Nikolova kohtuasjas tegi Euroopa Kohus otsuse, et rassilise võrdõiguslikkuse direktiivis sätestatud etnilise päritolu alusel diskrimineerimise keeld võib kaitsta hagejat, kes ei ole päritolult roma, kui asjaomane meede on mõjutanud nii roma päritolu isikuid kui ka teisi samas piirkonnas elavaid isikuid.

Accepti kohtuasjas leidis Euroopa Kohus, et jalgpalliklubi peamise juhi (patron) üldsusele tehtud avalduse põhjal, et ta ei palkaks kunagi homoseksuaalist mängijat, võib esmapilgul eeldada seksuaalsel sättumusel põhinevat diskrimineerimist. Selle eelduse kummutamiseks ei nõutud jalgpalliklubilt kui tööandjalt selle tõestamist, et ta oli värvanud teatava seksuaalse sättumusega isikuid, sest sellega oleks sekkutud õigusesse eraelu puutumatusele, vaid ta võis näiteks viidata oma värbamispoliitikas rakendatavatele võrdõiguslikkuse sätetele või tehtud avaldusest selgelt distantseeruda.

2015. aasta mais esitas komisjon aruande soolise võrdõiguslikkuse direktiivi rakendamise kohta seoses kaupade ja teenuste kättesaadavusega. Aruandes järeldati, et kõik liikmesriigid olid võtnud meetmed, et direktiiv üle võtta ning luua menetlused ja asutused selle rakendamiseks, ning et peamine ülesanne oli määrata kindlaks see, kuidas liikmesriigid tagavad, et nende haldus- ja kohtuasutused ning võrdõiguslikkust edendavad asutused kaitsevad ohvreid süstemaatiliselt ja täiel määral ka tegelikkuses.

2014. aasta jaanuaris esitas komisjon ühisaruande rassilise võrdõiguslikkuse direktiivi ja võrdse tööalase kohtlemise direktiivi rakendamise kohta. Selles järeldati, et kõik liikmesriigid olid kõnealused direktiivid üle võtnud ning peamine allesjäänud ülesanne oli suurendada teadlikkust olemasolevast kaitsest ning parandada praktikas direktiivide rakendamist ja kohaldamist. Samuti toonitati aruandes, et sellele võib aidata oluliselt kaasa liikmesriikides võrdõiguslikkusega tegelevate asutuste rolli tugevdamine.

ELi toimimise lepingu artiklis 19 on sätestatud, et EL võib astuda vajalikke samme, et võidelda diskrimineerimisega soo, rassilise või etnilise päritolu, usutunnistuse või veendumuste, puuete, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel.

Euroopa Liidu Kohus (täpsemalt Euroopa Kohus, edaspidi „kohus“) selgitas Rüfferi kohtuasjas, et ELi toimimise lepingu artiklitega 18 ja 21 (vaba liikumise kohta) on vastuolus liikmesriigi eeskirjad, mis annavad õiguse kasutada liikmesriigi teatava territoriaalse üksuse kohtutes toimuvates menetlustes muud keelt kui asjaomase liikmesriigi ametlik keel vaid neile asjaomase liikmesriigi kodanikele, kelle elukoht on nimetatud territoriaalses üksuses.

Euroopa Kohus otsustas Brey kohtuasjas, et ELi õigusega ei ole vastuolus riigisisestes õigusaktides sätestatud nõue, et majanduslikult mitteaktiivsele ELi kodanikule sotsiaalabihüvitise andmiseks peab asjaomane isik vastama tingimustele, mille alusel on tal õigus kasutada vastuvõtvas liikmesriigis elamisõigust, mis on sätestatud vaba liikumise direktiivis. Samas nõutakse direktiivis, et liikmesriigid näitaksid üles teatavat finantssolidaarsust, eriti ajutiste raskuste korral, ja seega ei keelduks automaatselt sotsiaalabihüvitiste andmisest ajutistes raskustes olevatele ELi kodanikele, kes elavad seaduslikult mõnes teises liikmesriigis. Vastuvõttev liikmesriik peab võtma arvesse kõiki konkreetse juhtumi asjaolusid, et hinnata, kas majanduslikult mitteaktiivne ELi kodanik on muutunud tema sotsiaalabisüsteemile põhjendamatuks koormaks.

Euroopa Kohus on tõlgendanud õigust vabalt liikuda oma mitmes hiljutises otsuses. Eelkõige on kohus veelgi selgitanud, kuidas vaba liikumise õigust kohaldatakse teatavatel juhtudel, mis on seotud majanduslikult mitteaktiivsete ELi kodanikega, tööd otsivate ELi kodanikega ja ELi kodanike kolmanda riigi kodanikest pereliikmetega.

