[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 28.7.2009

KOM(2009) 403 lõplik

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta hügieenimääruste (EÜ) nr 852/2004, (EÜ) nr 853/2004 ja (EÜ) nr 854/2004 rakendamisel omandatud kogemuste kohta {SEC(2009) 1079}

SISUKORD

1. KOMMENTEERITUD KOKKUVÕTE 3

2. TAUST 4

3. ALATES 1. JAANUARIST 2006 OMANDATUD KOGEMUSED 4

3.1. Üldised kogemused 4

3.2. Kohaldamisala 5

3.3. Mõisted 5

3.4. Esmatootmine 5

3.5. HACCP 6

3.6. Registreerimise ja heakskiitmise kord 7

3.7. Tervise- ja eraldusmärgistus 7

3.8. Hea tava juhendid 8

3.9. Paindlikkus 8

3.10. Import 9

3.11. Ametlik kontroll loomset päritolu toodete puhul 9

3.12. Mikrobioloogilised kriteeriumid 10

3.13. Pinnasaaste eemaldamine 10

3.14. Teave toiduahela kohta 11

3.15. Hädatapmine 11

4. KOKKUVÕTE 11

1. KOMMENTEERITUD KOKKUVÕTE

Määruse (EÜ) nr 852/2004[1] artiklis 16, määruse (EÜ) nr 853/2004[2] artiklis 14 ja määruse (EÜ) nr 854/2004[3] artiklis 21 sisaldub juriidiline nõue, et komisjon esitaks Euroopa Parlamendile ja nõukogule hiljemalt 20. mail 2009 aruande, milles vaataks üle nende määruste rakendamisel saadud kogemused ja lisaks vajaduse korral aruandele asjakohased ettepanekud. Lisaks on määruses (EÜ) nr 852/2004 nõutud, et komisjon kaaluks, kas on soovitav ja otstarbekas laiendada ohuanalüüsi ja kriitiliste kontrollpunktide (HACCP) nõudeid esmatootmisega tegelevatele toidukäitlejatele.

Käesolev aruanne on läbinud põhjaliku konsultatsiooni. Selle aluseks on liikmesriikide pädevatelt asutustelt, Euroopa tasandi toidukäitlejate organisatsioonide ja tarbijaorganisatsioonide esindajatelt ning komisjoni Toidu- ja Veterinaarametilt saadud info.

Aruande eesmärk on esitada faktidena kõigi huvitatud osaliste poolt hügieenipaketi määruste rakendamisel 2006., 2007. ja 2008. aastal saadud kogemused, sealhulgas ettetulnud raskused.

Aruandes jõutakse järeldusele, et üldjoontes on liikmesriigid võtnud vajalikud haldus- ja kongrollimeetmed, et tagada määruste järgimine, aga rakendamise osas on veel arenguruumi. Neid järeldusi toetavad komisjoni Toidu- ja Veterinaarameti auditite ja inspektsioonide tulemused. Sidusrühmad, kellega konsulteeriti, on seisukohal, et hügieenipaketis kehtestatud uutel põhimõtetel ja nõuetel on olnud positiivne mõju. Samuti on aruandes välja toodud liikmesriikide ja erasektori sidusrühmade väljendatud selge seisukoht, et HACCP-põhiseid menetlusi ei tuleks laiendada esmatootmisega tegelevatele toidukäitlejatele.

Peamised kindlakstehtud raskused on seotud teatavate vabastustega hügieenimääruste reguleerimisalast, teatavate määrustes sätestatud mõistete määratlustega ja nende määratluste kohandamise korraga, teatavate praktiliste aspektidega loomse päritoluga toitu käitlevate asutuste heakskiitmisel ja sellise toidu märgistamisel, teatavate toitude impordi korraga, HACCP-põhiste menetluste rakendamisega teatavates toidukäitlemisettevõtetes ja ametliku kontrolli rakendamisega teatavates sektorites.

Käesolevas aruandes ei pakuta välja üksikasjalikke lahendusi siin esitatud probleemidele ja seetõttu ei ole sellele lisatud ettepanekuid. Tuvastatud raskuste alusel kaalutleb komisjon siiski, kas on vaja esitada toiduhügieeni paketi parandusettepanekud.

