EUROOPA KOMISJON Brüssel,16.9.2022 COM(2022) 463 final KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE püsivaid orgaanilisi saasteaineid käsitleva määruse (EÜ) nr 850/2004 rakendamise kohta {SWD(2022) 291 final}



Sisukord Sisukord 1. Sissejuhatus 2. Käitlus- ja kontrollimeetmed 2.1 Ülevaade 2.2 Tootmine, turule laskmine, kasutamine ja määruse täitmise tagamine 2.3 Varud 2.4 Jäätmekäitlus ja jäätmete ladustamine 3. Keskkonda sattumine ja keskkonnas esinevad kontsentratsioonid 4. Teadmiste vahetamist edendavad meetmed 5. Järeldused Tabelid Tabel 1. Polüklooritud bifenüülide heite vähenemine UNECE püsivate orgaaniliste saasteainete protokolli kohaselt esitatud andmete järgi (negatiivne protsent näitab suurenemist) Joonised Joonis 1. Kokkuvõte nende ainete peamistest allikatest, mille suhtes kohaldatakse heite vähendamise sätteid (III lisas loetletud ained), UNECE 2013.–2015. aasta andmete põhjal (õhkuheide) Joonis 2. EMEPi Euroopa seireandmete kaardid (kaardil a on esitatud kontsentratsioon õhus 1990. aastal ja kaardil b 2014. aastal)

Joonis 3. EMEPi Euroopa seireandmete kaardid (kaardil a on esitatud kontsentratsioon õhus 1990. aastal ja kaardil b 2014. aastal)



1.1. Sissejuhatus Püsivad orgaanilised saasteained on kemikaalid, mis tekitavad ülemaailmseid probleeme oma püsivate, bioakumuleeruvate ja toksiliste (PBT) omaduste ning võimaliku kauglevi tõttu, mille tulemusena need ladestuvad ja kuhjuvad tootmis- ja kasutuskohast kaugel. Püsivaid orgaanilisi saasteaineid käsitletakse kahes rahvusvahelises lepingus, mille eesmärk on kaitsta inimeste tervist ja keskkonda nende ainete kahjuliku mõju eest, lõpetades nende tootmise, kasutamise ja keskkonda sattumise või vähendades seda. 1998. aastal võeti ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni (UNECE) piiriülese õhusaaste kauglevi konventsiooni osana vastu püsivate orgaaniliste saasteainete Århusi protokoll ja 2001. aastal võeti vastu püsivate orgaaniliste saasteainete Stockholmi konventsioon (edaspidi „konventsioon“), mis jõustus 2004. aastal. Euroopa Liit (edaspidi „liit“) on konventsiooni ja Århusi protokolli osaline; konventsiooni rakendamiseks võeti vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 850/2004 püsivate orgaaniliste saasteainete kohta ning millega muudetakse direktiivi 79/117/EMÜ (edaspidi „püsivate orgaaniliste saasteainete määrus“). Alates 15. juulist 2019 (määruse (EL) 2019/1021 jõustumiskuupäev) on määrus (EÜ) nr 850/2004 tunnistatud kehtetuks ja asendatud määrusega (EL) 2019/1021 püsivate orgaaniliste saasteainete kohta. Tuleb märkida, et määruse (EÜ) nr 850/2004 artikli 12 lõikes 6 on sätestatud komisjoni konkreetne aruandluskohustus, mida enam ei eksisteeri, sest määruses (EL) 2019/1021 puudub vastav säte. Komisjon leiab sellegipoolest, et on asjakohane võtta vastu ajavahemikku 2013–2015 hõlmav aruanne, mis põhineb liikmesriikide aruannetel kooskõlas määrusega (EÜ) nr 850/2004, kuna selline aruanne täidab määruse (EL) 2019/1021 eesmärke seoses püsivate orgaaniliste saasteainete kasutamise ja keskkonda laskmise lõpetamisel tehtud edusammude jälgimisega. Püsivate orgaaniliste saasteainete määrust ajakohastati korrapäraselt, et võtta liidu õigusaktidesse üle konventsiooni ja protokolli muudatused (peamiselt uute ainete lisamine asjakohastesse lisadesse), ning sellega pannakse erikohustused kõikidele ELi liikmesriikidele. Need kohustused hõlmavad kolmes lisas loetletud püsivate orgaaniliste saasteainete (I lisa – keelatud, II lisa – piiratud, III lisa – tahtmatult keskkonda sattuvad) tootmise, turule laskmise ja kasutamisega seotud üksikasju. Määruses käsitletakse ka kõnealuste ainete varude käitlemist, keskkonda sattumist ja keskkonnas esinevate kontsentratsioonide seiret ning see sisaldab jäätmekäitluse sätteid. Püsivate orgaaniliste saasteainete määrusest