SELETUSKIRI

ETTEPANEKU TAUST

Nõukogu määrusega (EÜ) nr 1030/2002 (mida on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 380/2008) kehtestatakse ühtne elamisloavorm kolmandate riikide kodanike jaoks Biomeetriliste tunnuste (näokujutise ja sõrmejälgede) kasutuselevõtmisest tulenevalt loobuti elamisloa kleebiseversioonist ning alates 2011. aasta 20. maist on lubatud ainult kaardi vormis elamisluba. Seoses määruse 2008. aasta muudatusega (millega elamislubades võeti kasutusele biomeetrilised tunnused kontaktivaba kiibi kujul) peetud nõupidamistel väljendasid mõned liikmesriigid soovi lisada lisakiip, mida oleks võimalik kasutada nende siseriiklike e-valitsuse teenuste eesmärgil. See kiideti heaks, samuti nagu täiendavate (siseriiklike) turvaelementide kasutamine soovi korral.

Elamislubade praegune kujundus lähtub 1997. aastal vastu võetud nõukogu ühismeetmest (97/11/JHA). Juba 2009. aastal leidsid liikmesriigid, et üha täiuslikumad võltsingud on tekitanud vajaduse töötada välja elamislubade uus kujundus ja otsustasid elamislubade turvaelementide tõhustamiseks juurutada kaasaegsemad turvaelemendid.

Ühtsus versus siseriiklikud turvaelemendid

Komisjon pooldab elamislubade ühtset vormi, nagu see kehtib viisakleebise puhul. See tähendaks, et kõigis liikmesriikides kehtib ühesugune kaardi mudel, kujundus ja turvaelemendid. Ent arvestades mõnede liikmesriikide tehnoloogilisi edusamme e-valitsuse alal peeti asjakohaseks kiita heaks kontaktkiibi lisamine e-valitsusega seonduvatel eesmärkidel nende riikide puhul, kes soovisid anda kolmandate riikide kodanikele samad eelised nagu on nende endi kodanikel. Samas mööndi, et sellest tulenevalt esineb teatud vormi „ebaühtlus“.

Sellega seoses lisati määruse I lisa punkti 2 alapunkti h järgmine lause:

„Liikmesriigid võivad lisada samuti täiendavaid siseriiklikke turvaelemente, eeldusel et need sisalduvad käesoleva määruse artikli 2 lõike 1 punkti f kohaselt kindlaks määratud loetelus, ning eeldusel, et need on vastavuses järgmiste näidisvormide ühtlustatud väljanägemisega ja et sellega ei vähendata ühtsete turvaelementide tõhusust.“

Nimetatud loetelu kehtestati komisjoni 20. mai 2009. aasta otsusega C (2009) 3770. Selles loetleti täiendavad turvaelemendid, mida liikmesriigid võisid soovi korral kasutada.

Täiendavate vabatahtlike turvaelementide valimise võimalus ja rakendamine ning tõlgendamisruum seoses tehnospetsifikaatidega , mis pole tehnoloogia arengust tulenevalt enam piisavalt üksikasjalikud, tähendasid, et elamislubade kvaliteet ja välimus olid liikmesriigiti väga erinevad.

Töö uue kujunduse ja turvaelementidega algas 2010. aastal, kui määruse (EÜ) nr 1683/95 artikli 6 alusel loodud komitee (edaspidi „artikli 6 komitee“) juurde loodi selleks tööks allkomitee.

Komisjoni jaoks oli see „uus algus“ lisaks ka võimalus vaagida seda, kuidas võtta kasutusele ühtne ja ühtlustatud elamislubade vorm ning tagada kõigile elamislubadele ühesugune, võimalikest kõrgeim turvalisustase. See aitaks piirvalvetöötajatel ja muudel ametnikel elamislube kohe esmapilgul ära tunda.

Samas, nagu ka allpool punktis 3 selgitatud, ilmnes konsultatsioonidel sidusrühmadega, et täielikult ühtlustatud lähenemisviis tooks mõne liikmesriigi jaoks kaasa väga suuri kulutusi. Kompromissina otsustati säilitada loetelu uusimatest täiendavatest turvaelementidest, mille saab soovi korral ühisele ühtlustatud vormile lisada.

Selle lähenemisviisi üks peamisi põhjuseid on asjaolu, et 2009. aastal vastuvõetud tehnospetsifikatsioonide kohaselt peab kaart olema valmistatud plastikmaterjalist nagu krediitkaardid. Samas ei määra tehnospetsifikatsioonid täpselt ära, millist plastikmaterjali tuleb kasutada. Turul on erinevaid plaste, milledest kõige sobilikum on polükarbonaat. Kõik praegused kaardid koosnevad mitmest erinevate plastikmaterjalide kihist, ehkki enamik neist on polükarbonaadist. Samuti erinevad tootmistehnoloogiad, mis on erinevates liikmesriikides konkreetsete plastikmaterjalide töötlemiseks olemas. Kaartide valmistamiseks kasutatavate tehnoloogiate mitmekesisus tähendab, et mitte kõik väljapakutud turvaelemendid ei ole võimalikud. Kuna uue elamisloaga ei tohiks kaasneda lisakulusid, ei olnud täielikum ühtlustamine võimalik.

Lisaturvaelemente kasutada soovinud liikmesriigid olid nõus nende viimisega miinimumini ja sellega, et kasutatavad tehnoloogiad, elementide asukoht ja suurus täpsustatakse tehnospetsifikaatides. Need sätestatakse tulevases komisjoni rakendusotsuses.