Teadmistesse, innovatsiooni, haridusse ning info- ja kommunikatsioonitehnoloogiasse kui majanduskasvu mootoritesse investeerimise tähtsus on tegevuskavas samuti tähtsal kohal. Mitmes liikmesriigis on masinatesse ja seadmetesse investeerimise märgatav vähenemine osaliselt põhjustatud tootlikkuse langust. Samal ajal on vaja koguteguritootlikkuse ja ühisinvesteeringute kasvu suurendamiseks investeerida rohkem immateriaalsesse varasse, nagu teadus- ja arendustegevus, info- ja kommunikatsioonitehnoloogia ning koolitus. Liikmesriigid peavad tagama kapitali võimalikult tõhusa jaotuse. Minevikus aitas koguteguritootlikkus, mis hõlmab mitmeid tegureid, nagu innovatsioon ja vahendite tõhusam jaotus, ELis majanduskasvule ja tootlikkusele vähem kaasa kui USAs. Selle Euroopa madalama tootlikkuse põhjuseks on kauba-, teenuste-, kapitali- ja tööturgu mõjutavad struktuurilised probleemid. Konkurentsivõime ja majanduskasvu võimendamiseks on vaja parandada teadustegevuse ja äriarenduse suhet kaupade ja teenuste väljatöötamisel. Samuti aitaks riiklike tööstuse digitaliseerimise platvormide loomine võimendada selleks eraldatud ELi vahendeid, et pakkuda märkimisväärseid investeeringuid, mis ühtlasi tugevdaks meie majanduse konkurentsivõimet.

Liikmesriigid peavad tõhustama oma jõupingutusi vajalike reformide alal, mille eesmärk on kõrvaldada Euroopa poolaasta raames tuvastatud investeerimistõkked. Hoolimata mõnede liikmesriikide, eelkõige kriisist tugevasti mõjutatud euroala riikide võetud meetmetest, on edu investeerimistõkete kõrvaldamisel olnud üldiselt ebaühtlane, ja palju jääb veel teha. See käib selliste valdkondade kohta, nagu maksejõuetus, riigihanked, avaliku halduse tõhusus ja läbipaistvus või sektoripõhised määrused, samuti töö- ja kaubaturgude toimimine. Eelkõige on majanduskasvu toetamiseks ning kvaliteetsete teenuste pakkumiseks äriühingutele ja kodanikele vaja tõhusat ja läbipaistvat avalikku haldust ja tulemuslikke kohtusüsteeme. Mõnes liikmesriigis võivad investeerimistõkete hulka kuuluda ka kõrge maksutase ja liiga keerukas maksusüsteem, korruptsioon, nõrk teadus- ja arendustegevuse raamistik ning rahastuse raske kättesaadavus, eriti VKEdele. Riigipõhistes soovitustes loetletud reformid on vajalikud investeeringute taseme hoidmiseks ja suurendamiseks liikmesriikides, võttes arvesse riiklikke eripärasid.

1.4 ELi ettevõtjate võimalused saada kasu globaalsetest turgudest ja investeeringutest

Eksport välismaailma on muutunud eurooplaste jaoks üha olulisemaks tööallikaks. Tänu meie äriühingute rahvusvahelisele konkurentsivõimele toetab eksport väljapoole ELi praegu rohkem kui 30 miljonit töökohta – kaks kolmandikku enam kui 15 aastat tagasi – mis tähendab, et eksport toetab praegu peaaegu seitsmendikku kõigist Euroopa töökohtadest. Need on kõrget kvalifikatsiooni eeldavad ja keskmisest kõrgema palgaga töökohad. Need jagunevad üle kõigi liikmesriikide ja on kas otseselt või kaudselt seotud ekspordiga väljapoole ELi. Näiteks on Saksamaa ekspordiga väljapoole ELi seotud 200 000 töökohta Poolas, 140 000 Itaalias ja 130 000 Ühendkuningriigis. Prantsusmaa eksport väljapoole ELi toetab 150 000 töökohta Saksamaal, 50 000 Hispaanias ja 30 000 Belgias. Selle tulemusena jagunevad kaubandustulud laiemalt kui seda sageli tajutakse, pakkudes muu hulgas märkimisväärseid eeliseid Euroopa tarbijaile. Arvestades suundumuste pöördumise esimesi märke maailmakaubanduses, on vaja säilitada avatus ja lihtsustada veelgi ELi äriühingute, eriti teenusepakkujate ja VKEde integreerumist globaalsetesse väärtusahelatesse.

