P6_TA(2005)0208

Põhiõiguste edendamine ja kaitse

Euroopa Parlamendi resolutsioon põhiõiguste edendamise ja kaitse kohta: siseriiklike ja Euroopa institutsioonide, sealhulgas Põhiõiguste Ameti, roll (2005/2007(INI))

Euroopa Parlament,

- võttes arvesse riigipeade ja valitsusjuhtide poolt 29. oktoobril 2004. aastal allkirjastatud põhiseaduse lepingut, mis sisaldab teise osana Euroopa Liidu põhiõiguste hartat;

- võttes arvesse Euroopa Liidu lepingu artikleid 6 ja 7 ning põhiseaduse lepingu artikleid I-2 ja I-9;

- võttes arvesse Euroopa Ühenduste asutamislepingu artiklit 13 ja artikli 192 lõiget 2;

- võttes arvesse Euroopa Ühenduste Kohtu ja Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuseid;

- võttes arvesse komisjoni teatist "Põhiõiguste Amet - avalik dokument" (KOM(2004)0693);

- võttes arvesse otsust, mille liikmesriikide esindajad võtsid vastu Euroopa Ülemkogu 12.- 13. detsembri 2003. aasta Brüsseli istungil, rõhutades seda, kui oluline on koguda ja analüüsida inimõigustealaseid andmeid, eesmärgiga määratleda selles valdkonnas Euroopa Liidu poliitika, tugineda olemasolevale Rassismi ja Ksenofoobia Euroopa Järelevalvekeskusele ja laiendada selle mandaati selliselt, et muuta see inimõiguste ametiks;

- võttes arvesse kodanikuvabaduste, justiits- ja siseasjade komisjoni algatusel 25.- 26. aprillini 2005 peetud avaliku seminari "ELi põhiõiguste edendamise poliitika:sõnadest tegudeni või kuidas muuta õigused reaalsuseks?" tulemusi;

- võttes arvesse oma 20. aprilli 2004. aasta resolutsiooni komisjoni teatise kohta, mis käsitleb Euroopa Liidu lepingu artiklit 7: Euroopa Liidu aluseks olevate väärtuste austamine ja edendamine [1];

- võttes arvesse oma 28. aprilli 2005. aasta resolutsiooni inimõiguste aastaaruande kohta maailmas 2004. aastal ja ELi poliitika kohta selles valdkonnas [2];

- võttes arvesse kodukorra artikleid 39 ja 45;

- võttes arvesse kodanikuvabaduste, justiits- ja siseasjade komisjoni raportit ning välisasjade komisjoni, arengukomisjoni ja põhiseaduskomisjoni arvamusi (A6-0144/2005),

Euroopa Liidu põhiseaduslik raamistik kui uus tõuge põhiõigustele

1. leiab, et põhiõiguste tõhus kaitse ja edendamine on Euroopa demokraatia põhialus ning oluline tingimus Euroopa Liidu vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala kindlustamiseks;

2. viitab asjaolule, et põhiõiguste harta võtmine põhiseaduse lepingusse ning ELi tulevane ühinemine inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsiooniga (ECHR) toovad kaasa olulisi institutsioonilisi ja põhiseaduslikke muudatusi ning suurendavad oluliselt ELi juriidilist kohustust tagada, et põhiõigusi edendataks aktiivselt kõikides poliitikavaldkondades;

3. leiab, et Euroopa Liit määratleb end üha enam kui jagatud väärtustel põhinevat poliitilist ühendust ja laiendab edasi oma algset eesmärki olla selgelt turule orienteeritud;

4. leiab, et praeguseks pole mitmed Euroopa Liidu eesmärgid põhiõiguste edendamisest enam lahutatavad, näiteks need, mille sisuks on arendada vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala, võidelda diskrimineerimise vastu, edendada läbipaistvust ning tagada andmete kaitse;

5. märgib, et seoses liidu pädevuse laienemisega on vaja põhiõigused ja isikuvabadused täielikult ellu rakendada ja neid järgida, ja uued terrorismivormid on veelgi suurendanud vajadust kindlustada kollektiivset kaitset; arvab seetõttu, et tasakaal isikuvabaduste ja kollektiivse kaitse vahel tuleb saavutada vastavate poliitikate abil, et muuta need kaks eesmärki ühilduvaks;