Aruandele on lisatud komisjoni talituste töödokument, mis sisaldab aruandes viidatud lisasid. Selle lisatud dokumendi I lisas on esitatud aruandes kasutatud lühendid ja terminid.

2. TAUST

29. aprillil 2004 võtsid Euroopa Parlament ja nõukogu vastu nn toiduhügieeni paketi. See koosneb kolmest põhiaktist: määrustest (EÜ) nr 852/2004 ja 853/2004, mis on adresseeritud toidukäitlejatele, ning määrusest (EÜ) nr 854/2004 koos määrusega (EÜ) nr 882/2004 ametlike kontrollide kohta, mis on adresseeritud pädevatele asutustele[4]. Põhiakte on täpsustatud kolmes komisjoni määruses, milles sätestatakse rakendusmeetmed (vt talituste töödokumendi III lisa). Lisaks sellele on komisjon ja liikmesriigid kehtestanud juhenddokumendid (vt talituste töödokumendi IV lisa).

Uued määrused tõid toiduhügieenipoliitikas kaasa uue suuna. Paketi selge eesmärk oli lihtsustada praegust õigusnormistikku toiduhügieeni alal (vt talituste töödokumendi V lisa), muuta see järjepidevamaks, eraldades eri valdkonnad (rahvatervis, veterinaaria ja ametlik kontroll), ning keskenduda eesmärkidele, mida toidukäitlejad peavad saavutama, selle asemel et säilitada väga üksikasjalikke nõudeid. Määrused pakuvad rohkelt võimalusi kohandada toiduhügieeni paketi tehnilisi nõudeid vastavalt asjaomase toidukäitleja laadile.

Paketi uuenduslikkuse tõttu nõudsid Euroopa Parlament ja nõukogu komisjonilt aruande esitamist juba kõigest pärast kolmeaastast rakendamisaega (vt talituste töödokumendi VI lisa). Aruandes heidetakse eelkõige pilk uute määruste kohaldamisel saadud kogemustele ja kaalutakse, kas oleks soovitav ja otstarbekas laiendada HACCP põhimõtete rakendamist esmatootmise tasandile.

Aruande koostamiseks konsulteeris komisjon kõigi olulisemate sidusrühmadega kas kahepoolselt või kollektiivselt (vt talituste töödokumendi VII lisa).

Aruande eesmärk on esitada faktidena pädeva asutuste ja erasektori sidusrühmade organisatsioonide poolt hügieenipaketi rakendamisel 2006., 2007. ja 2008. aastal saadud kogemused ning teha kindlaks rakendamise käigus ettetulnud raskused.

3. ALATES 1. JAANUARIST 2006 OMANDATUD KOGEMUSED

3.1. Üldised kogemused

Hügieenimääruste kohaldamisel omandatud üldisi kogemusi võib pidada positiivseks. Liikmesriigid on hügieeniõigusaktide struktuuri ja põhimõtetega üldiselt rahul. Ilmselgelt ei arva nad, et õigusaktid vajaksid põhjalikku ümbertegemist. Enamiku liikmesriikide jaoks on liiga vara anda hügieenipaketi rakendamisel saadud kogemustele tasakaalustatud ja üksikasjalikku hinnangut.

Toidu- ja Veterinaarameti inspektsioonid on seda järeldust kinnitanud, sest üldjuhul ei põhjustanud hügieenipaketi kohaldamine toidukäitlejatele ja pädevatele asutustele olulisi raskusi. Inspektsioonidel leitud probleemid olid suuremal või vähemal määral olulisemad väikeettevõtetes.

Liikmesriigid peavad positiivseks ka juhenddokumentide kehtestamist, mille eesmärk on toidukäitlejaid ja pädevaid asutusi vajadusel hügieenimääruste rakendamisel aidata.

3.2. Kohaldamisala

Mõningatel juhtudel peavad liikmesriigid oma siseriiklikus õiguses kehtestama konkreetsed eeskirjad, mis hõlmavad teatavaid hügieenipaketi kohaldamisalast välja jäetud tegevusi.

