Soovitus:

NÕUKOGU SOOVITUS

euroala majanduspoliitika kohta

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 136 lõiget 1 koostoimes artikli 121 lõikega 2,

võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, eriti selle artikli 5 lõiget 2,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrust (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta, eriti selle artikli 6 lõiget 1,

võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,

võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,

olles konsulteerinud majandus- ja rahanduskomiteega,

olles konsulteerinud majanduspoliitika komiteega

ning arvestades järgmist:

(1)Euroala majanduse taastumist pärast koroonakriisi on takistanud mitmed välisšokid. Tänu nii riiklikul kui ka ELi tasandil võetud otsustavatele majanduspoliitilistele meetmetele ning tõkestamismeetmete kaotamisele kasvas euroala SKP 2021. ja 2022. aastal märkimisväärselt: vastavalt 5,3 % ja 3,2 %. Ka tööturg on olnud vastupidav – töötuse määr peaks jõudma 2022. aastal rekordiliselt madalale tasemele (6,8 %). Üleilmsete energiahindade tõus, suurenenud ebakindlus ja tarneahela häired, mille põhjustas Venemaa agressioonisõda Ukraina vastu, tõid aga 2022. aasta teisel poolel kaasa majandustegevuse tuntava aeglustumise ning energiakriisi tõttu tuli 2023. aasta prognoosid ümber hinnata. Üldiselt peaks SKP kasv euroalal aeglustuma 2023. aastal koguni 0,3 %-ni ning seejärel jõudma 2024. aastal uuesti 1,5 %-ni. Suundumused energiaturul ja muudel kaubaturgudel on kiirendanud inflatsiooni, mis on aja jooksul laienenud teistele toodetele ja teenustele ning jõuab 2022. aastal 8,5 %-ni. Inflatsioon peaks lähikuudel jääma kiireks, olles 2023. aastal 6,1 % ja aeglustudes 2024. aastal. Tööturud jäävad prognooside kohaselt tugevaks, sest nõudlus tööjõu järele on endiselt suur. Kuna suur osa ettevõtetest kurdab endiselt tööjõunappuse üle, peaks töötus suurenema järgmisel aastal üksnes mõõdukalt, enne kui see 2024. aastal taas väheneb. Samal ajal peaks nominaalpalga kasv 2023. aastal kiirenema, kuid jääma inflatsioonitempost aeglasemaks, mis toob kaasa kodumajapidamiste ostujõu vähenemise. Selle taustal on euroala jooksevkonto ülejääk vähenenud kooskõlas kiirelt halveneva energiabilansiga ning euro nominaalne nõrgenemine USA dollari ja mõne muu valuuta suhtes alates 2021. aasta teisest poolest annab suurte energiakulude tõttu tõenäoliselt üksnes tagasihoidliku tõuke konkurentsivõimele.

(2)Makromajanduslike tingimuste halvenemine ja suured hinnaerinevused liikmesriigiti takistavad sissetulekute ja majandustsüklite lähenemist euroalal. Kuigi COVID-19 pandeemia tõi kaasa olulised erinevused makromajanduslikes tulemustes, olid need erinevused suuresti lühiajalised ning pandeemial oli üksnes piiratud ja ajutine mõju majandustsüklite sünkroniseerimisele. Energiakriisil on euroalale uus heterogeenne makromajanduslik mõju. Kuna energiaallikate jaotus ja energiašoki mõju leevendamiseks võetud poliitikameetmed on riigiti erinevad, on tekkinud suured erinevused euroala riikide kogu- ja alusinflatsioonis. Kõrgematel energiahindadel ja tarneahelahäiretel on olnud euroala liikmesriikides tootmisele ja teenustele ebaühtlane mõju ning see võib kaasa tuua suhtelise konkurentsivõime muutuse. Kuigi olemasolevad näitajad osutavad, et konkurentsivõime erinevused euroalal on seni olnud piiratud, on euroala jooksevkonto saldode erinevused viimasel ajal peamiselt energiabilansi halvenemise tõttu suurenenud.

