ET Euroopa Liidu Teataja C 277/102

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega muudetakse nõukogu direktiivi 92/85/EMÜ rasedate, hiljuti sünnitanud ja rinnaga toitvate töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamise meetmete kehtestamise kohta”

KOM(2008) 637 (lõplik) – 2008/0193 (COD)

(2009/C 277/22)

Raportöör: Mária HERCZOG

7. novembril 2008 otsustas nõukogu vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 262 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega muudetakse nõukogu direktiivi 92/85/EMÜ rasedate, hiljuti sünnitanud ja rinnaga toitvate töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamise meetmete kehtestamise kohta”

KOM(2008) 637 lõplik – 2008/0193 (COD).

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav tööhõive, sotsiaalküsimuste ja kodakondsuse sektsioon võttis arvamuse vastu 6. aprillil 2009. Raportöör oli Mária Herczog.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 453. istungjärgul 13.–14. mail 2009 (13. mai istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 82, vastu hääletas 37, erapooletuks jäi 2.

1. Järeldused ja soovitused

1.1. Komitee toetab komisjoni ettepanekut kehtestada uus direktiiv, mille eesmärk on parandada rasedatele, hiljuti sünnitanud ja/või rinnaga toitvatele töötajatele pakutavat kaitset.

1.2. Komitee näeb selles algatuses võimalust tugevdada õigusakte, mis mitte ainult ei võimalda naistel pärast sünnitust piisavalt taastuda, vaid samuti julgustab neid last rinnaga toitma ja aitab neil luua oma vastsündinud lapsega tugeva sideme.

1.3. Ohtlikud töötingimused raseduse ja rinnaga toitmise ajal on komitee silmis lubamatud. Seepärast tuleb naisi julgustada oma rasedusest teada andma kohe, kui nad ise sellest teada saavad, et hinnata kõiki tervise ja ohutusega seotud riske. Erilist tähelepanu tuleb pöörata naiste ja meeste viljakust ning loodet ohustavatele riskidele.

1.4. Samuti palub komitee, et lisakaitset pakutaks erivajadustega vanematele ja imikutele ning erijuhtude korral, nt enneaegsed, puudega või haiged lapsed, mitmike sünd, haiglaravile jäämine ning adopteerimine ja hooldusele võtmine.

1.5. Komitee on komisjoniga ühel meelel selles, et kõigile rasedatele töötajatele peab olema tagatud vähemalt 18 nädala pikkune tasustatud rasedus- ja sünnituspuhkus. Kuid komitee palub komisjonil arvestada sotsiaalse platvormi (1) (sh Euroopa naiste surverühm), Maailma Terviseorganisatsiooni (2) ja UNICEFi (3) soovitustega, mis tuginevad asjaolule, et laste üksnes rinnaga toitmine esimese kuue elukuu jooksul aitab vältida nii ema kui ka lapse hilisemaid terviseriske. Seepärast soovitab komitee otsida täiendavaid õiguslikke ja praktilisi lahendusi, mis lihtsustavad rinnaga toitmist, pakkudes selleks vajaliku aja ja koha.

1.6. Samuti leiab komitee, et haiguspuhkus raseduse ajal ei tohi mingil viisil mõjutada rasedus- ja sünnituspuhkuse kogukestust, kuid kutsub komisjoni üles täpsustama, millist sünnituseelset perioodi täpselt on mõeldud.

1.7. Komitee tervitab soovitust, et liikmesriigid peavad võtma vajalikud meetmed, et kaitsta rasedaid või rinnaga toitvaid töötajaid algse direktiivi artikli 2 (4) alusel ebaseadusliku vallandamise tagajärgede eest.

1.8. Komitee nõustub sellega, et naistel on õigus naasta samale või sellega võrdväärsele töökohale, säilitades samad tingimused ja õiguse kasutada paranenud töötingimusi, millele tal oleks tekkinud õigus oma äraoleku ajal.

1.9. Komitee toetab kindlalt seda, et rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal saadav tasu peab olema võrdne eelneva palgaga. See säte ei ole mitte ainult praktiliselt vajalik, vaid sellega tunnustatakse ka emaks olemise väärtust.