Liikmesriigid täheldasid raskusi seoses väikeste toidukoguste kohalike tarnetega piiriüleses kaubanduses, kui toitu viiakse sihtliikmesriiki, kus kehtib sellise tegevuse suhtes teistsugune lähenemisviis. Mõned liikmesriigid täheldasid muid raskusi seoses mõistega „ettevõtja“, mida iseloomustab teatav tegevuse järjepidevus ja organiseerituse tase, ning seoses selle mõiste kohaldamisega eraisikute suhtes, kes mõnikord toitu käitlevad, valmistavad või serveerivad.

Raskusi on tekitanud ka asjaolu, et määrust (EÜ) nr 853/2004 ei kohaldata jaemüügitoimingute suhtes. Enamikus liikmesriikides valitseb järjekindlusetus: külmhoonete suhtes, mis teevad samasuguseid toiminguid, kehtivad erinevad eeskirjad ja heakskiidu kord sõltuvalt sellest, kas külmhoone jääb jaemüügitegevuse määratluse sisse või mitte. Samamoodi on raskusi põhjustanud termin „marginaalne, kohaliku ulatusega ja kitsendustega“ seoses jaemüügiettevõtete heakskiidunõudest vabastamisega.

Paljud erasektori sidusrühmade organisatsioonid on konkurentsivõimega seotud põhjustel tõstatanud küsimuse ka jaemüügi väljajätu kohta paketi kohaldamisalast: mõned on nõudnud määruse (EÜ) nr 853/2004 kohaldamisala täielikku laiendamist jaemüügile, teised nõuavad õigusaktide läbivaatamist seoses teatavate jaemüügitasandil tehtavate toimingutega (nt hakkimine, viilutamine), et kohaldada ühenduse kõikides osades samade toimingute suhtes samu eeskirju.

3.3. Mõisted

Mõistet „liittoode“ on endiselt raske rakendada ning see tekitab ebakindlust nii toidukäitlejatele kui ka pädevatele asutustele.

Jaemüügi määratlust, nagu see on esitatud määruses (EÜ) nr 178/2002, peetakse jätkuvalt raskuste põhjustajaks, sest näib, et see ei ole hügieenipaketi jaoks täiesti sobiv (vt ka punkt 3.2).

Liikmesriigid ja paljud erasektori sidusrühmade organisatsioonid on seadnud küsimuse alla ka muid määratlusi (nt eraelamud, jäneselised, selgrootud, veri, sooled). Samuti on nad seadnud küsimuste alla nende määratluste muutmise korra.

3.4. Esmatootmine

Praegusi esmatootmisel kehtivaid toiduhügieeni eeskirju peetakse üldiselt esmatoodete kaitsel saastumise eest asjakohaseks ja piisavaks. Teatavad liikmesriigid arvasid siiski, et hinnata hügieenipaketi mõju esmatootmisele oleks enneaegne. Teised liikmesriigid teatasid raskustest seoses teatavate määruses (EÜ) nr 852/2004 sätestatud eesmärkidega ning sellega, et esmatootjate jaoks puuduvad selged juhised. Hea tava juhendid, kui sellised on olemas, on osutunud tähtsaks abivahendiks, mis aitavad esmatootjatel oma kohustusi täita (vt punktid 3.5 ja 3.8).

Mõnes liikmesriigis leiti, et dokumentide säilitamise nõue tekitab raskusi, aga seda erinevas ulatuses.

3.5. HACCP

( Üldiselt ei asetata HACCP põhimõtete rakendamist küsimärgi alla, sest neid peetakse asjakohaseks vahendiks, mille abil toidukäitlejatel on võimalik saavutada toiduohutusalased eesmärgid, ning samas piisavalt paindlikuks, nii et need sobivad isegi väikestele toidukäitlemisettevõtetele.

Enamikul tööstuslikel toidukäitlejatel on kehtestatud HACCP-l põhinev kord. Viivitusi selle rakendamisel täheldati endistes väikese võimsusega tapamajades, mille suhtes kehtis üleminekukord.

