ET Euroopa Liidu Teataja C 107/7

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Keskpangale, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Majanduspoliitika parem koordineerimine aitab suurendada stabiilsust, elavdada majanduskasvu ja luua enam töökohti – ELi majandusjuhtimise tõhustamise hoovad” ”

KOM(2010) 367 lõplik

2011/C 107/02

Raportöör: Stefano PALMIERI

30. juunil 2010 otsustas Euroopa Komisjon vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 304 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Keskpangale, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Majanduspoliitika parem koordineerimine aitab suurendada stabiilsust, elavdada majanduskasvu ja luua enam töökohti – ELi majandusjuhtimise tõhustamise hoovad” ”

KOM(2010) 367 lõplik.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav majandus- ja rahaliidu ning majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse sektsioon võttis arvamuse vastu 7. veebruaril 2011.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 469. istungjärgul 16.–17. veebruaril 2011 (17. veebruari istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 240, vastu hääletas 2, erapooletuks jäi 14.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee (edaspidi komitee) kiidab heaks, et Euroopa Komisjon on mõistnud, et Euroopa majanduspoliitikat tuleb paremini koordineerida ning on võtnud Euroopa Liidu majandusjuhtimise tõhustamise tegevuskavasse.

1.2 Komitee tunnistab, et praegune majanduskriis pani tõsiselt proovile Euroopa Liidu (edaspidi EL) majandusliku, sotsiaalse ja poliitilise toimimise üldiselt ning eelkõige majandus- ja rahaliidu toimimise. See tõi esile, kui nõrk on liikmesriikide omavaheline koordineerimisvõime kriisi finants- ja tegelike tagajärgede piiramiseks kiireloomuliste abinõude ning sama olukorra lähitulevikus kordumise vältimiseks maailma – ja konkreetselt euroala – üldise finantskorralduse ümberkujundamiseks meetmete võtmisel. Lisaks on selge, et mõnede liikmesriikide suur valitsemissektori võlg, mis tuleneb vähemalt osaliselt pankade päästmisest suurte summadega, pidurdab avaliku sektori investeeringuid ja sotsiaalkulude jätkusuutlikkust.

1.3 Komitee palub, et Euroopa majandusjuhtimist parandataks, pöörates sama suurt tähelepanu stabiilsuse ja uusi töökohti loova majanduskasvu nõuetele.

1.4 Komitee kavatseb anda oma panuse ulatusliku konsensuse saavutamisse, mis on vajalik majandusjuhtimise parandamiseks, ning toob ühel poolt esile komisjoni käsitluse teatavad piirangud ja riskid ning teiselt poolt selle suure potentsiaali.

1.5 Esiteks peab EL välja saama tupikust, kuhu on teda tõuganud katsumused Euroopa põhiseadusese ja laienemisega 27 väga erineva ajaloo ja poliitilise visiooniga liikmesriigiga liiduks, mille tõttu on raske kindlaks määrata ühiseid majanduslikke, sotsiaalseid ja keskkonnaalaseid eesmärke, mis peavad olema majandusjuhtimise aluseks.

1.6 Peale selle peavad tulevikus eeskirjad põhinema ühisel mineviku analüüsil, eelkõige olemasolevate koordineerimisvahendite piiride analüüsil, mille tõttu on stabiilsuse ja kasvu pakti ebatõhusalt rakendatud ning mille tõttu ei ole Lissabonis seatud eesmärke piisavalt täidetud.

1.7 Teiseks, mis puudutab ajakava, siis otsustati alates 1. jaanuarist 2011 algatada Euroopa poolaasta, kuigi eelnevalt ei sätestatud selle eeskirju ega sisu. Pealegi ei kooskõlastanud asjaomased institutsioonide sidusrühmad ettepanekuid korralikult.

1.8 Euroopa kodanikke esindavate institutsioonide (parlament ja komiteed) vähese osaluse tõttu uue juhtimise teemalistel aruteludel ja selle rakendamises võib üldsus lisaks sellele, et ta kaotab usalduse Euroopa Liidu vastu, mida on näidanud Eurobaromeetri andmed, tajuda eeskirjade karmistamist väiksema poliitilise otsustusõiguse ja eeskirjade automaatsema kohaldamise tõttu „õiguspärasuse defitsiidina” liidu valikutes.

1.9 Komitee on seisukohal, et Euroopa majanduspoliitika koordineerimise demokraatlikku õiguspärasust peab tingimata kinnitama Euroopa Parlament. Seetõttu soovib komitee, et Euroopa Parlamendil oleks Euroopa poolaastaga algatatud protsessis oluline roll ning et ta jälgiks ja hindaks komisjoni teatises kavandatud korrigeerivaid meetmeid.

1.10 Eelarvepiiranguid saab avalikule arvamusele vastuvõetavaks teha ainult nii, et säilitatakse sidusus ühelt poolt Euroopa 2020. aasta strateegias seatud majanduskasvu ning majandusliku ja sotsiaalse arengu eesmärkide (mis eeldavad investeeringuid mahus, mis ei pruugi olla eelarvepiirangutega ühitatav) ning teiselt poolt stabiilsuse ja kasvu paktis sätestatud rahalise ja finantsstabiilsuse nõuete vahel.

1.11 Selleks on vaja võtta vastu SKP-st kaugemale vaatavate näitajate kogumik, mis võimaldab arvesse võtta sotsiaalseid ja keskkonnaalaseid saavutusi ja kaotusi ning seega kajastada probleeme, mis teevad kodanikele tõeliselt muret, rakendades SKT näitajast kaugemale vaatamise raames kavandatud viite meedet: keskkonnaalaste ja sotsiaalsete näitajate kasutamine, hüvede jaotumise ja ebavõrdsuse kohta peaaegu reaalajas teabe ja täpsemate andmete andmine, Euroopa säästva arengu tulemustabeli väljatöötamine ja rahvamajanduse arvepidamise laiendamine keskkonna- ja sotsiaalküsimustele.