6. leiab, et on oluline jõustada asutamislepingutes ja uues põhiseaduses väljendatud väärtused;

7. märgib, et läbipaistvus on demokraatlik põhimõte, mis on oluline Euroopa Liidu ja selle kodanike, ühenduse kohtusüsteemi ja seadusandjate, ELi ja selle liikmesriikide ning ELi ja Euroopa Nõukogu vahelise suhte seisukohast;

8. märgib, et Euroopa Liit ja liikmesriigid jagavad inimõiguste alast pädevust ja peavad järelikult oma pädevuse piires järgima inimõigusi ja põhivabadusi kooskõlas lähimuspõhimõttega, võttes arvesse eespool mainitud 20. aprilli 2004. aasta resolutsiooni; soovitab komisjonil tungivalt astuda samme, tagamaks kogu vajalikku koostööd ja abi veel enne, kui ta algatab õigusliku menetluse, et võimaldada liikmesriikidel ületada ühenduse õiguse ja liidu meetmete rakendamisel ettetulevaid probleeme; peab läbipaistvuse erilist taset liidu põhiõigustel põhinevate meetmete ülevõtmisel vältimatult vajalikuks;

Euroopa Liidu põhiõiguste alase poliitika suunas

9. tervitab põhiseaduse lepingu allkirjastamist, kuivõrd see sätestab et Euroopa Kohus on täiesti pädev vabadusel, turvalisusel ja õigusel tugineva ala, ECHRiga ühinemise, põhiõiguste harta põhiseaduse lepingusse võtmise ja kaasotsustamismenetluse ulatuslikuma kasutamise osas, tõhustades seeläbi Euroopa Parlamendi rolli;

10. 10 leiab, et põhiõiguste rakendamine on Euroopa poliitika eesmärk; sel eesmärgil peavad kõik Euroopa Liidu institutsioonid aktiivselt põhiõigusi edendama ja järelikult kaitsma ning arvestama neid ja nende piiriülest asjakohasust õigusaktide koostamisel ja vastuvõtmisel;

11. peab poliitiliselt vajalikuks põhiõiguste edendamise lisamist ühenduse ja liidu õigustiku lihtsustamise ja ümberkujundamise eesmärkide hulka; nõuab, et iga uue poliitika, õigusloome ettepaneku ja programmiga kaasneks põhiõiguste arvestamist puudutav mõju hindamine; see hindamine peab moodustama osa ettepaneku põhjendusest;

12. tervitab põhiõiguste, diskrimineerimise vastu võitlemise ja võrdse kohtlemise küsimustega tegeleva volinike rühma moodustamist; palub komisjonil ja eriti põhiõiguste eest vastutavatel volinikel töötada välja põhjalik ja ühtne strateegia, mis kindlustaks, et põhiõigusi jälgitaks liidu poliitika kõikides valdkondades;

13. on seisukohal, et Euroopa Kohtul on olnud otsustav roll ühenduse ja liidu muutmisel õiguse "ühenduseks" ja õiguse liiduks, eriti riiklike ja Euroopa kohtunike vahelise viljaka dialoogi tulemusel seoses asutamislepingutes kohtule antud ülesandega anda eeltõlgendusi; toetab Euroopa Ülemkogu esitatud ettepanekut Haagis vastu võetud kavas tugevdada dialoogi liikmesriikide kõrgemate kohtute vahel, ja on seisukohal, et need sammud mitte ainult ei näita kõrgemate kohtute valmisolekut jagada oma kogemusi, vaid tähistavad ka sellise Euroopa avaliku poliitika algust, mis põhineb inimõiguste kaitse jagatud eesmärgil;

14. meenutab, et liikmesriikidel ja Euroopa Liidu institutsioonidel on eriõigus õiguse huvides Euroopa Kohtu poole pöörduda, ning leiab, et Euroopa Parlament saab sedakaudu hakkama kodanike õiguste kaitsjaks, kui mõni Euroopa Liidu õigusakt peaks ähvardama põhiõigusi kahjustada;

