SISUKORD

1. Kokkuvõte 3

1.1. Teadus- ja arendustegevus ning innovatsioon 3

1.2. Keskkonnakaitse 4

1.3. Regionaalareng 5

1.4. Väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad (VKEd) 5

1.5. Lairibasektor 6

1.6. Tööhõive ja koolitus 7

2. Sissejuhatus 7

3. Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antav riigiabi 10

3.1. Poliitiline taust 10

3.2. Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi eeskirjad 13

3.3. Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antud riigiabi käsitlevad otsused ja juhtumiuuringud 14

3.4. Teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni kulud 17

3.5. Riigiabi ja innovatsiooni tulemuslikkus 20

3.6. Järeldus teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi kohta 22

4. Keskkonnakaitseks antav riigiabi 22

4.1. Poliitiline taust 22

4.2. Keskkonnakaitseks antava riigiabi eeskirjad 24

4.3. Keskkonnakaitseks antud riigiabi käsitlevad otsused ja juhtumiuuringud 25

4.4. Keskkonnakaitseks antud riigiabi kulud 27

4.5. Järeldus keskkonnakaitseks ja energia säästmiseks antava riigiabi kohta 30

5. Regionaalarenguks antav riigiabi 30

5.1. Poliitiline taust 30

5.2. Regionaalarenguks antava riigiabi eeskirjad 31

5.3. Regionaalabi käsitlevad otsused ja juhtumiuuringud 33

5.4. Regionaalabi kulud 37

5.5. Järeldus regionaalarenguks antava riigiabi kohta 38

6. VKEdele antav riigiabi 38

6.1. Poliitiline taust 38

6.2. VKEdele antava riigiabi eeskirjad 39

6.3. VKEdele antud riigiabi käsitlevad otsused ja juhtumiuuringud 41

6.4. VKEdele antud riigiabi kulud 44

6.5. Järeldus VKEdele antava riigiabi kohta 45

7. Lairibasektorile antav riigiabi 46

7.1. Poliitiline taust 46

7.2. Lairibasektorile antava riigiabi eeskirjad 47

7.3. Lairibasektorile antud riigiabi käsitlevad otsused ja juhtumiuuringud 48

7.4. Lairibasektorile antud riigiabi kulud 51

7.5. Järeldus lairibasektorile antava riigiabi kohta 53

8. Tööhõiveks ja koolituseks antav riigiabi 54

8.1. Poliitiline taust 54

8.2. Tööhõiveks ja koolituseks antava riigiabi eeskirjad 56

8.3. Tööhõiveks ja koolituseks antud riigiabi käsitlevad otsused ja juhtumiuuringud 57

8.4. Tööhõiveks ja koolituseks antud riigiabi kulud 59

8.5. Järeldus tööhõiveks ja koolituseks antava riigiabi kohta 60

9. Kokkuvõte 61

Kokkuvõte

Käesolev kevadine riigiabi tulemustabel annab ülevaate Euroopa 2020. aasta strateegia[1] seisukohalt eriti olulistele valdkondadele antud riigiabist. Need valdkonnad on teadus- ja arendustegevus ning innovatsioon, keskkonnakaitse, regionaalareng, lairibaühendus, VKEd, tööhõive ja koolitus. Tulemustabelis tutvustatakse iga nimetatud valdkonna poliitilist tausta, kirjeldatakse abi andmise õigusraamistikku ning esitatakse andmed ajavahemikul 2004–2010 kehtestatud meetmete arvu ja liigi ning tegelike kulude kohta (kuni 2009. aastani k.a). See on esimene riigiabi tulemustabel, mis on koostatud Euroopa 2020. aasta strateegia kontekstis. Tulemustabel on mõeldud kasutamiseks eelseisvatel aastatel toimuva edasise analüüsi lähtepunktina, mida täiendatakse võimaluse korral abimeetmete tõhususe kvalitatiivsema analüüsiga.

Teadus- ja arendustegevus ning innovatsioon

Teadus- ja arendustegevus ning innovatsioon on Euroopa majanduse konkurentsivõime tugevdamisel ja jätkusuutliku majanduskasvu tagamisel määrava tähtsusega. Seepärast on need valdkonnad seatud Euroopa 2020. aasta strateegia keskmesse.

Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi põhifunktsioon on pakkuda rahalisi vahendeid, kui turud ise ei suuda puuduliku toimimise tõttu optimaalset tulemust saavutada (nt välismõjude, avalike hüvede, puuduliku ja moondunud teabe ning kooskõlastamise või võrgustikuga seotud tõrgete tagajärjel). Riigiabi saab teadus- ja arendustegevust ning innovatsiooni soodustada vaid siis, kui see on suunatud täpselt tuvastatud ja optimaalset teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni taset saavutada takistavate turutõrgete kõrvaldamisele ning kui see on hästi läbimõeldud, et võimalikult suurel määral piirata konkurentsi- ja kaubandusmoonutusi ning tõhustada riiklikke kulutusi. On siiski oluline meeles pidada, et riigiabi on vaid üks lisavahend palju suurema hulga vahendite seas, mida on vaja teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni soodustamiseks, ja et see ei saa asendada kõnealuse valdkonna struktuuriprobleemide lahendamiseks vajalikke reforme.

EL peab siiski veel tegema märkimisväärseid parandusi, et saavutada Euroopa 2020. aasta eesmärk kulutada 3 % ELi SKPst teadus- ja arendustegevusele ning innovatsioonile. 2009. aastal kulutati sellele valdkonnale 2,01 % SKPst (umbes 236,5 miljardit eurot), mis on seni kõrgeim tase, kuid jääb 3 % suurusest eesmärgist ikka veel kaugele maha. Ka liikmesriikide vahel esineb väga suuri erinevusi. Umbes kolmandik ELi teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni kogukuludest (0,65 % SKPst) kaeti avaliku sektori vahenditest. Riigiabi moodustas neist kogukuludest suhteliselt väikse osa (10,6 miljardit eurot, mis võrdus 2009. aastal 0,09 %-ga SKPst).

Ajavahemikul 2004–2010 võttis komisjon vastu 426 lõplikku otsust teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni meetmete kohta: 413 meedet kiideti kokkusobivana heaks, 12 puhul leiti, et need ei kujuta endast riigiabi, ja ühe meetme suhtes tehti negatiivne otsus, mis hõlmas abi tagasinõudmist. Alates teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni raamistiku[2] jõustumisest 1. jaanuaril 2007 kuni 2010. aasta lõpuni kiitis komisjon heaks 195 abikava. Samal ajavahemikul kiitis komisjon heaks veel 44 teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni üksikabi või sihtotstarbelise üksikabi meedet, millest 39 kiideti pärast üksikasjalikku hindamist heaks.

Liikmesriikide iga-aastaste aruannete kohaselt andsid üle poole ajavahemikul 2004–2009 teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antud 46,5 miljardi euro suurusest koguabist kaks liikmesriiki: Saksamaa (29 %) ja Prantsusmaa (22 %). Viis liikmesriiki – Itaalia (11 %), Hispaania (9 %), Ühendkuningriik (7 %), Belgia (5 %) ja Madalmaad (4 %) – andsid veel kolmandiku kogusummast.

Innovatsiooniliidriteks peetavad liikmesriigid ei pruugi ilmtingimata anda teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni jaoks kõige rohkem riigiabi. Tõendid näitavad hoopis, et selle valdkonna head tulemused ei ole otseselt seotud valdkonnale antud riigiabi taseme, vaid pigem sobiva keskkonna ja üldiste investeerimistingimustega.

Keskkonnakaitse

Euroopa 2020. aasta strateegias on eelseisvate aastate üheks peamisteks prioriteetideks seatud jätkusuutliku majanduskasvu tagamine ning ressursitõhusama, loodussäästlikuma ja konkurentsivõimelisema majanduse edendamine. Eelkõige on selles kindlaks määratud järgmised eesmärgid: vähendada CO2 heitkoguseid 20 % võrra, suurendada taastuvenergia osakaalu ELi energiatarbimises 20 %-ni ja energiatõhusust 20 % võrra.

Riigiabi kontrolli eesmärk keskkonnakaitse valdkonnas on tagada, et riigiabimeetmetega saavutataks parem keskkonnakaitse kui ilma riigiabita ja et abi positiivne mõju kaaluks üles selle negatiivse mõju, eriti konkurentsimoonutused ja liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamise. Riigiabi võib olla vajalik, et saavutada ELi keskkonnaeesmärgid, mida ei suudeta saavutada turupõhiste stiimulite või õigusaktidega.

Liikmesriikide antud abi saab paigutada kahte kategooriasse: i) otsetoetus keskkonnameetmete rakendamiseks ja ii) keskkonnamaksude vähendused või vabastused. Ajavahemikul 2004–2010 võttis komisjon selles valdkonnas vastu 347 lõplikku otsust (kiites heaks 320 riigiabimeedet) ja grupierandi alla kuuluvaid meetmeid oli 219. Kõige suurem arv meetmeid oli seotud taastuvatest energiaallikatest energia tootmise edendamisega (120 grupierandi alla kuuluvat meedet).

Ajavahemikul 2004–2009 anti ELis keskkonnakaitse valdkonnale 79 miljardit eurot riigiabi. Saksamaal ja Rootsis antud abi (maksuvabastused) moodustas sellest kogusummast vastavalt 51 % ja 16 %. 2009. aastal anti ELis kõnealust riigiabi 13,2 miljardit eurot.

Regionaalareng

Euroopa 2020. aasta strateegia keskmes on majanduslik, sotsiaalne ja territoriaalne ühtekuuluvus. Praegu on regionaalabi tööstus- ja teenustesektorile antavas koguabis suurima osakaaluga horisontaalne eesmärk.

Regionaalabi tõhus kontroll on liikmesriikide tõhusa regionaalabi poliitika ja aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu tagamise eeltingimus.

Regionaalabiga seotud riigiabi kontrolli eesmärk on võimaldada riigi toetusega edendada ebasoodsas olukorras ELi piirkondade arengut viisil, mis on kooskõlas siseturu eeskirjadega. Erilist tähelepanu pööratakse äärepoolseimatele piirkondadele, sest mõistetakse, et geograafilisest kaugusest ja siseturuga integreerumise raskustest tuleneda võivad struktuuriprobleemid toovad kaasa lisakulusid.

Regionaalabi kontrolli tuleb eristada ELi ühtekuuluvuspoliitikast. Tegelikult keskendub riiklik regionaalabi ebasoodsas olukorras piirkondadele rohkem kui ELi regionaalpoliitika, millel on praegu laiemad poliitilised eesmärgid ja ulatuslikum territoriaalne kohaldamisala. Riigiabi eeskirjad hõlmavad vaid murdosa ühtekuuluvuspoliitika rahastamisest, sest enamik struktuurifondide kulusid on seotud tegevusega, mida riigiabi definitsioon ei hõlma, näiteks üldine infrastruktuur.

Ajavahemikul 2004–2010 võttis komisjon vastu 570 lõplikku otsust regionaalarengu riigiabimeetmete kohta. Samal ajavahemikul rakendasid liikmesriigid 778 grupierandi alla kuuluvat regionaalarengu meedet.

Ajavahemikul 2004–2009 regionaalarengule antud riigiabi suurus oli 67 miljardit eurot, millest 13 miljardit eurot anti 2009. aastal. Peaaegu pool (45 %) 2009. aasta regionaalabist anti vaid viie meetme kaudu Saksamaal ja Prantsusmaal.

Väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad (VKEd)

Euroopa 2020. aasta strateegias rõhutatakse VKEde rolli Euroopa majanduses töökohtade loojate ja majanduskasvu edendajatena. VKEde toetamine on Euroopa 2020. aasta strateegia tähtis osa. Täpsemalt peavad liikmesriigid lisaks muudele ärikeskkonnaga seotud probleemidele toime tulema kõnealustele ettevõtjatele eriomaste rahastamisprobleemidega. Kui ainuüksi turujõududest ei piisa, võib riigiabimeetmetel olla täiendav roll, pakkudes rahastamist riiklikest vahenditest.

Riigiabi kontroll on oluline siiski selleks, et säilitada kõigile siseturul tegutsevatele ettevõtjatele võrdsed võimalused, olenemata sellest, millises liikmesriigis nad asuvad. Komisjon peab tagama, et meetmed oleksid eesmärgipärased ning et abi ei heidutaks investoreid, et seda ei kasutataks ebatõhusate ettevõtjate tegevuses hoidmiseks ja et see ei põhjustaks konkurentsimoonutusi.

Ajavahemikul 2004–2010 võttis komisjon vastu 139 lõplikku otsust vaid VKEdele suunatud meetmete kohta, 108 neist olid seotud riskikapitaliga. Üle poole heakskiidetud riskikapitalimeetmetest võtsid kolm liikmesriiki: Saksamaa, Ühendkuningriik ja Itaalia. Ülejäänud VKEde abimeetmed olid peamiselt seotud Saksamaa, Austria ja Slovakkiaga. Üldise grupierandi määruse[3] alusel võetud meetmete arv oli ajavahemikul 2004–2010 umbes 1 500. Neist vaid 28 meedet hõlmasid riskikapitaliabi (mida saab alates üldise grupierandi määruse jõustumisest anda grupierandi alla kuuluva meetmena).

VKEdele eraldatud riigiabi kogusumma oli ajavahemikul 2004–2009 ligikaudu 33 miljardit eurot (2009. aastal 4,6 miljardit eurot), millest riskikapital moodustas umbes 2,3 miljardit eurot. 2009. aastal andsid kolm neljandikku VKEdele antud koguabist neli liikmesriiki: Itaalia (24 %), Saksamaa (20 %), Prantsusmaa (18 %) ja Ühendkuningriik (14 %).

VKEdele antud riigiabi summa ei kajasta siiski täielikult neile ettevõtjatele tegelikult väljamakstud abi kogusummat, sest arvesse on võetud vaid neid meetmeid, mille peamine eesmärk on „VKEd” või „riskikapital”. Seda tuleb arvesse võtta VKEdele antud koguabi vähenemise suundumuse põhjal järeldusi tehes.

Enamik riskikapitaliabi anti Ühendkuningriigis; teised liikmesriigid kasutasid seda võimalust peaaegu tähtsusetul määral.

Lairibasektor

Euroopa 2020. aasta strateegias on rõhutatud lairibaühenduse kasutuselevõtu tähtsust sotsiaalse kaasatuse ja konkurentsivõime edendamisel ELis. Strateegias on ka püstitatud auahned lairibaühenduse arendamise eesmärgid, nagu on sätestatud digitaalarengu tegevuskavas: tagada kõikidele eurooplastele 2013. aastaks lairibaühendus ja 2020. aastaks palju kiirem Interneti-teenus. Nende eesmärkide hinnangulised kulud on esimeses etapis kuni 60 miljardit eurot ja teises etapis 270 miljardit eurot.

