamiste või tühistamiste kohta teistes liikmesriikides ning et järelevalveasutused peavad seda taotluste hindamisel arvesse võtma. Seoses tegevusloa andmise menetlusega tagatakse artikli 23 muudatustega, et järelevalveasutusi teavitatakse ka kavandatavast piiriülesest tegevusest. Punktiga 15 lisatakse artiklisse 33a miinimumnõuded päritolu- ja vastuvõtvate liikmesriikide järelevalveasutuste vahelise teabevahetuse kohta, mis käsitleb kindlustusandjaid ja nende tegevust vastuvõtvas liikmesriigis. Artiklite 149 ja 152 muudatustega täpsustatakse, et kindlustusandjad peaksid teatama käimasoleva piiriülese kindlustustegevusega seotud olulistest muutustest ja tekkivatest riskidest. Järelevalveasutused peaksid sellist teavet vahetama. Artikli 152b lõikega 58 suurendatakse EIOPA rolli keerukates piiriülestes juhtumites, mille puhul asjaomased järelevalveasutused ei jõua koostööplatvormil kokkuleppele. Artikli 153 muudatusega tagatakse vastuvõtva liikmesriigi järelevalveasutusele õigeaegne juurdepääs teabele. Artikliga 159a antakse vastuvõtva liikmesriigi järelevalveasutusele õigus nõuda päritoluliikmesriigi järelevalveasutuselt teavet kindlustus- või edasikindlustusandja solventsuse positsiooni kohta ning taotleda tõsiste kahtluste korral ühise kohapealse kontrolli läbiviimist. EIOPA-le antakse roll järelevalveasutuste vaheliste erimeelsuste lahendamisel. Direktiiviga 2014/51/EL kehtestatud üleminekumeetmed Punkti 94 alapunktiga b asendatakse aegunud üleminekumeede seoses selliste nõuetega liikmesriikide keskvalitsuste või keskpankade vastu, mis on nomineeritud ja väljastatud teise liikmesriigi vääringus. Uue ajutiselt kohaldatava varasemalt kehtinud nõude kohaselt võib seda liiki nõuete suhtes, mis on tekkinud enne 2020. aastat, kohaldada sama käsitlust nagu liikmesriikide keskvalitsuste või keskpankade vastu esitatud nõuete puhul, mis on nomineeritud ja väljastatud nende omavääringus. Erinevalt varasemast üleminekumeetmest ei nähta ette uue ajutiselt kohaldatava varasemalt kehtinud nõue aegumist. Väiksemad ajakohastused ja parandused Mitme punktiga muudetakse direktiivi 2009/138/EÜ väiksemate ajakohastuste ja paranduste tegemiseks, eelkõige selleks, et viia mõisted ning viited liidusisestele ja -välistele õigusaktidele kooskõlla teiste punktidega tehtud muudatustega ning jätta välja aegunud viited Ühendkuningriigile. 2021/0295 (COD) Ettepanek:

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV, millega muudetakse direktiivi 2009/138/EÜ seoses proportsionaalsuse, järelevalve kvaliteedi, aruandluse, pikaajaliste garantiimeetmete, makrotasandi usaldatavusjärelevalve vahendite, kestlikkusriskide ning kindlustusgrupi ja piiriülese järelevalvega (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 53 lõiget 1, artiklit 62 ja artiklit 114, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust, toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning arvestades järgmist: (1)Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2009/138/EÜ kehtestati kindlustus- ja edasikindlustussektoris riskipõhisemad ja ühtlustatumad usaldatavusnõuded. Kõnealuse direktiivi mõne sätte suhtes kohaldatakse läbivaatamisklausleid. Selle direktiivi kohaldamine on aidanud oluliselt kaasa liidu finantssüsteemi tugevdamisele ning suurendanud kindlustus- ja edasikindlustusandjate vastupidavust mitmesuguste riskide suhtes. Kuigi see direktiiv on väga põhjalik, ei käsitleta selles kõiki kindlakstehtud puudusi, mis kindlustus- ja edasikindlustusandjaid mõjutavaid. (2)COVID-19 pandeemia on põhjustanud suurt sotsiaal-majanduslikku kahju ning seetõttu on vaja ELi majandus kestlikult, kaasavalt ja õiglaselt taastada. See on muutnud töö liidu poliitiliste prioriteetidega veelgi pakilisemaks, eelkõige selleks, et majandus toimiks inimeste hüvanguks ja saavutataks Euroopa rohelise kokkuleppe eesmärgid. Kindlustus- ja edasikindlustussektor võib pakkuda Euroopa ettevõtjatele erasektori rahastamisallikaid ja muuta majanduse vastupidavamaks, pakkudes kaitset mitmesuguste riskide vastu. Selle topeltrolli tõttu on sektoril suur potentsiaal aidata kaasa liidu prioriteetide saavutamisele. (3)Nagu on rõhutatud komisjoni 24. septembri 2020. aasta teatises „Inimeste ja ettevõtete hüvanguks toimiv kapitaliturgude liit“, on väga oluline stimuleerida institutsionaalseid investoreid, eelkõige kindlustusandjaid tegema pikemaajalisi investeeringuid, et toetada omakapitali osakaalu suurendamist ettevõtlussektoris. Selleks et hõlbustada kindlustusandjate osalemist liidu majanduse taastamise rahastamises, tuleks usaldatavusraamistikku kohandada, et võtta paremini arvesse kindlustustegevuse pikaajalisust. Eelkõige tuleks lihtsustada võimalust kasutada solventsuskapitalinõude standardvalemi alusel arvutamisel soodsamat standardparameetrit pikaajalises perspektiivis hoitavate omakapitaliinvesteeringute puhul, tingimusel et kindlustus- ja edasikindlustusandjad järgivad usaldusväärseid ja kindlaid kriteeriume, mis tagavad kindlustusvõtjate kaitse ja finantsstabiilsuse. Selliste kriteeriumide eesmärk peaks olema tagada, et kindlustus- ja edasikindlustusandjad suudavad vältida pikaajaliselt hoitavate aktsiate või osade sundmüüki, sealhulgas halvenenud turutingimustes. (4)Komisjon võttis oma 11. detsembri 2019. aasta teatises Euroopa rohelise kokkuleppe kohta kohustuse integreerida kliima- ja keskkonnariskide juhtimine paremini liidu usaldatavusraamistikku. Euroopa roheline kokkulepe on liidu uus majanduskasvu strateegia, mille eesmärk on muuta liit nüüdisaegse, ressursitõhusa ja konkurentsivõimelise majandusega ühiskonnaks, kus 2050. aastaks ei ole enam kasvuhoonegaaside netoheidet. See aitab kaasa eesmärgile ehitada üles inimeste hüvanguks toimiv majandus, tugevdada liidus sotsiaalset turumajandust, aidata tagada, et liit on tulevikuks valmis ning tagab stabiilsuse, töökohad, majanduskasvu ja investeeringud. Komisjon tegi oma 4. märtsi 2020. aasta ettepanekus Euroopa kliimamääruse kohta ettepaneku muuta liidus siduvaks eesmärk saavutada 2050. aastaks kliimaneutraalsus ja kliimamuutustele vastupanu võime. Euroopa Parlament ja nõukogu võtsid selle ettepaneku vastu ning see jõustus 29. juulil 2021. Komisjoni eesmärki tagada ELi ülemaailmne juhtpositsioon 2050. aasta eesmärkide saavutamisel korrati 2021. aasta aruandes tulevikusuundade strateegilise analüüsi kohta, milles nimetatakse strateegilise tegevusvaldkonnana vastupidava ja tulevikukindla majandus- ja finantssüsteemi ülesehitamist. (5)ELi kestliku rahanduse raamistikul on keskne roll Euroopa rohelise kokkuleppe eesmärkide saavutamisel ning keskkonnaalaseid õigusakte tuleks täiendada kestliku rahanduse raamistikuga, mis suunab vahendid investeeringuteks, mis vähendavad neid kliima- ja keskkonnariske. Komisjon võttis 6. juuli 2021. aasta teatises „Kestlikule majandusele ülemineku rahastamise strateegia“ kohustuse teha ettepanek muuta direktiivi 2009/138/EÜ, et järjepidevalt integreerida kestlikkusriskid kindlustusandjate riskijuhtimisse, nõudes kindlustusandjatelt kliimamuutuste stsenaariumide analüüsi. (6)Direktiiviga 2009/138/EÜ jäetakse teatavad kindlustus- ja edasikindlustusandjad nende suuruse tõttu direktiivi kohaldamisalast välja. Pärast direktiivi 2009/138/EÜ kohaldamise esimesi aastaid ja tagamaks, et seda ei kohaldata väiksemate ettevõtjate suhtes põhjendamatult, on asjakohane need erandid läbi vaadata ning kõnealuseid künniseid suurendada, nii et direktiivi kohaldamisalast jääb välja rohkem väikesi kindlustusandjaid, kes vastavad teatatavatele tingimustele. Sellistest suurendatud künnistest kasu saavatel kindlustus- ja edasikindlustusandjatel peaks siiski olema võimalus säilitada või taotleda tegevusluba direktiivi 2009/138/EÜ alusel, et kasutada selles sätestatud ühtset tegevusluba. (7)Direktiivi 2009/138/EÜ ei kohaldata abistamisteenuste suhtes, juhul kui on täidetud selle direktiivi artikli 6 lõike 1 tingimused. Esimene tingimus näeb ette, et abistamisteenust tuleb osutada seoses maanteesõidukiga seotud õnnetuse või rikkega, mis juhtub abistamisteenuseid pakkuva kindlustusandja asukohaliikmesriigi territooriumil. See säte võib tähendada nõuet, et kui õnnetus või rike juhtub vahetult üle piiri, peab maanteesõidukite abistamisteenuste osutajatel olema kindlustusandja tegevusluba, mis võib abistamisteenuse osutamist põhjendamatult pärssida. Seetõttu on asjakohane see tingimus läbi vaadata. Direktiivi 2009/138/EÜ artikli 6 lõike 1 punktis a sätestatud tingimust tuleks seega laiendada ka aeg-ajalt naaberriigis juhtuvatele õnnetustele või riketele, mis on seotud kõnealuse ettevõtja osutatavate teenustega kaetud maanteesõidukitega. (8)Kindlustus- ja edasikindlustusandjad võivad esitada tegevusloa taotluse mis tahes liikmesriigis. Nende taotluste hindamiseks võib olla oluline saada teavet varasemate taotluste ja nende hindamise tulemuste kohta. Seetõttu peaks taotluse esitanud kindlustus- või edasikindlustusandja teavitama järelevalveasutust varasemast tegevusloa andmisest keeldumisest või tegevusloa kehtetuks tunnistamisest teises liikmesriigis. (9)Enne tegevusloa andmist peaks päritoluliikmesriigi järelevalveasutus konsulteerima kõigi asjaomaste liikmesriikide järelevalveasutustega. Piiriülese kindlustustegevuse kasvu silmas pidades on vaja tõhustada liidu õiguse ühtset kohaldamist piiriülese kindlustustegevuse puhul ja järelevalveasutuste vahelist teabevahetust, eelkõige enne tegevusloa andmist. Seetõttu peaks juhul, kui on vaja konsulteerida mitme järelevalveasutusega, olema igal asjaomasel järelevalveasutusel õigus taotleda tegevusloa taotluse ühist hindamist selle liikmesriigi järelevalveasutuselt, kus loamenetlus toimub. (10)Direktiivi 2009/138/EÜ tuleks kohaldada kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega. Selleks et hõlbustada direktiivi proportsionaalset kohaldamist keskmisest madalama riskiprofiiliga kindlustus- ja edasikindlustusandjate suhtes ning tagada, et nende suhtes ei kohaldata ebaproportsionaalselt koormavaid nõudeid, on vaja ette näha riskipõhised kriteeriumid, mis võimaldavad neid kindlaks teha.

