KOMISJONI TEATIS —

InvestEU fondiga seotud kestlikkuskontrolli tehnilised suunised

(2021/C 280/01)

VASTUTUSE VÄLISTAMINE Käesoleva teatise eesmärk on anda tehnilisi suuniseid InvestEU fondist toetust saavate projektide hindamise ja kestlikkuskontrolli kohta kooskõlas InvestEU määruse põhjendusega 13 ning artikli 8 lõigetega 5 ja 6. Käesoleva dokumendi on koostanud komisjon JASPERSi toel ja koostöös potentsiaalsete rakenduspartneritega. Kliimamõõtme puhul on see dokument kooskõlas tehniliste suunistega taristuinvesteeringute kliimakindluse tagamiseks aastatel 2021–2027. Samuti kajastab käesolev dokument võimalikult suures asjakohases ulatuses kahe uuringu tulemusi. Ühe neist korraldas keskkonna peadirektoraat („Tehniline tugidokument investeeringute keskkonnaaspektide arvestamiseks programmi „InvestEU“ raames“). Teise uuringu korraldas tööhõive peadirektoraat („Suunised investeerimis- ja rahastamistoimingute sotsiaalse kestlikkuse kontrollimiseks programmi „InvestEU“ raames“). Kestlikkuskontrolli suunistest peaksid lähtuma InvestEU fondi kasutamisse kaasatud rakenduspartnerid, finantsvahendajad ja projektiarendajad / lõplikud vahendite saajad. Kestlikkuskontrolli suunised võivad olla asjakohased ka teiste programmide puhul. Suuniseid võidakse ajakohastada, võttes arvesse asjaomaste ELi õigusaktide rakendamisel saadud kogemusi. Neid suuniseid võib täiendada rahvusvaheliste, siseriiklike või valdkondlike kaalutluste või suunistega.

SISUKORD

1. SISSEJUHATUS 5

1.1. Ulatus 5

1.2. Vastavus õigusnormidele 6

1.3. Künnised 7

1.4. Kestlikkuskontrolli suunised ja ELi taksonoomia kriteeriumid 7

1.5. Käesolevate suuniste vahehindamine ja läbivaatamine 10

2. KESTLIKKUSKONTROLL OTSERAHASTAMISE TOIMINGUTE KORRAL 10

2.1. Üldpõhimõtted ja üldine lähenemisviis kestlikkuskontrolli läbiviimisele 10

2.2. Kliimamõõde 12

2.2.1. Sissejuhatus 12

2.2.2. Üldine lähenemisviis kliimaalase kestlikkuse kontrollimisele 13

2.2.3. Vastavus õigusnormidele 15

2.2.4. Kliimamuutustele vastupanu võime 16

2.2.5. Kliimaneutraalsus ja kliimamuutuste leevendamine 21

2.2.6. Aruandlus ja järelevalve 25

2.3. Keskkonnamõõde 26

2.3.1. Üldine lähenemisviis keskkonnaaspektide arvestamisele 26

2.3.2. Vastavus õigusnormidele 29

2.3.3. Programmi „InvestEU“ kohane keskkonnamõõtme hindamine 33

2.3.4. Hindamine: leevendamine, kvantifitseerimine ja rahasse arvestamine 35

2.3.5. Positiivne tegevuskava 37

2.3.6. Aruandlus ja järelevalve 37

2.4. Sotsiaalne mõõde 38

2.4.1. Üldine lähenemisviis sotsiaalse kestlikkuse kontrollimisele 38

2.4.2. Õigusnormidele vastavuse raamistik sotsiaalse mõõtme puhul 40

2.4.3. Toimingute sotsiaalsete aspektide hindamine 40

2.4.4. Sotsiaalsete riskide liigitamine 44

2.4.5. Sotsiaalse kestlikkuse kontrollimine 47

2.4.6. Positiivne tegevuskava 54

2.4.7. Aruandlus ja järelevalve 56

2.5. Horisontaalsed sätted kõigi kolme mõõtme kohta 56

2.5.1. Projektiarendaja suutlikkus 56

2.5.2. Lepingupõhised kokkulepped 57

2.6. Toimingute majanduslik hindamine 57

2.6.1. Majandusliku hindamise vormid 58

2.6.2. Olemasolevad majandusliku hindamise tavad 59

2.6.3. Soovitused seoses programmiga „InvestEU“ 59

2.7. Äriühingute üldotstarbeline rahastamine 60

3. KESTLIKKUSKONTROLL KAUDSE RAHASTAMISE TOIMINGUTE KORRAL 61

3.1. Üldised kontrollinõuded 61

3.2. Rahastamise liigid 62

3.2.1. Taristufondid 62

3.2.2. Omakapitali- või võlafondid, mis ei ole taristufondid 64

3.2.3. Vahendatud krediidiliinid või muud võlatooted, mis on suunatud VKEdele, väikestele keskmise turukapitalisatsiooniga ettevõtjatele ja muudele rahastamiskõlblikele üksustele 65

4. ROLLID, ÜLESANDED JA PROGRAMMI „INVESTEU“ KOHANE PROTSESS 66

4.1. Rollid ja ülesanded 66

4.1.1. Projektiarendaja / lõpliku vahendite saaja roll ja ülesanded 66

4.1.2. Rakenduspartneri roll ja ülesanded 67

4.1.3. Finantsvahendaja roll 68

4.1.4. Investeeringute komitee roll 68

4.1.5. Komisjoni roll 68

4.1.6. Pädevad avaliku sektori asutused 69

4.2. Programmi „InvestEU“ protsess 69

4.2.1. Poliitikavastavuse kontroll 69

4.2.2. Tagatise taotluse vorm 70

4.2.3. Tulemustabel 70

4.2.4. Aruandlus komisjonile 70

1. lisa. Õigusaktidest tulenevate nõuete loetelu 72

2. lisa. InvestEU investeeringute fondi komiteele esitatav teave (2. peatükk) 76

3. lisa. Kestlikkuskontrolli tegemisel kasutatavad kontrollnimekirjad 79

4. lisa. Muud materjalid ja juhenddokumendid, mida võib programmi „InvestEU“ kohase kestlikkuskontrolli läbiviimisel arvesse võtta 108

5. lisa. Sõnastik 111

6. lisa. Lisasuunised vahendatud rahastamise kohta (3. peatükk) 114

1. SISSEJUHATUS

InvestEU määrusega (1) nähakse ELi tagatise kasutamise heakskiitmise otsustusprotsessis kaalutava olulise elemendina ette rahastamis- ja investeerimistoimingute kestlikkus. Käesolevas dokumendis hõlmab kestlikkus (2) InvestEU määruse artikli 8 lõikes 5 määratletud kolme mõõdet: kliima-, keskkonna- ja sotsiaalset mõõdet.

Tagamaks, et InvestEU fondist toetatavad rahastamis- ja investeerimistoimingud on kooskõlas ELi laiemate kestlikkusega seotud kohustustega või aitavad neid täita, nähakse InvestEU määrusega ette eelnev kestlikkuskontroll, mille eesmärk on teha kindlaks ja käsitleda võimalikku olulist (negatiivset ja positiivset) mõju, mida need toimingud võivad kestlikkuse kolmele mõõtmele avaldada.

Suuniste eesmärk on aidata rakenduspartneritel, finantsvahendajatel ja projektiarendajatel / lõplikel vahendite saajatel täita InvestEU määruses sätestatud kestlikkuskontrolli nõudeid. Kuigi need suunised töötati välja konkreetselt programmi „InvestEU“ jaoks, võiks neid laiemas kontekstis kasutada iga osaline (nt projektiarendaja, finantseerimisasutus või avaliku sektori asutus), kes soovib oma tegevuses võtta arvesse kestlikkuse aspekte. Suunised töötati välja koostöös potentsiaalsete rakenduspartneritega.

Suunistes järgitakse proportsionaalsuse, läbipaistvuse ja liigse halduskoormuse vältimise põhimõtteid. Kliima-, keskkonna- ja sotsiaalset mõõdet käsitlevates kavandatud lähenemisviisides võetakse arvesse nende valdkondade seniseid tavasid ja erivajadusi.

Dokumendi ülesehitus on järgmine.

— 1. peatükis kirjeldatakse üldist õiguslikku konteksti ja selgitatakse mõningaid suunistes kasutatavaid mõisteid.

— 2. peatükis tutvustatakse otsese rahastamise toimingute kestlikkuskontrolli põhimõtteid. Peatükis antakse i) üksikasjalikke suuniseid selle kohta, kuidas viia läbi kõiki kolme kestlikkuse mõõdet hõlmav analüüs, ja ii) soovitusi analüüsi tulemuste arvessevõtmiseks projekti majanduslikul hindamisel.

— 3. peatükis antakse suuniseid kaudselt rahastatavate tehingute kestlikkuskontrolli aspektide kohta. Seejuures lähtutakse rahastamise eri liikidest ja võetakse arvesse nende eripärast tulenevaid kohaldatavaid nõudeid.

— 4. peatükis kirjeldatakse eri osaliste rolle ja ülesandeid ning antakse teavet selle kohta, kuidas ühildada kestlikkuskontroll programmi „InvestEU“ üldiste protsessidega.

— Lisad sisaldavad kontrollnimekirju, mis on välja töötatud selleks, et toetada rakenduspartnereid ja projektiarendajaid kestlikkuskontrolli läbiviimisel, ning kokkuvõtet täiendavatest kättesaadavatest materjalidest.

1.1. Ulatus

Kestlikkuse aspekte tuleks kontrollida InvestEU fondi kõigi poliitikaharude raames toetatavate rahastamis- ja investeerimistoimingute puhul. Proportsionaalsuse tagamiseks ja tarbetu halduskoormuse vähendamiseks on siiski vajalikud teatavad eristused toimingute ja poliitikaharude vahel. Asjakohased kestlikkuskontrolliga seotud nõuded on määratletud InvestEU määruse artikli 8 lõigetes 5 ja 6.

Rahastamis- ja investeerimistoimingute (edaspidi „toimingud“) puhul, mis ületavad teatavat künnist (määratletud käesolevate suuniste punktis 1.3) ja mille jaoks taotletakse InvestEU fondist toetust, tuleb InvestEU määruse artikli 8 lõike 5 alusel esmalt viia läbi programmi „InvestEU“ kohane hindamine (3). Selle hindamise eesmärk on aidata rakenduspartneritel kindlaks teha, kas toimingutel on keskkonna-, kliima- või sotsiaalne mõju (negatiivne ja positiivne).

Kui rakenduspartner jõuab programmi „InvestEU“ kohase hindamise tulemusena järeldusele, et toimingul on oluline mõju ükskõik millisele kolmest mõõtmest, tuleb teha toimingu kestlikkuskontroll. Kontrolli ulatus sõltub programmi „InvestEU“ kohase hindamise tulemustest ja see võib hõlmata üht või mitut mõõdet. Kontrolli eesmärk on minimeerida toimingu kahjulikku mõju ja maksimeerida sellest saadavat kasu nimetatud kolme mõõtme seisukohast.

Projekt on käesolevate suuniste tähenduses investeering materiaalsesse varasse ja/või selgelt määratletud ulatuse ja eesmärkidega tegevusse, näiteks i) taristusse, ii) seadmete või masinate soetamisse või muudesse kapitalimahutustesse, iii) tehnoloogia arendamisse, iv) konkreetsesse digiteerimis-, teadus- ja/või uuendustegevusse või v) energiatõhususega seotud renoveerimisse. Hindamise ja kontrollimise objekt peab olema projekt ja selle mõju.

Üldotstarbelise rahastamise (nt äriühingu üldotstarbelise rahastamise) või otsese omakapitaliinvesteeringu korral käsitletakse hindamisel i) lõpliku vahendite saaja üldist lähenemisviisi kestlikkusega seotud kaalutluste integreerimisele oma protsessidesse ning ii) lõpliku vahendite saaja suutlikkust käsitleda tema tegevusest tulenevaid asjaomaseid aspekte ja mõju.

1.2. Vastavus õigusnormidele

InvestEU fondist toetatavad rahastamis- ja investeerimistoimingud, olenemata nende mahust ja sellest, kas nende puhul viiakse läbi kestlikkuskontroll või mitte, peavad olema kooskõlas asjakohaste ELi ja siseriiklike õigusaktidega. See nõue hõlmab liidu õigusest, liikmesriigi õigusest, kollektiivlepingutest või Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/24/EL (4) X lisas loetletud rahvusvahelistest sotsiaalvaldkonna ja keskkonnakonventsioonidest tulenevate kohaldatavate keskkonna-, sotsiaal- ja tööõigusega seotud kohustuste täitmist.

Rakenduspartner (või kaudse rahastamise korral finantsvahendaja) peaks tegema kindlaks toimingu suhtes kohaldatavad asjakohased õigusaktidest tulenevad nõuded (5) ning kontrollima (6) vastavust keskkonna- ja sotsiaalõigusnormidele.

InvestEU määruse kohaldamisel tehtav kestlikkuskontroll ei asenda ELi õigusaktidest ja siseriiklikust õigusest tulenevatele nõuetele vastavuse kontrollimist. ELi ja siseriiklike õigusaktide kohaselt läbiviidavate hindamiste kaudu saadakse vajalikud sisendandmed (s.t heitkoguste lähtetaseme hinnangud, projekti tõenäolise olulise mõju kirjeldus, positiivne mõju jne), mida asjakohasel juhul kasutatakse kestlikkuskontrolli tegemiseks. Kestlikkuskontrolli käigus tehakse kindlaks, kas esineb jääkmõju. Jääkmõju kvantifitseeritakse ning võimaluse korral määratakse kindlaks keskmise ja/või suure riskiga jääkmõju rahaline maksumus. Seejärel käsitletakse võimalikku jääkmõju projekti majanduslikul hindamisel koos projekti positiivsest mõjust tuleneva eeldatava kasuga. See on tõeline lisaväärtus, mida annab kestlikkuskontroll, mis läheb õigusaktidest tulenevate nõuete vastavuse hindamisest kaugemale.

Kaasseadusandjad on sõnaselgelt nõudnud, et rakenduspartnerid hindaksid InvestEU fondist toetatavate investeeringute kestlikkust. See tähendab, et latt on tõstetud kõrgemale ja vaja on enamat kui pelgalt kehtivate õigusaktide järgimine. Kaasseadusandjad annavad selles küsimuses suuniseid InvestEU määruses. Näiteks viidatakse mõnes põhjenduses Euroopa sotsiaalõiguste sambale, (7) Pariisi kliimakokkuleppele, (8) ÜRO kestliku arengu eesmärkidele (9) ja 2018. aasta aruandele globaalsete riskide kohta (10). Artikli 8 lõikes 5 on sätestatud, et projektid, mis ei ole kooskõlas kliimaeesmärkidega, ei ole InvestEU fondi raames rahastamiskõlblikud. Lisaks osutatakse InvestEU määruse artikli 8 lõikes 6 kliimatundlikkuse ja riskide hindamisele, et tagada kliimamuutustele vastupanu võime ja kliimamuutustega kohanemine, samuti kasvuhoonegaaside heite kulu ja looduskapitali põhikomponentidele avalduva mõju arvessevõtmisele ning projektide sotsiaalse mõju ja kliimaeesmärkidega vastuolus olevate projektide kindlakstegemisele.

