ET Euroopa Liidu Teataja C 137/2

EUROOPA KESKPANGA ARVAMUS,

19. november 2014,

seoses ettepanekuga, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust ELi krediidiasutuste vastupanuvõimet parandavate struktuurimeetmete kohta

(CON/2014/83)

(2015/C 137/02)

Sissejuhatus ja õiguslik alus

14. märtsil 2014 sai Euroopa Keskpank (EKP) Euroopa Parlamendilt taotluse esitada arvamus seoses ettepanekuga, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust ELi krediidiasutuste vastupanuvõimet parandavate struktuurimeetmete kohta (1) (edaspidi „ettepandud määrus”). 27. märtsil 2014 sai EKP Euroopa Liidu Nõukogult taotluse esitada arvamus ettepandud määruse kohta.

EKP arvamuse andmise pädevus põhineb Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 127 lõikel 4 ja artikli 282 lõikel 5, kuna ettepandud määruse sätted mõjutavad Euroopa Keskpankade Süsteemi kaasabi finantssüsteemi stabiilsusega seotud poliitika tõrgeteta teostamisele, millele osutab lepingu artikli 127 lõige 5. EKP nõukogu on käesoleva arvamuse vastu võtnud kooskõlas Euroopa Keskpanga kodukorra artikli 17.5 esimese lausega.

Üldised märkused

EKP toetab ettepanekut kõnealuse küsimuse reguleerimiseks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega ELi krediidiasutuste vastupanuvõimet parandavate struktuurimeetmete kohta. Nimetatud meede on vahetult kohaldatav kõigis 28s liikmesriigis (2) ning toetab ühtset liidu raamistikku, millega kavatsetakse lahendada pankrotti minemiseks liiga suurte ja liiga seotud pankadega seonduvaid probleeme. Ettepandud määruse eesmärk on vähendada killustatust, mida võib tekitada pangandussektori struktuursete õigusaktide erinevus liikmesriikides ning mis võib põhjustada vasturääkivusi ja õiguslikku arbitraaži ning takistada võrdsete tingimuste loomist ühisturul (3).

Samuti täpsustab ettepandud määrus teatud ülesandeid, mis kuuluvad nõukogu määruse (EL) nr 1024/2013 (4) kohaselt EKP ainupädevusse. Ebaühtsed riiklikud õigusaktid piiraksid ühtse järelevalvemehhanismi tulemuslikkust, muutes selle keerulisemaks ja suurendades järelevalve kulusid (5). Seetõttu on vaja eeskirju ühtlustada liidu tasandil.

Erimärkused

1. Ettepandud eeskirjade kohaldamisala

1.1. Ettepandud määrust kohaldatakse globaalsete süsteemselt oluliste ettevõtjatena määratletud krediidiasutuste suhtes (6) ning muude krediidiasutuste suhtes, mille bilanss ja kauplemistegevus ületavad kolme järjestikuse aasta jooksul teatava künnise (7). EKP mõistab, et see on kookõlas lähenemisviisiga, mille kohaselt keskendutakse konkreetselt vaid suurimatele ja keerukaima struktuuriga krediidiasutustele ja konsolideerimisgruppidele, mis hoolimata muudest õigusaktidest võivad jääda pankrotti minemiseks ja päästmiseks liiga suureks ning juhtimiseks, järelevalve teostamiseks ja kriisilahenduseks liiga kompleksseks (8).