Riigiabi kontrolli eesmärk lairibasektoris on edendada teenuseosutajatevahelist konkurentsi, tõhustades infrastruktuuri arendamist. See peaks aitama suurendada tarbijate heaolu madalamate hindade ja paremate teenuste näol. Selliseid investeeringuid teevad peamiselt ettevõtjad. Riiklikest vahenditest rahastamise ja riigiabi tähtsus on siiski märkimisväärselt kasvanud alates 2008. aastast, mil töötati välja liikmesriikide riigiabimeetmed lairibavõrgu väljaarendamiseks, mis on liikmesriikide ulatuslike lairibastrateegiate lahutamatu osa. Seepärast on lairibasektorile antava riigiabi summa ajavahemikul 2004–2008 antud keskmise summaga võrreldes järsult kasvanud.

Ajavahemikul 2004–2010 kiitis komisjon heaks 64 lairibasektorile antava riigiabi meedet, millest enamik oli seotud Ühendkuningriigiga. Ajavahemiku 2004–2009 kohta koostatud iga-aastaste aruannete kohaselt on liikmesriigid juba andnud lairibavõrkudele 368 miljonit eurot riigiabi.

Riiklikest vahenditest rahastamine võib aidata tagada võimalikult paljudele eurooplastele kiire Interneti-ühenduse, mis aitaks neil saada kasu teadmistepõhise ühiskonna eelistest. Riiklikest vahenditest rahastamist tuleb liberaliseeritud telekommunikatsiooniturgudel siiski ettevaatlikult kasutada, et vältida erainvesteeringute väljatõrjumist.

Tööhõive ja koolitus

Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärk on edendada kõrge tööhõivetasemega majandust, kus tööhõivemäär on 75 %.

Sellele valdkonnale antava riigiabi kontrolli eesmärk on võimaldada riiklikku toetust koolitusele ja töökohtade loomisele, eriti ebasoodsas olukorras ja puudega töötajatele. Riigiabimeetmete roll on töökohtade loomise ja koolituse edendamisel üsna piiratud, sest tööhõiveks antav otsetoetus on suunatud vaid puudega ja ebasoodsas olukorras töötajatele, samal ajal kui muude eesmärkidega abi, eriti regionaalabi, mõjutab ka tööhõivet. Komisjon on tööhõivealasesse abisse tavaliselt siiski positiivselt suhtunud, eelkõige siis kui see on mõeldud nende isikute töölevõtmiseks, kellel on eriti raske tööd leida. Komisjon suhtub ka koolitusabisse üldiselt positiivselt. Liikmesriike julgustatakse seepärast oma riiklikke tööhõive- ja koolituskavasid vajaduse korral eesmärgipäraste riigiabimeetmetega täiendama.

Komisjon kiitis ajavahemikul 2004–2010 heaks kokku 51 tööhõiveks ja koolituseks antud riigiabi meedet. See arv oli väike, kuna liikmesriigid kehtestasid enamiku koolitus- ja tööhõivemeetmeid grupierandi määruste alusel. Samal ajavahemikul kuulus grupierandi alla 1 005 meedet. Peaaegu 70 % kõikidest grupierandi määruse alla kuuluvatest tööhõivemeetmetest rakendati viies liikmesriigis: Poolas, Itaalias, Hispaanias, Ungaris ja Saksamaal. Umbes 74 % grupierandi määruste alla kuuluvatest koolitusmeetmetest võeti Itaalias, Belgias, Ühendkuningriigis, Saksamaal ja Hispaanias.

Koolituseks ja tööhõiveks antud riigiabi kulud olid ajavahemikul 2004–2009 kokku ligikaudu 22,3 miljardit eurot, millest tööhõiveks antud riigiabi moodustas 17,5 miljardit eurot. Koolituseks ja tööhõiveks antud riigiabi kogusumma oli 2009. aastal umbes 3,4 miljardit eurot. Taani, Poola ja Itaalia andsid 84 % 2009. aastal tööhõivealasest abist, samal ajal kui Itaalia, Saksamaa ja Hispaania andsid pool koolitusabist.

Sissejuhatus

Käesoleva kevadise riigiabi tulemustabeli eesmärk on anda ülevaade Euroopa 2020. aasta strateegia[4] seisukohalt eriti olulistele valdkondadele, st teadus- ja arendustegevusele ning innovatsioonile, keskkonnakaitsele, regionaalarengule, lairibasektorile, VKEdele ning tööhõivele ja koolitusele antud riigiabi olukorrast liikmesriikides[5]. Tulemustabelis tutvustatakse iga nimetatud valdkonna poliitilist tausta, kirjeldatakse abi andmise õigusraamistikku ning esitatakse andmed ajavahemikul 2004–2010 võetud meetmete arvu ja liigi ning tegelike kulude kohta (kuni 2009. aastani k.a).

Arvestades seda, et Euroopa 2020. aasta strateegia algatati alles 2010. aastal ja et uusimad kättesaadavad andmed riigiabi kulude kohta on seotud 2009. aastaga, on praegu loomulikult liiga vara teha kokkuvõtteid, milline on olnud riigiabi kontrolli poliitika konkreetne panus Euroopa 2020. aasta eesmärkide saavutamisse. Käesolev tulemustabel on siiski esimene väljaanne, mis käsitleb riigiabi Euroopa 2020. aasta strateegia kontekstis ja võib olla eelseisvatel aastatel tehtava edasise analüüsi lähtepunktiks, mida täiendatakse võimaluse korral kvalitatiivsema abimeetmete tõhususe analüüsiga.

Kui Euroopa Ülemkogu komisjoni ettepaneku 2010. aasta märtsi lõpul heaks kiitis, järeldas ta, et innovatsioon ja konkurentsivõime on keskkonnakaitse ja sotsiaalse kaasatuse kõrval Euroopa 2020. aasta strateegia olulised osad. ELi konkurentsipoliitika, eriti riigiabi kontrolli poliitika, on tõepoolest Euroopa 2020. aasta strateegias võtmetähtsusega. Konkurents ei ole eesmärk omaette, vaid pigem Euroopa turgude konkurentsivõime suurendamise vahend, mis toob kasu ettevõtjatele ja tarbijatele ning tagab suuremad valikuvõimalused ja parema hinnaga paremad tooted. Konkurents suurendab tootlikkust, majanduskasvu ja töökohtade loomist.

Riigiabi kontrolli eesmärgid on: i) piirata riigiabi üldist taset („vähem abi”); ii) tagada, et antud abi ei piiraks konkurentsi, vaid kõrvaldaks turutõrked, tuues kasu ühiskonnale tervikuna („parem abi”); iii) hoida tulemuslikult ära kokkusobimatu abi andmine ja nõuda selline abi tulemuslikult tagasi ning iv) tagada siseturul võrdsed võimalused (et liikmesriikide vahel ei oleks kaubandusmoonutusi). Riigiabi kontroll on eriti tähtis kriisi ja liikmesriikide eelarvepiirangute tõttu. Komisjon on kriisi ajal tõestanud oma riigiabivahendite kohandatavust, eelkõige võttes vastu mitu teatist, mille eesmärk on säilitada finantsstabiilsus ja tagada võrdsed võimalused ning samal ajal pakkuda õiguskindlust seoses nii finantsasutuste kui ka reaalmajandusega[6].

Euroopa 2020. aasta strateegial on kolm põhimõtet:

- arukas majanduskasv : teadmiste- ja innovatsioonipõhise majanduse arendamine;

- jätkusuutlik majanduskasv : ressursitõhusama, loodussäästlikuma ja konkurentsivõimelisema majanduse edendamine;

- kaasav majanduskasv : kõrge tööhõivetasemega majanduse tugevdamine, et tagada majanduslik, sotsiaalne ja territoriaalne ühtekuuluvus.

Riigiabi kontrolli poliitika võib nende kolme põhimõtte järgimisele kaasa aidata. Euroopa 2020. aasta strateegias on sätestatud eri prioriteedid, mille taotlemisel saab kasutada riigiabivahendeid koos teiste poliitikainstrumentidega, et aidata kaasa järgmiste juhtalgatuste elluviimisele:

1. „Innovaatiline liit”;

2. Euroopa digitaalarengu tegevuskava;

3. „Ressursitõhus Euroopa”;

4. üleilmastumisega arvestav tööstuspoliitika[7] ning

5. uued oskused ja töökohad.

Riigiabi kontrolli eesmärk on aidata liikmesriikidel abi sihipärasemalt kasutada, suunates seda täpsemalt konkurentsivõime suurendamisse ja/või piirkondliku ja sotsiaalse ebavõrdsuse vähendamisse. Teisisõnu peab see tagama, et abi kõrvaldab turutõrked, mitte ei moonuta konkurentsi seda piisavalt kompenseerimata. Tavaliselt on selline abi seotud horisontaalsete eesmärkidega, mida võetakse arvesse konkreetsetes õigusraamistikes ja suunistes, sealhulgas teadus- ja arendustegevuse, innovatsiooni ja riskikapitali, VKEde, keskkonnakaitse ja koolituse jaoks välja töötatud raamistikus ja suunistes. Eriraamistikud ja -suunised suurendavad seega tõenäosust, et liikmesriikide sekkumise korral turu toimimisse kasutatakse tuvastatud turutõrgete tõhusaks kõrvaldamiseks riiklikke vahendeid.

Riigiabi kontrollil on praegu kolm suunda: grupierand, tavahindamine ja üksikasjalik hindamine. Grupierandi alla kuuluvad need meetmed, millest ei tule komisjonile eelnevalt teatada ja mida saab seepärast rakendada komisjoni eelneva loata. Teatatud meetmete suhtes rakendatakse põhiliselt tavahindamist. Üksikasjalikku hindamist kasutatakse vaid juhul, kui kahtlusi ei suudeta hajutada. See kaheetapiline lähenemisviis võimaldab komisjonil keskenduda oma analüüsis kõige rohkem moonutavatele abimeetmetele.

Käesolev kevadine tulemustabel annab ülevaate liikmesriikide teatatud abist igas asjakohases riigiabi kategoorias, tutvustades ka nende õiguslikku ja poliitilist tausta. Käesolevas aruandes käsitletakse teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antud abi (3. jagu), keskkonnakaitseks ja energia säästmiseks antud abi (4. jagu), regionaal- ja arenguabi (5. jagu), VKEdele antud abi (6. jagu), lairibavõrkudele antud abi (7. jagu) ning tööhõivealast ja koolitusabi (8. jagu).

Käesolevas aruandes esitatud näitajad põhinevad olemasolevaid kavasid käsitlevatel iga-aastastel aruannetel, mida liikmesriigid esitavad vastavalt komisjoni määruse (EÜ) nr 794/2004[8] artiklile 5 ja III A lisale, milles on kindlaks määratud liikmesriikide poolt komisjonile esitatavate andmete ulatus ja sisu[9]. Andmed põhinevad teabel, mille liikmesriigid on esitanud nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999[10] artikli 2 kohastes teatistes.

Riigiabiga seotud kulude andmed ei hõlma struktuurifondide ja Ühtekuuluvusfondi toetusi. Ajavahemikul 2007–2013 moodustasid need fondid umbes 36 % ELi eelarvest. See tähendab kõnealusel ajavahemikul ligi 347 miljardi suuruseid kulutusi, millel on kolm eesmärki: ühtekuuluvus; piirkondlik konkurentsivõime ja tööhõive ning territoriaalne koostöö.

Riigiabi eeskirjad hõlmavad vaid murdosa ühtekuuluvuspoliitika rahastamisest, sest enamik kulutusi on seotud üldise infrastruktuuri või mittemajandusliku tegevusega[11]. Igal juhul on riigiabi eeskirjade täitmine struktuurifondide toetuse saamise sõnaselge tingimus.

Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antav riigiabi

Poliitiline taust

Teadus- ja arendustegevus ning innovatsioon on ühed ELi majanduse konkurentsivõime suurendamise ja jätkusuutliku majanduskasvu tagamise võtmeelemendid. Seepärast on teadus- ja arendustegevus ning innovatsioon seatud Euroopa 2020. aasta strateegia[12] keskmesse ühe selle juhtalgatusena.

Euroopa 2020. aasta strateegias on seatud eesmärk kulutada 2020. aastaks 3 % ELi SKPst teadus- ja arendustegevusele. Kuid selles on tunnistatud ka, et „o luline ei ole mitte ainult teadus- ja arendustegevusse suunatud absoluutsumma: Euroopa peab keskenduma teadusuuringutele eraldatud vahendite mõjule ja struktuurile ning parandama ELis erasektori teadus- ja arendustegevuse tingimusi ”[13]. Strateegias osutatakse sõnaselgelt riigiabi kontrolli poliitika rollile, märkides, et see võib „ aktiivselt ja positiivselt kaasa aidata ” ja et selle abil „ käivitatakse ja toetatakse algatusi innovaatilisema, tõhusama ja loodussäästlikuma tehnoloogia loomiseks, ning hõlbustatakse samal ajal riikliku toetuse saamist investeeringuteks, riskikapitaliks ning teadus- ja arendustegevuse rahastamiseks ”[14]. Tuleb siiski rõhutada, et riigiabi eeskirjad on vaid üks teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni poliitika osa ja et riigiabi kulud on vaid üks üldiste teadus- ja arendustegevuse kulude osa. Näiteks kuigi hiljutises majandusanalüüsis on öeldud, et „ teadus- ja arendustegevuse maksualane kohtlemine, mis on suunatud pigem fiskaalstiimulitele kui otsetoetustele, mõjub teadus- ja arendustegevuse kulutuste tõhususele ELi liikmesriikides positiivselt ”,[15] jäävad teadus- ja arendustegevuse fiskaalstiimulid suures osas väljapoole riigiabi eeskirjade reguleerimisala, sest nad on üldkohaldatavad meetmed[16].

Oma teatises „Euroopa 2020 – strateegiline juhtalgatus. Innovaatiline liit”[17] kirjeldab komisjon, mida tuleb tema arvates teha, et ergutada innovatsiooni ja suunata teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni alane poliitika meie ühiskonna probleemidele, nagu kliimamuutused, energia- ja ressursitõhusus, tervishoid ja demograafilised muutused. Euroopa Ülemkogu 4. veebruari 2011. aasta kohtumisel keskenduti energeetikale ja innovatsioonile ning lepiti kokku mitme prioriteetse meetme võtmises, mille rakendamine aitab suuresti kaasa majanduskasvu ja töökohtade loomise tõhustamisele ning Euroopa konkurentsivõime suurendamisele[18].

Juhtalgatust „Innovaatiline liit” arendatakse kõrvuti juhtalgatusega „Üleilmastumise ajastu uus tööstuspoliitika”, milles on sätestatud tugeva, mitmekesise ja konkurentsivõimelise Euroopa tööstusbaasi toetamise strateegiline raamistik. Selles algatuses rõhutatakse konkurentsiturgude tähtsust innovatsiooni ja tõhususe edendajatena ning ettevõtjate tootlikkuse kasvu stiimulitena ning toonitatakse, et riigiabi kontrolli põhiroll on „ ära hoida moonutusi ühtsel turul; riigiabi eeskirjade koostamisega edendatakse Euroopa tööstuse konkurentsivõimet. Riigiabi eeskiri kujutab endast raamistikku, mis suunab liikmesriikide investeeringuid, et nende abil kõrvaldada turul ilmnenud puudusi ”[19]. Põhiküsimus seisneb seega selles, kuidas liikmesriigid peaksid selle eesmärgi saavutamiseks sekkuma ja milline peaks selles olema riigiabi eeskirjade roll.