1.3. Künnised

Kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega ja vastavalt InvestEU määruse artikli 8 lõikele 5 on teatavast kehtestatud künnisest allapoole jäävad toimingud hindamise ja kestlikkuskontrolli nõudest vabastatud. Seda künnist kohaldatakse konkreetselt programmi „InvestEU“ kohase kestlikkuskontrolli puhul ning see ei mõjuta mingil viisil projektiarendajate kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu keskkonnamõju hindamise direktiivist 2011/92/ EL (11) (edaspidi „KMH direktiiv“) või muudest kohaldatavatest ELi või siseriiklikest õigusaktidest.

Tuginedes senistele tavadele ja kogemustele taristuprojektide keskkonnamõju hindamise ja kestlikkuskontrolli valdkonnas, on kehtestatud alljärgnevas kahes punktis esitatud künnised, millest allapoole jäävate toimingute puhul ei ole kestlikkuskontroll nõutav.

i) Otsesed toimingud: a) (investeerimis-)projektide puhul, lähtudes projekti tehtava investeeringu kogumaksumusest, on künnis 10 miljonit eurot (12); b) äriühingu üldotstarbelise rahastamise / otseste omakapitaliinvesteeringute puhul, lähtudes rakenduspartneri poolt lõplikule vahendite saajale antavate rahaliste vahendite kogusummast, on künnis 10 miljonit eurot.

ii) Vahendatud toimingud: a) taristufondide korral kohaldatakse aluseks olevate projektide suhtes sama künnist nagu otseste toimingute puhul. Künnis on 10 miljonit eurot; aluseks võetakse projekti tehtava investeeringu kogumaksumus. b) VKEde, väikeste keskmise turukapitalisatsiooniga ettevõtjate ja muude abikõlblike ettevõtjate rahastamisel ei ole hindamine ja täiemahuline kestlikkuskontroll nõutav (13). Siiski kohaldatakse lihtsustatud kestlikkuskontrolli ja konkreetseid kaitsemeetmeid, et tagada minimaalne kooskõla ELi kohustustega, püüdes samal ajal mitte koormata väikeettevõtjaid keerukate nõuetega. Vahendatud rahastamise korral tehtavat kestlikkuskontrolli kirjeldatakse üksikasjalikult käesolevate suuniste 3. peatükis.

1.4. Kestlikkuskontrolli suunised ja ELi taksonoomia kriteeriumid (14)

InvestEU määruses sätestatud kestlikkuskontrolli nõude eesmärk on ergutada ja toetada projekte, millel on positiivne kliima-, keskkonna- ja sotsiaalne mõju, ning vähendada projektide negatiivset mõju. Kestlikkuskontroll võimaldab i) teha kindlaks projekti mõju, ii) näha selle mõju vähendamiseks ette leevendusmeetmed ning iii) võimaluse korral teha kindlaks projekti kestlikkuse parandamise viisid.

ELi taksonoomia võimaldab otsustada, kas teatavat majandustegevust saab liigitada keskkonnasäästlikuks (s.t see annab olulise panuse vähemalt ühte kuuest taksonoomiamääruses määratletud keskkonnaeesmärgist (15) ega kahjusta oluliselt ülejäänud viit keskkonnaeesmärki ning seda viiakse ellu minimaalseid sotsiaalseid kaitsemeetmeid järgides). Kestlikkuskontrolli tegemisel võib võtta arvesse seda liigitust ning seejärel põhjalikumalt (detailsemalt) hinnata positiivset ja negatiivset mõju. Seetõttu hakatakse ELi taksonoomia tehnilisi sõelumiskriteeriume, sealhulgas põhimõtet „ei kahjusta oluliselt“, pärast nende jõustumist kasutama vastavalt vajadusele ja võimalikult suures ulatuses kogu hindamis- ja kontrolliprotsessi vältel.

Tuleb siiski märkida, et ELi taksonoomiasse kuuluvate majandustegevusaladega võrreldes hõlmab InvestEU fond laiemat investeeringute rahastamiskõlblikkuse skaalat. InvestEU fondi eesmärk on ka tasakaalustatud lähenemisviis ELi erinevatele poliitilistele prioriteetidele, millest mõnel ei pruugi olla suurt kestlikkuse tagamise potentsiaali, samas kui ELi taksonoomia on klassifitseerimissüsteem, mis on loodud esmajoones keskkonnaeesmärkide saavutamisele oluliselt kaasa aitavate tegevuste kindlaksmääramiseks.

Põhimõtte „ei kahjusta oluliselt“ kriteeriumid

Tagamaks, et projektid ei tekita olulist kahju ELi keskkonnaeesmärkidele (nagu ka ELi taksonoomia puhul), võetakse lähtepunktiks vastavus asjakohastele ELi keskkonnaalastele õigusaktidele. Lisaks on nõutav vastavus asjakohastele siseriiklikele keskkonnaalastele õigusaktidele ja keskkonnalubadele, mis on vajalikud projektide ehitamiseks ja käitamiseks, sealhulgas nendele, mis on kindlaks määratud ELi taksonoomia põhimõtte „ei kahjusta oluliselt“ kriteeriumides. Võttes arvesse InvestEU määruse ja käesolevate suuniste sätteid, on mis tahes rahastamis- või investeerimistoimingu jaoks InvestEU fondist toetuse saamise nõuetele vastamise üheks eeltingimuseks vastavus õigusnormidele.

Neil juhtudel, kui käesolevate suuniste kohaselt on nõutav kestlikkuskontroll (nii otse- kui ka kaudse rahastamise puhul, nagu on üksikasjalikumalt kirjeldatud 2. ja 3. peatükis), tuleks muid põhimõtte „ei kahjusta oluliselt“ kriteeriume, mille puhul ei viidata keskkonnaalastele õigusaktidele, kasutada nende jõustumisel võimaluste piires ja parimal võimalikul viisil lähtealusena leevendusmeetmete kohta ettepanekute tegemisel või selliste projektide kindlaksmääramisel, mis ei ole kooskõlas kliimaeesmärkide saavutamisega.

Praktikas tuleks teha järgmist.

1. Programmi „InvestEU“ kohase hindamise põhjal teeb rakenduspartner kindlaks, kas teatavate kriteeriumide/mõõtmete osas on vajalik kestlikkuskontroll.

2. Seejärel kontrollitakse, kas tegevusala kuulub ELi taksonoomiasse (16).

3. Seejärel kontrollitakse, kas asjaomase tegevusala jaoks on olemas põhimõtte „ei kahjusta oluliselt“ kriteeriumid.

4. Põhimõtte „ei kahjusta oluliselt“ kriteeriume arvestades kavandatakse vajaduse korral parimal võimalikul viisil täiendavad leevendusmeetmed.

Kõik InvestEU fondist toetatavad rahastamis- ja investeerimistoimingud (nii otse- kui ka kaudse rahastamise puhul) (17) peaksid vastama järgmisele neljale tingimusele, mille aluseks on kliimamuutuste leevendamisele olulise kahju tekitamise vältimise kriteeriumid ja minimaalsed sotsiaalsed kaitsemeetmed; seejuures peetakse silmas vajadust mitte muuta programmi „InvestEU“ üldisi rahastamiskõlblikkuse kriteeriume, mis on määratletud InvestEU määruses ja investeerimissuunistes. Need neli tingimust on esitatud järgmistes loetelupunktides.

— Projektide puhul, mis hõlmavad biojäätmete anaeroobset degradatsiooni või prügilagaasi kogumist ja kasutamist, tuleks kehtestada seirekava metaani lekke seireks rajatises.

— Projektide puhul, mis hõlmavad CO2 transporti ja CO2 maapõues säilitamist, on vajalik üksikasjalik seirekava, mis vastab süsinikdioksiidi kogumist ja säilitamist käsitleva direktiivi 2009/31/EÜ (18) ja ELi heitkogustega kauplemise süsteemi käsitleva direktiivi 2018/410 (19) sätetele.

— Projektide puhul, mis hõlmavad kauba raudteevedu, kaubavedu sisevetel, sisevetel kasutatavate reisi- ja kaubalaevade moderniseerimist, mere- ja rannikukaubavedu või kaupade maanteevedu, ei tohiks InvestEU fondist toetust anda selliste laevade, maanteesõidukite või raudteeveeremi rahastamiseks, mis on spetsiaalselt kavandatud (20) fossiilkütuste veoks (nt söe kaevandamisega seoses kasutatav veerem või naftatankerid).

— Tagatud peab olema vastavus minimaalsetele sotsiaalsetele kaitsemeetmetele, mis on sätestatud taksonoomiamääruse artiklis 18 (21). Need minimaalsed kaitsemeetmed ei mõjuta vajaduse korral liidu õiguses sätestatud rangemate nõuete kohaldamist seoses töötervishoiu, tööohutuse ja sotsiaalse kestlikkusega. Eelkõige peaksid rakenduspartnerid/finantsvahendajad saama projektiarendajalt / lõplikult vahendite saajalt tema tegevusega seoses kinnituse (22) järgmise kohta. 1. Projektiarendaja / lõplik vahendite saaja on kehtestanud tegevuse laadile ja ulatusele ning selle võimalikele keskkonna- ja sotsiaalsetele riskidele ja -mõjudele vastavad tõhusad meetmed, et: a) tagada sotsiaalsete õiguste austamine, s.t hoida ära ELi õigusaktides sätestatud sotsiaalsete õiguste rikkumist, ning vähendada oma tegevusest tulenevaid võimalikke riske ja kahjulikke mõjusid, mis on seotud inimõigustega; b) tagada sidusrühmade sisuline kaasamine, (23) sealhulgas sobiv mehhanism kaebuste vastuvõtmiseks ja lahendamiseks, kui see on vajalik ja õigusaktide kohaselt nõutav. 2. Tema projektiga seotud töötajate puhul on tagatud järgmine (24): a) nende suhtes ei kohaldata sunniviisilist tööd ja nende puhul ei ole tegemist lapstööjõuga; b) neid koheldakse võrdselt ja neil on võrdsed võimalused (meeste ja naiste võrdne tasustamine võrdväärse töö eest); c) neid ei diskrimineerita rassi, nahavärvi, soo, usutunnistuse, poliitiliste vaadete, rahvusliku ega sotsiaalse päritolu alusel; d) neil on ühinemisvabadus (vabadus moodustada ametiühing ja kuuluda ametiühingusse) ja organiseerumisõigus (õigus korraldada streike) ning e) neil on õigus pidada kollektiivläbirääkimisi.

1.5. Käesolevate suuniste vahehindamine ja läbivaatamine

InvestEU määruse artikli 29 kohaselt peab komisjon 30. septembriks 2024 esitama Euroopa Parlamendile ja nõukogule programmi „InvestEU“ sõltumatu vahehindamise aruande. Hindamine peab hõlmama ka kestlikkuskontrolli kohaldamist. Hindamise tulemuste põhjal ja võttes arvesse finantsturu arengut ning ELi taksonoomia (25) ja muud kui finantsaruandlust käsitleva ajakohastatud direktiivi (26) jõustumist, võidakse käesolevates suunistes kirjeldatud nõudeid muuta (nii otse- kui ka kaudse rahastamise puhul).

Seetõttu on väga soovitatav, et nii rakenduspartnerid kui ka finantsvahendajad võtaksid seda tõenäolist edaspidist arengut arvesse, kuna see võib mõjutada tulevasi toiminguid.

2. KESTLIKKUSKONTROLL OTSERAHASTAMISE TOIMINGUTE KORRAL

2.1. Üldpõhimõtted ja üldine lähenemisviis kestlikkuskontrolli läbiviimisele

Käesolevas peatükis esitatakse rakenduspartneritele metoodika ja vahendid, mida nad vajavad kavandatud otserahastamise ja investeerimistoimingute puhul programmi „InvestEU“ kohase hindamise ja kestlikkuskontrolli läbiviimiseks, pidades silmas kestlikkuse kolme mõõdet, nagu on nõutud InvestEU määruse artikli 8 lõikes 5 (27). Artikli 8 lõikes 6 täpsustatakse suuniste eesmärki. Nimelt peavad suunised võimaldama:

a) tagada kliimamuutustega kohanemiseks vastupanuvõime kliimamuutuse võimalikule kahjulikule mõjule, hinnates kliimatundlikkust ja riski, sealhulgas asjakohaste kohanemismeetmete abil, ning võtta kliimamuutuste leevendamiseks kasvuhoonegaaside heite kulu ja kliimamuutuste leevendamise meetmete positiivset mõju arvesse kulude-tulude analüüsis;

b) võtta arvesse projektide kogumõju looduskapitali põhikomponentidele, nimelt õhule, veele, maale ja bioloogilisele mitmekesisusele;

c) hinnata projektide sotsiaalset mõju, sealhulgas mõju soolisele võrdõiguslikkusele, teatavate piirkondade või elanikkonnarühmade sotsiaalsele kaasatusele ja selliste valdkondade ja sektorite majandusarengule, mida mõjutavad struktuursed probleemid, näiteks vajadus vähendada majanduse CO2 heidet;

d) teha kindlaks projektid, mis ei ole kliimaeesmärkide saavutamisega kooskõlas;

e) anda rakenduspartneritele suuniseid lõikes 5 ettenähtud hindamise läbiviimiseks.

Joonisel 1 on esitatud visuaalne ülevaade kavandatud lähenemisviisist programmi „InvestEU“ raames otserahastamise ja investeerimistoimingute kestlikkuskontrolli läbiviimisele. See hõlmab järgmisi etappe:

— ELi ja siseriiklikele õigusnormidele vastavuse hindamine. See on kõigi toimingute rahastamise eeltingimus. See hõlmab õigusaktidest tulenevate nõuete täitmise hindamist kestlikkuse kolmes mõõtmes (kliima-, keskkonna- ja sotsiaalne mõõde) ning seda võib vajaduse korral teha kogu kontrolliprotsessi jooksul paralleelselt hoolsusmeetmete täitmise protsessiga, kuid tuleks üldreeglina lõpule viia enne ELi tagatise taotlemist. Kui see ei ole võimalik, tuleks juriidilistes dokumentides kehtestada asjakohased tingimused, et tagada projekti täielik vastavus kohaldatavatele õigusnormidele;

— programmi „InvestEU“ kohane hindamine eesmärgiga teha kindlaks kavandatud toimingute võimalikud riskid ja mõju kolmele mõõtmele;

— iga mõõtme puhul asjakohaste riskielementide täiendav hindamine ja kontrollimine, võttes arvesse kindlakstehtud võimalikke riske ja mõjusid, sealhulgas leevendusmeetmete kindlakstegemine ja kliimaeesmärkidele vastavuse hindamine (28);

— järeldus kestlikkuskontrolli kohta ja aruandlus InvestEU investeeringute komiteele, et toetada ELi tagatise taotluse kohta otsuse tegemist.

Joonis 1

Ülevaade lähenemisviisist kestlikkuskontrolli läbiviimisele

Kõik InvestEU fondist toetatavad toimingud, olenemata nende mahust, peavad olema kooskõlas kohaldatavate ELi ja siseriiklike õigusnormidega. Seetõttu on kõigi toimingute puhul nõutav õigusnormidele vastavuse hindamine ja kinnitamine.

