23.

rõhutab, et kuigi selektiivsuse parandamine peab ka edaspidi olema esmatähtis, nõuab lossimiskohustuse rakendamine sektoriülest lähenemisviisi ja selgete stiimulite väljatöötamist, et soodustada parimate tavade kohast leevendamist; soovitab järgmisi kaasnevaid meetmeid ja juhtimisvahendeid: (a) kvoodipõhiste vahendite edasine kasutamine ja optimeerimine kooskõlas ühise kalanduspoliitika põhimõtetega ning tingimusel, et kehtestatakse tõhusad kontrollimeetmed, näiteks: — kvootide jaotus vastavalt eeldatavale saagi koostisele; — paindlikud ja tõhusad kohandused kvootide vahetamise teel teiste liikmesriikide ja naabruses asuvate kolmandate riikidega, kellega ELil on ühised kalavarud, et vältida kvootide alakasutamist, liikudes näiteks alaliste ja mitte ainult igal aastal pärast lubatud kogupüügi ja kvootide kehtestamist uuendatavate mehhanismide suunas kooskõlas parimate kättesaadavate teaduslike nõuannetega; — kvootide hinnangulise tagasiheiteosa eraldamine kaluritele, eelkõige väikesemahulise kalapüügiga tegelevatele kaluritele, kes otsustavad kasutada selektiivsemaid püügivahendeid; (b) uuringud mereruumi planeerimise ja piirkonnapõhise majandamismeetodi rakendamise teostatavuse kohta, et vältida tagasiheidet, suunates kalureid piirkondadesse, kus alamõõduliste kalade esinemine on vähem tõenäoline, tagades ühtlasi, et selliste meetmete tulemuseks ei ole muude kaubanduslikult kasutatavate liikide ulatuslik mittekasutamine; (c) suurema paindlikkuse tagamine, et võimaldada kaluritel valida püügivahendite lahendusi, ning suurem vastutus dokumenteerimise eest (püügi täielik dokumenteerimine); (d) paindlike mehhanismide pakkumine uut tüüpi selektiivsete püügivahendite heakskiitmiseks, et motiveerida sidusrühmi katseprojekte taotlema ja ellu viima; (e) ainuõigusliku juurdepääsu andmine püügikohtadele või teatavaks ajavahemikuks, et soodustada selektiivsust; (f) strateegiate väljatöötamine soovimatu saagi kasutamiseks parimal viisil muuks otstarbeks kui inimtoiduks, tekitamata nõudlust alamõõdulise saagi järele ning tingimusel, et see on kalurite jaoks majanduslikult mõttekas ja praktiliselt teostatav; (g) tagasiheiteatlase koostamine soovimatu saagi kohta ülevaate saamiseks eri kalavarude ja piirkondade kaupa, et koostada täpsemad piirkondlikud kaaspüügi kavad koostöös liikmesriikide ja kalatööstusega ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi toetusel; (h) vabatahtlike ja stiimuleid pakkuvate tehisintellektipõhiste vahendite väljatöötamine ja kasutamine koostöös kalandussektori ja liikmesriikide ametiasutustega, et suurendada selektiivsust ja kontrolli ning parandada liikide tuvastamist; (i) kolmandatest riikidest imporditavate kalandustoodete puhul sama tagasiheitepoliitika järgimise nõude järkjärguline kehtestamine, et lõpetada Euroopa laevastiku suhteliselt ebasoodne olukord ja kõlvatu konkurents, parandades ühtlasi maailma kalavarude kaitset; (j) komisjoni kohustuse pikendamine, mis puudutab igal aastal ühise kalanduspoliitika olukorra ja lossimiskohustuse rakendamise kohta aruande esitamist, ning rohkema teabe esitamine selle kohustuse rakendamise kohta, sealhulgas sotsiaal-majandusliku mõju ja muude aspektide hulgas ka kütusekulu, ladustamisruumi, kalalaevade ohutusele ja töötingimustele avalduva mõju, tagasiheite ja soovimatu saagi vähendamise ning kalavarude parema seisundi kohta;