15. kahetseb, et ühenduse ja liidu õiguse rakendamisel ilmutavad liikmesriigid üha enam vastumeelsust vastastikuse tunnustamise suhtes, ettekäändel, et ühes või teises liikmesriigis ei ole põhiõigused piisavalt kaitstud; meenutab Euroopa Kohtu kohtupraktikat sel alal [3] ning kutsub üles andma vajalikke selgitusi nii nende liikmesriikide ametivõimudel, kellelt nõutakse, et nad oma vastumeelsust üksikasjalikult põhjendaksid, kui ka nende liikmesriikide ametivõimudel, kes sellist informatsiooni nõuavad;

Koostöö riiklike inimõiguste institutsioonide ja riikide parlamentidega

16. võtab teadmiseks, et mitmetes liikmesriikides on loodud riiklikud institutsioonid põhiõiguste kaitseks ja edendamiseks, eriti arvestades ÜRO "Pariisi põhimõtteid"; palub teistel liikmesriikidel astuda samme selles suunas ning tagada riiklikele komiteedele ja instituutidele piisavad rahastamisallikaid, võttes muuhulgas arvesse, et nende organite üks ülesandeid on vaadata läbi valitsuste inimõiguste alane poliitika, et ennetada puudusi ja teha parandusettepanekuid, kuna tõhusus seisneb probleemide ennetamises, mitte üksnes nende lahendamises;

17. toetab liikmesriikide parlamentidega pideva dialoogi arendamist põhiõiguste küsimuses;

18. on arvamusel, et andmete kogumine on esmatähtis, nagu ka metoodiline töö, mis võimaldab andmeid võrrelda ja analüüsida; leiab, et selles osas on olulised liikmesriikide institutsioonid;

19. on endiselt veendunud, et põhiõigusi saaks palju tõhusamalt kaitsta, kui kodanikud oleksid oma õigustest teadlikud ja neil oleks võimalik nõuda nende kaitsmist enne seda, kui on vajalik õiguslik sekkumine, ergutades enam nende osalust otsuste tegemisel ja elluviimisel; on arvamusel sellel eesmärgil põhiõigustega tegelevate riiklike komiteede ja instituutide loomine võimaldaks valitsusvälistel organisatsioonidel võtta nii selgemaid seisukohti kui ka tegeleda tõhusamalt üleskutsetega ja paljastada mitteõiguspärast kohtlemist; kinnitab taas oma seisukohta, et liikmesriikide valitsuste ja valitsusväliste organisatsioonide vahel peaks toimuma inimõigusalaste kogemuste vahetus;

20. leiab, et komisjon peaks pöörama tähelepanu korduvatele ja jätkuvatele inimõiguste - eelkõige selliste kodanikuõiguste nagu aktiivne ja passiivne õigus osaleda valimisprotsessides- rikkumistele mõnedes liikmesriikides, mida käsitletakse Euroopa Nõukogu inimõiguste ülemkomissari Alvaro Gil-Roblesi aruannetes;

Põhiõiguste kaitse põhimõtte laiendamine väljapoole Euroopa Liitu

21. on seisukohal, et põhiõiguste universaalsus ja jagamatus peab ergutama Euroopa Liitu ja selle liikmesriike suurendama selliste õiguste levimist oma suhetes kolmandate riikidega, seda ka liitumislepingute sõlmimisel kolmandate riikidega, ning selliste rahvusvaheliste organisatsioonide puhul nagu ÜRO, mis on alustanud reformiprotsessi, kus eriline rõhk on põhiõiguste kaitsel; rõhutab, et Euroopa Liit kui isik peab mängima aktiivset osa sellise reformi elluviimisel, tugevdades oma väljapoole suunatud tegevust ja aidates kaasa ÜRO vastava raporti koostamisele;

