ET Euroopa Liidu Teataja C 18/74

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Solidaarsus ja tervishoid: tervisealase ebavõrdsuse vähendamine Euroopa Liidus” ”

KOM(2009) 567 lõplik

2011/C 18/13

Raportöör: Ágnes CSER

Kaasraportöör: Renate HEINISCH

20. oktoobril 2009 otsustas Euroopa Komisjon vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 262 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Solidaarsus ja tervishoid: tervisealase ebavõrdsuse vähendamine Euroopa Liidus””

KOM(2009) 567 lõplik.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav tööhõive, sotsiaalküsimuste ja kodakondsuse sektsioon võttis arvamuse vastu 23. märtsil 2010.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 462. istungjärgul 28.–29. aprillil 2010 (29. aprilli istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 51, vastu hääletas 1, erapooletuid ei olnud.

1. Soovitused

1.1 Põhimõte „Tervishoid kõigis poliitikavaldkondades” peaks muutuma reaalsuseks kõigis poliitikavaldkondades. Kui tahetakse, et kõik poliitikavaldkonnad aitavad saavutada tervisekaitse kõrget taset ja vähendada tervisealast ebavõrdsust, peaks komisjon hindama ja kontrollima oma meetmeid sellele vastavalt. Komisjon peaks töötama välja mehhanismid nende poliitikameetmete muutmiseks, mis mõjutavad tervist negatiivselt ja tekitavad ebavõrdsust.

1.2 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee peab oluliseks, et liikmesriigid ja komisjon lepiksid kokku võrreldavates näitajates ning mõõdetavates eesmärkides, millel on sobiv ajaraamistik. See võimaldaks riigiasutustel hinnata tervisealase ebavõrdsuse vähendamisel tehtud edusamme ja aidata piirkondi, kus Euroopa algatused võiksid täiendada riiklikke jõupingutusi.

1.3 Komitee kutsub üles kõiki liikmesriike osalema komisjoni kavas parandada alusandmeid ja -teadmisi ning tervishoiualase ebavõrdsuse mõõtmis-, jälgimis- ja aruandlusmehhanisme.

1.4 Komitee kutsub komisjoni üles tegema liikmesriikidega koostööd, et töötada välja uued näitajad tervisealase ebavõrdsuse jälgimiseks ja metoodika olukorra auditeerimiseks liikmesriikides, et prioriseerida muutmist vajavad valdkonnad ja head tavad.

1.5 Komitee kutsub liikmesriike ja komisjoni üles looma üldine majandusliku ja sotsiaalse arengu mudel, mille tulemusel suureneb majanduskasv ja paraneb sotsiaalne õiglus, aga ka solidaarsus ja ühtekuuluvus ning tervis. Seda tuleks Euroopa 2020. aasta strateegias käsitleda prioriteedina ning samuti tuleks arutada ELi struktuurifondide olulist rolli selle prioriteedi rakendamisel.

1.6 Komitee kutsub komisjoni ja liikmesriike üles rakendama vajalikke meetmeid võitluses igasuguse tervisealast ebavõrdsust põhjustava sotsiaalse ebavõrdsusega, eelkõige hariduse, linnaplaneerimise ja ostujõu valdkonnas.

1.7 Tugevdada tuleb jõupingutusi tervisealase ebavõrdsuse vastu võitlemisel maapiirkondades, eelkõige arvestades demograafilistest muutustest tulenevaid väljakutseid.

1.8 Komisjon peaks hindama olemasolevate Euroopa platvormide ja foorumite (toitumise, alkoholi jt küsimustes) mõju ebasoodsas olukorras olevatele rühmadele.

1.9 Komitee kutsub komisjoni ja liikmesriike üles kaaluma mitmeid komitee soovitusi, mis on tehtud varasemates tervishoidu ja sotsiaalküsimusi käsitlevates arvamustes ning mille rakendamine aitaks võidelda tervisealase ebavõrdsuse vastu (1).

2. Taust: tervisealane ebavõrdsus ELis

2.1 Kuigi keskmiselt elavad ELi kodanikud nüüd kauem ja parema tervise juures, on kogu ELis suured ja kasvavad erinevused kodanike tervises. See on märkimisväärne probleem ja väljakutse. Samuti raskendab olukorda finants- ja majanduskriisist tulenev tööpuuduse kasv. Komisjoni teatisega algatatakse arutelu ELi tasandi kõrvalmeetmete määratlemiseks, et toetada liikmesriike ja muid riikliku või piirkondliku tasandi osalejaid lahenduste leidmisel sellele kriitilisele olukorrale.