tulenevalt peavad liikmesriigid koostama ka riiklikud rakenduskavad ja tegevuskavad püsivate orgaaniliste saasteainete allikate kindlakstegemiseks ja haldamiseks oma territooriumil. Liikmesriikide ja Euroopa Komisjoni suhtes kohaldatavad aruandlusnõuded on esitatud määruse (EÜ) nr 850/2004 artiklis 12. Liikmesriikidelt nõuti igal aastal statistiliste andmete esitamist I ja II lisas loetletud ainete tootmise ja turule laskmise kohta. Samuti pidid liikmesriigid esitama komisjonile iga kolme aasta tagant püsivate orgaaniliste saasteainete määruse rakendamist käsitleva aruande. Komisjonile pandi kohustus koostada iga kolme aasta järel koondaruanne, milles võetakse kokku liikmesriikide esitatud teave ning Euroopa saasteainete heite- ja ülekanderegistri ja CORINAIRi heiteinventuuride kaudu piiriülese õhusaasteainete kauglevi seire ja hindamise Euroopa koostööprogrammi (EMEP) raames esitatud täiendav teave. Komisjonilt nõuti ka selle aruande kokkuvõtte esitamist Euroopa Parlamendile ja nõukogule. Senini on avaldatud kolm koondaruannet, milles käsitletakse liidu ja selle liikmesriikide tegevust vastavalt määrusele (EÜ) nr 850/2004. 2009. aastal avaldatud esimene koondaruanne hõlmab ajavahemikku alates püsivate orgaaniliste saasteainete määruse jõustumisest 2004. aastal kuni 2006. aastani. Teine koondaruanne, mis avaldati 2011. aastal, hõlmab ajavahemikku 2007–2009. Kolmas koondaruanne, avaldati 2021. aastal ja see hõlmab ajavahemikku 2010–2013. Neljas liidu koondaruanne hõlmab ajavahemikku 2013–2015. Käesolev kokkuvõte on selle aruande lühendatud versioon, mis sisaldab peamisi järeldusi. Nende järelduste põhjalikumaks analüüsimiseks tuleks tutvuda täieliku aruandega. 2.2. Käitlus- ja kontrollimeetmed 2.12.1 Ülevaade Püsivate orgaaniliste saasteainete käitlemine puudutab aine olelusringi eri etappe. See hõlmab kemikaalide tootmist, turule laskmist ja kasutamist ning samuti aegunud toodete varusid, jäätmekäitluse küsimusi ja määruse täitmise tagamist. 2.22.2 Tootmine, turule laskmine, kasutamine ja määruse täitmise tagamine Liikmesriikidelt I ja II lisas loetletud ainete tootmise ja turule laskmise kohta saadud teabe kohaselt toodeti ajavahemikus 2013–2015 vaid üht püsivat orgaanilist saasteainet, nimelt perfluorooktaansulfoonhapet (PFOS), märkides, et selle aine suhtes kohaldati erandeid (peamiselt kasutati seda pihustusudu vähendina kroomimisel). Peale selle imporditi (kooskõlas eranditega) kaht I ja II lisasse kantud ainet, nimelt heksabromotsüklododekaani ja lühiahelalisi klooritud parafiine. Esitatud teabe põhjal saab välja tuua järgmise: ·heksabromotsüklododekaani impordist teatasid kaks liikmesriiki (DK, FI). Taani andis teada vaid 2014. aastal toimunud impordist, nimetades koguseks 1,4 tonni, ning Soome märkis, et import oli toimunud, kuid see kahanes; ·lühiahelaliste klooritud parafiinide impordist teatasid Taani (2013. aastal 15 tonni ja 2014. aastal 5 tonni) ning Rootsi (2,8 tonni aastas); ·perfluorooktaansulfoonhapet toodeti liidus vaid ühes liikmesriigis (Saksamaa). Tootmine vähenes 9 tonnilt 2013. aastal 2,4 tonnile 2015. aastal. Ligikaudu 50 % toodetud perfluorooktaansulfoonhappest eksporditi või veeti ELi liikmesriikidesse (peamiselt BE, DK, NL, AT, FI, SE). Ülejäänud osa toodetud perfluorooktaansulfoonhappest jäi Saksamaale, peamiselt kasutamiseks pihustusudu vähendina kroomimisel. Üksikud liikmesriigid tuginesid ka artikli 4 sätetele, et kasutada püsivaid orgaanilisi saasteaineid teadus- või analüüsitegevuses. Viis liikmesriiki (BE, ES, FR, AT, PL) väitsid, et eksporditi väikeseid püsivate orgaaniliste saasteainete koguseid teadusuuringute või analüüside eesmärgil. See eksport oli suunatud peamiselt Aafrika ja Aasia riikidesse ning hõlmas püsivaks orgaaniliseks saasteainete klassifitseeritud pestitsiide ja polüklooritud bifenüüle (PCB).