1.12 Komitee võiks oma nõuandeorgani rolli arvestades aidata Euroopa poolaasta korraldamist parandada, pidades selleks iga-aastase istungjärgu, millel arutletaks just selle üle, milliseid soovitusi võetud meetmete sotsiaalset mõju arvestades esitada ja kuidas jõuda riigi tasandi reformide üle konsensusele. Arutelu võiks korraldada sügisel, pärast seda, kui liikmesriigid on ametlikult soovitused vastu võtnud, ning liikmesriikide järeldused võiks võtta riiklike majandus- ja sotsiaalnõukogudega, riikide parlamentidega ja Euroopa Parlamendiga peetavate arutelude aluseks.

1.13 Kuna sotsiaalpartnerite läbirääkimistele, eriti euroalal, kus liikmesriigid ei saa enam oma valuutat devalveerida, pööratakse järjest suuremat tähelepanu, siis on ametiühingute ja tööandjate ühenduste suhted edaspidi komisjoni kujundatud strateegia lahutamatu osa. Üks lahendus võiks olla makromajandusliku dialoogi intensiivsem ja otstarbekam kasutamine, mille tulemusel esitaksid valitsused ja sotsiaalpartnerid ELi majandusliku olukorra ja võetavate meetmete kohta ühise hinnangu, tihedas kooskõlas riikide tasandil peetava sotsiaaldialoogiga.

1.14 Euroopa majanduspoliitika tõeliseks koordineerimiseks on vaja leppida kokku makromajanduslikus võrdlus- ja kavandamisraamistikus. Sellega seoses soovib komitee, et oleksid tagatud tingimused, mis võimaldaksid anda Eurostati käsutusse põhilised andmed, mis on vajalikud selleks, et komisjon saaks teha õigeid ennetavaid ettepanekuid, ning et teiste asjaomaste institutsioonide – Euroopa Keskpanga, Euroopa Ülemkogu, Euroopa Parlamendi ja riikide parlamentide – vahel sünniks aktiivne toetus.

1.15 Komitee soovib, et Euroopa majanduspoliitika koordineerimine oleks vähemalt euroala riikide jaoks esimene samm tõelise ühise majanduspoliitika ja eelarvepoliitika koordineerimise suunas.

1.16 Kui majanduspoliitika tihedama koordineerimise raames jõutakse lisaks maksu- ja rahapoliitikale ka palgapoliitika tõhusama koordineerimiseni euroalal, tuleb austada sotsiaalpartnerite sõltumatust kollektiivlepingute sõlmimisel – seega on riikide poolt kollektiivläbirääkimistele seatavad sihtmäärad – riigi otsusel tehtavatest palgakärbetest rääkimata – vastuvõetamatud ja nendega ei saa nõustuda.

2. Euroopa majandusjuhtimise tõhustamine Euroopa Komisjoni teatises (1)

2.1 Komisjoni teatises arendatakse edasi teatises „Majanduspoliitika koordineerimise edendamine” (2) sõnastatud ideid ja Euroopa Ülemkogul dokumendis EUCO 13/10 vastuvõetud suuniseid, mis järgivad majandusjuhtimise töörühma (VAN ROMPUY rakkerühm) töös seni saavutatud tulemusi.

2.2 Komisjon tunnistab teatises kaudselt, et finants- ja majanduskriis tekitas arvukalt pingeid Euroopa Liidu majanduslikus ja sotsiaalses toimimises üldiselt ja konkreetselt majandus- ja rahaliidus, ning toob välja Euroopa majanduspoliitika vähese koordineerimisvõime.

2.3 Sellega seoses seatakse teatises eesmärgiks koostada meetmete raamistik, millega saab tagada ELi 27 liikmesriigi majanduspoliitika parema koordineerimise, eelkõige majandus- ja rahaliidu 16 liikme puhul, kuna viimaste jaoks on ette nähtud erieeskirjad. Eesmärk on kaasata stabiilsuse ja kasvu pakt ning Euroopa 2020. aasta strateegia.

2.4 Euroopa majandusjuhtimise tõhustamisel on komisjonil kavas saavutada kolm põhieesmärki.

2.4.1 Esimene eesmärk on majanduspoliitika parem koordineerimine ja järelevalve, et

— vähendada riikidevahelisi tasakaalunihkeid makromajanduse tõhusama järelevalvega, mis põhineb häire- ja karistusmehhanismidel;

— muuta riikide eelarveraamistikud ühtsemaks ja kehtestada selleks liikmesriikidele ühtsed miinimumnõuded ja minna eelarve üheaastaselt kavandamiselt üle mitmeaastasele tsüklile;

— muuta stabiilsuse ja kasvu pakt tõhusamaks, keskendudes eelkõige laenukoorma kasvu pidurdamisele, aga ka ülemäärasele puudujäägile.

2.4.2 Teine eesmärk on kehtestada ennetavate ja korrigeerivate meetmete ning karistuste süsteem, mida kohaldatakse siis, kui ELi liikmesriigid panevad toime rikkumise.

2.4.3 Kolmas ja viimane eesmärk on kehtestada Euroopa poolaasta majanduspoliitika eelkoordineerimiseks, mida kohaldatakse ka Euroopa 2020. aasta strateegias kavandatud struktuurireformidele ja majanduskasvu toetusmeetmetele.

2.5 Need eesmärgid sätestati komisjoni teisestes õigusaktides 29. septembril 2010 esitatud paketiga kuue teatise vastuvõtmise kohta, (3) mis käsitlevad üksikasjalikult konkreetseid võimalusi nende eesmärkide saavutamiseks. Neid käsitletakse kahes komitee arvamuses, millest ühe teemaks on stabiilsuse ja kasvu pakti reform ja teise teemaks makromajanduslikud tasakaalunihked. Seetõttu piirdub käesolev arvamus üldiste tähelepanekutega komisjoni kavandatud tervikliku juhtimissüsteemi kohta ega lasku õigusaktide paketi üksikasjadesse, mida käsitletakse konkreetsemalt eespool nimetatud kahes arvamuses.