ELil on hea võimalus kasutada kaubandus- ja investeerimispoliitikat, et aidata kaasa selle eesmärgi saavutamisele ja tuua kasu nii äriühingutele, tarbijatele kui ka töötajatele. EL on maailma suurim kaupade ja teenuste eksportija ja importija. See teeb EList umbes 80 riigi suurima ja veel 40 riigi kõige olulisema kaubanduspartneri. EL peaks kasutama oma tugevust nii oma kodanike kui ka maailma muude osade, eriti kõige vaesemate riikide elanike hüvanguks.

Pariisi kliimakokkulepe ratifitseerimine loob ELi ettevõtjatele täiendavaid uusi võimalusi. Kokkulepe annab vähese CO2-heite ja väheste heidetega sektorites tegutsevatele ELi äriühingutele poliitilise ja investeeringute kindluse, ja seda mitte üksnes Euroopas, vaid kogu maailmas. EL ja tema liikmesriigid annavad suurima panuse arenguriikide kliimamuutustega seotud rahastamisse. Koos annavad nad umbes ühe kolmandiku kliimamuutuse vastu võitlemise meetmeteks saada olevast rahastusest, ja nende arvele jääb peaaegu pool Rohelise Kliimafondi ees võetud kohustustest. Aastatel 2014–2020 kulutatakse vähemalt 20 % ELi eelarvest kliimaga seotud meetmetele. EL rahastab üht maailma suurimat kliimaalgatust – ülemaailmset kliimamuutuste liitu. Et suurendada toetust kõige vaesematele ja haavatavamatele, käivitas EL uue faasi, mille raames kavandatakse võtta aastateks 2014–2020 umbes 350 miljoni euro ulatuses kohustusi. Sellega toetatakse vähim arenenud riike ja väikseid arenevaid saareriike kohandumisel kliimamuutuse mõjuga. EL ja liikmesriigid eraldasid eelmisel aastal arenguriikide aitamiseks kliimamuutusega kohanemisel 17,6 miljardit eurot. See näitab ELi otsustavust anda oma õiglane osa arenenud riikide võetud eesmärki rahastada arenguriike aastani 2020 erinevatest allikatest 100 miljardi USA dollariga aastas.

Tuleb suurendada ELi atraktiivsust investeerimiskohana nii välismaiste kui ka kohalike investorite jaoks. ELi osa globaalsetes välismaistes otseinvesteeringutes langes 2014. aastal kriisieelselt umbes 50 % tasemelt 20 %-le. Samal ajal, kui välismaiste otseinvesteeringute voogusid mõjutavad globaalsed sündmused ja suurel määral ELi välised sündmused, muutub sissevool terve rea riigipõhiste asukohategurite, äriühingupõhiste tegurite ja sektoripõhiste tegurite tõttu, mis mõjutavad investeerimiskliimat, ja mida poliitika kujundavad saavad lühiajalises ja keskpikas perspektiivis otseselt mõjutada.

2. Struktuurireformide jätkamine

2.1. Töökohtade loomine ja oskuste parandamine

Liikmesriigid peavad senisest enam investeerima tööturul osalemist toetavate tingimuste ja paremate töökohtade loomisse ning samuti tõhusasse koolitustegevusse ja oskuste täiendamisse.

Hästitoimivate ja paindlike tööturgudega peavad tööturustaatuste vahelise liikumise ajal kaasnema oskuste parandamine ja sissetulekutoetused, ning tugevatele sotsiaalstandarditele kindlalt toetuvad sotsiaalhoolekandesüsteemid. Need liikmesriigid, kes viisid enne kriisi ellu laiaulatuslikke tööturu- ja sotsiaalkaitsereforme, on suutnud majanduslanguse tingimustes paremini tööhõivet toetada ja sotsiaalset õiglust säilitada. Sellised reformid hõlmavad paindlikke ja usaldusväärseid töölepinguid, mis edendavad tööturustaatuste vahelist liikumist ja hoiavad ära tööturu lõhestumise, laiahaardelisi elukestva õppe strateegiaid, tõhusaid aktiivseid tööturumeetmeid ning modernseid sotsiaalkaitsesüsteeme. Mõned liikmesriigid on kriisi ajal sellesuunalisi reforme teostanud, aidates nii majanduse praeguse elavnemise raames kaasa töölkäijate arvu kasvule.