Neljas liikmesriigis (BE, BG, NL, SE) on algatatud täitemenetlused seoses püsivate orgaaniliste saasteainete ebaseadusliku müügiga liidus. Peale selle teatas Hispaania mitmest pikka aega kestnud kohtumenetlusest (mis olid alguse saanud 1989. aastal), mis olid seotud maa saastumisega lindaaniga. Täitemenetluste hulka kuulusid järgmised: ·Belgia teatas täitemenetlusest, mis algatati 2013. aastal seoses heksaklorobenseeni (HCB) avastamisega ilutulestikutoodetes. Peale selle avastati jõulutulede üksikproovides lühiahelalisi klooritud parafiine, kuid selle suhtes täitemenetlust ei algatatud; ·Bulgaaria märkis, et täitemenetlused on algatatud, kuid ei esitanud põhjalikumat teavet; ·Madalmaad märkisid, et 2012. aastal algatati täitemenetlused kahe ettevõtja suhtes seoses tulekustutusvahu perfluorooktaansulfoonhappe sisaldusega, mis ületas määruses ainete või segude jaoks kehtestatud piirnorme. Määruse täitmise tagamiseks võeti meetmeid ka seoses heksaklorobenseeni avastamisega ilutulestikutoodetes; ·Rootsi märkis, et 2013. aastal algatati täitemenetlused seoses lühiahelaliste klooritud parafiinide esinemisega mänguasjades. Peale selle avastati 2014. ja 2015. aastal mitmesugustes liitu imporditud majapidamistarvetes heksaklorobenseeni ja lühiahelalisi klooritud parafiine. 2.32.3 Varud Teatatud püsivate orgaaniliste saasteainete varud aastatel 2013–2015 hõlmasid tavaliselt kolme liiki tooteid, milleks olid polüklooritud bifenüülid või polüklooritud bifenüülidega saastunud dielektrilised seadmed, aegunud pestitsiidid ning selliste ainete, segude või toodete varud, mis sisaldasid hiljuti konventsiooni ja määrusesse lisatud püsivaid orgaanilisi saasteaineid. Paljud liikmesriigid olid juba astunud märkimisväärseid samme, et teha kindlaks ja kõrvaldada kasutuselt seadmed, mis sisaldavad polüklooritud bifenüüle. 2017. aastal korraldatud uuringu raames hindasid liikmesriigid 2015. aastaks alles jäänud polüklooritud bifenüülide varude suurust võrreldes 1990. aasta varudega. 13 liikmesriiki esitasid vastuse, kus allesjäänud varude suuruseks hinnati 0,3–49 %. 11 liikmesriiki (BE, CZ, DK, DE, IE, LT, NL, PT, FI, SE, UK) esitasid hinnangu, et 2015. aasta varud moodustasid 1990. aasta varudest vähem kui 10 %, ning tegid märkimisväärseid jõupingutusi varude lõplikuks kõrvaldamiseks ja hävitamiseks. Ülejäänud kaks liikmesriiki (HR, RO) märkisid, et allesjäänud varud moodustasid 1990. aasta varudest vastavalt 30 % ja 49 %. Püsivaid orgaanilisi saasteaineid sisaldavate aegunud pestitsiidide kohta teatas mitu liikmesriiki, et nad ei olnud neid aineid kas kunagi tootnud või kunagi kasutanud või alustasid varakult nende kasutamise järkjärgulist lõpetamist, nii et 2013. aastaks selliseid varusid riigis enam ei olnud. Mis puudutab pärast 2009. aastat määrusesse lisatud püsivaid orgaanilisi saasteaineid sisaldavate ainete, segude ja toodete varusid, siis peamiselt leidus varudes perfluorooktaansulfoonhapet. Neli liikmesriiki (DE, ES, LU, UK) teatasid olemasolevatest perfluorooktaansulfoonhappe varudest eeskätt seoses tulekustutusvahuga, mille suhtes kohaldati täiendavat käitlemist. 