1.2. Kui krediidiasutuste koondumise (näiteks ühinemise) korral luuakse üks ettepandud määruse kohaldamisalasse kuuluv krediidiasutus, peaks pädev asutus uue üksuse künnistele vastamise hindamisel arvesse võtma uue üksuse moodustanud krediidiasutuste koondandmeid kahe aasta jooksul enne koondumist (9). Muudel juhtudel peaksid riiklikud pädevad asutused kriteeriumidele vastavust hindama regulaarselt, vähemalt kord aastas (10). Lisaks peaks Euroopa Komisjon ettepandud määruse läbivaatamisel hindama ka künnise kriteeriumide kohasust, näiteks veenduma, et hõlmatud on kõik asjaomased krediidiasutused (11). Kui on tõendeid, et kauplemistegevuse määratlus ei hõlma kohaselt kõiki krediidiasutuste kaubeldavaid varasid, peaks komisjon artiklis 34 osutatud aruande koostamisel eraldi hindama, kas kõik finantsvarad ja -kohustused on mõõdetud õiglases väärtuses või peaks ettepandud määruse kohaselt kauplemistegevuse arvutamisel hõlmama ka mitte-IFRS (rahvusvahelised finantsaruandlusstandardid) pankade võrdväärsed bilansikirjed. Selles osas võiks mõjuhinnangut täiendada.

2. Keelatud tegevused, eelkõige oma arvel kauplemise keeld

2.1. EKP üldiselt toetab ettepandud määruse artiklis 5 kitsalt määratletud oma arvel kauplemise keeldu teatud krediidiasutustele. Eelkõige keelataks ära üksuste, osakondade, talituste või üksikute kauplejate tegevus, mis keskendub konkreetselt positsioonide võtmisele endale kasumi teenimiseks ja ei ole kuidagi seotud klientidega või üksuse riskide maandamisega (12). Arvestades asjaolu, et pangad on pärast finantskriisi oma arvel kauplemiseks konkreetselt ettenähtud osakondade, üksuste ja talituste suurust oluliselt kärpinud või nende tegevuse lõpetanud, mõistab EKP, et ettepandud määruse näol on tegemist ettevaatava ennetusmeetmega, mille eesmärgiks on võtta pankadelt motiiv kõnealuse tegevuse taasalustamiseks. Oma arvel kauplemise keelu rakendamisega seonduvad kulud peaksid seetõttu olema piiratud (13). Enne viimast finantskriisi ja selle ajal toimunud sündmused näitavad, et oma arvel kauplemine on suure riskiga tegevus, mis võib finantsasutuste suurte avatud positsioonide ja omavahelise seotuse kaudu tekitada süsteemset riski. Võrreldes muude kliendipõhiste tegevustega (näiteks laenutegevusega) on oma arvel kauplemise mahtu lihtne lühikese aja jooksul suurendada. Kiusatus suure riskiga tegevuse mahtu pankade turvavõrgu arvel suurendada võib eelkõige tekkida juhul, kui oma arvel kauplemisega tegelevad pangakontsernid, millel on pankade turvavõrgu kaudne garantii (kriisilahendusfondid, hoiuste tagamise fondid või lõppastmes maksumaksjad). Samuti mõistab EKP, et oma arvel kauplemine ei ole seotud pankade klientide nõuetega ega vasta neile. Oma arvel kauplemisega tegelevas pangakontsernis võib tekkida huvide konflikt oma arvel kauplemise ja klientidele teenuse osutamise vahel. Oma arvel kauplemise keelustamine selle eraldamise asemel aitab tagada, et pankadel ei oleks asjaomase tegevusega seoses otsest äri- või maineriski. Seetõttu toetab EKP ettepandud määrusega kehtestatavat keeldu, mille kohaselt ei tohi krediidiasutused omada riskifonde ega neisse investeerida (14). Asjaomane keeld piirab oma arvel kauplemise keelust kõrvalehoidmise riski ning aitab leevendada riskide ülekandumist pankade ja varipanganduse vahel.

2.2. Oma arvel kauplemise eristamiseks muust kauplemistegevusest, eelkõige turutegemisest (15), peab asjaomased mõisted adekvaatselt määratlema. EKP tunnistab, et oma arvel kauplemise eristamine turutegemisest on keeruline nii teoorias kui praktikas (16). EKP üldiselt toetab oma arvel kauplemise määratlust ettepandud määruses (17), kuid teeb keelatud tegevuse täpsustamiseks mõned muudatusettepanekud (18). Eelkõige teeb EKP ettepaneku täpsustada, et keelustatakse kõik oma arvel kauplemisega seotud tehingud, mis on tehtud turuväärtuse hindamisele reageerides või selle ärakasutamiseks ning kasumi teenimise eesmärgil, sõltumata sellest, kas kasum realiseeritakse tegelikult lühiajalises või pikaajalises perspektiivis. Erinevalt turutegemisest on oma arvel kauplemisega tegemist juhul, kui krediidiasutus kasutab teavet varade tegeliku väärtuse kohta kasumi teenimiseks turuväärtuse kõikumiste arvelt ilma kliendi korralduseta.