22. teeb ettepaneku koostada institutsioonidevaheline tegevusjuhend, mis on kavandatud selleks, et muuta Euroopa Liidu välistegevus demokratiseerimise ja inimõiguste valdkonnas järjepidevamaks ja õiglasemaks; tegemist on sammuga, mille Euroopa Parlament on oma 25. aprilli 2002. aasta resolutsioonis, milles käsitletakse komisjoni teatist Euroopa Parlamendile ja nõukogule Euroopa Liidu rolli kohta inimõiguste ja demokratiseerimise edendamisel kolmandates riikides, [4] juba heaks kiitnud; usub, et tegevusjuhend peaks reguleerima suhteid Euroopa Liidu ja nende 120 riigi vahel, mille suhtes praegu demokraatiat käsitlevat punkti kohaldatakse, nendevaheliste kõikvõimalike kokkulepete põhilise elemendina;

23. palub komisjonil lasta koostada põhjalik uuring sarnase struktuuri loomise vajaduse kohta (komisjonis või sellest väljaspool), mis tegeleks asjakohase demokraatiat ja inimõigusi käsitleva teabe hankimisega nendes maades, keda antud ameti tegevus ei hõlma, ja esitada see uuring koos ametit puudutava seisukohaga Euroopa Parlamendile;

Koostöö rahvusvaheliste inimõiguste organisatsioonidega

24. meenutab Euroopa Nõukogu mitmesuguste järelevalvesüsteemide ja institutsioonide märkimisväärset rolli inimõiguste alal; nõuab tungivalt ELi institutsioonidel ja agentuuril tugineda sellele kogemusele, võttes kõnealuseid süsteeme arvesse nende integreerimisel võrgustikus töötamisse, ja kasutada Euroopa Nõukogu poolt väljatöötatud standardeid ja tema töö muid olulisi tulemusi; on kindlalt veendunud, et see koostöö ei viiks ühegi ELi standardi langemiseni;

25. usub, et tuleks välja töötada toimiv koostöömudel ja et komisjoni eelseisev seadusandlik ettepanek ameti kohta peaks sisaldama ameti ja teiste erinevate agentuuride pädevuste selget määratlust, kaasa arvatud Euroopa Nõukogu ja tulevase Põhiõiguste Ameti vaheline institutsionaliseeritud seos, seda nii kattumise vältimiseks kui tõhususe tagamise eesmärgil ametile kõigi vajalike sisendite andmiseks;

Amet kui tegevusvahend Euroopa Liidu inimõiguste poliitika jaoks tervikuna

26. märgib, et ameti loomine peaks aitama veelgi tõhustada liikmesriikide vastastikust usaldust ja tagama pideva Euroopa Liidu lepingu artiklites 6 ja 7 sätestatud põhimõtete järgimise ning amet peaks pakkuma kogu nõutavat teavet, mis on vajalik liidu õigusloomelise aktiivsuse, järelvalve rolli ja põhiõigustest tuleneva poliitilise teadlikkuse arendamiseks;

27. on seisukohal, et ametil peab olema kindel volitus ja jõud põhiõiguste harta rakendamise arengu jälgimiseks Euroopa Liidus ja kandidaatriikides; rõhutab, et amet peaks siiski tegelema ka kolmandate riikidega, kui need riigid on kaasatud Euroopa Liitu mõjutavatesse inimõiguste küsimustesse, näiteks juhul kui kahtlustatakse demokraatia klausli rikkumist;

28. usub, et Põhiõiguste Ametil peaks olema eriline seisund Euroopa Liidu ametite hulgas; usub, et ametil oleks suurem õiguspärasus, kui selle juhtorganid nimetaks Euroopa Parlament, need oleksid vastutavad Euroopa Parlamendi ees ja annaksid aru vastavatele parlamendikomisjonidele; on veendunud, et ameti sõltumatus ja usaldusväärsus on ameti ja Euroopa institutsioonide vahelise koostoimimise eeltingimus;

29. leiab, et ametit tuleb pidada igas suhtes täiesti sõltumatuks; rõhutab seepärast, et ametil peab olema piisavalt personali ja eelarvevahendeid oma ambitsioonikate volituste täitmiseks, tehes seda teadustöö kogemustega, tervikliku ja isiklikul tasandil usaldusväärse meeskonnaga;

