1.Ookeanid – ülemaailmne proovikivi ja prioriteet

Euroopa Liidule ja paljudele riikidele maailmas on ookeanid meie tuleviku jaoks otsustava tähtsusega. Nad pakuvad suurepäraseid võimalusi majanduskasvuks, töökohtade loomiseks ja innovatsiooniks. Ülemaailmsest ookeanimajandusest saadav tulu on hinnanguliselt 1,3 triljonit eurot ja see võiks 2030. aastaks rohkem kui kahekordistuda.

Ookeanidel on kliima reguleerimisel oluline roll. Nad toodavad poole meile vajalikust hapnikust ning neelavad suurema osa liigsest kuumusest ja ligikaudu 25 % CO2-heitest. Paljud saareriigid (sh väikesed arenevad saareriigid) ja rannikuriigid sõltuvad mereressurssidest ning on kaitsetud mõju vastu, mida inimtegevus avaldab merekeskkonna säilitamisele ja säästvale kasutamisele. Meie suhtumine ookeanidesse on eluliselt tähtis. Mõnda kõige pakilisemat ülemaailmset probleemi – nagu kliimamuutused, vaesus ning ohutu, täisväärtuslik ja piisav toit inimestele, kelle arv jõuab prognooside kohaselt 2050. aastaks üheksa miljardini – saab edukalt lahendada üksnes siis, kui ookeanid on ohutud, turvalised, puhtad ja säästvalt majandatud.

Meie ookeane ohustavad liigkasutus, kliimamuutused, hapestumine, reostus ja elurikkuse vähenemine. Mere- ja rannikualade majandus areneb kogu maailmas, kuid selle edukus sõltub säästvuse suurendamisest. Juurdepääsu mereteedele takistab vahel ebaseaduslik käitumine, suurenev piraatlus, relvastatud röövid ja muu kuritegevus merel. Katsed esitada territoriaal- või merinõudeid väljaspool Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni mereõiguse konventsiooniga (UNCLOS) kehtestatud raamistikku, kasutades hirmutamist, sundimist või jõudu, võivad lisaks piirkondlikule stabiilsusele mõjutada ka maailma majandust. Säästva ja eeskirjadel põhineva majandamise jaoks on oluline tegur teadlikkus ebaseaduslikust tegevusest merel.

Mereressursside ja ökosüsteemide seisundi kohta täpse ja õigeaegse teabe saamine on jätkuvalt keeruline. Merendustegevuse säästvaks arenguks vajalikud tehnoloogilised edusammud sõltuvad täiustatud teadusuuringutest.

Kõikidest nendest probleemidest ollakse teadlikud kogu maailmas. ÜRO 2012. aasta säästva arengu konverentsil (Rio+20) võtsid riigipead ja valitsusjuhid kohustuse kaitsta ja taastada ookeane ja mereökosüsteeme ning majandada ookeaniressursse säästvalt kooskõlas rahvusvahelise õigusega, et saavutada säästev areng selle kõigis kolmes mõõtmes. EL lähtub sellest integreeritud lähenemisviisist.

ÜRO säästva arengu tegevuskavas aastani 2030 määratleti ookeanide kaitse ja säästev kasutamine ühena seitsmeteistkümnest säästva arengu eesmärgist (eesmärk 14) ja osana tegevuskavast, mille eesmärgid on omavahel tihedalt seotud. Ookeanide kaitset ja säästvat kasutamist käsitletakse esimest korda koos teiste kõige pakilisemate säästvusprobleemidega ülemaailmses poliitilises tegevuskavas ning neid võetakse sellisena arvesse mitmetes säästva arengu eesmärkides ja ülesannetes. Ülemaailmne kogukond peab need kohustused nüüd ellu viima. EL on täielikult pühendunud selle eesmärgi saavutamisele ja rakendamisele. Käesolevas ühisteatises esitatud meetmed on lahutamatu osa ELi tegevusest seoses säästva arengu tegevuskavaga 2030. See on ka üldise välis- ja julgeolekupoliitika strateegia prioriteet.