1.10. Kooskõlas turvalise paindlikkuse ühiste põhimõtete ja elutsüklipõhise lähenemisviisiga leiab komitee, et kõnealust ettepanekut tuleb vaadelda alla kaheaastaste laste hooldamisvajadustega kaasnevate raskuste kontekstis (5). Selles kontekstis on väärtuslikuks osutunud lapsevanematele antav ja kõigi osapooltega läbi räägitud võimalus töötada paindliku tööajaga.

1.11. Rasedus- ja sünnituspuhkust kui raseduse ja emaduse kaitsmise vahendit tuleb selgelt eristada lapsehoolduspuhkusest. Kavandatud 18 nädala pikkuse puhkuse peamine eesmärk on võimaldada naistel sünnitusest taastuda ning tagada minimaalne periood rinnaga toitmiseks ja tugeva sideme loomiseks ema ja vastsündinu vahel. Komitee rõhutab lapsehoolduspuhkuse olulisust, sest see annab mõlemale lapsevanemale võimaluse veeta lapsega piisavalt aega, kuid leiab, et lapsehoolduspuhkus peab rasedus- ja sünnituspuhkusele järgnema ning et seda võimalust peaksid saama kasutada ka isad.

1.12. Komitee soovitab kaaluda algatusi, mis annaksid ka vanavanematele või teistele lähedastele pereliikmetele võimaluse laste eest hoolitseda, kui töötavad vanemad seda soovivad ja kui see on lapse huvides. See meede aitaks toime tulla tööturu vajadustega ning aitaks samuti ühitada töö-, pere- ja eraelu. See ajutine laste eest hoolitsemine pereliikmete poolt ei asenda aga riigi vastutust tagada piisavalt arvukad ja kvaliteetsed lapsehoiuteenused.

1.13. Komitee tunnistab, et oluline on läheneda neile küsimustele terviklikult ja kõikehõlmavalt, et saada terviklik ettekujutus ning saavutada majanduslikke ja sotsiaalseid edusamme. Sellega seoses peaksid poliitikakujundajad arvestama erinevate vajaduste, konkureerivate väärtuste ja huvide konfliktidega järgmistes küsimustes:

— demograafia (sh madal sündimus ja kiiresti kasvav pensionäride arv);

— tööturu vajadused;

— haridus ja elukestev õpe;

— meeste ja naiste võrdsed võimalused;

— töö-, pere- ja eraelu ühitamine;

— kättesaadav, taskukohane ja kvaliteetne lapsehoiuteenus;

— kodanikuaktiivsus;

— põlvkondadevaheline solidaarsus;

— võitlus vaesuse ja sotsiaalse tõrjutusega;

— lapse huvid (6).

Seepärast kutsub komitee ELi institutsioone ja liikmesriike üles kaaluma vajadust võtta kõnealuse õigusakti ettepaneku osas kasutusele integreeritud lähenemisviis ning vältida selle kohaldamisala ja mõju piiramist.

1.14. Komitee leiab, et kui ettepaneku eesmärk on toetada ühitamist, ei saa rasedus- ja sünnituspuhkust vaadelda teistest olemasolevatest eelmainitud valdkondade vahenditest eraldi.

1.15. Sotsiaalpartnerite roll tööturu peamiste osalejatena on selles kontekstis väga oluline. Komitee arvates peaks ka kodanikuühiskond kõnealuses protsessis aktiivselt osalema, tagades direktiivi kohaldamise liikmesriikides ning toetades kõigi vahenditega eelnimetatud terviklikku lähenemisviisi.

2. Taust

2.1. Kavandatava, direktiivi 92/85/EMÜ muutva direktiivi eesmärk on parandada rasedatele, hiljuti sünnitanud ja/või rinnaga toitvatele töötajatele pakutavat kaitset. Sellist kaitset on vaja mitmel põhjusel. Rasedus- ja sünnituspuhkuse pikkust mõjutavad paljud tegurid, mida tuleb reguleerimisel arvestada. Endise direktiiviga on ette nähtud vähemalt 14 nädala pikkune katkestamatu rasedus- ja sünnituspuhkus ning samuti on direktiiviga kehtestatud tööohutus- ja töötervishoiunõuded, et kaitsta rasedaid, hiljuti sünnitanud või rinnaga toitvaid töötajaid. Naist ei või rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal vallandada. Eelmise õigusakti, st direktiivi 76/207/EMÜ artikli 2 lõike 7 kohaselt on naisel pärast (rasedus- ja) sünnituspuhkuse lõppemist õigus naasta samale või sellega võrdväärsele töökohale. Naise sellest halvem kohtlemine on diskrimineerimine.