2.3. Lisaks osutatakse komisjoni ettepanekus ka teatud eranditele: a) kuigi komisjon käsitleb oma arvel kauplemist suure riskiga tegevusena, oleks see jätkuvalt lubatud riigivõlakirjade puhul ning b) ettepandud määruse kohaldamisalasse mittekuuluvad krediidiasutused võiksid jätkata suure riskiga tegevust, mille maht võib kokkuvõttes kujuneda väga suureks. Nimetatud erandite kehtestamine näib osutavat sellele, et nõuete järgimise kohustusest vabastatud kauplemistegevust tuleks ettepandud määruse hilisema läbivaatamise käigus täiendavalt hinnata, selgitamaks välja võimalikud ohud üksikutele krediidiasutustele või globaalsele finantssüsteemile (19).

3. Kauplemistegevuse eraldamise nõudmine, eelkõige turutegemise käsitlus

3.1. EKP üldiselt toetab järelevalveasutuse poolt ettepandud määruse kohaselt läbiviidava hindamise raames kauplemistegevuse suuruse, komplekssuse, finantsvõimenduse ja seotuse parameetrite kehtestamist (20). Nimetatud parameetrid ei võimalda aga järelevalveasutusel põhjalikult hinnata üksikuid kauplemistegevusi. Seetõttu nõustub EKP, et asjaomased kriteeriumid ei tohiks olla ainsaks aluseks eraldamise menetluse algatamisel. Nimetatud parameetrite hindamisel peaks konsolideeritud järelevalvet teostav asutus kasutama kaalutlusõigust. Ettepandud määrus võimaldab järelevalveasutusel kasutada eraldamise menetluse erinevates etappides teatud kaalutlusõigust. Ettepandud määruses sõltub pädeva asutuse otsus konkreetsete kauplemistegevuste eraldamise menetluse algatamise kohta pädeva asutuse hinnangust, mille kohaselt ohustavad kõnealused tegevused ettepandud määruse eesmärke arvesse võttes tuumikkrediidiasutuse finantsstabiilsust või liidu finantssüsteemi tervikuna (21). Kui pädev asutus otsustab kauplemistegevuste hindamisel, et tegevused vastavad suuruse, finantsvõimenduse, komplekssuse, kasumlikkuse, seonduva tururiski ja seotuse parameetritele, peaks pädev asutus nõudma selliste tegevuste eraldamist tuumikkrediidiasutusest (22). Finantsanalüüsi teostamisel sõltub asjaomane otsus aga pädeva asutuse poolt läbiviidavast täiendavast finantsstabiilsuse hindamisest. Ka pärast tuumikkrediidiasutuse teavitamist pädeva asutuse otsusest on tuumikkrediidiasutusel võimalus pädevale asutusele veenvalt tõestada, et kõnealused tegevused ei ohusta ettepandud määruse eesmärke arvesse võttes krediidiasutuse finantsstabiilsust ega liidu finantssüsteemi tervikuna (23).