Nagu eelmises peatükis kirjeldatud, kohaldatakse künniseid, mis põhinevad kogu investeerimistoimingu mahul, ning künnisest allapoole jääva mahuga toimingute korral ei ole täiendav hindamine ja kestlikkuskontroll nõutav. Erandiks sellest reeglist on projektid, mille puhul on KMH direktiivi kohaselt nõutav keskkonnamõju hindamine (I lisa projektid või II lisa projektid, mille puhul on määratud kindlaks keskkonnamõju hindamise vajadus). Nende projektide puhul on projekti kogumaksumusest olenemata nõutav keskkonna-, sotsiaalse ja kliimamõõtmega seotud kestlikkuskontroll, lähtudes KMH aruandest ja selles kindlaks määratud mõjudest (29). Selline lähenemisviis on kooskõlas InvestEU määruse nõuetega.

Künnisest allapoole jäävate projektide puhul soovitatakse rakenduspartneritel ja projektiarendajatel siiski tungivalt igal üksikjuhul eraldi hinnata, kas konkreetne investeerimistoiming i) kätkeb endas kestlikkuse ühe või mitme mõõtme puhul märkimisväärseid potentsiaalseid riske ja ii) kas selle puhul oleks kasulik viia läbi vähemalt järgmistes punktides kirjeldatud hindamine.

Positiivse tegevuskava kasutuselevõtu soodustamiseks soovitatakse rakenduspartneritel koostöös projektiarendajate / lõplike vahendite saajatega tungivalt kaaluda võimalusi suurendada nende rahastatavate projektide positiivset mõju ja seeläbi kasvatada üldist tulemuslikkust kestlikkuse tagamisel. Positiivse mõju suurendamise võimaluste kindlakstegemiseks on välja töötatud kontrollnimekirjad (vt 3. lisa), mille kasutamine on vabatahtlik.

Samuti soovitatakse käesolevates suunistes viia hindamine kõnealuse kolme mõõtme osas läbi integreeritud viisil, pöörates suurt tähelepanu mõõtmete vahelistele seostele ja koostoimele (30).

Taristuprojektide puhul kulub kõigi lubade ja kooskõlastustega seotud juriidiliste menetluste läbimiseks suhteliselt palju aega. Projektide korral, mis on juba saanud kõik nõutavad kooskõlastused ja load ning mille puhul on kestlikkuskontrolli tulemusena ette nähtud täiendavad meetmed, on mõnel juhul võimalik soovitada ja rakendada ainult vähesel hulgal täiendavaid meetmeid (sest näiteks meetmeid, mida oleks saanud rakendada projekti arendustsükli varasemates etappides, ei saa enam rakendada). Seetõttu on nii kaugele jõudnud projektide korral rakenduspartneril ja projektiarendajatel võimalik teha ettepanekuid ainult selliste täiendavate meetmete kohta, mida saab realistlikult rakendada. Selliseid olukordi tuleks investeeringute komiteele esitatavates dokumentides eraldi esile tõsta ja põhjalikult selgitada (eriti juhul, kui on soovitatud ja rakendatud täiendavaid meetmeid).

Selleks et vältida segadust seoses programmi „InvestEU“ üldises kontekstis (nt investeerimissuunistes) kasutatava terminoloogiaga, kasutatakse käesolevas peatükis punktis 1.1 määratletud mõistet „projekt“, kui viidatakse aluseks olevatele toimingutele, mille suhtes kohaldatakse programmi „InvestEU“ kohast hindamist ja (asjakohasel juhul) kestlikkuskontrolli (31).

2.2. Kliimamõõde

2.2.1. Sissejuhatus

Selles punktis käsitletakse metoodikat, mida tuleb järgida programmi „InvestEU“ raames otserahastamise kontekstis kliimamõõtmega seotud kestlikkuskontrolli läbiviimisel.

Kooskõlas InvestEU määruse artikli 8 lõikega 6 on selle metoodika eesmärk varustada rakenduspartnerid põhimõtete ja abivahenditega, et a) kliimamuutustega kohanemisega seoses tagada vastupanuvõime kliimamuutuste võimalikule kahjulikule mõjule kliimatundlikkuse ja riskide hindamise ning vastavate asjakohaste kohanemismeetmete rakendamise kaudu ning b) kliimamuutuste leevendamisega seoses hinnata kooskõla ELi kliimaeesmärkide ja kohustustega ning võtta kavandatud projektidega seotud kasvuhoonegaaside heite kulusid ja kliimamuutuste leevendamise meetmete positiivset mõju arvesse valikute analüüsis, majanduslikul hindamisel ja/või kulude-tulude analüüsis.

Siin esitatud metoodika kajastab suures osas metoodikat, mida on üksikasjalikult kirjeldatud komisjoni teatises taristu kliimakindluse tagamise tehniliste suuniste kohta aastateks 2021–2027 (edaspidi „taristu kliimakindluse tagamise suunised aastateks 2021–2027“) (32). Seetõttu tugineb käesolevas dokumendis esitatud metoodika nii haavatavuse ja kliimariskide hindamise kui ka kasvuhoonegaaside heite hindamise ja vähendamise osas rahvusvaheliselt tunnustatud meetoditele.

Selle metoodika eesmärk on teha kindlaks, i) kuidas ja mil määral võivad kliimamuutused ja nende mõju konkreetset projekti kahjustada, et otsustada vajalike kohanemismeetmete üle, ning ii) kuidas projekt saab aidata kaasa kasvuhoonegaaside vähendamise üldeesmärkide saavutamisele, sealhulgas juhul, kui projekt on osa sidusast planeerimisraamistikust (nt sisaldub integreeritud linnaarengu kavas) ja sellega seotud investeerimisprogrammist. Kuigi see metoodika töötati välja taristuprojektide jaoks, võiks soovitatud lähenemisviise ja abivahendeid kasutada ka muude projektide hindamisel, mis ei ole käsitatavad rangelt taristuprojektidena, et teha kindlaks projektist tulenevad kliimamuutustega seotud riskid või hinnata projektiga seotud kasvuhoonegaaside heidet, pidades silmas ELi kliimaeesmärke.

Nagu on kirjeldatud taristu kliimakindluse tagamise suunistes aastateks 2021–2027, võib kliimamuutustega kohanemise osas kasutada kõnealuste suuniste aluseks olevatest erinevaid hiljutisi ja rahvusvaheliselt tunnustatud lähenemisviise ja/või metoodikaraamistikke (nt valitsustevahelise kliimamuutuste rühma viies hindamisaruanne, AR5), (33) et hinnata projektide kliimariske, kuna eeldatakse, et need võimaldavad kasutajal jõuda samaväärsetele järeldustele.

Kliimamuutuste leevendamise osas on kasvuhoonegaaside heite hindamisel peamiseks võrdlusaluseks Euroopa Investeerimispanga metoodika CO2 jalajälje määramiseks, (34) mida soovitatakse taristu kliimakindluse tagamise suunistes aastateks 2021–2027. Teise võimalusena võib kasutada ka CO2 jalajälje määramise metoodikaid, milles on rahvusvaheliselt kokku lepitud ja mis on avaldatud. Samuti võib kohaldada rakenduspartnerite oma metoodikaid, tingimusel et need on kooskõlas kasvuhoonegaaside arvestuse ühtlustatud lähenemisviisi käsitleva rahvusvaheliste finantseerimisasutuste raamistikuga (35).

Olenemata sellest, millist metoodikat kasutatakse, tuleks sellest avalikult teatada. Igal juhul tuleks esitada projektidega seotud absoluutne (bruto) ja suhteline (neto) heide. Projekti kohta esitatava aruandluse ulatus (s.t kas aruandlus hõlmab kogu projekti või ainult osa sellest) ja lähtestsenaariumi valik suhtelise kasvuhoonegaaside heite arvutamiseks peaks olema läbipaistev.

Pariisi kliimakokkuleppega (36) seati rahvusvaheliselt kokkulepitud eesmärk piirata maailma keskmise temperatuuri tõusu ning ülemaailmne eesmärk tagada kliimamuutustele vastupanuvõimeline areng või kliimamuutustega kohanemine. Käesolevas peatükis esitatud lähenemisviisi eesmärk on toetada Pariisi kliimakokkuleppe ja ELi kliimaseaduse (pärast selle vastuvõtmist) eesmärkidega kooskõlas olevate investeerimistoimingute arendamist.

2.2.2. Üldine lähenemisviis kliimaalase kestlikkuse kontrollimisele

Kliimakindluse tagamine tähendab protsessi, milles olemasolevate varade ja/või kavandatud investeeringute arendamisel võetakse arvesse kliimamuutustega kohanemise ja nende leevendamisega seotud kaalutlusi. Joonisel 2 on esitatud kliimakindluse tagamise peamised etapid.

Joonis 2

Ülevaade kliimakindluse tagamise protsessist

Allikas: taristu kliimakindluse tagamise suunised aastateks 2021–2027.

Joonis kajastab kliimakindluse tagamise kahte sammast. Parempoolne sammas keskendub kliimamuutustele vastupanu võimele ja kliimamuutustega kohanemisele. Vasakpoolne sammas keskendub kliimaneutraalsusele ja kliimamuutuste leevendamisele.

Analüüsi kumbki sammas jaguneb kaheks etapiks. Esimene etapp hõlmab hindamist, mille eesmärk on teha ühelt poolt kindlaks võimalike kliimariskide olulisus kaalutava investeeringu puhul (kliimamuutustega kohanemise seisukohast) ning teiselt poolt hinnata kooskõla ELi kliimakohustustega ja kvantifitseerida vastavad kasvuhoonegaaside heitkogused (kliimamuutuste leevendamise seisukohast). Selle hindamise tulemusest sõltub, kas on vaja läbi viia teine etapp ehk täiendav üksikasjalik hindamine.

Programmi „InvestEU“ kontekstis keskendutakse otserahastamise puhul kliimakindluse tagamisel üksikprojektidele, mis on erinevates arendusetappides ja hõlmavad eri liiki sidusrühmi (avaliku või erasektori sidusrühmad). Sellele vaatamata on kliimakaalutluste integreerimine investeeringu ettevalmistamisse pidev protsess, millega tuleb võimaluse korral tegeleda kohe alguses ja seejärel kõigis projektitsükli etappides (37) ning nendega seotud protsessides ja analüüsides.

Taristu kliimakindluse tagamise suunistes aastateks 2021–2027 antakse rohkem teavet kliimakindluse tagamise kohta projektitsükli eri etappides (38).

2.2.3. Vastavus õigusnormidele

Vastavalt InvestEU määruse põhjendustele 8, 9 ja 10 peaksid InvestEU fondist rahastatavad projektid aitama täita ELi kliimaeesmärke ja -kohustusi, sealhulgas eesmärki saavutada 2050. aastaks ELis kliimaneutraalsus ja liidu uusi 2030. aastaks seatud kliimaeesmärke. Lisaks on artikli 8 lõikes 5 sätestatud, et projektid, mis ei ole kliimaeesmärkidega kooskõlas, ei ole InvestEU määruse alusel rahastamiskõlblikud.

Kliimamuutustega seotud kaalutlused on ka projekti keskkonnamõju hindamise (KMH) oluline osa (vt punkt 2.3, mis käsitleb keskkonnaaspektide arvestamist). See kehtib kliimakindluse tagamise mõlema samba, s.t kliimamuutuste leevendamise ja nendega kohanemise kohta.

Investeerimistoimingute puhul, mille suhtes tuleb viia läbi KMH (I lisa toimingud või II lisa toimingud, mille puhul on määratud kindlaks KMH vajadus) vastavalt muudetud KMH direktiivi nõuetele, kajastatakse kliimakindluse tagamise tulemusi ka KMH aruandes. Üldjuhul tuleks KMH ja muude keskkonnaga seotud hindamiste kavandamisel ja projekti elutsüklisse integreerimisel võtta nõuetekohaselt arvesse kliimakindluse tagamise protsessi.

Sõltuvalt projekti tehtava investeeringu kogumaksumusest järgneb õigusnormidele vastavuse kontrollimisele hindamise etapp.

Toimingute puhul, mille maksumus jääb alla 10 miljoni euro künnise ja mille puhul KMH ei ole nõutav (II lisaga hõlmatud toimingud, mis ei nõua keskkonnamõju hindamist, või toimingud, mis ei kuulu KMH direktiivi kohaldamissalasse), ei pea kliimaküsimusi arvesse võtma. Selleks et edendada positiivset lähenemisviisi kliimamuutustega seotud kaalutluste käsitlemisele ning suurendada teadlikkust kavandatud investeeringute kliimariskidest (ja nendega seotud mõjudest), soovitatakse projektiarendajatel ja rakenduspartneritel tungivalt teha järgmist:

— kaaluda kliimamuutustele vastupanu võime hindamise etapi läbiviimist vastavalt järgmistes punktides kirjeldatule, et teha kindlaks kavandatava projektiga (ja sellega seotud varadega) seotud võimalikud kliimariskid. Vajaduse korral tuleks kavandada projekti jaoks ka asjakohased kohanemismeetmed;

— CO2 jalajälje hindamise võiksid rakenduspartnerid ja projektiarendajad viia läbi ka 10 miljoni euro künnisest allapoole jäävate investeerimisprojektide puhul, eelkõige juhul, kui a) on kahtlusi, et kavandatav investeering võib põhjustada heite suurenemist/vähenemist üle allpool punktis 2.2.5.1 kirjeldatud piirmäärade, ning b) kui kavandatav projekt on osa laiemast investeerimisprogrammist, mille suhtes on viidud läbi kasvuhoonegaaside heite üldine hindamine (39).

10 miljoni euro künnist ületavate toimingute puhul, olenemata sellest, kas nende puhul KMH on nõutav või mitte, jätkub protsess programmi „InvestEU“ kohase hindamise ja asjakohasel juhul kestlikkuskontrolliga kooskõlas järgmistes punktides esitatud suunistega kliimamuutustele vastupanu võime ja kliimaneutraalsuse kohta.

2.2.4. Kliimamuutustele vastupanu võime

2.2.4.1. Kliimamuutustele vastupanu võime hindamine – kliimamuutustega kohanemine

Nagu on soovitatud taristu kliimakindluse tagamise suunistes aastateks 2021–2027, on kliimamuutustele vastupanu võime hindamine kontrolliprotsessi esimene etapp ning selle eesmärk on teha kindlaks ja hinnata praegusi ja tulevasi kliimamuutustega seotud riske, mis mõjutavad InvestEU fondist toetuse saamiseks esitatud projekte.

Hindamine koosneb kolmest alljärgnevalt kirjeldatud etapist.

Haavatavuse hindamise (40) eesmärk on teha kindlaks konkreetset liiki projektiga seotud olulised kliimaohud (41) kavandatud asukohas.

Projekti haavatavus määratakse kindlaks kahe aspekti kombinatsioonina: i) projekti komponentide üldine tundlikkus kliimaohtude suhtes (tundlikkus) ning ii) tõenäosus, et need ohud projekti asukohas nüüd ja edaspidi realiseeruvad (ohule avatus). Neid kahte aspekti võib üksikasjalikult hinnata eraldi (nagu allpool kirjeldatud) või koos.