Lisaks sellele peavad liikmesriigid eelarvepiirangute surve all säilitama raskestipüsiva tasakaalu valitsussektori kulutuste kohandamise ja majanduskasvu toetavate kulutuste kaitsmise vahel[20]. Kuigi kõige tõhusam viis stimuleerida innovatsiooni on soodustada konkurentsi ja rakendada õigeid tingimusi loovaid üldmeetmeid, võib riigiabi teatavatel asjaoludel olla asjakohane vahend erasektori poolt teadus- ja arendustegevusse ning innovatsiooni tehtavate täiendavate investeeringute stimuleerimiseks ja tuvastatud turutõrgete kõrvaldamiseks.

Teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooniga seoses on kõige olulisemad turutõrked positiivsed välismõjud (kui kasu ühiskonnale on palju suurem kui teadus- ja arendustegevusse ning innovatsiooni investeeriva ettevõtja enda kasu), avalikud hüved (kui teatava tegevuse tulemusi ei saa kaitsta ja neid saavad kasutada algselt teadus- ja arendustegevusse ning innovatsiooni investeerinud ettevõtja konkurendid), puudulik ja moondunud teave ning kooskõlastamise ja võrgustikuga seotud tõrked. Riigiabi võib aidata muuta eraettevõtjate stiimuleid ja panna neid teadus- ja arendustegevusse ning innovatsiooni investeerima.

Kui riigiabi kasutataks aga asjaomase riigi ettevõtjate kaitsmiseks, ebatõhusate ettevõtjate tegevuses hoidmiseks, konkurentsi moonutamiseks ja killustatud turgude kunstlikuks säilitamiseks, võib see kaasa tuua teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni ja majanduskasvu üldise taseme languse. Kui ettevõtja saab abi, siis tema turupositsioon tavaliselt tugevneb ja konkurentide investeeringutasuvus võib väheneda. Lisaks sellele võivad väheneda abisaaja innovatsioonistiimulid, kui abi põhjustab abisaajale kergeid eelarvepiiranguid. Abi võib ka kaasa tuua ebatõhusate ettevõtjate toetamise, soodustada abisaajapoolset konkurente tõrjuvat käitumist või suurendada tema turuvõimu.

Seepärast saab riigiabi teadus- ja arendustegevust ning innovatsiooni soodustada vaid juhul, kui see on suunatud optimaalset teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni taset saavutada takistavate täpselt tuvastatud turutõrgete kõrvaldamisele ning on hästi kavandatud, nii et konkurentsi- ja kaubandusmoonutused oleksid võimalikult väiksed ja avaliku sektori kulutused võimalikult tõhusad (seda illustreerib Gaya projekti näide, mida on kirjeldatud kastis punktis 3.3).

Sellegipoolest tuleb, nagu eespool märgitud, meeles pidada, et riigiabi on vaid üks vahend palju suurema hulga vahendite seas, mis on vajalikud teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni soodustamiseks. Riigiabi ei saa asendada selle valdkonna struktuuriprobleemide lahendamiseks vajalikke reforme.

Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi eeskirjad

Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi eeskirjad vaadati läbi Lissaboni strateegia kontekstis ja tõdeti, et teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni tase ei ole majanduse jaoks piisav. Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi eesmärk on aidata suurendada sellesse valdkonda tehtavaid erainvesteeringuid, mis tooks lõppkokkuvõttes kaasa liidu suurema majanduskasvu.

2006. aasta teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni raamistik[21] ja 2008. aasta üldine grupierandi määrus[22] on teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi meetmete hindamise õiguslik alus. Komisjon teostab käesoleval aastal raamistiku vahehindamise, võttes arvesse hiljuti saadud kogemusi ja määrates esialgu kindlaks praktilised kohandused, mida tuleb kaaluda raamistiku läbivaatamisel 2013. aastal.

Üldine grupierandi määrus

Üldine grupierandi määrus hõlmab kooskõlas raamistikuga teadus- ja arendustegevuse ning innovatsioonimeetmeid.

Üldine grupierandi määrus hõlmab järgmisi meetmeid: teadus- ja arendustegevuse projektidele antav abi, tehnilise teostatavuse uuringuteks antav abi, VKEdele tööstusomandi õiguste omandamise kulude katteks antav abi, noortele innovaatilistele ettevõtetele antav abi, innovatsiooni nõuandeteenuste jaoks antav abi ja innovatsiooni toetavate teenuste jaoks antav abi, kõrge kvalifikatsiooniga töötajate laenamiseks antav abi ning põllumajandus- ja kalandussektoris teadus- ja arendustegevuseks antav abi.

Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi raamistik

Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi raamistikus on sätestatud tingimused, mida liikmesriigid peavad teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni edendamiseks abi andes täitma, kuid mis võimaldavad liikmesriikidel siiski toetada teadus- ja arendustegevust ning innovatsiooni, lähtudes oma riigi eripäradest. 2006. aasta raamistiku eesmärk on hõlbustada liikmesriikidel suunata abi paremini asjaomaste turutõrgete kõrvaldamisele. Selles pööratakse suurt tähelepanu turutõrgetest kõige enam mõjutatud ettevõtjate, VKEde vajadustele, kuid pakutakse ka suurettevõtjatele palju võimalusi toetuse saamiseks, kui see on nõuetekohaselt põhjendatud. Riigiabi peab muutma abisaaja käitumist, nii et ta tegeleks rohkem teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooniga.

Raamistik hõlmab mitmesuguste teadus- ja arendus- ning innovatsioonitegevuste toetamiseks rakendatavaid riigiabimeetmeid: teadus- ja arendustegevuse projektidele antavat abi, tehnilise teostatavuse uuringuteks antavat abi, VKEdele tööstusomandi õiguste omandamise kulude katteks antavat abi, noortele innovaatilistele ettevõtetele antavat abi, teenuste valdkonnas protsessi- ja organisatsiooniinnovatsiooniks antavat abi, innovatsiooni nõuandeteenuste jaoks antavat abi ja innovatsiooni toetavate teenuste jaoks antavat abi, kõrge kvalifikatsiooniga töötajate laenamiseks antavat abi ja innovatsiooniklastritele antavat abi. See sisaldab ka põllumajanduse ja kalanduse erieeskirju.

Eeskirju kohaldatakse täpse majandusanalüüsi põhjal. Suuri abisummasid hõlmavaid meetmeid, mis võivad konkurentsi ja kaubandust kõige rohkem moonutada, hinnatakse üksikasjalikult, samal ajal kui väiksemaid abisummasid hõlmavaid meetmeid hinnatakse eelnevalt kehtestatud eeskirjade põhjal põgusamalt ning võidakse isegi üldise grupierandi määruse kohaselt etteteatamiskohustusest vabastada.

Seoses teadus- ja arendustegevuse projektidega eristatakse raamistikus kolme liiki abi sõltuvalt sellest, kui kaugele asjaomast liiki teadusuuringud turust jäävad: alusuuringud, rakendusuuringud ja tooteareng, nagu ka Frascati teatmikus teaduslike ja tehnoloogiliste tegevuste mõõtmise kohta[23]. See võimaldab kasutada abi eri osatähtsusi vastavalt sellele, kui oluliste turutõrgetega teadusprojektid on seotud.

Lisaks sellele selgitatakse, kas ettevõtjate ja riiklikult rahastatavate teadusorganisatsioonide ühiste teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooniprojektide puhul on tegemist riigiabiga. See on parandanud teadusorganisatsioonide õiguskindlust ning soodustanud nende lepingulist või koostöös toimuvat teadustegevust, mis peaks suurendama avalik-õiguslike teadusüksuste rolli ning hõlbustama avaliku ja erasektori koostööd.

Üksikasjalikult hinnatava abi kokkusobivus

Kuna juhul, kui ühele abisaajale antav abi ületab raamistikus sätestatud konkreetset piirmäära, on konkurentsimoonutuste risk suurem, tuleb sellest abist eraldi teatada. Seda abi hinnatakse raamistiku alusel, et analüüsida mõju konkurentsile ning teadus- ja arendusprojekti panust üldiste huvide edendamisse.

Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antud riigiabi käsitlevad otsused ja juhtumiuuringud

Ajavahemikul 2004–2010 võttis Euroopa Komisjon vastu 426 lõplikku otsust teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni meetmete kohta, sealhulgas 12 otsust abi puudumise kohta ja 413 otsust abi kokkusobivuse kohta. Komisjon võttis vastu ühe osaliselt negatiivse otsuse, millega nõuti abi tagasimaksmist (riigiabi juhtum C31/2004 : Schiefergruben Magog (Saksamaa)). 2004. aastal kiideti heaks 38 riigiabimeedet. See arv kasvas järgmisel kahel aastal umbes 70 meetmeni aastas peamiselt seetõttu, et uued liikmesriigid suurendasid koguarvu ja Saksamaa juhtumite arv kasvas.

Alates teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni raamistiku jõustumisest 1. jaanuaril 2007 kuni 2010. aasta lõpuni on komisjon heaks kiitnud 195 riigiabikava, sealhulgas 143 puhtalt teadus- ja arendustegevuse kava, 14 innovatsioonikava ja 38 segameedet, millel on nii teadus- ja arendustegevusega kui ka innovatsiooniga seotud eesmärgid. Samal ajal on komisjon heaks kiitnud veel 44 abikava eraldi taotlust või sihtotstarbelise teadus- ja arendustegevuse abimeedet, neist 39 pärast üksikasjalikku hindamist (sealhulgas kaks meedet, mille puhul teostati ametlik uurimismenetlus)[24]. Lisaks sellele on ta kontrollinud kokku 192 heakskiidetud abikavade põhjal võetud üksikmeedet, mis ületasid 3 miljonit eurot, kuid millest ei tulnud eraldi teatada.

Teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni raamistiku alusel kiideti 2007. aastal esialgu heaks 64 meedet, s.o sama palju kui eelmistel aastatel, kuid 2008. aastal kasvas see arv umbes 110-ni, suures osas Saksamaa (26) ja Hispaania (24) meetmete märkimisväärse arvu tõttu. Viimasel kahel aastal täheldati märkimisväärset langust. 2009. aastal kiideti heaks umbes 40 meedet ja 2010. aastal 30. Seda nähtust võib selgitada ka üldise grupierandi määruse vastuvõtmisega 2008. aasta teisel poolel, mis võimaldas anda teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks abi komisjoni eelneva kontrollita[25].

Liikmesriigid kehtestasid sel ajavahemikul (2004–2010) 559 grupierandi alla kuuluvat teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni meedet[26]. Peaaegu 60 % kõigist neist meetmetest kehtestati neljas liikmesriigis: Itaalias (109), Poolas (79), Hispaanias (73) ja Saksamaal (67).

Ajavahemiku 2004–2010 teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni meetmete suundumused on näidatud järgmisel joonisel.

[pic]

Toetatud tegevuse liigi järgi anti grupierandi alla kuuluvate teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni meetmetega, mis kehtestati üldise grupierandi määruse alusel, 100 juhul abi alusuuringuteks, 299 juhul rakendusuuringuteks ja 290 juhul tootearenduseks. Üldise grupierandi määruse eesmärkide järgi olid 109 meedet seotud VKEde tööstusomandi õigustega, 54 noorte innovaatiliste ettevõtetega, 115 tehnilise teostatavuse uuringutega, 79 innovatsiooni nõuande- ja tugiteenustega, 54 põllumajandus- ja kalandussektori teadus- ja arendustegevusega ning 39 kõrge kvalifikatsiooniga töötajate laenamisega.

Alljärgnevas kastis on esitatud näited kahes liikmesriigis teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni valdkonna investeeringute suurendamiseks võetud meetmete kohta. Esimene on grupierandi alla kuuluv meede, mida Hispaania rakendas autotööstuse suhtes, ja teine on Prantsusmaa üksikabi, mis on seotud mootoribiokütuste tehnoloogiatega ja sisaldab teatavaid konkurentsimoonutuste tasakaalustamise meetmeid.

Autotööstuse konkurentsikava (X 59/2009, Hispaania)

2009. aastal teatas Hispaania komisjonile grupierandi alla kuuluvast meetmest, mille eesmärk oli parandada autotööstuse konkurentsivõimet. See hõlmas keskkonnakaitseotstarbelist abi, teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat abi ja koolitusabi. Kogueelarve oli 800 miljonit eurot, mis oli ette nähtud 2009. aastal tehtavate investeeringute rahastamiseks.

Teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooniga seoses võis abi anda tootearenduseks ja tehnilise teostatavuse uuringuteks. Abisaajad võisid olla VKEd ja suurettevõtjad. Üldise grupierandi määruse kohaselt oli abi osatähtsus VKEde puhul suurem. Abi anti toetuste ja sooduslaenude kujul.

2009. aastal moodustas selle kava alusel antud abi (194 miljonit eurot) üle kahe kolmandiku Hispaanias grupierandi alla kuuluvate meetmete alusel teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antud riigiabist ja umbes 20 % ELis grupierandi alla kuuluvate meetmete alusel teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antud koguabist.

Gaya projekt (N 493/2009, Prantsusmaa)

2009. aastal teatas Prantsusmaa komisjonile, et kavatseb rakendada Gaya teadusprogrammi, mille eesmärk on arendada teise põlvkonna mootoribiokütuste tootmise tehnoloogiaid. Projekti juhtiv kontsern GDF SUEZ ja tema partnerid kavatsesid välja töötada tööstuseelse teadus- ja arendustegevuse näidistehase, et katsetada biomassi gasifitseerimisprotsesse kogu tootmisahela ulatuses. See tehas oli kavandatud kasutamiseks teadus- ja arendustegevuse koostööprogrammis ja sellele järgnevas tööstusetapis. Seitsmeaastase projekti eeldatav kogueelarve oli 46,5 miljonit eurot.

Komisjon andis 2010. aastal pärast põhjalikku uurimist loa eraldada programmile 18,9 miljonit eurot abi. Ta leidis, et see teadus- ja arendusprojekt tooks suurt kasu teaduslike teadmiste levitamise ja keskkonnakaitse, maakasutuse planeerimise ja Euroopa energiasõltuvuse vähendamise näol. Kuna Gaya projekti võimalikku kaubanduslikku kasu ei olnud oodata enne 2020.–2030. aastat, vajas projekt riiklikest vahenditest rahastamist. Komisjon oli eriti mures selle pärast, et tulevaste intellektuaalomandi õiguste jaotamine GDF Suezi ja tema partneritest teadusasutuste vahel ei moonutaks tulevikus konkurentsitingimusi biometaaniturul. GDF Suez kohustus loobuma ainuõigustest, mida tema partnerid võiksid talle oma tehnoloogiate kaudu anda. Abi põhjustaks seega vähe konkurentsimoonutusi, eriti kuna tulevane näidistehas on sektori teistele sidusrühmadele avatud. Pealegi võimaldas suurte Euroopa konkurentide olemasolu ja projekti erinevus muudest oodatavatest tehnoloogiatest säilitada energiaturgudel konkurentsisurve. Abi anti vastavalt Prantsusmaa keskkonna- ja energiajuhtimisameti abikavale, mille komisjon oli 2010. aasta märtsis heaks kiitnud.

Teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni kulud

Nagu eespool märgitud, on juhtalgatuses „Innovaatiline liit” kogu ELi eesmärgiks seatud, et 3 % ELi SKPst (avaliku ja erasektori kulud kokku) investeeritaks teadus- ja arendustegevusse ning innovatsiooni.

2009. aastal moodustasid ELi teadus- ja arendustegevuse kulud rekordilised 2,01 % SKPst (umbes 236,5 miljardit),[27] mis oli veidi kõrgem kui 2008. aastal (1,92 %), kuid jäädes Euroopa 2020. aasta strateegias sätestatud eesmärgist veel kaugele maha[28].

Ka liikmesriikide vahel olid väga suured erinevused. Kuigi kolm liikmesriiki ületasid 3 % eesmärki,[29] ületasid veel vaid kolm liikmesriiki ELi keskmist[30] ja üheksa liikmesriigi[31] avaliku ja erasektori teadus- ja arendustegevuse kulud kokku ei moodustanud isegi 1 % SKPst.

Valitsussektor rahastas umbes kolmandikku ELi teadus- ja arendustegevuse kogukuludest (0,65 % SKPst). Riigiabi moodustas neist kogukuludest suhteliselt väikse osa (13 %), mis võrdus 10,6 miljardi euroga ehk 0,09 %-ga 2009. aasta SKPst (ELi keskmine). Üheksas liikmesriigis anti teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks ELi keskmisest rohkem abi: Belgias 0,22 %, Sloveenias 0,19 %, Tšehhi Vabariigis 0,18 %, Luksemburgis 0,16 %, Soomes 0,14 %, Hispaanias 0,13 %, Prantsusmaal 0,11 %, Austrias 0,11 % ja Ungaris 0,10 %. Teisest küljest andsid kuus liikmesriiki (Küpros, Slovakkia, Kreeka, Läti, Poola ja Eesti) vaid 0,01 % või alla selle oma SKPst riigiabi teadus- ja arendustegevusele ning innovatsioonile.

2009. aastal andsid peaaegu 60 % kogu teadus- ja arendustegevusele ning innovatsioonile antud riigiabist kolm liikmesriiki: Saksamaa (2,5 miljardit eurot, 24 % ELi kogusummast), Prantsusmaa (2,2 miljardit eurot, 20 %) ja Hispaania (1,4 miljardit eurot, 13 %).

[pic]

Grupierandi alla kuuluv abi, millest teatati kui teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antud abist, ulatus 2009. aastal umbes ühe miljardi euroni. See moodustas 9 % sel eesmärgil antud abi kogusummast. Hispaania (282 miljonit eurot), Itaalia (267 miljonit eurot) ja Belgia (ligi 130 miljonit eurot) kasutasid seda vahendit kõige enam. Liikmesriigid kasutasid üldiselt nelja (üheksast) üldise grupierandi määruse alla kuuluvast selle valdkonna eesmärgist: tootearendus (üldise grupierandi määruse artikli 31 lõike 2 punkt c, 428 miljonit eurot), rakendusuuringud (üldise grupierandi määruse artikli 31 lõike 2 punkt b, 312 miljonit eurot), tehnilise teostatavuse uuringud (üldise grupierandi määruse artikkel 32, 65 miljonit eurot) ja VKEdele tööstusomandi õiguste omandamise kulude katteks antav abi (üldise grupierandi määruse artikkel 33, 53 miljonit eurot).

2009. aastal anti teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni valdkonnale riigiabi ligikaudu 420 meetme raames (millest 137 kuulusid grupierandi alla), kuid kuue suurima abikava (kõik komisjoni poolt heakskiidetud) kulud moodustasid neljandiku kogukuludest. Nende meetmete ja veel 13 kava elluviimiseks (neist kaks kuulusid grupierandi alla) anti peaaegu pool ELis teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antud koguabist. Nende 19 suurima meetme seas oli viis Prantsusmaa, kolm Saksamaa, kolm Hispaania, kolm Itaalia, kaks Ühendkuningriigi, üks Belgia, üks Soome ja üks Austria kava.

Pikaajaline suundumus näitab teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava abi pidevat kasvu nii suht- kui ka absoluutarvudes. Kõnealuse abi osatähtsus suurenes ajavahemikul 2004–2009 0,05 %-lt (5,7 miljardit eurot) ELi SKPst 0,09 %-ni ELi SKPst 2009. aastal. Üle poole 46,5 miljardi euro suurusest koguabist, mis sel ajavahemikul teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks anti, kulutasid kaks liikmesriiki: Saksamaa 29 % ja Prantsusmaa 22 %, samal ajal kui veel kolmandiku koguabist kulutasid viis liikmesriiki: Itaalia 11 %, Hispaania 9 %, Ühendkuningriik 7 %, Belgia 5 % ja Madalmaad 4 %.

Liikmesriigid andsid teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks riigiabi peamiselt pigem abikavade kui sihtotstarbeliste üksikmeetmete alusel. 2009. aastal moodustas kavade alusel antud riigiabi 98 % koguabist, samal ajal kui sihtotstarbelised üksikmeetmed moodustasid ülejäänud 2 %. See suhe on püsinud viimasel kuuel aastal stabiilne.

Abivahenditest kasutati 2009. aastal kõige sagedamini otsetoetusi (umbes 80 % koguabist) ning neile järgnesid sooduslaenud[32] (11 %) ja maksuvabastused (9 %). Muud vahendid, nagu osalus omakapitalis, maksude edasilükkamine või tagatised, ei mänginud olulist rolli. Hispaania ja Prantsusmaa andsid üle 70 % sooduslaenudena antud abist, samal ajal kui Belgias ja Ühendkuningriigis rakendati peaaegu 85 % teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni maksuvabastustest.

Riigiabi ja innovatsiooni tulemuslikkus

Võrreldes liikmesriikide antud riigiabi taset[33] nende tulemustega innovatsiooni valdkonnas,[34] täheldatakse, et need kaks muutujat ei ole otseselt seotud. Innovatsiooni tulemuslikkuse näitaja on mitmemõõtmeline, hõlmates lisaks (avaliku ja erasektori) teadus- ja arendustegevuse kulude tasemele näiteks noorte haridustaset, ettevõtjate juurdepääsu lairibaühendusele, ühenduse kaubamärke miljoni elaniku kohta. Kõigi nende näitajate põhjal kujuneb riigi innovatsiooni tulemuslikkus. See näitab, milliseid eri võimalusi on liikmesriikidel teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni edendamiseks; riigiabi on vaid üks kättesaadav vahend.

Innovatsiooniliidrite hulka kuuluvad riigid, nagu Rootsi, Saksamaa ja Taani, andsid riigiabi (suhtarvudes, protsendina SKPst) ELi keskmisel tasemel või alla selle. Kuid Soome, kes on samuti innovatsiooniliider, andis riigiabi ELi keskmisest rohkem. Kõigil neil juhtudel ületasid valitsussektori teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni kulud ELi keskmist[35].

[pic]

Enamiku innovatsiooni järgijate riikide rühma kuuluvate liikmesriikide riigiabi tase on üle ELi keskmise (2009. aastal 0,09 % SKPst) või sellele ligilähedane. Vaid Ühendkuningriigis, Eestis ja Küproses on teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antud riigiabi osatähtsus väike (alla poole ELi keskmisest). Kui Ungari, Hispaania ja Tšehhi Vabariik, kes andsid abi üle ELi keskmise, välja arvata, andsid ülejäänud mõõdukate või tagasihoidlike uuendajate rühma riigid teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks riigiabi tagasihoidlikul tasemel (alla ELi keskmise).

Järeldus teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi kohta

Euroopa peab veel tegema suuri edusamme, et saavutada 2020. aastaks Euroopa eesmärk kulutada 3 % ELi SKPst teadus- ja arendustegevusele ning innovatsioonile. Kvantitatiivse eesmärgiga peavad kaasnema ka struktuurireformid, et parandada erasektori teadus- ja arendustegevuse keskkonda ning üldtingimusi. Euroopa 2020. aasta juhtalgatuses „Innovaatiline liit” kirjeldab komisjon, mida tuleb Euroopas tema arvates teha, et parandada teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni tingimusi ja kõnealuste valdkondade jaoks vajalike rahaliste vahendite kättesaadavust, et tulla toime meie ühiskonna ees seisvate uute probleemidega ja tagada innovaatiliste ideede realiseerumine toodeteks ja teenusteks, mis edendavad majanduskasvu ja loovad töökohti. Riigiabi eeskirjadega on ette nähtud lisavahendid nende probleemide lahendamiseks.

Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi peamine ülesanne on pakkuda rahalisi vahendeid, kui turud ise ei suuda puuduliku toimimise tõttu teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni optimaalset taset saavutada. Innovatsiooniliidriteks peetavad liikmesriigid ei pruugi ilmtingimata anda teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks kõige rohkem riigiabi.

KESKKONNAKAITSEKS ANTAV RIIGIABI

Poliitiline taust

Euroopa ja kogu maailma majandus ning meie elukvaliteet sõltub loodusvaradest. Loodusvarade intensiivne kasutamine avaldab survet meie koduplaneedile ja seab ohtu loodusvarade tarnekindluse. Seepärast tuleb ressursside praegune kasutamine tõhusamaks muuta ja kujundada vähese CO2-heitega majandust, et saavutada jätkusuutlik majanduskasv.

Eelöeldut arvestades on Euroopa 2020. aasta strateegias seatud eelseisvate aastate üheks peamiseks prioriteediks saavutada „jätkusuutlik majanduskasv”:[36] püstitatud on konkreetsed eesmärgid[37] ja juhtalgatuses „Ressursitõhus Euroopa” on sätestatud pikaajaline tegevusraamistik.

Pikaajalises raamistikus on ette nähtud mitme valdkonna tegevuse kooskõlastamine,[38] kliimamuutuste, energeetika,[39] transpordi, tööstuse, tooraine, põllumajanduse, kalanduse, elurikkuse ja regionaalarengu poliitiliste tegevuskavade toetamine, mis aitab:

- parandada majandustulemusi, vähendades samal ajal ressursside kasutamist;

- teha kindlaks uued majanduskasvu ja innovatsiooni suurendamise ning ELi konkurentsivõime parandamise võimalused ja neid luua;

- tagada oluliste ressursside tarnekindluse;

- võidelda kliimamuutuste vastu ja piirata ressursikasutuse keskkonnamõju.

Paljusid neid eesmärke taotletakse reguleerivate või üldmeetmetega, millega ei kaasne riigiabi. Lisaks sellele rajanevad ELi keskkonnameetmed vastavalt ELi toimimise lepingu artiklile 191[40] ettevaatusprintsiibil, mille kohaselt tuleb keskkonnakahjustus heastada eeskätt kahjustuse kohas ja et saastaja peab maksma, mis tähendab, et keskkonnakulud kannavad täielikult saastajad ja järelikult ei kaasne nende meetmetega riigiabi.

Algatuses „Ressursitõhus Euroopa” on sätestatud: „ Ressursse kasutatakse sageli vähetõhusalt ka seetõttu, et ühiskonnale ei ole kättesaadav teave ressursside kasutamise tegeliku maksumuse kohta. Ettevõtjad ja üksikisikud ei saa seega oma käitumist kohandada ” . Teatud juhtudel võivad ettevõtjad riigipoolse sekkumiseta kõrvale hiilida nende tegevusest keskkonnale tekitatud kahju täies ulatuses hüvitamisest ja selle tulemusel ei jaotata ressursse turul tõhusalt ümber, mistõttu ettevõtjad ei muuda oma käitumist keskkonnasõbralikumaks. Sellistes olukordades võib riigiabi aidata reageerida negatiivsete keskkonnamõjudega seotud turutõrkele.

Ettevõtjatele saab kehtestada stiimuleid keskkonnakaitse tõhustamiseks ja kulude katmiseks muu hulgas turupõhiste vahendite[41] (nt maksustamine) ja/või õigusnormide abil (nt kohustuslikud ELi normid). Riiklikust toetusest, sealhulgas riigiabist võib samuti olla abi, kui turutõrked takistavad ettevõtjatel keskkonnakaitset tõhustada ja kui teisi turupõhiseid vahendeid ei saa kasutada[42].

Keskkonnakaitseks antava riigiabi kontrolli põhieesmärk on tagada[43], et riigiabimeetmete abil saavutataks parem keskkonnakaitse kui ilma abita ning et abi positiivne mõju kaaluks üles selle negatiivse mõju (eelkõige konkurentsimoonutused ja liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine).

Keskkonnakaitseks antava riigiabi eeskirjad

Kehtivad keskkonnakaitseks antavat riigiabi käsitlevad suunised[44] olid 2008. aasta kliimamuutuste paketi osa. Suunised koostati selleks, et tagada riigiabi kontrolli rakendamine ELi keskkonna- ja energiapoliitika raames. Neid täiendab üldine grupierandi määrus, mis on esimene grupierandi määrus, mis sisaldab keskkonnakaitset käsitlevaid erisätteid.

Keskkonnakaitseks antavat riigiabi käsitlevad suunised

Kehtivates keskkonnakaitseks antavat riigiabi käsitlevates suunistes, mis jõustusid 2008. aasta aprillis, on komisjon täpsustanud kokkusobivuse eeskirju, käsitledes mõningaid tavalisi keskkonnakaitse abimeetmeid. Muid abimeetmeid võidakse samuti pidada kokkusobivaks, kuid neid hinnatakse otseselt ELi toimimise lepingu artikli 107 alusel (positiivset ja negatiivset mõju võrreldes).

Näiteks julgustavad suunised liikmesriike toetama taastuvenergia tootmist ja energiatõhusat koostootmist, võimaldades neil anda taastuvenergiat tootvatele ning soojust ja elektrienergiat koostootvatele ettevõtjatele tegevusabi, mis katab tootmiskulude ja turuhinna vahe täielikult. Lisaks sellele on kehtestatud sätted, mis käsitlevad abi, mida antakse ELi normidega varaseks vastavusseviimiseks, keskkonnauuringuteks, kaugkütteks, jäätmekäitluseks ja abi, mida antakse kaubeldavate lubade süsteemi kaudu.