2.42.4 Jäätmekäitlus ja jäätmete ladustamine Kuigi suurel osal liikmesriikidel on programmid aegunud pestitsiidide kogumiseks ja hävitamiseks, tõid liikmesriigid probleemina esile saastunud pinnast, eelkõige kõnealuste ainete endiste tootmiskohtade läheduses. Madalmaade ja Soome andmed osutavad suurele arvule aladele, mis võivad olla saastunud. Hispaania teatas pinnasest, mis on saastunud kunagise lindaanitootmise ja kõrvalsaadusena tekkivate heksaklorotsükloheksaani isomeeride tõttu. Tavapäraste parandusmeetmete hulka kuulub pinnase eemaldamine, mille tulemusel saadakse suur kogus saastunud pinnast, mida tuleb käidelda kui ohtlikku jäädet. 3.3. Keskkonda sattumine ja keskkonnas esinevad kontsentratsioonid Määruse (EÜ) nr 850/2004 artikli 6 lõike 1 kohaselt pidid liikmesriigid koostama kahe aasta jooksul pärast määruse jõustumist heiteinventuurid õhku, pinnasesse ja vette sattunud, III lisas loetletud ainete kohta. Heiteinventuurid on poliitikakujundajatele riiklike rakenduskavade väljatöötamisel peamine teabeallikas. Eelkõige aitavad need heite vähendamiseks kindlaks teha peamised heiteallikad või ebakindlad valdkonnad, kus heiteallikate täpsustamiseks on vaja teha lisauuringuid. 21 liikmesriiki (28 riigist) esitas oma aruandes hinnangulised heiteandmed. Andmete terviklikkus oli erinev: hinnatud oli heidet õhku (14 liikmesriiki), õhku ja vette (3 liikmesriiki) ning õhku, vette ja pinnasesse (4 liikmesriiki). Nende erinevuste tõttu on esitatud andmetes suuri lünki. Täielikuma pildi saamiseks kasutati ka EMEPi heite andmebaasist (WebDab) pärit andmeid. See andmebaas sisaldab andmeid 2013.–2015. aasta teatatud heitkoguste kohta, sealhulgas teavet andmete kohta, mis on esitatud UNECE-le Århusi protokolli raames (õhku eralduvad saasteained). Heitesuundumuste kinnitamiseks võrreldi andmeid ka Euroopa saasteainete heite- ja ülekanderegistri veebisaidilt saadud andmetega ning EMEPi Meteoroloogia Sünteesikeskuse Ida-Euroopa osakonna ja arktilise keskkonna seire- ja hindamisprogrammi keskkonnaseire andmetega. 27 liikmesriiki 28st on koostanud ja esitanud hinnangud dioksiinide ja furaanide, polüklooritud bifenüülide ja heksaklorobenseeni heite kohta ning kõik 28 liikmesriiki on esitanud hinnangud polütsükliliste aromaatsete süsivesinike (PAH) heite kohta. On oluline märkida, et UNECE andmed hõlmavad üksnes õhkuheidet ning artikli 12 kohane aruandlus oli samuti valdavalt õhkuheite kohta. Hinnangud vette ja pinnasesse toimunud heite kohta esitas märksa vähem liikmesriike (28 riigist seitse). Kasutades UNECE andmeid III lisas loetletud ainete kohta, koostati kokkuvõte püsivate orgaaniliste saasteainete õhkuheite peamistest allikatest, mida on kajastatud joonisel 1. Dioksiinid ja furaanid Dioksiine ja furaane ei toodeta kaubanduslikult ning neid seostatakse tavaliselt kas mittetäielike põlemisprotsessidega, nagu lahtine põletamine, või metallurgiaga. Nagu on näha jooniselt 1, oli liidus nende heite peamine allikas energia tootmise sektor (sh nafta rafineerimise protsessid), mis andis 27 % koguheitest. See sektor on (proportsionaalselt) vaid veidi suurem allikas kui tahkekütuste kasutamine elamutes, mille arvele langes 23 % koguheitest. Kuigi elektrienergia tootmise sektoris tarbitakse suurtes kogustes tahkeid fossiilkütuseid, tähendavad liidu tööstusheidete poliitikas kehtestatud kõrge töötemperatuur ja rangemad heite vähendamise määrad, et tööstuses on heide ühe tonni kivisöe kohta palju väiksem kui elamute puhul. Lisaks kütuste kasutamisele elamutes olid suured heiteallikad jäätmepõletus (energia tootmine jäätmetest) (19 %), muude fossiilkütuste põletamine tööstuses (10 %) ja metallide tootmine (9 %). Seda järeldust kinnitab võrdlus Euroopa saasteainete heite- ja ülekanderegistri andmetega, mille kohaselt on 82 % punktallikast pärit heitest seotud elektrijaamadega ja 10 % metallitööstuse tootmisrajatistega.