Naiste ja meeste võrdõiguslikkuse juhistes 2006–2010 (7) võeti kohustus vaadata läbi ELi olemasolevad õigusaktid. Direktiivi 92/85/EMÜ ei kaasatud nimetatud uuestisõnastamise protsessi ning seepärast vaadatakse see läbi nüüd.

2.2. Märtsis 2006 rõhutas Euroopa Ülemkogu vajadust saavutada töö- ja eraelu vahel parem tasakaal, et edendada majanduskasvu, jõukust ja konkurentsivõimet, ning kiitis heaks Euroopa soolise võrdõiguslikkuse pakti (8). Euroopa Parlament on mitmel puhul taotlenud nii rasedate töötajate ja lapsehoolduspuhkuse andmisega seotud kehtivate õigusaktide täiustamist kui ka meetmete võtmist, et parandada töö-, era- ja pereelu ühitamist. Näiteks kutsus Euroopa Parlament oma 21. veebruari 2008. aasta resolutsioonis Euroopa demograafilise tuleviku kohta (9) liikmesriike üles võtma kooskõlastatud riikliku poliitika kaudu kasutusele häid tavasid seoses rasedus- ja sünnituspuhkuse pikkuse ning selle võimaliku mõjuga sündimusele, luues materiaalselt ja psühholoogiliselt soodsa keskkonna perekonna ja lapsepõlve jaoks. Oma varasemas, 27. septembri 2007. aasta resolutsioonis (10) nõudis Euroopa Parlament liikmesriikidelt tungivalt ka rasedus- ja sünnituspuhkuse ning lapsehoolduspuhkuse toetuste kulude vastastikuseks muutmist ning tervitas konsultatsioonimenetlust sotsiaalpartneritega. Euroopa Parlament kutsus liikmesriike üles võitlema rasedate naiste diskrimineerimise vastu tööturul ja tagama emade kõrgetasemelise kaitse. Märtsis 2008 kordas Euroopa Ülemkogu veel kord, et on vaja teha täiendavaid jõupingutusi nii meeste kui ka naiste töö-, era- ja pereelu paremaks ühitamiseks (11).

Kõnealune direktiiv on kümnes üksikdirektiiv, mis on hõlmatud töötervishoiu ja tööohutuse raamdirektiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõikega 1. Direktiivi nüüd kavandatud läbivaatamine hõlmab ka õigusliku aluse laiendamist EÜ asutamislepingu artiklile 141, mis käsitleb võrdset kohtlemist.

2.3. Kodanikud ja kodanikuühiskonna esindajad, kellega komisjon konsulteeris, väljendasid muret asjaolu üle, et laste saamine avaldab naiste tööväljavaadetele palju suuremat mõju kui meeste omadele. Ülalpeetavate lastega naiste tööhõive tase on ainult 65 %, meeste puhul on see 91,7 %. Naised on silmitsi oma majapidamiskohustuste ja töövõimega seonduvate stereotüüpsete hoiakute tagajärgedega (12). See võib põhjustada pärast lapse saamist tööle naasvate naiste arvu vähenemist.

3. Üldised märkused

3.1. Komisjon märkis oma 2006. aasta teatises, (13) et laste õigused on ELi jaoks esmatähtsad ning liikmesriigid on kohustatud kinni pidama ÜRO lapse õiguste konventsioonist ja selle vabatahtlikest protokollidest ning samuti millenniumi arengueesmärkidest. 2006. aasta märtsis palus Euroopa Ülemkogu liikmesriikidel „võtta vajalikud meetmed, et kiirelt ja olulisel määral vähendada laste vaesust, andmaks võrdsed võimalused kõikidele lastele, sõltumata nende sotsiaalsest päritolust” (14). Kõnealuse teema kontekstis tähendab see, et kõigile lastele tuleb tagada võimalus saada rinnapiima ja olla oma peamise hooldaja poolt hästi hooldatud vastavalt lapse arenguvajadustele ning vajadusel juurdepääs kättesaadavatele, paindlikele, kvaliteetsetele ja taskukohastele lapsehoiuteenustele.