2.1.1 ELi elanike tervisealaste erinevuste näitena võib tuua fakti, et alla ühe aastaste laste suremus erineb ELi liikmesriikides viiekordselt. Eeldatav eluiga sünnihetkel erineb meeste puhul 14 aasta ja naiste puhul 8 aasta võrra. Suured tervisealased erinevused on ka eri piirkondade ning maa- ja linnapiirkondade vahel.

2.1.2 Eeldatav eluiga sünnihetkel erineb meeste puhul 10 aasta ja naiste puhul 6 aasta võrra sõltuvalt haridustasemest ja sotsiaalmajanduslikust staatusest. Nende töötajate tervis, kes täidavad tööülesandeid käsitsi või kelle tööülesanded on rutiinselt korduvad, on halvem kui teistel töötajatel. Ka sooline erinevus on märkimisväärne, sest naiste eluiga on pikem kui meestel, kuid nad kannatavad pikema aja oma elust halva tervise pärast.

2.1.3 Tervisealast ebavõrdsust põhjustab sotsiaalne ebavõrdsus, mis on seotud selliste teguritega nagu elutingimused, käitumismustrid, haridustase, töökoht ja sissetulek, tervishoid, haiguste ennetamine ja tervist edendavad teenused, aga ka kõnealuste faktorite hulka, kvaliteeti ja nendele juurdepääsu mõjutav riiklik poliitika. Ebavõrdsus, mida kogetakse seoses juurdepääsuga haridusele, töökohtadele ja tervishoiule, aga ka sooline ja rassiline ebavõrdsus on kriitilised tegurid. Terviseriske suurendab veelgi vaesuse lisandumine muudele inimest haavatavaks muutvatele faktoritele – nagu iga (lapsepõlv või vanadus), puue või pärinemine rahvusvähemuste hulgast.

2.1.4 Elutingimusi ja tervist mõjutavad sotsiaalmajanduslikud tegurid: näiteks ei ole mitte kõigil ELi elanikel ligipääsu nõuetekohasele veevarustusele ja kanalisatsioonile.

2.1.5 Tervishoiuteenuste kättesaadavust takistavad kindlustuse (eelkõige kohustusliku ravikindlustuse) puudumine, raviteenuste kõrge hind, teabe puudumine pakutavate teenuste kohta, keel ja kultuurilised barjäärid. Lisaks kasutavad vaesemad sotsiaalsed rühmad tervishoiuteenuseid harvemini.

2.1.6 Tervisealane ebavõrdsus ei ole vältimatu ja seda mõjutavad tugevalt inimesed, valitsused, huvirühmad ja kogukonnad ning seda saab ära hoida sobiva poliitika ja tegevuse kaudu. Inimeste käitumine tervise suhtes ei ole ainus faktor, mis põhjustab nimetatud ebavõrdsust, pigem on ebavõrdsuse põhjused seotud iga riigi sotsiaalmajanduslike, tervishoiualaste ja poliitiliste tingimustega, mille kumulatiivne mõju kestab kogu inimese elu vältel.

3. Komisjoni ettepaneku sisu

3.1 Komisjoni teatise eesmärk on algatada arutelu ELi tasandi kõrvalmeetmete potentsiaali määratlemiseks, et toetada liikmesriike ja muid osalisi tervisealase ebavõrdsuse probleemi lahendamisel.

3.2 Komisjon leidis, et hoolimata juba käimasolevatest ELi algatustest tervisealase ebavõrdsuse kaotamiseks ELis (2) saaks liikmesriike veelgi aidata tervisealast ebavõrdsust tekitavate tegurite mõju vähendamisel.

3.3 Komisjoni teatises tuuakse välja viis põhiküsimust, millega tuleb tegeleda:

— tervishoiuteenuste õiglane jaotumine osana sotsiaalsest ja majandusarengust;

— alusandmete ja -teadmiste ning mõõtmis-, jälgimis-, hindamis- ja aruandlusmehhanismide parandamine;

— kogu ühiskonna panuse suurendamine;

— ebasoodsas olukorras olevate rühmade vajadustele vastamine;

— ELi poliitikastrateegia panuse suurendamine.