(3)Selleks et tagada asjakohane poliitiline reageerimine halvenevatele majandusväljavaadetele ja kiirele inflatsioonile, peavad rahandus- ja eelarvepoliitika olema asjakohaselt kalibreeritud ja sidusad. Rahapoliitika normaliseerimisel tuleb arvesse võtta kiiret ja erinevat inflatsiooni, tegeledes samal ajal võimalike soovimatu ja korrapäratu turudünaamika riskidega, mis kujutavad endast tõsist ohtu rahapoliitika ülekandumisele kogu euroalal. Praeguses olukorras suurendaksid nõudluse toetamiseks suunatud laiapõhjalised eelarvemeetmed inflatsioonisurvet ajal, mil valitsemissektori võlg on mitmes euroala liikmesriigis suur. Seetõttu on vaja eelarvepoliitikat, mis on liikmesriigiti asjakohaselt diferentseeritud vastavalt majandus- ja eelarveolukorrale, nagu soovitas nõukogu 2022. aasta juulis. Samuti peaksid riigid olema valmis kohandama jooksvaid kulutusi vastavalt muutuvale olukorrale. Samal ajal tuleb võtta sihipäraseid ja ajutisi eelarvemeetmeid, et toetada haavatavaid inimesi ja ettevõtteid, et muu hulgas kaitsta töökohti ja inimkapitali, säilitades samal ajal hinnasignaalid ja pakkudes stiimuleid energiatarbimise vähendamiseks. Endiselt väga oluline koordineerida poliitikameetmeid liikmesriikide vahel. Kõrge inflatsiooni sotsiaalse mõju leevendamisel on esmatähtis roll ka tööturu- ja sotsiaalpoliitikal. Keskmine palk ei suuda 2022. aastal inflatsiooniga sammu pidada. Edaspidi tuleb palgasuundumusi hoolikalt tasakaalustada, et kaitsta palgatöötajate ostujõudu, keskendudes madalapalgalistele, ja vältida samal ajal ohtu, et palgad soodustavad inflatsiooni ja süvendavad tekkivaid konkurentsierinevusi euroalal ja kogu maailmas. Sotsiaalpartnerite aktiivne kaasamine aitab tuvastada probleeme, sealhulgas rahaliiduga seotud probleeme, parandab poliitikalahendusi ning tagab laiema isevastutuse majandus- ja sotsiaalpoliitika eest. Pakkumispoolsed poliitikameetmed võivad aidata ka aeglustada inflatsiooni, kiirendades alternatiivsete energiaallikate kasutuselevõttu, suurendades konkurentsi, parandades ressursside jaotust ja toetades tootlikkuse kasvu. Pidevat jälgimist nõuavad ka finantsstabiilsust ohustavad riskid.

(4)Taaste- ja vastupidavusrahastu ning ühtekuuluvuspoliitika fondid on peamised vahendid euroala vastupidavuse tugevdamiseks ja lähenemise toetamiseks. Taaste- ja vastupidavusrahastu rakendamine euroala liikmesriikides edeneb kavakohaselt ning pärast vahe-eesmärkide ja sihtide täitmist on eelmaksetena välja makstud üle 128 miljardi euro. Alates pandeemia puhkemisest on ühtekuuluvuspoliitika programmidest euroala liikmesriikidele välja makstud üle 82 miljardi euro. Taaste- ja vastupidavusrahastu ning ühtekuuluvuspoliitika fondid aitavad euroala poliitiliste prioriteetide saavutamisele kaasa mitmel moel: mõlemad toetavad majandustegevust täiendavate investeeringutega ning pikemas perspektiivis peaksid kavandatud investeeringud ja struktuurireformid toetama rohe- ja digipööret, stimuleerides samal ajal tootlikkuse ja potentsiaalse SKP kiiremat kasvu. Suur osa taaste- ja vastupidavusrahastu raames tehtud investeeringutest ja reformidest on olulised varasemates euroala soovitustes kindlaks määratud poliitiliste prioriteetide rakendamiseks. Seega on reformide tempo säilitamiseks oluline jätkata kavandatud reformide ja investeeringute elluviimist vastavalt kavandatud ajakavale.