(11)Riskipõhiseid kriteeriume täitvaid ettevõtjaid peaks olema võimalik liigitada madala riskiprofiiliga kindlustus- ja/või edasikindlustusandjateks lihtsa teatamismenetluse alusel. Kui järelevalveasutus ei ole ühe kuu jooksul pärast sellist teatamist esitanud selliselt liigitamisele vastuväidet nõuetekohaselt põhjendatud alustel, mis on seotud asjakohaste kriteeriumide hindamisega, tuleks kõnealust ettevõtjat käsitada madala riskiprofiiliga kindlustus- või edasikindlustusandjana. Kui ettevõtja on liigitatud madala riskiprofiiliga kindlustus- või edasikindlustusandjaks, tuleks tema suhtes põhimõtteliselt automaatselt rakendada kindlaksmääratud proportsionaalsusmeetmeid, mis käsitlevad aruandlust, juhtimist, kirjalike strateegiate läbivaatamist, oma riskide ja maksevõime hindamist ning avalikustamise nõudeid. (12)On asjakohane, et proportsionaalsusmeetmeid võib rakendada ka nende ettevõtjate suhtes, keda ei liigitata madala riskiprofiiliga kindlustus- ja/või edasikindlustusandjateks, kuid kelle puhul on mõned direktiivi 2009/138/EÜ nõuded liiga kulukad ja keerukad, pidades silmas selliste ettevõtjate äritegevusega seotud riske. Kõnealustel ettevõtjatel tuleks lubada kasutada proportsionaalsusmeetmeid juhtumipõhise analüüsi alusel ja nende järelevalveasutuse eelneval heakskiidul. (13)Proportsionaalsuse põhimõtte nõuetekohane rakendamine on äärmiselt oluline, et vältida kindlustus- ja edasikindlustusandjate liigset koormust. Järelevalveasutusi tuleb proportsionaalsusmeetmete kasutamisest korrapäraselt teavitada. Seepärast peaksid kindlustus- ja edasikindlustusandjad esitama oma järelevalveasutustele igal aastal teabe nende proportsionaalsusmeetmete kohta, mida nad kasutavad. (14)Kaptiivkindlustusandjatel ja kaptiivedasikindlustusandjatel, kes kindlustavad üksnes neid riske, mis on seotud selle tööstus- või ärigrupiga, millesse nad kuuluvad, on eriline riskiprofiil, mida tuleks arvesse võtta teatavate nõuete kindlaksmääramisel, eelkõige mis puudutavad oma riskide ja maksevõime hindamist, avalikustamist ja seotud volituste andmist komisjonile selliste volituste andmise eeskirjade täpsustamiseks. Lisaks peaksid kaptiivkindlustusandjad ja kaptiivedasikindlustusandjad saama kasutada proportsionaalsusmeetmeid ka siis, kui nad on liigitatud madala riskiprofiiliga kindlustus- ja/või edasikindlustusandjateks. (15)On oluline, et kindlustus- ja edasikindlustusandjad säilitaksid hea finantsseisundi. Selleks nähakse direktiiviga 2009/138/EÜ ette finantsjärelevalve kindlustus- ja edasikindlustusandja maksevõime, tehniliste eraldiste moodustamise, varade ja nõuetekohaste omavahendite üle. Kindlustus- ja/või edasikindlustusandja juhtimissüsteem on aga samuti oluline tegur, mis tagab ettevõtja rahalise usaldusväärsuse. Selleks tuleks järelevalveasutustelt nõuda juhtimissüsteemi korrapärast läbivaatamist ja hindamist kindlustus- ja edasikindlustusandjate finantsjärelevalve raames. (16)Selleks et paremini ennetada võimalikke probleeme ja tõhustada kindlustusvõtjate kaitset kogu liidus, tuleks tugevdada koostööd kindlustus- või edasikindlustusandjale tegevusloa andnud päritoluliikmesriigi järelevalveasutuse ja nende liikmesriikide järelevalveasutuste vahel, kus kõnealune ettevõtja tegutseb filiaalide asutamise või teenuste osutamise kaudu. Selle koostöö käigus peaks päritoluliikmesriigi järelevalveasutus andma rohkem teavet, eelkõige piiriülese tegevusega seotud järelevalvemenetluse tulemuste kohta. (17)Järelevalveasutustel peaks olema õigus saada igalt järelevalve alla kuuluvalt kindlustus- ja edasikindlustusandjalt ning nende kindlustusgruppidelt vähemalt iga kolme aasta järel regulaarne kirjeldav aruanne, mis sisaldab teavet äritegevuse ja tulemuste, juhtimissüsteemi, riskiprofiili ja kapitalijuhtimise kohta ning muud solventsuse seisukohast olulist teavet. Selleks et kõnealust aruandlusnõuet kindlustus- ja edasikindlustusgruppide jaoks lihtsustada, peaks teatavatel tingimustel olema võimalik esitada kindlustusgrupi ja selle tütarettevõtjatega seotud regulaarse järelevalvelise aruande teave agregeeritult kogu kindlustusgrupi kohta. (18)Tuleks tagada, et kui järelevalveasutused teevad aruandluse suhtes erandeid ja piiranguid, peavad nad prioriteetseks madala riskiprofiiliga kindlustus- ja edasikindlustusandjaid. Seda liiki ettevõtjate puhul peaks teatamismenetlus, mida kohaldatakse madala riskiprofiiliga kindlustus- ja/või edasikindlustusandjateks liigitamise puhul, tagama piisava kindluse seoses aruandluse erandite ja piirangute kasutamisega. (19)Aruandluse ja avalikustamise tähtajad peaksid olema direktiivis 2009/138/EÜ selgelt sätestatud. Tuleks siiski tunnistada, et erakorralised asjaolud, nagu tervisealased hädaolukorrad, looduskatastroofid ja muud äärmuslikud sündmused, võivad teha kindlustus- ja edasikindlustusandjate jaoks võimatuks selliste aruannete ja teabe esitamise kehtestatud tähtaegade jooksul. Seepärast tuleks komisjonile anda volitused sellises olukorras tähtaegu pikendada. (20)Direktiivis 2009/138/EÜ on sätestatud, et järelevalveasutused peavad hindama, kas kindlustus- või edasikindlustusandjat juhtima või selles põhifunktsiooni täitma määratud uus isik on sobiv ja nõuetekohane. Samas peaksid kindlustus- või edasikindlustusandjat juhtivad või selles põhifunktsiooni täitvad isikud olema kogu aeg sobivad ja nõuetekohased. Seepärast peaks järelevalveasutustel olema õigus reageerida ja asjakohasel juhul kõrvaldada asjaomane isik sellelt ametikohalt, kui ta ei vasta sobivuse ja nõuetekohasuse tingimustele. (21)Kuna kindlustustegevus võib põhjustada või võimendada riske finantsstabiilsusele, peaksid kindlustus- ja edasikindlustusandjate investeerimis- ja riskijuhtimistegevus hõlmama makrotasandi usaldatavuse kaalutlusi ja analüüsi. Sellega seoses tuleks arvesse võtta teiste turuosaliste võimalikku käitumist, selliseid makromajanduslikke riske nagu krediiditsükli langus või turu likviidsuse vähenemine, või teatavate varaliikide, vastaspoolte või sektorite ülemääraseid kontsentratsioone turu tasandil. (22)Kindlustus- ja edasikindlustusandjad peaksid võtma oma riskide ja maksevõime hindamisel arvesse mis tahes asjakohast makrotasandi usaldatavusteavet, mille on esitanud järelevalveasutused. Järelevalveasutused peaksid analüüsima oma jurisdiktsioonis tegutsevate kindlustus- ja edasikindlustusandjate oma riskide ja maksevõime hindamise järelevalvearuandeid, need koondama ja andma kindlustus- ja edasikindlustusandjatele teavet asjaolude kohta, mida tuleks oma riskide ja maksevõime hindamisel tulevikus arvesse võtta, eelkõige seoses süsteemsete riskidega. Liikmesriigid peaksid tagama, et kui nad annavad asutusele makrotasandi usaldatavusjärelevalve volitused, jagatakse järelevalveasutuste tehtud makrotasandi usaldatavusnõuete hindamiste tulemusi ja järeldusi kõnealuse makrotasandi usaldatavusjärelevalvet tegeva asutusega. (23)Kooskõlas Rahvusvahelise Kindlustusjärelevalve Assotsiatsiooni vastu võetud kindlustusjärelevalve üldpõhimõtetega peaks liikmesriikide järelevalveasutustel olema võimalik tuvastada, jälgida ja analüüsida turu- ja finantsmuutusi, mis võivad mõjutada kindlustus- ja edasikindlustusandjaid ning kindlustus- ja edasikindlustusturge, ning nad peaksid kasutama seda teavet üksikute kindlustus- või edasikindlustusandjate järelevalves. Nende ülesannete puhul tuleks asjakohasel juhul kasutada teavet, mis on saadud teistelt järelevalveasutustelt ja mida need teised järelevalveasutused on saanud. (24)Makrotasandi usaldatavusjärelevalve volitustega asutused vastutavad makrotasandi usaldatavuspoliitika eest oma riigi kindlustus- ja edasikindlustusturul. Makrotasandi usaldatavuspoliitikat võib ellu viia järelevalveasutus või muu asutus või organ, kellele see on tehtud ülesandeks. (25)Järelevalveasutuste ning makrotasandi usaldatavusjärelevalvet tegevate asjaomaste organite ja asutuste vaheline hea koordineerimine on oluline, et teha kindlaks, jälgida ja analüüsida finantssüsteemi stabiilsust ohustavaid võimalikke riske, mis võivad mõjutada kindlustus- ja edasikindlustusandjaid, ning võtta meetmeid nende riskide tõhusaks ja asjakohaseks käsitlemiseks. Asutustevahelise koostöö eesmärk peaks olema ka vältida igasugust dubleerivat või ebajärjekindlat tegevust. (26)Direktiiviga 2009/138/EÜ on ette nähtud, et kindlustus- ja edasikindlustusandjad peavad oma äristrateegia lahutamatu osana läbi viima perioodilise oma riskide ja maksevõime hindamise. Mõningaid riske, näiteks kliimamuutustega seotud riske, on keeruline kvantifitseerida või need realiseeruvad perioodi jooksul, mis on pikem kui solventsuskapitalinõude kalibreerimiseks kasutatud periood. Neid riske saab oma riskide ja maksevõime hindamisel paremini arvesse võtta. Kui kindlustus- ja edasikindlustusandjatel on oluline kokkupuude kliimariskidega, tuleks neilt nõuda, et nad analüüsiksid asjakohaste ajavahemike järel ning oma riskide ja maksevõime