3.2. ELi tööhõivepoliitikaga edendatakse elutsüklipõhist lähenemist töötamisele, tunnistades, et elu eri etappidel on töötajatel erinevad vajadused ja prioriteedid. Ka raseduse, rasedus- ja sünnituspuhkuse ning rinnaga toitmise aegset kaitset käsitlev direktiiv peab peegeldama seda elutsüklipõhist lähenemisviisi.

3.3. Euroopa naiste surverühm on öelnud: „Rasedus- ja sünnituspuhkuse sätted puudutavad vaid naisi. Poliitikakujundajad, tööandjad ja ühiskond tervikuna peavad tunnistama ja toetama sünnitamise ning sellele järgneva sünnitusjärgse aja ja rinnaga toitmise protsessi füüsilist aspekti” (15). Nagu eespool mainitud, on Euroopa Liidul õiguslik raamistik, mis keelab soolise diskrimineerimise paljude õiguslike meetmetega. Ometi vähendavad naised laste eest hoolitsemiseks sageli oma töötunde või võtavad pikemaid puhkusi, mis tähendab madalamat töötasu ja pensioni. Seepärast on vaja kehtivaid võrdõiguslikkust käsitlevaid õigusakte paremini jõustada.

3.4. Naistel peab olema võimalus valida, millal nad rasedus- ja sünnituspuhkusele jäävad. Teisest küljest peab tööandjal olema võimalik planeerida oma inimressursse, et kompenseerida raseda töötaja puudumine. Tööandja peaks planeerides arvestama vähemalt kuue nädala pikkuse puhkusega pärast sünnitust (16).

3.5. Kõnealune ettepanek annaks rasedus- ja sünnituspuhkuselt naasvatele naistele õiguse taotleda paindlikku tööaja korraldust ning paneks tööandjale kohustuse kaaluda seda taotlust töötaja ja tööandja vajadusi arvestades. Komitee nõustub selle sättega.

3.6. Selleks on vaja veelgi selgitada ja ühtlustada ELi strateegiate eri eesmärke seoses Lissaboni strateegia rakendamise, Barcelona eesmärkide ning samuti demograafilise olukorra, põlvkondadevahelise solidaarsuse, meeste ja naiste võrdsete võimaluste ning parema töö- ja eraelu vahelise tasakaaluga.

3.7. Kui EL soovib suurendada töötavate naiste arvu, (17) peab ta edendama võimalusi töö-, pere- ja eraelu ühitamiseks nii, et erinevaid vajadusi, konkureerivaid väärtusi ja huvide konflikte käsitletaks ja jälgitaks läbipaistvalt.

3.8. Suur osa liikmesriike on töötanud välja meetmete kogumi, et edendada töö-, era- ja pereelu paremat ühitamist. Kõnealused meetmed peegeldavad eri riikide tööturgude erinevaid vajadusi ning Euroopa traditsioonide ja kultuuride mitmekesisust. Kui kõnealuse ettepaneku eesmärk on toetada ühitamist, ei saa rasedus- ja sünnituspuhkust vaadelda teistest selle valdkonna olemasolevatest vahenditest eraldi. Need hõlmavad lapsehooldust, paindlikku töökorraldust, lapsehoolduspuhkust ja teisi puhkuseliike, mis on paljudel juhtudel töö- ja pereelu paremaks ühitamiseks asjakohasemad.

4. Konkreetsed märkused

4.1. Kõnealuse ettepaneku peamine õiguslik alus on rasedate ja rinnaga toitvate naiste tervis ja ohutus. Tervise ja ohutuse küsimused on siiski loogiliselt seotud lapse õigusega olla hästi hooldatud, töö- ja pereelu ühitamisega ning töö- ja karjäärivõimalustega. Lisaks nõuab Euroopa demograafiline olukord poliitikat, mis soodustab ja toetab suuremat sündimust. Kõnealuses direktiivi ettepanekus käsitletavad küsimused ei ole eraldiseisvad. Neid tuleb vaadelda soovitustes kirjeldatud kompleksse teemana.