Iga põhivaldkonna kohta on lisatud nimekiri ELi tasandi meetmetest, mida hakkaksid rakendama komisjon ja liikmesriigid.

4. Üldised märkused: tervisealase ebavõrdsuse vähendamine

4.1 Komitee väljendab heameelt teatise üle, sest selles leitakse, et ELi eri piirkondade elanike vahelise ning sotsiaalselt soodsamas või ebasoodsamas seisundis olevate kodanike vahelise tervisealase ebavõrdsuse ulatus on probleemne, sest selline ebavõrdsus takistab ELil tagamast solidaarsust, sotsiaalset ja majanduslikku ühtekuuluvust, inimõiguste järgimist ja võrdseid võimalusi.

4.2 Komisjoni teatis on laiaulatusliku konsultatsiooni tulemus ja lõpptulemus ei ole täielik. Kahjuks mainitakse mõnda olulist küsimust vaid lühidalt või ei mainita neid üldse mitte. Mitmed sellised küsimused jäävad liikmesriikide pädevusse, ent komisjonil võiks olla täiendav roll nendega tegelemisel ja neile lahenduste otsimisel.

4.3 Teatises esitatakse olulised ELi poliitikavaldkonnad (sotsiaalkaitse, keskkond, haridus jne), mis on seotud tervisealase ebavõrdsusega ning mis tugevdavad üksteist. Seetõttu rõhutab komitee, et komisjon ja liikmesriigid peaksid kindlasti hindama eri poliitikavaldkondade mõju rahvastiku tervisele KÕIGIL tasanditel: kohalikul, piirkondlikul ja Euroopa tasandil. Komitee tuletab meelde, et tervisealase ebavõrdsuse vähenemine ei toimu iseenesest, vaid poliitiliste valikute tulemusena.

4.4 Komitee arvates peaks komisjon kasutama võimalikult hästi olemasolevaid vahendeid (nt avatud koordinatsiooni meetod, mõjuhinnangud, teadusuuringute programmid, näitajad, koostöö rahvusvaheliste organisatsioonidega) ning kaaluma liikmesriikidega uusi meetodeid, mille kaudu tagada, et ELi poliitika ja meetmed tegelevad nende teguritega, mis tekitavad või soodustavad ELis tervisealast ebavõrdsust. Ent komisjoni meetmed liikmesriikide toetuseks peavad olema kooskõlas subsidiaarsuse põhimõtte ja aluslepingutega.

4.5 Komitee toetab komisjoni rolli ELi poliitika ja meetmete koordineerimisel, poliitika sidususe tagamisel, teabe- ja teadmistevahetuse edendamisel liikmesriikide vahel, heade tavade määratlemisel ja levitamisel ning teatavates sotsiaalsetes rühmades esinevatele spetsiifilistele probleemidele kohandatud poliitikameetmete loomise edendamisel. Komitee ootab paremat koostööd nii ELi kui ka rahvusvahelise tasandi sidusrühmadega, sh komitee endaga.

4.6 Ent komitee tõstab esile liikmesriikide rolli selles, et tagada kohalikul tasandil terviklikud, kvaliteetsed, kõigile kättesaadavad ja personaalsed tervishoiuteenused, sest tegemist on ühe põhiteguriga tervisealase ebavõrdsuse vähendamisel. See puudutab eelkõige lapsi, krooniliselt haigeid, mitme haigusega patsiente ja eakaid, kes vajavad paranemise ajal tuttavat keskkonda ja kontakti pere, sõprade ja lähedastega. Ebavõrdsuse vältimiseks tervishoiuvõimaluste kättesaadavusel ei tohiks sundida elanikke – eriti haavatavas olukorras olevaid rühmi – kolima ümber piirkondadesse, kus paikneb arvukalt tervishoiuasutusi.

4.7 Komitee rõhutab, et liikmesriikidel on vastutus tervishoiuteenuste osutamise eest. Ebavõrdsusküsimuse arutamisel on äärmiselt oluline arvestada liikmesriikide valitsuste rolli selles, et tagatakse sotsiaalkaitsesüsteemid ja piisaval hulgal hästi väljakoolitatud personali, kes pakuvad teenuseid kohalikul tasandil, nii et see ei paneks kaugemal elavaid või haavatavamaid rühmi kehvemasse olukorda.