Enamikus liikmesriikides leiti sellise korraga seonduvaid raskusi väikestes toidukäitlemisettevõtetes ning eelkõige mikro- ja väikestes toitlustus- ja jaemüügiettevõtetes. Mõnel juhul on teatatud, et väliskonsultantide pakutavad geneerilised süsteemid ei kajasta ettevõtte tegelikku olukorda ja kehtestavad kohustuslikust suuremaid nõudmisi dokumentidele ja nende säilitamisele. Seepärast näikse need olevat väikeettevõtete jaoks vähem tõhusad ja ülearu kulukad. Mõnes liikmesriigis on pädevad asutused olukorda leevendanud, kas tehes teatavat tüüpi tegevusele riskianalüüsi või osaledes väikeettevõtetele ettenähtud lihtsustatud ja praktilise juhendmaterjali koostamises. Teistes liikmesriikides ergutati tegevusvaldkondi töötama välja oma hea tava juhendeid, mis on osutunud väga kasulikeks abivahenditeks.

Dokumentide säilitamist peavad väikesed toidukäitlemisettevõtted mõnikord halduskoormuseks. Liikmesriigid on teinud algatusi selle lihtsustamiseks ja viinud dokumentide säilitamise nõuded miinimumini.

Mõned erasektori sidusrühmade organisatsioonid väitsid, et pädevad asutused hindavad HACCP-l põhinevaid menetlusi liikmesriigiti erinevalt. Mõned organisatsioonid märkisid pädevate asutuste kalduvust oodata väikeettevõtetelt liiga palju ja liialdada mõnel juhul dokumendinõuetega. Teised märkisid, et arvesse võeti ettevõtete suurust ja laadi ning et enamik pädevaid asutusi on HACCP-l põhinevate menetluste rakendamisel paindlikud.

Raskusi tuvastati ka Toidu- ja Veterinaarameti kontrollkäikudel seoses pädevate asutuste suutlikkusega HACCP-l põhinevaid menetlusi adekvaatselt hinnata. Pärast esimest inspektsioonide sarja aastal 2006 on täheldatud edasiminekut, aga on ka veel arenguruumi.

( Liikmesriigid ja erasektori sidusrühmad peavad HACCP-l põhineva korra nõude laiendamist esmatootmisega tegelevatele toidukäitlejatele teostamatuks. Hea tava juhendeid peetakse üldiselt esmatootjate puhul paremaks ja otstarbekamaks abivahendiks kui HACCP-l põhinevat korda.

3.6. Registreerimise ja heakskiitmise kord

( Üldiselt ei täheldatud toidukäitlemisettevõtete registreerimisel mingeid olulisemaid raskusi. Toidukäitlemisettevõtete (nt esmatootjate) registreerimisel kasutati spetsiaalseid süsteeme või olemasolevaid andmebaase. Samuti püüti ühtlustada ja minimeerida teavet, mida ettevõtjad peavad pädevale asutusele esitama, et vähendada halduskoormust.

Mõnikord on siiski raske tagada, et kõik toidukäitlejad täidavad oma registreerimiskohustust, nt toidukäitlejad, kes ei võta enne toidukäitlemisettevõtte avamist ametivõimudega ühendust, ning toiduainete vahendajad ja Internetis kaubitsejad, keda ei ole kerge sihikule võtta. Muid probleeme tekkis seoses vajadusega registreerida eraisikud, kes mõnikord käitlevad, valmistavad või serveerivad toitu.

Üldjuhul ei võta pädevad asutused registreerimise eest tasu.

( Heakskiitmiseks vajaliku teabe esitamisel pädevale asutusele erilisi probleeme ei täheldatud. Siiski on täheldatud raskusi seoses heakskiitmist vajava ettevõtte liigiga, eelkõige ettevõtete puhul, mis tegelevad üldtoimingutega, nagu näiteks külmhoidlas ladustamise (vt punkt 3.2) ja ümberpakendamisega tegelevad ettevõtted.

Mõned üksikud liikmesriigid tõstatasid endiste väikese võimsusega ettevõtete heakskiitmise küsimuse. Lahendusi võivad pakkuda hügieenipaketis sisalduvad paindlikkussätted. Selliseid sätteid tuleb siiski edendada riigi tasandil, mis võis teatavates liikmesriikides põhjustada raskusi (vt punkt 3.9).