hindamise osana kliimamuutustega seotud riskide pikaajaliste stsenaariumide mõju nende äritegevusele. Sellised analüüsid peaksid olema proportsionaalsed kindlustus- ja edasikindlustusandjate tegevusele omaste riskide laadi, ulatuse ja keerukusega. Kuigi kliimariskidega kokkupuute olulisuse hindamist tuleks nõuda kõigilt kindlustus- ja edasikindlustusandjatelt, ei tohiks madala riskiprofiiliga kindlustus- ja edasikindlustusandjatelt nõuda pikaajaliste kliimastsenaariumide analüüsi. (27)Direktiiviga 2009/138/EÜ nõutakse olulise teabe avalikustamist solventsuse ja finantsseisundi aruandes vähemalt kord aastas. See aruanne on suunatud kahte liiki adressaatidele, ühelt poolt kindlustusvõtjatele ja soodustatud isikutele ning teiselt poolt analüütikutele ja muudele turuosalistele. Nende kahe rühma vajaduste ja ootuste täitmiseks tuleks aruande sisu jagada kahte ossa. Esimene osa, mis on suunatud peamiselt kindlustusvõtjatele ja soodustatud isikutele, peaks sisaldama äritegevuse, tulemuslikkuse, kapitalijuhtimise ja riskiprofiili põhiteavet. Teine osa, mis on suunatud analüütikutele ja muudele turuosalistele, peaks sisaldama üksikasjalikku teavet juhtimissüsteemi kohta, konkreetset teavet tehniliste eraldiste ja muude kohustuste kohta, solventsuse positsiooni ning muid spetsialiseerunud analüütikute jaoks olulisi andmeid. (28)Kindlustus- ja edasikindlustusandjatel on parima hinnangu arvutamiseks võimalik asjakohast riskivaba intressikõverat korrigeerida vastavalt nende varade hinnavahe muutustele pärast järelevalveasutuse heakskiitu (kattuvuse kohandus) või vastavalt kindlustus- ja edasikindlustusandjate hoitavate varade keskmisele hinnavahe muutusele asjaomases valuutas või riigis (volatiilsusega korrigeerimine). Solventsuse ja finantsseisundi aruande see osa, mis on suunatud kindlustusvõtjatele, peaks sisaldama ainult teavet, mis on eeldatavasti asjakohane keskmise kindlustusvõtja jaoks otsuste tegemisel. Kuigi kindlustus- ja edasikindlustusandjad peaksid avalikustama, millist mõju avaldab kattuvuse kohanduse, volatiilsusega korrigeerimise ning riskivabasid intressimäärasid ja tehnilisi eraldisi käsitlevate üleminekumeetmete rakendamata jätmine nende finantsseisundile, ei tohiks sellist avalikustamist pidada keskmise kindlustusvõtja jaoks otsuste tegemisel asjakohaseks. Seepärast tuleks selliste meetmete mõju avalikustada solventsuse ja finantsseisundi aruande selles osas, mis on suunatud turuosalistele, mitte aga kindlustusvõtjatele suunatud osas. (29)Avalikustamisnõuded ei tohiks olla kindlustus- ja edasikindlustusandjatele ülemäära koormavad. Selleks tuleks direktiivi 2009/138/EÜ lisada mõned lihtsustamis- ja proportsionaalsusmeetmed, eelkõige juhul, kui need ei ohusta kindlustus- ja edasikindlustusandjate esitatavate andmete loetavust. (30)Selleks et tagada üldsusele avaldatava teabe võimalikult suur täpsus, tuleks solventsuse ja finantsseisundi aruande sisulise osa suhtes läbi viia audit. Selline auditeerimisnõue peaks hõlmama bilanssi, mida hinnatakse vastavalt direktiivis 2009/138/EÜ sätestatud hindamiskriteeriumidele.

(31)Auditeerimisnõudest tulenev koormus ei näi olevat põhjendatud madala riskiprofiiliga kindlustus- ja edasikindlustusandjate puhul, kes eeldatavasti ei ole liidu finantsstabiilsuse seisukohast olulised ja kellel ei ole palju kindlustusvõtjaid. Üks kriteerium, millele madala riskiprofiiliga kindlustus- ja edasikindlustusandjad peavad vastama, on see, et nad peavad olema väikesed. Selle koormuse leevendamiseks tuleks teha erand kõnealusest nõudest. (32)Tuleks tunnistada, et kuigi auditeerimisnõue on kasulik, on see kõigile ettevõtjatele täiendav koormus. Seepärast tuleks kindlustus- ja edasikindlustusandjate ning kindlustus- ja edasikindlustusgruppide iga-aastase aruandluse ja avalikustamise tähtaegu pikendada, et anda neile ettevõtjatele piisavalt aega auditeeritud aruannete koostamiseks. (33)Tuleks tagada, et valikuõiguste või tagatistega lepingute tehniliste eraldiste arvutamise meetodid on proportsionaalsed kindlustusandja riskide laadi, ulatuse ja keerukusega. Sellega seoses tuleks ette näha mõned lihtsustused. (34)Asjakohase riskivaba intressikõvera kindlaksmääramisel peaks asjaomastest finantsinstrumentidest saadud teabe kasutamine olema tasakaalus kindlustus- ja edasikindlustusandjate suutlikkusega maandada finantsinstrumentidest tulenevat intressiriski. Eelkõige võib juhtuda, et väiksematel kindlustus- ja edasikindlustusandjatel ei ole suutlikkust maandada intressiriski muude instrumentidega kui võlakirjad, laenud või sarnased fikseeritud rahavooga varad. Seepärast tuleks asjakohast riskivaba intressikõverat ekstrapoleerida, kasutades lõpptähtaegu, kui võlakirjaturud ei ole enam sügavad, likviidsed ja läbipaistvad. Ekstrapoleerimisel tuleks siiski kasutada teavet, mis on saadud muudest asjakohastest finantsinstrumentidest kui võlakirjad, juhul kui selline teave on kättesaadav sügavate, likviidsete ja läbipaistvate lõpptähtaegadega turgude kaudu, kui võlakirjaturud ei ole enam sügavad, likviidsed ja läbipaistvad. Selleks et tagada õiguskindlus ja ühtlustatud kohaldamine ning võimaldada samal ajal õigeaegselt reageerida turutingimuste muutustele, peaks komisjon võtma vastu delegeeritud õigusaktid, milles täpsustatakse seda, kuidas uut ekstrapoleerimismeetodit tuleks rakendada. (35)Asjakohase riskivaba intressikõvera kindlaksmääramine mõjutab oluliselt solventsuse positsiooni, eelkõige pikaajaliste kohustustega elukindlustusandjate puhul. Häirete vältimiseks olemasolevas kindlustustegevuses ja uuele ekstrapoleerimismeetodile sujuva ülemineku võimaldamiseks on vaja ette näha järkjärgulise kasutuselevõtu meede ja üleminekumeede. Üleminekumeetmete eesmärk peaks olema vältida turuhäireid ja tagada läbipaistev tee ekstrapoleerimismeetodi lõpliku kasutuselevõtuni. (36)Direktiiviga 2009/138/EÜ on ette nähtud volatiilsusega korrigeerimine, mille eesmärk on leevendada võlakirjade liiga suurte hinnavahede mõju ja mis põhineb kindlustus- ja edasikindlustusandjate asjaomaste valuutade võrdlusportfellidel ning euro puhul riiklike kindlustusturgude võrdlusportfellidel. Ühtse volatiilsusega korrigeerimise kasutamine tervete valuutade või riikide puhul võib tuua suuremat kasu kui võlakirjade liiga suurte hinnavahede leevendamine, eelkõige juhul, kui nende ettevõtjate asjaomaste varade tundlikkus krediidiriski marginaalide muutuste suhtes on väiksem kui asjakohase parima hinnangu tundlikkus intressimäärade muutuste suhtes. Selleks et ära hoida sellist volatiilsusega korrigeerimisest tulenevat ülemäärast kasu, tuleks volatiilsusega korrigeerimiseks saada järelevalveasutuse heakskiit ja selle arvutamisel tuleks arvesse võtta kindlustus- või edasikindlustusandja omadusi, mis on seotud varade tundlikkusega hinnavahe suhtes ja tehniliste eraldiste parima hinnangu tundlikkusega intressimäära suhtes. Võttes arvesse täiendavaid kaitsemeetmeid, peaks kindlustus- ja edasikindlustusandjatel olema lubatud liita põhilisele riskivabale intressikõverale kuni 85 % esindavatest portfellidest tulenevast riskiga korrigeeritud hinnavahest. (37)Direktiiviga 2009/138/EÜ on ette nähtud riigi komponent volatiilsusega korrigeerimises, mille eesmärk on leevendada liiga suuri võlakirjade hinnavahesid konkreetses riigis. Riigi komponendi aktiveerimine põhineb siiski riskiga korrigeeritud riigi hinnavahe absoluutsel ja suhtelisel künnisel, mis võib põhjustada kaljuefekti ja seega suurendada kindlustus- ja edasikindlustusandjate omavahendite volatiilsust. Selleks et konkreetses liikmesriigis, mille vääringuks on euro, leevendataks võlakirjade liiga suuri hinnavahesid tulemuslikult, tuleks riigi komponent asendada makromajandusliku komponendiga, mis arvutatakse riskiga korrigeeritud euro hinnavahe ja riskiga korrigeeritud riigi hinnavahe erinevuste alusel. Kaljuefekti vältimiseks tuleks arvutuses vältida sisendi parameetritega seotud ebajärjekindlust. (38)Selleks et võtta arvesse kindlustus- ja edasikindlustusandjate investeerimistavade muutusi, peaks komisjonil olema õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte, et kehtestada määratud varaportfelli lisatavate varade kõlblikkuskriteeriumid, kui varade laad võib põhjustada erinevaid tavasid seoses kattuvuse kohanduse kohaldamise ja arvutamise kriteeriumidega. (39)Selleks et tagada kõigi volatiilsusega korrigeerimist arvutavate kindlustus- ja edasikindlustusandjate võrdne kohtlemine või võtta arvesse turusuundumusi, peaks komisjonil olema õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte, milles täpsustatakse volatiilsusega korrigeerimise ettevõtjapõhiste elementide arvutamist. (40)Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 575/2013 kohase omavahendite arvutamise eesmärgil võib finantsinstitutsioonidel, kes kuuluvad finantskonglomeraati, mille suhtes kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2002/87/EÜ, lubada mitte arvata maha