Maksuvähendustest rääkides on energiamaksu vähendused suuniste kohaselt kokkusobivad, kui asjaomased ettevõtjad maksavad pärast vähendust maksu vähemalt ELi miinimumtasemel (ja sellised maksuvähendused kuuluvad grupierandi alla, vt allpool). Kui äriühingud ei maksa vähemalt ELi miinimumi, võidakse maksuvähendusi siiski siseturuga kokkusobivaks pidada, kuid liikmesriik peab tõendama, et need ei kahjusta maksu üldist keskkonnakaitsealast eesmärki ja et need erandid on vajalikud ja proportsionaalsed.

Suunistes on ette nähtud tavahindamine ja üksikasjalik hindamine. Üksikasjalikult hinnatakse meetmeid, mis hõlmavad üle 7,5 miljoni euro suurust investeerimisabi abisaaja kohta, ja konkreetse piirmääraga tegevusabi meetmeid, mis võivad konkurentsi ja kaubandust kõige rohkem moonutada.

Üldine grupierandi määrus

Üldine grupierandi määrus on esimene grupierandi määrus, mis sisaldab keskkonnakaitseks ja energia säästmiseks antavat abi käsitlevaid sätteid. Eeskirjad on vastavuses keskkonnakaitseks antava riigiabi suunistega. Suuniste ja üldise grupierandi määruse märkimisväärne erinevus seisneb aga selles, et üldine grupierandi määrus näeb üldiselt ette lihtsustatud kulude arvutamise meetodi.

Määrus võimaldab ametiasutustel teatud tingimustel rakendada suurel hulgal abimeetmeid, mis soodustavad keskkonnakaitset või võitlevad kliimamuutuste vastu. Sellised meetmed hõlmavad muu hulgas investeeringuid energia säästmisse ja taastuvatesse energiaallikatesse ning energia ühtlustatud maksustamisest tulenevate keskkonnamaksude vähenduste kujul antavat abi, millest ei tule komisjonile eelnevalt teatada.

Teatavate eraldi teatamise piirmäärade ületamise või üldise grupierandi määruse tingimuste täitmatajätmise korral tuleb abist siiski komisjonile eraldi teatada, et komisjon saaks analüüsida mõju konkurentsile ja ühiste huvide edendamist.

Keskkonnakaitseks antud riigiabi käsitlevad otsused ja juhtumiuuringud

Ajavahemikul 2004–2010 võttis komisjon vastu 347 lõplikku otsust keskkonnakaitseks, st energia säästmiseks või muudel keskkonnakaitsealastel eesmärkidel antud riigiabi kohta. Nende otsuste seas oli 320 otsust abi kokkusobivuse kohta, 21 otsust abi puudumise kohta ja 6 negatiivset otsust.

Enamik vastuvõetud otsuseid (veidi üle 82 %) olid seotud abikavade, 6 % abikava eraldi kohaldamise ja 11 % sihtotstarbeliste üksikmeetmetega. Pool vastuvõetud otsustest olid seotud viie liikmesriigiga: Itaalia (44), Saksamaa (38), Madalmaade (36), Ühendkuningriigi (33) ja Tšehhi Vabariigiga (26).

Ligi 140 otsust võeti vastu 2006.–2007. aastal, enne keskkonnakaitseks antavat abi käsitlevate suuniste ja üldise grupierandi määruse jõustumist. 2008. aasta aprillis kehtestati keskkonnakaitseks antavat abi käsitlevate suunistega üksikasjalik majanduslik hindamine ja komisjon oli enne 2010. aasta lõppu võtnud üksikasjaliku hindamise põhjal vastu 10 positiivset otsust.

Liikmesriigid kehtestasid 219 grupierandi alla kuuluvat meedet, millest 194 olid abikavad. Kõige rohkem abikavasid rakendasid Saksamaa (40), Itaalia (39), Hispaania (38) ja Ühendkuningriik (21). Nende abimeetmete populaarseim üksikasjalik eesmärk oli edendada taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamist (üldise grupierandi määruse artikkel 21), mis oli 120 grupierandi alla kuuluva meetme ainus eesmärk või üks eesmärkidest. Sellele järgnesid energia säästmise meetmetesse tehtavad investeeringud (üldise grupierandi määruse artikkel 21, 101 meedet), investeerimisabi, mis võimaldab ettevõtjatel teha ELi keskkonnakaitsealastes normides nõutust rohkem (üldise grupierandi määruse artikkel 18, 71 meedet), keskkonnauuringuteks antav abi (artikkel 24, 61 meedet) ja tõhusaks koostootmiseks antav investeerimisabi (üldise grupierandi määruse artikkel 22, 58 meedet). Muud üldise grupierandi määruse eesmärgid olid vähem olulised[45].

[pic]

Alljärgnevas kastis on esitatud näited kahes liikmesriigis keskkonnakaitse tõhustamiseks võetud konkreetsete meetmete kohta. Esimesena kirjeldatakse Saksamaa meedet, millega toetatakse CO2 heidete eraldamise ja ringlussevõtu projekti terasetootmises. Teine näide on seotud Taanis rakendatud tsemenditööstuse maksumeetmega.

Ülemiste kihtide gaasi ringlussevõtu projekt – abi ettevõtjale ArcelorMittal Eisenhüttenstadt GmbH (Saksamaa, N 450/2009)

2009. aastal teatas Saksamaa komisjonile kavatsusest anda abi ettevõtjale ArcelorMittal Eisenhuettenstadt GmbH (edaspidi „AMEH”), et toetada ülemiste kihtide gaasi ringlussevõtu näidisprojekti. Ülemiste kihtide gaasi ringlussevõtt on innovaatiline ja keskkonnasõbralik protsess, mis võimaldab eraldada CO2 muudest ahjust väljuvatest heitgaasidest ja võtta CO2-vabad heited terase tootmisel ringlusse, säästes nii energiat. Ülemiste kihtide gaasi ringlussevõtt on tehnoloogia, mida ei olnud tegelikult veel tööstuslikult kasutatud. Kuna 30,18 miljoni euro suurune abisumma ületab ühele ettevõtjale ettenähtud investeerimisabi 7,5 miljoni euro suurust piirmäära, tehti kõnealuse abi positiivse ja negatiivse mõju põhjal üksikasjalik hindamine.

Komisjon leidis, et abi saav projekt toob keskkonnale kasu, aidates nii kaasa kliimamuutustega seotud eesmärkide saavutamisele. Projekti ei peetud konkurentsi märkimisväärselt moonutavaks ja abil oli stimuleeriv mõju. Lisaks sellele vastas meede ametlikule proportsionaalsuse kriteeriumile. 55 % suurune abi osatähtsus oli väiksem kui abi suurim lubatud osatähtsus, mis on 60 % abikõlblikest kuludest (CO2 kulude kokkuhoidu ei võeta keskkonnakaitseks antavat abi käsitlevate suuniste kohaselt arvesse). Komisjon märkis, et arvestades ülemiste kihtide gaasi ringlussevõtu projektiga seotud riske ja abi mõju turgudele, võiks ta kavandatud abisumma sellisel juhul heaks kiita. Komisjon kiitis meetme heaks 9. märtsil 2010.

Tsemenditootjate maksuvabastused (Taani, N 327/2008 ja C 30/2009)

2008. aasta juunis teatas Taani komisjonile kahest tsemenditööstuse keskkonnamaksusoodustusest: hiljuti kehtestatud lämmastikoksiidimaksu soodustusest ja täielikust vabastusest kehtivast jäätmemaksust, mida tuleb tasuda teatavatelt tsemenditootmise jäätmetelt.

Keskkonnasuuniste kohaselt peetakse keskkonnamaksude vähenduste või vabastuste kujul antud abi siseturuga kokkusobivaks, kui see aitab vähemalt kaudselt parandada keskkonnakaitset ja kui maksuvähendused ja -vabastused ei kahjusta taotletavat üldeesmärki. Lämmastikoksiidimaksu vähendus toob keskkonnale kaudset kasu, sest üldine maksutase võib olla kõrgem kui ilma maksuvähenduseta. Taotletava üldeesmärgi kahjustamise riski tõttu püüdis Taani vähendust minimeerida, piirates abisaajate arvu ja nõudes, et abisaaja maksaks siiski 53 % maksu kogusummast. Komisjon leidis, et meede oli vajalik ja proportsionaalne ning kiitis kavandatud lämmastikoksiidimaksu vähenduse heaks 28. oktoobril 2009.

Seoses jäätmemaksust täieliku vabastamisega kahtles komisjon siiski maksuvabastuse vajalikkuses ja proportsionaalsuses, eriti kuna täielik maksuvabastus ei stimuleeriks äriühingut jäätmemaksu keskkonnakaitsega seotud eesmärgi saavutamisel osalema. Komisjon algatas 28. oktoobril 2009 ametliku uurimismenetluse (nüüd riigiabi juhtum C 30/2009) ja kutsus kolmandaid isikuid üles märkusi esitama. Lõplikku otsust ei ole veel vastu võetud.

Keskkonnakaitseks antud riigiabi kulud

Euroopa 2020. aasta strateegia sisaldab nn 20/20/20 keskkonnakaitse eesmärke: vähendada CO2 heitkoguseid 20 %, tagada taastuvenergia 20 % suurune osatähtsus ELi energiatarbimises ja energiatõhususe 20 % suurune tõus. Riigiabi saab nende eesmärkide saavutamisele otseselt või kaudselt kaasa aidata, eriti kui see kõrvaldab turutõrked või täiendab ebapiisavaid keskkonnakaitse stiimuleid (nt üldisi reguleerivaid meetmeid).

Nagu eespool selgitatud, ei kujuta kõik riikliku toetuse meetmed endast riigiabi, nagu üldised maksumeetmed, sest need ei ole valikulised. Allpool on esitatud andmed vaid nende toetusmeetmete kohta, mis kujutavad endast riigiabi.

2009. aastal oli keskkonnakaitsega seotud riigiabi suurus 13,2 miljardit eurot (millest 93 % ehk 12,2 miljardit eurot moodustas muu kui energia säästmisega seotud keskkonnakaitseks antud abi ja vaid 7 % ehk 0,97 miljardit eurot energia säästmiseks antud abi). Keskkonnaabi suhteline suurus oli 22,6 % tööstus- ja teenustesektorile antud koguabist ehk 0,11 % EL 27 SKPst.

Vaid kuus liikmesriiki andsid kõnealust abi ELi keskmisest rohkem: Rootsi (0,66 % SKPst), Saksamaa (0,23 %), Taani (0,19 %), Soome (0,19 %), Madalmaad (0,19 %) ja Austria (0,13 %). Absoluutarvudes olid suurimad abiandjad Saksamaa (5,7 miljardit eurot, 43 % ELi kogusummast), Rootsi (1,9 miljardit eurot, 14 % ELi kogusummast), Ühendkuningriik (1,2 miljardit eurot, 9 % ELi kogusummast) ja Madalmaad (1,1 miljardit eurot, 8 % ELi kogusummast).

Keskkonnaabil on palju eri eesmärke, sealhulgas taastuvenergia, energia säästmise, jäätmekäitluse ja saastunud kohtade puhastamise toetusmeetmed ning tootmisprotsesside täiustamine. Nende meetmete puhul toob liikmesriigi antud abi keskkonnale otsest kasu. Riigiabi kulusid saab seepärast käsitada kavandatud keskkonnakasu asendusväärtusena. Kõnealused meetmed moodustasid 2009. aastal antud keskkonnaabist 35,5 % ehk umbes 4,7 miljardit eurot. Sellesse summasse andsid suurima panuse Hispaania (828 miljonit eurot), Ühendkuningriik (746 miljonit eurot), Austria (358 miljonit eurot) ja kaks Skandinaavia liikmesriiki: Taani (362 miljonit eurot) ja Rootsi (343 miljonit eurot).

Teine keskkonnakaitseks antavat abi käsitlevate suunistega hõlmatud riigiabimeetmete liik on keskkonnamaksude vähendused või vabastused. Seda liiki abikava kulud näitavad saamata jäänud maksutulu ega ole seetõttu maksude endaga kaasneva keskkonnakasu asendusväärtuseks. 2009. aastal kuulus sellesse liiki 56,1 % keskkonnabist ehk umbes 7,4 miljardit eurot. Kõige suurema osa sellest summast andis Saksamaa (umbes 5 miljardit eurot), talle järgnesid Rootsi (1,6 miljardit eurot), Ühendkuningriik (0,4 miljardit eurot), Soome (0,2 miljardit eurot), Taani (58 miljonit eurot) ja Slovakkia (31 miljonit eurot).

Pärast seda kui keskkonnasuunistega kehtestati ELi minimaalsest maksutasemest (ühtlustatud maksud) allapoole jäävate maksuvabastuste vajalikkuse ja proportsionaalsuse hindamise uued kriteeriumid, on komisjon heaks kiitnud vaid ühe sellise maksuvabastuse juhtumi, mis on seotud Taaniga (N 327/2008, vt kirjeldus eespool)[46]. Liikmesriigid peavad siiski vastu võtma asjakohased meetmed, et viia kehtivad maksuvähendused enne 31. detsembrit 2012 keskkonnasuunistega kooskõlla, sealhulgas juhul, kui maksud on ELi miinimumtasemest madalamad. Seepärast võidakse komisjonile enne 2012. aasta lõppu teatada uutest juhtumitest.

Grupierandi alla kuuluv keskkonnakaitseabi, millel on keskkonnale otsene mõju, oli 2009. aastal 732 miljonit eurot, mis vastas umbes 6 %-le keskkonnaeesmärkidel antud koguabist (mida on teiste horisontaalsete eesmärkide osatähtsusega võrreldes suhteliselt vähe). Liikmesriigid kasutasid üldiselt kolme (kaheksast) üldise grupierandi määruse eesmärgist selles valdkonnas: taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamine (üldise grupierandi määruse artikkel 23, 341 miljonit eurot), investeeringud, mis võimaldavad ettevõtjal ELi keskkonnakaitsenormides nõutavast rohkem ära teha (üldise grupierandi määruse artikkel 18, 188 miljonit eurot) ja investeeringud energia säästmise meetmetesse (üldise grupierandi määruse artikkel 21, 116 miljonit eurot).

Grupierandi alla kuuluva keskkonnaabi osatähtsus on eriti väike, kuna varem on heaks kiidetud väike arv maksualaste eranditega seotud abikavasid, mille rahaline väärtus on nii märkimisväärne, et nende arvele langeb jätkuvalt enamik selle valdkonna riigiabist. Ligi pool (47 %) selles valdkonnas antud grupierandi alla kuuluvast abist andis Saksamaa ning Hispaania ja Belgia andsid kokku veel 44 %.

Kui vaadelda keskkonnakaitseks antava riigiabi kulude suundumusi ja võrrelda kahte järjestikust ajavahemikku 2004–2006 ja 2007–2009, on näha, et need kulud vähenesid nii suhtarvudes (protsendina SKPst – 0,12 %-lt SKPst 0,11 %-ni SKPst) kui ka absoluutarvudes (keskmiselt 0,6 miljardi euro võrra aastas). Nende osakaal tööstus- ja teenustesektorile antud koguabis vähenes samuti 25,5 %-lt 23,3 %-ni.