Tundlikkuse analüüsi eesmärk on teha kindlaks, millised kliimaohud on konkreetset liiki investeeringu puhul olulised olenemata selle asukohast. Tundlikkuse analüüsi tegemisel tuleks projekti hinnata tervikuna, vaadeldes selle eri komponente ja seda, kuidas projektid toimivad laiemas võrgus või süsteemis.

Iga teema ja kliimaohu puhul tuleks anda hinnang „suur“, „keskmine“ või „väike“.

— Suur tundlikkus: kliimaoht võib oluliselt mõjutada varasid ja protsesse, sisendeid, väljundeid ja transpordiühendusi.

— Keskmine tundlikkus: kliimaohul võib olla mõningane mõju varadele ja protsessidele, sisenditele, väljunditele ja transpordiühendustele.

— Väike tundlikkus: kliimaohul puudub (või on väheoluline) mõju.

Joonis 3

Kliimaohud: tundlikkuse analüüs

Allikas: taristu kliimakindluse tagamise suunised aastateks 2021–2027.

Ohule avatuse analüüsi eesmärk on teha kindlaks, millised ohud on olulised projekti kavandatud asukoha puhul, olenemata projekti liigist. Ohule avatuse analüüsi võib jagada kaheks osaks: i) avatus praeguse kliimaga seotud ohule ja ii) avatus eeldatava tulevase kliimaga seotud ohule. Selleks et hinnata varasemat ja praegust avatust kliimaga seotud ohule, tuleks kasutada asjaomase asukoha kohta kättesaadavaid ajaloolisi ja värskeid andmeid. Et mõista, kuidas ohule avatus võib edaspidi muutuda, (42) võib kasutada kliimamudeli prognoose. Erilist tähelepanu tuleks pöörata äärmuslike ilmastikunähtuste sageduse ja intensiivsuse muutustele.

Iga kliimaohu puhul tuleks anda hinnang praegusele ja tulevasele avatusele (s.t „suur“, „keskmine“ või „väike“).

Joonis 4

Ohule avatuse analüüs

Allikas: taristu kliimakindluse tagamise suunised aastateks 2021–2027.

Haavatavuse analüüsis ühendatakse tundlikkuse ja ohule avatuse analüüsi tulemused, et teha kindlaks kavandatud investeeringu jaoks kõige olulisemad ohud (need, mille suhtes haavatavus on keskmine või suur).

Joonis 5

Haavatavuse analüüs

Allikas: taristu kliimakindluse tagamise suunised aastateks 2021–2027.

Kui nii tundlikkusele kui ka avatusele antud hinnang on „väike“ või haavatavuse kombineeritud hindamisel jõutakse põhjendatult järeldusele, et kõik haavatavused on väikesed või tähtsusetud, ei pruugi edasine (kliimaga seotud) riskihindamine olla vajalik. Sellisel juhul võib programmi „InvestEU“ kohane kestlikkuskontroll siinkohal lõppeda ning esitada tuleb analüüsi tulemused koos vajalike üksikasjade ja põhjendustega.

Kui tundlikkusele ja/või avatusele (või üldisele haavatavusele, kui seda hinnatakse ühiselt) antud hinnang on „keskmine“ või „suur“, tuleb projekti puhul viia läbi kliimariski hindamine, kasutades järgmises punktis kirjeldatud metoodikat.

Igal juhul peab lõplik otsus viia tuvastatud haavatavuste põhjal läbi üksikasjalik riskihindamine põhinema rakenduspartneri põhjendatud hinnangul (hindamine tuleb läbi viia projektiarendaja ja/või kliimahindamist teostava meeskonna toel) kavandatava investeeringu konkreetse olukorra kohta (43) (44).

Hindamise etapi kohta üksikasjalikumate metoodiliste juhiste saamiseks peaksid rakenduspartnerid ja projektiarendajad tutvuma taristu kliimakindluse tagamise suunistega aastateks 2021–2027.

2.2.4.2. Kliimariski hindamine ja kliimamuutustega kohanemine

Nende projektide puhul, mille haavatavuse hindamisel on kindlaks tehtud „keskmine“ või „suur“ võimalik kliimarisk, tuleks läbi viia üksikasjalik kliimariski hindamine.

Kliimariski hindamise käigus analüüsitakse struktureeritud viisil asjakohaseid kliimaga seotud ohte ja nende mõju, et anda teavet kavandatud investeeringuga seotud otsuste tegemiseks. Kõiki projektiga seotud võimalikke märkimisväärseid riske, mis tulenevad kliimamuutustest, tuleks juhtida ja vähendada vastuvõetava tasemeni asjakohaste ja proportsionaalsete kohanemismeetmetega, mis moodustavad projekti osa.

See protsess toimub järgmiselt:

— kaalutakse hindamise etapis haavatavuse hindamise käigus kindlaks tehtud ohtudega seotud mõjude tõenäosust ja raskusastet;

— hinnatakse konkreetse investeerimistoimingu puhul kindlakstehtud võimalike riskide suurust;

— määratakse kindlaks kohanemismeetmed võimalike märkimisväärsete kliimariskide vähendamiseks.

Tõenäosus näitab, kui tõenäoline on, et kindlakstehtud kliimaohud teatava ajavahemiku, nt projekti eluea jooksul realiseeruvad. Selle võib kokkuvõtlikult esitada kvalitatiivses või kvantitatiivses hinnangus iga olulise kliimaohu kohta. Arvestada tuleks, et tõenäosus võib projekti kestuse jooksul oluliselt muutuda.

Mõju (seda nimetatakse ka raskusastmeks või ulatuseks) näitab, mis juhtuks, kui kindlakstehtud kliimaoht realiseeruks, ja millised oleksid tagajärjed investeeringule. Seda tuleks hinnata mõju ulatuse skaalal iga ohu puhul. Tavaliselt võetakse selle hindamise käigus muu hulgas arvesse järgmist: i) füüsiline vara ja tegevus; ii) tervis ja ohutus; iii) keskkonnamõju; iv) sotsiaalne mõju; v) finantsmõju ja vi) mainerisk. Hindamisel tuleb käsitleda nii projekti kohanemisvõimet kui ka selle süsteemi kohanemisvõimet, mille osa projekt on; näiteks tuleb hinnata seda, kui hästi suudab projekt mõjuga toime tulla ja kui suurt riski see võib taluda. Samuti tuleb kaaluda, kui oluline on investeerimisprojekt laiema võrgustiku või süsteemi jaoks (s.t selle kriitilist tähtsust) ning kas see võib kaasa tuua laiema mõju ja doominoefekti.

Iga võimaliku riski suuruse saab kindlaks määrata kahe teguri – tõenäosuse ja mõju – kombineerimise teel. Riskid võib paigutada riskimaatriksisse, et teha kindlaks kõige märkimisväärsemad võimalikud riskid ja need riskid, millega seoses on vaja võtta edasisi kohanemismeetmeid.

Joonis 6

Riskihindamise ülevaade

Allikas: taristu kliimakindluse tagamise suunised aastateks 2021–2027.

Otsuse tegemine selle kohta, mis on vastuvõetav riskitase ning millised on märkimisväärsed riskid ja millised mitte, on projektiarendaja ja hindamist teostava eksperdirühma ülesanne ning selle otsuse tegemisel lähtutakse konkreetse projekti asjaoludest. Igal juhul tuleks vastavat hinnangut alati kirjeldada selgelt ja loogiliselt ning see otsustusprotsess tuleks sidusalt integreerida projekti üldisesse riskihindamisse. See teave on väga oluline ka rakenduspartneri jaoks, sest riskide realiseerumine avaldab kavandatud investeeringule suurt mõju ja võib viia toetatava toimingu ebaõnnestumiseni.

Kui riskide hindamisel jõutakse järeldusele, et projektiga võivad kaasneda märkimisväärsed kliimamuutustest tulenevad riskid, tuleb neid juhtida ja vähendada vastuvõetava tasemeni (45).

Joonis 7

Ülevaade asjakohaste kohanemisvõimaluste kindlaksmääramisest, hindamisest ja kavandamisest/integreerimisest

Allikas: taristu kliimakindluse tagamise suunised aastateks 2021–2027.

Iga kindlakstehtud märkimisväärse riski puhul tuleb kaaluda ja hinnata asjakohaseid kohanemismeetmeid. Kohanemine hõlmab sageli nii struktuuriliste meetmete (nt füüsilise vara ja taristu konstruktsiooni või spetsifikatsiooni muutmine või alternatiivsete või täiustatud lahenduste kasutuselevõtmine) kui ka mittestruktuuriliste meetmete (nt maakasutuse planeerimine, tõhustatud seire- või hädaolukordade lahendamise programmid, töötajate koolitamine ja teadmiste jagamine, kliimariskide strateegiliste hindamiste väljatöötamine, finantslahendused, nagu kindlustus) kombineerimist.

Õige meetme või meetmete kombinatsiooni leidmiseks tuleks hinnata erinevaid kohanemisvõimalusi või isegi kaaluda paindlikku rakendamise ajakava (paindlikke/kohandatavaid meetmeid), mida saab kasutada selleks, et vähendada riski vastuvõetava tasemeni. Seejärel tuleks eelistatud meetmed integreerida projekti kavandamisse ja/või elluviimisse, et suurendada selle kliimamuutustele vastupanu võimet (46).

Hea juhtimistavana soovitatakse projektiarendajal investeeringu kogu eluea jooksul teostada pidevat järelevalvet, et i) kontrollida hinnangu täpsust ning saada teavet tulevaste hindamiste ja projektide jaoks ning ii) teha kindlaks, kas tõenäoliselt jõutakse kehtestatud piirmääradeni, mis tähendab vajadust rakendada täiendavaid kohanemismeetmeid.

2.2.5. Kliimaneutraalsus ja kliimamuutuste leevendamine (47)

2.2.5.1. Kliimamuutuste leevendamise hindamine

Kliimamuutuste leevendamine tähendab jõupingutuste tegemist kasvuhoonegaaside heite vähendamiseks või kasvuhoonegaaside sidumise suurendamiseks. Selle tegevuse aluseks on ELi heitkoguste vähendamise eesmärgid, mis on seatud aastateks 2030 ja 2050. ELi eesmärkide ja ülemaailmselt Pariisi kliimakokkuleppe eesmärkide saavutamine eeldab meie riikide majanduses põhimõttelist üleminekut suure CO2 heitega tegevuselt vähese CO2 heitega ja netonullheitega lahendustele (nt taastuvenergia kasutamine ja CO2 sidumine), aga ka märkimisväärseid edusamme energia- ja ressursitõhususe suurendamisel. Energiatõhususe esikohale seadmise põhimõte rõhutab vajadust seada investeerimisotsuste tegemisel esikohale alternatiivsed kulutõhusad energiatõhususe meetmed, eelkõige kulutõhus lõppkasutuse energiasääst jms (48). Kasvuhoonegaaside heitkoguste kvantifitseerimine ja rahasse arvestamine võib toetada investeerimisotsuseid, mis lähtuvad sellest põhimõttest.

Selleks et kontrollida ja hinnata kavandatud projektide vastavust ELi kliimaneutraalsuse eesmärkidele, võiksid rakenduspartnerid ja projektiarendajad võimaluste piires kasutada ELi taksonoomiamääruse kriteeriume, mille alusel hinnatakse kliimamuutuste leevendamisele olulise kahju tekitamise vältimist. Teise võimalusena võiksid rakenduspartnerid ja projektiarendajad lähtuda Euroopa Investeerimispanga kriteeriumidest Pariisi kliimakokkuleppega kooskõlas oleva vähese CO2 heite hindamiseks, mis on avaldatud Euroopa Investeerimispanga kliimaalases tegevuskavas (Climate Bank Roadmap), või kohaldada mõnda muud rahvusvaheliselt tunnustatud ja avaldatud metoodikat, mille alusel hinnatakse CO2 heite vähendamist kooskõlas Pariisi kliimakokkuleppega.

Lisaks hõlmavad paljud InvestEU fondist ajavahemikul 2021–2027 toetatavad projektid varasid, mille eluiga ulatub 2050. aastast kaugemale. Seetõttu on vajalik eksperdianalüüs, et kontrollida, kas projekt on näiteks käitamise, hoolduse ja käitusest kõrvaldamise mõttes kooskõlas kasvuhoonegaaside netonullheite ja kliimaneutraalsuse eesmärgiga. Varajane ja järjepidev tähelepanu kasvuhoonegaaside heitele projektide erinevates arendusetappides aitab kliimamuutuste leevendamisele kaasa. Mitme valiku käsitlemine, eelkõige planeerimis- ja kavandamisetapis, võib mõjutada projekti kasvuhoonegaaside koguheidet projekti eluea jooksul alates ehitamisest ja käitamisest kuni käitusest kõrvaldamiseni.

Sellega seoses on InvestEU fondist toetatavate toimingute kasvuhoonegaaside heite seisukohast hindamise eesmärk teha kindlaks, kas kavandatava projekti puhul tuleb hinnata CO2 jalajälge. See aitab otsustada, kas seda küsimust on vaja põhjalikumalt käsitleda, ja võimaldab võtta investeeringu majanduslikul hindamisel arvesse selliste välismõjude rahalist väärtust.

Kuigi CO2 heidet tuleks hinnata kõigi projektide puhul, on tabelis 1 programmi „InvestEU“ kohase hindamise alusena esitatud projektikategooriad, mille puhul eeldatakse, et heitkogused kas on või ei ole tõenäoliselt märkimisväärse suurusega.

Vastavalt taristu kliimakindluse tagamise suunistele aastateks 2021–2027 tuleb InvestEU fondist toetatavate projektide puhul hinnata CO2 jalajälge, kui nendega kaasnevad tõenäoliselt:

— absoluutsed heitkogused, mis ületavad 20 000 CO2-ekvivalenttonni aastas (pluss- või miinusmärgiga),

— suhtelised heitkogused, mis ületavad 20 000 CO2-ekvivalenttonni aastas (pluss- või miinusmärgiga).

Tabelis 1 esitatud projektikategooriad on üksnes suunavad.

Rakenduspartnerid ja projektiarendajad võivad kasutada kvantitatiivset hindamist, varasematel projektidel põhinevaid eksperditeadmisi või muid avaldatud allikaid, et teha kindlaks, kas projekt ületab tõenäoliselt eespool esitatud piirmäära või jääb sellest allapoole. Ebakindluse korral tuleks teha CO2 jalajälje arvutus, et hinnata, kas projekt ületab tõenäoliselt piirmäära või jääb sellest allapoole.

