EUROOPA KOMISJON Brüssel,27.10.2021 COM(2021) 664 final 2021/0342(COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS, millega muudetakse määrust (EL) nr 575/2013 seoses krediidiriski, krediidiväärtuse korrigeerimise riski, operatsiooniriski, tururiski ja minimaalse väljundmäära nõuetega (EMPs kohaldatav tekst) {SWD(2021) 320}

{SWD(2021) 321}

{SEC(2021) 380}



SELETUSKIRI 1.ETTEPANEKU TAUST •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid Määruse (EL) nr 575/2013 (kapitalinõuete määrus) muudatusettepanek on osa seadusandlikust paketist, mis sisaldab ka direktiivi 2013/36/EL (kapitalinõuete direktiiv) muudatusettepanekuid. Vastuseks 2008.–2009. aasta suurele finantskriisile viis liit ellu pankade suhtes kohaldatava usaldatavusraamistiku ulatuslikud reformid, et suurendada pankade vastupanuvõimet ja aidata seega ära hoida sarnase kriisi kordumist. Need reformid põhinesid suuresti rahvusvahelistel standarditel, mille Baseli pangajärelevalve komitee on alates 2010. aastast vastu võtnud. Neid standardeid nimetatakse ühiselt Basel III standarditeks, Basel III reformideks või Basel III raamistikuks. Baseli pangajärelevalve komitee välja töötatud ülemaailmsed standardid on muutunud üha olulisemaks, sest pangandussektor on oma olemuselt üha ülemaailmsem ja omavahel seotud. Kuigi üleilmastunud pangandussektor hõlbustab rahvusvahelist kaubandust ja investeeringuid, tekitab see ka keerukamaid finantsriske. Ilma ühtsete ülemaailmsete standarditeta võivad pangad otsustada tegutseda jurisdiktsioonis, mille regulatiivne ja järelevalvekord on kõige leebem. See võib viia võimalikult leebete regulatiivsete nõuete kehtestamiseni (nn „race to the bottom“), et panku ligi meelitada, mis suurendab samal ajal ülemaailmse finantsilise ebastabiilsuse ohtu. Ülemaailmsete standardite rahvusvahelise kooskõlastamisega piiratakse seda tüüpi riskantset konkurentsi suurel määral ja see on globaliseerunud maailmas finantsstabiilsuse säilitamisel keskse tähtsusega. Ülemaailmsete standarditega lihtsustatakse ka rahvusvaheliselt tegutsevate pankade (kelle seas on suur hulk ELi panku) elu, kuna nendega tagatakse, et maailma kõige olulisemates finantskeskustes kohaldatakse üldjoontes sarnaseid eeskirju. EL on olnud panganduse reguleerimise valdkonnas rahvusvahelise koostöö peamine pooldaja. Esimesed kriisijärgsed reformid, mis on osa Basel III raamistikust, on ellu viidud kahes etapis: ·kapitalinõuete määruse ja kapitalinõuete direktiivi IV paketi vastuvõtmisega 2013. aasta juunis; ·määruse (EL) 2019/876 (tuntud ka kui teine kapitalinõuete määrus) ja direktiivi (EL) 2019/878 (tuntud ka kui viies kapitalinõuete direktiiv) vastuvõtmisega 2019. aasta mais. Seni ellu viidud reformides keskenduti regulatiivse kapitali, mis peab pankadel olema võimalike kahjude katmiseks, kvaliteedi ja kvantiteedi parandamisele. Samuti oli nende eesmärk vähendada pankade ülemäärast finantsvõimendust, suurendada krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastupanuvõimet lühiajalistele likviidsusšokkidele, vähendada nende sõltuvust lühiajalisest rahastamisest ja kontsentratsiooniriski ning tegeleda põhimõttega „pankrotti minemiseks liiga suur“ seotud probleemidega. Selle tulemusel karmistati uute eeskirjadega aktsepteeritud regulatiivse kapitali kriteeriume, suurendati miinimumkapitalinõudeid ning kehtestati uued nõuded krediidiväärtuse korrigeerimise riskile ja kesksete vastaspooltega seotud riskipositsioonidele. Lisaks kehtestati mitu uut usaldatavusnõuet: minimaalse finantsvõimenduse määra nõue, lühiajaline likviidsuse suhtarv (tuntud likviidsuskattekordajana), pikemaajalise stabiilse rahastamise kordaja (tuntud stabiilse netorahastamise kordajana), riskide kontsentreerumise piirmäärad ja makrotasandi usaldatavusega seotud kapitalipuhvrid. Tänu liidus rakendatud esimestele reformidele on ELi pangandussektor muutunud majandusšokkidele märkimisväärselt vastupidavamaks ja toetus COVID-19 kriisi sisenedes võrreldes suure finantskriisiga oluliselt stabiilsemale alusele. Lisaks võtsid järelevalveasutused ja seadusandjad COVID-19 kriisi alguses ajutisi toetusmeetmeid. 28. aprilli 2020. aasta tõlgendavas teatises, milles käsitletakse arvestus- ja usaldatavusraamistiku kohaldamist ELis pangalaenude andmise edendamiseks („Ettevõtjate ja kodumajapidamiste toetamine COVID-19 puhangu ajal“) kinnitas komisjon usaldatavus- ja arvepidamiseeskirjade paindlikkust, nagu on rõhutanud Euroopa järelevalveasutused ja rahvusvahelised organisatsioonid. Selle alusel võtsid kaasseadusandjad 2020. aasta juunis vastu usaldatavusraamistiku konkreetsete aspektide ajutised sihtotstarbelised muudatused – nn kapitalinõuete määruse kiirete lahenduste paketi. Koos otsustavate raha- ja eelarvepoliitiliste meetmetega aitas see krediidiasutustel või investeerimisühingutel jätkata pandeemia ajal kodumajapidamistele ja äriühingutele laenamist. See aitas omakorda leevendada pandeemiast tulenevat majandusšokki. Kuigi ELi pangandussüsteemi kapitali üldist taset peetakse praegu keskmiselt rahuldavaks, ei ole mõnda suure finantskriisi järel tuvastatud probleemi veel lahendatud. Euroopa Pangandusjärelevalve (EBA) ja Euroopa Keskpanga (EKP) tehtud analüüsid on näidanud, et kapitalinõuded, mille ELis asutatud krediidiasutused ja investeerimisühingud on arvutanud sisemudelite abil, olid äärmiselt muutlikud, mis ei olnud põhjendatud alusvaraga seotud riskide erinevustega ning mis lõppkokkuvõttes õõnestab nende omavahendite suhtarvude usaldusväärsust ja võrreldavust. Lisaks viib standardmeetodite kohaselt arvutatud kapitalinõuete riskitundlikkuse puudumine mõne finantstoote või -tegevuse (ja seega peamiselt neil põhinevate konkreetsete ärimudelite) puhul ebapiisavate või põhjendamatult kõrgete kapitalinõuete kehtestamiseni. 2017. aasta detsembris leppis Baseli pangajärelevalve komitee kokku rahvusvaheliste standardite lõplikes reformides, et lahendada need probleemid. 2018. aasta märtsis tervitasid G20 rahandusministrid ja keskpankade juhid neid reforme ning kinnitasid korduvalt oma pühendumust nende täielikule, õigeaegsele ja järjepidevale rakendamisele. 2019. aastal teatas komisjon oma kavatsusest esitada seadusandlik ettepanek nende reformide rakendamiseks ELi usaldatavusraamistikus. COVID-19 pandeemia tõttu on käesoleva ettepaneku ettevalmistustöö hilinenud. Viivitus kajastus Baseli pangajärelevalve komitee 26. märtsi 2020. aasta otsuses lükata Basel III reformi lõplike elementide rakendamiseks eelnevalt kokkulepitud tähtajad ühe aasta võrra edasi. Eespool toodut arvesse võttes on käesoleval seadusandlikul algatusel kaks üldeesmärki: aidata kaasa finantsstabiilsusele ja majanduse stabiilsele rahastamisele COVID-19 kriisi järgse taastumise kontekstis. Need üldeesmärgid võib jagada neljaks konkreetsemaks eesmärgiks: (1)tugevdada riskipõhist kapitaliraamistikku, ilma et kapitalinõuded kokkuvõttes märkimisväärselt suureneksid; (2)suurendada usaldatavusraamistikus keskkonna-, sotsiaalsetele ja juhtimisriskidele keskendumist; (3)ühtlustada veelgi järelevalvevolitusi ja -vahendeid; ning

(4)vähendada krediidiasutuste ja investeerimisühingute halduskulusid, mis on seotud teabe avalikustamisega, ning parandada juurdepääsu krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuetega seotud andmetele. (1)Tugevdada riskipõhist kapitaliraamistikku Ajutiselt pingeliste majandustingimuste tõttu ei ole muutunud vajadus viia kõnealune struktuurireform ellu. Reformi lõpuleviimine on vajalik, et tegeleda lahendamata küsimustega ja tugevdada veelgi ELis asutatud krediidiasutuste või investeerimisühingute rahanduslikku usaldusväärsust, andes neile paremad võimalused majanduskasvu toetamiseks ja võimalike tulevaste kriisidega toimetulekuks. Basel III reformi seni rakendamata elementide rakendamine on vajalik ka selleks, et pakkuda krediidiasutustele ja investeerimisühingutele vajalikku õiguskindlust, viies lõpule kümne aasta pikkuse usaldatavusraamistiku reformi. Reformi lõpuleviimine on kooskõlas ELi pühendumusega rahvusvahelisele regulatiivsele koostööle ja konkreetsete meetmetega, mille mõned tema partneritest on reformi õigeaegseks ja kindlaks rakendamiseks välja kuulutanud või juba võtnud. (2)Suurendada usaldatavusraamistikus keskkonna-, sotsiaalsetele ja juhtimisriskidele keskendumist Teine sama oluline reformivajadus tuleneb komisjoni käimasolevast tööst kestlikule majandusele üleminekul. Komisjoni teatises „Euroopa roheline kokkulepe“ ja komisjoni teatises ELi 2030. aasta kliimaeesmärgi saavutamise kohta (nn „Eesmärk 55“) on selgelt sätestatud komisjoni kohustus muuta ELi majandus kestlikuks, tegeledes samal ajal ka kliimamuutuste vältimatute tagajärgedega. Samuti kuulutati välja kestlikule majandusele ülemineku rahastamise strateegia, mis tugineb varasematele algatustele ja aruannetele, nagu kestliku rahanduse tegevuskava ja kestliku rahanduse tehnilise eksperdirühma aruanded, kuid tugevdab komisjoni jõupingutusi selles valdkonnas, et viia need kooskõlla Euroopa rohelise kokkuleppe ambitsioonikate eesmärkidega. Kestlikumale majandusele ülemineku rahastamisel on väga oluline roll pangapõhisel vahendamisel. Samal ajal toob üleminek kestlikumale majandusele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele tõenäoliselt kaasa riske, mida nad peavad nõuetekohaselt juhtima, et tagada finantsstabiilsust ohustavate riskide minimeerimine. See on valdkond, kus on vaja usaldatavusnõuete kohast reguleerimist ja kus sel võib olla oluline roll. Kestlikule majandusele ülemineku rahastamise strateegias tunnistati seda ja rõhutati vajadust integreerida keskkonna-, sotsiaalseid ja juhtimisriske paremini ELi usaldatavusraamistikku, sest üksnes praegustest õiguslikest nõuetest ei piisa, et motiveerida krediidiasutusi ja investeerimisühinguid keskkonna-, sotsiaalseid ja juhtimisriske süstemaatiliselt ja järjepidevalt juhtima. (3)Ühtlustada veelgi järelevalvevolitusi ja -vahendeid Veel üks oluline valdkond on usaldatavusnõuete nõuetekohane jõustamine. Järelevalveasutustel peavad olema selleks vajalikud vahendid ja volitused (nt volitused anda krediidiasutustele või investeerimisühingutele ja nende tegevuse jaoks lubasid, hinnata nende juhtimise sobivust või karistada neid eeskirjade rikkumise korral). Liidu õigusaktidega tagatakse küll minimaalne ühtlustamise tase, kuid järelevalvevahendid ja -menetlused on liikmesriigiti väga erinevad. Selline killustatud õiguskeskkond järelevalveasutuste teatavate volituste ja vahendite määratlemisel ning nende kohaldamisel liikmesriikides õõnestab ühtsel turul võrdseid tingimusi ning tekitab kahtlusi seoses krediidiasutuste ja investeerimisühingute aruka ja usaldusväärse juhtimise ja järelevalvega. See probleem on eriti terav pangandusliidu kontekstis. Erinevused 21 õigussüsteemis takistavad ühtsel järelevalvemehhanismil oma järelevalvefunktsiooni tulemuslikku ja tõhusat täitmist. Lisaks peavad piiriülesed pangandusgrupid tegelema ühe usaldatavusega seotud küsimuse korral mitme erineva menetlusega, mis suurendab põhjendamatult nende halduskulusid. Veel üks oluline küsimus, nimelt tugeva ELi raamistiku puudumine ELis pangandusteenuseid osutavate kolmandate riikide gruppide jaoks, on omandanud pärast Brexitit uue mõõtme. Kolmanda riigi ettevõtjate filiaalide asutamisele kohaldatakse peamiselt siseriiklikke õigusakte ja neid ühtlustatakse kapitalinõuete direktiiviga vaid väga piiratud ulatuses. EBA hiljutisest aruandest nähtub, et selline hajutatud olukord seoses usaldatavusnõuetega annab kolmanda riigi ettevõtjate filiaalidele ühelt poolt märkimisväärsed võimalused õiguslikuks ja järelevalvealaseks arbitraažiks pangandustegevuses, kuid viib samal ajal teiselt poolt järelevalve puudumise ja suuremate finantsstabiilsuse riskideni ELis. Järelevalveasutustel puuduvad sageli nende riskidega tegelemiseks vajalik teave ja volitused. Üksikasjaliku järelevalvelise aruandluse puudumine ja ebapiisav teabevahetus kolmandate riikide gruppide eri üksuste/tegevuste järelevalve eest vastutavate asutuste vahel tekitab teabelünki. EL on ainus peamine jurisdiktsioon, kus konsolideeritud järelevalvet tegeval asutusel ei ole täielikku ülevaadet nii tütarettevõtjate kui ka filiaalide kaudu tegutsevate kolmandate riikide gruppide tegevusest. Need puudused avaldavad negatiivset mõju eri liikmesriikides tegutsevate kolmandate riikide gruppide ning ELis asuvate krediidiasutuste ja investeerimisühingute võrdsetele tingimustele. (4)Vähendada krediidiasutuste ja investeerimisühingute halduskulusid, mis on seotud teabe avalikustamisega, ning parandada juurdepääsu krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuetega seotud andmetele Käesolev ettepanek on vajalik ka turudistsipliini edasiseks tõhustamiseks. See on veel üks oluline vahend, mille abil investorid saavad täita oma ülesannet krediidiasutuste ja investeerimisühingute käitumise jälgimisel. Selleks peab neil olema juurdepääs vajalikule teabele. Praeguste raskuste tõttu usaldatavusnõuetega seotud teabele juurdepääsul jäävad turuosalised ilma teabest, mida nad vajavad krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise olukorra kohta. See vähendab lõppkokkuvõttes krediidiasutuste ja investeerimisühingute jaoks usaldatavusraamistiku tõhusust ja võib tekitada kahtlusi seoses pangandussektori vastupanuvõimega, eriti stressiperioodidel. Sel põhjusel on ettepaneku eesmärk tsentraliseerida usaldatavusnõuetega seotud teabe avalikustamine, et suurendada juurdepääsu usaldatavusnõuetega seotud andmetele ja nende võrreldavust kogu tööstusharus. Samuti soovitakse teabe avalikustamise tsentraliseerimise abil EBA loodud ühtsesse juurdepääsupunkti vähendada krediidiasutuste ja investeerimisühingute halduskoormust, eelkõige kui need on väikesed ja mittekeerukad. •Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega Kapitalinõuete määruse ja kapitalinõuete direktiivi muudatusettepanekute mitme elemendi puhul järgitakse rahvusvahelisel tasandil või EBA tehtud tööd, samas kui usaldatavusraamistiku muud kohandused on muutunud vajalikuks praktiliste kogemuste tõttu, mis on saadud pärast kapitalinõuete direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmist ja kohaldamist, sealhulgas seoses ühtse järelevalvemehhanismiga. Ettepanekud sisaldavad kehtivate õigusaktide muudatusi, mis on täielikult kooskõlas krediidiasutustele ja investeerimisühingutele usaldatavusnõuete kohaldamise ja nende täitmise järelevalve valdkonnas praegu kehtivate õigusnormidega. Kapitalinõuete määruse ja kapitalinõuete direktiivi läbivaatamise eesmärk on viia ELis lõpule Basel III reform ning tugevdada ja ühtlustada järelevalvevahendeid ja -volitusi. Neid meetmeid on vaja selleks, et veelgi tugevdada pangandussektori vastupanuvõimet. •Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega Peaaegu kümme aastat on möödunud sellest, kui Euroopa riigipead ja valitsusjuhid leppisid kokku pangandusliidu loomises. Kaks pangandusliidu sammast on paika pandud: ühtne järelevalve ja kriisilahendus, mis toetuvad tugevale vundamendile ehk kõigile ELi krediidiasutustele ja investeerimisühingutele kohalduvatele ühtsetele eeskirjadele. Ettepanekute eesmärk on tagada, et kõigile ELi krediidiasutustele ja investeerimisühingutele kohaldatakse ka edaspidi ühtseid eeskirju sõltumata sellest, kas nad kuuluvad pangandusliitu või mitte. Algatuse üldised eesmärgid, mida on kirjeldatud eespool, on täielikult kooskõlas ja sidusad ELi peamiste finantsstabiilsuse edendamise eesmärkidega, vähendades krediidiasutuse või investeerimisühingu suhtes kriisilahendusmenetluse algatamise tõenäosust ning selle vajaduse ilmnemisel maksumaksjate panust ning aidates samuti kaasa majandustegevuse harmoonilisele ja jätkusuutlikule rahastamisele, mis soodustab suurt konkurentsivõimet ja tarbijate kaitset. Keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide tunnustamise ning keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisteguritega seotud elementide lisamisega usaldatavusraamistikku täiendab see algatus ELi laiemat kestlikuma ja vastupanuvõimelisema finantssüsteemi strateegiat. See annab panuse Euroopa rohelise kokkuleppe eesmärgi saavutamisse, mille kohaselt kliimariske juhitakse ja integreeritakse finantssüsteemi, ning strateegilistesse tegevusvaldkondadesse, mis on määratud kindlaks 2021. aasta aruandes tulevikusuundade strateegilise analüüsi kohta. 2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS

•Õiguslik alus Ettepanekus käsitletakse meetmeid, millega reguleeritakse liidus krediidiasutuste ja investeerimisühingute asutamist, tegevust ja järelevalvet eesmärgiga tagada ühtse turu stabiilsus. Pangandussektor pakub praegu suurimat osa ühtsel turul toimuvast rahastamisest, mistõttu on see üks liidu finantssüsteemi kesksetest komponentidest. Liidul on selge volitus tegutseda ühtse turu valdkonnas ja asjakohane õiguslik alus koosneb asjaomastest aluslepingu artiklitest, mis toetavad liidu pädevust selles valdkonnas. Muudatusettepanekud põhinevad samal õiguslikul alusel nagu muudetavad seadusandlikud aktid, st ettepanek kapitalinõuete määrust muutva määruse kohta põhineb ELi toimimise lepingu artiklil 114 ning ettepanek kapitalinõuete direktiivi muutva direktiivi kohta põhineb ELi toimimise lepingu artikli 53 lõikel 1. •Subsidiaarsus (ainupädevusse mittekuuluva valdkonna puhul) Enamik kaalutud meetmetest kujutavad endast kehtivate liidu õigusaktide ajakohastamist ja muutmist ning on seega seotud valdkondadega, kus liit on juba kasutanud oma pädevust ega kavatse selle kasutamist lõpetada. Mõne meetme (eelkõige kapitalinõuete direktiivi muutvate meetmete) eesmärk on kehtestada täiendav ühtlustamistase, et saavutada järjepidevalt kõnealuses direktiivis määratletud eesmärgid. Võttes arvesse, et kavandatavate meetmetega tahetakse täiendada olemasolevaid liidu õigusakte, on eesmärgid ELi tasandil paremini saavutatavad kui liikmesriikide eraldi algatustega. Riigisisesed meetmed, mille eesmärk on näiteks kohaldatavates õigusaktides selliste eeskirjade rakendamine, millele on omane rahvusvaheline ulatus, näiteks ülemaailmne standard nagu Basel III või keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide parem maandamine, ei oleks finantsstabiilsuse tagamisel sama tõhusad kui ELi eeskirjad. Mis puutub järelevalvevahendite ja -volituste avalikustamisse ning kolmanda riigi ettevõtjate filiaalidesse, siis juhul, kui algatusega tegeletakse ainult riiklikul tasandil, võib see kaasa tuua läbipaistvuse vähenemise ja arbitraažiriski suurenemise, mis võib moonutada konkurentsi ja mõjutada kapitalivooge. Lisaks sellele oleks riigisiseste meetmete kehtestamine juriidiliselt keeruline, arvestades et kapitalinõuete määrusega juba reguleeritakse pangandust, sealhulgas riskikaalusid, aruandlust ja avalikustamist ning muid kapitalinõuete määrusega seotud nõudeid. Seega peetakse parimaks viisiks kapitalinõuete määruse ja kapitalinõuete direktiivi muutmist. Nii säilib tasakaal õigusaktide harmoniseerimise ja liikmesriikide vajaliku paindlikkuse vahel ilma ühtseid eeskirju kitsendamata. Muudatused edendaksid senisest rohkem usaldatavusnõuete ühtset rakendamist, järelevalvealase tegevuse lähendamist ja võrdsete tingimuste tagamist kogu ühtsel pangandusteenuste turul. Eriti oluline on see pangandussektoris, kus paljud krediidiasutused ja investeerimisühingud tegutsevad ELi ühtsel turul mitmes riigis. Täielik koostöö ja usaldus on ühtses järelevalvemehhanismis ning sellest väljaspool tegutsevates järelevalveasutuste kolleegiumites ja pädevates ametiasutustes väga oluline, et tagada krediidiasutuste ja investeerimisühingute tõhus konsolideeritud järelevalve. Riigisiseste eeskirjadega ei ole neid eesmärke võimalik saavutada. •Proportsionaalsus Proportsionaalsus kuulub lahutamatult muudatusettepanekuga kaasneva mõjuhinnangu juurde. Eri reguleerimisvaldkondade muudatusettepanekuid on hinnatud eraldi proportsionaalsuse eesmärgi alusel. Samuti on mitmes valdkonnas toodud välja olemasolevate eeskirjade puudulik proportsionaalsus ning analüüsitud konkreetseid valikuvariante, mille eesmärk on vähendada väiksemate krediidiasutuste ja investeerimisühingute halduskoormust ja nõuete täitmisega seotud kulusid. See kehtib eelkõige avalikustamise valdkonna meetmete kohta, mille puhul väikeste ja mittekeerukate krediidiasutuste ja investeerimisühingute regulatiivset koormust vähendataks märkimisväärselt või see isegi kõrvaldataks. Lisaks kohandatakse keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide avalikustamisega seotud avalikustamisnõudeid, mida kavatsetakse kohaldada kõikidele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele (st lisaks suurtele börsil noteeritud pankadele, kellele hakatakse kehtivat nõuet kohaldama alates 2022. aastast), perioodilisuse ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute suuruse ja keerukuse üksikasjade alusel, järgides seega proportsionaalsuse põhimõtet. •Vahendi valik Ettepanekute kohaselt tuleks meetmeid rakendada kapitalinõuete määruse muutmise määruse ja kapitalinõuete direktiivi muutmise direktiiviga. Kavandatavad meetmed viitavad nende õigusaktide juba olemasolevatele sätetele või arendavad neid edasi (st riskipõhiste kapitalinõuete arvutamise raamistik, volitused ja vahendid, mis tehakse järelevalveasutustele terves liidus kättesaadavaks). Mõned karistuste määramise volitusi mõjutavad kapitalinõuete direktiivi muudatusettepanekud jätaksid liikmesriikidele teataval määral paindlikkust, et võimaldada erinevate eeskirjade kohaldamist nende liikmesriigi õigusse ülevõtmise etapis. 3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED •Konsulteerimine sidusrühmadega Komisjon on astunud samme ja viinud ellu algatusi, et hinnata, kas ELi praegune panganduse usaldatavusraamistik ja Basel III reformi seni rakendamata elementide rakendamine on piisavad tagamaks, et ELi pangandussüsteem on stabiilne ja majandusšokkidele vastupanuvõimeline ning jääb ELi majanduse püsiva rahastamise kestlikuks allikaks. Komisjon kogus sidusrühmade arvamusi konkreetsetel teemadel seoses krediidiriski, operatsiooniriski, tururiski, krediidiväärtuse korrigeerimise riski, väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingute ja riskitundlike varade riskikaalu minimaalse väljundmääraga. Lisaks nendele Basel III rakendamisega seotud elementidele on komisjon konsulteerinud ka teatavates muudes küsimustes, et tagada kogu liidus ühtsed ja järjepidevad järelevalvetavad ning vähendada krediidiasutuste ja investeerimisühingute halduskoormust. 2019. aasta oktoobrist 2020. aasta jaanuari alguseni toimunud avalikule konsultatsioonile eelnes 2018. aasta kevadel esimene ettevalmistav konsultatsioon, mille käigus küsiti sidusrühmade sihtrühmalt esmaseid arvamusi seoses rahvusvahelise lepinguga. Lisaks korraldati 2019. aasta novembris avalik konverents, et arutada lõplikult vormistatud Basel III standardite rakendamise mõju ja probleeme ELis. Mõjuhinnangu 2. lisas on esitatud konsultatsiooni ja avaliku konverentsi kokkuvõtted. Komisjoni talitused on samuti konsulteerinud korduvalt liikmesriikidega seoses Basel III reformi lõplike elementide rakendamise ning kapitalinõuete määruse ja kapitalinõuete direktiivi muu võimaliku läbivaatamisega komisjoni panganduse, maksete ja kindlustuse eksperdirühmas. Õigusaktide ettevalmistamise etapis on komisjoni talitused pidanud ka sadu (füüsilisi ja virtuaalseid) kohtumisi pangandussektori ja muude sidusrühmade esindajatega. Kõigi eelnimetatud algatuste tulemusi on võetud arvesse mõjuhinnanguga kaasneva seadusandliku algatuse ettevalmistamisel. Need on andnud selgeid tõendeid selle kohta, et kehtivaid eeskirju tuleb uuendada ja täiendada, et i) veelgi vähendada pangandussektoris esinevaid ohte ning ii) suurendada krediidiasutuste ja investeerimisühingute suutlikkust suunata majandusse piisavat raha.

•Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine Komisjon kasutas EBA eksperditeadmisi, kes koostas Basel III reformi seni rakendamata elementide rakendamise mõjuanalüüsi. Lisaks kasutasid komisjoni talitused EKP eksperditeadmisi, kes koostas nende elementide rakendamise mõju makromajandusliku analüüsi. •Mõjuhinnang Peale lähtestsenaariumi, mille korral liidu meetmeid ei võeta, vaadeldi mõjuhinnangus iga kindlaks tehtud probleemiga seoses mitut erinevat poliitikavarianti neljast olulisimast aspektist. Basel III rakendamisega seoses ilmneb mõjuhinnangus esitatud analüüsist ja makromajanduslikust modelleerimisest, et eelistatud variantide rakendamine ja kõigi ettepanekus esitatud meetmete arvessevõtmine viib pärast kavandatud üleminekuperioodi pikas perspektiivis (2030. aastaks) krediidiasutuste ja investeerimisühingute miinimumkapitalinõuete 6,4–8,4 % kaalutud keskmise suurenemiseni. Keskpikas perspektiivis (2025. aastal) jääb kasv prognooside kohaselt vahemikku 0,7–2,7 %. EBA esitatud hinnangute kohaselt võib see mõju viia selleni, et piiratud arv suuri krediidiasutusi ja investeerimisühinguid (uuritava valimi 99 krediidiasutusest ja investeerimisühingust kümme) peab koguma koos alla 27 miljardi euro väärtuses lisakapitali, et täita eelistatud variandi kohaseid uusi miinimumkapitalinõudeid. Võrdluseks võib märkida, et 99 valimisse kuuluval krediidiasutusel ja investeerimisühingul (kellele kuulub 75 % ELi pangandussektori varadest) oli 2019. aasta lõpus 1414 miljardi euro väärtuses regulatiivset kapitali ja nende koondkasum oli 2019. aastal 99,8 miljardit eurot. Üldisemalt võib öelda, et kuigi krediidiasutustel või investeerimisühingutel tekiksid eeskirjades kavandatud muudatuste rakendamisel ühekordsed haldus- ja tegevuskulud, ei ole kulude märkimisväärset suurenemist oodata. Samuti eeldatakse, et tänu mitme eelistatud variandiga (nt sisemudelitel põhinevate meetodite kaotamine, tsentraliseeritud avalikustamine) ette nähtud lihtsustustele vähenevad kulud võrreldes praegusega. •Õigusnormide toimivus ja lihtsustamine Algatuse eesmärk on viia ELis lõpule pankade rahvusvaheliste usaldatavusstandardite rakendamine, milles Baseli pangajärelevalve komitee leppis kokku aastatel 2017–2020. Sellega viidaks ELis lõpule Basel III reformi elluviimine, mille Baseli komitee algatas suure finantskriisi järel. See reform kujutas endast enne suurt finantskriisi ja selle ajal kehtinud usaldatavusraamistiku, nimelt Basel II raamistiku ulatuslikku läbivaatamist (ELis rakendati seda raamistikku direktiiviga 2006/48/EÜ, st algse kapitalinõuete direktiiviga). Komisjon võttis rakendamistöös aluseks Baseli pangajärelevalve komitee läbi viidud usaldatavusraamistiku ulatusliku läbivaatamise tulemused koos EBA, EKP ja muude sidusrühmade panusega. Enne lõplike Basel III reformide rakendamist ELis ei ole viidud läbi toimivuskontrolli ega õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programmi. •Põhiõigused EL lähtub põhiõiguste kaitsmisel kõige rangematest nõuetest ning on alla kirjutanud mitmetele erinevatele inimõiguste konventsioonidele. Seda tausta arvestades ei mõjuta ettepanek tõenäoliselt vahetult neid õigusi, mis on loetletud ÜRO peamistes inimõiguste konventsioonides, Euroopa Liidu põhiõiguste hartas, mis on Euroopa Liidu aluslepingute lahutamatu osa, ja Euroopa inimõiguste konventsioonis. 4.MÕJU EELARVELE Ettepanek ei mõjuta liidu eelarvet. 5.MUU TEAVE •Rakenduskavad ning järelevalve, hindamise ja aruandluse kord Eeldatavasti hakkavad muudatusettepanekud järjest jõustuma kõige varem 2023. aastal. Muudatused on tihedalt seotud muude kapitalinõuete määruse ja kapitalinõuete direktiivi sätetega, mis on juba jõustunud ning millele on tehtud seiret alates 2014. aastast ning seoses riskivähendamismeetmete paketis kehtestatud meetmetega alates 2019. aastast. Baseli pangajärelevalve komitee ja EBA koguvad ka edaspidi teavet, mis on vajalik põhinäitajate (omavahendite suhtarvu, finantsvõimenduse määra, likviidsusmeetmete) jälgimiseks. Selle alusel saab tulevikus hinnata uute poliitikavahendite mõju. Ka regulaarne järelevalvealase läbivaatamise ja hindamise protsess ning stressitestide tegemine aitavad jälgida muudatusettepanekute mõju asjassepuutuvatele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele ning hinnata, kas nende muudatustega saadav paindlikkus ja proportsionaalsus võtavad piisavalt arvesse väiksemate krediidiasutuste ja investeerimisühingute spetsiifikat. Lisaks töötab EBA koos ühtse järelevalvemehhanismi ja riiklike pädevate asutustega välja integreeritud aruandlusvahendit (EUCLID), mis peaks olema kasulik vahend reformide mõju jälgimiseks ja hindamiseks. Komisjon osaleb ka edaspidi Baseli pangajärelevalve komitee töörühmades ning Euroopa Keskpanga (EKP) ja EBA asutatud ühises rakkerühmas. Need rühmad jälgivad krediidiasutuste ja investeerimisühingute omavahendite ja likviidsuspositsioonide dünaamikat vastavalt kogu maailmas ja ELis. •Ettepaneku sätete üksikasjalik selgitus Usaldatavusnõuete kohase konsolideerimise alla kuuluvate üksuste täpsustatud määratlused Hiljutised sündmused on toonud esile vajaduse selgitada usaldatavusnõuete kohase konsolideerimise sätteid tagamaks, et finantsgruppidele, mida juhivad finantstehnoloogiaettevõtted või mis hõlmavad lisaks krediidiasutustele ja investeerimisühingutele ka muid otseselt või kaudselt finantstegevusega tegelevaid üksusi, kohaldatakse konsolideeritud järelevalvet. Sel eesmärgil muudetakse artiklit 4, et selgitada ja täiustada mõistete „abiettevõtja“, „finantsvaldusettevõtja“ ja „finantseerimisasutus“ määratlusi, mis on kõik sellega seoses põhimõisted. Abiettevõtjad tuleks lugeda finantseerimisasutusteks ja seega lisada usaldatavusnõuete kohase konsolideerimise kohaldamisalasse.

Samuti tehakse ettepanek ajakohastada kohaldatavate raamatupidamisstandardite kohaselt mõistete „emaettevõtja“ ja „tütarettevõtja“ määratlusi ning viia need kooskõlla kapitalinõuete määruses juba sätestatud mõistega „kontroll“, et vältida eeskirjade ebajärjepidevat kohaldamist ja õiguslikku arbitraaži. Omavahendid Kaudse osaluse ja sünteetilise osaluse määratlused Kapitalinõuete määruse artikli 72e lõike 1 kohaselt peavad krediidiasutused ja investeerimisühingud, kelle suhtes kohaldatakse kapitalinõuete määruse artiklit 92a, arvama maha kaudsed ja sünteetilised osalused teatavates kõlblike kohustuste instrumentides. Mõistete „kaudne osalus“ ja „sünteetiline osalus“ praegused määratlused hõlmavad siiski üksnes kapitaliinstrumentides olevaid osalusi. Seepärast muudetakse neid määratlusi, et need hõlmaks ka osalusi asjaomastes kohustustes (kapitalinõuete määruse artikli 4 lõike 1 punktid 114 ja 126). Vastastikuste seltside, ühistute, hoiuasutuste või samalaadsete krediidiasutuste ja investeerimisühingute kapitaliinstrumendid Pärast Ühendkuningriigi väljaastumist EList vastavalt Euroopa Liidu lepingu artiklile 50 ei ole kapitalinõuete määruse artikli 27 lõike 1 punkti a alapunkt v enam asjakohane liidus asutatud krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul (see võeti vastu, et vastata Ühendkuningriigis asutatud krediidiasutuse või investeerimisühingu vajadustele). Seetõttu jäetakse see säte välja. Künnisega seotud erandid esimese taseme põhiomavahendite kirjetest tehtavatest mahaarvamistest Selleks et kohaldada kapitalinõuete määruses sätestatud teatavate omavahenditega seotud mahaarvamisi, peavad krediidiasutused ja investeerimisühingud pärast usaldatavusfiltrite ja enamiku esimese taseme põhiomavahenditega seotud mahaarvamiste kohaldamist arvutama teatavad künnised, mis põhinevad nende esimese taseme põhiomavahendite kirjetel. Asjaomaste künniste arvutamisel ühtsuse hoidmiseks ja künnistega seotud teatavate mahaarvamiste asümmeetrilise käsitlemise vältimiseks tuleb asjaomaste esimese taseme põhiomavahendite kirjete arvutamisel arvesse võtta ka uusi esimese taseme põhiomavahenditega seotud mahaarvamisi, mis on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogumäärusega (EL) 2019/630 ja määrusega (EL) 2019/876. Seepärast lisatakse kapitalinõuete määruse artikli 46 lõikele 1, artikli 48 lõikele 1, artikli 60 lõikele 1, artikli 70 lõikele 1 ja artikli 72i lõikele 1 viited kapitalinõuete määruse artikli 36 lõike 1 punktidele m ja n. Samal ajal jäetakse kõnealustest sätetest välja viide artikli 36 lõike 1 punkti k alapunktile v, et võtta arvesse omakapitalinõuete mahaarvamise väljajätmist sisemudelitel põhineva meetodi alusel. Vähemusosalused seoses kolmandate riikide tütarettevõtjatega Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) 2019/2033 (investeerimisühingute määrus) nähti ette mõistete „finantsinstitutsioon“ ja „investeerimisühing“ muutmine (kapitalinõuete määruse artikli 4 lõike 1 punktid 2 ja 3). Lisatakse uus artikkel 88b tagamaks, et kolmandas riigis asuvaid tütarettevõtjaid saaks kapitalinõuete määruse II jaotise teise osa kohaldamisel (st vähemusosaluste kindlaksmääramisel) siiski arvesse võtta, tingimusel et need tütarettevõtjad kuuluksid nende mõistete muudetud määratluste alla, kui nad oleksid asutatud liidus. Seoses kolmandate riikide tütarettevõtjatega tehakse kapitalinõuete määruse artikli 84 lõikes 1, artikli 85 lõikes 1 ja artikli 87 lõikes 1 mõned täiendavad muudatused. Neid muudatusi ei kohaldata praegusele vähemusosaluste arvutamisele, vaid nende eesmärk on selgitada õigusakti teksti järelmeetmena vastustele, mille komisjon esitas hiljuti EBA ühtsete eeskirjade küsimuste ja vastuste rubriigi kaudu. Riskitundlike varade riskikaalu minimaalne väljundmäär Nii kapitalinõuete määruse kui ka kapitalinõuete direktiivi muudatustega kehtestatakse riskipõhistele kapitalinõuetele riskitundlike varade riskikaalu minimaalne väljundmäär (edaspidi: minimaalne väljundmäär). See on üks Basel III reformide põhimeetmeid ja selle eesmärk on vähendada krediidiasutuste ja investeerimisühingute sisemudelite alusel arvutatud omavahendite nõuete ülemäärast varieeruvust ning seeläbi parandada krediidiasutuste ja investeerimisühingute omavahendite suhtarvude võrreldavust. Sellega kehtestatakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute sisemudelite alusel arvutatavate kapitalinõuete alampiiriks 72,5 % omavahendite nõuetest, mida kohaldataks standardmeetodite kohaselt. Otsus võtta kasutusele minimaalne väljundmäär põhineb analüüsil, millest ilmneb, et krediidiasutused ja investeerimisühingud kalduvad sisemudelite kasutamisel alahindama riske ja seega omavahendite nõudeid. Alampiiriga riskiga kaalutud vara arvutamine on sätestatud kapitalinõuete määruse artiklis 92. Täpsemalt muudetakse artikli 92 lõiget 3, et täpsustada, millist koguriskipositsiooni – alampiiriga või ilma – kasutatakse omavahendite miinimumnõuete (nn 1. sammas) arvutamiseks. Artikli 92 lõikes 5 sätestatud alampiiriga koguriskipositsiooni kasutab grupi maksevõime suhtarvu puhul, mis arvutatakse ELi kõrgeimal konsolideerimistasemel, ainult liikmesriigis emaettevõtjana tegutsev krediidiasutus või investeerimisühing, finantsvaldusettevõtja või pangandusgrupi segafinantsvaldusettevõtja. Alampiirita koguriskipositsiooni kohaldatakse seevastu jätkuvalt mis tahes konsolideerimisgrupi ettevõtjale, et arvutada omavahendite nõudeid individuaalsel tasandil, nagu on täpsustatud artikli 92 lõikes 4. Iga liikmesriigis emaettevõtjana tegutsev krediidiasutus või investeerimisühing, finantsvaldusettevõtja või segafinantsvaldusettevõtja (kelle asukoht on ELi emaettevõtja omast erinev) peab arvutama oma osa alampiiriga koguriskipositsioonist, mida kasutatakse grupi omavahendite nõudes, korrutades grupi omavahendite nõude osaga allkonsolideeritud riskiga kaalutud varast, mis on omistatav sellele üksusele ja selle tütarettevõtjatele samas liikmesriigis (asjakohasel juhul). Grupi riskiga kaalutud vara, mis on omistatav üksusele/allgrupile, arvutatakse artikli 92 lõike 6 kohaselt kui üksuse/allgrupi riskiga kaalutud vara, nagu kohaldataks selle koguriskipositsioonile minimaalset väljundmäära. Seeläbi võetaks arvesse riskide hajutamise eeliseid sama pangandusgrupi eri üksuste ärimudelite lõikes. Samal ajal tuleks omavahendite mis tahes võimalik kasv, mis on nõutud minimaalse väljundmäära kohaldamise tõttu konsolideeritud tasandil, jaotada õiglaselt nende allgruppide vahel, mis asuvad emaettevõtjast erinevas liikmesriigis, vastavalt nende riskiprofiilile. Artikli 92 lõikes 7 korratakse endise artikli 92 lõike 4 sätteid, selgitades arvutustegureid, mida kohaldatakse erinevatele riskiliikidele, mida omavahendite nõuded hõlmavad. Krediidiriski raamistik – standardmeetod