3. Üldised märkused

3.1 Tuleb tervitada komisjoni otsust käivitada Euroopa majanduspoliitika koordineerimise tegeliku tõhustamise protsess. See on vajadus, mida on rõhutanud juba mitu Euroopa Liidu ja muud organit (sh Euroopa Parlament). Nimelt on komitee seda teemat käsitlenud arvamustes (4) korduvalt meelde tuletanud, kui tähtis on Euroopa Liidu juhtimise küsimust paremini integreerida.

3.2 Finants- ja majanduskriis pani üldiselt ELi ja konkreetselt majandus- ja rahaliidu sotsiaalse ja poliitilise ning selle tootmissüsteemi „tervise” tõsiselt proovile (5).

3.3 Sotsiaalne ja majanduslik taust näib ebastabiilne ja ebakindel, mistõttu on vaja, et institutsioonid oleksid organiseeritud tõhusalt ja toimiksid hästi. Üha selgem on, et ilma liikmesriikide majanduspoliitikas osalejate koostööta on võimatu juhtida kõiki liikmesriike tööstuse ja rahanduse globaliseerumisest ning käimasolevatest põhjalikest tehnoloogilistest muudatustest tingitud probleemide lahendamisel ühises suunas.

3.4 Majanduspoliitikas koordineerimise puudumise tõttu on kriis juba tekitanud eriti raskeid majanduslikke ja sotsiaalseid tagajärgi ELi jaoks, eelkõige majanduskasvu ja tööhõive võimaluste osas. Neid tagajärgi on selgelt kirjeldatud Euroopa Parlamendile esitatud raportöör Pervenche BERÈSi raporti projektis finants-, majandus- ja sotsiaalkriisi kohta (6).

3.4.1 Pärast 2008. aasta majanduskasvu nõrgenemist (+ 0,5 %) langes Euroopa Liidu sisemajanduse koguprodukt (SKP) 2009. aastal järsult (– 4,2 %) ning peaks 2010. ja 2011. aastal aeglaselt tõusma hakkama (prognooside kohaselt vastavalt + 1 ja + 1,7 %). Langus on eriti suur kolmes Balti riigis (Läti SKP on 2011. aasta lõpuks kaotanud 22 % võrreldes 2007. aasta tasemega), Iirimaal ning vähemal määral Itaalias, Kreekas ja Soomes. Samal ajal on liikmesriikide eksport – nii teistesse liikmesriikidesse kui ka EList välja – ajavahemikul 2007–2009 kahanenud 12 % ning langus on olnud üle 15 % Soome, Malta, Bulgaaria, Rootsi, Eesti ja Ühendkuningriigi puhul (7).

3.4.2 Seetõttu on enamik liikmesriike Lissaboni strateegias tööturu suhtes seatud eesmärkidest kaugenenud: tööhõive määr on ELis langenud 65,4 protsendilt 2007. aastal 64,6 protsendile 2009. aastal, kusjuures langus ületab 5 % Eestis, Iirimaal, Hispaanias ja Lätis. Samal ajal tõusis töötuse määr ELis 7,1 protsendilt 8,9 protsendini, ületades 10 % künnise Hispaanias (kus see ulatub 18 %-ni), Slovakkias, Iirimaal ja kolmes Balti riigis.

3.5 Selles ülimalt kriitilises olukorras, mis vajab sama jõulisi lahendusi, tekitavad Euroopa majandusjuhtimise tõhustamise protsessis komisjoni valitud lähenemisviis ja ajakava mõningast nõutust. Need on tegurid, mis mitte ainult kahjustavad võimalikult suuremat konsensust ühenduse institutsioonides algatatud protsessi teemal ja avalikus arvamuses, vaid võivad koguni pärssida kavandatud koordineerimise eesmärki.

3.6 Esiteks ei saa EL majanduspoliitika koordineerimist tõhustada enne, kui liikmesriigid ei ole ühiselt määratlenud, mida mõistetakse tegelikult majandusjuhtimise all, ning hoolikalt hinnanud põhjuseid, mille tagajärjel on viimasel kümnendil olnud stabiilsuse ja kasvu pakti rakendamine ebatõhus ja Lissaboni eesmärkide saavutamine ebapiisav.

3.6.1 Ühelt poolt viitab sõna „juhtimine” detsentraliseeritud institutsioonilisele struktuurile, kus ei tegutse mitte üks võimukeskus nagu see on liikmesriikides, vaid mitmed valitsuse ja valitsusvälised osalised, kes teevad ühiste eesmärkide saavutamiseks koostööd. Aga EL on selles suhtes alles tupikus, kuhu on teda tõuganud katsumused Euroopa põhiseaduse ja laienemisega 27 väga erineva ajaloo ja poliitilise visiooniga liikmesriigiga liiduks. Seega on vaja, et ELi institutsioonid ja liikmesriigid lepiksid kokku uutes majanduslikes, sotsiaalsetes ja keskkonnaalastes eesmärkides, mida on aga raske teha pärast 80ndatel ja 90ndatel ühtse turu loomiseks ja euro kasutuselevõtmiseks tehtud suuri jõupingutusi.

3.6.2 Teiselt poolt tundub, et eeskirjad tuleviku jaoks ei toetu ühisel minevikuanalüüsil. Tähtis on nimelt kindlaks määrata, kas stabiilsuse ja kasvu pakti puudused on tingitud algsetest kontseptsioonivigadest, arvestades majandus- ja rahaliidu piiranguid raskete kriiside korral, ebaõigetest poliitilistest valikutest pakti rakendamisel või hoopis sellest, et eesmärkidest (madal inflatsioon, majanduse ja tööhõive kasv, euro roll reservvaluutana jne) (8) ja nende saavutamiseks kasutavatest strateegiatest saadakse erinevalt aru. Toimimisjuhend on liikmesriikide jaoks juba stabiilsuse ja kasvu pakti varasemates versioonides üle kümne aasta olemas olnud, kuid see ei ole siiski ära hoidnud kriitiliste olukordade sagedast ja korduvat teket.