Kaks liikmesriiki märkisid, et nende territooriumil peavad heakskiidu saama kõik toidukäitlemisettevõtted.

( Kuigi nüüdseks on võimalik pääseda komisjoni veebisaidilt kõikide liikmesriikide veebisaitidele, kus on heakskiidetud toidukäitlemisettevõtete nimekirjad, ei ole teatavad liikmesriigid oma nimekirjade koostamisel või ajakohastamisel kasutanud kokkulepitud spetsifikatsioone, millega püütakse nimekirju ühtlustada ja kodifitseerida. Samuti tuleb parandada liikmesriikide veebisaitidele suunavate aktiivsete linkide hoolet.

3.7. Tervise- ja eraldusmärgistus

Tervise- ja eraldusmärgistuse põhimõtetega seoses ei ole olulisi raskusi esile kerkinud. Siiski on teatatud raskustest seoses teatavate praktiliste aspektidega, nt olukorras, kus pakitud/tarbijapakendis toodetele tuleb panna uus märgistus ja toit pakendatakse ümber. Sellistel juhtudel on mõned liikmesriigid seisukohal, et märgistus peab vastama ka ametliku kontrolli ja jälgitavuse eesmärkidele.

3.8. Hea tava juhendid[5]

( Liikmesriigid on suuresti soodustanud riiklike juhendite väljatöötamist. Pädevate asutuste osalus on liikmesriigiti erinev, aga üldiselt on pädevad asutused andnud toidusektorile selliste juhendite väljatöötamiseks tegevusjuhiseid, praktilist nõu ja suuniseid. Pädevad asutused osalevad nende juhendite hindamises ja mõnikord toetavad rahaliselt nende levitamist.

Enamik erasektori sidusrühmade organisatsioone peab riigisiseseid hea tava juhendeid ja seda, kuidas pädevad asutused nende levikule kaasa aitavad, positiivseks. Nende kasutusulatust ei saa arvudes näidata.

Pädevad asutused on ametliku kontrolli teostamisel juhendite kasutust mitmel moel arvesse võtnud. Mõned liikmesriigid on kinnitatud juhendeid kasutavate toidukäitlejate jaoks välja töötanud hindepunktide süsteemi, mille puhul vähendatakse kontrollkäikude sagedust ja pädeva asutuse poolt ametliku kontrolli eest võetava lõivu määra. Teistes liikmesriikides kontrollitakse inspektsiooni käigus juhendi õiget kasutamist, kui on väidetud, et seda kasutatakse. Mõned liikmesriigid ei nõua, et toidukäitlejad tõestaksid oma kontrollimeetmete piisavust, kui nad järgivad juhendit. Juhendid võivad olla ka pädevatele asutustele kasulikuks juhtnööriks ja näidata, mis on parim tava, kui õigusaktis on kasutatud mõisteid „kui on asjakohane“, „vajaduse korral“, „piisav“.

( Viis ühenduse juhendit on juba välja töötatud ja need on hindamisel. Veel kaks juhendit on ettevalmistamisel ja kui need on valmis, esitatakse ka need hindamiseks. Ligikaudu pooled ELi tasandi organisatsioonid siiski kaalusid võimalust või konsulteerisid oma liikmetega selle üle, kas nad peaksid välja töötama dokumendiprojekte ja järgima tunnustuse saamise menetlust. Ülejäänud organisatsioonid teatasid, et neil ei ole kavas ühenduse juhendeid välja töötada.

3.9. Paindlikkus

Et kaitsta toidu mitmekesisust ning täita tarbijate ja väiketootjate vajadusi, lisati õigusakti sätted paindlikkuse kohta. Vastavalt subsidiaarsuse põhimõttele on liikmesriikidel kõige paremad võimalused leida sobivad lahendused, lähtudes kohalikust olukorrast ja asjakohasest hügieenitasemest ettevõttes, seadmata ohtu toidu ohutuse eesmärki.