3.2. EKP toetab ettepandud määruse eraldamise käsitlust. See aitab vältida pikki ja kulukaid menetlusi, kus ületatakse suuruse ja komplekssuse künnised, kuid kus kehtivad nõuded ja järelevalvealane kontroll tegelikke riske tuumikkrediidiasutuse finantsstabiilsusele või liidu finantssüsteemile laiemalt oluliselt vähendavad. Pealegi võib krediidiasutus nimetatud künnised ületada teatud kauplemistegevusega, mis tegelikult toetab finantsstabiilsust laiemalt, näiteks turutegemine, mis on väga oluline majanduse ja selliste tegevuste finantseerimiseks, mille eesmärgiks on luua likviidsuspuhver muude usaldatavusnõuete täitmise tagamiseks. Seetõttu vajavad järelevalveasutused otsuste tegemisel kehtestatavatest künnistest suuremat paindlikkust, mis võtaks arvesse õigusaktide vastasmõjusid laiemalt ning tagajärgi finantssüsteemile tervikuna. Samuti tuleks arvesse võtta üksikute liikmesriikide või liikmesriikide gruppide finantsstabiilsust, kuna järelevalveasutuse hinnangul võib konkreetses liikmesriigis või liikmesriikide grupis olla oluline mõju. Neid kasulikke sätteid oleks otstarbekas täiendada, et selgitada millistel alustel hinnata, kas tuumikkrediidiasutuse kauplemistegevused ohustavad finantsstabiilsust ning vajaksid seetõttu eraldamist (24). Ettepandud määruses kehtestatav otsuste läbipaistvuse nõue (25) on põhielement, mis aitab tagada, et konkreetsete kauplemistegevuste mitteeraldamise otsus oleks mõistlik ja põhjendatud. Selles osas peab järelevalvealane otsus arvesse võtma kriteeriume, mille ulatus on ettepandud määruses sätestatust laiem. Ühtse raamistiku kehtestamine, mis põhineks praegusest enam põhjalikul teabel, aitaks pädevaid asutusi kaalutlusõiguse kasutamisel järelevalvealaste otsuste langetamisel ja aitaks järelevalve teostajaid eraldamise vajaduse tuvastamisel. Samuti võib see innustada krediidiasutusi täiendama oma juhtimiskorraldust, sealhulgas asutusesiseseid süsteeme ja sisekorraeeskirju, et vältida vastavusriski ja vähendada võimalikke kulusid seoses tegevuste eraldamise nõudmisega tulevikus. Seetõttu oleks otstarbekas parameetreid täiendada järgmise kvalitatiivse teabega: a) kauplemistegevuste kaardistus, sealhulgas prognoositava kliendinõudluse rahuldamiseks varude täiendamise vajaduse hindamise meetodid; b) vastavusraamistik ettepandud määruse rakendamiseks; ja c) kompensatsiooniskeemid kauplejatele. Samuti võib parameetreid täiendada kvantitatiivse teabega varude käibe, riskiväärtuse (value-at-risk) kõikumiste, „esimese päeva kasumi ja kahjumi”, kauplemisosakondade piirangute ja kauplemistegevuste geograafilise jaotuse kohta (26). See lihtsustaks järelevalve teostajate tööd. Krediidiasutused peaksid kooskõlas ettepandud määruse üldise eesmärgiga esitama järelevalve teostaja poolt kauplemistegevuste hindamisel kasutatavate parameetrite arvutamiseks vajalikud mis tahes andmed (27).