Enamik ELi krediidiasutusi ja investeerimisühinguid kasutab krediidiriski positsioonide omavahendite nõuete arvutamiseks krediidiriski standardmeetodit. Lisaks peab krediidiriski standardmeetod kujutama endast usaldusväärset alternatiivi sisemudelitel põhinevatele meetoditele ja nende tõhusat kaitsemeedet. Leiti, et praegune krediidiriski standardmeetod ei ole mitmes valdkonnas piisavalt riskitundlik, mistõttu mõõdetakse krediidiriski mõnikord ebatäpselt või sobimatult (see on liiga suur või liiga väike) ja seega arvutatakse omavahendite nõudeid ebatäpselt või sobimatult. Tänu krediidiriski standardmeetodi läbivaatamisele suureneb selle meetodi riskitundlikkus seoses mitme põhiaspektiga. Bilansiväliste kirjete riskipositsiooni väärtus Baseli eeskirjade läbivaadatud tekstis tehti mitu muudatust seoses sellega, kuidas krediidiasutused ja investeerimisühingud peavad määrama bilansiväliste kirjete ja bilansiväliste kirjetega seotud siduvate kohustuste riskipositsiooni väärtuse. Artiklit 5 muudetakse, et lisada mõiste „siduv kohustus“ määratlus ja erand, mille korral lepingupõhiseid kokkuleppeid, mis vastavad eritingimustele, ei liigitata siduvateks kohustusteks. Artiklit 111 muudetakse, et viia bilansivälistele riskipositsioonidele kohaldatavad tehingute ümberhindamistegurid kooskõlla Basel III standarditega, võttes kasutusele kaks uut tehingute ümberhindamistegurit, mis on vastavalt 40 % ja 10 %, ning jättes välja 0 % tehingute ümberhindamisteguri. Samuti selgitatakse bilansiväliste kirjetega seotud siduvate kohustuste käsitlemist seoses tehingute ümberhindamisteguritega, mida kohaldatakse nende riskipositsiooni väärtuse kindlaksmääramiseks. Artiklis 5 sätestatud erand võimaldab krediidiasutustel ja investeerimisühingutel jätkata kooskõlas Basel III standarditega siiski 0 % tehingute ümberhindamisteguri kohaldamist konkreetsetele lepingupõhistele kokkulepetele, mis kehtivad äriühingutele, sealhulgas VKEdele ning mida ei liigitata siduvateks kohustusteks. Lisaks kehtestatakse artiklis 495d üleminekuperiood, mille jooksul on krediidiasutustel ja investeerimisühingutel lubatud kohaldada tingimusteta tühistatavatele siduvatele kohustustele 0 % tehingute ümberhindamistegurit kuni 31. detsembrini 2029. Pärast seda kuupäeva suurendatakse tehingute ümberhindamisteguri väärtust järgmise kolme aasta jooksul järk-järgult, nii et selle väärtus jõuab järkjärgulise kohaldamise perioodi lõpuks 10 %ni. See üleminekuperiood võimaldab EBA-l hinnata, kas 10 % tehingute ümberhindamisteguri mõju kõnealustele siduvatele kohustustele ei tooks kaasa soovimatuid tagajärgi teatavat liiki võlgnikele, kes tuginevad nendele siduvatele kohustusele kui paindliku rahastamise allikale. Nimetatud hinnangu alusel peab komisjon otsustama, kas esitada Euroopa Parlamendile ja nõukogule seadusandlik ettepanek tingimusteta tühistatavatele siduvatele kohustustele kohaldatava tehingute ümberhindamisteguri muutmise kohta. I lisas esitatud bilansiväliste kirjete liigitust muudetakse kooskõlas läbivaadatud Basel III standarditega, et kajastada paremini nende kirjete rühmadesse koondamist kohaldatavate tehingute ümberhindamistegurite alusel. Artiklit 111 muudetakse veelgi, et anda EBA-le volitus täpsustada tehnilisi elemente, mis võimaldaksid krediidiasutustel ja investeerimisühingutel määrata oma bilansivälised riskipositsioonid õigesti I lisas esitatud rühmadesse ning seega arvutada õigesti nende kirjete riskipositsiooni väärtust. Nõuded krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastu Läbivaadatud Basel III standarditega muudeti krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastu olevate nõuete praegust käsitlust, võttes lisaks olemasolevale välisele krediidiriski hindamise meetodile kasutusele ka krediidiriski hindamise standardmeetodi. Kui väline krediidiriski hindamise meetod tugineb välistele krediidiriski hinnangutele (st krediidireitingutele), mille on andnud aktsepteeritud krediidikvaliteeti hindavad asutused, et määrata kindlaks kohaldatavad riskikaalud, siis krediidiriski hindamise standardmeetodi kohaselt peavad krediidiasutused ja investeerimisühingud liigitama oma krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastu olevad nõuded ühte kolmest rühmast (reitinguklassist). Artiklit 120 muudetakse kooskõlas Basel III standarditega, et alandada riskikaalu, mida kohaldatakse selliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastu olevatele nõuetele, mille kohta on olemas krediidikvaliteeti hindava määratud asutuse antud krediidikvaliteedi hinnang, mis vastab krediidikvaliteedi astmele 2, ning lisada lühiajaliste nõuete hulka need, mis tulenevad kaupade liikumisest üle riigipiiride ja mille esialgne tähtaeg on kuni kuus kuud. Artiklit 121 muudetakse, et lisada krediidiriski hindamise standardmeetod, mis on Basel III standarditega ette nähtud krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastu olevatele nõuetele, millel ei ole krediidikvaliteeti hindava määratud asutuse antud krediidikvaliteedi hinnangut. Selle meetodi kohaselt peavad krediidiasutused ja investeerimisühingud liigitama nende krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastu olevad nõuded mitme kvantitatiivse ja kvalitatiivse kriteeriumi alusel ühte kolmest reitinguklassist. Selleks et vältida kriteeriumide mehaanilist kohaldamist, kohaldatakse krediidiasutustele ja investeerimisühingutele kapitalinõuete direktiivi artiklis 79 sätestatud hoolsuskohustuse nõudeid seoses nõuetega krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastu, kelle kohta on kohaldatava riskikaalu määramisel olemas krediidikvaliteeti hindava määratud asutuse antud krediidikvaliteedi hinnang. Sellega tagatakse, et omavahendite nõuded kajastavad asjakohaselt ja konservatiivselt krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastaspoolte krediidivõimelisust, olenemata sellest, kas riskipositsioonid on välisreitinguga või mitte. Kooskõlas Basel III standarditega jäetakse välja praegune krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastu olevate nõuete riigireitingute alusel riskiga kaalumise võimalus, et kaotada seos krediidiasutuste ja investeerimisühingute ning nende riikide vahel. Artiklit 138 muudetakse kooskõlas Basel III standarditega, et kaotada pankade ja riikide vastastikune sõltuvus ka reitinguga krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul, keelates krediidikvaliteeti hindava määratud asutuse antud krediidikvaliteedi hinnangutes valitsuse kaudse toetuse eelduste arvesse võtmise, välja arvatud juhul, kui reitingud viitavad avaliku sektori asutustele. Nõuded äriühingute vastu Artiklit 122 muudetakse kooskõlas Basel III standarditega, et alandada riskikaalu, mida kohaldatakse selliste äriühingute vastu olevatele nõuetele, mille kohta on olemas krediidikvaliteeti hindava määratud asutuse antud krediidikvaliteedi hinnang, mis vastab krediidikvaliteedi astmele 3. Minimaalse väljundmäära rakendamise korral peavad krediidiasutused ja investeerimisühingud, kes kasutavad sisemudeleid, et arvutada äriühingute vastu olevate nõuetega seotud omavahendite nõudeid, samuti kohaldama krediidiriski standardmeetodit, mille puhul võetakse äriühingust laenuvõtja krediidikvaliteedi kindlaksmääramisel aluseks välisreitingud. Enamik ELi äriühinguid ei soovi siiski tavaliselt reitingu kehtestamise kulude ja muude tegurite tõttu väliseid krediidireitinguid. Võttes arvesse, et krediidiriski standardmeetodi kohaselt arvutatud omavahendite nõuded on reitinguta äriühingute puhul keskmiselt konservatiivsemad kui reitinguga äriühingute puhul, võib minimaalse väljundmäära rakendamine põhjustada sisemudeleid kasutavate krediidiasutuste ja investeerimisühingute omavahendite nõuete olulist suurenemist. Selleks et vältida häirivat mõju reitinguta äriühingutele antavatele pangalaenudele ja anda piisavalt aega avaliku ja/või erasektori algatuste algatamiseks, mille eesmärk on suurendada krediidireitingute ulatust, muudetakse artiklit 465, et sätestada reitinguta äriühingute vastu olevate nõuete jaoks spetsiaalne üleminekukord seoses minimaalse väljundmäära arvutamisega üleminekuperioodil; krediidiasutustel ja investeerimisühingutel lubatakse kohaldada välisreitinguta äriühingute vastu olevatele nõuetele 65 % soodusriskikaalu, tingimusel et nende nõuete makseviivituse tõenäosus on 0,5 % või väiksem (see vastab investeerimisjärgu reitingule). Nii käsitletakse kõiki reitinguta äriühinguid, olenemata sellest, kas nad on börsil noteeritud või mitte. EBA jälgib üleminekukorra kasutamist ja krediidikvaliteeti hindavate määratud asutuste antud krediidikvaliteedi hinnangute kättesaadavust äriühingute vastu olevate nõuete puhul. EBA peab jälgima üleminekukorra kasutamist ja koostama aruande selle kalibreerimise asjakohasuse kohta. Nimetatud aruande alusel peab komisjon otsustama, kas esitada Euroopa Parlamendile ja nõukogule seadusandlik ettepanek reitinguta äriühingute vastu olevate kõrge krediidikvaliteediga nõuete käsitlemise kohta. . Artikli 135 muudatuste kaudu tehakse ettepanek võtta meetmeid, et parandada välisreitingute kättesaadavust äriühingute jaoks. Eriotstarbeliste laenunõuete käsitlemine Liidu majanduskasvu jaoks on ülitähtis edendada elujõulisi infrastruktuuri- ja muid eriprojekte. Krediidiasutuste ja investeerimisühingute eriotstarbelised laenud on samuti liidu majanduse iseloomulik tunnus võrreldes teiste jurisdiktsioonidega, kus selliseid projekte rahastatakse peamiselt kapitaliturgude kaudu. ELis asutatud suured krediidiasutused ja investeerimisühingud on peamised eriprojektide, objektide ja kaupade rahastamise rahastajad liidus ja kogu maailmas. Seega on neil nendes valdkondades kõrge oskusteabe tase. Tehinguid tehakse peamiselt eriotstarbeliste ettevõtjatega, keda tavaliselt kasutatakse laenuvõtvate üksustena ja kelle puhul on saadud rahastamise tagasimaksmise peamine allikas investeeringutasuvus.