Liikmesriigid ja eraõiguslikud sidusrühmad on märkinud, et nad on üldjoontes hügieenipaketis sisalduvate paindlikkussätetega väga rahul ning et need sobivad hästi kohalikele probleemidele kohaste lahenduste leidmiseks. Lähtudes neist vähestest siseriiklikest meetmetest, mis on seni selles valdkonnas teatavaks tehtud, ja teatavatelt toidukäitlejatelt saadud kriitikast (vt punkt 3.6), võib siiski olla, et liikmesriigid ei ole kõiki õigusaktides sisalduvaid paindlikkusvõimalusi ära kasutanud.

3.10. Import

( Liikmesriigid pidasid vajalikuks selliste loomset päritolu toodete impordireegleid, mille kohta määruses (EÜ) nr 853/2004 on sätestatud erinõuded (nt konnakoivad, teod, sulatatud loomarasv), veelgi enam ühtlustada. Samuti on neil raskusi kolmandate riikide laevade nimekirja kandmise ja kontrolliga, mille puhul on inspekteerimine delegeeritud muule riigile või liikmesriigile kui laeva lipuriik.

Kogemused on näidanud, et olukorras, kus ühtlustatud ühenduse eeskirjade puudumisel kohaldatakse siseriiklikke impordieeskirju, on vaja selgitusi.

( Hiljutised kriisid, mis on tulenenud liittoodete impordist, on kinnitanud vajadust selliseid tooteid rohkem kontrollida. Sellest tingituna võib impordi puhul olla vaja rakendada üksikasjalikumaid õigusnorme ja kontrollimeetmeid (nt importija roll, teatavad veterinaarsertifikaadid).

( Kogemused on näidanud, et praegune kolmandate riikide ettevõtete nimekirja kandmise kord tekitab probleeme (nt nimekirjas oleku perioodi osas). Uute ühenduse IT-vahendite väljatöötamisel võib kaaluda selle korra muutmist.

3.11. Ametlik kontroll loomset päritolu toodete puhul

( Paljud liikmesriigid on välja töötanud spetsiaalsed kontrollivahendid, sealhulgas kontrollnimekirjad ja standardse töökorra. Samuti on nad panustanud väljaõppesse, sest auditeerimine toob inspektorite jaoks kaasa olulise kontseptuaalse muutuse. Liikmesriigid väljendasid rahulolu komisjoni koolitusalgatusega „Parem koolitus ohutuma toidu nimel“, mis täiendas nende endi koolitustegevust ja pakkus eriväljaõpet hügieenipaketi olulisemates aspektides (nt HACCP).

Siiski on paljudes liikmesriikides jäänud püsima raskused seoses audititega, mida näitavad ka Toidu- ja Veterinaarameti inspektsioonid. Kuigi 2006. aastast saadik on tehtud olulisi edusamme, on veel ka arenguruumi.

( Kuigi moderniseerimiselemendid on hügieenipaketti võetud juba alates selle kohaldamise algusest jaanuaris 2006, on paljud liikmesriigid ja huvitatud erasektori sidusrühmade organisatsioonid seisukohal, et liha inspekteerimine tuleks üle vaadata. Selle seisukoha ajendiks on teatavates liikmesriikides tapamajadesse ametlike veterinaaride nimetamisel esinenud inimressursiprobleemid ja asjaolu, et ohtudel, mida ei saa harjumuspärase liha inspekteerimise teel hõlpsasti avastada, on rahvatervise seisukohalt üha suurem tähtsus. Toonitati, et riikliku veterinaararsti abi rolli tuleks suurendada, samuti tuleks veel selgitada ülesannete jagunemist tapamaja pidavate toidukäitlejate ja pädevate asutuste vahel ning täiendavad kontrolliülesanded tuleks delegeerida tapamaja töötajatele.

Teatavad liikmesriigid ja erasektori sidusrühmade organisatsioonid on seisukohal, et tapamajade töötajate kasutamist tuleks laiendada ka tapamajadele, kus tapetakse muid liike kui kodulinde ja jäneselisi.

( Toidu- ja Veterinaarameti kontrollkäigud on näidanud, et mõnes liikmesriigis ei tehta nõuetekohaselt Trichinella määramise katseid. Lisaks sellele on mõnes liikmesriigis raskusi seoses tapamajasiseste laboratooriumide akrediteerimisega. Üks liikmesriik väitis siiski, et kasutab ainult akrediteeritud laboreid.