Tabel 1

Loetelu CO2 jalajälje hindamiseks – suunavad näited projektikategooriate kohta

Hindamine: Projektikategooriad Üldjuhul (sõltuvalt projekti ulatusest) EI OLE CO2 jalajälje hindamine nende kategooriate puhul nõutav, välja arvatud juhul, kui eeldatakse, et projekt toob kaasa märkimisväärse CO2 või muude kasvuhoonegaaside heite. — Telekommunikatsiooniteenused — Joogiveevõrgud — Vihmavee ja reovee kogumise võrgud — Väikesemahuline tööstusreovee puhastamine ja asulareovee puhastamine — Kinnisvaraarendus (49) — Mehaanilise/bioloogilise jäätmekäitluse rajatised — Teadus- ja arendustegevus — Ravimid ja biotehnoloogia — Kõik muud projektikategooriad või projektide ulatused, mille puhul on ilmne ja võimalik kahtlusteta kinnitada, et absoluutsed ja/või suhtelised heitkogused jäävad alla 20 000 CO2-ekvivalenttonni aastas (pluss- või miinusmärgiga) (50) CO2 jalajälje hindamine ON üldjuhul nõutav. — Tahkete olmejäätmete prügilad — Olmejäätmete põletusrajatised — Suured reoveepuhastusjaamad — Töötlev tööstus — Kemikaalid ja rafineerimine — Kaevandamine ja põhimetallid — Tselluloos ja paber — Veeremi, laevade, sõidukipargi ostmine — Maantee- ja raudteetaristu, (51) linnatransport — Sadamad ja logistikaplatvormid — Elektriülekandeliinid — Taastuvad energiaallikad — Kütuse tootmine, töötlemine, ladustamine ja transport — Tsemendi ja lubja tootmine — Klaasi tootmine — Soojus- ja elektrijaamad — Kaugküttevõrgud — Maagaasi veeldamis- ja taasgaasistamisrajatised — Gaasi ülekandetaristu — Kõik muud projektikategooriad või projektide ulatused, mille puhul absoluutsed ja/või suhtelised heitkogused võivad ületada 20 000 CO2-ekvivalenttonni aastas (pluss- või miinusmärgiga)

Allikas: taristu kliimakindluse tagamise suunised aastateks 2021–2027.

Projekte, mille eeldatav heitetase ületab piirmäära, tuleb täiendavalt hinnata järgmises, kliimamuutuste mõju leevendamise kontrollimise etapis (52).

2.2.5.2. CO2 jalajälje arvutamine ja kasvuhoonegaaside heite rahasse arvestamine

Nagu eespool kirjeldatud, tähendab kliimamuutuste leevendamine kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamist ja globaalse soojenemise piiramist. Projektid ja muud liiki investeeringud võivad sellele kaasa aidata, näiteks vähese CO2 heitega alternatiivide kavandamise ja valimise kaudu.

Käesolevates suunistes ei kasutata CO2 jalajälje arvutamist mitte ainult investeeringuga seotud kasvuhoonegaaside heite hindamiseks siis, kui investeering on rakendamiseks valmis, vaid ka selleks, et toetada vähese CO2 heitega lahenduste kaalumist ja integreerimist planeerimis- ja kavandamisetapis, sealhulgas alternatiivsete investeerimisvõimaluste järjestamise ja valimise etapis, et edendada CO2 heite vähendamisega seotud kaalutlusi ja lahendusi (53). Seepärast on soovitatav integreerida kliimakindluse tagamine kavandatud investeeringute ettevalmistamisse algusest peale ning võtta investeeringuga seotud kasvuhoonegaaside heite hinnanguid nõuetekohaselt arvesse ka valikuvõimaluste analüüsis ja majanduslikul hindamisel või kulude-tulude analüüsis.

Kui projekti puhul on programmi „InvestEU“ kohase hindamise käigus kindlaks tehtud võimalikud eeldatavalt märkimisväärsed absoluutsed ja/või suhtelised heitkogused, palutakse rakenduspartneril kinnitada kavandatud projekti kokkusobivust ELi kliimaneutraalsuse eesmärkidega ning kvantifitseerida rahvusvaheliselt tunnustatud CO2 jalajälje arvutamise meetodit kasutades (koostöös projektiarendajaga) projektiga seotud kasvuhoonegaaside heide või paluda seda teha projektiarendajal (54).

Seejärel tuleks kestlikkuskontrolli raames määrata kindlaks heitkogustele vastav rahaline väärtus, võtta seda arvesse majanduslikul hindamisel ja vähese CO2 heitega lahenduste valimisel ning teatada sellest investeeringute komiteele.

Taristu kliimakindluse tagamise suunistes aastateks 2021–2027 lähtutakse CO2 jalajälje arvutamisel peamise võrdlusalusena Euroopa Investeerimispanga CO2 jalajälje määramise metoodikast (55). Soovitatav metoodika hõlmab heite arvutamise standardmeetodeid eri sektorite puhul, sealhulgas järgmiste sektorite puhul:

— reovee ja reoveesetete puhastamine,

— jäätmekäitlusrajatised,

— tahkete olmejäätmete prügilad,

— maanteetransport,

— raudteetransport,

— linnatransport,

— hoonete renoveerimine,

— sadamad,

— lennujaamad,

— metsamajandus.

Nagu eespool märgitud, võib kasutada ka alternatiivseid rahvusvaheliselt kokku lepitud ja dokumenteeritud CO2 jalajälje arvutamise meetodeid, tingimusel et järgitakse miinimumnõudeid, nagu on rõhutatud punktis 2.2.1.

CO2 jalajälje määramise metoodika kohta üksikasjalikuma teabe saamiseks soovitatakse rakenduspartneritel tutvuda taristu kliimakindluse tagamise suunistega aastateks 2021–2027.

CO2 jalajälje arvutamine on olemuslikult mitmeti ebakindel, hõlmates näiteks ebakindlust teisese mõju kindlakstegemise, lähtestsenaariumide määratlemise ja heitkoguste lähtetasemete hindamise suhtes. Seepärast on kasvuhoonegaaside hinnangulised heitkogused reeglina ligikaudsed. Kasvuhoonegaaside hinnanguliste ja arvutatud koguste ebakindlust tuleks võimalikult suurel määral vähendada ning hindamismeetodid peaksid vältima kallutatust.

Ebakindluse esinemise korral peaksid kasvuhoonegaaside heitkoguste kvantifitseerimiseks kasutatavad andmed ja eeldused olema konservatiivsed. Konservatiivsed väärtused ja eeldused on need, mille puhul tõenäolisemalt ülehinnatakse absoluutseid heitkoguseid ja „plussmärgiga“ suhtelisi heitkoguseid (netosuurenemine) ning alahinnatakse „miinusmärgiga“ suhtelisi heitkoguseid (netovähenemine).

Kui kasvuhoonegaaside heitkogused on kvantifitseeritud, tuleks määrata kindlaks neile vastav rahaline väärtus ja võtta seda arvesse kavandatava investeerimistoimingu majanduslikul hindamisel. Rahalise väärtuse kindlaksmääramisel tuleks kasutada väljakujunenud ja rahvusvaheliselt kokku lepitud CO2 heite varikulu. CO2 heite varikulu kohaldamine projektist tulenevale muutusele heitkogustes tähendab, et projekti süsinikumahukus arvestatakse rahasse ja toetatakse neid projekte, mis toovad kaasa heite vähenemise.

Käesolevates suunistes soovitatakse kasutada Euroopa Investeerimispanga poolt hiljuti kindlaks määratud CO2 heite varikulu kui parimat kättesaadavat tõendusmaterjali Pariisi kliimakokkuleppe temperatuurieesmärgi (s.t 1,5 °C eesmärgi) saavutamise varikulu kohta (56). See soovitus on kooskõlas taristu kliimakindluse tagamise suunistega aastateks 2021–2027 ja aitab tagada investeeringute komiteele heakskiitmiseks esitatavate eri projektide andmete võrreldavuse.

Tabelis 2 on esitatud CO2 heite varikulu iga aasta kohta ajavahemikul 2020–2050.

Tabel 2

Kasvuhoonegaaside heitkoguste ja nende vähenemisega seotud varikulu eurodes CO2-ekvivalenttonni kohta (2016. aasta hinnad)

Aasta EUR/CO2-ekvivalenttonn Aasta EUR/CO2-ekvivalenttonn Aasta EUR/CO2-ekvivalenttonn Aasta EUR/CO2-ekvivalenttonn 2020 80 2030 250 2040 525 2050 800 2021 97 2031 278 2041 552 2022 114 2032 306 2042 579 2023 131 2033 334 2043 606 2024 148 2034 362 2044 633 2025 165 2035 390 2045 660 2026 182 2036 417 2046 688 2027 199 2037 444 2047 716 2028 216 2038 471 2048 744 2029 233 2039 498 2049 772

Allikas: taristu kliimakindluse tagamise suunised aastateks 2021–2027.

Eespool esitatud CO2 heite vähendamise kulud on kasvuhoonegaaside heite rahasse arvestamisel kasutatavad minimaalsed soovitatavad väärtused. Kasutada on lubatud ka kõrgemaid CO2 heite varikulu väärtusi, (57) näiteks kui selliseid väärtusi kasutatakse konkreetses liikmesriigis või asjaomase rakenduspartneri poolt. Samuti võidakse CO2 heite varikulu kohandada, kui saadakse rohkem teavet.

Projekti kliimamuutustega seotud mõju rahaline hindamine sobitub põhjalikumasse majanduslikku hindamisse, mille tavaliselt viivad läbi rakenduspartnerid. Rohkem teavet selle kohta, kuidas võtta rahalises väärtuses väljendatud kasvuhoonegaaside heitkoguseid arvesse majanduslikul hindamisel, mida InvestEU fondist toetatavate investeeringute puhul eeldatakse, on esitatud punktis 2.6.

2.2.6. Aruandlus ja järelevalve

Rakenduspartner peaks esitama kliimamuutustele vastupanu võime hindamise tulemused koos muude dokumentidega, mis esitatakse investeeringute komiteele üldise kestlikkuskontrolli tulemuste kohta, nagu on täpsemalt selgitatud punktis 4.2.2.

Kliimamuutustega kohanemise osas peaksid need hõlmama läbitud protsessi tulemuste kokkuvõtet, mis sisaldab selgelt väljendatud järeldusi kliimamuutustega seotud võimalike riskide kohta, mis investeeringut mõjutavad, ja milles tuleks kirjeldada järgmist:

— kliimamuutustele vastupanu võime hindamise metoodika, sealhulgas hindamisel kasutatud andmete ja teabe allikate lühikirjeldus;

— hindamise etapid ning alusandmete ja analüüsi võimalik ebakindlus;

— projekti arendusetapp, milles teostati haavatavuse ja riskide hindamine, ning

— kindlaks määratud ja investeeringu ulatusega hõlmatud kohanemismeetmed, mille eesmärk on vähendada riske vastuvõetava tasemeni (kui see on asjakohane).

Haavatavust ja riskitaset tuleb hindamise järelduste kvalifitseerimiseks ja põhjendamiseks üksikasjalikult põhjendada. Riskihindamise üksikasjalikkus sõltub projekti ulatusest (projekti liik, suurus ja suhteline tähtsus) ja projekti arendusetapist. Iga tuvastatud märkimisväärse riski puhul tuleb dokumentides kirjeldada ka seda, kuidas eelistatud kohanemismeede (-meetmed) on integreeritud või integreeritakse projekti kavandamisse ja/või elluviimisse, et suurendada projekti vastupanuvõimet asjaomastes arendusetappides.

Lisaks tuleb dokumentides esitada kliimamuutuste leevendamise aspektide hindamise tulemused, kui see on asjakohane, ning selgitada, kuidas hindamine korraldati. Nende projektide puhul, mis läbisid täieliku hindamise kliimamuutuste leevendamise suhtes, peab rakenduspartner esitama ka järgmised andmed:

— kavandatavate projektide kokkusobivus ELi heite vähendamise eesmärkidega;

— kasvuhoonegaaside heite hindamiseks ja rahasse arvestamiseks kasutatud metoodika, aruandluse ulatus (s.t millised projekti komponendid on arvutusse kaasatud/arvutusest välja jäetud) ja üksikasjad kasutatud lähtestsenaariumi kohta;

— investeeringu absoluutse (bruto) ja suhtelise (neto) kasvuhoonegaaside heite kvantifitseerimine;

— CO2-hinnad, mida kasutati kvantifitseeritud kasvuhoonegaaside heite rahasse arvestamiseks, ja kirjeldus selle kohta, kuidas kasvuhoonegaaside heite rahalist väärtust võeti arvesse investeeringu üldisel majanduslikul hindamisel.

Investeeringu käitusetapis on projektiarendajal soovitatav kliimakindluse tagamise protsess ja selle aluseks olevad eeldused läbi vaadata ning võrrelda neid asjakohaste tähelepanekute, uusimate kliimauuringute, -prognooside ja -andmetega ning kohandatud kliimapoliitika eesmärkidega ning esitada tulemused rakenduspartnerile.

2.3. Keskkonnamõõde

2.3.1. Üldine lähenemisviis keskkonnaaspektide arvestamisele

Programmi „InvestEU“ kontekstis peetakse keskkonnaaspektide arvestamise all silmas meetodit, mille abil võetakse arvesse projekti kogumõju looduskapitali põhikomponentidele, s.t õhule, veele, maale (58) ja bioloogilisele mitmekesisusele, nagu on nõutud InvestEU määruse artikli 8 lõikes 6. See hõlmab nii otsest kui ka kaudset positiivset ja negatiivset mõju.

Looduskapital tagab ökosüsteemi teenuste või hüvede voo (59). Need teenused võivad tuua majanduslikku, sotsiaalset, keskkonnaalast, kultuurilist või muud kasu. Selle kasu väärtus võib olenevalt kontekstist olla kvalitatiivne või kvantitatiivne (sealhulgas rahaline).

Alljärgnevalt selgitatakse peamisi kestlikkuse kontrollimise seisukohast olulisi keskkonnamõisteid.

— Looduskapital: see on veel üks mõiste, millega tähistatakse taastuvaid ja taastumatuid loodusvarasid (nt taimed, loomad, õhk, vesi, muld ja mineraalid). Projektid võivad mõjutada nii nende varade hulka (nt maakasutuse muutmise tulemusena) kui ka nende kvaliteeti (nt elupaikade seisund).

— Ökosüsteemi teenused: looduskapital pakub ökosüsteemi teenuseid, nagu toit, puit, puhas õhk, puhas vesi, kliima reguleerimine ja vaba aja veetmise võimalused.

— Mõju: see tähendab muutusi looduskapitalis või selle pakutavates ökosüsteemi teenustes. Looduskapitali arvestus hõlmab sellise mõju mõõtmist, et parandada mõju arvessevõtmist otsuste tegemisel: — kvantifitseerimise kaudu, sageli voogude põhjal. Näiteks veevõtmine mõjutab veevaru ja võib aja jooksul mõjutada vee edaspidist kättesaadavust (mõõtühik on nt m3 aastas). Teine näide on saasteainete heide, mis mõjutab õhu või vee seisundit (ja mida saab mõõta piirnormide ületamisega päevas). Maakasutuse muutumine on veel üks mõõdetav voog: see võib mõjutada asjaomasesse paika tehtavate puhkereiside arvu (reiside arv aastas) või vähendada neist reisidest saadavat naudingut (nautimise tase reisi kohta); — väljendades mõju rahalises väärtuses, kui see on proportsionaalne (võimalik ja mõistlik). Rahalise väärtuse hindamine aitab teisendada mõju hinnangulisteks kuludeks (või hinnangulisteks tuludeks), näiteks i) selle vee väärtus, mida ei saa enam kasutada (eurot m3 kohta aastas); ii) õhusaaste tõttu suurenenud terviseprobleemidest tingitud kulud (eurot haigusjuhtumi kohta aastas) või iii) bioloogilise mitmekesisuse vähenemine (eurodes).