30. leiab, et ameti võtmeorganid peaksid koosnema liikmeriikide kõrgeima erialase tunnustusega sõltumatutest ekspertidest (kelle hulgas peaksid võimalusel olema ka konstitutsioonikohtute liikmed), Euroopa Liidu institutsioonide, Euroopa Nõukogu ja rahvusvaheliste valitsusväliste organisatsioonide kõrgetasemelistest esindajatest; rõhutab, et ameti Euroopa Parlamendi poolt nimetatud juhil peaksid olema suurepärased kogemused inimõiguste valdkonnas;

31. on seisukohal, et enamiku käesoleva resolutsiooni soovitustega, näiteks nendega, mis on toodud järgnevates lõigetes:

- 11: iga õigusloomega seotud ja strateegilise ELi algatuse mõju hindamine, võttes aluseks komisjoni poolt 27. aprillil 2005. aastal vastuvõetud mõjuhinnangu lähenemist;

- 13: kõrgemate kohtute vahelise dialoogi ja koostöö edendamine;

- 16, 18 ja 19: liikmesriikide põhiõiguste instituutide ja direktiiviga 2000/43/EÜ kehtestatud "võrdsuskomisjonide" toetamine teabe kogumisel;

- 17: liikmesriikide parlamentide alalise põhiõiguste valdkonna foorumi loomine ning ELi kui vabadusel, turvalisusel ja õigusel põhineva ala loomine;

- 23: ELi inimõiguste poliitikat mõjutatavate välistegurite uurimuse rahastamine ning Euroopa Põhiõiguste Ameti võimalik konsultatiivne roll;

- 24 ja 25: struktureeritud operatiivkoostöö ja sünergia Euroopa Nõukoguga;

- 49: ELi institutsioonide teabe- ja kommunikatsioonistrateegia selles osas kus ELi poliitika mõjutab põhiõigusi;

- 26, 27, 28, 32, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 50: võimaliku viitena loodava ameti ülesannete ja volituste jaoks;

- 29, 30, 34, 35, 36, 38: loodava ameti organite ja organisatsioonilise struktuuri jaoks,

taotletakse, et teavet kogutakse, analüüsitakse ja käsitletakse viisil, mis võtaks arvesse inimõiguste kaitsemeetmete mõju hinnangut ühenduse ja liidu pädevuste täitmisel; lisaks sellele taotletakse soovitustega haldus- ja õigusloomemenetluste korralduse parandamist ning nende õigusliku põhjenduse leidmist, eriti poliitikavaldkondades, mis käsitlevad diskrimineerimisvastase võitluse meetmeid (EÜ asutamislepingu artikkel 13), liikumisvabadust (EÜ asutamislepingu artikkel 18), varjupaika (EÜ asutamislepingu artikkel 63), õigusalast koostööd tsiviilasjus (EÜ asutamislepingu artikkel 65), andmekaitset (EÜ asutamislepingu artikkel 286) ja läbipaistvust (EÜ asutamislepingu artikkel 255);

32. leiab seetõttu, et see õigusakt, mis määratleb teabe kogumise funktsiooni, võib moodustada õigusliku baasi Põhiõiguste Ameti loomiseks, mille tegevus toetaks käesolevas resolutsioonis käsitletud valdkondadega tegelevate institutsioonide tegevust; nende tingimuste juures tuleks nõuda kaasotsustamisemenetlust Euroopa Parlamendiga ning kvalifitseeritud häälteenamust nõukogus;

33. kutsub vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 192 komisjoni üles esitama õigusloomega seotud ettepanek eespoolnimetatud viidete alusel; ettepanek peaks eelkõige puudutama sellist poliitikat, mille suhtes Euroopa Parlament on kaasõiguslooja; võttes arvesse Euroopa Kohtu pretsedendiõigust mitmel õiguslikul alusel põhinevate juhtumite kohta, peaks peamine õiguslik alus (aga mitte ainult) olema EÜ asutamislepingu artikkel 13, mis diskrimineerimise vältimise kaudu kaitseb inimväärikust, mis on mistahes põhiõigusi käsitleva poliitika põhielement; jätab komisjoni otsustada, viidates komisjoni meetmele, kas kolmanda samba alla kuuluv meede on vajalik vastavalt politsei- ja õigusalase koostööga seotud algatustele;