Vähenemisel võib olla mitu põhjust. Esimene on mõju, mida avaldavad juba rakendatud turupõhised stiimulid, mille kaudu ettevõtjad kannavad oma keskkonnakulusid riigiabi vajamata. Teine asjaolu, mis riigiabi vähenemisele kaasa aitab, on ELi rangemad keskkonnanormid: ELi normidega kohandumine on ettevõtjatele kohustuslik ja nad peavad neid järgima ilma igasuguse riikliku toetuseta. Lõpuks võisid ka kriisist tingitud eelarvepiirangud keskkonnakaitseks tehtud riiklikke kulutusi mõjutada, vähemalt teisel eespool täpsustatud ajavahemikul.

Ajavahemikul 2004–2009, kui ELis eraldati keskkonnaabiks 79 miljardit eurot, moodustas Saksamaa ja Rootsi (ning nende maksuvabastuste) osa vastavalt 51 % ja 16 % kogusummast. Tootmissektori elektrienergia suhtes kehtiva energiamaksu vabastus on alates 2005. aastast olnud Rootsi kõige märkimisväärsem abikulu ja moodustab üle poole Rootsi keskkonnaabist[47]. Saksamaa asjaomase riigiabi kulud suurenesid püsivalt 2006. aastani, kuna 2002. aastal kiideti heaks meetmed, mis pikendasid mitut Saksamaa elektrienergia ja mineraalõlide energiamaksuga seotud maksuvabastust. Pärast nende Saksamaa maksuvabastuste muutmist vähenes keskkonnaalaste maksuvabastuste kavade alusel antud abi 2006.–2009. aastal märkimisväärse 3,2 miljardi euro võrra. 2009. aastal anti kolmandik Saksamaa keskkonnaabi kogusummast tootmissektori energiamahukatele ettevõtjatele suunatud maksumeetme alusel.

Peaaegu kogu keskkonnakaitseabi antakse kavade alusel. 2004.–2009. aastal moodustas sel eesmärgil antud sihtotstarbeline üksikabi alla 0,5 % kogusummast. Eelistatuimad abivahendid olid maksuvabastused, mis moodustasid 77 % 2004.–2009. aastal keskkonnakaitseks antud riigiabi kogusummast, ja neile järgnesid otsetoetused (23 %).

Järeldus keskkonnakaitseks ja energia säästmiseks antava riigiabi kohta

Euroopa 2020. aasta strateegiat silmas pidades võib riigiabi olla vajalik, et saavutada ELi keskkonnaeesmärgid, mida ei suudeta saavutada turupõhiste stiimulite või õigusnormidega . Riigiabi kontrolli ülesanne on tagada, et keskkonnaeesmärgil antud abi ei moonutaks tarbetult konkurentsi.

Riigiabi kontroll võib edendada ka toetuskavade ühtlustamist liikmesriikides, et Euroopas tekiks energia siseturg. Riigiabi kontroll võib eelkõige aidata ühtlustada veelgi taastuvate energiaallikate toetusi, et piirata eri liikmesriikides taastuvatest energiaallikatest toodetud energiaga seotud konkurentsimoonutusi ja vältida eelseisvatel aastatel liigset hüvitamist.

REGIONAALARENGUKS ANTAV RIIGIABI

Poliitiline taust

Olles suunatud ebasoodsas olukorras piirkondade mahajäämuse vähendamisele, edendab regionaalabi liikmesriikide majanduslikku, sotsiaalset ja territoriaalset ühtekuuluvust ja liidu ühtekuuluvust tervikuna, aidates nii kaasa Euroopa 2020. aasta eesmärkide saavutamisele. Regionaalabi erineb teistest abiliikidest, kuna see on suunatud peamiselt pigem ühtekuuluvuse tasakaalustamisele kui pelgalt turutõrgete kõrvaldamisele.

Regionaalabiga seotud riigiabi kontrolli tuleb eristada ELi ühtekuuluvuspoliitikast. Tegelikult keskendub regionaalabi ebasoodsas olukorras piirkondadele rohkem kui ELi regionaalpoliitika, millel on praegu laiemad poliitilised eesmärgid ja ulatuslikum territoriaalne kohaldamisala. Regionaalabi peamine eesmärk on kõrvaldada heaolu ja tööhõive territoriaalne tasakaalustamatus (kontsentreerumine), stimuleerides majandustegevuse üleviimist abistatud piirkondadesse (leevendades teiste tegurite, nagu tööjõukulude, turulepääsu, maksude ja tootlikkuse mõju jne). Regionaalabi võimaldab liikmesriigil toetada uusi investeeringuid, mis aitavad luua kohalikke töökohti ja hargettevõtteid, stimuleerides kaudselt majandustegevust (võimendav mõju).

ELi ühtekuuluvuspoliitika eesmärk on ühtlustada eri regioonide arengutaset ning vähendada mahajäämust kõige ebasoodsamates piirkondades. Selle raames rahastatakse mitmesuguseid meetmeid alates infrastruktuurist (transport, telekommunikatsioon, energeetika, sotsiaalne infrastruktuur) ja lõpetades inimkapitaliga. Kulukategooria „ettevõtluse ja innovatsiooni toetused”, mis on otsese ettevõtlustoetusega kõige otsesemalt seotud ja hõlmab seetõttu riigiabi, moodustab 20 % ühtekuuluvuspoliitika kogukulutustest. Riigiabi eeskirjad hõlmavad vaid murdosa ühtekuuluvuspoliitika rahastamisest, sest enamik kulutusi on seotud üldise infrastruktuuri või mittemajandusliku tegevusega. Lisaks sellele võidakse ettevõtjatele anda otsest finantstoetust mitmel eri kujul (nt toetused, riskikapital, laenud) ja eesmärkidel (nt innovatsioon, keskkond, koolitus jne). Märkimisväärne osa ühekuuluvuspoliitika raames antavast riigiabist ei ole seepärast otseselt seotud investeeringuteks ettenähtud regionaalabiga regionaalabi suuniste tähenduses, vaid kuulub muude (nt teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni, keskkonna või riskikapitali alaste jm) riigiabi eeskirjade reguleerimisalasse.

Regionaalabil on lai kohaldamisala alates meetmetest, mis toovad kasu piirkonna majandusele tervikuna, nagu abistatavate piirkondade ettevõtjatele suunatud üldised toetusmeetmed (nt starditoetus, investeerimisabi), ja lõpetades suurtele investeerimisprojektidele antava üksikabiga, mis võib konkurentsi rohkem moonutada ja mille abi osatähtsus on automaatselt väiksem.

Regionaalabi on aga tõhus vaid siis, kui selle tulemuseks on jätkusuutlik tegevus ja kui see keskendub liidu kõige ebasoodsamas olukorras piirkondadele. Lisaks sellele peab abist vähem soodsa piirkonna regionaalarengule tõusev kasu üles kaaluma konkurentsimoonutused, st ettevõtjale või piiratud hulgale ettevõtjatele antud abist tuleneva konkurentide turult väljatõrjumise riski.

Komisjonil on ELi riigiabi eeskirjade kohaselt ainuõigus otsustada regionaalarenguks antava abi üle, võttes aluseks oma hinnangu siseturuga kokkusobivuse kohta. Struktuurifonde tuleb seevastu kasutada vastavalt rakenduskavadele, mille koostab liikmesriik komisjoniga koostööd tehes. Nende rakendamise tagavad riiklikud korraldusasutused, kes vastutavad üldise struktuurifondide määruse[48] kohaselt kõigi liidu põhimõtete, sealhulgas riigiabi eeskirjade järgimise eest. Riigiabi eeskirjade eiramine on selle määruse kohaselt rikkumine, mis võib kaasa tuua ELi kaasrahastamise tagasinõudmise. Suurprojektid ehk projektid, mille abikõlblikud kulud ületavad 50 miljonit eurot, tuleb esitada ametlikult komisjonile[49]. Seejärel teeb komisjon kaasrahastamise kohta otsuse, võttes arvesse kõiki liidu põhimõtteid.

Regionaalarenguks antava riigiabi eeskirjad

Regionaalabi suunistes on sätestatud kriteeriumid, mida komisjon kohaldab regionaalabi siseturuga kokkusobivuse uurimisel. Regionaalabi suunistes on arvesse võetud asjaomaste piirkondade arengut mõjutavate probleemide suhtelist tõsidust ja kehtestatud konkreetsed regionaalabi piirmäärad, mis kajastavad sisuliselt abi positiivse ja negatiivse mõju kaalumist, mida komisjon peab tegema.

Nagu regionaalabi suunistes välja kuulutatud, võttis komisjon 2009. aastal vastu teatise, milles on sätestatud ulatuslikele investeerimisprojektidele, st projektidele, mille abikõlblike investeerimiskulude nüüdisväärtus on vähemalt 50 miljonit eurot, antava regionaalabi süvahindamise kriteeriumid[50]. Ulatuslikule investeerimisprojektile antavast riigiabist, mis ületab teatavat piirmäära, tuleb komisjonile eraldi teatada, sest sellega võib kaasneda suurem konkurentsimoonutuste risk. Teatavatel asjaoludel algatab komisjon ametliku uurimismenetluse ja teeb süvahindamise[51].

Regionaalabi suunised aastateks 2007–2013

Regionaalabi suunistes on täpsustatud ELi ebasoodsas olukorras piirkondade arengut edendava (nt investeeringute ja töökohtade loomise toetamise kaudu) riigiabi andmise eeskirjad.

Asjaomaste piirkondade arengut mõjutavate probleemide suhtelise tõsiduse arvessevõtmiseks eristatakse kaht liiki piirkondi:

- piirkonnad, mille SKP inimese kohta on alla 75 % ELi keskmisest, ja äärepoolseimad piirkonnad (ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkt a) on kõrgeimate abimääradega ja võivad saada tegevusabi (regionaalabi, mille eesmärk on vähendada ettevõtja jooksvaid kulusid). Abimäärad on 30–50 % abikõlblikest kuludest;

- piirkonnad, mille määravad liikmesriigid kooskõlas riikliku regionaalarengu poliitikaga vastavalt teatud parameetritele, mis on seotud peamiselt väikese rahvastikutiheduse ja/või eriti madala SKPga inimese kohta või töötuse kõrge tasemega (ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkt c). Neile piirkondadele saavad liikmesriigid anda madalama määraga (põhimõtteliselt 10–15 % abikõlblikest kuludest) regionaalabi.

Kõikides abistatavates piirkondades saab määri tõsta 20 protsendipunkti võrra, kui abi antakse väikeettevõtjatele, ja 10 protsendipunkti võrra, kui seda antakse keskmise suurusega ettevõtjatele.

Kuigi tegevusabi on tavaliselt keelatud, võib seda teatud tingimustel siiski anda. Tegevuse alustamise ja varajase arengu toetamiseks võib väikeettevõtjate asutamis- ja laienemisetapis esimesel viiel aastal abi anda. Tegevusabi on lubatud väikseima rahvastikutihedusega ja äärepoolseimate piirkondade rahvaarvu vähenemise vastu võitlemiseks, et korvata majandustegevusega kaasnevad lisakulud, mis on tingitud nende piirkondade ebasoodsatest oludest, nagu kaugus, eraldatus, väike pindala, rasked looduslikud ja kliimaolud ning majanduslik sõltuvus mõnest tootest.

Regionaalabi suunistes on sätestatud „ulatuslike investeerimisprojektidega” seotud eeskirjad, sealhulgas teatud liiki abi „läbipaistvusmehhanism”.

Ulatuslikele investeerimisprojektidele antava regionaalabi süvahindamise suunised

Regionaalabi suunistega on ette nähtud, et teatavatel juhtudel tuleb ulatuslikest investeerimisprojektidest komisjonile eraldi teatada, sest nendega võib kaasneda suurem konkurentsimoonutuste risk. Nende meetmete süvahindamine on vajalik, kui abisaaja turuosa on üle 25 % või projektiga loodud tootmisvõimsus üle 5 % turust (samal ajal kui asjaomase tooteturu kasvumäär on väiksem kui EMP SKP kasvumäär).

Suunistes on sätestatud ulatuslikele investeerimisprojektidele antava regionaalabi kokkusobivuse üksikasjaliku hindamise meetodid. Need põhinevad tasakaalustatuse kriteeriumil, mille kohaselt võrreldakse abiga saavutatavat positiivset mõju ja abiga kaasneda võivate konkurentsimoonutuste negatiivset mõju. Liikmesriigid peavad seepärast esitama teavet nii abi positiivse mõju kui ka asjakohasuse, proportsionaalsuse ja stimuleeriva mõju kohta.

Üldine grupierandi määrus

Üldise grupierandi määruse kohaselt ei tule komisjonile teatada läbipaistvatest investeeringuteks ettenähtud ja tööhõivealastest regionaalabi kavadest, mis järgivad abikõlblike kulude eeskirju ja asjaomase liikmesriigi regionaalabi kaardil kindlaksmääratud abi suurimaid osatähtsusi. Üldise grupierandi määruse ja regionaalabi suuniste investeerimisabialased põhieeskirjad on sarnased, nii et teatamiskohustusest vabastatud abimeetmest teatamine ei anna mingeid eeliseid. Üldise grupierandi määruse kohaselt ei tule teatada ka uutele väikeettevõtjatele antavast regionaalabist, mis on regionaalabi suunistega kehtestatud uus regionaalabi vorm.

Üldises grupierandi määruses on kooskõlas regionaalabi suunistega väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele ette nähtud suurem abimäär.

Üldine grupierandi määrus ei hõlma suurettevõtjatele antavat sihtotstarbelist üksikabi, välja arvatud läbipaistev abi, kui seda kasutatakse kavade alusel antud abi täiendamiseks ja kui sihtotstarbeline üksikabi ei ületa 50 % abi kogusummast.

Teatavatel tingimustel tuleb ulatuslikest investeerimisprojektidest eraldi teatada.

Kui üldise grupierandi määruse tingimused ei ole täidetud, tuleb abist teatada ja abi hinnatakse regionaalabi suuniste põhjal.

Regionaalabi käsitlevad otsused ja juhtumiuuringud

Komisjon võttis ajavahemikul 2004–2010 vastu 570 lõplikku otsust regionaalarengu meetmete kohta. Nende seas oli 523 otsust abi kokkusobivuse kohta, 14 otsust abi puudumise kohta ja 33 negatiivset otsust. Vaid veidi üle poole (52 %) vastuvõetud otsustest olid seotud abikavadega, ülejäänud olid seotud sihtotstarbelise üksikabi meetmete (ligi 29 %) ja kavade alusel antava üksikabiga (19 %). Kümnest otsusest kuus olid seotud viie liikmesriigiga: Poola (96 otsust), Saksamaa (91), Itaalia (60), Tšehhi Vabariigi (46) ja Prantsusmaaga (18).

Samal ajavahemikul lõpetas komisjon 59 ulatusliku investeerimisprojekti üksikasjaliku hindamise ja ühe suunistel põhineva süvahindamise[52]. Sihtotstarbelise üksikabi meetmete suhteliselt suur arv on tingitud Poola sihtotstarbelise üksikabi juhtumite arvust.