oma olulisi investeeringuid kindlustus- või edasikindlustusandjatesse, tingimusel et teatavad kriteeriumid on täidetud. On vaja tagada, et kindlustus- või edasikindlustusandjate ja krediidiasutuste suhtes kohaldatavad usaldatavusnõuded võimaldaksid asjakohaseid võrdseid tingimusi pangandus- ja kindlustuspõhistele finantsgruppidele. Seepärast tuleks ka kindlustus- ja edasikindlustusandjatel lubada samadel tingimustel mitte arvata nõuetekohastest omavahenditest maha osalusi krediidi- ja finantseerimisasutustes. Eelkõige tuleks kindlustusgrupi järelevalvet vastavalt direktiivile 2009/138/EÜ või täiendavat järelevalvet vastavalt direktiivile 2002/87/EÜ kohaldada kindlustusgrupi suhtes, kuhu kuulub nii kindlustus- või edasikindlustusandja kui ka sidusettevõtjast finantsinstitutsioon. Lisaks sellele peaks finantsinstitutsioon olema kindlustus- või edasikindlustusandja jaoks strateegiline omakapitaliinvesteering ning järelevalveasutused peaksid olema veendunud kindlustusgrupi järelevalve või täiendava järelevalve alla kuuluvate ettevõtjate integreeritud juhtimise, riskijuhtimise ja sisekontrolli rahuldavas tasemes. (41)Sümmeetrilise kohandamise taseme suhtes kehtestatud piirangud piiravad kõnealuse kohandamise võimet leevendada finantssüsteemi võimalikku protsüklilist mõju ning vältida olukorda, kus kindlustus- ja edasikindlustusandjad on finantsturgudel toimuvate jätkusuutmatute negatiivsete muutuste tõttu (näiteks COVID-19 pandeemia tõttu) põhjendamatult sunnitud lisakapitali kaasama või oma investeeringuid müüma. Seetõttu tuleks sümmeetrilist kohandamist muuta nii, et see võimaldaks teha suuremaid muudatusi standardses omakapitalinõudes ja leevendaks veelgi aktsiaturgude järsu tõusu või languse mõju. (42)Selleks et suurendada kvantitatiivsete nõuete proportsionaalsust, tuleks kindlustus- ja edasikindlustusandjatele anda kuni kolmeks aastaks võimalus arvutada ebaoluliste riskidega seotud kapitalinõue standardvalemi kohaselt lihtsustatud meetodiga. Selline lihtsustatud meetod peaks võimaldama kindlustus- ja edasikindlustusandjatel hinnata ebaolulise riskiga seotud kapitalinõuet asjakohase mahunäitaja alusel, mis aja jooksul muutub. See lähenemisviis peaks põhinema ühistel eeskirjadel ja ebaoluliste riskide kindlakstegemiseks tuleks kohaldada ühiseid kriteeriume. (43)Kattuvuse kohandust kasutavad kindlustus- ja edasikindlustusandjad peavad määratud varaportfelli ja kohustused kindlaks määrama, neid korraldama ja haldama äritegevuse muudest osadest eraldi ning seetõttu ei tohiks neil lubada kasutada määratud varaportfelli muus äritegevuses tekkivate riskide katmiseks. Portfelli eraldi haldamise tulemusel korrelatsioon portfelli riskide ja ettevõtja ülejäänud riskide vahel siiski ei suurene. Seepärast peaks kindlustus- ja edasikindlustusandjatel, kes kasutavad kattuvuse kohandust, olema lubatud arvutada oma solventsuskapitalinõue portfelli ja ettevõtja ülejäänud varade ja kohustuste täieliku hajutamise eeldusel, välja arvatud juhul, kui kindlustus- või edasikindlustuskohustuste parimat hinnangut katva vara portfellid moodustavad eraldatud vahendite kogumi. (44)On oluline, et järelevalveasutustel oleks võimalik järelevalvemenetluse raames võrrelda teavet nende äriühingute lõikes, kelle üle nad järelevalvet teevad. Osalised ja täielikud sisemudelid võimaldavad paremini kajastada äriühingu individuaalset riski ning direktiiviga 2009/138/EÜ võimaldatakse kindlustus- ja edasikindlustusandjatel kasutada neid kapitalinõuete kindlaksmääramiseks ilma standardvalemist tulenevate piiranguteta. Osalised ja täielikud sisemudelid raskendavad aga äriühingute võrdlemist ning seetõttu oleks kasulik, kui järelevalveasutustel oleks juurdepääs standardvalemi kohase kapitalinõuete arvutamise tulemustele. Seepärast peaksid kõik kindlustus- ja edasikindlustusandjad esitama sellise teabe korrapäraselt oma järelevalveasutustele. (45)Direktiiviga 2009/138/EÜ on kindlustus- ja edasikindlustusandjatele ette nähtud võimalus arvutada oma solventsuskapitalinõue sisemudeli alusel, mille peab heaks kiitma järelevalveasutus. Kui kasutatakse sisemudelit, ei keela kõnealune direktiiv kindlustus- ja edasikindlustusandjatel võtta sisemudelis arvesse krediidiriski marginaali muutuste mõju volatiilsusega korrigeerimisele. Kuna volatiilsusega korrigeerimise kasutamine võib parima hinnangu arvutamisel tuua suuremat kasu kui võlakirjade liiga suurte hinnavahede leevendamine, võib selline ülemäärane kasu moonutada ka solventsuskapitalinõude arvutamist, kui sisemudelis võetakse arvesse krediidiriski marginaali muutuste mõju volatiilsusega korrigeerimisele. Kui järelevalveasutused lubavad kindlustus- ja edasikindlustusandjatel võtta sisemudelis arvesse krediidiriski marginaali muutuste mõju volatiilsusega korrigeerimisele, tuleks sellise moonutuse vältimiseks kehtestada solventsuskapitalinõude alammäär sellisel tasemel, millest allpool eeldatakse, et solventsuskapitalinõudest saadav kasu on võlakirjade liiga suurte hinnavahede leevendamisest suurem. (46)Kindlustus- ja edasikindlustusandjaid tuleks motiveerida suurendama kriisiolukordadele vastupanu võimet. Kui kindlustus- ja edasikindlustusandjad võtavad sisemudelis arvesse krediidiriski marginaali muutuste mõju volatiilsusega korrigeerimisele, võttes samal ajal arvesse ka krediidiriski marginaali muutuste mõju makrotasandi volatiilsusega korrigeerimisele, võib see tõsiselt kahjustada mis tahes stiimuleid suurendada kriisiolukordadele vastupanu võimet. Seepärast tuleks kindlustus- ja edasikindlustusandjaid takistada võtmast oma sisemudelis arvesse makrotasandi volatiilsusega korrigeerimist. (47)Riiklikel järelevalveasutustel peaks olema võimalik koguda asjakohast makrotasandi usaldatavusteavet kindlustus- ja edasikindlustusandjate investeerimisstrateegia kohta, analüüsida seda koos muu asjakohase teabega, mis võib olla kättesaadav muudest turuallikatest, ning kaasata makrotasandi usaldatavusjärelevalve perspektiiv kindlustus- ja edasikindlustusandjate järelevalvesse. See võib hõlmata järelevalvet riskide üle, mis on seotud konkreetsete krediiditsüklite, majanduslanguse ja kollektiivse või karjavaimust kantud käitumisega investeeringute tegemisel. (48)Direktiiviga 2009/138/EÜ on ette nähtud finantsseisundi taastamise perioodi pikendamine solventsuskapitalinõude rikkumise korral, kui Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve (EIOPA) on teada andnud erakordselt ebasoodsast olukorrast. Sellise teadaande võib esitada riiklike järelevalveasutuste taotlusel, kes peavad enne taotluse esitamist konsulteerima Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukoguga (ESRN), kui see on asjakohane. Riiklike järelevalveasutuste poolne eraldi konsulteerimine Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukoguga ei ole nii tõhus kui Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve tsentraliseeritud konsulteerimine Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukoguga. Tõhusa menetluse tagamiseks peaks Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve, mitte riiklikud järelevalveasutused, enne erakordselt ebasoodsast olukorrast teada andmist Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukoguga konsulteerima, kui olukorra olemus võimaldab sellist eelnevat konsulteerimist. (49)Direktiivis 2009/138/EÜ on sätestatud, et kindlustus- ja edasikindlustusandjad peavad viivitamata teavitama asjaomast järelevalveasutust, kui nad tuvastavad miinimumkapitalinõude täitmata jätmise või ohu, et järgmise kolme kuu jooksul võib see täitmata jääda. Kõnealuses direktiivis ei ole siiski täpsustatud, millal on võimalik tuvastada miinimumkapitalinõude täitmata jätmist või ohtu, et järgmise kolme kuu jooksul võib see täitmata jääda, ning kindlustus- ja edasikindlustusandjad võivad järelevalveasutuste teavitamisega viivitada kuni asjaomase kvartali lõpuni, mil arvutatakse miinimumkapitalinõue, millest tuleb järelevalveasutusele ametlikult teatada. Et järelevalveasutused saaksid õigel ajal teavet ja oleksid võimelised võtma vajalikke meetmeid, tuleks kindlustus- ja edasikindlustusandjatelt nõuda, et nad teavitaksid järelevalveasutusi miinimumkapitalinõude täitmata jätmisest või mittetäitmise ohust viivitamata ka juhul, kui seda on täheldatud hinnangute või arvutuste alusel miinimumkapitalinõude ametlike arvutuste kahe kuupäeva vahelisel ajal asjaomases kvartalis. (50)Usaldatavusraamistiku üldeesmärk on kindlustatud isikute huvide kaitse ja pädevad järelevalveasutused peaksid selle poole püüdlema järelevalveprotsessi igas etapis, sealhulgas juhul, kui kindlustus- või edasikindlustusandjad rikuvad või tõenäoliselt rikuvad nõudeid, mis võivad põhjustada tegevusloa kehtetuks tunnistamise. Selle eesmärgi poole tuleks püüelda enne tegevusloa kehtetuks tunnistamist ja ka pärast tegevusloa kehtetuks tunnistamist, võttes arvesse õiguslikke tagajärgi kindlustatud isikutele, mis võivad sellest tuleneda.