Tabelis 3 on esitatud näited looduskapitali ja mõju vaheliste seoste kohta.

Tabel 3

Mõju seostamine asjakohaste muutustega füüsilises keskkonnas ning kahju või kasuga

Looduskapital Muutused looduskapitalis või ökosüsteemi teenustes Näited (positiivse ja negatiivse) mõju kohta Õhk Õhusaaste Õhku paisatud saasteainete maht — Mõju inimeste tervisele — Mõju hoonetele (nt korrosioon) Vesi Veereostus Vette lastud saasteainete maht — Mõju inimeste tervisele — Mõju sise- või merevee kvaliteedile Veetarbimine Võetud vee kogus — Mõju veest sõltuvale tegevusele — Mõju veest sõltuvale füüsilisele keskkonnale — Mõju hüdroloogilisele tsüklile (nt üleujutused, vooluhulga kahanemine) Maa Jäätmete tekitamine Tekitatud jäätmete kogus — Mõju jäätmekäitluskuludele — Mõju füüsilisele keskkonnale (nt prügilasse ladestamise või põletamisel tekkivate heitkoguste tõttu) ja seega voogudele Maakasutuse muutus Arendatud või intensiivistatud kasutusega maa-ala hektarites — Muutused maast saadavas toodangus ja materjalis — Muutused CO2 sidumises ja säilitamises — Muutused selliste teenuste osutamise kuludes, mida oleks osutatud looduslikult — Mõju kohapealsete ja väliste tingimuste koostoimele — Muutused maa kultuurilises väärtuses Bioloogiline mitmekesisus Mõju liikidele Mõjutatud liikide osakaal, ohu tase ja/või ohustatud liikide kaitse — Muutused kohalikus populatsioonis ja liikide kaitsestaatuses — Muutused geneetiliste ressursside väärtuses (võib olla alternatiivkulu) — Muutused selliste teenuste osutamise kuludes, mida oleks osutatud looduslikult (nt kahjuritõrje) — Muutused liikide kultuurilises väärtuses Mõju elupaikadele ja ökosüsteemidele Kaotatud või halvenenud seisundiga elupaikade või ökosüsteemi pindala — Muutused elupaiga kaitsestaatuses või ökosüsteemi seisundis (60) — Muutused maa ja mere ressurssides ja — Muutused selliste teenuste osutamise kuludes, mida oleks osutatud looduslikult — Muutused maa ja mere kultuurilises väärtuses — Muutused vastupanuvõimes (nt loodusõnnetused)

Allikas: tehniline tugidokument investeeringute keskkonnaaspektide arvestamiseks programmi „InvestEU“ raames.

Kooskõlas punktiga 2.1 hõlmab keskkonnamõõtme puhul kestlikkuskontrolli läbiviimine mitut etappi, sealhulgas hetke, mil võidakse otsustada (projekti hindamise käigus ühe või mitme elemendi puhul tuvastatud riskitaseme põhjal), et mõju ei ole vaja täiendavalt hinnata, kui selle võimalik risk on väike (s.t mõju ei ole tõenäoliselt oluline) (61).

Projektide puhul, mille suhtes tuleb viia läbi KMH (I lisa projektid või II lisa projektid, mille puhul on määratud kindlaks KMH vajadus), teeb rakenduspartner järgmist:

— vaatab läbi kindlakstehtud mõjud ja riskid ning kavandatud meetmed, mille eesmärk on vältida, ennetada või vähendada tõenäolist olulist negatiivset mõju keskkonnale (leevendusmeetmed) ja viimase abinõuna korvata seda mõju (korvamismeetmed). See teave peaks olema kättesaadav KMH aruandest ja muudest dokumentidest, nagu load, lisauuringud või muude hindamiste aruanded;

— veendub, et pärast leevendusmeetmete rakendamist alles jääva olulise negatiivse mõju riske on hinnatud (s.t jääkmõju peaks olema hinnatud KMH aruandes): — kui KMH aruandes on kindlaks määratud keskmise ja/või suure riskiga jääkmõju, peaks rakenduspartner seda olulist mõju hindama. Võimaluse korral peaks hindamine hõlmama kvantifitseerimist ja rahalise väärtuse kindlaksmääramist. See edasine hindamine võib tingida täiendavate (korvavate) meetmete võtmise, nagu on selgitatud selles peatükis allpool — kui KMH aruandes hinnati jääkmõju riski väikeseks, ei ole täiendav hindamine vajalik.

Projektide puhul, mille hindamisel leiti, et KMH ei ole vajalik, ja millega seoses rakendatakse leevendusmeetmeid, teeb rakenduspartner järgmist:

— vaatab läbi hindamisotsuses ja täiendavates dokumentides kindlakstehtud mõjud ja riskid ning kavandatud leevendusmeetmed, mille eesmärk on vältida või ennetada olulist negatiivset mõju keskkonnale: — kui on kindlaks tehtud keskmise ja/või suure riskiga jääkmõju (nt hindamisdokumentides või läbivaatamisprotsessi käigus), tuleks seda olulist negatiivset mõju hinnata. Võimaluse korral peaks hindamine hõlmama kvantifitseerimist ja rahalise väärtuse kindlaksmääramist; — kui jääkmõju riski on hinnatud väikeseks, ei ole täiendav hindamine vajalik

Projektide puhul, mille hindamisel leiti, et KMH ei ole vajalik, ja millega seoses ei rakendata leevendusmeetmeid, ja projektide puhul, mis ei kuulu KMH direktiivi kohaldamisalasse, teeb rakenduspartner järgmist:

— teeb koos projektiarendajaga kindlaks vajaduse lisauuringute või -aruannete järele, vaatab läbi nendes lisauuringutes ja -aruannetes kindlaks tehtud mõjud ja riskid ning kaalub võimalikke leevendusmeetmeid, et vältida või ennetada olulist negatiivset mõju keskkonnale;

— kui see on proportsionaalne (võimalik ja mõistlik), kvantifitseerib kindlakstehtud mõju ja arvestab selle rahasse.

Kõigi projektide puhul:

— rakenduspartneril soovitatakse tungivalt kasutada positiivset kontrollnimekirja, et teha kindlaks võimalused projekti tulemuslikkuse parandamiseks;

— rakenduspartner peab andma aru InvestEU investeeringute komiteele ja teostama projekti üle järelevalvet.

Vaja on tagada looduskapitali eri komponentide puhul esitatavate nõuete järjepidevus, võttes samal ajal arvesse ka seda, et hindamine peab olema proportsionaalne (võimalik ja mõistlik). InvestEU fondist rahastatavate projektide läbivaatamisel läbib rakenduspartner need hindamise etapid projektiarendaja esitatud dokumentide (keskkonnaaruanded, otsused, load) alusel. Neid dokumente võivad täiendada projektiarendaja poolt täidetavad küsimustikud (nt rakenduspartneri hoolsusmeetmete täitmise raames) või muud uuringud ja aruanded, mida peetakse vajalikuks.

Vastavus õigusnormidele on nõutav kõigi projektide puhul.

Joonis 8

Keskkonnaalane hindamine – kestlikkuskontroll

Järgmistes punktides antakse suuniseid selle kohta, kuidas rakenduspartnerid võiksid koostöös projektiarendajaga hindamise eri etapid läbida.

2.3.2. Vastavus õigusnormidele

Kõik InvestEU fondist toetatavad toimingud, olenemata sellest, kas nende suhtes kohaldatakse kestlikkuskontrolli või mitte, peavad olema kooskõlas kohaldatavate ELi ja siseriiklike õigusnormidega. Vastavus õigusnormidele on igasuguse toetuse üks eeltingimusi. Rakenduspartnerid peavad õigusnormidele vastavuse kontrollimiseks kehtestama vastava korra (62) või olemasoleva korra läbi vaatama.

Tagamaks, et kõik rakenduspartnerid kohaldavad vastuvõetavaid standardeid,

— esitatakse selles punktis õigusnormidele vastavuse kontrollimise üldpõhimõtted ning

— kirjeldatakse peamistele ELi keskkonnaalastele direktiividele vastavuse kontrollimist.

Üldpõhimõtted on esitatud alljärgnevates loetelupunktides.

— Õigusnormidele vastavuse kontrollimine kulgeb samaaegselt rakenduspartneri poolt tavapäraselt kohaldatava hoolsusmeetmete täitmise protsessiga (63).

— On soovitatav, et projekte, mis kuuluvad KMH direktiivi I lisas loetletud kategooriatesse, ja II lisa kohaseid projekte, mille puhul on nõutav KMH (s.t projektid, millel on oluline ja/või tõenäoliselt oluline mõju), kaalutaks InvestEU fondist rahastamise suhtes siis, kui nad on mõistlikult küpses arendusjärgus. See võimaldab rakenduspartneril teha suurema osa vastavuskontrollist enne vahendite eraldamise otsustamist. Erandjuhtudel võib seda soovitust rakendada paindlikult, s.t kaaluda projekti rahastamist varasemas etapis. Niisugustel erandjuhtudel oleks asjaomase väljamakse tingimuseks menetluste lõpuleviimine ja vastavusnõuete täitmine (64). KMH direktiivi I lisas loetletud projekte saab investeeringute komiteele esitada alles siis, kui need on mõistlikult küpses arendusjärgus, mis tähendab, et KMH aruanne on valminud ja avalik konsultatsioon lõpule viidud.

— Erandjuhtudel, kui projekt ei ole küpses arendusjärgus (nt kui keskkonnamõju hindamine ja/või loamenetlus ei ole lõpule jõudnud), tuleks projekti hinnata olemasoleva teabe põhjal. Esimese sammuna võib see hindamine piirduda peamiste kohaldatavate keskkonnadirektiivide kindlaksmääramisega ja selge teabe tagamisega selle kohta, millal saab õigusnormidele vastavust kinnitada. KMH direktiivi II lisas loetletud projektide puhul peaks pädevate asutuste otsus KMH vajalikkuse kohta olema üldjuhul kättesaadav hetkel, mil projekt esitatakse investeeringute komiteele heakskiitmiseks. Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võib projekt siiski olla vähem küpses arendusjärgus (näiteks kui eeldatavad riskid on väikesed, nt laadimisjaamaprojektide puhul). Sellistel juhtudel võib rakenduspartner kontrollimiseks kasutada üksnes käesolevates suunistes esitatud kontrollnimekirju. Potentsiaalselt probleemsete projektide korral (nt projektid, millel on tõenäoliselt oluline mõju Natura 2000 aladele või millele üldsus on vastu) peaks rakenduspartner tegema ettepaneku projektipõhiste keskkonnatingimuste kohta ja lisama need rahastamislepingusse. Olenemata projektipõhistest tingimustest (kui need on vajalikud), nagu juba mainitud, peaks rahastamisleping selliste ebaküpsete projektide puhul alati sisaldama standardset üldtingimust puuduvate hindamiste ja/või lubade esitamise kohta. Need tingimused peavad olema täidetud hiljemalt enne asjaomast väljamakset ning õigusnormidele vastavuse kontroll tuleks teha selles etapis ja sellest tuleks investeeringute komiteele teatada (65). Kui hindamisel jõutakse järeldusele, et projekti küpsus ei ole piisav ja sellega kaasneb liiga palju riske, ei tohiks projekt toetust saada ja rakenduspartner peaks taotlema ELi tagatist hiljem.

— Õigusnormidele vastavuse kontrollimisel tuleks eelkõige lähtuda ELi keskkonnaalastest direktiividest, nagu need on üle võetud siseriiklikesse õigusaktidesse.

— Kui projekti vastavust kohaldatavatele ELi keskkonnaalastele õigusnormidele on kontrollitud, peaks selle tulemuseks olema selge vastus „vastab normidele“ või „ei vasta normidele“. Seda kontrolli tuleks toetada tõenditega lubade, kooskõlastuste või litsentside kujul, mille on andnud pädevad asutused, viidates kas asjakohastele direktiividele või siseriiklikele õigusaktidele, millega need direktiivid on üle võetud.

— Kui on tõsiseid kahtlusi, kas projekt vastab ELi ja/või siseriiklikele õigusaktidele, peaksid rakenduspartnerid konsulteerima liikmesriikidega ja/või komisjoniga (66).

Järgmistes alapunktides käsitletakse peamisi keskkonnaalaseid direktiive, mida õigusnormidele vastavuse kontrollimisel tuleb silmas pidada.

a) KMH direktiiv

KMH direktiivi kohaldatakse paljude riiklike ja eraprojektide suhtes, mis on loetletud direktiivi I ja II lisas.

— Kohustuslik KMH: kõiki I lisas loetletud projekte käsitatakse olulise keskkonnamõjuga projektidena, mille puhul KMH on nõutav.

— KMH pärast liikmesriigi otsust (KMH vajalikkuse hindamist): II lisas loetletud projektide puhul peavad riiklikud ametiasutused otsustama, kas projekti suhtes tuleb kohaldada keskkonnamõju hindamist. See otsus tehakse nn hindamismenetluse kaudu, milles määratakse kindlaks projekti mõju kas piirmäärade/kriteeriumide alusel või igal üksikjuhul eraldi. Riiklikud ametiasutused peavad võtma arvesse KMH direktiivi III lisas sätestatud kriteeriume.

KMH direktiivile vastavuse kontroll peaks kinnitama, et projekt vastab KMH direktiivi põhinõuetele. Sellega seoses on oluline märkida, et mõned projektid võivad endiselt olla lubatud eelmise muutmata KMH korra (direktiiv 2011/92/EL) alusel, kuid mitte kehtiva muudetud KMH korra (direktiiv 2011/92/EL, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2014/52/EL (67)) alusel. KMH direktiivile vastavuse kontroll tuleks teha KMH menetluse algatamise ajal kehtinud kohaldatava direktiivi alusel (vt täpsemalt direktiivi 2014/52/EL artikkel 3).

0. kontrollnimekirjas (vt 3. lisa) on esitatud loetelu küsimustest, millest rakenduspartnerid saavad juhinduda KMH direktiivile vastavuse kontrollimisel.

b) Linnudirektiiv ja elupaikade direktiiv

Elupaikade direktiivi (68) kohaselt on loodud Natura 2 000 võrgustik. Selle direktiivi kohaselt peavad liikmesriigid määrama erikaitsealad, et tagada i) direktiivi I lisas loetletud elupaigatüüpide ja ii) direktiivi II lisas loetletud liikide soodne kaitsestaatus kogu nende levilal ELis. Linnudirektiivi (69) kohaselt peab võrgustik hõlmama 194 eriti ohustatud liigi ja kõigi rändlinnuliikide jaoks määratud erikaitsealasid.

Iga kava või projekt, mis võib avaldada Natura 2000 alale olulist mõju eraldi või koos muude kavade või projektidega, peab liikmesriigis läbima asjakohase hindamise (vastavalt artiklile 6). Hindamisel tuleb kindlaks määrata projekti või kava mõju alale, pidades silmas ala kaitse-eesmärke (70). Pädevad asutused võivad anda kavale või projektile nõusoleku alles pärast seda, kui nad on kindlaks teinud, et see ei avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju (elupaikade direktiivi artikli 6 lõige 3 (71)).