Juhtudel, kui liikmesriigid esitasid hinnanguid muude keskkondade kui õhu kohta, on oldud üldiselt ühel meelel, et õhkuheide vastab üldjoontes jääkides sisalduvale heitele . Pärast jäätmete põletamise direktiivi (2000/76/EÜ) vastuvõtmist on tehtud edusamme õhkuheite vähendamisel ja protsesside ümberkorraldamisel ning tööstusest õhku paiskuv dioksiinide ja furaanide heide on aastatel 1990–2015 oluliselt vähenenud.



Joonis 1. Kokkuvõte nende ainete peamistest allikatest, mille suhtes kohaldatakse heite vähendamise sätteid (III lisas loetletud ained), UNECE 2013.–2015. aasta andmete põhjal (õhkuheide) Dioksiinid ja furaanid Polüklooritud bifenüülid Polütsüklilised aromaatsed süsivesinikud Heksaklorobenseen



Paraku tekivad õhusaaste vähendamisel jäägid, mida mõnikord nimetatakse lendtuhaks ja mis võivad olla tugevalt saastunud selliste saasteainetega nagu dioksiinid ja furaanid. Andmete tõlgendamisel tuleb olla ettevaatlik, sest heide õhku, pinnasesse ja vette on kontrollimatult otse keskkonda sattunud heide, jäägid viitavad aga tekkinud saastunud tahketele jäätmetele, mis kõrvaldatakse tavaliselt kontrollitud viisil ega pruugi kujutada endast täielikku keskkonda sattumist. Polüklooritud bifenüülid Polüklooritud bifenüüle kasutati kaubanduslikult mitmesugustes seadmetes, eelkõige dielektrilistes seadmetes. Polüklooritud bifenüülid on tänu suurele keemilisele stabiilsusele ja püsivusele ideaalsed soojusülekandevedelikud. Nad võivad tekkida ka tahtmatult, eelkõige põlemisel. Jooniselt 1 on näha, et peamine heiteallikas oli dielektrilised seadmed, mis põhjustasid 52 % kogu õhkuheitest. See osakaal on oluliselt suurem kui eelmisel aruandeperioodil (2010.–2012. aastal 32 %). Kui uurida lähemalt polüklooritud bifenüülide heitega seotud ajutisi ja sektoripõhiseid suundumusi, millest EMEPi WebDabi andmekogus teada on antud, selgub, et üks kõige olulisemaid selle heite allikaid Euroopas 2000. aastal oli raua ja terase tootmine (2,285 kg ehk 33 % koguheitest). Sellest allikast pärit heite kogus ja osakaal on sellest ajast saati märkimisväärselt vähenenud: 2015. aastal oli selle suuruseks 428 kg (12 %). See viitab sellele, et viimase 20 aasta jooksul on polüklooritud bifenüülide heide tööstuslikest allikatest tänu tõhusamate põletamis- ja heite vähendamise protsesside sisseseadmisele kahanenud, samal ajal kui elektriseadmete ja jäätmete põhjustatav heide on vähenenud aeglasemalt, mille tulemusel on selle allika suhteline osa liidu koguheites suurenenud. Muud olulised polüklooritud bifenüülide õhkuheite allikad vaatlusalusel aruandeperioodil olid kütuste (eeskätt tahkekütuste, nagu kivisöe ja puidujäätmete) põletamine elamutes (15 %) ja metallide tootmine (13 %). Tabelis 1 on antud ülevaade teatatud 2015. aasta heitest.