34. leiab, et amet peaks tegutsema katusorganisatsioonina, mis hõlmaks kõiki inimõigustega seotud küsimusi, et vältida seda, et erinevad struktuurid teevad sama tööd;

35. leiab, et amet peaks olema kavandatud mitmekihilise struktuurina (võrkude võrk), horisontaalsete pädevustega spetsialiseeritud asutusena, milles iga kiht etendab oma rolli ja aitab kaasa põhiõiguste kultuuri arengule liidus; usub, et amet peaks koondama asjaomased andmed, analüüsid ja kogemuse, mida leidub Euroopa Liidu ja riiklikes institutsioonides, riikide parlamentides, valitsustes ja inimõiguste asutustes, kõrgemates/põhiseaduskohtutes, valitsusvälistes organisatsioonides ja olemasolevates võrkudes, nt põhiõiguste sõltumatute ekspertide võrk, eriti Rassismi ja Ksenofoobia Euroopa Järelevalvekeskuse ja selle teabevõrgu (RAXEN) teadmised;

36. avaldab arvamust, et olemasolevad Euroopa ja riiklikud inimõiguste institutsioonid peaksid olema osa "võrkude võrgust", amet oleks ELi inimõiguste poliitika kvaliteedi ja järjepidevuse tagamise vahendiks: selleks tuleks koostada Euroopa ja riiklike institutsioonide ning toimivate võrkude kaart;

37. näeb raamistikus võimalust luua läbi Põhiõiguste Ameti olemasolevaid organeid, õigusakte ja menetlusi ühendav tõhus võrgustik;

38. leiab, et enne, kui luuakse uus organisatsioon põhiõiguste kaitseks, on vaja uurida olemasolevate organisatsioonide tugevdamist ja nende liitmise võimalust nende tegevuse parandamise eesmärgil; nõuab seetõttu, et tulevane soouuringute instituut peaks "võrgustike võrgustikuna" kuuluma Põhiõiguste Ameti koosseisu, töötades oma nime all ja asudes võimaluse korral samas kohas, et järgida uute põhiõigustega tegelevate institutsioonide loomisel mõistlikku, säästlikku ja järjepidevat lähenemist;

39. teeb ettepaneku, et amet peaks olema struktureeritud põhiõigusi puudutavate valdkondade põhjal - täienduseks Rassismi ja Ksenofoobia Euroopa Järelevalvekeskuse pädevusele võitluses rassismi ja ksenofoobiaga - sealhulgas sõna-, kogunemis-, ühinemise- ja mõttevabadus, õigus osaleda võrdsetel tingimustel valimistel, õigus haridusele ja vabadusele, solidaarsus ja sotsiaalsed õigused, laste õigused, sooline võrdõiguslikkus, naistevastane vägivald, inimkaubandus, kodanikuõigused ja õiglus, varjupaigaõigus, romide küsimus ja vähemuste õigused ning austus kultuurilise, usulise ja keelelise mitmekesisuse vastu; kui mõnes valdkonnas juba eksisteerib kogu liitu hõlmav organ, tuleks ameti ülesandeid selles valdkonnas ellu viia nii, et vastavast instituudist saab ameti integreeritud osa;

40. märgib, et rahvusvähemuste kaitse laienenud Euroopa Liidus on oluline küsimus ja seda ei saavutata lihtsalt ksenofoobia ja diskrimineerimise vastu võitlemisega; rõhutab, et kõnealust keerukat probleemi peaks käsitlema muudest vaatevinklitest ning etniliste ja rahvusvähemuste kaitsmine peaks olema üks ameti eriülesannetest;

41. väidab, et kolmele kõige olulisemale funktsioonile, mida selline institutsioon peaks täitma (põhiõiguste edendamine, põhiõiguste tagamise järelevalve ja olulisimate persoonide, liikmesriikide, ELi institutsioonide ja kodanike teadlikkuse tõstmine), tuleks nimetatud uue instrumendi kujundamisel pöörata erilist tähelepanu, et täita vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala strateegilisi nõudeid;