4.2. Erilist tähelepanu tuleb pöörata nii naiste kui ka meeste viljakust ohustavatele riskidele. Nii mehi kui ka naisi tuleb kaitsta geneetiliste mutatsioonidega seotud tegurite eest, mis põhjustavad viljatust ja, mis veelgi hullem, võivad põhjustada loote väärarenguid.

4.3. Rasedus- ja sünnituspuhkust kui raseduse ja emaduse kaitsmise vahendit tuleb selgelt eristada lapsehoolduspuhkusest. Kavandatud 18 nädala pikkuse puhkuse peamine eesmärk on võimaldada naistel sünnitusest taastuda ja tagada minimaalne periood rinnaga toitmiseks. Kuigi komitee toetab seda lähenemisviisi, soovitab ta otsida täiendavaid õiguslikke ja praktilisi lahendusi, mis lihtsustavad emade jaoks rinnaga toitmist või rinnapiima väljapumpamist töökohas, et anda neile piisav aeg laste toitmiseks üksnes rinnapiimaga kooskõlas Maailma Terviseorganisatsiooni ja UNICEFi soovitustega (18) (nt õigus lugeda rinnaga toitmiseks võetavad pausid tööaja hulka).

4.4. Erijuhtudel (enneaegsed, puudega või haiged lapsed, mitmike sünd, haiglaravile jäämine) soovitab komisjon, et liikmesriikidel oleks võimalik sätestada pikem tasustatud puhkus, arvestades erihoolduse vajadusega. Komitee leiab, et selliste juhtude nimekiri ei peaks olema lõplik, vaid peaks andma liikmesriikidele võimaluse võtta arvesse ka teisi sarnaseid juhtumeid, nt keisrilõige või sünnijärgsed komplikatsioonid. Ka vastsündinute adopteerimisel ja hooldusele võtmisel peaks olema tagatud lapsehoolduspuhkus.

4.5. Kooskõlas Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) konventsiooniga nr 183 (19) nõustub komitee ettepanekuga, et pärast sünnitust tuleks võtta vähemalt kuus nädalat puhkust, kuid rõhutab, et see peab olema minimaalne periood. See minimaalne periood on väga oluline, et võimaldada naistel pärast sünnitust piisavalt taastuda, julgustada neid last rinnaga toitma ning aidata luua ema ja lapse vahel tugev side.

4.6. Pidades silmas ÜRO lapse õiguste konventsiooni (20) peaks komisjon tegema paralleelse uuringu, milles analüüsitakse kavandatud meetmete mõju lastele. Laps peab olema hästi hooldatud ning tagatud peab olema tema isiklik heaolu. Laste heaolu ja lapsepõlve väärtus selle äärmiselt olulise eluetapi jooksul on iseenesest otsustava tähtsusega, kuid lapsed moodustavad samuti tuleviku tööjõu ning hoole ja toetuse puudus varases eluetapis võib põhjustada ebaõnnestumisi koolis ja hilisemal integreerumisel ühiskonda.

4.7. Komitee nõustub uue sättega, mille järgi haiguspuhkus raseduse ajal haiguse või komplikatsioonide tõttu ei tohi mingil viisil mõjutada rasedus- ja sünnituspuhkuse kestust, kuid kutsub komisjoni üles täpsustama, millist sünnituseelset perioodi on mõeldud. Seda küsimust käsitlev direktiivi säte ei tohi olla ebaselge (21).

4.8. Komitee on nõus, et liikmesriigid peavad võtma vajalikud meetmed, et kaitsta rasedaid või rinnaga toitvaid töötajaid ettepaneku artikli 2 (22) alusel ebaseadusliku vallandamise tagajärgede eest.

4.9. Olles teadlik, et mõnes riigis on rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal makstava tasu ülempiir haiguspuhkuse ajal makstava hüvitise määr, rõhutab komitee, et rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal makstav eelnevast töötasust madalam tasu avaldab kahjulikku mõju ja karistab naisi nende bioloogilise emarolli eest ega arvesta emaks olemise väärtust. Madalam tasu avaldab mõju ka pikas perspektiivis, nimelt naiste pensioniõigustele.