Liikuvad ELi kodanikud, kes puutuvad kokku ELi õiguse ebaõige kohaldamisega, võivad saada abi SOLVITist, mis on loodud selleks, et kiiresti reageerida ja leida lahendused riigi tasandil. Ajavahemikul 2013–2015 menetleti SOLVITis 979 isikute vaba liikumisega seotud juhtumit.

Alopka kohtuasjas väitis Euroopa Kohus, et kolmanda riigi kodanikud, kes on ELi kodaniku lapse tegelikud hooldajad, võivad tulenevalt ELi toimimise lepingu artiklist 20 elada koos lapsega vastuvõtvas liikmesriigis, kui elamisõiguse andmisest keeldumisel jääks asjaomane ELi kodanik ilma võimalusest reaalselt kasutada põhilisi õigusi, mille liidu kodaniku staatus talle annab.

ELi toimimise lepingu artiklis 20 on sätestatud, et iga isik, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus, on liidu kodanik. Liidu kodakondsus täiendab, mitte ei asenda liikmesriigi kodakondsust. Ehkki kodakondsuse saamise ja kaotamise tingimused on iga liikmesriigi sätestada, kaasneb liikmesriigi kodakondsuse andmisega ka ELi kodakondsuse andmine ja sellega saadakse õigused, mida on võimalik kasutada kogu liidus. Seepärast leiab komisjon, et liikmesriigid peaksid kasutama oma kodakondsuse andmise eelisõigust lojaalse koostöö vaimus, nagu nõutakse aluslepingutes.

Dano kohtuasjas vaatas Euroopa Kohus läbi juhtumi, mis käsitles üht majanduslikult mitteaktiivset ELi kodaniku, kes ei vastanud vaba liikumise direktiivis sätestatud tingimustele (piisavate vahendite omamine), et taotleda vastuvõtva liikmesriigi territooriumile jõudmisel elamisõigust. Kohus leidis, et siseriikliku õigusaktid, millega välistatakse sellises olukorras sotsiaalabihüvitiste kujul mitteosamakseliste rahaliste hüvitiste andmine teiste liikmesriikide kodanikele, on kooskõlas ELi õigusega. Et kindlaks teha, kas majanduslikult mitteaktiivsel ELi kodanikul on piisavalt vahendeid, tuleb uurida iga isiku rahalist olukorda eraldi, võtmata arvesse taotletavaid sotsiaalhüvitisi.

5.2.2. Tööotsijate juurdepääs sotsiaalabile

Alimanovici kohtuasjas leidis Euroopa Kohus, et teisest liikmesriigist pärit tööotsijad, kes on töötanud teises liikmesriigis alla aasta ja on seejärel otsinud järgneva kuue kuu jooksul edutult tööd, säilitavad oma töötaja staatuse vähemalt kuueks kuuks ning selle aja jooksul on neil õigus võrdsele kohtlemisele ja sotsiaalabihüvitistele. Pärast seda võib vastuvõttev liikmesriik lõpetada selliste hüvitiste andmise ilma individuaalse hindamiseta.

García-Nieto kohtuasjas selgitas Euroopa Kohus, et teistest liikmesriikidest pärit tööotsijad võib nende tööotsingute esimese kolme kuu jooksul sotsisaalabi saajate hulgast individuaalse hindamiseta välja jätta, välja arvatud juhul, kui nad on vastuvõtvas liikmesriigis varem töötanud (esmakordsed tööotsijad).

5.2.3. ELi kodaniku kolmanda riigi kodanikest pereliikmete elamine vastuvõtvas liikmesriigis

Euroopa Kohus on selgitanud liidu kodanike pereliikmeks olevate kolmanda riigi kodanike vastuvõtvas liikmesriigis elamise õiguse konkreetseid aspekte.

Alopka kohtuasjas väitis kohus, et kolmanda riigi kodanikud, kes on ELi kodaniku lapse tegelikud hooldajad, võivad tulenevalt ELi toimimise lepingu artiklist 21 elada koos lapsega vastuvõtvas liikmesriigis, kui asjaomane ELi kodanik vastab vaba liikumise direktiivis sätestatud tingimustele.

McCarthy kohtuasjas otsustas kohus, et liikmesriik ei saa nõuda ELi kodaniku kolmanda riigi kodanikust pereliikmelt, kellel on mõnes teises liikmesriigis välja antud elamisluba, oma territooriumile sisenemiseks viisa hankimist.