Joonisel 2 on esitatud EMEPi Meteoroloogia Sünteesikeskuse Ida-Euroopa osakonna välisõhu seireandmete kaardid nii 1990. kui ka 2014. aasta kohta, mida saab võrrelda heiteinventuuride hinnangutega. Nii EMEPi Euroopa andmetest joonisel 2 kui ka arktilise keskkonna seire- ja hindamisprogrammi koostatud Arktika seirest nähtub, et välisõhus esinevad kontsentratsioonid ja heited on alates 1990. aastast selgelt vähenenud. Polüklooritud bifenüülide heite kohta muudesse keskkondadesse kui õhk on vähe andmeid. Kaheksa liikmesriigi (BE, CZ, IE, ES, FR, NL, SE, UK) artikli 12 kohaste aruannete põhjal, mis sisaldasid hinnanguid muude keskkondade kohta, ei olnud võimalik kindlaid järeldusi teha. Erinevad liikmesriigid rõhutasid vee, pinnase ja jäätmetega seotud jääkide tähtsust erineval määral. Polütsüklilised aromaatsed süsivesinikud Polütsüklilised aromaatsed süsivesinikud on kemikaalide rühm, mis võib keskkonnas loomulikul viisil tekkida taimestiku põlemisel, näiteks metsatulekahjude korral, kuid millel on ka inimtekkelisi allikaid, eelkõige seoses fossiilkütuste põletamisega. Joonisel 1 esitatud andmetest on näha, et polütsükliliste aromaatsete süsivesinike heite peamine allikas oli kütuste, eelkõige kivisöe kasutamine kodumajapidamistes, mis tekitas ajavahemikus 2013–2015 77 % koguheitest. Muud olulised polütsükliliste aromaatsete süsivesinike õhkuheite allikad olid raua ja terase tootmine (sh fossiilkütuste kasutamine) (7 %), loodustulekahjud (3 %) ja muu fossiilkütuste põletamine, sealhulgas maanteetransport, mille arvele langeb 1 % kogu õhkuheitest. Keskmine aastane heide vähenes 1990. ja 2015. aasta võrdluses hinnanguliselt üle 90 % (EMEPi teatatud andmete põhjal). See vähenemine on suuresti sarnane dioksiinide ja furaanide ning polüklooritud bifenüülide heite vähenemisega, ehkki üksikutes liikmesriikides on polütsükliliste aromaatsete süsivesinike heide pärast 1990. aastat suurenenud. EMEPi seireandmed näitavad, et polütsükliliste aromaatsete süsivesinike kontsentratsioon õhus vähenes 1990.–2015. aastal 40 %, samal ajal kui polüklooritud bifenüülide kontsentratsioon vähenes 60 % ning dioksiinide ja furaanide kontsentratsioon 85 %. Tabel 1. Polüklooritud bifenüülide heite vähenemine UNECE püsivate orgaaniliste saasteainete protokolli kohaselt esitatud andmete järgi (negatiivne protsent näitab suurenemist) Liikmesriik Õhkuheide 1990. aastal kg Õhkuheide 2015. aastal kg Heite vähenemine protsentides 1990. ja 2015. aasta võrdluses Belgia 107,1 3,1 97 % Bulgaaria 13,8 3,0 78 % Tšehhi 3,7 1,8 52 % Taani 110,5 41,5 62 % Saksamaa 1 735,6 229,0 87 % Eesti 8,4 4,2 49 % Iirimaa 40,5 14,5 64 % Kreeka 9,2 29,1 –216 % Hispaania 25,8 26,9 –4 % Prantsusmaa 176,8 41,6 76 % Horvaatia 483,1 425,1 12 % Itaalia 288,8 194,8 33 % Küpros 0,0 0,0 –9 % Läti 4,3 0,2 94 % Leedu 6,2 1,3 79 % Luksemburg 39,9 3,1 92 % Ungari 25,9 10,8 59 % Malta 0,0 Madalmaad 0,09 g 0,09 g 0 % Austria 47,2 35,7 24 % Poola 760,6 627,3 18 % Portugal 2 305,7 