3.3. EKP peab oluliseks pankade turutegemise piisavat säilitamist varade ja turulikviidsuse hoidmise või suurendamise, hinnavolatiilsuse kontrollimise ja väärtpaberiturgude vastupanuvõime suurendamise eesmärgil. See on oluline finantsstabiilsuseks, rahapoliitika rakendamiseks ja sujuvaks ülekandmiseks ning majanduse finantseerimiseks. Seetõttu peaks õiguslik regulatsioon vältima võimalikke negatiivseid tagajärgi turutegemisele, kui need ei ole põhjendatud oluliste riskidega. Turutegemise põhjalikul uurimisel kooskõlas ettepandud määruse artikli 9 lõikega 1 peaksid järelevalve teostajad pöörama hoolsat tähelepanu asjaomase tegevuse võimalikule mõjule finantsstabiilsusele. Eelkõige peaks tuumikkrediidiasutusse jääv turutegemine olema kooskõlas ettepandud määruse eesmärkidega. Eelkõige ei tohiks asjaomase tegevuse tagajärjel tekkida pankrotti minemiseks liiga suur ja liiga seotud pank. Samuti ei tohiks asjaomane tegevus hõlmata turutegemise ettekäändel oma arvel kauplemist, mis võib lõppkokkuvõttes ohustada finantsstabiilsust. Seetõttu oleks otstarbekas täpsustada, et pädev asutus võib anda tuumikkrediidiasutusele loa tegeleda sellise turutegemisega, mis ei ohusta krediidiasutuse finantsstabiilsust või liidu finantssüsteemi osaliselt või tervikuna (28). Eeltoodut arvesse võttes teeb EKP ka mõned muudatusettepanekud, mille eesmärgiks on tagada pädeva asutuse otsuste tõhus kohaldamine kauplemistegevuste osas, mis tuleks teostada kauplemisüksuses (29). EKP teeb ettepaneku täpsustada turutegemise määratlust (30), lisades ettepandud määruse turutegemise määratlusele sõnad „või klientide potentsiaalse tegevuse mõistlikus ootuses” kooskõlas oma arvel kauplemise määratluses sisalduvate elementidega. Lisaks soovitab EKP ühtlustada turutegemise määratlust kogu liidu õiguses kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 236/2012 (31) lühikeseks müügi ja krediidiriski vahetustehingute teatavate aspektide kohta ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2014/65/EL (32) finantsinstrumentide turgude kohta. Ettepandud määruse puuduseks on mõiste „oluline tururisk” määratluse puudumine. EKP teeb ettepaneku ühtlustada mõiste „turutegemine” määrusega (EL) nr 236/2012.

3.4. Krediidiasutused kehtestavad oma tegevuse tulemusel riskijuhtimiseeskirjad, mis põhinevad ohtudel krediidiasutusele või selle klientidele. Adekvaatne riskijuhtimine aitab tagada krediidiasutuse maksevõimet ning finantssüsteemi stabiilsust. Selles osas piirab ettepandud määrus tuumikkrediidiasutuse riskijuhtimiskohustust keskse vastaspoolega kliirimiseks aktsepteeritavate tuletisinstrumentidega. Seetõttu soovitame komisjonil ettepandud määruse artikli 11 lõike 3 kohaselt delegeeritud õigusaktide vastuvõtmise õiguse kasutamisel arvesse võtta pankade riskijuhtimispoliitika spetsiifilisust ja kohasust.

3.5. Lisaks tuleks märkida, et eraldamine iseenesest pankrotti minemiseks liiga suurte asutuste probleeme ei lahenda. Ka suure, eraldatud kauplemisüksuse pankrotil võib olla süsteemne mõju ja tõsised tagajärjed kapitaliturgudele. Seetõttu võivad keskpangad otsustada, et eraldatud kauplemisüksuse suurus ei ole majandusliku jätkusuutlikkuse tagamiseks piisav. Sellise otsustuse korral võidaksegi loobuda kõikidest kauplemistegevustest, mis omakorda võib viia selleni, et asjaomased kauplemistegevused koonduvad suurematesse pankadesse ning suurendavad neid veelgi. See ei ole aga kooskõlas eesmärgiga lahendada pankrotti minemiseks liiga suurte asutuste probleem. Teine võimalus on asjaomaste kauplemistegevuste jätkumine varipangandussektoris. Sellised suundumused vajaksid soovimatute tagajärgede vältimiseks hoolikat järelevalvet. Olulise mõju avaldumisel võib olla vajalik rakendada spetsiifilisi meetmeid.

4. Sätestatud erand

Ettepandud määruse artikli 21 kohaselt võib komisjon liikmesriigi taotlusel teha eraldamise nõuetest erandi selliste krediidiasutuste osas, kelle suhtes kohaldatakse riigi õigusakte, mille toime on ettepandud määruse sätete toimega samaväärne.