3.6.3 Peale selle tõstatab asjaolu, et enamikku Lissaboni strateegias kehtestatud kvantitatiivseid eesmärke ei ole saavutatud – isegi kui majanduskriisi mitte arvestada –, teravaid küsimusi näitajate valiku suhtes ja nende võime suhtes konkurentsivõime ja dünaamilisuse suurendamist tõhusalt ühendada.

3.7 Teiseks otsustati ajakava osas algatada alates 1. jaanuarist 2011 Euroopa poolaasta, kuid eelnevalt ei määratletud selle jaoks eeskirju ega sisu. Samuti ei kooskõlastanud asjaomased institutsioonilised sidusrühmad (Euroopa Komisjon, Euroopa Parlament, Herman VAN ROMPUY juhtimisel tegutsev majandusjuhtimise töörühm, Euroopa Keskpank, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee ja Regioonide Komitee) tegelikult ettepanekuid. Aruteluprotsess peaks lõppema parlamendi heakskiiduga, mida on oodata kõige varem 2011. aasta suveks.

3.8 Selles väga kriitilises olukorras, nagu ilmnes 2010. aasta kevadel, näib, et komisjon muretseb ilmselgelt rohkem kriisist kiiresti väljumise pärast, sest seda saaks näidata maailma finantsturgudele ja üldsusele, kui selle lahenduse tõhususe pärast keskpikas ja pikas perspektiivis, mitte ainult finantstasandil, vaid ka tööstuslikul, sotsiaalsel ja poliitilisel tasandil.

3.9 Kriisist väljumiseks on komisjoni sõnul vaja rangemaid reegleid ja kindlamaid karistusi ning väiksemat poliitilist otsustusõigust ja eeskirjade automaatsemat kohaldamist. Aga mitte ükski reeglistik ei lahenda tõhusalt raskeid kriise, sest need on peaaegu alati põhjustanud erakorralised ja ettenägematud sündmused, mis panevad proovile nii ekspertide prognoosivõime kui ka eelnevalt kehtestatud reeglite reageerimisvõime. „Reeglitega juhtimise” utoopia, mis vabastab poliitringkonnad valikute tegemise vastutusest, on raskesti teostatav ja isegi ohtlik, sest see tekitab näilise turvatunde ja jätab mulje, et ollakse kõikide ohutekitajate eest kaitstud (9). Seda tüüpi lähenemisviis kätkeb kahte ohtu, mida tuleks hoolikalt hinnata.

3.9.1 Esimene oht on alahinnata ühenduse lähenemisviisi eeliseid, sest selle käsitlusega kaasatakse Euroopa kodanikke rohkem esindavad institutsioonid võrreldes valitsustevahelise lähenemisviisiga, kus otsuseid teeb peamiselt nõukogu ning parlamendil ja komiteedel on vaid piiratud roll. Ainus erand on Euroopa Parlamendi osalemine Euroopa poolaastal. Komisjon esitab talle jaanuaris iga-aastase majanduskasvu analüüsi, et algatada arutelu koordineerimisel järgitavate suuniste üle.

3.9.1.1 Valitsustevahelise lähenemisviisi valdav kasutus võib ka panna alahindama Euroopa kodanikutunde vähenemist, mis toimus juba Lissaboni strateegia raames. See ohustab ELi majanduslikku, sotsiaalset ja poliitilist vastupanuvõimet samamoodi nagu ülemaailmne kriis, mis võib taas ellu äratada illusiooni eurost (või koguni liidust endast) loobumisega riikliku suveräänsuse juurde tagasipöördumisest selleks, et elavdada riigi arengut vabana Euroopa piirangutest ja tehnokraatidest, mida tegelikult tõenäoliselt ei juhtu. Mitte juhuslikult ei hoiatanud Euroopa Liidu tähelepanelik vaatleja Charles KUPCHAN (10) Euroopa projekti „taasnatsionaliseerimise” ohu eest oma 29. augustil 2010 Washington Postis avaldatud artiklis: „Euroopas toimub poliitilise elu uuesti natsionaliseerimine, kus mõned riigid püüavad tagasi saada suveräänsust, millest nad omal ajal vabatahtlikult ühise ideaali nimel loobusid” (11).

3.9.1.2 Euroopa kodanikud näivad seda usalduse kadumist kajana kordavat, mitte niivõrd ühenduse institutsioonide suhtes iseenesest kui ELis osalemise otstarbekuse suhtes. Eurobaromeetri uuringud (12) näitavad nimelt, kuidas on 2007. aasta kevadest 2010. aastani nende eurooplaste protsent, kes peavad oma riigi ELi kuulumist positiivseks, langenud 57 protsendilt 49 protsendini nende kasuks, kes peavad seda negatiivseks (nüüd 18 %) ja kes on erapooletud (29 %). Samal ajal on nende kodanike protsent, kes leiavad, et nende riigile on ELis osalemine kasuks tulnud, vähenenud 59 protsendilt 53 protsendini, samas kui nende osakaal, kes leiavad, et see ei ole kasuks tulnud, tõusis 35 protsendini.

3.9.2 Teine oht on järgida probleemide lahendamisel traditsioonilist lähenemisviisi, mis põhineb range finantskorralduse ülimuslikkusel majanduskasvu, sotsiaalse võrdsuse ja keskkonnaseisundi halvenemise küsimuste suhtes, isegi kui nüüdsest on levinud uuendusmeelsed veenvad argumendid (13).