Erandlikel asjaoludel võib hoolimata negatiivsest hinnangust siiski lubada projekti ellu viia, kui i) alternatiivsed lahendused puuduvad ja ii) kava või projekti peetakse õigustatuks eriti mõjuvatel ülekaalukatel avaliku huviga seotud põhjustel, sealhulgas sotsiaalsetel või majanduslikel põhjustel. Sellisel juhul peab liikmesriik võtma asjakohased asendusmeetmed, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse (elupaikade direktiivi artikli 6 lõige 4). Komisjoni tuleb kõnealustest meetmetest teavitada, kasutades teatise standardvormi „Teave Euroopa Komisjonile vastavalt loodusdirektiivi artikli 6 lõikele 4“ (72). Teatavatel juhtudel, kui oluliselt mõjutatakse esmatähtsat elupaika või liiki, kuid projekt on õigustatud sotsiaal-majanduslikel põhjustel, on vaja komisjoni arvamust. Metoodilised suunised elupaikade direktiivi 92/43/EMÜ artikli 6 lõigete 3 ja 4 sätete kohta (73) sisaldavad lisateavet, mis täiendab käesolevat punkti.

Rakenduspartnerite jaoks on elupaikade direktiivile ja linnudirektiivile vastavuse kontrollimisel võimalikud kolm stsenaariumi:

— liikmesriigi ametiasutused on otsustanud, et projekt ei nõua asjakohast hindamist (s.t projekt ei avalda tõenäoliselt Natura 2000 ala(de)le olulist negatiivset mõju), või

— liikmesriigi ametiasutused on projekti asjakohaselt hinnanud ja selle tulemusena jõudnud positiivsele järeldusele, et projekt ei avalda Natura 2000 ala(de)le olulist mõju (vastavalt elupaikade direktiivi artikli 6 lõikele 3), või

— liikmesriigi ametiasutused on projekti asjakohaselt hinnanud ja selle tulemusena jõudnud negatiivsele järeldusele (s.t projektil on oluline negatiivne mõju Natura 2000 aladele (vastavalt elupaikade direktiivi artikli 6 lõikele 4)).

0. kontrollnimekirjas (vt 3. lisa) on esitatud loetelu küsimustest, millest juhinduda elupaikade direktiivile ja linnudirektiivile vastavuse kontrollimisel sõltuvalt konkreetse toimingu puhul kehtivast (eespool kirjeldatud) stsenaariumist.

c) Veepoliitika raamdirektiiv

Veepoliitika raamdirektiiviga (2000/60/EÜ) tagatakse majanduslike ja ökoloogiliste aspektide täielik integreerimine vee kvaliteedi ja kvantiteedi haldamisse. Direktiivi kohaldatakse mage-, ranniku- ja üleminekuvete suhtes ning sellega tagatakse integreeritud lähenemisviis veevarude majandamisele, võttes arvesse ökosüsteemide terviklikkust.

Direktiivi peamine eesmärk on saavutada (2015. aastaks (74)) ELi territooriumil enam kui 111 000 pinnaveekogu (jõed, järved, rannikuveed) ja enam kui 13 000 põhjaveekogumi hea seisund. Hea seisundi saavutamine tähendab pinnavee puhul hea ökoloogilise ja keemilise seisundi tagamist ning põhjavee (peamine joogivee võtmise allikas) puhul hea kvantitatiivse ja keemilise seisundi tagamist.

Veepoliitika raamdirektiiviga on kehtestatud ka nõue, et jõgede haldamine peab põhinema vesikondadel (s.t looduslikel geograafilistel ja hüdroloogilistel üksustel) ning selle aluseks ei või olla haldus- või poliitilised piirid. Vesikonna majandamiskavas kirjeldatakse üksikasjalikult, kuidas vesikonnale seatud eesmärgid (ökoloogiline seisund, kvantitatiivne seisund, keemiline seisund ja kaitseala eesmärgid) ettenähtud aja jooksul saavutatakse.

Rakenduspartnerite jaoks on veepoliitika raamdirektiivile vastavuse kontrollimisel võimalikud kaks stsenaariumi:

— esimese stsenaariumi puhul hõlmab projekt pinnaveekogu füüsiliste omaduste uut muutmist või põhjaveekogumite taseme muutmist, mis EI põhjusta veekogu(mi) seisundi halvenemist ega vee hea seisundi/potentsiaali saavutamata jätmist. Sellisel juhul peab rakenduspartner projektiarendaja esitatud põhjenduse läbi vaatama, et seda järeldust toetada;

— teise stsenaariumi puhul hõlmab projekt pinnaveekogu füüsiliste omaduste uut muutmist või põhjaveekogumite taseme muutmist, mis halvendab veekogu(mi) seisundit või ei võimalda saavutada vee head seisundit/potentsiaali. Sellisel juhul peaks rakenduspartner kontrollima, kas kõik artikli 4 lõike 7 kohased tingimused on täidetud, s.t: — on võetud kõik võimalikud leevendusmeetmed negatiivse mõju vähendamiseks; — projektist saadav kasu kaalub üles veepoliitika raamdirektiivi eesmärkide saavutamisest saadava kasu ja/või projektil on ülekaalukas avaliku huviga seotud põhjus; — projekti eesmärgi saavutamiseks puuduvad keskkonna seisukohalt oluliselt paremad võimalused, mis oleksid tehniliselt teostatavad ja mis ei oleks ebaproportsionaalselt kulukad, ning — projekt ja eespool nimetatud põhjendused sisalduvad vesikonna majandamiskavas.

0. kontrollnimekirjas (vt 3. lisa) on esitatud loetelu küsimustest, millest juhinduda veepoliitika raamdirektiivile vastavuse kontrollimisel.

d) Muud asjakohased direktiivid

Sõltuvalt konkreetse toetusvormi alla kuuluvate toimingute laadist peaksid rakenduspartnerid kontrollima vastavust konkreetsetele direktiividele projektiarendajate esitatud kooskõlastuste, lubade, litsentside jms alusel. Nende hulka võivad kuuluda näiteks järgmised direktiivid.

Direktiiv 2001/42/EÜ (75) – keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiiv

Mõningate toimingute puhul, mis on laadi, mahu või asukoha tõttu keskkonnatundlikud, soovitatakse rakenduspartneril kontrollida projekti kooskõla planeerimisraamistikuga (nt sektoripõhise kava või maakasutuskavaga), eelkõige seoses alternatiivide või kumulatiivse mõjuga.

Direktiiv 2010/75/EL (76) – tööstusheidete direktiiv

Rakenduspartner peaks kinnitama projekti vastavust tööstusheidete direktiivile järgmise alusel:

— luba (ei ole alati kohaldatav ega taotluse esitamise ajal kättesaadav): s.t kas see vastab direktiivi kohaselt kehtestatud heite piirnormidele ja parimat võimalikku tehnikat käsitlevates rakendusotsustes sätestatud heitetasemetele (heitetasemed, mis on saavutatavad parima võimaliku tehnikaga), kui see on asjakohane, või

— taotluse osana esitatud keskkonnaalased projektidokumendid (nt keskkonnaload jne).

Direktiiv 2008/98/EÜ (77) – jäätmete raamdirektiiv

Rakenduspartner kontrollib projekti vastavust jäätmete raamdirektiivile ja lisab põhjendusele viite direktiivi põhinõuetele. Eelkõige tuleb põhjenduses selgitada järgmist:

— kuidas on projekt kooskõlas jäätmehierarhiaga (artikkel 4);

— kuidas projekt aitab saavutada korduskasutamiseks ettevalmistamise ja ringlussevõtu eesmärke (artikli 11 lõige 2);

— kas projekt on kooskõlas asjakohase jäätmekavaga (ja sisaldub selles sine qua non tingimusena) ja jäätmetekke vältimise programmiga (artiklid 28 ja 29).

Direktiiv 2012/18/EL (78) – Seveso III direktiiv

Seveso III direktiivi (2012/18/EL) eesmärk on ohtlike ainetega seotud suurõnnetuste ärahoidmine. Kuna õnnetused võivad siiski juhtuda, on direktiivi eesmärk ka piirata selliste õnnetuste tagajärgi nii inimeste tervisele kui ka keskkonnale. Direktiiv hõlmab käitisi, kus võib esineda ohtlikke aineid (nt töötlemisel või ladustamisel) kogustes, mis ületavad teatavat piirmäära. Direktiivi kohaldamisalast on välja jäetud teatavat liiki tööstuslik tegevus, mille suhtes kohaldatakse muid õigusakte, mis näevad ette samaväärse kaitsetaseme (nt tuumarajatised või ohtlike ainete vedu).

Sõltuvalt ohtlike ainete kogusest liigitatakse käitised madalama ja kõrgema tasandi käitisteks, kusjuures viimaste suhtes kohaldatakse rangemaid nõudeid. Rakenduspartner kontrollib projekti vastavust Seveso III direktiivile taotluse osana esitatud keskkonnaalaste dokumentide (nt KMH, keskkonnaload jms) alusel. Eelkõige kontrollib rakenduspartner, kas Seveso direktiivi kohaldamisalasse kuuluvad projektid peavad pärast lõpuleviimist vastama kas madalama või kõrgema tasandi nõuetele (eelkõige projektiarendaja kohustus koostada suurõnnetuste vältimise põhimõtteid käsitlev dokument või ohutusaruanne, mis tuleb esitada liikmesriigi pädevale asutusele).

2.3.3. Programmi „InvestEU“ kohane keskkonnamõõtme hindamine

Projektide puhul, mille keskkonnamõju hinnatakse või mille puhul tuleb kindlaks teha KMH vajalikkus, eeldatakse, et see protsess ja töö annavad programmi „InvestEU“ kohasesse hindamis- ja kontrolliprotsessi olulise panuse, kuna direktiivis nõutakse järgmist:

— projektide puhul, mille suhtes tuleb läbi viia KMH, kirjeldatakse KMH aruandes projekti elemente ja/või kavandatud meetmeid, mis on ette nähtud selleks, et vältida, ennetada või vähendada ja võimaluse korral korvata tõenäolist olulist kahjulikku mõju keskkonnale;

— projektide puhul, mille osas on hindamise tulemusena otsustatud, et KMH ei ole vajalik, esitatakse vastavas otsuses projekti tunnused ja/või kavandatud meetmed, mis on ette nähtud selleks, et vältida või ära hoida olulist kahjulikku mõju keskkonnale.

Sellistel juhtudel vaadatakse programmi „InvestEU“ kohase hindamise etapis läbi KMH aruandes kindlaks tehtud jääkmõju (pärast keskkonnamenetluse käigus kindlaks määratud leevendusmeetmete rakendamist) nelja keskkonnaelemendi (õhk, vesi, maa ja muld, bioloogiline mitmekesisus) ning müra ja lõhna kui valdkondadevaheliste aspektide puhul.

Projektide puhul, mis jäävad KMH direktiivi kohaldamisalast välja või mille puhul on otsustatud, et KMH ei ole vajalik, kuna kohaldatakse siseriiklikult kehtestatud piirmäärasid või kriteeriume, ning millega seoses ei rakendata leevendusmeetmeid, vaadatakse programmi „InvestEU“ kohase hindamise etapis läbi mõju samadele elementidele ja valdkondadevahelistele aspektidele.

Esimese sammuna tuleks läbi vaadata (järelejääv (79)) keskkonnamõju, kasutades 1. kontrollnimekirja (80) (vt 3. lisa). 1. kontrollnimekirja 1. veerg peaks kajastama (jääk-)mõju olemasolu või puudumist.

Nagu juba mainitud, toimub läbivaatamine projektiarendaja esitatud keskkonnaalaste dokumentide alusel. Need dokumendid võivad hõlmata keskkonnaalaste hindamiste aruandeid, otsuseid ja lube ning täiendavaid uuringuid või aruandeid, kui neid peetakse vajalikuks. Kui (jääk-)mõju on kindlaks tehtud, tuleks selle risk kvalifitseerida, võttes aluseks mõju olulisuse ja esinemise tõenäosuse kombinatsiooni.

Rakenduspartner peaks projektiarendaja esitatud teabe põhjal kasutama (jääk-)mõju olulisuse määratlemiseks kolme kategooriat (1. kontrollküsimustiku 2. veerg):

väike keskmine oluline/kahjulik

Mõju olulisuse liigitamiseks kasutab rakenduspartner aluseks olevaid keskkonnaalaseid dokumente, täiendavaid aruandeid, kui neid peeti vajalikuks, ning eksperdiarvamust, milles võetakse arvesse selliseid elemente nagu heitemahud, kindlakstehtud mõju olemus jne. Looduskapitali iga elemendi kohta on üksikasjalikumad andmed esitatud tehnilises tugidokumendis investeeringute keskkonnaaspektide arvestamiseks ja järgmistes tabelites:

Õhk S3-1 Mõju õhukvaliteedile Vesi S2-5 ja Vesi S3-3 Mõju veekeskkonnale Maa S2-2 ja Maa S3-1 Mõju mullale/maale Bioloogiline mitmekesisus S2-1 ja Bioloogiline mitmekesisus S3-1 Mõju bioloogilisele mitmekesisusele CC S3-1 Müra mõju CC S3-2 Lõhna mõju

Rakenduspartner peaks projektiarendaja esitatud teabe ja läbiviidud hindamiste põhjal märkima ka mõju esinemise tõenäosuse (1. kontrollnimekirja 3. veerg):

väike (tõenäoliselt ei esine) keskmine (esinemise ja mitteesinemise võrdne tõenäosus) suur (tõenäoliselt esineb)

Seejärel hinnatakse iga mõju puhul riskitaset (1. kontrollnimekirja 4. veerg), kombineerides mõju olulisuse ja esinemise tõenäosuse (vt tabel joonisel 8). Kui projekti puhul on läbi viidud KMH, eeldatakse, et sellega seotud aruanne sisaldab hinnangut jääkmõju olulisusele.

Joonis 9

Riski kvalifitseerimine iga kindlakstehtud mõju puhul

Keskmise ja/või suure riskiga mõju korral peab rakenduspartner korraldama hindamise. Väikese riskiga mõju korral ei ole täiendav hindamine vajalik.

Lisaks eeltoodule soovitatakse rakenduspartneril tungivalt hinnata positiivset tegevuskava (vt punkt 2.3.5).

2.3.4. Hindamine: leevendamine, kvantifitseerimine ja rahasse arvestamine

Projektid, mille puhul KMH on nõutav või mille puhul on otsustatud, et KMH ei ole nõutav, kuid rakendatakse leevendusmeetmeid: rakenduspartner nõuab iga keskmise või suure riskiga jääkmõju puhul, et projektiarendaja uuriks (vabatahtlikkuse alusel) selliste täiendavate meetmete (näiteks leevendusmeetmete) teostatavust, mis viiksid jääkriski madalamale tasemele.

Projektid, mis ei kuulu KMH direktiivi kohaldamisalasse või mille hindamisel leiti, et KMH ei ole vajalik, ja millega seoses ei rakendata leevendusmeetmeid: kui rakenduspartner on koostöös projektiarendajaga 1. kontrollnimekirja kasutades teinud kindlaks keskmise või suure riskiga mõju, peaksid nad võimaluse korral määrama kindlaks leevendusmeetmed, et viia risk madalamale tasemele.