4.8 Kuigi haigused tekivad peamiselt tervishoiusüsteemiväliste tegurite tõttu, toimub ravi tervishoiu- ja sotsiaalsüsteemide kaudu. Ent mõnikord võivad uued arengud tervishoiusüsteemides suurendada tervisealast ebavõrdsust (3). Uued tehnoloogiad ei tohiks viia uue tervisealase ebavõrdsuseni.

4.9 Eriti oluline on teadvustada noortele, et tervislik eluviis vähendab haigestumise ohtu. Noorte seas, kellest saavad aja jooksul lapsevanemad, võib sellistel teadmistel olla suur tähtsus nende laste ja tulevaste põlvkondade jaoks.

5. Konkreetsed märkused käsitletavate põhiküsimuste kohta

5.1 Tervishoiu õiglane jaotumine osana üldisest sotsiaalsest ja majandusarengust

5.1.1 Tervisealane ebavõrdsus puudutab ka Lissaboni protsessi, sest tootmiskaod, ravikulud ja sotsiaalhüvitised võivad õõnestada majanduslikku ja sotsiaalset ühtekuuluvust.

5.1.2 Komitee toetab komisjoni seisukohta, et tuleb luua üldise majandusliku ja sotsiaalse arengu mudel, mille tulemusel suureneb majanduskasv ja paraneb sotsiaalne õiglus, aga ka solidaarsus ja ühtekuuluvus ning tervis. Seda tuleks käsitleda prioriteedina Euroopa 2020. aasta strateegias, kuhu tuleks lisada tervisealast ebavõrdsust mõõtev näitaja, et jälgida strateegia raames tehtud sotsiaalseid edusamme. Samuti tuleks arutada ELi struktuurifondide olulist rolli selle prioriteedi rakendamisel.

5.1.3 Komitee tuletab liikmesriikidele meelde sotsiaalse tervisekaitse, tervishoiuteenuste kättesaadavuse ja tervishoiu rahastamise olulisust tervisealase võrdsuse saavutamisel. ELi demograafilise arengu valguses näib see olevat eriti oluline.

5.1.4 Tuleb mainida, et sotsiaalkaitse tervishoius – tervishoiu rahastamismehhanismid, nt sotsiaalkindlustus ja riiklik ravikindlustus või maksupõhised süsteemid – tuleb ellu viia ja seda tuleb laiendada rahastamisalase solidaarsuse ja riskide koondamise kaudu. See on väga oluline võrdse juurdepääsu tagamisel tervishoiuteenustele. Head ligipääsu tervishoiuteenustele tuleks määratleda järgmiste märksõnadega: taskukohasus, kättesaadavus, kvaliteet, majanduslik kaitse ja teave pakutavatest põhiteenustest (4).

5.1.5 Tervisealase ebavõrdsuse vähendamisele tuleks läheneda pragmaatilise strateegiaga, mille eesmärk on saavutada kõiki hõlmavad ja hea ligipääsuga (vastavalt eelpool esitatud määratlusele) tervishoiuteenused, kooskõlastades tervishoiu rahastamismehhanismid ja -süsteemid (sotsiaal- ja erakindlustus, sotsiaalabimehhanismid, riiklikud tervishoiusüsteemid jne), et kaotada puudujäägid vaeste, vähemuste, nt sisserändajate (sõltumata nende õiguslikust seisundist), rahvus- või usuvähemuste ligipääsus tervishoiuteenustele, samuti ealine ja sooline ebavõrdsus.

5.1.6 Sellega seotud reformid peaksid viima õigustel põhineva lähenemisviisini, mis toetub sotsiaaldialoogile, et tagada laiaulatuslik konsensus ja seeläbi jätkusuutlikud rahastamislahendused ja inimväärsed töötingimused nii kindlustatud isikutele kui ka tervishoiutöötajatele. Selles kontekstis leiab komitee, et edasisel erastamisel võib olla ebasoodne mõju, sest see looks konkurentsil, mitte solidaarsusel põhineva süsteemi.

5.2 Alusandmete ja -teadmiste ning mõõtmis-, jälgimis-, hindamis- ja aruandlusmehhanismide parandamine

5.2.1 Komitee nõustub komisjoniga selles, et tervisealase ebavõrdsuse mõõtmine on tõhusate meetmete, jälgimise ja edusammude saavutamise seisukohalt põhimõttelise tähtsusega.