3.9.2.1 Seosed avaliku sektori kulude, majanduslike tulemusnäitajate ja sotsiaalsete eesmärkide vahel on keerukamad, kui seda on tavaliselt mulje võrdõiguslikkuse ja tõhususe ühitamise lihtsustava oletuse põhjal. Hästi kavandatud sotsiaalsüsteemid ja keskkonnaseaduste süsteemid võimaldavad suurendada tõhusust ja konkurentsivõimet nii, et neid saab pidada tootlikkuse teguriks, mis aitab tööstusajastujärgsetes majandussüsteemides kaasa majanduslikule stabiilsuse ja dünaamilisusele.

3.9.2.2 Seda enam kehtib see kriisi ajal, milles Euroopa majandus praegu on. Komisjon tunnistas oma Euroopa majanduse taastamise kavas (14) nii vajadust „vähendada majanduslangusega kaasnevaid elulisi probleeme ja mõju kõige haavatavamale ühiskonnaosale” kui ka asjaolu, et kriisi tuleks käsitada võimalusena „liikuda kiiremini vähem süsihappegaasiheiteid tekitava majanduse poole”, rakendades selleks strateegiat, „mis aitab kaasa uute tehnoloogiate väljatöötamisele, loob uusi „rohelisi” töökohti ja avab uusi võimalusi kiiresti kasvavatel maailmaturgudel”.

3.9.2.3 Peale selle tuleb meelde tuletada, et kriis ei tekkinud avalikus sektoris, vaid erasektoris ja tasakaalustamatuse tõttu kogu maailmas kaupade ja teenuste pakkumise suurenemise ja tarbijate ostujõu suurenemise aeglustumise vahel (15). Liikmesriikides SKP osas täheldatud eelarveseisundi halvenemine on suures osas vaid hädaolukorras võetud toetusmeetmete tagajärg, mis on tingitud nimetaja langusest (rahvamajanduse tulu) ja lugeja tõusust (avaliku sektori kulud, mida tehti finants- ja tootmissüsteemide päästmiseks, ning automaatsete stabilisaatorite jaoks kriisi potentsiaalselt drastiliste tagajärgede piiramiseks) (16). Nagu kirjutab väga tabavalt FITOUSSI: „Euroopa eelarveprobleemid ei ole tingitud niivõrd valitsuste tegutsemisest omal äranägemisel kuivõrd ühiskondade vaesumise otsestest tagajärgedest riigi rahandusele” (17).

4. Konkreetsed märkused

4.1 Kuna on ebaselge, mida mõeldakse „majandusjuhtimise” all ja millised on selle aluseks olevad põhieesmärgid, ning kuna stabiilsuse ja kasvu pakti ja Lissaboni strateegia piire ei tunta hästi, siis tuleb töötada välja liikmesriikide ja ELi institutsioonide ühine strateegia. Strateegia ei tohi piirduda formaalsete eeskirjade ja menetluste sätestamisega, vaid peab – eriti majanduskriisist tingitud halbades tingimustes – sisaldama üksikasjalikke konkreetseid poliitikameetmeid Euroopa kodanike elukvaliteedi parandamiseks, tööhõive määra tõstmiseks (sealhulgas selliste ebasoodsas olukorras olevate inimrühmade nagu puuetega inimeste ja rahvusvähemuste jaoks) ning Euroopa tootmissüsteemi (sh väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate ning sotsiaalmajanduse) konkurentsivõime tugevdamiseks.

4.2 Selleks ei tohi piirduda vaid hea arvepidamise eeskirjadega – kui hädavajalikud need ka ei oleks – sissetulekute ja väljaminekute sidususe kontrollimiseks. Selleks et kindlustada Euroopa kodanike usaldust ja ootusi ELi suhtes, on vaja selliseid meetmeid keskpikas ja pikas perspektiivis, mis võimaldaksid ühitada arvepidamisel vajalikku rangust ja sama tähtsat suutlikkust välja töötada ja rakendada majandusliku ja sotsiaalse arengu projekte. Vaja on seega tugevdada Euroopa vastuvõtlikkust poliitüksusena mõistetava Euroopa Liidu suhtes, kes püüab tõeliselt ühiste eesmärkide suunas riikide poliitikat koordineerida ja olla aktiivne osaleja kogu maailmas.

4.3 Selliselt, teadlikumalt üles ehitatud Euroopa eeldab kodanikke ja sotsiaalpartnereid esindavate institutsioonide (parlamendi ja komiteede) suuremat rolli ja suutlikkust mõista käimasolevat arengut, nii et komisjoni kavandatud koordineerimine oleks kindla demokraatliku õiguspärasusega ja võiks leida laialdaselt liitlasi, sest see on selle tõhusalt rakendamiseks vajalik.

4.4 Praegu näib siiski parlamendi roll Euroopa poolaastas tagasihoidlik, kuivõrd see piirdub koordineerimisprotsessi arutelu algetapiga ja esimeste suunistega, kuigi parlamendi roll võiks olla suurem ja tõhusam, kui tegevust kooskõlastataks liikmesriikide parlamentidega, kes peavad oma riigieelarve üle arutlema ja selle heaks kiitma. Euroopa Parlamendil võib olla oluline ülesanne selles, et määrata kindlaks, mis tüüpi majandusjuhtimist liit peab rakendama, ja tagada ennetus- ja parandusmeetmete demokraatlik õiguspärasus, sealhulgas liikmesriikidele määratavad rahalised karistused.

4.5 Komitee võiks ELi institutsioone nõustava organi rolli arvestades aidata Euroopa majandusjuhtimist tõhustada, pidades selleks iga-aastase istungjärgu, millel arutletaks just selle üle, milliseid soovitusi võetud meetmete sotsiaalset mõju arvestades esitada ja kuidas jõuda riigi tasandi reformide üle konsensusele. Komitee lisaväärtus ongi selles, et ta esindab organisatsioone, kes määravad riikide tasandil kindlaks sotsiaalse konsensuse majanduspoliitika küsimustes. Selle eelisega võib komiteel olla võimalik anda oluline panus poliitiliste juhtide, aga samuti ja eelkõige liikmesriikide kodanike kohustuste ja vastutuse võtmisse.