Paljudes liikmesriikides jätkub tööealise elanikkonna ja tööjõu kahanemine, seda peamiselt madala sündivuse, vananemise, väljarände ja tervisega seotud põhjustel tööturult lahkumiste tõttu. Sellega seoses vajab lahendust tööturu ebakindlus, killustatus ja nende tegurite mõju tootlikkuse kasvule. Eesmärk on vähendada nende negatiivset mõju sisenõudlusele ja tootlikkuse kasvule. Lisaks sellele on sotsiaalse õigluse tagamisel oluline roll täita võrdsetel võimalustel. Naiste tööturul osalemise suurendamine, põhjendamatute sugudevaheliste palgaerinevuste kaotamine, meeste ja naiste töö- ning eraelu vahelise tasakaalu parandamine, ebasoodsas olukorras olevate rühmade kaasamisel edusammude tegemine ja sisserändaja taustaga isikute diskrimineerimise probleemi lahendamine on heaks näiteks sellest, kuidas majanduskasv ja sotsiaalne õiglus üksteist toetavad. Sellega seoses peavad liikmesriigid tagama juurdepääsu sellistele kvaliteetsetele teenustele ja mitterahalistele hüvitistele nagu lapsehoid, eluase, tervishoid ja pikaajaline hooldus, haridus ning koolitus. Kvaliteetsed teenused ja mitterahalised hüvitised aitavad suurendada eelkõige naiste osalemist tööjõus, ning sotsiaalset kaasatust. Tähelepanu väärib ka eluasemepoliitika, kuna selle abil on võimalik kõrvaldada siseriiklikul tasandil geograafilist liikuvust takistavaid tegureid, kasutades selleks suunatud toetusi või sotsiaaleluruumide programmi.

Mitmed liikmesriigid peavad looma asjakohased struktuurid rändajate, sealhulgas pagulaste sissevoolu haldamiseks, mis hõlmaksid laiemat perioodi kui kohesed lühiajalised vajadused. Kuigi majanduslike ja eelarvemõjude olemasolu on ilmne, ei ole need makromajanduslikust seisukohast vaadatuna haldamatud ega liiga ulatuslikud. Strateegiline probleem seisneb vastuvõtvatesse ühiskondadesse lühikese aja jooksul sujuvas sulandumises viisil, mis hõlmaks ka pikaajaliste tööturu ja hariduspoliitika ning institutsioonide ja sotsiaalsüsteemiga seotud probleemide lahendamist. Suutlikkusel kohandada strateegiaid ja töötada välja algatusi ning oskuste arendamist käsitlevaid meetmeid, millega edendatakse tööturule integreerimist, on otsene mõju riigi rahanduse pikaajalisele jätkusuutlikkusele. Mitmed liikmesriigid on näiteks välja töötanud strateegiad, millega lihtsustatakse varasema kogemuse ja ettevõtlusvõimekusega rändajate integreerimist. Need liikmesriigid on toetanud rändajaid, et aidata neil kohandada oma oskusi ja kogemusi kohaliku tööturu tingimustega .

Hiljutistest edusammudest olenemata peavad liikmesriigid suurendama jõupingutusi noorte töötuse vähendamisel. ELi noortegarantiist on kasu saanud juba 9 miljonit noort, tegemist on raamistikuga, mille raames hõlbustatakse koolist tööle üleminekut, investeeritakse noorte tööalasesse konkurentsivõimesse ning ennetatakse sotsiaalse tõrjutuse ohtu. Liikmesriigid peavad siiski jätkama noortegarantii rakendamist ning suurendama selle tõhusust, et jõuda seda kõige enam vajavate noorte ja piirkondadeni. Komisjon kasutab selleks kõiki tema kasutuses olevaid vahendeid ning on teinud ettepaneku suurendada noortegarantii rahastamist, samuti esitatakse peagi uue noortega seotud algatuse ettepanek. Lisaks sellele on juba neli miljonit üliõpilast saanud toetust programmi Erasmus raames. Iga kolmas programmis Erasmus osalenud üliõpilane sai tööd samas ettevõtjas, kus ta praktikal viibis.