(51)Riiklikele järelevalveasutustele tuleks anda vahendid, et vältida finantsstabiilsuse riskide realiseerumist kindlustusturgudel, piirata kindlustus- ja edasikindlustusandjate protsüklilist käitumist ning leevendada negatiivset mõju ülekandumist finantssüsteemi sees ja reaalmajandusse. (52)Hiljutised majandus- ja finantskriisid ning eeskätt COVID-19 pandeemiast tulenev kriis on näidanud, et kui kindlustus- ja edasikindlustusandjad juhivad usaldusväärselt oma likviidsust, võib see finantssüsteemi stabiilsust ohustavaid riske ära hoida. Seepärast tuleks kindlustus- ja edasikindlustusandjatelt nõuda likviidsuse juhtimise ja plaanimise tugevdamist, eriti ebasoodsates olukordades, mis mõjutavad suurt osa kindlustus- ja edasikindlustusturust või kogu turgu. (53)Kui eriti haavatava profiiliga kindlustus- ja/või edasikindlustusandjad – näiteks need, kellel on likviidsed kohustused või kes hoiavad mittelikviidseid varasid või kelle likviidsus on haavatav, mis võib mõjutada üldist finantsstabiilsust – olukorda nõuetekohaselt ei paranda, peaks riiklikel järelevalveasutustel olema võimalik sekkuda, et tugevdada nende likviidsuspositsiooni. (54)Kindlustusvõtjate kaitsmiseks ja finantsstabiilsuse säilitamiseks peaksid järelevalveasutustel olema vajalikud volitused, et säilitada konkreetsete kindlustus- või edasikindlustusandjate solventsuse positsioon erandlikes olukordades, näiteks ebasoodsate majandus- või turusündmuste korral, mis mõjutavad suurt osa kindlustus- ja edasikindlustusturust või kogu turgu. Need volitused peaksid hõlmama võimalust piirata asjaomase kindlustus- või edasikindlustusandja aktsionäridele või osanikele ja teistele allutatud laenuandjatele tehtavaid väljamakseid või peatada need enne solventsuskapitalinõude tegelikku rikkumist. Neid volitusi tuleks kohaldada igal üksikjuhul eraldi, järgides ühiseid riskipõhiseid kriteeriume ja mitte kahjustades siseturu toimimist. (55)Kuna dividendide ja muude boonuste piiramine või nende maksmise peatamine mõjutaks aktsionäride või osanike ja teiste allutatud võlausaldajate õigusi, isegi kui see on ajutine, peaksid järelevalveasutused selliste meetmete rakendamisel võtma nõuetekohaselt arvesse proportsionaalsuse ja vajalikkuse põhimõtet. Samuti peaksid järelevalveasutused tagama, et ükski võetud meede ei avalda ebaproportsionaalset kahjulikku mõju teiste liikmesriikide või kogu liidu finantssüsteemile tervikuna või selle osadele. Eelkõige peaksid järelevalveasutused piirama kapitali jaotamist kindlustus- ja edasikindlustusgrupi sees, nii et see toimub üksnes erandlikel asjaoludel ning nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel, et säilitada kindlustusturu ja kogu finantssüsteemi stabiilsus. (56)Piiriüleselt tegutsevate kindlustus- ja edasikindlustusandjate maksejõuetuse hiljutised juhtumid on näidanud, et järelevalveasutusi on vaja paremini teavitada ettevõtjate tegevusest. Seepärast tuleks kindlustus- ja edasikindlustusandjatelt nõuda, et nad teataksid oma päritoluliikmesriigi järelevalveasutusele kõigist olulistest muutustest, mis mõjutavad nende riskiprofiili seoses nende piiriülese kindlustustegevusega, ning et kõnealust teavet jagataks asjaomaste vastuvõtvate liikmesriikide järelevalveasutustega. (57)Vastavalt direktiivile 2009/138/EÜ, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga (EL) 2019/2177, on Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalvel õigus luua ja koordineerida koostööplatvorme, et tõhustada koostööd asjaomaste järelevalveasutuste vahel, kui kindlustus- või edasikindlustusandja tegeleb või kavatseb tegeleda teenuste osutamise vabadusel või asutamisvabadusel põhineva tegevusega. Võttes aga arvesse kõnealustel platvormidel käsitletavate järelevalveküsimuste keerukust, ei jõua liikmesriikide järelevalveasutused sageli ühisele seisukohale selle suhtes, kuidas piiriüleselt tegutseva kindlustus- või edasikindlustusandjaga seotud küsimusi käsitleda. Juhul kui koostööplatvorme kasutavad järelevalveasutused ei jõua piiriüleselt tegutseva kindlustus- või edasikindlustusandjaga seotud küsimustes kokkuleppele, peaks Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalvel olema õigus lahendada erimeelsused kooskõlas määruse (EL) nr 1094/2010 artikliga 19. (58)Direktiivi 2009/138/EÜ kohaselt ei ole kindlustus- ja edasikindlustusandjad kohustatud esitama vastuvõtvate liikmesriikide järelevalveasutustele õigel ajal teavet oma äritegevuse kohta. Sellist teavet saab ainult seda päritoluliikmesriigi järelevalveasutuselt küsides. Selline lähenemisviis ei taga aga teabele juurdepääsu mõistliku aja jooksul. Seepärast peaks vastuvõtvate liikmesriikide järelevalveasutustel – nagu ka päritoluliikmesriigi järelevalveasutusel – olema õigus nõuda õigel ajal teavet otse kindlustus- või edasikindlustusandjalt. (59)Kui kindlustus- või edasikindlustusandja tegutseb vastuvõtvas liikmesriigis olulisel määral piiriüleselt, peaks kõnealuse liikmesriigi järelevalveasutusel olema õigus nõuda päritoluliikmesriigi järelevalveasutuselt põhiteavet asjaomase kindlustus- või edasikindlustusandja solventsuse positsiooni kohta. Kui vastuvõtva liikmesriigi järelevalveasutusel on kõnealuse solventsuse positsiooni suhtes tõsiseid kahtlusi, peaks tal olema õigus nõuda ühise kohapealse kontrolli läbiviimist koos päritoluliikmesriigi järelevalveasutusega, juhul kui solventsuskapitalinõuet olulisel määral ei täideta. Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalvele tuleks esitada osalemiskutse. Sellega seoses peaks Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve võimalikult kiiresti teada andma, kas ta kavatseb osaleda. Kui järelevalveasutused ei jõua ühise kohapealse kontrolli läbiviimise võimaluse suhtes kokkuleppele, peaks Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalvel olema õigus lahendada erimeelsused kooskõlas määruse (EL) nr 1094/2010 artikliga 19. (60)Selleks et emaettevõtjat saaks määratleda kindlustusvaldusettevõtjana, peaks tema põhitegevuseks olema eelkõige osaluse omandamine ja omamine tütarettevõtjates, kui need tütarettevõtjad on ainult või peamiselt kindlustus- või edasikindlustusandjad või kolmandate riikide kindlustus- või edasikindlustusandjad. Praegu tõlgendavad järelevalveasutused mõistet „ainult või peamiselt“ selles kontekstis erinevalt. Seepärast tuleks seda mõistet täpsustada sarnaselt pangandussektori puhul Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) nr 575/2013, mida on muudetud määrusega (EL) 2019/876, esitatud selgitusega. Tütarettevõtjaid tuleks käsitada „peamiselt kindlustus- või edasikindlustusandjana või kolmanda riigi kindlustus- või edasikindlustusandjana“, kui selliste ettevõtjate arvele jääb üle 50 % kindlustusvaldusettevõtja omakapitalist, konsolideeritud varast, tuludest, personalist või muust näitajast, mida järelevalveasutus peab asjakohaseks. (61)Mõnel juhul moodustavad mitu kindlustus- ja edasikindlustusandjat de facto kindlustusgrupi ja käituvad sellisena, kuigi nad ei vasta direktiivis 2009/138/EÜ sätestatud kindlustusgrupi määratlusele. Seetõttu ei kohaldata selliste kindlustus- ja edasikindlustusandjate suhtes