4.10. Töökoha kaitse aitab tagada sündide kasvava arvu, puhkuse piisava kestuse ja naiste ulatuslikuma osalemise tööturul. Sellega seoses on vaja paindlikku tööaega ja töökorraldust. Kõnealuse direktiivi seletuskirja järgi on „asjakohase riikliku poliitikaga […] võimalik mõjutada sündimuse kõverat, luues materiaalselt ja psühholoogiliselt soodsa keskkonna perekonna ja lapsepõlve jaoks” (23).

4.11. Rohkem tuleb arvestada vanavanemate ja teiste perekonnaliikmete rolliga hooldajate ja lapsehoidjatena, kes toetavad töötavaid vanemaid. Teiste perekonnaliikmete osalemine võib aidata hoida perekonnastruktuuri, kaasata eakaid ja vähendada töötavate vanemate stressi ning samuti aitab see toime tulla tööturu vajadustega ja aitab kaasa töö-, pere- ja eraelu ühitamisele. Selles kontekstis tuleks kaaluda ka positiivse lastekasvatuse algatusi ja programme, mida toetavad kõik ELi liikmesriigid – paljude käimasolevate riiklike programmide (24) eeskujul. See ajutine laste eest hoolitsemine pereliikmete poolt ei asenda aga riigi vastutust tagada piisavalt arvukad ja kvaliteetsed lapsehoiuteenused.

4.12. Lapsehoiuteenuste osutamine on naiste jaoks üks tööhõivevõimalus, kuid tagatud peab olema nende teenuste kvaliteet ja vastavus standarditele. Barcelona eesmärk on tagada 2010. aastaks päevane lapsehoid vähemalt 33 %-le alla kolmeaastastest lastest ja 90 %-le üle kolmeaastastest eelkooliealistest lastest, kuid sätestatud ei ole lapsehoiu eri vormid. Ning isegi kui 33 %-le lastest suudetakse tagada lasteaiakoht, mis saab ülejäänud kahest kolmandikust?

4.13. Mis puudutab lapsehoiu kvaliteeti, siis on väga vähe andmeid mitteametlike lapsehoiuteenuste kohta, mida osutavad kodustes tingimustes hoidjatädid, lapsehoidjad ja au-pair'id, kellest paljud on vastava koolituseta ja ametlikult registreerimata ning jäävad välja tunnustatud kontrollisüsteemidest. Need töötajad ei kuulu ametlike tööhõivestruktuuride alla ja seetõttu puudub neil nõuetekohane kaitse töökohal. Liikmesriigid ja kohalikud omavalitsused peavad võtma kohustuse tagada kvaliteetne lapsehoid kõigis selle vormides. Sotsiaalpartnerid peavad paluma eeskirju ja läbipaistvust mitte ainult professionaalse lapsehoiu puhul, vaid ka kõikvõimalike kodudes osutatavate ja mitteametlike hoiuteenuste puhul, toetades ja nõudes professionaalset koolitust ja järelevalvet. Maksusoodustused võiksid aidata luua kvaliteetsemaid lapsehoiuteenuseid. Arvestades hooldusvaldkonnas töötavate naiste suurt arvu, annaks töötingimuste ja ettevalmistuse parandamine kõnealuses sektoris panuse ka üldisesse ELi strateegiasse selles valdkonnas.

Brüssel, 13. mai 2009 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Mario SEPI

(1) Sotsiaalse platvormi juhtrühma ühine seisukoht direktiivi 92/85/EMÜ muutva direktiivi muudatusettepanekute kohta seoses rasedus- ja sünnituspuhkusega, 19. veebruar 2009.

(2) „Üldise tervisekaitse nõuandena soovitatakse imikuid toita nende esimese kuue elukuu jooksul üksnes rinnaga, et saavutada nende optimaalne kasv, areng ja tervis”, (imiku ja lapse toitmise üldstrateegia – A55/15, punkt 10), http://www.who.int/nutrition/topics/infantfeeding_recommendation/en/index.html. Vt ka Michael S. Kramer, Ritsuko Kakuma, „The optimal duration of exclusive breastfeeding - A systematic review”, Maailma Terviseorganisatsioon, 2002, http://www.who.int/nutrition/topics/optimal_duration_of_exc_bfeeding_review_eng.pdf.

(3) Vt http://www.unicef.org.

