SELETUSKIRI

Vastavalt 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi) (edaspidi „käibemaksudirektiiv“) artikli 395 lõikele 1 võib nõukogu ühehäälselt komisjoni ettepaneku põhjal anda igale liikmesriigile loa võtta erimeetmeid kõnealuse direktiivi sätetest erandite tegemiseks, et lihtsustada käibemaksu kogumist või hoida ära teatavat liiki maksudest kõrvalehoidmist või maksustamise vältimist.

Kirjas, mille komisjon registreeris 18. aprillil 2017, taotles Eesti käibemaksudirektiivi artiklist 168 tehtud erandi pikendamist, et jätkata sisendkäibemaksu mahaarvamisõiguse piiramist teatavate sõiduautodega seotud kulude suhtes. Komisjon teavitas 14. juuni 2017. aasta kirjaga käibemaksudirektiivi artikli 395 lõike 2 kohaselt teisi liikmesriike Eesti taotlusest. Komisjon teatas 15. juuni 2017. aasta kirjas Eestile, et tal on olemas taotluse hindamiseks kogu vajalik teave.

1.ETTEPANEKU TAUST

•Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Käibemaksudirektiivi artiklites 168 ja 168a on sätestatud, et maksukohustuslasel on õigus arvata maha tasutud käibemaks selliste ostude puhul, mida tehakse maksustatavate tehingute tarbeks. Sama direktiivi artikli 26 lõike 1 punktis a on ette nähtud, et ettevõtte vara hulka kuuluvate kaupade kasutamist isiklikuks tarbeks tuleb käsitada tasu eest teenuste osutamisena, kui nendelt kaupadelt oli käibemaks mahaarvatav. Kõnealuse süsteemi kohaselt on lubatud isikliku kasutuse eest esialgselt mahaarvatud käibemaksu tagastamine.

Sõiduautode puhul on kõnealust süsteemi keeruline kohaldada peamiselt seetõttu, et raske on teha kindlaks sõiduki isiklikuks tarbeks ja ettevõtluse tarbeks kasutamise osakaalu. Aruannete koostamine ja kontrollimine on lisakoormus nii ettevõtjatele kui ka maksuhalduritele.

Eestil lubatakse praegu nõukogu rakendusotsuse 2014/797/EL alusel piirata teatavate sõiduautode ostmisel, liisimisel, ühendusesisesel omandamisel, impordil ja muude samalaadsete kokkulepete korral maha arvatavat käibemaksu 50 %ni. Käesolev otsus kehtib kuni 31. detsembrini 2017.

Eesti on taotlenud luba pikendada piiramisõigust kindlaksmääratud protsendimäära kohta ja samas vabastada ettevõtjad isiklikuks tarbeks kasutamist kajastavast maksuarvestusest. Eesti on teavitanud komisjoni meetme pikendamise põhjustest, mis on suures osas samad, mida on kirjeldatud eelmises taotluses. Erandi tegemise taotluses nähakse ette nõukogu eespool nimetatud otsuses sätestatud korra jätkumine. Kooskõlas nõukogu otsuse 2014/797/EL artikliga 6 on Eesti samuti esitanud aruande, milles teavitatakse, et alates erandi rakendamisest on ettevõtted kinnitanud, et nende autosid kasutatakse umbes 66 % ulatuses osaliselt ettevõtlusega seotud eesmärkidel ning nad õigustavad erandi tegemist.

Kõnealust meedet kohaldatakse kõigi selliste sõiduautode suhtes, mille suurim lubatud mass ei ületa 3500 kilogrammi ning milles ei ole lisaks juhi istekohale rohkem kui kaheksa istekohta ning mida ei kasutata üksnes ettevõtluse tarbeks. Teatavate eritegevuste jaoks kasutatavad sõiduautod jäetakse mahaarvamise õiguse piirangu reguleerimisalast välja ja seetõttu käsitletakse neid tavaeeskirjade alusel: edasimüümiseks, rentimiseks või liisimiseks ostetavad sõidukid, reisijateveoks (nt taksoteenuseks) kasutatavad sõidukid ja õppesõiduks kasutatavad sõidukid.

Meetme kohast mahaarvamisõiguse piirangut tuleks kohaldada sellise käibemaksu suhtes, mida on makstud ostetud, liisitud, ühendusesiseselt omandatud või imporditud konkreetsetelt sõiduautodelt, sealhulgas nendega seotud kuludelt.

Eesti sõnul peaks mahaarvamisõiguse piirang olema 50 %. Ametiautode isiklikuks tarbeks kasutamine on Eestis prognoosi kohaselt umbes 60 %. Kuna see põhineb aga kaudsetel tõenditel ja eeldustel ning võib seeläbi olla ülehinnatud, on 50 %-line mahaarvamisõiguse piirang käibemaksu suhtes sobivaim.

Erandit tuleks kohaldada kuni 31. detsembrini 2020, et oleks võimalik hinnata, kas 50 % piirang kajastab endiselt õigesti sõiduautode ettevõtluseks ja isiklikuks tarbeks kasutamise üldist jaotust. Pikendamistaotlusele tuleb lisada kohaldatud protsendimäära läbivaatamise aruanne, mis tuleb koos taotlusega saata komisjonile 31. märtsiks 2020.

•Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega

Sarnaseid erandeid seoses mahaarvamisõigusega on võimaldatud ka teistele liikmesriikidele.

Käibemaksudirektiivi artikliga 176 on ette nähtud, et nõukogu määrab kindlaks kulud, millelt käibemaksu maha ei arvata. Kuni kõnealuste kulude kindlaksmääramiseni lubatakse liikmesriikidel säilitada 1. jaanuaril 1979 kehtinud erandid. Seepärast kehtivad mitmed senist olukorda säilitavad sätted, millega piiratakse õigust arvata maha sõiduautodega seotud käibemaksu.

Hoolimata varasematest algatustest kehtestada eeskirjad selle kohta, milliste kulukategooriate korral võib mahaarvamisõigust piirata, on selline erand asjakohane seni, kuni kõnealuseid eeskirju ELi tasandil ühtlustatakse.

2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS

•Õiguslik alus