4.5.1 Arutelu võiks korraldada sügisel, pärast seda, kui liikmesriigid on ametlikult soovitused vastu võtnud, ning liikmesriikide järeldused võiks võtta riiklike majandus- ja sotsiaalnõukogudega, riikide parlamentidega ja Euroopa Parlamendiga peetavate arutelude aluseks, sest see võimaldaks vastuvõetud strateegiaid hinnata ning neid riikides levitada ja jagada.

4.6 Parlamendi ja komiteede suurem mõjuvõim vähendaks ohtu, et alahinnatakse majanduskasvu ja -arengu ning sotsiaalarengu eesmärki rahanduse ja finantsstabiilsuse vajaduse suhtes, mis võimaldaks seeläbi säilitada stabiilsuse ja kasvu pakti ning Euroopa 2020. aasta strateegia sidususe. Kuigi majanduslik stabiilsus on eriti kriisi ajal majanduskasvu ja Euroopa kodanike elukvaliteedi säilitamise aluseks, ei tohi suuremat stabiilsust taotleda kodanike tulude ja õiguste arvelt. Majandusjuhtimise ja Euroopa 2020. aasta strateegia reformimine ühiselt hõlbustaks seega eelarvepiirangute üldsusele vastuvõetavaks tegemist.

4.6.1 Kuigi praeguse seisuga näib, et komisjon püüab need kaks strateegiat hoolikalt samale tasandile panna, on tõsiseid kahtlusi tema tegelikes kavatsustes need strateegiad, mis jäävad selgelt eraldiseisvateks, tegelikult ühendada. Ilmneb pigem tendents vähendada sotsiaalset mõõdet tootlikkuse ja töö paindlikkuse tegurite kasuks, sest arvatakse, et see võib Euroopa ettevõtjate konkurentsivõimet suurendada.

4.6.2 Põhioletus on, et järelevalve makromajanduse üle ning komisjoni nõutud struktuurireformide temaatiline järelevalve loob soodsad tingimused selleks, et tagada igal juhul jätkusuutlik majanduskasv, millest saab kasu nii Euroopa 2020. aasta strateegia kui ka stabiilsuse ja kasvu pakt. Kuid ühisraha alal enam kui kümne aastaga omandatud kogemus – millega kaasneb euroala jaoks tingimus, et ei ole võimalik kasutada devalveerimisvahendit – ei näita siiski selgelt, et konkurentsivõime erinevusi ELis ja majandus- ja rahaliidus saaks kiiresti korvata.

4.7 Selleks, et parandada kvaliteedil põhinevat konkurentsivõimet, paistab Euroopa 2020. aasta strateegia minevat õiges suunas, nähes ette meetmed teadmiste, innovatsiooni ja keskkonnasäästlikkuse valdkonnas. Sellegipoolest tekib Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärkide ning stabiilsuse ja kasvu pakti tugevdamise vahel vastuolu, eriti Euroopa majanduslikes ja sotsiaaltingimustes, kus kriisist väljumine on aeglane.

4.7.1 Selleks, et saavutada Euroopa 2020. aasta ambitsioonikaid eesmärke – arukas (teadmistel ja innovatsioonil põhinev), jätkusuutlik (tõhusam, keskkonnahoidlikum ja konkurentsivõimelisem) ning kaasav majanduskasv (sotsiaalne ja territoriaalne ühtekuuluvus tööhõive abil, pöörates erilist tähelepanu ebasoodsas olukorras olevatele töötajatele) –, on nimelt vaja rahastada piisaval tasemel investeeringuid. Aga samal ajal võivad sellised rohkem avaliku sektori otseseid kulutusi või eraettevõtjatele mõeldud finantsstiimuleid, sh maksustamise alal, vajavad sekkumismeetmed osutuda ühitamatuteks eelarvepiirangutega, mida komisjon kavatseb karmistada selleks, et stabiilsuse ja kasvu pakti järgitaks ja majandusjuhtimist parandataks.

4.7.2 Peale selle, kui SKP suhtes on kindlasti tõsi, et riigi rahanduse ja euro tugevus on vajalik alus, millele üles ehitada ulatuslik arengupoliitika, siis ei taga pikas perspektiivis siiski arvepidamiseeskirjad iseenesest liikmesriikide rahanduse positiivset arengut. Nimelt ei tohi vastavalt STIGLITZI, SENI ja FITOUSSI sedastatud „muutumatuse põhimõttele” (18) arvepidamise koondandmete väärtus riigi tasandil sõltuda institutsioonilistest, majanduslikest, sotsiaalsetest ja poliitilistest erinevustest riikide vahel: kõrvutada tuleb võimalikult ühtseid olukordi. Teisisõnu ei piisa riigi rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkuse tagamiseks puudujäägi ja riigivõla järele valvamisest aasta aastalt: vaja on arvesse võtta tulevikuperspektiive – sealhulgas eraturge, alustades finants-, kinnisvara- ja sotsiaalkindlustusturgudest, millel võib kriisi- ja hädaolukorras olla märkimisväärne mõju liikmesriikide riigi rahanduse tugevusele, näiteks rahandusasutuste ja suurettevõtjate päästmise kaudu.

4.7.3 Peale selle eeldab konkurentsialasele tasakaalustamatusele keskendumine töö ühikumaksumuse muutumise pidevat järelevalvet, mis omakorda eeldab kasvavat tähelepanu sotsiaalpartnerite läbirääkimistele, eelkõige euroalal, kus liikmesriikide käsutuses ei ole enam devalveerimisvahendit. Ametiühingute ja tööandjate ühenduste suhted peaksid seega olema komisjoni kehtestatud strateegia lahutamatu osa, kuid see oluline element komisjoni teatises siiski puudub.