Kooskõlas Basel III standarditega kehtestatakse uues artiklis 122a krediidiriski standardmeetodi raames eriotstarbeliste riskipositsioonide klass ja kaks üldmeetodit eriotstarbelistele riskipositsioonidele kohaldatavate riskikaalude kindlaksmääramiseks, üks välisreitinguga riskipositsioonide ja teine välisreitinguta riskipositsioonide jaoks. Projektide rahastamise, objektide rahastamise ja kaupade rahastamise riskipositsiooni klassid võetakse kasutusele krediidiriski standardmeetodi raames kooskõlas sisereitingute meetodi kolme sama alamkategooriaga. Kuna reitinguta eriotstarbeliste laenunõuete uus standardkäsitlus Basel III raamistiku kohaselt ei ole piisavalt riskitundlik, et kajastada selliste terviklike tagatiste pakettide mõju, mis on tavaliselt seotud mõne objekti rahastamise riskipositsiooniga liidus, muudetakse nendele riskipositsioonidele kohaldatav krediidiriski standardmeetod üksikasjalikumaks. Reitinguta objektide rahastamise riskipositsioonidele, mis saavad kasu seonduvate finantsriskide usaldusväärsest ja konservatiivsest juhtimisest, kui need vastavad kriteeriumide kogumile, mis võivad alandada nende riskiprofiili kõrge kvaliteediga standardini, kohaldatakse võrreldes reitinguta objektide rahastamise riskipositsioonide üldise Basel III standardite kohase käsitlusega soodsast kapitalikäsitlust. Kõrge kvaliteedi kindlaksmääramine objektide rahastamisel sõltub täiendavatest eritingimustest, mille EBA töötab välja regulatiivsete tehniliste standardite projektis. Teise kapitalinõuete määrusega kehtestatud eeliskäsitlemist, millega soodustatakse pankadepoolset rahastamist ja erasektori investeeringuid kvaliteetsetesse taristuprojektidesse (taristu toetuskoefitsient), mis on sätestatud artiklis 501a, jätkatakse nii krediidiriski standardmeetodi kui ka sisereitingute meetodi kohaselt koos sihipäraste selgitustega, mille tulemusena on taristuprojektide omavahendite nõuded Basel III standarditega ette nähtud erikäsitlusest väiksemad. Uues artiklis 122a sätestatud kõrge kvaliteediga projektide rahastamise riskipositsioonide eeliskäsitlemist kohaldatakse siiski üksnes sellistele riskipositsioonidele, millele krediidiasutused ja investeerimisühingud ei kohalda juba artikli 501a kohast taristu toetuskoefitsiendi käsitlust, et vältida omavahendite nõuete põhjendamatut vähendamist. Jaenõuded Artiklit 123 muudetakse, et ühtlustada täiendavalt jaenõuete liigitamist krediidiriski standardmeetodi ja sisereitingute meetodite alusel, et tagada vastavate riskikaalude järjepidev kohaldamine sama riskipositsioonide kogumi suhtes. Artiklit 123 muudetakse ka selleks, et kohaldada uuenevatele jaenõuetele, mis vastavad tagasimakse- või kasutamistingimustele, mis võivad vähendada nende riskiprofiili, määratledes need kooskõlas Basel III standarditega pidevalt uuenevate nõuetena, 45% riskikaalu sooduskohtlemist. Ühe või mitme füüsilise isikuga seotud riskipositsioonid, mis ei vasta kõigile jaenõuetena käsitlemise tingimustele, peavad olema 100 %-lise riskikaaluga. Valuutade mittevastavusega riskipositsioonid Lisatakse uus artikkel 123a, et kehtestada riskikaalu kordaja nõue üksikisikute suhtes olevate jae- ja elamukinnisvaraga seotud maandamata riskipositsioonide puhul, kui laenu valuuta ei vasta võlgniku sissetulekuallika valuutale. Nagu on sätestatud lõplikes Basel III standardites, on kordajaks määratud 1,5, kusjuures kohaldatakse 150 % lõplikku riskikaalu ülempiiri. Kui riskipositsioonide valuuta erineb võlgniku asukohariigi omavaluutast, võivad krediidiasutused ja investeerimisühingud kasutada kõiki maandamata riskipositsioone asendajana. Kinnisvaraga tagatud nõuded Kooskõlas lõplike Basel III standarditega muudetakse kinnisvara riskipositsiooni klassi käsitlust, et veelgi suurendada üksikasjalikkust seoses olemusliku riskiga, mis tuleneb eri liiki kinnisvaratehingutest ja laenudest. Uues riskikaalu käsitluses tehakse vahet elamu- ja ärikinnisvarale seatud hüpoteekide vahel, kuid lisatakse täiendavat üksikasjalikkust vastavalt riskipositsiooni rahastamise liigile (sõltuvalt tagatud kinnisvarast saadud tuluvoogudest või mitte) ja etapile, milles kinnisvara on (ehitusetapp vs. valmis kinnisvara). Üks uuendus on tulu tekitavale kinnisasjale seatud hüpoteeklaenude erikäsitluse kehtestamine, st hüpoteeklaenude, mille tagasimaksmine sõltub olulisel määral laene tagavast kinnisvarast tulenevatest rahavoogudest. Baseli komitee kogutud tõenditest ilmneb, et need laenud kalduvad olema oluliselt riskantsemad kui hüpoteeklaenud, mille tagasimaksmine sõltub olulisel määral laenuvõtja suutlikkusest laenu teenindada. Praeguse krediidiriski standardmeetodi kohaselt puudub aga selliste riskantsemate riskipositsioonide erikäsitlus, kuigi sõltuvus laenu tagavast kinnisvarast tulenevatest rahavoogudest on oluline riskitegur. Erikäsitluse puudumine võib viia selleni, et omavahendite nõuded on ebapiisaval tasemel, et katta seda liiki kinnisvaraga seotud riskipositsioonide puhul ootamatuid kahjusid. Artiklis 4 muudetakse, asendatakse või lisatakse mitu mõistet, et selgitada kinnisasjale seatud hüpoteegiga tagatud eri liiki riskipositsioonide tähendust kooskõlas III osa läbivaadatud käsitlustega (punktid 75–75g). Artikkel 124 asendatakse, et sätestada lõigetes 1–5 üld- ja mõned erinõuded riskikaalude määramiseks elamu- ja ärikinnisvarale seatud hüpoteekidega tagatud riskipositsioonidele, sealhulgas tulu tekitavale (elamu- ja äri-) kinnisasjale seatud hüpoteekide puhul. Lõigetes 6–10 säilitatakse standardsete riskikaalude asjakohasuse praegune perioodiline hindamine ja protsess nende suurendamiseks määratud asutuse äranägemise järgi. Artikkel 125 asendatakse, et kohaldada elamukinnisvarale seatud hüpoteegiga tagatud riskipositsioonidele läbivaadatud Basel III käsitlust. Säilitatakse laenu jagamise meetod, mille kohaselt jagatakse hüpoteeklaenude riskipositsioonid tagatud ja tagamata osaks ning määratakse mõlemale osale vastav riskikaal, kuid selle kalibreerimist kohandatakse Basel III standardite järgi, mille kohaselt riskipositsiooni tagatud osale, mis on kuni 55 % kinnisvara väärtusest, määratakse 20 % riskikaal. Sellise tagatud osa riskikaalu kalibreerimisega käsitletakse olukorda, kus krediidiasutusel või investeerimisühingul võib tekkida ootamatu lisakahju, mis ületab väärtuskärpe, mida juba kohaldatakse kinnisvara väärtusele selle müümisel võlgniku makseviivituse korral. Samuti nähakse artiklis 125 ette riskitundlikum varukäsitlus sõltuvalt elamukinnisvarale seatud hüpoteekide riskipositsiooni nõude ja väärtuse suhtest (ETV), kui kinnisvara ei ole laenu jagamiseks kõlblik (nt kuna see ei ole valmis). Muudetud artiklis 125 sätestatakse ka sihtotstarbeline ja üksikasjalikum riskikaalu käsitlus, mida kohaldatakse tulu tekitava elamukinnisvara riskipositsioonidele, välja arvatud juhul, kui on täidetud nn ranged nõuded: kui selle liikmesriigi pädev asutus, kus asub hüpoteeki tagav kinnisvara, on avaldanud tõendid, mis osutavad, et kinnisvaraturg on hästiarenenud ja väljakujunenud ning selle aastane kahjumäär ei ületa teatavaid künniseid, võib tulu tekitava elamukinnisvara riskipositsioonidele kohaldada samu soodusriskikaalusid nagu muudele elamukinnisvaraga seotud riskipositsioonidele, kui laenuvõtja risk ei sõltu olulisel määral kinnisvara tootlusest. Artikkel 126 asendatakse, et kohaldada ärikinnisvarale seatud hüpoteegiga tagatud riskipositsioonidele läbivaadatud Basel III käsitlust. Põhimõtteliselt peegeldab see elamukinnisvaraga seotud riskipositsioonide käsitlust: säilitatakse hästi väljakujunenud laenu jagamise meetod ja selle kalibreerimist kohandatakse Basel III standardite järgi, mille kohaselt riskipositsiooni tagatud osale määratakse kuni 55 % kinnisvara väärtuse korral 60 % riskikaal. Samuti nähakse artiklis 126 ette riskitundlikum varukäsitlus sõltuvalt ärikinnisvarale seatud hüpoteekide riskipositsiooni nõude ja väärtuse suhtest, kui kinnisvara ei ole laenu jagamiseks kõlblik. Artikli 126 muudatustega kehtestatakse sihtotstarbeline ja üksikasjalikum riskikaalu käsitlus tulu tekitava ärikinnisvara riskipositsioonide puhul, jättes samas alles nn range testi, mis võimaldab krediidiasutustel ja investeerimisühingutel kohaldada samu soodusriskikaalusid tulu toovatele ja muudele ärikinnisvaraga seotud riskipositsioonidele, mis on tagatud kinnisvaraga, mis asub turgudel, kus aastased kahjumäärad ei ületa teatavaid künniseid. Laenudega, millega rahastatakse mis tahes elamu- või ärikinnisvaraga seotud maa omandamist, arendamist või ehitamist, kaasneb suurem risk. Suurenenud risk tuleneb asjaolust, et laenu tagasimaksmise allikaks on laenu väljastamisel kas kinnisvara kavandatud, kuid ebakindel müük või olulisel määral ebakindlad rahavood. Spekulatiivse kinnisvara soetamise rahastamise praegune käsitlus põhineb üksnes laenuvõtja kavatsusel müüa kinnisvara kasumi teenimise eesmärgil edasi, võtmata arvesse seda, millises ulatuses on tagasimakse tegelikult kindel. Seetõttu lisatakse artiklisse 4 uus määratlus ja uus artikkel 126a, et kehtestada Basel III standarditega ette nähtud 150 % riskikaalu erikäsitlus äriühingutele või eriotstarbelistele ettevõtjatele antavatele laenudele, millega rahastatakse mis tahes elamu- või ärikinnisvaraga seotud maa omandamist, arendamist ja ehitamist. Spekulatiivse kinnisasja soetamise rahastamise praegune 150 % riskikaalu käsitlus jäetakse välja, sest see põhineb üksnes laenuvõtja kavatsusel müüa kinnisvara kasumi teenimise eesmärgil edasi, võtmata arvesse seda, millises ulatuses on tagasimakse tegelikult ebakindel. Kooskõlas Basel III standarditega lubatakse artikliga 126a määrata 100 % riskikaal elamukinnisvaraga seotud arendusprojektide riskipositsioonidele, tingimusel et täidetud on teatavad riskimaandamistingimused (seoses laenude väljastamise standardite, müügi- või liisingueelsete lepingute osakaalu ja riskile avatusega). Selleks et vähendada tsüklilist mõju laenu tagava kinnisvara hindamisele ja hoida hüpoteekide omavahendite nõuded stabiilsemad, seatakse lõplike Basel III standarditega usaldatavusnõuete täitmise eesmärgil tunnustatud kinnisvara väärtuse ülemmääraks laenu väljastamisel mõõdetud väärtus, välja arvatud juhul, kui muudatustega suurendatakse ühemõtteliselt kinnisvara väärtust. Samal ajal ei kohustata standarditega panku jälgima kinnisvara väärtuse arengut. Kohandusi tuleb teha üksnes erakorraliste sündmuste korral. Praegu ELis kohaldatava krediidiriski standardmeetodi kohaselt nõutakse seevastu, et krediidiasutused ja investeerimisühingud jälgiksid korrapäraselt tagatiseks antud kinnisvara väärtust. Jälgimise põhjal peavad krediidiasutused ja investeerimisühingud korrigeerima kinnisvara ülespoole või allapoole (olenemata kinnisvara väärtusest laenu väljastamisel). Artiklit 208 muudetakse, et vähendada tsüklilist mõju laenu tagava kinnisvara hindamisele ja hoida hüpoteekide omavahendite nõuded stabiilsemad. Eelkõige säilitatakse praegune kinnisvara väärtuse sagedase jälgimise nõue, mis võimaldab laenu väljastamisel oleva väärtuse ülespoole korrigeerimist (erinevalt Basel III standarditest), kuid ärikinnisvara puhul üksnes kuni viimase kolme aasta ja elamukinnisvara puhul viimase kuue aasta keskmise väärtuseni. Pandikirju tagava kinnisvara puhul on artiklis 129 selgitatud, et pädevad asutused võivad lubada krediidiasutustel ja investeerimisühingutel kasutada turuväärtust või hüpoteekimisväärtust, piiramata kinnisvara väärtuse kasvu vastavalt kolme või kuue viimase aasta keskmisega. Samuti selgitatakse artiklis 208, et kinnisvaras tehtud muudatusi, millega parandatakse hoone või elamuüksuse energiatõhusust, käsitatakse ühemõtteliselt selle väärtust suurendavatena. Krediidiasutustel ja investeerimisühingutel on lubatud kinnisvara hinnata ja ümber hinnata täiustatud statistiliste või muude matemaatiliste meetodite abil, mis on välja töötatud laenuandmise otsustusprotsessist sõltumatult, kui on täidetud mitu tingimust, mis põhinevad EBA laenude päritolu ja järelevalvet käsitlevatel suunistel (EBA/GL/2020/06), ja järelevalveasutus on andnud heakskiidu. Artiklit 465 muudetakse, et näha ette spetsiaalne üleminekukord elamukinnisvarale seatud hüpoteegiga tagatud madala riskiga riskipositsioonide jaoks minimaalse väljundmäära arvutamisel. Üleminekuperioodi jooksul võivad liikmesriigid lubada krediidiasutustel ja investeerimisühingutel kohaldada riskipositsiooni tagatud osale kuni 55 % ulatuses kinnisvara väärtusest 10 % soodusriskikaalu ning ülejäänud osale kuni 80 % ulatuses kinnisvara väärtusest 45 % riskikaalu, kui on täidetud teatavad tingimused, mille eesmärk on tagada, et need on madala riskiga ja pädev asutus on neid kontrollinud. EBA peab jälgima üleminekukorra kasutamist ja koostama aruande selle kalibreerimise asjakohasuse kohta. Nimetatud aruande alusel peab komisjon otsustama, kas esitada Euroopa Parlamendile ja nõukogule seadusandlik ettepanek elamukinnisvarale seatud hüpoteegiga tagatud madala riskiga riskipositsioonide kohta.

Allutatud võlanõuded Artikkel 128 asendatakse, et rakendada lõplikes Basel III standardites sätestatud allutatud võlanõuete läbivaadatud käsitlust (st 150 % riskikaalu). Omakapitalinõuded Artikkel 133 asendatakse, et rakendada lõplike Basel III standardite alusel omakapitalinõuete läbivaadatud käsitlust. Omakapitalinõuete klassi ulatust on selgitatud omakapitalinõuete määratlusega ja täpsustusega selle kohta, millised muud instrumendid tuleb liigitada omakapitalinõuete alla krediidiriskiga seoses riskiga kaalutud vara arvutamisel. Selleks et suurendada krediidiriski standardmeetodi riskitundlikkust, kajastatakse läbivaadatud riskikaalude puhul võrreldes võlainstrumentidega seotud riskipositsioonidega suuremat omakapitali kahjuriski, kasutades 250 % riskikaalu, ning tehakse vahet pikaajalistel ja riskantsematel spekulatiivsetel investeeringutel, millele määratakse 400 % riskikaal. Põhjendamatu keerukuse vältimiseks osutab pikaajaliste nõuete liigitus krediidiasutuse või investeerimisühingu kõrgema juhtkonna heaks kiidetud hoidmisajale kui kesksele kriteeriumile. Omakapitalinõuetele, mis on tekkinud teatavate majandussektorite edendamiseks õigusaktidega ette nähtud kavade kohaselt, mis pakuvad krediidiasutusele või investeerimisühingule olulisi investeeringutoetusi ning millega kaasneb teatav valitsusepoolne järelevalve, võib määrata 100 % riskikaalu, tingimusel et künnis on 10 % krediidiasutuse või investeerimisühingu omavahenditest ja järelevalveasutus annab heakskiidu. Sellised toetused võivad olla ka mitmepoolsete arengupankade, avaliku sektori arengukrediidiasutuste ja rahvusvaheliste organisatsioonide antavate üldiste tagatiste kujul. See kajastab asjaolu, et Euroopa Investeerimispanga grupp, mitmepoolsed arengupangad, avaliku sektori arengukrediidiasutused ja liikmesriigid koostavad selliseid õigusaktidega ette nähtud kavasid, mis põhinevad sageli üldistel riiklikel tagatistel ning on seotud rahaliste vahendite taastamise ja vastupidavuskavadega, et kaasata erakapitali, sealhulgas toetada strateegilisi ettevõtteid. Keskpankadega seotud omakapitalinõuetele kohaldatakse 100 % riskikaalu. Artiklis 133 sätestatakse selliste omakapitalinõuete alampiir, mis kirjendatakse laenuna, kuid mis tulenevad võla omakapitaliks konverteerimisest, mis tehakse osana võla nõuetekohasest realiseerimisest või restruktureerimisest. Kooskõlas Basel III standardiga ei tohi kohaldatav riskikaal olla madalam riskikaalust, mida kohaldataks juhul, kui osalused jääksid võlaportfelli. Paljudel ELi pankadel on pikaajalised strateegilised omakapitaliinvesteeringud finantssektori ja finantssektorivälistes äriühingutes. Basel III standarditega suurendatakse viieaastase üleminekuperioodi jooksul igat liiki omakapitalinõuete riskikaalusid, ilma et strateegilistele omakapitali investeeringutele kohaldataks erikäsitlust. Basel III standardite kohase konservatiivsema lähenemisviisi kohaldamisel kõigile olemasolevatele omakapitaliosalustele võidakse ohustada olemasolevate strateegiliste suhete majanduslikku elujõulisust. Seda silmas pidades muudetakse artiklit 49, et kehtestada 100 % riskikaal omakapitalinõuetele finantssektori ettevõtjate vastu, kes kuuluvad samasse usaldatavusnõuete kohase konsolideerimise kohaldamisalasse (grupi) või järelevalveasutuse heakskiidu korral nõuetele krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastu, kes kuuluvad samasse krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemi, säilitades seega enamiku asjaomaste üksuste praeguse käsitluse. Samuti lisatakse uus artikkel 495a, et sätestada omakapitalinõuetele kohaldatavate uute riskikaalude järkjärguline kehtestamine. Lisaks nähakse uues artiklis ette varasemalt kehtinud nõuete ajutine kohaldamine selliste ajalooliste ja strateegiliste omakapitaliinvesteeringute käsitlemise suhtes, mida krediidiasutus või investeerimisühing on viimase kümne aasta jooksul omanud üksustes, sealhulgas kindlustusandjates, mille üle tal on märkimisväärne mõju. Makseviivituses olevad riskipositsioonid Artiklit 127 muudetakse, et täpsustada viivisnõuete ostmisel tehtavate allahindluste riskikaalu käsitlust, nagu on märgitud teatises „Viivislaenude probleemi lahendamine COVID-19 pandeemia tagajärgede kontekstis“. Selleks täpsustatakse ettepanekus, et krediidiasutused ja investeerimisühingud võivad võtta makseviivituses olevale riskipositsioonile kohaldatava asjakohase riskikaalu kindlaksmääramisel arvesse ostetud makseviivituses olevate varade allahindlust. Sellega täiendatakse EBA käimasolevat tööd, mille eesmärk on muuta regulatiivseid tehnilisi standardeid krediidiriskiga korrigeerimise kohta. Artikli 127 täiendavate muudatustega viiakse sõnastus vastavusse läbivaadatud Basel III standardite sõnastusega. Krediidikvaliteeti hindavate asutuste antud krediidikvaliteedi hinnangute kasutamine ja kaardistamine Et hankida tulevaste algatuste jaoks teavet avaliku või erasektori reitingusüsteemide loomise kohta, muudetakse artiklit 135, et anda Euroopa järelevalveasutustele volitus koostada aruanne krediidikvaliteeti hindavate asutuste väliste krediidikvaliteedi hinnangute kättesaadavusega seotud takistuste kohta, ennekõike äriühingute jaoks, ning võimalike meetmete kohta nende kõrvaldamiseks. Krediidiriski raamistik – sisereitingute meetodid Sisereitingupõhiste meetodite ulatuse vähendamine Krediidiasutuste ja investeerimisühingute sisemudelitel põhinevatel krediidiriski omavahendite nõuetel on olulised eelised seoses riskitundlikkusega, sellega, kuidas krediidiasutused ja investeerimisühingud mõistavad oma riske, ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute võrdsete tingimustega kogu liidus. Finantskriis tõi aga esile sisereitingute meetodite olulised puudused. Mitmes nii rahvusvahelisel kui ka ELi tasandil tehtud uuringus leiti, et krediidiasutuste ja investeerimisühingute kapitalinõuded erinevad lubamatult suurel määral, mida ei saa seletada üksnes krediidiasutuste ja investeerimisühingute portfellide riskitaseme erinevustega. See takistab omavahendite suhtarvude võrreldavust ja mõjutab krediidiasutuste ja investeerimisühingute võrdseid tingimusi. Samuti on kriis toonud ilmsiks juhtumeid, kus krediidiasutuste ja investeerimisühingute kahjum oli teatud portfellides mudeli abil saadud prognoosidest märkimisväärselt suurem, mistõttu oli üksikute krediidiasutuste ja investeerimisühingute kapitali tase ebapiisav. Krediidiasutused ja investeerimisühingud on nii teinud, sest kohaldatav raamistik ei sisaldanud piisavaid piiranguid seoses sisereitingute meetodite kättesaadavusega selliste riskipositsiooni klasside puhul, mida on raske modelleerida, ning need krediidiasutused ja investeerimisühingud, kes kavatsesid kasutada sisereitingute meetodit mõne riskipositsiooni puhul, olid raamistiku tõttu põhimõtteliselt sunnitud võtma selle kasutusele kõigi riskipositsioonide puhul.