5.2.2 Seetõttu kutsub komitee üles KÕIKI liikmesriike osalema komisjoni kavas parandada alusandmeid ja -teadmisi ning tervishoiualase ebavõrdsuse (sh majandusliku ja sotsiaalse mõju) mõõtmis-, jälgimis- ja aruandlusmehhanisme. Selles suhtes on äärmiselt oluline, et liikmesriigid võtaksid endale kohustuse esitada ajakohaseid ja võrreldavaid andmeid.

5.2.3 Arvestades andmete suurt olulisust ja neis esinevaid puudujääke, kutsub komitee komisjoni üles tegema liikmesriikidega koostööd, et töötada välja uued näitajad tervisealase ebavõrdsuse jälgimiseks ja metoodika olukorra auditeerimiseks liikmesriikides, et prioriseerida muutmist vajavad valdkonnad ja head tavad.

5.2.4 Komitee toetab ettepanekut lisada edusammude näitajate hulka tervishoiuteenuste tõhusa kättesaadavuse ja kõiki hõlmava sotsiaalse tervisekaitse mõõtmine ja jälgimine ning peab oluliseks, et andmete puhul kasutataks soo-, vanuse-, sotsiaalmajandusliku staatuse ja geograafilise piirkonna põhist jaotust. Komitee julgustab komisjoni ja liikmesriike õppima Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO), Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO), Euroopa Elu- ja Töötingimuste Parandamise Fondi ja Euroopa Liidu Põhiõiguste Ameti kogemustest selles valdkonnas.

5.2.5 Teadusuuringute ja alusteadmiste osas toetab komitee tugevamat rõhuasetust tervisealastele ja sotsiaalmajanduslikele küsimustele ELi teadusuuringute raamprogrammis. ELi tervishoiuprogrammi järgmise eelarveperioodi üks prioriteetidest peaks olema tervisealase ebavõrdsuse vastu võitlemine.

5.2.6 Samuti peaks komisjon paika panema vahendid ja raamistiku, mis võimaldaksid liikmesriikidel üksteisele edastada teadusuuringute tulemusi ja looks võimalusi teadusressursside koondamiseks liikmesriikide vahel.

5.2.7 Komitee nendib, et tervisealase ebavõrdsuse vähendamine on pikaajaline protsess. Teatises esitatud meetmete eesmärk on luua jätkusuutlike meetmete raamistik selles valdkonnas ning komitee ootab esimest hindamisaruannet, mis peaks koostatama 2012. aastal.

5.3 Kogu ühiskonna panuse suurendamine

5.3.1 Komitee tervitab komisjoni kava teha liikmesriikidega koostööd ja konsulteerida asjassepuutuvate sidusrühmadega Euroopa ja liikmesriikide tasandil järgmistes punktides:

— lisada tervisealase ebavõrdsuse teema ühe prioriteetvaldkonnana tervisealase koostöö kokkulepetesse;

— arendada erialast väljaõpet käsitlevaid meetmeid ja vahendeid, et vähendada rahvaterviseprogrammi, Euroopa Sotsiaalfondi ja muude mehhanismide abil tervisealast ebavõrdsust;

— edendada sotsiaalkaitsekomitees aruteludokumentide kaudu arutelu eesmärkide väljakujundamise üle.

5.3.2 Komitee rõhutab, et kogu ühiskonna panuse suurendamine ei sõltu vaid valitsustest, vaid ka kodanikuühiskonna ja sotsiaalpartnerite kaasatusest. Euroopa, liikmesriikide ja kohaliku tasandi sidusrühmad tuleks kaasata konsultatsiooniprotsessi, poliitika kujundamisse ja rakendamisse ning komitee arvates aitaks see suurendada nende aspektide tõhusust, arendada partnerlusi ja paremini levitada häid tavasid. Liikmesriikides tuleb sisse seada selged jälgimis- ja hindamisprogrammid, et hinnata tehtud edusamme.

5.3.3 Tõhusamate partnerluste loomine sidusrühmadega aitab edendada meetmeid erinevate sotsiaalsete tegurite vallas ja aitab vähendada tervisealast ebavõrdsust. Näiteks saavad nad mängida olulist rolli juurdepääsu parandamisel tervishoiuteenustele ja nende kohasemaks muutmisel, tervishoiu ja ennetava ravi edendamisel sisserändajate, rahvusvähemuste ja teiste haavatavate rühmade jaoks, teabe- ja teadmistevahetuse edendamisel, heade tavade määratlemisel ja levitamisel ning liikmesriikides ja/või teatavates sotsiaalsetes rühmades esinevatele spetsiifilistele probleemidele kohandatud poliitikameetmete loomise edendamisel. Samuti võivad sidusrühmad aidata mõõta kogukonnas esinevat tervisealast ebavõrdsust tööl ja vabal ajal ning toetada teadmiste ja koolituse pakkumist tervishoiutöötajatele ja teistele sektoritele.