Taani on tunnistatud piirkonnaks, kus Trichinella risk on väga väike, seetõttu võib ta kodusigade puhul katsete tegemise nõudest erandeid teha. Samasugune taotlus on saadud veel kahelt liikmesriigilt. Erand piirdub praegu ELi liikmesriikidega ja võib kaaluda selle laiendamist kolmandatele riikidele. Kaks liikmesriiki väljendasid huvi põllumajandusettevõtete Trichinella -vabaks tunnistamise kohta.

( Alates aastast 2006 on mitmes liikmesriigis asuvates külmhoidlates avastatud mitmesuguseid pettusi. Nagu ilmnes juba loomsete kõrvalsaaduste õigusakti raames peetud aruteludest, pidas enamik liikmesriike vajalikuks nende käsutuses olevaid kontrollivahendeid tugevdada.

( Muud konkreetsed raskused tulenesid asjaolust, et teatavates liikmesriikides kasutatakse rutiinsetel analüüsidel loomakaitsega seotud põhjustel hiirtega tehtavate bioloogiliste katsete asemel keemilisi meetodeid, mida ei ole veel täielikult valideeritud. Euroopa Toiduohutusamet esitab eeldatavasti detsembriks 2009 teadusliku arvamuse mereliste biotoksiinide praeguste piirmäärade ja nende määramismeetodite kohta.

3.12. Mikrobioloogilised kriteeriumid

Toidu- ja Veterinaarameti aruannetest ilmneb, et määruse (EÜ) nr 2073/2005 kohaldamise esimesel aastal tagasid toidukäitlejate menetlused ainult juhuti tootmisprotsessi hügieenikriteeriumide ja toiduohutuskriteeriumide täitmise või isegi nende kriteeriumide arvessevõtmise. Lisaks ei pööratud pädevate asutuste ametliku järelevalve käigus sellele küsimusele sageli tähelepanu. Kuigi aastatel 2007/2008 on olukord paranenud, on siiski veel liikmesriike, kus seda määrust ei ole rahuldavalt rakendatud.

Liikmesriigi seisukohast on peamised esiletoodud raskused seotud Listeria monocytogenes ’e kriteeriumi rakendamisega valmistoitude puhul, kus see patogeen võib areneda.

3.13. Pinnasaaste eemaldamine

Loomset päritolu toiduainetelt pinnasaaste eemaldamiseks ettenähtud ainete kasutamiseks tuleb saada komiteemenetluse korras nõusolek. Toiduohutusameti arvamusest lähtudes tegi komisjon 2008. aastal ettepaneku lubada nelja aine kasutamist kodulinnurümpadelt pinnasaaste eemaldamiseks. Euroopa Parlament, liikmesriigid ja suur enamik erasektori sidusrühmade organisatsioone väljendasid selgelt oma vastuseisu niisuguse loa andmisele isegi rangete tingimuste alusel.

Muude saastepuhastusvõtete, sh auru ja kuuma vee ning muude füüsikaliste töötlusvõtete võimalik kasutamine on praegu liikmesriikidega arutlusel.

3.14. Teave toiduahela kohta

Tehti ettevalmistusi toiduahela teabe järkjärgulise kasutuselevõtu kohta üleminekuperioodi lõpuks (31.12.2009). Kaks liikmesriiki on teatanud, et ei ole neid sätteid kasutanud.

( Teave toiduahela kohta tuli kodulinnusektoris kasutusele võtta 1. jaanuarist 2006. Olulistest probleemidest ei ole teatatud, sest samalaadsed sätted kehtisid ka juba varasemates õigusnormides.

( Seasektoris on teave toiduahela kohta kohustuslik alates 1. jaanuarist 2008 ning lihavasika- ja hobusesektoris alates 1. jaanuarist 2009. Seasektoris täheldati vähe raskusi (vt allpool). Aruanded lihavasika- ja hobusesektori kohta ei ole veel kättesaadavad.