Ettepandud määruse preambula märgib õigesti, et ebaühtsed riiklikud õigusaktid piiraksid ühtse järelevalvemehhanismi tulemuslikkust, kuna Euroopa Keskpank peaks enda järelevalve all olevate krediidiasutuste suhtes kohaldama erinevaid ja ebaühtseid õigusakte, mis suurendaks järelevalve kulusid ja muudaks selle keerulisemaks (33). Seda muret jagab ka EKP ning asjaomased kaalutlused räägivad üldisest korrast erandi kehtestamise kahjuks (34). Erand ei ole kooskõlas võrdsete tingimuste loomise eesmärgiga ning võib luua pretsedendi uute erandite kehtestamiseks liidu muud liiki õigusaktides. See pärsiks aga ühisturu toimimist ning takistaks ettepandud määruse eesmärkide saavutamist (35). Lisaks ei pruugi erandi lai kohaldamisala olla kooskõlas määruse õigusliku vormiga ning ettepandud määruse õigusliku alusega lepingu artikli 114 kohaselt.

5. Pädeva asutuse ja kriisilahendusasutuse vaheline koostöö

Ettepandud määruse struktuurimeetmete eesmärgiks on valmistada ette kahte omavahel tihedasti läbipõimunud protsessi - finantsasutuste kriisilahendust ja maksevõime taastamist.Sellele vastavalt sätestab ettepandud määrus pädevate asutuste ja asjaomaste kriisilahendusasutuste vahelise koostöö pädeva asutuse poolt läbiviidava struktuurimeetmete hindamise ja rakendamise erinevates etappides (36). Pädev asutus, kellele on antud õigus nõuda eraldamist, peab teavitama asjaomast kriisilahendusasutust enne kauplemistegevuse eraldamise otsuse vastuvõtmist. Eraldamise vajaduse hindamisel tuleb arvesse võtta ka kõiki kriisilahenduse võimalikkuse hindamisi, mille teostamine on kriisilahendusasutustel pooleli või mille nad on juba varem teostanud. Lisaks peavad eraldamismeetmed oleme kooskõlas järelevalvemenetluste ja hindamise protsessis kehtestatud meetmetega ning kriisilahenduse võimalikkuse hindamisel kehtestatud meetmetega.

Kriisilahenduse võimalikkust takistavate asjaolude kõrvaldamine on krediidiasutuse või konsolideerimisgrupi kriisilahenduskava elluviimise eeltingimus. EKP on ka varem märkinud, et kuigi järelevalve teostajaga konsulteerimine on kriisilahenduse võimalikkuse hindamisel iseenesest piisav, tuleks ühiselt otsustada ja järelevalve teostajaga koostöös rakendada ka meetmeid, mis aitaksid kõrvaldada kriisilahenduse võimalikkust takistavad asjaolud (37). Kohaste meetmete võtmine krediidiasutuse või konsolideerimisgrupi kriisilahenduse võimalikkuse suurendamiseks - näiteks äripraktika, struktuuri või organisatsiooni muutmine - peab kohaselt arvesse võtma selliste meetmete mõju üksuse äritegevuse jätkusuutlikkusele ja stabiilsusele. Seda peaks pädev asutus asjakohaselt arvesse võtma. Pankade kriisilahenduse võimalikkuse parandamine ning samal ajal majanduse jaoks tervikuna oluliste finantsteenuste säilitamine on ka järelevalveprotsessi peamine eesmärk, mille huve peaksid teenima ka ettepandud määruses sätestatud meetmed. Seetõttu peavad pädevad asutused ja kriisilahendusasutused mõlemas protsessis tegema tihedat koostööd.

Ettepandud määruse üks eesmärk on hõlbustada konsolideerimisgrupi nõuetekohast kriisilahendust ja maksevõime taastamist (38). Ettepandud määruse eesmärgid struktuurimeetmete kehtestamisel ei ole aga identsed kriisilahenduse võimalikkuse hindamise eesmärkidega. Ettepandud määruse struktuurimeetmed erinevad seega hiljuti vastuvõetud liidu kriisilahendusraamistiku kohaselt kriisilahenduse võimalikkust takistavate asjaolude kõrvaldamisele suunatud meetmetest (39). Seetõttu mõistab EKP, et ka juhul kui kriisilahenduse võimalikkuse hindamisel kriisilahenduskava koostamisel ei tuvastata ühtki sisulist takistust, võib pädev asutus sellele vaatamata pidada vajalikuks struktuurimeetmete rakendamist ettepandud määruse alusel, et hõlbustada komplekssete asutuste maksevõime taastamist ja kriisilahendust (40). Selles osas tuleks täpsustada, et kuigi pädev asutus peaks arvesse võtma kõiki kriisilahenduse võimalikkuse hindamisi, mille teostamine on kriisilahendusasutustel pooleli või mille nad on juba varem teostanud, ei tohiks selliste hindamiste tulemused mingil määral mõjutada pädeva asutuse volituste teostamist ettepandud määruse alusel, eelkõige juhul kui pädev asutus on seisukohal, et eraldamise kohaldamise kriteeriumid on täidetud (41).