4.7.3.1 Üks lahendus võiks olla makromajandusliku dialoogi intensiivsem ja otstarbekam kasutamine, mille tulemusel esitaksid valitsused ja sotsiaalpartnerid ELi majandusliku olukorra ja võetavate meetmete kohta ühise hinnangu, tihedas kooskõlas riikide tasandil peetava sotsiaaldialoogiga. See oleks kvaliteedi läbimurre, millega vahend võimaldaks sotsiaalpartnerite tegelikku osalemist Euroopa Keskpanga, komisjoni ja nõukogu kõrval, et nii kindlustada ühenduse dünaamika ja riikide dünaamika sidusus (19).

4.8 Euroopa majanduspoliitikate tõhusa koordineerimise vastuvõtmiseks on vaja 27 liikmesriigi ühehäälset konsensust makromajanduslikus võrdlusraamistikus ja makromajanduslikus kavandamisraamistikus, sest just selle põhjal töötatakse välja liikmesriikide majandus- ja rahanduspoliitika, mis tehakse teatavaks Euroopa poolaastal. Selles konkreetses kontekstis on põhiroll Eurostati analüüsidel, Euroopa Komisjoni kavandavatel ettepanekutel, Euroopa Keskpanga toetusrollil ning Euroopa Ülemkogu ja Euroopa Parlamendi reageeringutel.

4.9 Arvestades majandus-, sotsiaal- ja keskkonnaeesmärkide tihedaid seoseid, on vaja vastu võtta ka täiuslikumad näitajad kui ainult SKP kasv. On kasulik meelde tuletada, et komisjoni teatises „SKP täiendamine: edu mõõtmine muutuvas maailmas” (20) märgitakse vajadust uute näitajate järele, mis „kajastaksid sotsiaalseid ja ökoloogilisi edusamme (näiteks sellistes valdkondades nagu sotsiaalne kaasatus, põhikaupade ja -teenuste kättesaadavus ja taskukohasus, haridus, rahvatervis ja õhu kvaliteet) ning probleeme (vaesuse ja kuritegevuse suurenemine, loodusvarade ammendamine)” ning järelikult „vastaksid inimeste ootustele”.

4.10 Juhtimise tugevdamine selleks, et see oleks tõhus ja täidaks eesmärke, on vaja efektiivselt rakendada viis ettenähtud meedet SKP täiendamiseks: (i) kasutada keskkonnaalaseid ja sotsiaalseid näitajaid; (ii) saada peaaegu reaalajas andmeid otsustusprotsessi toetamiseks; (iii) saada täpsemaid andmeid hüvede jaotumise ja ebavõrdsuse kohta; (iv) töötada välja Euroopa säästva arengu tulemustabel; (v) laiendada rahvamajanduse arvepidamist keskkonna- ja sotsiaalküsimustele.

4.11 Kahtlemata osutub praegune Euroopa majandusjuhtimise tõhustamise protsess keerukaks nagu teisedki ELi ajaloo jooksul toimunud protsessid. See on muide juba liidu enda olemusest vaikimisi tulenev omadus. Samuti on väga tõenäoline, nagu tuletas meelde üks Itaalia ajakirjanik, et „Euroopa kannatab (Ameerika Ühendriikidega võrreldes) rohkem ebakindluse all, mistõttu on Euroopa juba algusest alates olnud sihtkoha otsinguil” (21). Sellegipoolest on täna asjakohane, et sellel rännakul oleks kindel ja selge sihtkoht, mille võtaksid omaks Euroopa kodanikud, nende parlamendid ning riikide ja Euroopa institutsioonilised organid. Ainult nii saab saavutada eesmärgi, mille on Euroopa Liit endale seadnud juba enda asutamise esimestest päevadest peale.

Brüssel, 17. veebruar 2011 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Staffan NILSSON

(1) KOM (2010) 367 lõplik.

(2) KOM(2010) 250 lõplik.

(3) KOM(2010) 522-527; täpsemat teavet saab aadressilt: http://ec.europa.eu/economy_finance/articles/eu_economic_situation/2010-09-eu_economic_governance_proposals_en.htm

(4) Komitee arvamused järgmistel teemadel: „Valitsemissektori võlakriisi mõjud ELi valitsemisele”, ELT C 51, 17.2.2011, lk 15; „Majanduse elavdamine: olukord ja praktilised algatused”, ELT C 48, 15.2.2011, lk 57; „Finantskriis ja selle mõju reaalmajandusele”, ELT C 255, 22.9.2010, lk 10; „Euroopa tööstusstrateegiat edendav majanduspoliitika”, ELT C 10, 15.1.2008, lk 106; „Majanduspoliitika üldsuunised ja majanduse juhtimine – tingimused majanduspoliitika paremaks kooskõlastamiseks Euroopas”, ELT C 324, 30.12.2006, lk 49; „Majandushalduse tõhustamine – stabiilsuse ja kasvu pakti reform”, ELT C 88, 11.4.2006, lk 68.

(5) Nagu märkis majandus- ja rahandusvolinik Olli REHN 5. juulil 2010 arutelul Euroopa Parlamendis: „Kriis tõi välja olulised süstemaatilised puudused praeguses majandus- ja rahaliidus. Lihtsalt öeldult on meil vaja tõhustada ja parandada ELi majanduspoliitika koordineerimist. Meil on vaja ka rangemalt rakendada majandus- ja rahaliidu eeskirju. Reeglitel ei ole mingit mõtet, kui neid ei järgita.” (Euroopa Parlamendi majanduskomisjoni ees 5. juulil 2010 Strasbourgis peetud Olli REHNi kõne „Reinforcing economic confidence in Europe” („Majandusliku usalduse tugevdamine Euroopas”)).