Artiklit 150 ja artikli 151 lõiget 8 muudetakse, et piirata riskipositsiooni klasse, mille puhul saab krediidiriski omavahendite nõuete arvutamiseks kasutada sisemudeleid, rakendades Basel III standardeid. Konkreetsemalt on täiustatud sisereitingute meetodi kasutamine, mis võimaldab modelleerida kõiki riskiparameetreid, lubatud ainult nende riskipositsiooni klasside puhul, mille puhul on võimalik usaldusväärne modelleerimine, samas kui teised riskipositsiooni klassid viiakse üle vähem keerukatele meetoditele: ·selliste äriühingute vastu olevate nõuete puhul, mille konsolideeritud aastakäive on rohkem kui 500 miljonit eurot või mis kuuluvad gruppi, mille aastane kogukäive on rohkem kui 500 miljonit eurot (suurettevõte), krediidiasutuste ja investeerimisühingute ning muude finantssektori ettevõtjate vastu olevate nõuete puhul (sealhulgas need, mida käsitatakse äriühingutena) ei ole enam võimalik kasutada täiustatud sisereitingute meetodit – nende nõuete puhul võivad krediidiasutused ja investeerimisühingud kasutada sisereitingute põhimeetodit ja seega modelleerida üksnes makseviivituse tõenäosust; ·omakapitalinõuete puhul ei ole sisereitingute meetod enam saadaval – nende riskipositsioonide puhul peavad krediidiasutused ja investeerimisühingud kasutama krediidiriski standardmeetodit. Eeldatakse, et täiustatud modelleerimismeetodite kasutamise piiramisega kõrvaldatakse riskiga kaalutud vara põhjendamatu varieeruvuse oluline allikas ja parandatakse seega omavahendite nõuete võrreldavust. Lisaks kõrvaldatakse sellega raamistikust tarbetu keerukuse allikas. Piirkondlike valitsuste ja kohalike omavalitsuste ning avaliku sektori asutuste uus riskipositsiooni klass Praegu võib avaliku sektori üksuste ning piirkondlike valitsuste ja kohalike omavalitsuste vastu olevaid nõudeid käsitleda nõuetena keskvalitsuste vastu või nõuetena krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastu. Need, mida käsitletakse nõuetena krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastu, tuleks viia läbivaadatud Basel III standardite kohaselt üle sisereitingute põhimeetodile ja seega tuleks neile kohaldada modelleerimispiiranguid, samas kui nõuetega, mida käsitletakse nõuetena keskvalitsuste vastu, seda teha ei tuleks. Selleks et vähendada raamistiku liigset keerukust, tagada avaliku sektori üksuste ning piirkondlike valitsuste ja kohalike omavalitsuste vastu olevate nõuete ühtne käsitlemine ning vältida asjaomaste omavahendite nõuete soovimatut varieerumist, tehakse artikli 147 lõikes 2 ettepanek luua uus riskipositsiooni klass „nõuded piirkondlike ja kohalike omavalitsuste ning avaliku sektori üksuste vastu“, kuhu määratakse kõik nende üksustega seotud riskipositsioonid (olenemata nende praegusest käsitlusest riiginõuetena või krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastu olevate nõuetena), ning kohaldada sellele uuele riskipositsiooni klassile samu eeskirju, mida kohaldatakse riskipositsiooni klassile „üldised nõuded äriühingute vastu“, nagu on sätestatud uue artikli 151 lõikes 11. Eelkõige kohaldatakse äriühingute vastu olevate nõuete minimaalseid sisendmäärasid samal viisil nõuetele, mis kuuluvad avaliku sektori üksuste ning piirkondlike ja kohalike omavalitsuste vastu olevate nõuete klassi. Minimaalsed sisendmäärad täiustatud sisereitingute meetod kohaselt Artikli 160 lõiget 1, artikli 161 lõiget 4, artikli 164 lõiget 4 ja artikli 166 lõiget 8c muudetakse, et kehtestada krediidiasutuste ja investeerimisühingute sisereitingute parameetrite sisehinnangute miinimumväärtused, mida kasutatakse riskiga kaalutud vara arvutamisel sisenditena (minimaalsed sisendmäärad). Need minimaalsed sisendmäärad toimivad kaitsemeetmetena, millega tagatakse, et omavahendite nõuded ei lange allapoole piisavalt mõistlikku taset, maandades mudeliriski, mõõtmisvigu ja andmepiiranguid ning parandades omavahendite suhtarvude võrreldavust eri krediidiasutuste ja investeerimisühingute vahel. Makseviivituse tõenäosuse riskiparameetri puhul suurendatakse veidi olemasolevaid minimaalseid sisendmäärasid (Basel II 0,03 %-lt Basel III 0,05 %-le). Makseviivitusest tingitud kahjumäära ja tehingute ümberhindamisteguri riskiparameetrite puhul kujutavad aga minimaalne sisendmäärad endast uusi nõudeid, mis on usaldusväärselt kalibreeritud. Makseviivitusest tingitud kahjumäära minimaalne sisendmäär on äriühingute vastu olevate tagamata nõuete puhul 25 % ja tagamata üldiste jaenõuete puhul 30 %. Tagatud nõuete puhul on esitatud valem, mis sisaldab konservatiivseid väärtuskärpeid tagatise liikide kaupa, samal ajal kui sisereitingute meetodile vastava tehingute ümberhindamisteguri minimaalseks sisendmääraks on kehtestatud 50 % kohaldatavast standardmeetodil põhinevast tehingute ümberhindamistegurist. Riiginõuete käsitlemine Lisatakse uus artikkel 159a, et täpsustada kooskõlas Basel III standarditega, et uusi minimaalseid sisendmäärasid (kirjeldatud eelmises jaos), mida kohaldatakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute makseviivituse tõenäosuse, makseviivitusest tingitud kahjumäära ja tehingute ümberhindamisteguri sisehinnangutele, ei kohaldata riiginõuetele. Korrigeerimisteguri 1,06 väljajätmine riskikaalu valemist Kooskõlas Basel III standarditega muudetakse artikli 153 lõiget 1 ja artikli 154 lõiget 1, et jätta välja korrigeerimistegur 1,06, mida kohaldatakse sisereitingute meetodite alusel krediidiriski puhul riskiga kaalutud varadele, kusjuures lihtsustatakse arvutamist ja tühistatakse praeguse raamistiku alusel kohaldatavate sisereitingute meetodi kohaste riskikaalude 6 % kalibreerimise suurendamine. Topeltmakseviivituse käsitluse kaotamine Artikli 153 lõiget 3, artikli 154 lõiget 2, artiklit 202 ja artiklit 217 muudetakse, et jätta välja mõne garanteeritud nõude suhtes kohaldatav topeltmakseviivituse meetod, jättes riskikaalude arvutamiseks ainult ühe üldise valemi ja lihtsustades raamistikku, nagu on ette nähtud Basel III standarditega. Kuna varjatud optsioone on vähem, tagatakse läbivaadatud arvutusega riskiga kaalutud varade parem võrreldavus krediidiasutuste ja investeerimisühingute vahel ning põhjendamatu varieeruvuse vähendamine. Sisereitingute meetodite kasutuselevõtt ja alaline osaline kasutamine Lõplike Basel III standardite kohaselt ei sõltu sisereitingute meetodite vastuvõtmine ühe riskipositsiooni klassi puhul enam asjaolust, et kõiki krediidiasutuse või investeerimisühingu pangaportfelli riskipositsiooni klasse tuleks lõpuks käsitleda sisereitingute meetodi alusel (sisereitingute meetodi kasutuselevõtt), välja arvatud riskipositsioonid, mille puhul on krediidiriski standardmeetodi alaline osaline kasutamine eeskirjade kohaselt lubatud ja pädev asutus on selle heaks kiitnud. Seda uut põhimõtet rakendatakse artiklites 148 ja 150, võimaldades krediidiasutustel ja investeerimisühingutel kohaldada sisereitingute meetodeid valikuliselt. Selleks et tagada võrdsed tingimused krediidiasutustele ja investeerimisühingutele, kes käsitlevad praegu oma riskipositsioone sisereitingute meetodi alusel, ja krediidiasutustele ja investeerimisühingutele, kes seda ei tee, on uues artiklis 494d sätestatud üleminekukord, mis võimaldab krediidiasutustel ja investeerimisühingutel pöörduda kolme aasta jooksul tagasi krediidiriski standardmeetodi juurde, kui pädevad asutused on selle lihtsustatud menetluses heaks kiitnud. Läbivaadatud riskiparameeter sisereitingute põhimeetodi alusel Artikli 161 lõiget 1 muudetakse, et rakendada äriühingute vastu olevate kõrgema nõudeõiguse järguga tagamata nõuete puhul uuesti kalibreeritud makseviivitusest tingitud kahjumäära väärtusi (45 % asemel 40 %). Samuti muudetakse äriühingute vastu olevate ostetud nõuete lahjendusriski makseviivitusest tingitud kahjumäära väärtust, et viia see kooskõlla Baseli käsitlusega.