Liikmesriigid peavad keskenduma sellele, et oskused vastaksid tööturu nõudlusele, kuna prognoosid näitavad, et tulevikus tekib puudus kutse- ja koolituskvalifikatsiooniga inimestest. Liiga paljude noorte inimeste jaoks on esialgne kutseharidus ja -koolitus teiseks valikuks ning ainult väikesele osale töötajatest pakutakse võimalust oma oskusi edasi arendada. Kutsehariduse ja -koolituse ajakohastamine, sealhulgas paindlikud õppimisvõimalused aitavad inimestel arendada asjakohaseid valdkonnaüleseid oskuseid kogu oma elu vältel. See eeldab tihedat partnerlust ettevõtjate ning kõrgharidus- ja teadussektorite vahel. Sotsiaalpartnerite aktiivse osalemise tulemusena võib õpipoisiõpe laieneda uutesse valdkondadesse, mis hõlmavad erinevaid oskustasemeid, millega oleks võimalik lahendada oskuste nõudlusele mittevastavuse probleemi. ELi tasandil on sinise kaardi direktiivi läbivaatamine suunatud kolmandate riikide kõrge kvalifikatsiooniga kodanike ligimeelitamiseks mõeldud õigusraamistiku ühtlustamisele ja täpsustamisele, oskuste garantii raames aga rõhutatakse vajadust hinnata kolmandate riikide kodanike erivajadusi.

Haridus- ja koolitussüsteemide ajakohastamine on vajalik selleks, et anda inimestele paremad oskused alates põhioskustest nagu arvutus- ja kirjaoskus kuni ettevõtlusalaste ja digioskusteni. Haridustaseme näitajate kasv 2015. aastal jätkus ning haridussüsteemist varakult lahkunud noorte osakaal enamikes liikmesriikides vähenes, ulatudes 11,0 %-ni. Siiski on haridussüsteemist varakult lahkunud noorte osakaal kõrgeim romade ja sisserändaja taustaga ning eelkõige välismaal sündinud õpilaste hulgas. Kolmanda taseme hariduse omandanute arv on samuti järjekindlalt ja märkimisväärselt kasvanud, ulatudes 2015. aastal 38,7 %-ni, ületades 17 liikmesriigis strateegia „Euroopa 2020“ põhieesmärki 40 %. Rahvusvaheliste standardite kohaselt omandab siiski liiga palju eurooplasi põhi- ja digioskustes ainult madalaima taseme. See asetab Euroopa kiiresti muutuvas maailmamajanduses ebasoodsasse konkurentsiolukorda. Oskuste edendamine on ülespoole suunatud ühtlustamise ja Euroopa sotsiaalse mudeli säilitamise seisukohast olulise tähtsusega, samal ajal on tähtis edendada ettevõtlust ja innovatiivsust. Euroopa uues oskuste tegevuskavas pööratakse erilist tähelepanu täiskasvanute toetamisele, kes ei ole jõudnud keskhariduse omandamiseni, pakkudes neile võimalust hinnata oma oskuste taset ning andes neile uue võimaluse saada koolitust ning valideerida selle käigus omandatud oskused.

Hästitoimiva sotsiaalse turumajanduse aluseks on tõhus sotsiaaldialoog. Edukamatel liikmesriikidel on tavaliselt tugevamatel alustel toimiv sotsiaaldialoog.

Sotsiaaldialoogi edu sõltub mitmest tegurist, sealhulgas erinevate partnerite valmidusest ja suutlikkusest osaleda ning tegutseda lahenduste leidmise suunas, näiteks kui tegemist on palgakujundusega. Sotsiaalpartnerite ELi ja siseriiklikul tasandil kaasamine on olulise tähtsusega, et majandus- ja sotsiaalpoliitika terviklikul ja tulevikku vaataval viisil kujundamisel ja rakendamisel tasakaalu säilitada.

Liikmesriigid peaksid koos sotsiaalpartnerite ja kooskõlas riiklike tavadega tagama, et nende palkade kehtestamise süsteemid oleksid töökohtade loomise ja reaaltulude suurendamise saavutamisel tõhusad, ning peaksid selleks tootlikkuses aja jooksul toimuvate muutustega paremini kohanema. Mitme liikmesriigi puhul tundub, et palgakasv ei ole tootlikkuse kasvuga piisavalt kooskõlas. See võib kaasa tuua konkurentsivõime languse või liiga mõõduka palgakasvu korral nõrgema kogunõudluse ja majanduskasvu.

See võib takistada ka tootlikkuse kasvu, teadus-, arendus- ja uuendustegevust ning investeeringuid inimkapitali, mis on suunatud oskuste arendamisse. Samuti võib see kahjustada vahendite eraldamist suurema lisaväärtusega sektoritele ning seega takistada struktuursete muutuste teostamist ELi majanduses, et parandada selle konkurentsivõimet. On oluline tagada, et arvesse võetakse eri oskusi ning erinevaid majandustulemusi piirkondade, majandussektorite ja ettevõtete lõikes. Miinimumpalga kehtestamisel peaksid liikmesriigid ja sotsiaalpartnerid võtma arvesse selle mõju palgavaesusele, töökohtade loomisele ja konkurentsivõimele.