5.2.4. ELi kodaniku kolmanda riigi kodanikest pereliikmete elamine asjaomase ELi kodaniku liikmesriigis

Kohus on selgitanud veelgi tingimusi, mille alusel ELi kodaniku kolmanda riigi kodanikest pereliikmed võivad kasutada tuletatud õigust elada asjaomase ELi kodaniku liikmesriigis, kui asjaomane ELi kodanik naaseb koos enda pereliikmetega pärast oma vaba liikumise õiguse tegelikku kasutamist.

S. ja G. kohtuasjas otsustas Euroopa Kohus, et ELi kodanikud, kes elavad riigis, mille kodanikud nad on, kuid sõidavad tööga seoses korrapäraselt teise liikmesriiki, kuuluvad ELi toimimise lepingu artikli 45 kohaldamisalasse ja seega on neil töötajatena õigus vabalt liikuda. Kolmanda riigi kodanikust pereliige saab kodakondsuse järgses liikmesriigis elava, kuid tööga seoses korrapäraselt teise liikmesriiki sõitva ELi kodaniku liikmesriigis tuletatud elamisõiguse, kui sellise õiguse andmisest keeldumine heidutab tööalaseid sõite tegevat ELi kodanikku tegelikult kasutamast enda kui töötaja õigust vabalt liikuda.

O. ja B. kohtuasjas otsustas Euroopa Kohus, et kui kodanik kasutab ELi toimimise lepingu artikli 21 alusel oma õigust vabalt liikuda, tekib juhul, kui kodanik on tegelikult elanud vastuvõtvas liikmesriigis, tema tagasipöördumisel oma kodakondsusjärgsesse riiki (ELi toimimise lepingu artikli 21 alusel) tuletatud elamisõigus kolmanda riigi kodanikule, kellega ta kui pereliikmega koos elab. Põhimõtteliselt on tegemist olukorraga, kus ELi kodanik ja tema kolmanda riigi kodanikust pereliige on elanud vastuvõtvas liikmesriigis vähemalt kolm kuud kooskõlas vaba liikumise direktiivis sätestatud tingimustega ja on seda tehes alustanud või tugevdanud oma perekonnaelu.

5.2.5. ELi kodaniku endise pereliikme elamine liikmesriigis

Euroopa Kohus on teinud otsuseid ka ELi kodaniku ja liikmesriigis elanud kolmanda riigi kodaniku abielu lahutamist käsitlevates kohtuasjades. Singhi kohtuasjas lahkus ELi kodanik vastuvõtvast liikmesriigist enne abielulahutuse menetluse algust, samal ajal kui kolmanda riigi kodanikust abikaasa jäi kõnealusesse liikmesriiki. Kohus otsustas, et kolmanda riigi kodanik säilitab elamisõiguse üksnes juhul, kui see oli tal olemas ajal, mil algatati abielu lahutamise menetlus. Seda tõlgendust kinnitati NA kohtuotsuses.

5.2.6. Keeldumine liikuvate ELi kodanike nimede tunnustamisest

Bogendorff von Wolffersdorffi kohtuasjas leidis Euroopa Kohus, et Saksamaa ametiasutuste keeldumine Saksa-Ühendkuningriigi topeltkodakondsust omava kodaniku poolt vabalt valitud ja Ühendkuningriigis õiguspäraselt omandatud eesnimede ja mitut aadliseisuse tunnust sisaldava perekonnanime tunnustamisest piirab õigust kõikjal ELis vabalt liikuda ja elada. Samas otsustas kohus, et piirang võib olla avaliku korraga seotud kaalutlustel põhjendatud, kui see on asjakohane ja vajalik selleks, et tagada (Saksamaal) seaduse ees võrdsuse põhimõtte järgimine; kohus andis üksikasjalikke juhiseid, et aidata liikmesriigi kohtul kaaluda faktilisi ja õiguslikke asjaolusid.

5.3.Euroopa Komisjoni tegevus

5.3.1. Liikmesriikide ja kodanike toetamine

Euroopa Komisjon töötas välja mitu vahendit, mille abil teavitada kodanikke ja liikmesriikide asutusi vaba liikumise õigusest ja sellest, kuidas seda õigesti kohaldada. Eelkõige seab komisjon sisse e-õppe vahendi, mis aitab ELi kodanikega tegelevatel liikmesriikide haldusasutustel mõista ja kohaldada vaba liikumise eeskirju paremini.

2014. aastal võttis komisjon vastu teatise „Kuidas aidata liikmesriikide ametiasutustel võidelda vaba liikumise õiguse kuritarvitamise vastu“ ning käsiraamatu, milles käsitletakse väidetavaid fiktiivabielusid ELi kodanike ja kolmandate riikide kodanike vahel ELi kodanike vaba liikumist käsitleva ELi õiguse raames, mille peamine eesmärk on aidata riigiasutustel võidelda vaba liikumise õiguse võimaliku kuritarvitamise vastu.