6. Karistuste kohaldamise õigus

Kuigi ettepandud määrus on vahetult kohaldatav liiduüleselt, võib osade sätete puhul olla tarvis eraldi rakendamist riigisiseselt (42). Kuna EKP on pädev asutus talle muu hulgas määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 4 lõike 1 kohaselt antud ülesannete täitmisel ning kuna ettepandud määruses sätestatud ülesanded vastavad EKP-le määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 4 lõike 1 punkti i kohaselt antud ülesannetele, peaks EKP-l olema õigus kohaldada kohaseid karistusi kooskõlas määrusse (EL) nr 1024/2013 artiklis 18 sätestatud raamistikuga. Seda tuleks ettepandud määruse preambulis ning kahtluse vältimiseks ka artiklis 28 (43) täpsustada. EKP-le antud õigused ei hõlma eraisikute sanktsioneerimist ega mitterahaliste karistuste kohaldamist. Samuti on vaja ettepandud määruses sätestatud mitterahalised karistused viia kooskõlla Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2013/36/EL (44). Lisaks on ettepandud määrusega ette nähtud uus meede - tegevusloa peatamine (45). Õiguslike probleemide vältimiseks teeb EKP ettepaneku nimetatud karistus ettepandud määrusest välja jätta.

Lõpetuseks, mis puudutab mõiste „teenitud kasum või välditud kahjum” kasutamist ettepandud määruses, siis on praktikas väga keeruline tõestada milliste summadega on täpselt tegemist. Ettepandud määruse artikli 28 lõike 4 punktis b ette nähtud karistus võtab arvesse teenitud kasumit või välditud kahjumit ja osutab loovutamisele kui võimalikule karistusele. Artikli 29 lõike 1 punktis d on teenitud kasumi või välditud kahjumi „suurus” üks asjaoludest, mida pädev asutus peab arvesse võtma karistuse liigi ja ulatuse määramisel. EKP teeb ettepaneku asendada nimetatud mõiste mõlemal juhul pädeva asutuse hinnanguga rikkumise teel teenitud kasumi ja välditud kahjumi kohta (46).

Frankfurt Maini ääres, 19. november 2014 EKP president Mario DRAGHI

(1) COM(2014) 43 final.

(2) Ettepandud määrus ei vaja riigisiseselt eraldi rakendamist, v.a mõned sätted. Vt käesoleva arvamuse punkt 6 karistuste määramise raamistiku kohta.

(3) Vt COM(2014) 43 final, lk 5.

(4) Nõukogu määrus (EL) nr 1024/2013, 15. oktoober 2013, millega antakse Euroopa Keskpangale eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga (ELT L 287, 29.10.2013, lk 63).

(5) Vt ettepandud määruse põhjendus 8.

(6) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2013/36/EL, 26. juuni 2013, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ (ELT L 176, 27.6.2013, lk 338), artikkel 131.

(7) Ettepandud määruse artikli 3 kohaselt kehtestatakse järgmised künnised: a) koguvarade maht vähemalt 30 miljardit eurot ja b) kauplemistegevuse maht vähemalt 70 miljardit eurot või 10 % koguvaradest.

(8) Vt ettepandud määruse põhjendus 13.

(9) Vt muudatused 7 ja 18 käesoleva arvamuse lisas.