85,9 96 % Rumeenia 134,7 20,2 85 % Sloveenia 416,9 38,9 91 % Slovakkia 66,2 18,4 72 % Soome 33,4 35,7 –7 % Rootsi 9,0 9,1 –2 % Ühendkuningriik 6 744,5 608,5 91 % Polütsükliliste aromaatsete süsivesinike puhul on muude keskkondade kui õhu kohta vähe andmeid. Nelja andmeid edastanud liikmesriigi (CZ, ES, NL, UK) andmetel esineb polütsükliliste aromaatsete süsivesinike heidet siiski olulisel määral siiski ka vees ja jääkides. Võrdlusest Euroopa saasteainete heite- ja ülekanderegistriga on näha, et polütsükliliste aromaatsete süsivesinike vetteheite peamiseks allikaks olid nafta rafineerimise protsessid ning põlemis-, metallurgia- ja autoremondijäätmed olid kõik olulised jääkide allikad. Klorobenseenid (heksaklorobenseen ja pentaklorobenseen) Heksaklorobenseen (HCB) määrati määruse III lisa aineks 2004. aastal ning pentaklorobenseen (PeCB) kanti määruse I ja III lisasse 2010. aastal pärast selle lisamist Stockholmi konventsiooni. Mõlemat oli kasutatud varem kaubanduslikel eesmärkidel pestitsiididena, kuid need ained tekivad ka tööstusprotsesside kõrvalsaadusena, eelkõige kloororgaaniliste lahustite tootmisel. Pentaklorobenseeni kasutati ka polüklooritud bifenüülide viskoossuse vähendamiseks dielektrilistes seadmetes. Nii heksaklorobenseen kui ka pentaklorobenseen võivad samuti tekkida tahkete fossiilkütuste, vanaõli ja jäätmematerjali põlemise saadusena. Pentaklorobenseeni kohta esitasid hinnangu ainult viis liikmesriiki (CZ, ES, NL, AT, UK). Teatatud hinnangulised kogused ulatusid vähem kui 0,01 kilogrammist 50 kilogrammini, mis taas näitab suuri erinevusi liikmesriikide lõikes. Joonisel 1 esitatud andmetest heksaklorobenseeni õhkuheite kohta on näha, et 33 % kogu õhkuheitest tuleb peamiselt metallurgiast. Metallide tootmise kõrval oli suur osakaal fossiilkütuste (eriti kivisöe) põletamisel, sealhulgas fossiilkütuste põletamisel tööstuses (25 %), kodumajapidamistes (18 %), elektrijaamades (12 %) ja põllumajanduses (1 %), mis üheskoos moodustasid enam kui poole (56 %) õhku paisatud koguheitest. Joonis 2. EMEPi Euroopa seireandmete kaardid (kaardil a on esitatud kontsentratsioon õhus 1990. aastal ja kaardil b 2014. aastal) Dioksiinid ja furaanid Polüklooritud bifenüülid Joonis 3. EMEPi Euroopa seireandmete kaardid (kaardil a on esitatud kontsentratsioon õhus 1990. aastal ja kaardil b 2014. aastal) Polütsüklilised aromaatsed süsivesinikud Heksaklorobenseen

EMEPi seire Euroopas näitas 2015. aastaks heksaklorobenseeni kontsentratsiooni olulist ehk 85 % vähenemist õhus võrreldes 1990. aastaga. Arktilise keskkonna seire- ja hindamisprogrammi raames toimunud Arktika õhu seire andis paraku teistsuguse pildi, mis näitas, et Arktika piirkonnas oli heksaklorobenseeni kontsentratsioon õhus kahanenud väga vähe. Muudesse keskkondadesse kui õhku sattunud hinnangulise heite kohta on väga vähe andmeid. Sellist teavet esitasid heksaklorobenseeni kohta oma artikli 12 kohases aruandluses vaid seitse liikmesriiki (BE, CZ, IE, ES, FR, NL, SE, UK). Lisaks esitasid Tšehhi, Hispaania, Austria ja Ühendkuningriik hinnangud, mis käsitlesid pentaklorobenseeni heidet muudesse keskkondadesse. Nende andmete põhjal on vesi ja jäägid õhu järel tähtsuselt teine keskkond, kus esineb heksaklorobenseeni heidet, ning pentaklorobenseeni puhul on väga olulised vesi ja pinnas. 