( Muude liikide (lambad, kitsed, täiskasvanud veised) puhul peab teave toiduahela kohta olema kättesaadav 1. jaanuariks 2010. Mõned liikmesriigid arvavad, et siin võib ette tulla raskusi, eelkõige seoses loomade individuaalse identifitseerimisega.

Sealihasektoris peeti kõikidel juhtudel raskeks pidada kinni toiduahela teabe esitamise tähtajast enne loomade saabumist. Samasuguseid raskusi oodatakse tulevikus teiste loomade sektorites. Liikmesriigid ja teatavad erasektori sidusrühmade organisatsioonid pooldavad ses suhtes suuremat paindlikkust.

Kuna toiduahela teabe organiseerimine ja selle praktiline korraldus (nt dokumendid, teabevahetusviisid) jäeti liikmesriikide ülesandeks, täheldati raskusi ühendusesisese loomakauplemise puhul ja neid arvatakse tekkivat ka impordi puhul. Esimene samm, et lihtsustada juurdepääsu eri liikmesriikides nõutavale teabele, on komisjoni tasandil juba käimas. Mõned liikmesriigid märkisid siiski, et võib olla asjakohane töötada ELi tasandil välja ka spetsiaalne vorm ühendusesiseseks kaubanduseks ja võib-olla ka impordi jaoks.

Kogemused on näidanud ka, et on vaja selgitada toiduahela teabe ja veterinaarsertifikaadi vahelisi seoseid elusloomadega kauplemisel.

3.15. Hädatapmine

Liikmesriigid ei teatanud erilistest raskustest seoses hädatapmise praktiliste eeskirjadega, aga seadsid küsimärgi alla sellise liha erimärgisutse ja turustuspiirangud. Mõned liikmesriigid rõhutasid vajadust kohaldada erimärgistust ka sellisest lihast saadud toodetele. Teised liikmesriigid olid seisukohal, et ei ole mingeid toiduohutusalaseid põhjusi, mis õigustaksid sellise liha turustuspiiranguid, kui see on pärast tapaeelset ja -järgset kontrolli tunnistatud toidukõlblikuks.

4. KOKKUVÕTE

Liikmesriigid ja toidukäitlejad on näidanud, et nad on hügieenimäärustega üldiselt rahul ja et nad on nendega kohanemisel teinud suuri edusamme. Nende määrustega kehtestatud põhimõtted on leidnud laialdast toetust. Liikmesriigid on seisukohal, et õigusaktid vajavad väikesi kohandusi, aga mitte põhjalikku ümbertegemist.

Liikmesriikide ja erasektori sidusrühmade organisatsioonide sõnutsi ei põhjustanud hügieenipaketi kohaldamine üldiselt toidukäitlejatele ja pädevatele asutustele suuri raskusi. Alates 2006. aasta algusest tehtud Toidu- ja Veterinaarameti inspektsioonidest on siiski ilmsiks tulnud, et püsivad kontrolliprobleemid ja tootmishügieeni normid nõuavad mitmes liikmesriigis lisameetmeid olukorra parandamiseks. Esimese sammuna on seetõttu vaja, et kõik osalised, toidukäitlejad ja pädevad asutused, parandaksid õigusaktide täitmise tagamist, et lahendada kõige teravamad probleemid, mis on aruandes välja toodud.

Selle põhjal üritab komisjon leida võimalusi tuvastatud raskuste ületamiseks. Ettepanekuid esitades pöörab komisjon erilist tähelepanu asjaolule, et lihtsam asjaajamine, mis selle uue õigusraamistikuga saavutati, jääks võimaluste piires alles.

[1] ELT L 139, 30.4.2004, lk 1. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) 1019/2008 (ELT L 277, 18.10.2008, lk 7).

[2] ELT L 226, 25.6.2004, lk 22. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) 1020/2008 (ELT L 277, 18.10.2008, lk 8).

[3] ELT L 226, 25.6.2004, lk 83. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) 1021/2008 (ELT L 277, 18.10.2008, lk 15).

[4] Praeguse õigusraamistiku diagrammi vt talituste töödokumendi II lisast.

[5] Hea tava juhendite ülevaadet vt talituste töödokumendi VIII lisast.