42. on arvamusel, et nende kolme põhiülesande täitmise eesmärgil peaks amet oma võrkude kaudu koguma andmeid ja neid analüüsima ning talle peaks antama volitused edastada arvamusi ja teha soovitusi Euroopa Parlamendile, nõukogule ja komisjonile;

43. leiab, et põhiõiguste edendamise ülesande raames peaks tulevane amet andma inimõiguste poliitika kujundamisele proaktiivset toetust kahel viisil: tehes kindlaks, kus on seadusandlikud parandused kõige soovitavamad, ning jälgides kehtivate õigusaktide rakendamist ja jõustamist;

44. leiab, et amet peaks osana oma põhiõiguste kaitsmise alasest tööst koostama Euroopa Parlamendile, nõukogule ja komisjonile esitatava aastaaruande olukorra kohta ameti tegutsemispiiridesse jäävate õiguste osas; leiab samuti, et kohtuliku pädevuseta amet peaks aru andma otse ja ennekõike Euroopa Parlamendile, mille põhjal viimane saab koostada järeldusi ja võtta vastu soovitusi, ning nõukogule;

45. leiab, et ameti järelvalvel on lisaväärtus põhiõiguste kaitse ja edendamise horisontaalse seisukoha esitamisel, mispärast kaetakse kõik põhiõiguste hartas ja põhiseaduse lepingu esimese osa asjaomastes sätetes sisalduvad õigused; nõustub, et ameti iga-aastane tööplaanil võiks olla üks temaatiline raskuspunkt;

46. rõhutab, et kõne alla ei tule ettevalmistuste tegemine millegi loomiseks, mis oleks samaväärne Euroopa Liidu Inimõiguste Kohtuga; saab aru, et inimõiguste üksikute rikkumistega tegelemine on täiesti erinev sellise poliitilise süsteemi või selles kehtivate õigusaktide kontrollimisest, mis ei pruugi vastata üldiselt tunnustatud inimõigusalastele normidele;

47. väidab, et ametil peaks olema nõuandev roll Euroopa Liidu lepingu artikli 6 ja 7 sätete osas, toetades Euroopa Parlamendi ja nõukogu tegevust ning kasutades selle võrkudest kogutud teavet, teadmisi ja asjatundlikkust;

48. väidab, et amet peaks võtma konkreetseid meetmeid, et leida parimad võimalused Euroopa Liidu inimeste teavitamiseks nende õigustest ja, et luua liidus põhiõiguste kultuur, mida saaks seejärel edukalt edendada kui üht selle põhiväärtust ka väljaspool liitu;

49. usub, et täiustatud teabe- ja kommunikatsioonistrateegia on vajalik, kui tahetakse saavutada eesmärki edendada põhiõigusi ja tõsta teadlikkust põhiõiguste küsimuses (luua põhiõigusi austav kultuur); usub, et seda eesmärki võiks aidata saavutada rahvusvahelise üldsuse poolt tunnustatud põhiõigusi ja inimõigusi käsitleva õppeaine lisamine liikmesriikide koolide õppekavadesse;

50. leiab, et nende konkreetsete meetmete hulka peaks kuuluma ka ameti korraldatav koolitustegevus, mis oleks suunatud inimõiguste valdkonnas tegelevatele inimestele Euroopas, ükskõik, kas need on kodanikuühiskonna esindajad või kutseorganisatsioonid;

51. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon Euroopa Ülemkogule, nõukogule, komisjonile, liikmesriikide valitsustele ja parlamentidele, riiklikele inimõiguste organisatsioonidele, Euroopa Nõukogule, OSCEle ja ÜROle.

[1] ELT C 104 E, 30.4.2004, lk 408.

[2] Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2005)0150.

[3] Ühine kohtuasi C-187/01 ja C-385/01 Gözütok ja Brügge [2003] ECR I-1345.

[4] ELT C 131 E, 5.6.2003, lk 147.

--------------------------------------------------