(4) Vt nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiiv 92/85/EMÜ, artikkel 2, „Mõisted”: Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

a) rase töötaja — rase töötaja, kes kooskõlas siseriiklike õigusaktide ja/või siseriiklike tavadega teatab tööandjale oma olukorrast;

b) hiljuti sünnitanud töötaja — hiljuti sünnitanud töötaja siseriiklike õigusaktide ja/või siseriiklike tavade tähenduses, kes kooskõlas kõnealuste õigusaktide ja/või tavadega teatab tööandjale oma olukorrast;

c) rinnaga toitev töötaja — rinnaga toitev töötaja siseriiklike õigusaktide ja/või siseriiklike tavade tähenduses, kes kooskõlas kõnealuste õigusaktide ja/või tavadega teatab tööandjale oma olukorrast.

(5) Vt Lamb, M. E., Ahnert, L (2006), „Nonparental child care: Context, concepts, correlates and consequences” väljaandes W. Damon, R. M. Lerner, K. A. Renninger, T. E. Sigel (toim.), „Handbook of Child Psychology”, kd 4: „Child Psychology in Practice”, lk 950–1016, Hoboken, New York ja Chichester: Wiley.

(6) Komisjoni strateegia „Euroopa Liidu lapse õiguste strateegia väljatöötamine”, mis käivitati 4. juulil 2006 (http://europa.eu/scadplus/leg/en/lvb/r12555.htm).

(7) „Naiste ja meeste võrdõiguslikkuse juhised 2006–2010”, KOM(2006) 92 lõplik.

(8) Vt 23.–24. märtsil 2006 Brüsselis toimunud Euroopa Ülemkogu eesistujariigi järelduste II lisa, http://www.consilium.europa.eu/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/ET/ec/89022.pdf.

(9) Euroopa Parlamendi 21. veebruari 2008. aasta resolutsioon Euroopa demograafilise tuleviku kohta (2007/2156 (INI)) (A6-0024/2008), http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P6-TA-2008-0066+0+DOC+XML+V0//ET.

(10) Euroopa Parlamendi 27. septembri 2007. aasta resolutsioon naiste ja meeste võrdõiguslikkuse edendamise kohta Euroopa Liidus 2007. aastal (2007/2065(INI)) (P6_TA(2007)0423),

http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P6-TA-2007-0423+0+DOC+XML+V0//ET.

(11) Vt 13.–14. märtsil 2008 Brüsselis toimunud Euroopa Ülemkogu eesistujariigi järeldused, http://www.consilium.europa.eu/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/ET/ec/99426.pdf.

(12) Komisjoni teatis „Citizen's Summary – Better maternity leave provisions designed to promote reconciliation of family and working life” (ec.europa.eu/social/BlobServlet?docId=611&langId=en); sotsiaalse platvormi ühine seisukoht nõukogu 3. juuni 1996. aasta direktiivi 96/34/EÜ läbivaatamise kohta, milles käsitletakse lapsehoolduspuhkuse kohta sõlmitud raamkokkulepet, jaanuar 2009.

(13) „Euroopa Liidu lapse õiguste strateegia väljatöötamine”, KOM(2006) 367 lõplik.

(14) Vt 23.–24. märtsi 2006. aasta eesistujariigi järelduste punkt 72 (viide allmärkuses 8).

(15) Euroopa naiste surverühma ettepanekud komisjoni ettepaneku kohta välja anda direktiiv, millega muudetakse direktiivi 92/85/EMÜ, jaanuar 2009, lk 2.

(16) Vt „Konkreetsed märkused”, punkt 4.5.

(17) Eelkõige eelmainitud majanduskasvu ja tööhõivet käsitleva Lissaboni strateegia abil.

(18) Vt allmärkused 2 ja 3.

(19) Vt http://www.ilo.org/ilolex/cgi-lex/convde.pl?C183.

(20) Lapse õiguste konventsioon võeti vastu 20. novembril 1989 peaassamblee resolutsiooniga 44/25 ja see jõustus 2. septembril 1990 kooskõlas artikliga 49 (http://www2.ohchr.org/english/law/crc.htm).

(21) Uue artikli 8 punktis 5 öeldakse „vähemalt neli nädalat”, KOM(2008) 637 lõplik, lk 15.

(22) Vt allmärkus 4.

(23) KOM(2008) 637 lõplik, lk 1.

(24) Vt http://www.coe.int/t/dg3/youthfamily/enfance/parenting_en.asp.