5.3.4 Komitee sooviks näha tõhusamat konsulteerimist ebasoodsas olukorras olevate rühmadega. Komitee tervitaks võimalust arutada seda küsimust edasi koos komisjoniga.

5.4 Ebasoodsas olukorras olevate rühmade vajadustele vastamine

5.4.1 Ei tohi unustada, et ebasoodsas olukorras olevad rühmad on praeguse kriisi esimesed ohvrid – seda nii oma tervise kui ka tervishoiule ligipääsu osas.

5.4.2 Seepärast tervitab komitee järgmiseid meetmeid:

— komisjoni ja liikmesriikide ühised meetmed, et parandada ebasoodsas olukorras olevate rühmade juurdepääsu tervishoiu- ja ennetava ravi teenustele;

— meetmed tervisealase ebavõrdsuse vähendamiseks tulevastes vanemaealiste tervise parandamist käsitlevates algatustes;

— meetmed vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu võitlemise Euroopa aastal 2010 tervisealase ebavõrdsuse vähendamiseks;

— demograafiliste muutuste valgel ühtekuuluvuspoliitika ja struktuurifondide kasutamine ebasoodsas olukorras olevate rühmade tervise parandamiseks;

— keskendumine piiratud arvule meetmetele, mida tuleb aga põhjalikumalt edasi arendada.

5.4.3 Komitee soovitab, et ebasoodsas olukorras olevate rühmade, sh puuetega inimeste tervisealast ebavõrdsust vaadeldaks võrdsete võimaluste ja diskrimineerimise küsimuse üldisest perspektiivist. Üks näide on vananemise sooline aspekt. Naised elavad üldiselt kauem, aga halva tervise juures. Kuna üldiselt käivad naised elu jooksul vähem aega tööl, siis on neil madalamad pensionid, mis mõjutab otseselt juurdepääsu tervishoiule ja ravimitele. Eritähelepanu nõuab ka sisserändajatest naiste olukord seoses tervisealase hariduse ja juurdepääsuga tervishoiule.

5.4.4 Ennetav tervishoid, sõeluuringute programmid, tervise edendamine ja tervisealane haridus (tervislike elustiilide, kättesaadava ravi, patsientide õiguste jne kohta) on väga olulised eelkõige ebasoodsas olukorras olevates kogukondades. Komitee soovitab, et komisjon ja liikmesriigid käivitaksid kampaaniaid ja teenuseid, mis oleksid suunatud asjaomastele ebasoodsas olukorras olevatele rühmadele. Tervisekampaaniad, mille sihtrühm on elanikkond üldiselt, jõuavad väiksema tõenäosusega ebasoodsas olukorras olevate rühmadeni. Suunatud kampaaniad peaksid aitama ebasoodsas olukorras olevatel kogukondadel määratleda oma vajadusi ja levitada teavet.

5.4.5 Selles kontekstis peaks komisjon hindama olemasolevate Euroopa platvormide ja foorumite (toitumise, alkoholi jt küsimustes) mõju ebasoodsas olukorras olevatele rühmadele. Komitee teeb ettepaneku korraldada patsientide organisatsioonide platvorm, et vahetada kogemusi ja levitada teavet.

5.4.6 Komitee näeb varases lapsepõlves omandatud hariduse kvaliteeti ja kättesaadavust ühe vahendina tulevaste põlvkondade tervisealase ebavõrdsuse vältimiseks. Lapsehoolduse eri vormide kättesaadavus on majandusliku ja sotsiaalse arengu võtmekomponent ning sel on eriti oluline roll ebasoodsate tingimustega piirkondades ja ebasoodsates tingimustes rühmade ja leibkondade jaoks, kelle olukord on muus osas hea. Lapsehoolduse pakkumine saab aidata tegeleda sotsiaal-, majandus- ja terviseküsimustega, millega ebasoodsates tingimustes leibkonnad on vastamisi, ja toetada tõrjutud rühmade sotsiaalset integratsiooni (5). Kuna tervisealane ebavõrdsus tuleneb suures osas ebavõrdsusest haridustees, on komitee arvates äärmiselt tähtis tagada võrdne juurdepääs kvaliteetsele õppele ja haridusele, et igaüks võiks omandada teadmised, mis võimaldavad tal saavutada kontrolli oma elu üle.