kõnealuse direktiivi III jaotist. Sellistel juhtudel, eelkõige horisontaalsete gruppide puhul, millel ei ole eri ettevõtjate vahel kapitalisidemeid, peaks kindlustusgrupi järelevalve tegijatel olema õigus kindlustusgrupi olemasolu kindlaks teha. Ette tuleks näha ka objektiivsed kriteeriumid selliseks kindlakstegemiseks. (62)Kindlustus- ja edasikindlustusgruppidel on vabadus otsustada kindlustusgrupi konkreetse sisekorra, ülesannete jaotuse ja organisatsioonilise struktuuri üle, kui nad peavad seda vajalikuks, et tagada vastavus direktiivile 2009/138/EÜ. Mõnel juhul võivad selline kord ja organisatsiooniline struktuur siiski ohustada tõhusat järelevalvet kindlustusgrupi üle. Seetõttu peaks kindlustusgrupi järelevalve tegijatel olema õigus – erandlikel asjaoludel ning pärast konsulteerimist Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve ja teiste asjaomaste järelevalveasutustega – nõuda kõnealuse korra või organisatsioonilise struktuuri muutmist. Kindlustusgrupi järelevalve tegijad peaksid oma otsust nõuetekohaselt põhjendama ja selgitama, miks kehtiv kord või olemasolevad struktuurid takistavad ja ohustavad tõhusat järelevalvet kindlustusgrupi üle. (63)Kindlustusgrupi järelevalve tegijad võivad otsustada jätta kindlustus- või edasikindlustusandja kindlustusgrupi järelevalve alt välja, eelkõige juhul, kui leitakse, et selline ettevõtja ei ole kindlustusgrupi järelevalve eesmärkide seisukohast märkimisväärselt oluline. Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve on täheldanud märkimisväärse olulisuse kriteeriumi erinevaid tõlgendusi ning teinud kindlaks, et mõnel juhul toob selline väljajätmine kaasa täieliku loobumise kindlustusgrupi järelevalvest või järelevalve vahepealse emaettevõtja tasandil. Seepärast on vaja täpsustada, et sellised juhtumid peaksid esinema üksnes väga erandlikel asjaoludel ning et kindlustusgrupi järelevalve tegijad peaksid enne selliste otsuste tegemist konsulteerima Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalvega. Samuti tuleks kehtestada kriteeriumid, et oleks selgem, milliste ettevõtjate puhul tuleks leida, et need ei ole kindlustusgrupi järelevalve eesmärkide seisukohast märkimisväärselt olulised. (64)Puudub selgus, milliste ettevõtjate liikide puhul võib kindlustusgrupi solventsuse arvutamisel rakendada 2. meetodit, nimelt direktiivi 2009/138/EÜ artiklis 233 sätestatud mahaarvamise ja agregeerimise meetodit, ning see kahjustab liidus võrdseid võimalusi. Seepärast tuleks selgelt kindlaks määrata, milliseid ettevõtjaid võib kaasata kindlustusgrupi solventsuse arvutamisse 2. meetodi abil. Sellist meetodit tuleks kohaldada üksnes kindlustus- ja edasikindlustusandjate, kolmandate riikide kindlustus- ja edasikindlustusandjate, muudesse finantssektoritesse kuuluvate ettevõtjate, segafinantsvaldusettevõtjate, kindlustusvaldusettevõtjate ja muude emaettevõtjate suhtes, kelle peamine tegevusala on osaluse omandamine ja omamine tütarettevõtjates, kui need tütarettevõtjad on ainult või peamiselt kindlustus- või edasikindlustusandjad või kolmandate riikide kindlustus- või edasikindlustusandjad. (65)Mõnes kindlustus- või edasikindlustusgrupis omandab ja hoiab osalust tütarettevõtjates vahepealne emaettevõtja, kes ei ole kindlustus- või edasikindlustusandja või kolmanda riigi kindlustus- või edasikindlustusandja, kusjuures need tütarettevõtjad on ainult või peamiselt kolmanda riigi kindlustus- või edasikindlustusandjad. Kehtivate eeskirjade kohaselt ei käsitata neid vahepealseid emaettevõtjaid kindlustusgrupi solventsuse arvutamisel kindlustusvaldusettevõtjatena, kui neil ei ole osalust vähemalt ühes kindlustus- või edasikindlustusandjas, kelle peakontor on liidus, kuigi nende riskide laad on väga sarnane. Seepärast tuleks eeskirju muuta nii, et selliseid kolmandate riikide kindlustus- või edasikindlustusandjate valdusettevõtjaid koheldaks kindlustusgrupi solventsuse arvutamisel samamoodi nagu kindlustusvaldusettevõtjaid. (66)Direktiivis 2009/138/EÜ ja komisjoni delegeeritud määruses (EL) 2015/35 on sätestatud neli meetodit muudesse finantssektoritesse kuuluvate ettevõtjate kaasamiseks kindlustusgrupi solventsuse arvutamisse, sealhulgas direktiivi 2002/87/EÜ I lisas sätestatud meetodid 1 ja 2. See põhjustab ebajärjekindlat lähenemist järelevalvele ja ebavõrdseid tingimusi ning tarbetut keerukust. Seepärast tuleks eeskirju lihtsustada, nii et muudesse finantssektoritesse kuuluvad ettevõtjad panustaksid alati kindlustusgrupi solventsusesse, kasutades omavahendite ja kapitalinõuete arvutamisega seoses asjakohaseid valdkondlikke eeskirju. Need omavahendite ja kapitalinõuded tuleks lihtsalt lisada kindlustusgrupi kindlustus- ja edasikindlustusosa omavahendite ja kapitalinõuetele. (67)Kehtivate eeskirjade kohaselt antakse osalusi omavatele kindlustus- ja edasikindlustusandjatele piiratud võimalused kasutada kindlustusgrupi solventsuse kindlaksmääramiseks lihtsustatud arvutusi, kui kasutatakse 1. meetodit, nimelt raamatupidamise konsolideerimisel põhinevat meetodit. See tekitab ebaproportsionaalset koormust, eelkõige juhul, kui kindlustusgrupil on osalused väga väikestes sidusettevõtjates. Seetõttu tuleks järelevalveasutuse eelneval heakskiidul lubada osalusi omavatel kindlustus- ja edasikindlustusandjatel kasutada ebaolulise suurusega sidusettevõtjate kaasamisel kindlustusgrupi solventsuse arvutamisse lihtsustatud meetodeid. (68)Koormatise mõistet, mida tuleks omavahendite liigitamisel eri tasemetesse arvesse võtta, ei ole täpsustatud. Eelkõige ei ole selge, kuidas seda mõistet kohaldatakse kindlustusvaldusettevõtjate ja segafinantsvaldusettevõtjate suhtes, kellel ei ole kindlustusvõtjatest ja soodustatud isikutest otseseid kliente. Seepärast tuleks kehtestada miinimumkriteeriumid, et oleks võimalik kindlaks teha juhtumid, kus kindlustusvaldusettevõtja või segafinantsvaldusettevõtja emiteeritud omavahendid on koormatistevabad. (69)Nende ettevõtjate ring, keda tuleks kindlustusgrupi solventsuskapitalinõude alammäära arvutamisel arvesse võtta, peaks olema kooskõlas selliste ettevõtjate ringiga, kes panustavad kindlustusgrupi konsolideeritud solventsuskapitalinõude täitmiseks kasutatavatesse nõuetekohastesse omavahenditesse. Seetõttu tuleks alammäära arvutamisel arvesse võtta kolmandate riikide kindlustus- ja edasikindlustusandjaid, kindlustusvaldusettevõtjaid, kolmandate riikide kindlustusvaldusettevõtjaid ja segafinantsvaldusettevõtjaid. (70)Kindlustusgrupi minimaalse konsolideeritud solventsuskapitalinõude arvutamise valem võib viia olukorrani, kus see miinimumnõue on kindlustusgrupi konsolideeritud solventsuskapitalinõudega peaaegu võrdne või isegi täiesti võrdne. Sellises olukorras võib juhtuda, et seda miinimumnõuet ei täideta, kuigi vastavus kindlustusgrupi konsolideeritud solventsuskapitalinõudele on tagatud. Sellist soovimatut tagajärge tuleks vältida. Seepärast tuleks arvutusvalemit muuta nii, et sarnaselt üksikute kindlustus- ja edasikindlustusandjatega ei oleks kindlustusgrupi minimaalne konsolideeritud solventsuskapitalinõude kunagi suurem kui 45 % kindlustusgrupi konsolideeritud solventsuskapitalinõudest.