(6) Euroopa Parlamendi raporti projekt finants-, majandus- ja sotsiaalkriisi kohta: soovitused vajalike meetmete ja algatuste kohta (vaheraport). Finants-, majandus- ja sotsiaalkriisi komisjon. Raportöör: Pervenche Berčs. 6. mai 2010.

(7) Andmed pärinevad Eurostati andmebaasist (september 2010) ja need on ära toodud lisas olevates tabelites 1 ja 2.

(8) Euroopa Ülemkogu eesistuja Herman VAN ROMPUY tunnistas 20. septembril 2010 seda institutsioonilist puudust: „… Me peame elama selle dilemmaga, et on rahaliit, aga ei ole edasijõudnud eelarveliitu. Alates euro kasutuselevõtust vastutatavad rahanduspoliitika eest Euroopa institutsioonid, samas kui liikmesriikidele jääb vastutus oma eelarvepoliitika eest ja nad koordineerivad oma majanduspoliitikat. See tekitab pingeid ja sellest tulevad ka vahel käänulised otsused, millest ma rääkisin … ! Mõnede arvates võib avaldada kahetsust euro nn pärispatu ehk kavandamisvea pärast. Ma räägiksin pigem struktuurilisest puudusest. Aga omal ajal, kui peeti läbirääkimisi Maastrichti lepingu üle, eelkõige Saksamaa ja Prantsusmaa vahel, oli vaja valida. Ilma selle pärispatuta ei oleks eurot sündinudki!” H. VAN ROMPUY, „Non pas renationalisation de la politique européenne, mais européisation de la politique nationale” („Mitte Euroopa poliitika renatsionaliseerimine, vaid riigi poliitika euroopastamine”), ühenduse Notre Europe kutsel Pariisis kuulsa ülikooli Sciences Po amfiteatris peetud kõne (http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/fr/ec/116622.pdf).

(9) N. VEROLA, „L’Europa e la crisi: squilibri finanziari ed equilibri costituzionali” („Euroopa ja kriis: finantstasakaalustamatus ja põhiseaduslik tasakaal”), artikkel väljaandele ASTRID, 2010, kättesaadav veebis: www.astrid-online.it/Riforma-de/Studi-e-ri/VEROLA---L-Europa-e-la-crisi---squilibri-finanziari-ed-equilibri-costituzionali.pdf (ainult itaalia keeles).

(10) Georgetowni ülikooli professor ja välissuhete nõukogu Euroopa uuringute direktor.

(11) C. KUPCHAN, „As nationalism rises, will the European Union fall” („Kas natsionalismi tõustes Euroopa Liit laguneb?”), Washington Post, 29. august 2010. Vt ka tähelepanekud maksustamise ja esindatuse kohta P. DE GRAUWE artiklis „Why a tougher Stability and Growth Pact is a bad idea” („Miks ei ole rangem stabiilsuse ja kasvu pakt hea mõte”), VoxEU.org, Internetis kättesaadav järgmisel aadressil: http://www.voxeu.com/index.php?q=node/5615.

(12) Eurobaromeetri 73 andmed – esimesed tulemused on esitatud lisas, joonistel 1 ja 2.

(13) Vt keskkonnasäästlikkuse kohta H. DALY „Beyond Growth: The Economics of Sustainable Development”, 1996. Vt sotsiaalse heaolu ja võrdsuse kohta I. BEGG, M. FERRERA, D. HODSON, P. MADSEN, M. MATSAGANIS, S. SACCHI, W. SCHELKE „The Cost of Non Social Policy: Literature Review”, raport Euroopa Komisjonile, Brüssel, 2003. Vt inimkonna arengu paradigma kohta A. Sen „Inequality Reexamined”, 1992; A. Sen „Development as Freedom”, 1999.

(14) KOM(2008) 800 lõplik, „Euroopa majanduse taastamise kava”, lk 5.

(15) Vt ILOT–IMF „The Challenges of Growth, Employment and Social Cohesion” („Majanduskasvu, tööhõive ja sotsiaalse ühtekuuluvuse väljakutsed”), aruteludokument ILO ja IMFi konverentsi jaoks, Oslo, 13. september 2010, lk 67–73.

(16) Valitsemissektori koguvõlg euroalal tõusis 72 protsendilt 1999. aastal 67 protsendini 2007. aastal (lisa, joonis 3); samal ajal kasvas leibkondade ja finantssektori võlakoorem (lisa, joonis 4). Avaliku sektori võlakoorem on alates 2008. aastast suurenenud (lisa, joonis 5), kui valitsused hakkasid pangandussüsteemi päästma ja toetama majandustegevust majanduslanguse tingimustes (SKP ja maksutulude langus).

(17) J. P. FITOUSSI „Crise et démocratie, le paradoxe européen” („Kriis ja demokraatia – Euroopa paradoks”), Le Monde, 16. oktoober 2010. Vt ka P. DE GRAUWE „What kind of governance for the eurozone?”, CEPS Policy Brief, nr 214, september 2010.

(18) J. E. STIGLITZ, A. Sen, J. P. FITOUSSI „Report by the Commission on the Measurement of Economic Performance and Social Progress” (majandustegevuse ja sotsiaalsete edusammude mõõtmise kõrgetasemelise komisjoni aruanne Prantsuse Vabariigi presidendile), Pariis, 2009 (lk 22–23).

(19) A. WATT „Economic Governance in Europe: A Change of Course only after ramming the Ice” („Kursimuutus alles pärast jäämäega kokkupõrkamist”), Social Europe Journal, 30. juuli 2010, kättesaadav veebis: http://www.social-europe.eu/2010/07/economic-governance-in-europe-a-change-of-course-only-after-ramming-the-ice/

(20) KOM(2009) 433 lõplik, lk 3–4.

(21) C. BASTASIN, „Questo secolo puņ essere ancora europeo” („Kas käesolev sajand võib olla veel Euroopa sajand?”), Il Sole 24 ore, 2. september 2010.