4.4. Teadmiste vahetamist edendavad meetmed 18 liikmesriiki (BE, BG, CY, CZ, DK, DE, EE, IE, LV, LU, NL, AT, PL, PT, RO, SI, SE, UK) esitas artikli 12 kohase aruandluse osana täielikud kolme aasta aruanded. Neli liikmesriiki (EL, IT, HU, MT) ei esitanud ühtki aasta- ega kolme aasta aruannet. Seetõttu on keeruline kommenteerida teatavate liikmesriikide tegevust teadmiste vahetamise, üldsuse kaasamise ja teadlikkuse suurendamise valdkonnas. Kättesaadavatest aruannetest on näha, et teadmiste vahetamiseks ja teabe levitamiseks on sisse seatud asjakohased süsteemid. Üheksa liikmesriiki (BG, CZ, DE, FR, NL, PL, SI, RO, UK) märkisid, et nad kasutasid oma teadmiste vahetamise võrgustikke, et suhelda riiklike rakenduskavade väljatöötamisel sidusrühmadega, kandmaks hoolt selle eest, et ettevõtjad, akadeemilised ringkonnad, valitsusvälised organisatsioonid ja üldsus oleksid täielikult kaasatud ning et neil oleks võimalus avaldada tehtud töö kohta arvamust. 15 liikmesriiki (BE, CZ, DK, DE, IE, ES, FR, LV, LU, NL, PL, SI, SK, FI, SE) pakkusid ajavahemikul 2013–2015 ka rahalist või tehnilist tuge. Seda tehti peamiselt selliste organiseeritud süsteemide kaudu nagu Ülemaailmne Keskkonnafond (GEF) või kemikaalide kasutamise rahvusvaheline strateegiline lähenemisviis (SAICM). Lisaks üleilmsete kavade toetamisele esitasid paljud liikmesriigid märkusi ka rakendatud riiklike algatuste kohta, mis hõlmasid järgmist: §seminarid ja konverentsid rahvusvahelistele ekspertidele; §Aafrikas püsivate orgaaniliste saasteainetega saastunud jäätmeid käsitlevate teadusprogrammide rahastamine; §Arktika seire alaste teadusprogrammide rahastamine; §kahepoolne teabevahetus ja teadmiste kogumine kolmandate riikidega ning §teadusprogrammid, mis käsitlevad püsivate orgaaniliste saasteainete esinemist endistes Nõukogude Liidu vabariikides. Liikmesriigid esitasid märkusi ka üldsuse teadlikkuse suurendamiseks ja üldsuse kaasamiseks tehtud töö kohta. Oli võetud meetmeid püsivate orgaaniliste saasteainete alase teadlikkuse suurendamiseks, kasutades mitmesuguseid algatusi, nagu §üldsusele jagatava teabe koostamine; §õpikojad ja seminarid sidusrühmade organisatsioonidele ning §üldsuse teadlikkuse suurendamise kampaaniad ja küsimustikud üldsuselt tagasiside saamiseks. 5.5. Järeldused Neljas koondaruanne hõlmab kõiki püsivate orgaaniliste saasteainete määruses nõutud aspekte ning määruse rakendamist liidus ja liikmesriikide tasandil. Selles lühikeses osas tehakse mõned järeldused töö ja edusammude kohta, mis püsivate orgaaniliste saasteainete kõrvaldamiseks liidus on tehtud. Kemikaalide tootmine, turule laskmine ja kasutamine