(71)Kindlustusgrupi solventsuse arvutamisel tuleks kindlustusvaldusettevõtjaid ja segafinantsvaldusettevõtjaid käsitleda kindlustus- või edasikindlustusandjatena. See tähendab selliste ettevõtjate puhul tinglike kapitalinõuete arvutamist. Sellised arvutused ei tohiks siiski mingil juhul tähendada, et kindlustusvaldusettevõtjad ja segafinantsvaldusettevõtjad peavad neid tinglikke kapitalinõudeid individuaalsel tasandil täitma. (72)Puuduvad õigusnormid, mis täpsustaksid, kuidas arvutada kindlustusgrupi solventsust, kui kasutatakse 1. ja 2. meetodi kombinatsiooni. See põhjustab ebajärjekindlaid tavasid ja ebakindlust, eelkõige seoses viisiga, kuidas arvutatakse 2. meetodiga hõlmatud kindlustus- ja edasikindlustusandjate osa kindlustusgrupi solventsuskapitalinõudes. Seepärast tuleks täpsustada kindlustusgrupi solventsuse arvutamise viisi, kui kasutatakse meetodite kombinatsiooni. Selleks et vältida kapitalinõuete olulist suurenemist, tuleks selgitada, et kindlustusgrupi konsolideeritud solventsuskapitalinõude arvutamisel ei kohaldata selliste osaluste suhtes aktsiariski kapitalinõuet. Samal põhjusel tuleks valuutariski kapitalinõuet kohaldada ainult nende osaluste sellise väärtuse suhtes, mis ületab kõnealuste sidusettevõtjate solventsuskapitalinõudeid. Osalusi omavatel kindlustus- või edasikindlustusandjatel peaks olema lubatud võtta arvesse hajutatust kõnealuste valuutariskide ja kindlustusgrupi konsolideeritud solventsuskapitalinõude arvutamise aluseks olevate muude riskide vahel. (73)Praegu võivad kindlustusgrupi järelevalve tegijad kindlaks määrata künnised, millest alates loetakse kindlustusgrupisisest tehingut ja riskikontsentratsiooni solventsuskapitalinõude, tehniliste eraldiste või mõlema alusel oluliseks. Künniste kindlaksmääramiseks võivad siiski sobida ka muud riskipõhised kvantitatiivsed või kvalitatiivsed kriteeriumid, näiteks nõuetekohased omavahendid. Seetõttu peaks kindlustusgrupi järelevalve tegijatel olema suurem paindlikkus olulise kindlustusgrupisisese tehingu või olulise riskikontsentratsiooni määratlemisel. (74)Kindlustusgrupi järelevalve tegijatel võib puududa oluline teave kindlustusgrupisiseste tehingute kohta, millest ei tule kehtivate eeskirjade kohaselt teatada, eelkõige selliste tehingute kohta, mis hõlmavad kolmandate riikide kindlustus- ja edasikindlustusandjaid, kindlustusvaldusettevõtjaid ja segafinantsvaldusettevõtjaid. Seetõttu tuleks mõiste „kindlustusgrupisisesed tehingud, millest tuleb teatada“ läbi vaadata. Lisaks peaks kindlustusgrupi järelevalve tegijatel olema õigus kohandada mõiste „kindlustusgrupisisesed tehingud, millest tuleb teatada“ määratlust nii, et see sobiks paremini iga kindlustusgrupi eripäraga. (75)Kindlustusvaldusettevõtjad ja segafinantsvaldusettevõtjad võivad olla kindlustus- või edasikindlustusgruppide emaettevõtjad. Sellisel juhul tuleb kindlustusgrupi järelevalvet rakendada selliste valdusettevõtjate konsolideeritud olukorra alusel. Kuna selliste valdusettevõtjate kontrollitavatel kindlustus- või edasikindlustusandjatel ei ole alati võimalik tagada kindlustusgrupi järelevalvet käsitlevate nõuete täitmist, on vaja tagada, et kindlustusgrupi järelevalve tegijatel on asjakohased järelevalve- ja jõustamisvolitused, et tagada kindlustusgruppide vastavus direktiivile 2009/138/EÜ. Sarnaselt muudatustega, mis tehti krediidi- ja finantseerimisasutustega seoses Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2013/36/EL Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga (EL) 2019/878, peaksid kindlustusgrupi järelevalve tegijatel olema seega valdusettevõtjate suhtes minimaalsed volitused, sealhulgas üldised järelevalvevolitused, mida rakendatakse kindlustus- ja edasikindlustusandjate suhtes kindlustusgrupi järelevalve eesmärgil. (76)Kui kindlustus- ja edasikindlustusandjad kuuluvad kindlustusgruppi, mille emaettevõtja peakontor asub kolmandas riigis, mida ei peeta direktiivi 2009/138/EÜ artikli 260 kohaselt samaväärseks või ajutiselt samaväärseks, on kindlustusgrupi järelevalve tegemine keerulisem. Kindlustusgrupi järelevalve tegijad võivad otsustada rakendada nn muid meetodeid kooskõlas kõnealuse direktiivi artikliga 262. Need meetodid ei ole aga selgelt sätestatud ja eesmärgid, mida nende muude meetoditega tuleks saavutada, on ebaselged. Seepärast tuleks täiendavalt täpsustada muude meetodite eesmärki, sealhulgas minimaalset meetmete kogumit, mida kindlustusgrupi järelevalve tegijad peaksid kaaluma. (77)Komisjoni delegeeritud määrusega (EL) 2019/981 kehtestati pikaajaliste omakapitaliinvesteeringute eeliskohtlemine. Kestusel põhineva aktsiariski alakomponendi suhtes, mille eesmärk on kajastada ka pikema tähtajaga investeerimise väiksemat riski, kuid mida liidus kasutatakse väga piiratult, kohaldatakse kriteeriume, mis on rangemad pikaajaliste omakapitaliinvesteeringute suhtes kohaldatavatest kriteeriumidest. Seepärast näib, et uue pikaajaliste omakapitaliinvesteeringute usaldatavusnõuete kategooriaga välditakse vajadust olemasoleva kestusel põhineva aktsiariski alakomponendi järele. Kestusel põhinev aktsiariski alakomponent tuleks välja jätta, sest puudub vajadus säilitada kaht erinevat eeliskohtlemist, millel on sama eesmärk premeerida pikaajalisi investeeringuid. Selleks et vältida olukorda, kus kõnealustel muudatustel on kahjulik mõju, tuleks siiski ette näha varasemalt kehtinud nõuete ajutise kohaldamise klausel nende kindlustusandjate puhul, kes kasutavad praegu kestusel põhinevat aktsiariski alakomponenti. (78)Rohelise kokkuleppe keskkonna- ja kliimaeesmärkide saavutamine nõuab suurte investeeringute suunamist erasektorist, sealhulgas kindlustus- ja edasikindlustusettevõtjatelt, kestlikesse investeeringutesse. Direktiivi 2009/138/EÜ sätted kapitalinõuete kohta ei tohiks takistada kindlustus- ja edasikindlustusandjate kestlikke investeeringuid, vaid peaksid kajastama keskkonda kahjustavasse tegevusse investeerimise täielikku riski. Kuigi praeguses etapis ei ole piisavalt tõendeid keskkonnakahjulike või sotsiaalselt kahjulike investeeringute ja muude investeeringute riskierinevuste kohta, võivad sellised tõendid lähiaastatel kättesaadavaks muutuda. Selleks et tagada asjakohaste tõendite nõuetekohane hindamine, peaks Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve jälgima keskkonnakahjulike või sotsiaalselt kahjulike investeeringute riskiprofiili ja esitama 2023. aastaks selle tõendite kohta aruande. Vajaduse korral tuleks Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve aruandes anda nõu nii direktiivi 2009/138/EÜ kui ka selle direktiivi alusel vastu võetud delegeeritud õigusaktide ja rakendusaktide muutmise kohta. Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve võib ka uurida, kas ja kuidas oleks asjakohane võtta arvesse teatavaid keskkonnariske, mis ei ole seotud kliimamuutustega. Näiteks kui tõendid seda kinnitavad, võiks Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve analüüsida vajadust laiendada käesoleva direktiiviga kehtestatavat analüüsi, mis hõlmab kliimamuutustega seotud riskide stsenaariume, muudele keskkonnariskidele. (79)Kliimamuutused mõjutavad praegu ja vähemalt järgmistel kümnenditel looduskatastroofide sagedust ja tõsidust, mis keskkonnaseisundi halvenemise ja reostuse tõttu tõenäoliselt veelgi süvenevad. See võib muuta ka kindlustus- ja edasikindlustusandjate looduskatastroofiriski positsiooni ja muuta kehtetuks delegeeritud määruses (EL) 2015/35 sätestatud looduskatastroofiriski standardparameetrid. Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve peaks looduskatastroofiriski komponendi ulatuse ja selle standardparameetrite kalibreerimise korrapäraselt läbi vaatama tagamaks, et looduskatastroofiriski standardparameetrite ning kindlustus- ja edasikindlustusandjate tegeliku riskipositsiooni vahel ei ole püsivaid lahknevusi. Selleks peaks Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve võtma arvesse kliimateaduse uusimaid kättesaadavaid tõendeid ning esitama lahknevuste avastamise korral komisjonile oma arvamuse. (80)Direktiivi 2009/138/EÜ artikli 308b lõikes 12 sätestatud nõudeid tuleks muuta, et tagada kooskõla pangandusraamistikuga ja võrdsed tingimused selliste liikmesriikide keskvalitsuste või keskpankade vastu olevate nõuete käsitlemisel, mis on nomineeritud ja väljastatud liikmesriigi vääringus. Selleks tuleks selliste riskipositsioonide suhtes kehtestada varasemalt kehtinud nõuete ajutise kohaldamise kord, et vabastada asjaomased riskipositsioonid hinnavaheriski ja turu kontsentratsiooniriski kapitalinõuetest, tingimusel et riskipositsioonid tekkisid enne 1. jaanuarit 2020. (81)Mõnel juhul toetuvad kindlustus- või edasikindlustusgrupid suurel määral riskivabade intressimäärade üleminekumeetme ja tehniliste eraldiste üleminekumeetme kasutamisele. See võib moonutada kindlustusgrupi tegelikku solventsuse positsiooni. Seepärast tuleks kindlustus- või edasikindlustusgruppidelt nõuda, et nad avalikustaksid mõju, mida nende solventsuse positsioonile avaldab eeldus, et kõnealustest üleminekumeetmetest tulenevaid omavahendeid ei saa kasutada kindlustusgrupi solventsuskapitalinõude täitmiseks. Samuti peaks järelevalveasutustel olema õigus võtta asjakohaseid meetmeid, et nende üleminekumeetmete kasutamine kajastaks asjakohaselt kindlustusgrupi finantsseisundit. Need meetmed ei tohiks siiski mõjutada kõnealuste üleminekumeetmete kasutamist sidusettevõtjast kindlustus- või edasikindlustusandjate poolt nende individuaalse solventsuskapitalinõude arvutamisel. (82)Direktiiviga 2009/138/EÜ on ette nähtud riskivabade intressimäärade ja tehniliste eraldiste üleminekumeetmed, millel peab olema järelevalveasutuse heakskiit ja mida rakendatakse lepingute suhtes, millest tulenevad enne 2016. aastat sõlmitud kindlustus- ja edasikindlustuskohustused. Kuigi üleminekumeetmed peaksid julgustama ettevõtjaid hakkama kõnealust direktiivi võimalikult õigeaegselt järgima, aeglustab esimest korda alles tükk aega pärast 2016. aastat heaks kiidetud üleminekumeetmete rakendamine tõenäoliselt kõnealuse direktiivi järgimist. Selliste üleminekumeetmete kasutamise heakskiitmine peaks seega piirduma juhtudega, kus kindlustus- või edasikindlustusandja suhtes hakatakse esmakordselt kohaldama direktiivi 2009/138/EÜ eeskirju või kus ettevõtja on võtnud vastu kindlustus- või edasikindlustuslepingute portfelli ja üleandev ettevõtja rakendas enne üleandmist selle portfelliga seotud kohustuste suhtes üleminekumeedet. (83)Ühendkuningriigist sai 1. veebruaril 2020 kolmas riik ja alates 31. detsembrist 2020 ei kohaldata enam liidu õigust Ühendkuningriigi suhtes ega Ühendkuningriigis. Direktiivis 2009/138/EÜ on mitu sätet, mis käsitlevad konkreetsete liikmesriikide eripärasid, ning sellised konkreetselt Ühendkuningriiki käsitlevad sätted on aegunud ja tuleks seetõttu välja jätta. (84)Direktiivi 2009/138/EÜ tuleks seetõttu vastavalt muuta, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: Artikkel 1 Direktiivi 2009/138/EÜ muutmine Direktiivi 2009/138/EÜ muudetakse järgmiselt. (1)Artikli 2 lõike 3 punkti a alapunkt iv asendatakse järgmisega: „iv) Iirimaal kasutatava pikaajalise katkemisõiguseta tervisekindlustuse liigid (permanent health insurance not subject to cancellation);“.