(10) Vt muudatus 19 käesoleva arvamuse lisas.

(11) Vt käesoleva arvamuse lisas toodud muudatus 23.

(12) Vt ettepandud määruse artikli 5 lõige 4.

(13) Vt komisjoni mõjuhinnang (osa 3/3) lisa A6, lk 58. Avaliku konsulteerimise raames kvantitatiivseid tõendeid esitanud vähestest pankadest ei saanud ükski olulist tulu oma arvel kauplemisest.

(14) Vt ettepandud määruse artikkel 6.

(15) Vt käesoleva arvamuse punkt 3.3.

(16) Vt komisjoni mõjuhinnangu punkt 5.3.1.1.

(17) Vt ettepandud määruse artikli 5 lõige 4.

(18) Vt muudatus 5 käesoleva arvamuse lisas.

(19) Vt muudatus 23 käesoleva arvamuse lisas.

(20) Vt ettepandud määruse artikkel 9.

(21) Vt ettepandud määruse artikli 10 lõige 1.

(22) Soovitatud ettepandud määruse põhjenduses 23.

(23) Vt ettepandud määruse artikli 10 lõige 3 ja põhjendus 23.

(24) Vt muudatused 2, 10 ja 15 käesoleva arvamuse lisas.

(25) Vt ettepandud määruse artikli 10 lõike 3 kolmas taane.

(26) Vt muudatus 8 käesoleva arvamuse lisas.

(27) Vt muudatus 9 käesoleva arvamuse lisas.

(28) Vt muudatus 12 käesoleva arvamuse lisas.

(29) Vt muudatused 14 ja 15 käesoleva arvamuse lisas.

(30) Vt muudatus 6 käesoleva arvamuse lisas.

(31) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 236/2012, 14. märts 2012, lühikeseks müügi ja krediidiriski vahetustehingute teatavate aspektide kohta (ELT L 86, 24.3.2012, lk 1).

(32) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2014/65/EL, 15. mai 2014, finantsinstrumentide turgude kohta ning millega muudetakse direktiivi 2002/92/EÜ ja direktiivi 2011/61/EL (ELT L 173, 12.6.2014, lk 349).

(33) Soovitatud ettepandud määruse põhjenduses 8.

(34) Vt muudatused 1 ja 17 käesoleva arvamuse lisas.

(35) Vt näiteks ettepandud määruse põhjendus 7 ja artikkel 1.

(36) Vt ettepandud määruse artikkel 19.

(37) Arvamus CON/2013/76, punkt 2.5. Kõik EKP arvamused on avaldatud EKP veebilehel www.ecb.europa.eu

(38) Vt ettepandud määruse artikli 1 punkt g.

(39) Vt eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2014/59/EL, 15. mai 2014, millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse õigusraamistik ning muudetakse nõukogu direktiivi 82/891/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ, 2011/35/EL, 2012/30/EL ja 2013/36/EL ning määruseid (EL) nr 1093/2010 ja (EL) nr 648/2012 (ELT L 173, 12.6.2014, lk 190), artiklid 17 ja 18 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 806/2014, 15. juuli 2014, (millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad ja ühtne menetlus krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute kriisilahenduseks ühtse kriisilahenduskorra ja ühtse kriisilahendusfondi raames ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1093/2010 (ELT L 225, 30.7.2014, lk 1) artikkel 10.

(40) Vt komisjoni mõjuhinnangu punkt 5.3.1.1.

(41) Vt muudatus 16 käesoleva arvamuse lisas.

(42) Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt võib määruse teatud sätete rakendamiseks olla vaja rakendusmeetmete vastuvõtmist kas riigi või liidu õiguses. Vt selles osas kohtuasi C-367/09 SGS Belgium jt [2010] ECR I-10761.

(43) Vt muudatused 4 ja 21 käesoleva arvamuse lisas.

(44) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2013/36/EL, 26. juuni 2013, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ (ELT L 176, 27.6.2013, lk 338).

(45) Vt ettepandud määruse artikkel 28.

(46) Vt muudatus 22 käesoleva arvamuse lisas.