Aasta jooksul heaks kiidetud regionaalabimeetmete arv kõikus ajavahemikul 2004–2009 vahemikus 60–100 ja sel oli kolm kõrgpunkti: 2004. aastal (92 meedet), 2006. aastal (96) ja 2009. aastal (86). 2010. aastal see arv vähenes järsult umbes 50 heakskiidetud meetmeni.

Liikmesriikides kehtestati kokku 778 grupierandi alla kuuluvat regionaalarengu meedet, millest 97 % olid abikavad. Kõige suurem arv abikavasid kehtestati kahes liikmesriigis, kus riigiabi andmise pädevus kuulub detsentraliseeritult piirkondlikele ametiasutustele: Itaalias (120) ja Hispaanias (112); neile järgnesid Tšehhi Vabariik (76), Poola (68) ja Austria (57). Pärast 2009. aasta kõrgtaset, mil kehtestati kokku 266 grupierandi alla kuuluvat meedet, langes see arv 2010. aastal 145-ni. Seda võib selgitada uue grupierandi määruse kehtestamisega 2008. aastal ja asjaoluga, et märkimisväärne osa regionaalabist on seotud struktuurifondide tegevusega, milleks olid eelmistel aastatel heaks kiidetud rakenduskavad ajavahemikuks 2007–2013.

Umbes 60 % kõigist grupierandi alla kuuluvatest regionaalarengu meetmetest kehtestati (2008. aastal jõustunud) üldise grupierandi määruse alusel. Abikavad moodustasid neist 96 %. Üldise grupierandi määruse üksikasjalike eesmärkide järgi olid 87 % heakskiidetud meetmetest regionaalabi kavad (üldise grupierandi määruse artikkel 13). Ülejäänud jagunesid uute väikeettevõtjate abimeetmete (10 %, üldise grupierandi määruse artikkel 14) ja sihtotstarbeliste regionaalabi üksikmeetmete (alla 4 %, üldise grupierandi määruse artikli 13 lõige 1) vahel.

[pic]

Alljärgnevas kastis on esitatud neljas liikmesriigis rakendatud regionaalabimeetmete näited. Esimeseks näiteks on Saksamaa meede investeeringute toetamiseks teatavates abistatavates piirkondades. Teiseks näiteks on Malta meede, mille eesmärk on edendada uute ettevõtjate loomist; see võimalus kehtestati esimest korda regionaalabi suunistega aastateks 2007–2013. Kolmas näide kirjeldab Prantsusmaa meedet äärepoolseimate piirkondade ebasoodsate olude korvamiseks. Viimasena kirjeldatakse Ungaris rakendatud ulatuslikku investeerimisprojekti.

„Investitionszulagengesetz 2007” („Investeerimistoetuste seadus 2007”) (Saksamaa, N 357a/2006 ja XR 6/2007)

2006. aasta juunis teatas Saksamaa komisjonile investeerimistoetuste seadusega ettenähtud abimeetmetele järgnevast abikavast, millega nähti ette uutes Saksa liidumaades ja Berliinis elluviidavatele investeerimisprojektidele eelarvepõhise toetuse andmine. Esialgu teatati abikava kohaldamisest nii enne kui ka pärast 31. detsembrit 2006 alustatud projektide suhtes.

Kokkuleppel Saksamaa ametiasutustega jaotati meede kaheks:

a) abi N 357a/2006, mis oli seotud algsete investeerimisprojektidega, mille rakendamist alustati enne 1. jaanuari 2007;

b) grupierandi alla kuuluv abikava XR 6/2006, mis oli seotud pärast 31. detsembrit 2006 alustatud projektidega. See meede oli teatamiskohustusest vabastatud ega vajanud komisjoni heakskiitu.

Mõlema meetme kogueelarve oli umbes 1,74 miljardit eurot.

2009. aastal anti 20 % ELis regionaalabiks eraldatud riigiabi kogumahust nende kahe meetme alusel: umbes 11 % abikava N 357a/2006 ja ülejäänu grupierandi alla kuuluva meetme alusel. See on umbes kolm neljandikku Saksamaal antud regionaalabi kogumahust.

Uutele väikeettevõtjatele antava abi kava (Malta, N 622/2007)

2007. aasta oktoobris teatas Malta komisjonile, et kavatseb kooskõlas regionaalabi suuniste eesmärgiga „abi uutele väikeettevõtjatele” kohaldada abikava, mille eesmärk on toetada selliste uute suure lisandväärtusega ettevõtete loomist, millel on potentsiaali piirkondliku majandusarengu soodustamiseks. See on uus abivorm, mis lisati esimest korda regionaalabi suunistesse aastateks 2007–2013.

Abikava kohaldatakse kogu Malta riigi territooriumil, mis on määratud Malta 2007.–2013. aasta regionaalabi kaardi kohaselt abistatavaks piirkonnaks, mis võib saada regionaalabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis a sätestatud erandi kohaselt.

Abi saab anda väikeettevõtjatele, kes on loodud vähem kui kolm aastat enne abikava kohaldamise kuupäeva ja kellel on vähemalt kolm täistööajale taandatud töötajat. Liikmesriik kehtestas abi võimaliku kuritarvitamise vältimise mehhanismi.

Meedet kohaldatakse vaid teatavatele majandussektoritele. Abi antakse otsetoetusena. Toetuse kogusumma abisaaja kohta on piiratud kahe miljoni euroga ja aastane abisumma ei tohi ületada 33 % kahest miljonist eurost ettevõtja kohta.

Komisjon järeldas pärast hindamist, et abikava vastab regionaalabi suuniste nõuetele ja on siseturuga kokkusobiv.

Prantsusmaa ülemeredepartemangude abikavad (Prantsusmaa, N 542/2006 jt)

2007. aastal kiitis komisjon heaks kümme Prantsusmaa ülemeredepartemangude abikava. Kõnealused kümme abikava on seotud maksuvabastuse ja sotsiaalkindlustusmaksete vabastusega, mille eesmärk on korvata äärepoolseimate piirkondade ebasoodsad olud. Need äärepoolseimad piirkonnad on ajavahemikul 2007–2013 abikõlblikud ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis a sätestatud erandi kohaselt. Komisjon oli kümme abikava varem 2000.–2006. aasta regionaalabi suuniste alusel heaks kiitnud.

Teatavatel tingimustel võivad ettevõtjad saada ka Prantsuse Guajaana suurettevõtjatele ette nähtud kuni 60 %-st investeerimisabi ja Martinique’i, Guadeloupe’i ja La Réunioni suurettevõtjatele ette nähtud kuni 50 %-st investeerimisabi (ning kehtivat VKEde soodustust).

Regionaalabi suuniste kohaselt saab anda ka tegevusabi, kuid see peab soodustama regionaalarengut ja selle tase peab olema proportsionaalne ELi toimimise lepingu artiklis 349 sätestatud teguritest tingitud lisakuludega. Komisjon järeldas pärast hindamist, et teatatud abi kogumaht on umbes 6,5 % asjaomaste piirkondade SKPst ja et see tase on nende piirkondade äriühingute üldiste lisakuludega proportsionaalne.

2009. aastal anti 22,7 % Euroopas antud regionaalabist nende 10 abikava alusel, mis moodustasid umbes 77 % Prantsusmaal antud regionaalabi kogumahust.

N 671/2008 – Ungari ulatuslikud investeerimisprojektid – investeeringuteks ettenähtud regionaalabi ettevõtjale Mercedes-Benz Manufacturing Hungary

2008. aasta detsembris teatasid Ungari ametiasutused regionaalabi suuniste kohaselt oma kavatsusest anda regionaalabi ulatuslikule investeerimisprojektile, mida viib ellu ettevõtja Mercedes-Benz Manufacturing Hungary. Ungari kavatses edendada regionaalarengut, andes Mercedes-Benzile regionaalabi uue, 180 000 sõiduauto tootmiseks ettenähtud tehase rajamiseks. Tegemist on ebasoodsas olukorras piirkonnaga, mis on ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti a kohaselt abikõlblik kui erakordselt madala elatustaseme ja tõsise tööpuudusega piirkond.

Investeerimisprojekti abikõlblikud kulud olid 548,4 miljonit eurot. Umbes 400 miljonit eurot projekti kogukuludest rahastatakse EIP laenuga ilma riigigarantiita, riigiabi suurus on 111,5 miljonit eurot. Investeeringutega luuakse otseselt 2 500 ja kaudselt 10 000–14 000 töökohta. Ungari ametiasutuste väitel aitaks projekt vähendada piirkonna töötuse määra 0,5 % võrra.

Komisjon püüab ulatuslikele investeerimisprojektidele antava regionaalabi hindamisel kontrollida, kas abisaaja turuosa ja investeeringu abil loodud tootmisvõimsus on regionaalabi suunistes sätestatud piirmääradest väiksemad. Kui piirmääri ei ületata, peetakse abi mõju konkurentsile väiksemaks kui selle panust regionaalarengusse.

Komisjon leidis, et tehase omaniku, Daimleri kontserni turuosa oleks nii enne kui ka pärast kavandatud investeeringut asjaomastel turgudel märkimisväärsemalt väiksem kui 25 % suurune piirmäär, ja järeldas, et projekti abil loodav täiendav tootmisvõimsus jääks alla 5 % asjaomase toote nähtavast tarbimisest EMPs. 2009. aasta novembris kiitis komisjon riigiabimeetme heaks.

Regionaalabi kulud

2009. aastal anti 13,9 miljardit eurot regionaalabi. See summa moodustas ligikaudu 24 % tööstus- ja teenustesektorile antud riigiabi kogumahust ehk 0,12 % EL 27 SKPst. Umbes 4,9 miljardit eurot (35 %) anti grupierandi alla kuuluvate meetmete alusel.

Suhtarvudes ehk protsendina SKPst andsid 12 liikmesriiki ELi keskmisest rohkem abi: Kreeka 0,57 %, Ungari 0,28 %, Sloveenia 0,27 %, Malta 0,25 %, Tšehhi Vabariik 0,23 %, Prantsusmaa 0,22 %, Iirimaa 0,18 %, Slovakkia 0,17 %, Poola 0,17 %, Saksamaa 0,15 %, Leedu 0,14 % ja Hispaania 0,12 %.

Regionaalarenguks antud abi osakaal tööstus- ja teenustesektorile antud koguabist oli eriti suur EL 12 riikides, kus see oli umbes 30 %, mis oli EL 15-s täheldatud tasemest (23 %) kõrgem. Selle põhjuseks on see, et neis riikides on rohkem abikõlblikke piirkondi ja seepärast on võimalik kasutada suuremaid abi osatähtsusi.

Regionaalarenguks antava abi osakaal tööstus- ja teenustesektorile antud koguabist oli suurim Kreekas (76 %), Bulgaarias (59 %), Leedus (51 %), Slovakkias (47 %) ja Tšehhi Vabariigis (46 %), samal ajal kui neljas liikmesriigis (Taani, Madalmaad, Küpros ja Soome) oli see alla 2 %.

Absoluutarvudes andsid kõige rohkem abi Prantsusmaa (4,1 miljardit eurot, 30 % ELi kogusummast), Saksamaa (3,7 miljardit eurot, 27 % ELi kogusummast), Kreeka (1,4 miljardit eurot, 10 % ELi kogusummast), Hispaania (1,2 miljardit eurot, 9 % ELi kogusummast) ja Itaalia (1 miljardit eurot, 7 % ELi kogusummast).

2009. aastal anti peaaegu pool (45 %) ELi regionaalarengule antud abist vaid viie meetme alusel. Need olid kolm Saksamaa abikava (millest kaks kuuluvad grupierandi alla), mis keskendusid investeeringute toetamisele vaeseimates piirkondades (peamiselt Ida-Saksamaal), ja kaks Prantsusmaa kava, mille alusel anti Prantsusmaa ülemeredepartemangudes tegevusabi.

Kui võrrelda kahte järjestikust ajavahemikku 2004–2006 ja 2007–2009, ilmneb, et regionaalarenguks antud abi kasvas nii absoluutarvudes (2,7 miljardi euro võrra) kui ka suhtarvudes ehk protsendina SKPst (0,08 %-lt 0,1 %-le SKPst). Ka selle osakaal tööstus- ja teenustesektorile antud abi kogumahust suurenes 19 %-lt 23 %-ni.

Regionaalabi lisati grupierandi määrusesse esimest korda 2007. aastal. Määrus võeti vastu 2006. aastal ja see jõustus 2007. aastal. Alates sellest ajast on komisjonile eelnevalt teatamata antud kokku 11,4 miljardit riigiabi. Grupierandi alla kuuluvate meetmete alusel antud regionaalabi osakaal järjest suurenes, ulatudes 35 %-ni 2009. aastal antud regionaalabi kogumahust. Üldise grupierandi määruse kohased meetmed moodustasid vaid 15 % grupierandi alla kuuluvate regionaalarengu kulude kogumahust.

Ajavahemikul 2004–2010 anti ELis 67 miljardit eurot abi. Peaaegu kogu see abi (96 %) anti abikavade alusel, samal ajal kui sihtotstarbeline üksikabi moodustas vaid 4 % abi kogumahust. Abivahendite seisukohast moodustasid maksuvabastused 55 % koguabist (ja nende osakaal kasvas sel ajavahemikul) ja neile järgnesid otsetoetused (42 %).

Järeldus regionaalarenguks antava riigiabi kohta

Regionaalabi andmisega jätkatakse Euroopa Liidu majandusliku, sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse soodustamist. Selle eesmärgi tähtsus on viimastel aastatel suurenenud, eriti pärast 2004. ja 2007. aasta ühinemisi. Praegu on regionaalabi tööstus- ja teenustesektorile antavas koguabis suurima osakaaluga horisontaalne eesmärk.

Erilist tähelepanu pööratakse äärepoolseimatele piirkondadele, sest geograafilisest kaugusest ja siseturuga integreerumisel ette tulevatest eriomastest piirangutest tingitud ebasoodsate oludega kaasnevad lisakulud.

VKEdele antav riigiabi

Poliitiline taust

Euroopa 2020. aasta strateegia juhtalgatuses „Üleilmastumise ajastu uus tööstuspoliitika”[53] on rõhutatud, et väikestel ja keskmise suurusega ettevõtjatel (VKEdel) on ELi majanduses oluline roll töökohtade loomise ja majanduskasvu edendajatena: „ Väikese ja keskmise suurusega ettevõtjad annavad tööd kahele kolmandikule tööstustöölistest ning jõuliste VKEde kanda on suur osa Euroopa Liidu tööstuskasvust ja töökohtade loomise võimest. Seega peab VKEde loovus, areng ja rahvusvahelisemaks muutumine olema uues terviklikus tööstuspoliitikas tähelepanu keskmes. ”

Selles rõhutatakse ka, et olenemata viimastel aastatel tehtud edusammudest[54] on siiski tõsiseid probleeme arukate õigusaktide koostamisega ja ärikeskkonna parandamisega, eelkõige VKEde seisukohalt. Täpsemalt märgitakse: „ Enamus liikmesriike on kehtestanud karmid rahastamistingimused, mis kitsendab eelkõige VKEde tegevust ja uuenduste rahastamist. ”[55] Praeguse majanduskasvu aeglustumise ja finantskriisi tõttu on VKEdel sageli raskusi kapitali, riskikapitali või laenude saamisega teatavate finantsturgude madala riskitaluvuse ja selle tõttu, et nad ise on suutelised pakkuma vaid piiratud tagatisi. Lisaks võivad nende vähesed vahendid piirata ka nende juurdepääsu teabele, eelkõige uut tehnoloogiat ja võimalikke turge käsitlevale teabele. Nende raskuste leevendamiseks peavad liikmesriigid suurendama jõupingutusi, et kohaldada põhimõtet „kõigepealt mõtle väikestele” ja lihtsustada toetuskavasid.