(2)Artikli 4 lõike 1 punktid a ja b asendatakse järgmisega: „a) kindlustusandja aastane brutokindlustusmaksete summa ei ületa 15 000 000 eurot; b) kindlustusandja artiklis 76 osutatud tehniliste eraldiste brutoväärtus koos edasikindlustuslepingute kindlustussummadest ja eriotstarbelistest varakogumitest sissenõutavate summadega ei ületa 50 000 000 eurot;“. (3)Artiklit 6 muudetakse järgmiselt: (a)lõike 1 punkt a asendatakse järgmisega: „a) abistamisteenus, mida osutatakse maanteesõidukiga seotud õnnetuse või rikke korral, kui see juhtub abistamisteenuseid pakkuva kindlustusandja asukohaliikmesriigi või naaberriikide territooriumil;“; (b)lõige 2 asendatakse järgmisega: „2. Lõike 1 punkti b alapunktides i ja ii osutatud juhtudel ei kohaldata tingimust, et õnnetus või rike peab olema juhtunud abistamisteenuseid pakkuva kindlustusandja asukohaliikmesriigi territooriumil, juhul kui soodustatud isik on abistamisteenuseid pakkuva juriidilise isiku liige ning rikketeenistust või sõiduki toimetamist teostab liikmekaardi esitamisel täiendava lisatasu maksmiseta asjaomase riigi samasugune juriidiline isik vastastikusel kokkuleppel.“; (c)lõige 3 jäetakse välja. (4)Artikli 8 punkt 3 jäetakse välja. (5)Artiklit 13 muudetakse järgmiselt: (a)punkti 7 alapunkt b jäetakse välja; (b)lisatakse punktid 10a, 10b, 10c ja 10d: „10a. „madala riskiprofiiliga kindlustus- ja/või edasikindlustusandja“ – kindlustus- ja/või edasikindlustusandja, kes vastab artiklis 29a sätestatud tingimustele ja on kooskõlas artikliga 29b liigitatud selliseks ettevõtjaks; 10b. „audiitorühing“ – audiitorühing Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/43/EÜ* artikli 2 punkti 3 tähenduses; 10c. „vannutatud audiitor“ – vannutatud audiitor Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/43/EÜ* artikli 2 punkti 2 tähenduses; 10d. „madala riskiprofiiliga kindlustusgrupp“ – kindlustusgrupp, mis vastab artiklis 213a sätestatud tingimustele ja mille kindlustusgrupi järelevalve tegija on koosõlas kõnealuse artikli lõikega 2 liigitanud selliseks grupiks; * Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. mai 2006. aasta direktiiv 2006/43/EÜ, mis käsitleb raamatupidamise aastaaruannete ja konsolideeritud aruannete kohustuslikku auditit ning millega muudetakse nõukogu direktiive 78/660/EMÜ ja 83/349/EMÜ ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 84/253/EMÜ (ELT L 157, 9.6.2006, lk 87).“; (c)punktid 15 ja 16 asendatakse järgmisega: „15. „emaettevõtja“ – Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2013/34/EL* artikli 22 lõigetes 1 ja 2 osutatud emaettevõtja, samuti ettevõtja, keda järelevalveasutused käsitavad emaettevõtjana kooskõlas käesoleva direktiivi artikliga 212;

„16. „tütarettevõtja“ – direktiivi 2013/34/EL artikli 22 lõigetes 1 ja 2 osutatud tütarettevõtja, kaasa arvatud selle tütarettevõtjad, ning ettevõtja, keda järelevalveasutused peavad käsitama tütarettevõtjana kooskõlas käesoleva direktiivi artikliga 212; * Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv 2013/34/EL teatavat liiki ettevõtjate aruandeaasta finantsaruannete, konsolideeritud finantsaruannete ja nendega seotud aruannete kohta ja millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/43/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiivid 78/660/EMÜ ja 83/349/EMÜ (ELT L 182, 29.6.2013, lk 19).“; (d)punktis 18 asendatakse sõnad „direktiivi 83/349/EMÜ artiklis 1“ sõnadega „direktiivi 2013/34/EL artikli 22 lõigetes 1 ja 2“; (e)punkt 19 asendatakse järgmisega: „19. „kindlustusgrupisisene tehing“ – mis tahes tehing, millega kindlustus- või edasikindlustusandja, kolmanda riigi kindlustus- või edasikindlustusandja, kindlustusvaldusettevõtja või segafinantsvaldusettevõtja sõltub lepingulise või mittelepingulise kohustuse täitmisel kas tasu eest või tasuta otseselt või kaudselt teistest sama kindlustusgrupi ettevõtjatest või mõnest füüsilisest või juriidilisest isikust, kellel on kõnealuse kindlustusgrupi ettevõtjatega märkimisväärne seos;“; (f)punkti 22 muudetakse järgmiselt: i)punktis a asendatakse sõnad „direktiivi 2004/39/EÜ artikli 4 lõike 1 punktis 14“ sõnadega „Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/65/EL artikli 4 lõike 1 punktis 21; ___________________________________ * Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiiv 2014/65/EL finantsinstrumentide turgude kohta ning millega muudetakse direktiive 2002/92/EÜ ja 2011/61/EL (ELT L 173, 12.6.2014, lk 349).“; ii)punkti b alapunktis i asendatakse sõnad „direktiivi 2004/39/EÜ“ sõnadega „direktiivi 2014/65/EL“; (g)punkti 25 muudetakse järgmiselt: i)punktis a asendatakse sõnad „direktiivi 2006/48/EÜ artikli 4 punktide 1, 5 ja 21“ sõnadega „Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktide 1, 18 ja 26; ______________________________ * Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus (EL) nr 575/2013, mis käsitleb krediidiasutuste suhtes kohaldatavaid usaldatavusnõudeid ja millega muudetakse määrust (EL) nr 648/2012 (ELT L 176, 27.6.2013, lk 338).“; ii)punktis c asendatakse sõnad „direktiivi 2004/39/EÜ“ sõnadega „direktiivi 2014/65/EL“; (h)punkti 27 muudetakse järgmiselt: i)punktis c asendatakse alapunkt ii järgmisega: „ii) netokäive direktiivi 2013/34/EL artikli 2 punkti 5 tähenduses: 13 600 000 eurot;“; ii)sõnad „direktiivi 83/349/EMÜ“ asendatakse sõnadega „direktiivi 2013/34/EL“; (i)lisatakse punkt 41:

„41. „reguleeritud ettevõtja“ – reguleeritud üksus direktiivi 2002/87/EÜ artikli 2 punkti 4 tähenduses või tööandja kogumispensioni asutus direktiivi (EL) 2016/2341 artikli 6 punkti 1 tähenduses.“. (6)Artikli 18 lõikesse 1 lisatakse punkt i: „i) märkima, kas teises liikmesriigis esitatud taotlus otsekindlustus- või edasikindlustustegevuse alustamiseks või teise reguleeritud ettevõtja või kindlustuse turustaja tegevuse alustamiseks on tagasi lükatud või tühistatud, ning tagasilükkamise või tühistamise põhjused.“. (7)Artikli 23 lõikele 1 lisatakse punkt f: „f) turg, kus asjaomane kindlustus- või edasikindlustusandja kavatseb tegutseda.“. (8)Artikli 24 lõike 2 teises lõigus asendatakse sõnad „direktiivi 2004/39/EÜ“ sõnadega „direktiivi 2014/65/EL“. (9)Artiklile 25 lisatakse järgmine lõige: „Igast tegevusloa andmisest keeldumisest, sealhulgas taotluse esitanud ettevõtja tuvastamisest ja keeldumise põhjustest teatatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1094/2010* asutatud Euroopa järelevalveasutusele (Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve). Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve peab sellist teavet sisaldavat ajakohastatud andmebaasi ja annab järelevalveasutustele juurdepääsu kõnealusele andmebaasile. *Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta määrus (EL) nr 1094/2010, millega asutatakse Euroopa Järelevalveasutus (Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve), muudetakse otsust nr 716/2009/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni otsus 2009/79/EÜ (ELT L 331, 15.12.2010, lk 48).“. (10)Artiklis 25a asendatakse sõnad „Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1094/20106 asutatud Euroopa Järelevalveasutusele (Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve) (edaspidi „Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve”)“ sõnaga „Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalvele“. (11)Artiklile 26 lisatakse lõige 4: „4. Kui lõike 1 kohaselt on vaja konsulteerida mitme järelevalveasutusega, võib iga asjaomane järelevalveasutus taotleda päritoluliikmesriigi järelevalveasutuselt tegevusloa taotluse ühist hindamist. Päritoluliikmesriigi järelevalveasutus võtab oma lõpliku otsuse tegemisel arvesse ühise hindamise järeldusi.“. (12)Artiklit 29 muudetakse järgmiselt: (a)lõiked 3 ja 4 asendatakse järgmisega: „3. Liikmesriigid tagavad, et käesolevas direktiivis sätestatud nõudeid kohaldatakse viisil, mis on proportsionaalne kindlustus- või edasikindlustusandja tegevusele omaste riskide laadi, ulatuse ja keerukusega, eelkõige madala riskiprofiiliga kindlustus- ja/või edasikindlustusandjateks liigitatud ettevõtjate puhul. 4. Komisjoni poolt vastuvõetud delegeeritud õigusaktides ning regulatiivsetes ja rakenduslikes tehnilistes standardites võetakse arvesse proportsionaalsuse põhimõtet, tagades seega käesoleva direktiivi proportsionaalse kohaldamise, eelkõige madala riskiprofiiliga kindlustus- ja edasikindlustusandjate puhul. Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve poolt määruse (EL) nr 1094/2010 artiklite 10–14 kohaselt esitatud regulatiivse