1.1. Vajadus ookeane paremini majandada

Ookeanide ja nende ressursside kasutamist majandatakse ÜRO mereõiguse konventsiooni alusel. Seda toetab merel toimuvate valdkondlike tegevuste täiendava reguleerimise eest vastutavate piirkondlike ja rahvusvaheliste institutsioonide ning foorumite raamistik. Selles raamistikus on kehtestatud terve rida eeskirju ja põhimõtteid. Samas on see siiski mõnevõrra ebaühtlane ja kooskõlastamata. Kujunemas on ülemaailmne konsensus selles osas, et merekeskkonnas ja merel toimuvat inimtegevust, sealhulgas ookeane mõjutavat maismaal toimuvat tegevust tuleb hallata tõhusamalt, et tulla toime üha suureneva survega ookeanidele.

Komisjoni 2015. aastal korraldatud konsultatsioon kinnitas, et praegune raamistik ei taga ookeanide säästvat majandamist järgmistel põhjustel.

Raamistik on puudulik ja vajab täiendavat arendamist. Selles on siiani õiguslikke lünki, eelkõige seoses merekeskkonna elurikkuse kaitse ja säästva kasutamisega väljaspool riiklikku jurisdiktsiooni olevatel aladel. Rahvusvaheline Süvamerepõhja Organisatsioon (ISA) ei ole veel lõpetanud kaevandamiskoodeksit, millega kehtestatakse meremaardlate kaevandamisega seotud vajalikud eeskirjad ja menetlused.

Kokkulepitud eeskirju ja korda ei rakendata sageli tõhusalt ega jõustata ühtselt. Oleme veel väga kaugel sellistest ülemaailmsetest eesmärkidest nagu maksimaalse jätkusuutliku saagikuse saavutamine kalanduses 2015. aastaks või 10 % ranniku- ja merealade kaitsmine eelkõige merekaitsealade loomise abil 2020. aastaks. Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) kalandustöö konventsiooni ja sarnaste oluliste merenduskonventsioonide jõustumist takistab oluliselt see, et neid ei ratifitseerita õigeaegselt.

Ookeanide eest vastutavate rahvusvaheliste organisatsioonide vahel on liiga vähe kooskõlastatust. Kuigi merendustegevused on omavahel seotud, on need peamiselt reguleeritud sektorite kaupa. Eri sektoreid hõlmavate rahvusvaheliste organite vaheline kooskõlastustegevus on sageli ajutine või see puudub. Organisatsioonidel ja mehhanismidel, millel võib olla oluline roll sellise üldise raamistiku tugevdamisel nagu UN-Oceans või valitsustevaheline okeanograafiakomisjon (IOC), on sageli nõrgad volitused.

Ebaseaduslik ja kriminaalne tegevus avaldab märkimisväärset mõju ettevõtjatele, merekeskkonnale ja merendussektoris töötavatele inimestele. EL on parandanud oma julgeolekuraamistikku ning edendanud rahvusvahelist ja piirkondlikku julgeolekukoostööd, kuid merel ebaseaduslike tegude lõpetamiseks on veel palju ära teha. Jätkuvalt põhjustab aga muret see, et mõne ookeanidega seotud tegevuse puhul puudub inimväärne töö. Ebaseadusliku tegevusega seotud laevadel valitsevad töötingimused ei vasta vahel kaugeltki rahvusvahelistele standarditele või on isegi ebaseaduslikud, mõjutades otseselt mitte ainult asjaomaseid töötajaid, vaid ka sektori võimet tegutseda säästvalt.

Vaja on parandada ELi sise- ja välispoliitika (nt Läänemere piirkonna strateegia, Musta mere sünergia, ELi Aadria ja Joonia mere piirkonna strateegia, Vahemere Liit ja põhjamõõtme poliitika) vahelist kooskõla.

Sidusrühmad (sh ettevõtted, teadlased ja kodanikuühiskonna organisatsioonid) peaksid olema paremini kaasatud rahvusvahelise õigusraamistiku ettevalmistamisse ja rakendamisse. Selle tulemuseks oleks parem eeskirjade järgimine ja see hõlbustaks täiendavate majandamiskorralduste (nt vabatahtlikult võetud kohustused ja parimate tavade jagamine) tekkimist. Ookeanide majandamine peaks põhinema usaldusväärsetel teadusuuringutel ja teadmistel.