Tehingute ümberhindamistegurite sisehinnangute läbivaadatud kohaldamisala ja arvutusmeetodid Artikli 166 lõikeid 8, 8a, 8b ja 8d ning artiklit 182 muudetakse, et vaadata läbi selliste tehingute ümberhindamistegurite sisehinnangute kohaldamisala ja arvutusmeetodid, mida kasutatakse bilansiväliste kirjete, välja arvatud tuletislepingute riskipositsiooni väärtuse kindlaksmääramiseks. Eelkõige nähakse uute sätetega ette, et tehingute ümberhindamistegurite sisehinnangute tegemiseks tuleb kasutada makseviivitusele eelnevat kindlaksmääratud 12-kuulist perioodi, ning lubatakse kasutada sisehinnanguid ainult selliste erikohustuste puhul, mille vastav standarditud tehingute ümberhindamistegur on väiksem kui 100 %. Garantiid, mille on andnud kaitse andjad, kellele kohaldatakse lihtsamaid meetodeid Basel III standarditega on põhjalikult läbi vaadatud meetodid, mida krediidiasutustel ja investeerimisühingutel on lubatud kasutada aktsepteeritud garantiide riskimaandamismõju arvessevõtmiseks, et muu hulgas piirata meetodite valikut ja seega vähendada omavahendite nõuete varieeruvust. Seetõttu nähakse Basel III standarditega üldiselt ette, et riskipositsiooni tagatud osale kohaldatakse riskikaalu, mis tuleks arvutada meetodi alusel, mida kohaldatakse võrreldavatele kaitse andja vastu olevatele otsestele nõuetele. Kui riskipositsiooni, mida käsitletakse täiustatud sisereitingute meetodi alusel, tagab garantiiandja, keda käsitletakse sisereitingute põhimeetodi või krediidiriski standardmeetodi alusel, toob selle garantii arvessevõtmine kaasa selle, et garanteeritud nõuet käsitletakse vastavalt sisereitingute põhimeetodi või krediidiriski standardmeetodi alusel. Garantiide tunnustamisel kasutatakse täiustatud sisereitingute meetodi korral üht järgmistest meetoditest: ·riskikaalu meetodi asendamine, asendades võlgniku riskikaalu garantiiandja riskikaaluga, kui garantiiandja vastu olevaid võrreldavaid otseseid nõudeid käsitletakse krediidiriski standardmeetodi kohaselt (artikkel 235a); ·riskiparameetrite asendamise meetod, asendades võlgniku riskiparameetrid selliste riskiparameetritega, mis on seotud garantii andja vastu olevate võrreldavate otseste nõuetega, kui garantii andja vastu olevaid võrreldavaid otseseid nõudeid käsitletakse sisereitingute meetodi kohaselt (artikkel 236a); või ·makseviivitusest tingitud kahjumäära või nii makseviivituse tõenäosuse kui ka makseviivitusest tingitud kahjumäära hinnangute korrigeerimine (artikkel 183); selle lähenemisviisi kohaselt selgitatakse ettepanekus, et garantii tunnustamine ei tohiks kunagi viia selleni, et garanteeritud nõude suhtes kohaldatakse riskikaalu, mis on väiksem garantii andja vastu olevast võrreldavast otsesest nõudest. Selle eesmärk on tagada raamistiku järjepidevus seoses riskihindamisega, vältides olukorda, kus teatava kaitse andja vastu olevale kaudsele nõudele võidakse kohaldada madalamat riskikaalu kui võrreldavale otsesele nõudele, kui sama kaitse andja on võlgnik. Täiustatud sisereitingute meetodi kohased eriotstarbelised laenunõuded Basel III standardite kohased uued modelleerimispiirangud on seoses eriotstarbeliste laenunõuete sisereitingute meetodite alusel käsitlemisega suhteliselt piiratud. Kuigi kohaldatakse parameetrite alampiire, on täiustatud sisereitingute meetod jätkuvalt saadaval olenemata võlgniku suurusest, erinevalt muudele äriühingute vastu olevatele nõuetele kohaldatavast käsitlusest. Äriühingute vastu olevatele nõuetele kohaldatavaid uusi riskiparameetrite alammäärasid kohaldatakse siiski ka eriotstarbelistele laenunõuetele, võtmata arvesse konkreetset laenupraktikat, mis hõlmab krediidiriski maandamiseks mõeldud tagatiskokkuleppeid. Seetõttu lisatakse uute alampiiride järkjärguliseks kasutuselevõtuks uus artikkel 495b, kusjuures alustatakse 50 % diskontotegurist, mis suureneb viie aasta jooksul järk-järgult 100 %ni. Lisaks antakse artikliga EBA-le volitus hinnata eriotstarbelistele laenunõuetele kohaldatava makseviivituse tõenäosuse ja makseviivitusest tingitud kahjumäära minimaalsete sisendmäärade asjakohasust ning antakse komisjonile õigus vaadata parameetrid läbi EBA hinnangul põhineva delegeeritud õigusaktiga. Liisinguga seotud riskipositsioone ja krediidikindlustust võimaldavad klauslid ELi institutsioonid on nii liisingu kui ka krediidikindlustuse kasutamise valdkonnas töötanud välja kõrgetasemelise oskusteabe ja riskijuhtimise, eelkõige kaubanduse rahastamise eesmärgil. Piisavate andmete puudumise tõttu jääb selgusetuks, kas uued riskiparameetrid on asjakohaselt kalibreeritud, et kajastada liisingu tagatise riskimaandamismõju ja vastavalt seda, millised omadused peavad krediidikindlustuspoliisidel olema, et neid tunnustataks aktsepteeritud krediidiriski kaitsena. Seetõttu lisatakse uus artikkel 495c, millega antakse EBA-le volitus hinnata liisinguga seotud riskipositsioonide suhtes kohaldatavate parameetrite Basel III kohase riski kalibreerimise asjakohasust, eelkõige uusi tagatise väärtuskärpeid (volatiilsuskoefitsiente) ja regulatiivseid tagatud makseviivitusest tingitud kahjumäära väärtusi. Komisjonil on õigus muuta kalibreerimist vajaduse korral delegeeritud õigusaktiga, võttes arvesse EBA aruannet. Seni võetakse täiustatud sisereitingute meetodi kohased uued riskiparameetrid viie aasta jooksul järk-järgult kasutusele. Samuti lisatakse uus artikkel 495d, millega antakse EBA-le krediidiriski maandamise tehnikana volitus esitada komisjonile aruanne krediidikindlustuse aktsepteeritavuse ja kasutamise kohta ning asjakohaste riskiparameetrite kohta, millega need peaksid olema seotud krediidiriski standardmeetodi ja sisereitingute põhimeetodi alusel. Selle aruande põhjal peab komisjon esitama vajaduse korral seadusandliku ettepaneku krediidikindlustuse kasutamise kohta krediidiriski maandamise tehnikana. Krediidiriski raamistik – krediidiriski maandamise tehnikad Artikleid 224–230 muudetakse, et rakendada Basel III eeskirju ja meetodeid tagatiste ja garantiide arvessevõtmiseks nii krediidiriski standardmeetodi kui ka sisereitingute põhimeetodi alusel. Eelkõige on läbi vaadatud finantstagatisele finantstagatise mõju arvutamise üldmeetodi alusel kohaldatavad järelevalvelised väärtuskärped ning samuti tagatud makseviivitusest tingitud kahjumäärade väärtused ja tagatise väärtuskärped, mida kohaldatakse sisereitingute põhimeetodi alusel käsitletavatele riskipositsioonidele. Artikli 213 lõike 1 punkti c alapunkti iii ja artikli 215 lõiget 2 muudetakse, et täpsustada garantiide aktsepteeritavuse kriteeriume ja vastavalt garantiisid, mis on antud vastastikuste garantiiskeemide raames või mille on andnud mõni üksus või millele selline üksus on andnud edasigarantii. Need selgitused peaksid eelkõige tooma rohkem selgust seoses COVID-19 kriisi tõttu loodud riigi garantiiskeemide aktsepteeritavusega krediidiriski maandamise tehnikatena. Tururiski raamistik Baseli pangajärelevalve komitee avaldas 2016. aastal esimesed läbivaadatud tururiski standardid, mida tuntakse kauplemisportfelle käsitleva põhjaliku läbivaatamisena, et kõrvaldada kauplemisportfelli positsioonide tururiski kapitalinõuete raamistikus tuvastatud puudused. Kauplemisportfelle käsitleva põhjaliku läbivaatamise standardite mõju jälgimise käigus tegi Baseli pangajärelevalve komitee kindlaks mitu nimetatud standarditega seotud probleemi ja avaldas selle tulemusena 2019. aasta jaanuaris läbivaadatud kauplemisportfelle käsitleva põhjaliku läbivaatamise standardid. 2016. aasta novembris tegi komisjon algselt ettepaneku kehtestada teise kapitalinõuete määruse raames kauplemisportfelle käsitleva põhjaliku läbivaatamise standarditel põhinevad siduvad omavahendite nõuded, et kõrvaldada tururiski raamistiku puudused. Võttes aga arvesse Baseli pangajärelevalve komitee hilisemat otsust need standardid läbi vaadata, kuna tähtajad ei ole kooskõlas teise kapitalinõuete määruse läbirääkimisprotsessi vahe-eesmärkidega, leppisid Euroopa Parlament ja nõukogu kokku, et teise kapitalinõuete määruse kohaseid kauplemisportfelle käsitleva põhjaliku läbivaatamise standardeid rakendatakse üksnes aruandluse eesmärgil. Kauplemisportfelle käsitleva põhjaliku läbivaatamise standarditel põhinevate omavahendite nõuete kehtestamine lükati edasi, kui võeti vastu eraldi seadusandlik ettepanek.

Selleks et kehtestada siduvad tururiski omavahendite nõuded kooskõlas läbivaadatud kauplemisportfelle käsitleva põhjaliku läbivaatamise standarditega, tehakse kapitalinõuete määruses mitu muudatust. Reguleerimisese, -ala ja mõisted Artiklit 4 muudetakse, et selgitada kauplemisüksuse määratlust. Omavahendite elemendid Artiklit 34 muudetakse, et lisada erand, mis võimaldab krediidiasutustel ja investeerimisühingutel vähendada erakorralistel asjaoludel EBA esitatud arvamuse alusel täiendavate väärtuse korrigeerimiste kogusummat, et käsitleda esimese taseme põhiomavahenditest maha arvatud täiendavate väärtuse korrigeerimiste protsüklilisust. Üldnõuded, hindamine ja aruandlus Artiklit 102 muudetakse, et võtta omavahendite nõuete arvutamiseks kasutusele kauplemisportfelle käsitleva põhjaliku läbivaatamise meetodid. Artikkel 104 asendatakse, et vaadata läbi kriteeriumid, mida kasutatakse positsioonide määramiseks kauplemisportfelli või muu tegevuse alla (st pangaportfelli). Samuti kehtestatakse sellega erand, mis võimaldab krediidiasutusel või investeerimisühingul määrata muu tegevuse alla konkreetseid instrumente, mis muidu määrataks kauplemisportfelli. Erandile kohaldatakse väga rangeid tingimusi ja selle peab heaks kiitma krediidiasutuse või investeerimisühingu pädev asutus. Artiklit 104a muudetakse, et täpsustada tingimusi, mida tuleb kasutada instrumendi ümberliigitamiseks kahe portfelli vahel. Artiklit 104b muudetakse, et kehtestada erand, mis võimaldab krediidiasutustel ja investeerimisühingutel luua spetsiaalseid kauplemisüksusi, millesse krediidiasutused ja investeerimisühingud saavad määrata üksnes kauplemisportfelliväliseid positsioone, millele kohaldatakse valuuta- ja kaubariski. Lisatakse artikkel 104c, et täpsustada omavahendite suhtarvude valuutariski maandamise käsitlemist, mis võimaldab krediidiasutustel ja investeerimisühingutel jätta teatavatel tingimustel teatavad positsioonid valuutariski omavahendite nõuete arvutamisest välja. Artiklit 106 muudetakse, et täpsustada olemasolevaid sätteid riskide sisemise ülekandmise kohta. Üldsätted Artiklit 325 muudetakse, et kehtestada siduvad tururiski omavahendite nõuded, mis põhinevad 1a. peatükis (alternatiivne standardmeetod), 1b. peatükis (alternatiivne sisemudeli meetod) ja 2–4. peatükis (lihtsustatud standardmeetod) sätestatud kauplemisportfelle käsitleva põhjaliku läbivaatamise meetoditel, ning nende kasutamise tingimused ja omavahendite nõuete arvutamise sagedus. Samuti kehtestatakse krediidiasutustele ja investeerimisühingutele omavahendite nõuete arvutamisel erand valuutariskile avatud positsioonide puhul, mis arvatakse maha nende omavahenditest. Artiklit 325a muudetakse, et kehtestada lihtsustatud standardmeetodi kasutamise aktsepteeritavuse kriteeriumid. Artiklis 325b selgitatakse tururiski omavahendite nõuete arvutamist konsolideeritud alusel. Alternatiivne standardmeetod Artiklit 325c muudetakse, et lisada alternatiivse standardmeetodi valideerimise, dokumenteerimise ja juhtimisega seotud täiendavad kvalitatiivsed nõuded. Artiklit 325j muudetakse, et selgitada kauplemisportfelle käsitleva põhjaliku läbivaatamise lõplike standardite teatavaid elemente seoses fondidesse (st ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjatesse) tehtavate investeeringute käsitlemisega ning kohandada sihipäraselt nende positsioonide omavahendite nõuete arvutamist tagamaks, et ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjate käsitlemine standardmeetodi alusel ei suurenda ebaproportsionaalselt arvutamise keerukust ja on vähem sanktsioneeriv, arvestades, et ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjatel on oluline roll isiklike säästude kogumise hõlbustamisel, olgu siis tegemist suurte investeeringute või pensioniga. Nende eesmärkide käsitlemisel täpsustatakse, et krediidiasutused ja investeerimisühingud peaksid kohaldama selle meetodiga seotud ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjates olevate positsioonide puhul kord kuus aluspositsioonide arvessevõtmise meetodit, ning võimaldatakse krediidiasutustel ja investeerimisühingutel kasutada teatavatel tingimustel asjaomaste kolmandate isikute esitatud andmeid omavahendite nõuete arvutamiseks aluspositsioonide arvessevõtmise meetodi alusel. Samuti antakse volituste kohase meetodi alusel artiklis 325j EBA-le volitus täpsustada tehnilisi elemente, mida krediidiasutused ja investeerimisühingud peavad kasutama omavahendite nõuete arvutamisel kasutatava hüpoteetilise portfelli loomiseks. Artiklit 325q muudetakse, et selgitada valuutariski vegariski tegurite käsitlemist. Artiklit 325s muudetakse, et kohandada vegariski tundlikkuste valemit. Artiklit 325t muudetakse, et viia omavahendite nõuete arvutamisel kasutatav tundlikkus kooskõlla krediidiasutuses või investeerimisühingus riskijuhtimisel kasutatava tundlikkusega. Kaubeldavate muu kui väärtpaberistamise krediidituletisinstrumentide ja aktsiatel põhinevate tuletisinstrumentidega seotud säte viiakse artiklist 325ab üle asjakohasemasse artiklisse 325v. Artikleid 325y, 325am, 325ah ja 325ak muudetakse samamoodi, et selgitada krediidikvaliteedi kategooriate määramist alternatiivse standardmeetodi kohaselt. Artiklit 325ae muudetakse, et selgitada inflatsiooniriski teguri ja eri valuutade alusriski tegurite käsitlemist.