5.5 ELi poliitikastrateegia panuse suurendamine

5.5.1 Komitee kutsub liikmesriike üles muutma tervisealase ebavõrdsuse kaotamine prioriteediks ning tagama, et sotsiaal-, majandus- ja terviseküsimusi mõjutavaid poliitikameetmeid kooskõlastataks, jälgitaks ja hinnataks paremini, et edendada häid tavasid ja levitada asjakohast teavet kogu ELis.

5.5.2 Analüüsida tuleks ELi eri poliitikameetmete mõju tervise seisundile.

5.5.3 ELi panust tervisealase ebavõrdsuse vähendamisse saaks suurendada, näiteks kui poliitika mõju tervisele tuntaks paremini ja kui poliitika oleks paremini integreeritud hariduse, töötingimuste, territoriaalse arengu, keskkonnapoliitika, transpordipoliitika jne osas. Ent komisjon peab eelkõige tagama, et kavandatavad meetmed ei too kaasa uut ebavõrdsust, eelkõige kui need mõjutavad ebasoodsas olukorras olevaid rühmi (6).

5.5.4 Tervisekaitse kõrge taseme tagamise eesmärk on sätestatud Lissaboni lepingus võrdsetel alustel ühtse turu eesmärgiga. Lepingus kehtestatakse Euroopa Liidule ka täiendav roll kodanike heaolu kaitsmisel. Komitee loodab, et Lissaboni leping elustab taas loosungi „Tervishoid kõigis poliitikavaldkondades”, mis on siiani jäänud üsna sisutuks fraasiks ELi tasandil ja millega varjatakse tasakaalustamatust seoses kõikjal domineeriva ühtse turuga.

5.5.5 Komitee kutsub komisjoni sellega seoses üles:

— hindama oma meetmeid (enne elluviimist, selle ajal ja pärast) kõigis poliitikavaldkondades, et kontrollida, kas kõik poliitikavaldkonnad aitavad tagada tervisekaitse kõrge taseme ning vähendada tervisealast ebavõrdsust (7);

— töötama välja mehhanismid, mille abil (eel- ja järel)hinnata olemasolevate poliitikastrateegiate tervisealast mõju erinevatele elanikerühmadele, et saada poliitika edasiarendamise seisukohalt vajalikku teavet;

— töötama välja mehhanismid komisjoni nende poliitikameetmete muutmiseks, mis mõjutavad tervist negatiivselt ja tekitavad ebavõrdsust;

— astuma samme liikmesriikide, liitude ja tervishoiutöötajate teadlikkuse tõstmiseks tervisealase ebavõrdsuse tegelikust mõjust, seda põhjustavatest teguritest ja ebavõrdsuse vähendamise võimalustest.

5.5.6 Komitee arvates võiksid liikmesriigid tegeleda tervisealase ebavõrdsusega ka oma tööprogrammides ja töötada välja sobivad sektoriülesed strateegiad.

5.5.7 Komitee toetab komisjoni ettepanekut aidata liikmesriikidel kooskõlastada poliitikameetmeid tõhusamalt, analüüsida nende meetmete vahelisi seoseid ja neist tulenevaid tervisealaseid tulemusi eri elanikerühmadele kõikjal liikmesriikides. Tervisealase ebavõrdsuse vastu võitlemiseks tuleks ka paremini kasutada ELi ühtekuuluvuspoliitikat, paremini teavitada Ühtekuuluvusfondi vahenditest ja neid kooskõlastada, suurendada suutlikkust investeeringute arendamisel liikmesriikide tervishoius ja sotsiaalhoolekandes ning kasutada võimalusi ELi maaelu arengu poliitika ja ühise põllumajanduspoliitika raames.

5.5.8 Ent seejuures ei tohi komisjon rikkuda liikmesriikide õigusi tervishoiusüsteemide korraldamisel ja rahastamisel, eelkõige liikmesriikide õigust määratleda ja rakendada tervisekaitse sobiv tase (lepingu artikkel 168).