VKEde toetamiseks saavad valitsused sekkuda mitmel viisil, mida ei peeta riigiabiks, näiteks üldiste toetusmeetmete kaudu, mis võivad hõlmata tööjõu- ja sotsiaalkulude maksude üldist vähendamist, makseviivituste lühendamist, et parandada VKEde rahavoogu, eeskirjade lihtsustamist, et vähendada halduskoormust jne. Kui ainuüksi turujõududest ei piisa, võivad riigiabimeetmed mängida täiendavat rolli, pakkudes riiklikest vahenditest rahastamist. Juhtalgatuses „Üleilmastumise ajastu uus tööstuspoliitika” on seda tunnistatud järgmiselt: „ [R]iigiabi eeskirjade koostamisega edendatakse Euroopa tööstuse konkurentsivõimet. Riigiabi eeskiri kujutab endast raamistikku, mis suunab liikmesriikide investeeringuid, et nende abil kõrvaldada turul ilmnenud puudusi. ”

Riigiabi kontroll on siiski hädavajalik, et tagada kõikidele siseturul tegutsevatele äriühingutele võrdsed võimalused, olenemata sellest, millises liikmesriigis nad asuvad. Komisjon peab kandma hoolt, et meetmed oleksid eesmärgipärased, tagama, et abi ei heidutaks investoreid, et seda ei investeeritaks ebatõhusate ettevõtjate tegevuses hoidmiseks ja et see põhjustaks konkurentsimoonutusi.

VKEdele antava riigiabi eeskirjad

Komisjon ajakohastas majanduskasvu, tööhõivet ja konkurentsivõimet käsitleva Lissaboni strateegiat arvesse võttes riigiabi eeskirju ja tugevdas spetsiaalselt VKEdele mõeldud meetmeid. Praegu on VKEd kõlblikud saama igat liiki abi, mis on ELi riigiabi eeskirjade alusel lubatud, ja teatavate meetmete puhul on VKEdel võimalik kasutada suuremat abi osatähtsust[56].

Lisaks sellele on riigiabi eeskirju üldises grupierandi määruses märkimisväärselt lihtsustatud ja ajakohastatud, nii et need võimaldavad nüüd liikmesriikidel kehtestada väga paljusid VKEdele mõeldud abimeetmeid, millega kaasneb minimaalne halduskoormus. Komisjon julgustab liikmesriike neid võimalusi kasutama, et olemasolevad abieelarved „paremini suunatud” abiks ümber kujundada.

Suurema konkurentsimoonutuste riski tõttu hindab komisjon suuri abisummasid siiski eraldi, et analüüsida nende mõju konkurentsile ja panust ühiste huvide edendamisse. Üldises grupierandi määruses on seepärast sätestatud teatamise eri ülemmäärad, mis põhinevad abi liigil ja selle tõenäolisel mõjul konkurentsile.

2006. aastal võttis komisjon vastu riskikapitali suunised,[57] mis on VKEde rahastamise seisukohast oluline õigusakt. Riskikapitali tegevuskava kiideti juba heaks 1998. aastal ja riskikapital on olnud tähtis element Lissaboni strateegia ning jääb selleks ka Euroopa 2020. aasta strateegias. Riskikapitali suunised kehtivad 31. detsembrini 2013, kuid nendega on ette nähtud vahehindamine. Sellega seoses teatas komisjon innovaatilist liitu käsitlevas teatises, et ta „ annab hinnangu [...]ajutiste riigiabimeetmete, sealhulgas riskikapitali puudutava nn safe harbour süsteemi tõhususele ning teeb tulemuste põhjal vajalikud ettepanekud ”. Vahehindamine tehti 2010. aastal[58] ja selle tulemusena muudeti ajutise raamistikuga kehtestatud safe harbour ’i piirmäära ajutine kasv riskikapitali suuniste kehtivusaja lõpuni (2013. aasta lõpuni) alaliseks sätteks.

Alljärgnevas kastis on esitatud kokkuvõte VKEsid käsitlevate üldise grupierandi määruse sätete ja riskikapitali suuniste põhiaspektidest.

Üldine grupierandi määrus

Üldises grupierandi määruses on sätestatud raamistik, mis võimaldab liikmesriikidel anda töökohtade loomisele, konkurentsivõime suurendamisele ja keskkonnaseisundi parandamisele suunatud abi, ilma et komisjon peaks üldse sekkuma. Üldises grupierandi määruses loetletud meetmed, mis vastavad selles määruses sätestatud tingimustele ja kriteeriumidele, on teatamiskohustusest vabastatud.

Üldine grupierandi määrus on VKEde jaoks eriti oluline, sest kõiki 26 meedet, mida see hõlmab, saab kohaldada VKEdele (kes saavad kasutada suurimat lubatud abi osatähtsust), ja mõned on mõeldud konkreetselt nende kogetavate turutõrgete kõrvaldamiseks. VKEd võivad saada abi kõigis arenguetappides. Spetsiaalselt ja ainult VKEdele mõeldud abi liigid on VKEdele antav investeerimisabi ja tööhõivealane abi, VKEdele nõustamiseks antav abi, VKEdele messidel osalemiseks antav abi, riskikapitali vormis antav abi, intellektuaalomandi õiguste omandamise kulude katteks antav abi, abi uute ELi keskkonnanormidega kohandumiseks või keskkonnauuringuteks, innovatsiooniabi, abistatavate piirkondade uutele väikeettevõtjatele antav abi ja abi naisettevõtjatele.

Eraldi teatamise ülemmäärasid ületavatest abimeetmetest tuleb ikkagi komisjonile eraldi teatada, et komisjon saaks analüüsida nende mõju konkurentsile ja panust ühiste huvide edendamisse.

Riskikapitali suunised

Riskikapitali suunistel on kaks eesmärki: luua liikmesriikidele tingimused VKEdele varastes arenguetappides täiendava riskikapitali võimaldamiseks, kui on märgata omakapitali puudujääki, ja edendada riskikapitalitööstuse arengut, nii et säiliks aus konkurents.

Riskikapitalimeetmete vormis abi võib esineda eri tasanditel: erasektori kaasinvesteerijate tasandil, kui neil on soodsamad tingimused kui riigil, investeerimisfondi ja/või selle halduri tasandil, näiteks kui haldustasu on turutasemest kõrgem, ning nende ettevõtjate tasandil, millesse investeeritakse, kui abi on olemas teistel tasanditel või kui abisaavad VKEd saavad kapitalisüste, mida turg muidu ei võimaldaks.

Riskikapitali suunised hõlmavad eri meetmeid (investeerimisfondide ja/või alternatiivsete aktsiaturgude moodustamine, tagatised ja muud rahastamisvahendid riskikapitaliinvestoritele või riskikapitalifondidele, nn luurekulud) ning fondidele ja/või nende halduritele või investoritele pakutavaid fiskaalstiimuleid riskikapitaliinvesteeringute tegemiseks. Riigi tehtavad üksikud kapitalisüstid ei kuulu siiski riskikapitali suuniste reguleerimisalasse, sest neid kohaldatakse üksnes abikavadele.

Erinevalt teistest riigiabi eeskirjadest ei sisalda riskikapitali suunised abikõlblike kulude loetelu ega abi osatähtsuse arvutamise põhimõtteid, vaid kajastavad seisukohta, et hinnata tuleb omakapitali toetuse kogusumma (sh erainvestorite osalus) kokkusobivust.

Riskikapitali suunistes on sätestatud kokkusobivuse tingimused, mis on seotud osainvesteeringute määra, seemne-, käivitus- ja laienemisetapi piirangute, omakapitali ja kvaasikapitali ülekaalu, erainvestorite osaluse, investeerimisotsuste kasumit taotleva olemuse ja äripõhimõtetele vastava haldamisega. Kui meede seisneb erakapitali investeerimisfondis osalemises ja kõik eelnimetatud tingimused on täidetud, võib liikmesriik kasutada abi andmiseks üldist grupierandi määrust.

Riskikapitali suunistes on ette nähtud kahetasemeline analüüs, mille puhul kontroll keskendub kõige rohkem moonutavatele kavadele. Kui riskikapitalikavad vastavad kokkusobivuse põhitingimustele ( safe harbour ), on hindamine põgusam ja kavad võivad isegi kuuluda grupierandi alla.

VKEdele antud riigiabi käsitlevad otsused ja juhtumiuuringud

Ajavahemikul 2004–2010 võttis komisjon vastu 139 lõplikku otsust üksnes VKEdele suunatud meetmete kohta (neist 108 olid seotud riskikapitaliga). Neist tunnistati 99 riskikapitalimeedet (kõik abikavad) ja 30 muud VKEde abimeedet (23 abikava, neli sihtotstarbelist üksikabi ja kolm abikava eraldi kohaldamise taotlust) siseturuga kokkusobivaks. Komisjon võttis vastu ka seitse riskikapitalimeetmetega seotud otsust abi puudumise kohta ja kolm negatiivset otsust (kaks riskikapitalimeetmete ja üks VKEdele mõeldud abi kohta).

Üle poole heakskiidetud riskikapitalimeetmetest olid seotud kolme liikmesriigiga: Saksamaa (28), Ühendkuningriigi (16) ja Itaaliaga (12), samal ajal kui VKEde abimeetmed olid peamiselt seotud Saksamaa (7), Austria (5) ja Slovakkiaga (6 – kõik 2004. aastal).

Heakskiidetud riskikapitalimeetmete arv kõikus ajavahemikul 2004–2009 vahemikus 10–19 aastas, kuid langes 2010. aastal seitsmeni. 2004. aastal kiideti heaks 10 VKEde abimeedet ja seejärel vähenes see arv kahe kuni viie heakskiidetud meetmeni aastas.

Ajavahemikul 2004–2010 kuulus grupierandi alla umbes 1 500 riskikapitalimeedet ja VKEdele mõeldud abi meedet. Sellest koguarvust olid vaid 28 meedet seotud riskikapitaliabiga (mis kuulub grupierandi alla alates üldise grupierandi määruse jõustumisest).

Üle kolme neljandiku grupierandi alla kuuluvatest meetmetest kehtestasid kuus liikmesriiki: Itaalia (322), Hispaania (220), Saksamaa (186), Ühendkuningriik (184), Poola (121) ja Austria (113).

Ajavahemikul 2004–2006 kehtestati 130–160 grupierandi alla kuuluvat meedet. Pärast üldise grupierandi määruse jõustumist suurenes see arv 2007. aastal 269-ni, 2008. aastal 303-ni ja 2009. aastal 346-ni. 2010. aastal täheldati märkimisväärset vähenemist vaid 144 meetmeni, mille põhjuseks võib olla asjaolu, et liikmesriigid kasutavad üldiselt veel eelmistel aastatel kehtestatud meetmeid. Abiliikide poolest oli suurim arv uusi meetmeid (360) seotud VKEdele antud investeerimisabi ja tööhõivealasele abiga (üldise grupierandi määruse artikkel 15), neile järgnesid VKEdele nõustamiseks antud abi (artikkel 26, 308 meedet), VKEdele messidel osalemiseks antud abi (artikkel 27, 99 meedet), riskikapitali vormis antud abi (artiklid 28 ja 29, 28 meedet) ja abi naisettevõtjate asutatud uutele väikeettevõtetele (artikkel 18, 18 meedet).

[pic]

Alljärgnevas kastis on toodud näited kahes liikmesriigis VKEde suhtes rakendatud meetmete kohta. Esimene on riskikapitali suunistel põhinev Ühendkuningriigi meede teatavate turuga seotud investeerimisprobleemide kõrvaldamiseks. Teine on grupierandi alla kuuluv meede, mis põhineb üldise grupierandi määruse erisätetel VKEde kohta.

Ettevõtetesse investeerimise kava ja ettevõtete riskikapitali kava (Ühendkuningriik, NN42a/2007)

2007. aastal teatas Ühendkuningriik komisjonile meetmest, mille eesmärk oli julgustada eraisikuid ja äriühinguid investeerima Ühendkuningriigi väiksematesse noteerimata, suure kasvupotentsiaaliga äriühingutesse, et nad kasvaksid jätkusuutlikeks, kasumlikeks ettevõteteks. Meede koosnes kolmest eri kavast: ettevõtetesse investeerimise kavast, riskikapitali usaldusfondidest ja ettevõtete riskikapitali kavast.

Ettevõtetesse investeerimise kava kohaselt saavad eraisikud kvalifitseeruvatesse VKEdesse otseinvesteeringute tegemise eest maksusoodustusi. Riskikapitali usaldusfondide kava pakub eraisikutele maksusoodustusi professionaalsete fondihaldusettevõtete hallatavate riskikapitali usaldusfondide kaudu tehtud ühisinvesteeringute eest. Ettevõtete riskikapitali kava pakub maksusoodustust äriühingutele, kes teevad otseinvesteeringuid kvalifitseeruvatesse VKEdesse. Investeeringute aastane piirmäär kolme kava alusel toetust saava kvalifitseeruva äriühingu kohta on kaks miljonit Inglise naela.

Kuna meede ületas riskikapitali suunistega ettenähtud osainvesteeringute piirmäära, hinnati seda üksikasjalikult ja komisjon nõudis lisatõendeid turutõrke kohta, mille vastu igal võimalikul abitasandil võideldi. Komisjon järeldas üksikasjaliku hindamise põhjal, et meede vastas riskikapitali suunistes sätestatud tingimustele ja et meetme üldine mõju oli positiivne.

Ühendkuningriigis anti viimasel kolmel aastal nende kavade alusel üle 50 % riskikapitaliabist, mis moodustab umbes 30 % ELi riskikapitaliabi kogumahust.

VKEdele antud investeerimisabi ja tööhõivealane abi (Prantsusmaa, X 65/2008)

Prantsusmaa rakendas 2008. aastal grupierandi alla kuuluvat meedet, mis oli mõeldud just VKEde rahastamisprobleemide ületamiseks. Üldise grupierandi määruse artikli 15 kohaselt võib VKEdele anda „investeerimisabi ja tööhõivealast abi”. Meede oli suunatud kõikidele sektoritele ja abi võidi anda laenu, intressimäära toetuse, tagatise, toetuse või tagasimakstava ettemakse kujul. Aastane kogueelarve