Artikleid 325ah ja 325ak muudetakse, et selgitada (nii välisreitinguga kui ka reitinguta) pandikirjade riskikaalusid. Artikleid 325ai ja 325aj muudetakse, et selgitada korrelatsiooniparameetrite väärtust. Artiklit 325as muudetakse, et kehtestada madalam riskikaal kauba deltariski tegurile, mis on seotud süsinikdioksiidi heitkogustega kauplemisega. Lõplike Basel III standardite kohaselt võrdsustatakse lubatud heitkoguse väärtpaberid elektrilepingutega, mida võib pidada liiga konservatiivseks, arvestades ELi lubatud heitkoguse väärtpaberite turu varasemaid andmeid. Tänu sellele, et komisjon lõi 2015. aastal turustabiilsusreservi, on heitkogustega kauplemise süsteemi (HKS) lubatud heitkoguse väärtpaberite hinna volatiilsus stabiliseerunud. See õigustab spetsiifilise riskikategooria loomist HKSi lubatud heitkoguse väärtpaberite jaoks alternatiivse standardmeetodi alusel, mis erineb elektrienergiast ja millel on madalam, 40 % riskikaal, et kajastada paremini selle ELi kauba hinna tegelikku volatiilsust. Artiklit 325ax muudetakse, et selgitada vegariski tegurite suhtes olevate tundlikkuste riskikaalusid. Alternatiivne sisemudeli meetod Artiklit 325az muudetakse, et täpsustada tingimusi, mida krediidiasutused ja investeerimisühingud peavad täitma, et saada luba kasutada tururiski omavahendite nõuete arvutamiseks alternatiivset sisemudeli meetodit. Artiklit 325ba muudetakse, et võtta kasutusele alternatiivse sisemudeli meetodi kohaselt arvutatud omavahendite nõuete liitmise valem. Artiklit 325bc muudetakse, et anda EBA-le regulatiivsete tehniliste standarditega seotud volitus, et määrata kindlaks kriteeriumid sisendandmete kasutamiseks riskimõõtmise mudelis. Artiklit 325be muudetakse, et täpsustada pädevate asutuste uusi volitusi seoses riskitegurite modelleeritavuse hindamisega, milleks krediidiasutused ja investeerimisühingud kasutavad alternatiivset sisemudeli meetodit. Artiklit 325bf muudetakse, et anda pädevatele asutustele uued volitused mudelite puuduste kõrvaldamiseks ning seoses alternatiivset sisemudeli meetodit kasutavate krediidiasutuste ja investeerimisühingute järeltestimise nõuetega. Artiklit 325bg muudetakse, et kehtestada siduvad nõuded kasumi ja kahjumi tekkeallikate määramise kohta, milleks krediidiasutused ja investeerimisühingud kasutavad alternatiivset sisemudeli meetodit. Artiklit 325bh muudetakse, et kohandada ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjate positsioonide tururiski omavahendite nõuete arvutamist alternatiivse sisemudeli meetodi alusel, eelkõige tagamaks, et selle meetodi alusel oleks aktsepteeritud rohkem ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjaid. Sarnaselt muudatustele ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjate käsitlemises alternatiivse standardmeetodi alusel, võimaldatakse krediidiasutustel ja investeerimisühingutel kasutada teatavatel tingimustel asjaomaste kolmandate isikute esitatud andmeid omavahendite nõuete arvutamiseks aluspositsioonide arvessevõtmise meetodi alusel ning nad peavad kohaldama aluspositsioonide arvessevõtmise meetodit vähemalt iga nädal. Artiklit 325bi muudetakse, et täpsustada riskikontrolli üksuse ja valideerimisüksuse kohustusi seoses riskijuhtimissüsteemiga. Artiklit 325bp muudetakse, et selgitada täiendavalt olukordi, kus krediidiasutustel ja investeerimisühingutel on lubatud kasutada makseviivituse riski omavahendite nõude arvutamisel makseviivituse tõenäosuste ja makseviivitusest tingitud kahjumäära hindamiseks sisereitingute mudelit. Artikleid 337, 338, 352 ja 361 muudetakse, et asendada või jätta välja sätted, mis ei ole enam lihtsustatud standardmeetodi kasutamise seisukohast asjakohased. Sisemudelite kasutamine omavahendite nõuete arvutamiseks 5. peatükk jäetakse välja, sest praegune sisemudeli meetod, mida kasutatakse tururiski omavahendite nõuete arvutamiseks, asendatakse 1b. peatükis sätestatud alternatiivse sisemudeli meetodiga. Delegeeritud õigusaktid ja rakendusaktid Võttes arvesse ebakindlust selle suhtes, kas peamised jurisdiktsioonid kalduvad kauplemisportfelle käsitleva põhjaliku läbivaatamise standardite rakendamisel kõrvale lõplikest Basel III standarditest, ning seda, kui oluline on tagada praktikas võrdsed tingimused liidus asutatud krediidiasutustele ja investeerimisühingutele ning nende rahvusvahelistele kolleegidele, antakse artikliga 461a komisjonile õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte, et muuta tururiski omavahendite nõuete arvutamise meetodeid ning nende meetodite kohaldamise alguskuupäeva, et viia need kooskõlla rahvusvaheliste suundumustega. Krediidiväärtuse korrigeerimise riski raamistik

Krediidiväärtuse korrigeerimine on raamatupidamislik tuletisinstrumendi hinna õiglase väärtuse korrigeerimine, mille eesmärk on provisjoneerida võimaliku kahjumi katteks, mis tuleneb tehingu vastaspoole krediidivõimelisuse vähenemisest. Suure finantskriisi ajal tekkis mitme süsteemselt olulise panga tuletisinstrumentide portfellides märkimisväärne krediidiväärtuse korrigeerimisest tulenev kahjum, kuna samal ajal halvenes paljude vastaspoolte krediidivõimelisus. Seetõttu võttis Baseli pangajärelevalve komitee 2011. aastal Basel III reformide esimese paketi osana vastu uued standardid krediidiväärtuse korrigeerimise riski kapitalinõuete arvutamiseks, et tagada tulevikus pankade krediidiväärtuse korrigeerimise riski katmine piisava kapitaliga. Need Baseli standardid võeti liidu õigusesse üle 2013. aastal kapitalinõuete määrusega. Pangad ja järelevalveasutused väljendasid siiski muret, et 2011. aasta standardid ei kajastanud asjakohaselt pankade tegelikku krediidiväärtuse korrigeerimise riski. Eelkõige esitati nendele standarditele kolm konkreetset etteheidet: i) nendes standardites sätestatud meetodid ei ole piisavalt riskitundlikud, ii) neis ei võeta arvesse krediidiväärtuse korrigeerimise mudeleid, mille pangad on välja töötanud raamatupidamise eesmärkidel, ja iii) nendes standardites sätestatud meetodid ei hõlma vastaspoolega tehtavate tuletistehingute tururiski. Nende probleemide lahendamiseks avaldas Baseli pangajärelevalve komitee 2017. aasta detsembris lõplike Basel III reformide raames läbivaadatud standardid ja kohandas 2020. aasta juulis läbivaadatud väljaandes veelgi nende kalibreerimist. Selleks et viia see kooskõlla Baseli pangajärelevalve komitee 2020. aasta standarditega, tehakse kapitalinõuete määruses mitu muudatust. Artiklis 381 esitatakse krediidiväärtuse korrigeerimise riski mõiste, et hõlmata nii krediidiasutuse või investeerimisühingu vastaspoole krediidimarginaali riski kui ka selle vastaspoolega kaubeldud tehingute portfelli tururiski. Artiklit 382 muudetakse, et selgitada, millistele väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingutele kohaldatakse krediidiväärtuse korrigeerimise riski omavahendite nõudeid. Lisaks kehtestatakse uus säte, mille kohaselt peavad krediidiasutused ja investeerimisühingud esitama krediidiväärtuse korrigeerimise riski omavahendite nõuete arvutamise tulemused seoses tehingutega, mille suhtes kohaldatakse kõnealuse artikli kohaselt erandit. Lisaks on täpsustatud, et krediidiasutustel ja investeerimisühingutel, kes maandavad selliste tehingute krediidiväärtuse korrigeerimise riski, mille suhtes kohaldatakse erandit, on kaalutlusõigus arvutada nende tehingute krediidiväärtuse korrigeerimise riski omavahendite nõuet, võttes arvesse asjaomaseid aktsepteeritud riskimaandusi. Lisaks antakse EBA-le uued volitused selliste suuniste väljatöötamiseks, mis aitaksid järelevalveasutustel teha kindlaks ülemäärase krediidiväärtuse korrigeerimise riski ja töötada välja regulatiivsed tehnilised standardid, et täpsustada õiglases väärtuses väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingutest tulenevate krediidiväärtuse korrigeerimise riskipositsioonide olulisuse hindamise tingimusi. Lisatakse artikkel 382a, et sätestada uued meetodid, mida krediidiasutused ja investeerimisühingud peaksid kasutama krediidiväärtuse korrigeerimise riski omavahendite nõuete arvutamiseks, ning nende meetodite kombinatsiooni kasutamise tingimused. Artikkel 383 asendatakse, et kehtestada üldnõuded standardmeetodi kasutamiseks krediidiväärtuse korrigeerimise riski omavahendite nõuete arvutamisel ning regulatiivse krediidiväärtuse korrigeerimise määratlus. Lisatakse artiklid 383a–383x, et täpsustada standardmeetodi tehnilisi elemente. Artikkel 384 asendatakse, et kehtestada põhimeetod krediidiväärtuse korrigeerimise riski omavahendite nõuete arvutamiseks kooskõlas Basel III standarditega. Artikkel 385 asendatakse, et kehtestada lihtsustatud meetod krediidiväärtuse korrigeerimise riski omavahendite nõuete arvutamiseks ja aktsepteeritavuse kriteeriumid lihtsustatud meetodi kasutamiseks. Artiklit 386 muudetakse, et kajastada krediidiväärtuse korrigeerimise riski omavahendite nõuete kohaldamisel aktsepteeritud riskimaandusele kohaldatavaid uusi nõudeid. Väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingute miinimum-väärtuskärbete alampiiride raamistik Väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingutel on liidu finantssüsteemis oluline roll, sest need võimaldavad finantseerimisasutustel juhtida oma likviidsuspositsiooni ja toetada turutegemist. Väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingud on tähtsad ka keskpankade jaoks, kuna need tehingud võimaldavad neil edastada oma rahapoliitilisi plaane finantseerimisasutuste kaudu reaalmajandusele. Väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingud võivad aga samuti võimaldada turuosalistel oma positsioone rekursiivselt võimendada, reinvesteerides vastavalt rahalist tagatist või kasutades uuesti mitterahalist tagatist. Selleks et vähendada ülemäärase finantsvõimenduse kuhjumise riski väljaspool pangandussektorit, avaldas finantsstabiilsuse nõukogu (FSB) 2013. aastal oma liikmeks olevatele jurisdiktsioonidele soovituse kehtestada teatavate pankade ja mittepangast finantsasutuste vahel kaubeldavate mittekeskselt kliiritavate väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingute puhul tagatise miinimum-väärtuskärped. Selle soovituse kohaselt tuleks sellised tagatise miinimum-väärtuskärped kehtestada iga jurisdiktsiooni äranägemisel kas otse turu reguleerimise abil või kaudselt karistuslikuma kapitalinõude kaudu; viimase töötas Baseli pangajärelevalve komitee välja 2017. aastal lõplike Basel III reformide raames. Soovitustes, mis anti EBA eriaruandes väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingute väärtuskärbete alampiiride raamistiku rakendamise kohta liidu õiguses ning ESMA aruandes väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingute ja finantsvõimenduse kohta ELis, juhiti siiski tähelepanu sellele, et ei ole selge, millist mõju avaldaks sellise raamistiku kohaldamine krediidiasutustele ja investeerimisühingutele. Nendes soovitustes väljendati ka muret, et selle raamistiku kohaldamine teatavat liiki väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingutele võib põhjustada sellisele finantstegevusele soovimatuid tagajärgi. Samuti ei ole veel selge, kas oleks asjakohasem kohaldada raamistikku krediidiasutustele ja investeerimisühingutele kui karistuslikumat omavahendite nõuet või pigem tururegulatsiooni. Raamistiku kohaldamine krediidiasutustele ja investeerimisühingutele karistuslikuma omavahendite nõudena võimaldaks krediidiasutustel ja investeerimisühingutel, kes ei täida neid väärtuskärbete alampiire, tegeleda sellise finantstegevusega, millele kohaldatakse karistust. Teise võimalusena tagaks raamistiku kohaldamine tururegulatsioonina võrdsed tingimused kõigile turuosalistele, kui liit peaks otsustama kehtestada mittepangast finantsasutuste vahelistele väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingutele sarnase tururegulatsiooni, nagu soovitas ka finantsstabiilsuse nõukogu oma eespool nimetatud 2013. aasta aruandes. Seda arvesse võttes antakse artikliga 519c EBA-le volitus esitada tihedas koostöös ESMAga komisjonile aruanne selle kohta, kas liidus on asjakohane rakendada väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingute suhtes kohaldatavat väärtuskärbete alampiiride raamistikku. Nimetatud aruande alusel esitab komisjon vajaduse korral Euroopa Parlamendile ja nõukogule seadusandliku ettepaneku. Operatsioonirisk Uus standardmeetod kõigi olemasolevate operatsiooniriski meetodite asendamiseks Baseli pangajärelevalve komitee vaatas läbi operatsiooniriski käsitleva rahvusvahelise standardi, et kõrvaldada puudused, mis ilmnesid pärast 2008.–2009. aasta finantskriisi. Lisaks standardmeetodite puudulikule riskitundlikkusele tuvastati vähene võrreldavus, mis tuleneb suurest hulgast täiustatud mõõtmismudelil põhinevate meetodite kohastest sisemistest modelleerimistavadest. Seda arvesse võttes ja selleks, et raamistikku lihtsustada, asendati kõik olemasolevad operatsiooniriskiga seotud omavahendite nõuete arvutamise meetodid kõigi krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul ühe mittemudelipõhise meetodiga. Kuigi uue raamistiku alusel ei ole enam võimalik kasutada mudeleid, nagu need, mis on välja töötatud täiustatud mõõtmismudelil põhineva meetodi alusel, et määrata kindlaks operatsiooniriski omavahendite nõuded, on krediidiasutustel ja investeerimisühingutel siiski kaalutlusõigus kasutada neid mudeleid sisemise kapitali adekvaatsuse hindamise protsessi eesmärgil. Uut standardmeetodit rakendatakse liidus kapitalinõuete määruse III osa III jaotise asendamise abil. Lisaks tehakse täiendavaid kohandusi mitmes teises kapitalinõuete määruse artiklis, peamiselt selleks, et i) võtta kasutusele operatsiooniriskiga seotud selged ja ühtlustatud määratlused (artikli 4 lõike 1 punktid 52a, 52b ja 52c), nagu EBA soovita