5.5.9 Tugevdada tuleb jõupingutusi tervisealase ebavõrdsuse vastu võitlemisel maapiirkondades, eelkõige arvestades demograafiliste muutuste põhjustatud väljakutseid. Seejuures tuleb tunnustada olulist rolli, mis on väikestel tervishoiuteenuste osutajatel (eelkõige FIEdest meditsiinitöötajad), ja neid eraldi toetada selles, et tagada patsientidele terviklik, individuaalne ja kohalik ravi.

5.5.10 Komitee kiidab heaks järgmised algatused:

— ettepanek korraldada poliitiline dialoog liikmesriikide ja huvirühmadega võrdsete võimaluste ja muude tervisealaste põhiväärtuste küsimustes, nagu on sätestatud ELi tervisestrateegias ning ELi töötervishoiu ja -ohutuse strateegias; samuti ettepanek korraldada tervist ja ümberstruktureerimist käsitlev foorum, et välja selgitada asjakohased tervisealase ebavõrdsuse vähendamise meetmed;

— komisjoni rahvusvaheline algatus toetada teisi riike tervishoius ja sellega seotud valdkondades, tutvustades ELi kogemusi tervisealase ebavõrdsuse vähendamisel.

Brüssel, 29. aprill 2010 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Mario SEPI

(1) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee järgmised arvamused:

„Väikelaste hooldus ja haridus” (omaalgatuslik arvamus), raportöör: Mária Herczog

(2) Näiteks nõukogu soovitus vähi sõeluuringute kohta, vaimset tervist, suitsetamist ja HIV/AIDSi puudutavad algatused, samuti Euroopa heade tavade kogu, andmekogumine ning liikmesriikide ja sidusrühmade võrgustik. Toetust antakse ka teadusuuringute raamprogrammide ja tegevusprogrammide, programmi PROGRESS, uuringute ja strateegiate uuendamise kaudu. Lisaks aitavad tervise parandamisele kaasa ELi õigusaktid tööhõive, töötervishoiu ja tööohutuse vallas, ühine põllumajanduspoliitika, keskkonna- ja turupoliitika. Ühtekuuluvusfond ja Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfond aitavad vähendada piirkondadevaheliste erinevusi.

(3) Näiteks Prantsusmaal on antiretroviirusravi kättesaadavuse piiramine suurendanud HIV-positiivsete patsientide tervisealast ebavõrdsust.

(4) Konventsioonid, riiklikult ja rahvusvaheliselt kokkulepitud eesmärgid, rasedus- ja sünnitushüvitised, sh haigus-, rasedus- ja sünnituspuhkus; kõige olulisemad Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) konventsioonid ja eeskirjad sotsiaalse tervisekaitse valdkonnas hõlmavad ILO konventsiooni nr 130 arstiabi kohta ja ILO konventsiooni nr 102, mis keskendub konkreetselt sotsiaalkaitsele ja eriti sotsiaalsele tervisekaitsele. Konventsioonile on alla kirjutanud paljud riigid, viimati tegid seda Rumeenia ja Bulgaaria. Et kogu EL oleks selle ratifitseerinud, peavad veel ainult 2 Balti riiki ja Soome alla kirjutama (sooga seotud sõnastuse küsimus).

(5) „Väikelaste hooldus ja haridus” (omaalgatuslik arvamus), raportöör: Mária Herczog

(6) Eriti haavatavate rühmade hulka kuuluvad elanikud, kes ei saa haiguse tõttu liikuda, kes ei otsi aktiivselt kõige paremat võimalikku ravi, kes ei tunne selle riigi keelt, kus nad eelistavad ravi saada, kel ei ole raha, et maksta eriarstile või ravi eest välismaal, või kes ei julge otsida ravi välismaal või kaugemas ravikeskuses. Iseäranis tekitavad demograafilised muutused uusi väljakutseid tervise valdkonnas.

(7) Kuigi mitmed õigusaktid juba eeldavad mõjuhinnangute läbiviimist, ei kontrollita hindamisel tavaliselt seda, kas seatud eesmärgid meetmetega tõepoolest tõhusalt saavutatakse. Praegust finants- ja majanduskriisi arvestades on see veelgi vajalikum, sest kriis on muutumas üha enam tööhõive ja tervishoiu rahastamise kriisiks, millel on tagajärjed rahvatervisele.