(5)Selleks et tagada ELi tasandil järjepidev majanduspoliitiline reageerimine, esitatakse iga-aastases kestliku majanduskasvu analüüsis järgmise aasta peamised poliitilised prioriteedid ja suunised. Iga-aastane kestliku majanduskasvu analüüs on kooskõlas ÜRO kestliku arengu eesmärkidega ja üles ehitatud konkurentsivõimelise kestlikkuse neljale mõõtmele: keskkonnasäästlikkus, õiglus, tootlikkus ja makromajanduslik stabiilsus. Häiremehhanismi aruandes esitatakse komisjoni analüüs sellise võimaliku makromajandusliku tasakaalustamatuse kohta, mis võib takistada liikmesriikide majanduse, majandus- ja rahaliidu ning liidu kui terviku nõuetekohast toimimist.

(6)Inflatsiooni kiire kasv viimasel aastal on tinginud rahapoliitilise kursi kiire kohandamise kogu maailmas. Euroopa Keskpank (EKP) on alustanud rahapoliitika normaliseerimist, et tagada inflatsiooni õigeaegne naasmine keskpika perioodi eesmärgi (2 %) juurde. Samuti märkis EKP, et intressimäärade normaliseerimist jätkatakse, võttes arvesse majandusandmete suundumust. Pakkumispiirangutel on olnud oluline roll hiljutises inflatsioonitõusus ning inflatsioonierinevused muudavad rahapoliitika elluviimise keerulisemaks. Poliitilise kursi ühtlane edasikandumine kogu euroalal on rahapoliitika eesmärgi täitmise eeltingimus.

(7)Euroala eelarvepoliitika, mõõdetuna esmaste netokulude muutusena keskmise potentsiaalse majanduskasvu suhtes, peaks 2022. aastal olema ekspansiivne ja 2023. aastal üldiselt neutraalne, tingimusel et energiaalased meetmed pööratakse kavakohaselt tagasi. 2023. aastal tuleks eelarvepoliitika kujundamisel vältida praeguste tarnešokkide inflatsioonimõju võimendamist ning nii riiklikul tasandil kui ka euroalal tervikuna ei ole laiapõhjaline fiskaalne impulss majanduse toetamiseks põhjendatud. Probleem on eriti terav liikmesriikides, kus alusinflatsioon on kiire, võttes arvesse ka tõsiseid majanduslikke ja sotsiaalseid raskusi, mida põhjustab palgatöötajate ostujõu vähenemine, eelkõige madalapalgaliste puhul. Lisaks peaks eelarvepoliitika jääma konservatiivseks ja selle puhul tuleks kombineerida suuremad investeeringud esmaste jooksvate netokulude kasvu kontrolliga. Sellega seoses on taaste- ja vastupidavusrahastu vahendite kasutuselevõtu ja riiklikult rahastatavate investeeringute prognoositav suurenemine liikmesriikides kooskõlas vajadusega suurendada avaliku sektori investeeringuid rohe- ja digipöördesse ning energiajulgeolekusse. Samal ajal aitaks paindlik eelarvepoliitika reageerida suurele ebakindlusele ja majandusväljavaateid ohustavatele olulistele langusriskidele, kahjustamata samal ajal stiimuleid energiasüsteemi ümberkujundamiseks. COVID-19 pandeemia tagajärjel on võlakoormus euroalal rekordtasemel ning valitsemissektori võlg jääb prognooside kohaselt enamikus euroala liikmesriikides palju suuremaks kui enne pandeemiat. Kuigi lühiajalised kestlikkusriskid on üldiselt vähenenud, on mitmes liikmesriigis riskid keskmises ja pikas perspektiivis endiselt suured ning intressimäärade tõus suurendab kokkuvõttes võlataset.