Eespool viidatust tulenevad meetmed peaksid järgima looduskapitali elemendi puhul asjakohase leevendamishierarhia põhimõtteid:

— negatiivse mõju vältimine (kui see on võimalik);

— vältimatu mõju ulatuse vähendamine, võttes arvesse mõju kestust, intensiivsust ja liiki (otsene, kaudne või kumulatiivne);

— ennistamine ja taastamine eesmärgiga tagada, et varud, mille seisund on halvenenud või mida projekt on negatiivselt mõjutanud, taastatakse või uuendatakse;

— korvamist võib pidada viimaseks võimaluseks (keskmise kuni suure riskiga) negatiivse mõju puhul, mida ei ole võimalik vältida, minimeerida või taastamise abil tasakaalustada.

Joonis 10

Leevendamishierarhia

Allikas: Euroopa Komisjon. Tehniline tugidokument investeeringute keskkonnaaspektide arvestamiseks.

Head leevendusmeetmed on konteksti- ja asukohapõhised ning sõltuvad ka mõjust, mida tuleb leevendada. Näited leevendusmeetmete kohta on esitatud tehnilises tugidokumendis investeeringute keskkonnaaspektide arvestamiseks.

Kui projektiarendajal on võimalik pakkuda välja teostatavaid täiendavaid meetmeid, peaks rakenduspartner paluma projektiarendajal jääkriski uuesti hinnata (vt 1. kontrollnimekiri).

Rakenduspartner esitab koostöös projektiarendajaga olemasolevate dokumentide (keskkonnaaruanne, load jne) põhjal teabe (niipea, kui see on kättesaadav) kvantifitseeritud jääkmõju kohta, mille risk pärast leevendamist (leevendamine keskkonnamenetluste ja/või programmi „InvestEU“ kohase kestlikkuskontrolli raames välja pakutud leevendusmeetmete tulemusena) on keskmine või suur.

Juhiseid kvantifitseerimise kohta leiab tehnilisest tugidokumendist investeeringute keskkonnaaspektide arvestamiseks ja järgmistest tabelitest:

Õhk S3-1 Mõju õhukvaliteedile Vesi S3-3 Mõju veekeskkonnale Maa S3-1 Mõju mullale/maale Bioloogiline mitmekesisus S3-1 ja S3-2 Mõju bioloogilisele mitmekesisusele CC S3-1 Müra mõju CC S3-2 Lõhna mõju

Kvantifitseerimine võimaldab rakenduspartneritel mõista, milline on (järelejääva) keskkonnamõju ulatus pärast seda, kui kõik leevendusmeetmed on kindlaks määratud ja kavandatud projekti kaasatud. Kvantifitseerimine on ka eeltingimus selle mõju rahalise väärtuse arvessevõtmiseks projekti üldisel majanduslikul hindamisel (kui rahalise väärtuse kindlaksmääramine on proportsionaalne ja mõistlik).

Nagu on kirjeldatud tehnilises tugidokumendis investeeringute keskkonnaaspektide arvestamiseks ja Euroopa Komisjoni suunistes investeerimisprojektide kulude-tulude analüüsi kohta (2014), põhineb keskkonnamõju rahaline hindamine tavaliselt kasutusväärtust ja mittekasutusväärtust hõlmava majandusliku koguväärtuse kontseptsioonil (81). Selle mõõtmiseks võib kasutada mitmesuguseid hindamismeetodeid, mis sageli (kuid mitte ainult) põhinevad uuringutel ja/või valikkatsetel.

Need meetodid on tavaliselt ressursimahukad (nõuavad suurt hulka projektipõhiseid andmeid ja analüüse). Seetõttu kasutatakse sagedamini kasu ülekandmise meetodit, kui kirjanduses kirjeldatud uuringutes on juba esitatud riigipõhised keskkonnamõju viiteväärtused (s.t ühikukulud), mida saab hindamisel kasutada.

Tehnilises tugidokumendis investeeringute keskkonnaaspektide arvestamiseks (4.–8. jaos) on esitatud ühikuväärtuste ülevaade, et hõlbustada kasu ülekandmise meetodi kasutamist rahalisel hindamisel (82). Lisaks näitlikustatakse regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraadi poolt JASPERSi toel koostatavas majandusliku hindamise käsiraamatus (Economic Appraisal Vademecum) keskkonnamõju majandusliku hindamise häid tavasid mitme valitud sektori puhul.

Rahasse arvestamine sõltub seega mitmest tegurist, sealhulgas kättesaadavatest andmetest, projekti ulatusest, mõju liigist jne.

Nende meetodite kohaldatavus, sealhulgas see, kas ja kuidas viia läbi leevendusmeetmete rakendamise järgse keskkonnamõju rahaline hindamine (arvestades proportsionaalsuse põhimõtet), otsustatakse rakenduspartneri/projektiarendaja professionaalse hinnangu alusel.

Kui projekti keskkonnamõju on rahasse arvestatud, võetakse seda rahalist hinnangut arvesse projekti põhjalikumal majanduslikul hindamisel, mille rakenduspartnerid ELi toetatavate projektide puhul tavaliselt läbi viivad, nagu on kirjeldatud käesolevate suuniste punktis 2.6 (Majanduslik hindamine).

2.3.5. Positiivne tegevuskava

Projektiarendajatel soovitatakse tungivalt kasutada positiivse tegevuskava 2. kontrollnimekirja (koostatud iga keskkonnaelemendi kohta, vt 3. lisa), et kaaluda võimalikke meetmeid, mis võiksid aidata tugevdada projekti positiivset mõju. Vabatahtlikku positiivse tegevuskava kontrollnimekirja võib kasutada iga liiki projektide, sealhulgas künnisest allapoole jäävate ja künnist ületavate projektide puhul ning kõigi riskikategooriate puhul. Positiivse tegevuskava kontrollnimekirja täitmise tulemusena innustatakse projektiarendajaid tegema ettepanekuid täiendavate meetmete kohta, et parandada toimingu keskkonnatoimet. Kui projekti keskkonnatoime parandamiseks vajalikud täiendavad meetmed on kindlaks tehtud ja projekti kaasatud, soovitatakse projektiarendajatel kvantifitseerida neist tulenev positiivne mõju ning – kui see on proportsionaalne ja mõistlik – arvestada see mõju rahaks, et seda saaks arvesse võtta projekti üldisel majanduslikul hindamisel.

Positiivse tegevuskava kontrollnimekiri võib muu hulgas sisaldada järgmist:

— õhk (energiatõhususe ja taastuvate energiaallikate kasutamise edendamine, saasteainete heitkoguste ja ohtlike ainete kasutamise minimeerimine);

— veekeskkond (mage- ja merevee kvaliteedi parandamine, vee tõhusa kasutamise edendamine, veevõtu ja heite piiramine);

— maa ja muld (erosiooni vähenemise edendamine, mulla orgaanilise ainese ja bioloogilise mitmekesisuse parandamine, mulla halvenemise vähendamine, saastatud alade tervendamine);

— bioloogiline mitmekesisus (rikkaliku bioloogilise mitmekesisusega alade ja/või kaitsealade säilitamine, bioloogilise mitmekesisuse ja ökosüsteemide taastamine, ökosüsteemide vastupanuvõime suurendamine, võõrliikide tõrje või kõrvaldamine, pärismaiste liikide või geneetilise mitmekesisuse säilitamine);

— müra (mürataseme vähendamine);

— lõhn (lõhnaheidete vähendamine).

2.3.6. Aruandlus ja järelevalve

Nagu on kirjeldatud 4. peatükis, peab rakenduspartner keskkonnaalase hindamise ja kestlikkuskontrolli protsessi lõpus esitama programmi „InvestEU“ investeeringute komiteele kestlikkuskontrolli kokkuvõtte, mis hõlmab järgmisi põhielemente:

— kõigi projektide puhul: kinnitus peamistele ELi keskkonnaalastele õigusaktidele vastavuse kohta (esitatud 0. kontrollnimekirjas);

— hindamise tulemus: — kas esineb keskmise ja/või suure riskiga mõju (1. kontrollnimekirja 4. veerg); — teave keskmise ja suure riskiga mõju puhul kavandatud (täiendavate) vabatahtlike meetmete kohta (1. kontrollnimekirja 5. veerg) ning selle kohta, kas need meetmed vähendavad riski;

— (jääk)risk pärast programmi „InvestEU“ kohase kestlikkuskontrolli kontekstis kavandatud täiendavaid leevendusmeetmeid (1. kontrollnimekirja 6. veerg);

— (soovitatavalt kvantifitseeritud) hinnang keskmise ja/või suure riskiga jääkmõjule (1. kontrollnimekirja 6. veerg) ning selle mõju rahaline väärtus, kui rahasse arvestamine on proportsionaalne (s.t mõistlik ja võimalik);

— võimalikud positiivse tegevuskavaga seotud kaalutlused (vt 2. kontrollnimekiri).

Programmi „InvestEU“ raames nõutava järelevalve raames peaks rakenduspartner oma sisemenetlustes tehtud järelevalve ja/või projektiarendajatelt nõutud teabe alusel kinnitama ja teatama järgmist:

— kontrollimise tulemuse võimalikud olulised muutused (võrreldes algselt teatatuga), mis tulenevad loamenetluste lõpuleviimisest;

— kahjuliku ja suure riskiga mõju vähendamiseks leevendusmeetmete rakendamine;

— keskkonnatingimuste ja -kohustuste täitmine projektiarendaja poolt, kui need on kehtestatud.

2.4. Sotsiaalne mõõde

2.4.1. Üldine lähenemisviis sotsiaalse kestlikkuse kontrollimisele

Programmi „InvestEU“ kohaste rahastamis- ja investeerimistoimingute eesmärk on tekitada positiivset sotsiaalset mõju kogu ühiskonna jaoks. Siiski võib olla ka projekte, millel on kahjulik mõju mõningatele üksikisikutele või kogukondadele. Näiteks mõni taristuprojekt võib suurendada ruumilist ebavõrdsust või mõjutada rahvatervist, kuna hõlmab maakasutuse muutmist ja/või mõjutab kodanike elu eri tahke. Sotsiaalseid tingimusi negatiivselt mõjutav potentsiaalne mõju tuleks kindlaks teha võimalikult varakult ning võimaluse korral tuleks vastavate projektide ülesehitust kohandada, et sellist mõju vältida või minimeerida, ja/või määrata kindlaks asjakohased leevendusmeetmed vältimatu mõju haldamiseks. Kestlikkuskontrolli käigus veendutakse, et projektiarendajad on need olukorrad kindlaks teinud, neid hinnanud ja nõuetekohaselt käsitlenud.

Sektori standardid sotsiaalse mõõtme hindamiseks on suuresti omavahel kooskõlas. Sellest hoolimata on need eri turuosaliste seas veidi erinevad. Toimingute esmase hindamise eesmärk peaks olema teha võimalikult suures ulatuses kindlaks otsene, kaudne ja kumulatiivne mõju olulistele sotsiaalsetele aspektidele. Sotsiaalse kestlikkuse kontroll, s.t esialgse ettepaneku täiustamine, aitab vajaduse korral kahjulikku mõju vähendada ja sotsiaalse mõõtmega seotud kasu suurendada.

Selleks peaks projektide sotsiaalsete aspektide läbivaatamine hõlmama vähemalt järgmisi põhikomponente:

— projektide positiivse mõju ja riskide hindamine ja kindlaksmääramine;

— künnist ületavate otse rahastatavate projektidega seotud riskide liigitus, mis põhineb võimaliku negatiivse mõju hindamisel;

— projekti sotsiaalsete tulemuste hindamine järgmistes punktides kirjeldatud sotsiaalsete hindamiskriteeriumide alusel ning vajaduse korral projektile tingimuste lisamine;

— soovitused positiivse sotsiaalse mõju suurendamiseks, mis põhinevad käesolevate suuniste punktis 2.4.6 kirjeldatud positiivse tegevuskava kontrollnimekirjal.

Alljärgneval vooskeemil kirjeldatakse sotsiaalse kestlikkuse kontrollimise protsessi tervikuna.

2.4.2. Õigusnormidele vastavuse raamistik sotsiaalse mõõtme puhul

Programm „InvestEU“ aitab oma kontseptsiooni ja ülesehitusega kaasa ka ELi sotsiaalsele kestlikkusele, edendades majanduse uuendamist, kvaliteetsete töökohtade loomist ning paremaid elu- ja töötingimusi. ELi ja liikmesriikide õigusaktidest tulenevad nõuded, mida kohaldatakse InvestEU fondi eri poliitikaharude raames toetatavate projektide ja toimingute suhtes, on sotsiaalselt kestliku mõju tagamise alus.

Sarnaselt keskkonnaaspektidega moodustavad sotsiaalse kestlikkuse kontrollimise protsessi tugeva aluse asjakohased sotsiaalõigusnormid. ELil on tugev õigusraamistik, mis tagab eurooplaste õigused kodanikena, töötajatena (olenemata kodakondsusest) ja sidusrühmadena paljudes valdkondades, sealhulgas töötervishoid ja tööohutus, töötingimused, teabe avalikustamine töötajatele ja üldsusele ning nendega konsulteerimine, sooline võrdõiguslikkus ja mittediskrimineerimine (83). Võrreldes keskkonnaalaste õigusaktidega on ELi pädevus sotsiaalvaldkonnas siiski väiksem ning sotsiaalseid aspekte käsitletakse peamiselt siseriiklikes õigusaktides. Sellele vaatamata sisaldab InvestEU määrus konkreetset nõuet hinnata projektide sotsiaalset mõju, sealhulgas mõju soolisele võrdõiguslikkusele, teatavate piirkondade või elanikkonnarühmade sotsiaalsele kaasatusele ning selliste valdkondade ja sektorite majandusarengule, mida mõjutavad struktuursed probleemid, näiteks vajadus vähendada majanduse CO2 heidet.

Seega on sotsiaalse kestlikkuse kontrollimise aluseks soov saavutada programmi „InvestEU“ sekkumise abil sotsiaalne progress. Seejuures võetakse arvesse vastavust neid valdkondi reguleerivatele asjakohastele siseriiklikele ja ELi õigusnormidele. Õigusnormidele vastavuse kontrollimine jätkub kogu protsessi vältel, kuna kõik asjakohased õigusaktidest tulenevad nõuded ei pruugi varases etapis olla teada (vt õigusnormidele vastavuse raamistik 1. lisas) (84). Seetõttu eeldatakse, et projektiarendaja tagab vastavuse õigusnormidele, pöörab tähelepanu positiivse tegevuskava võimalustele (vt punkt 2.4.6) ja esitab rakenduspartnerile taotluse korral tõendid (85).

2.4.3. Toimingute sotsiaalsete aspektide hindamine

Õigusnormidele vastavuse kontrollimisele järgneb hindamise etapp, kuid see sõltub projekti tehtava investeeringu kogumaksumusest.

Võimalike sotsiaalsete mõjude ja riskide ulatuse ja keerukuse kindlakstegemiseks peaks rakenduspartner kavandatud projekti hindama. Sotsiaalsete küsimuste ulatus ja keerukus on projektiti erinev. Projektidel võib olla nii negatiivne kui ka positiivne sotsiaalne mõju. Rakenduspartner peab tagama, et i) allpool kirjeldatud hin