ET Euroopa Liidu Teataja C 272/1

KOMISJONI TEATIS

Sinine raamat ELi toote-eeskirjade rakendamise kohta 2016

(EMPs kohaldatav tekst)

(2016/C 272/01)

SISUKORD

EESSÕNA

OLULINE MÄRKUS

1. KAUPADE VABA LIIKUMISE REGULEERIMINE 5

1.1. Ajalooline ülevaade 5

1.1.1. Vana lähenemisviis 6

1.1.2. Vastastikune tunnustamine 7

1.1.3. Uus lähenemisviis ja üldine lähenemisviis 7

1.2. Uus õigusraamistik 9

1.2.1. Mõiste 9

1.2.2. Uue õigusraamistiku õigusaktide õiguslik olemus ja seos ELi muude õigusaktidega 10

1.2.3. Kuidas süsteem tervikuna toimib? 11

1.3. Üldise tooteohutuse direktiiv 12

1.4. Tootevastutuse direktiiv 12

1.5. Juhendi kÄSITLUsala 13

2. MILLAL KOHALDATAKSE TOOTEID KÄSITLEVAID LIIDU ÜHTLUSTAMISÕIGUSAKTE? 15

2.1. Hõlmatud tooted 15

2.2. Turul kättesaadavaks tegemine 17

2.3. Turule laskmine 18

2.4. ELi mittekuuluvatest riikidest imporditud tooted 20

2.5. Kasutusele võtmine (ja paigaldamine) 21

2.6. Liidu ühtlustamisõigusaktide samaaegne kohaldamine 22

2.7. Ettenähtud kasutamine / väärkasutamine 23

2.8. Geograafiline kohaldamisala (EMP EFTA riigid, ülemeremaad ja -territooriumid (ÜMT), Türgi) 24

2.8.1. Liikmesriigid ning ülemeremaad ja -territooriumid 24

2.8.2. EMP EFTA riigid 25

2.8.3. Monaco, San Marino ja Andorra 25

2.8.4. Türgi 26

2.9. Üleminekuaeg uute või läbivaadatud ELi eeskirjade korral 27

2.10. Otsusega nr 768/2008/EÜ vastavusse viimisest tulenev ELi vastavusdeklaratsiooni üleminekukord 27

3. TOOTE TARNEAHELA OSALISED JA NENDE KOHUSTUSED 28

3.1. Tootja 28

3.2. Volitatud esindaja 32

3.3. Importija 33

3.4. Levitaja 34

3.5. Muud vahendajad: vahendusteenuse osutajad vastavalt e-kaubanduse direktiivile 37

3.6. Lõppkasutaja 38

4. TOOTENÕUDED 39

4.1. Olulised tootenõuded 39

4.1.1. Oluliste nõuete definitsioon 39

4.1.2. Vastavus olulistele nõuetele – harmoneeritud standardid 40

4.1.3. Vastavus olulistele nõuetele – muud võimalused 51

4.2. Jälgitavusnõuded 51

4.2.1. Miks on jälgitavus oluline? 52

4.2.2. Jälgitavussätted 52

4.3. Tehniline dokumentatsioon 56

4.4. ELi vastavusdeklaratsioon 57

4.5. Märgistusnõuded 58

4.5.1. CE-märgis 58

4.5.2. Muud kohustuslikud märgised 64

5. VASTAVUSHINDAMINE 65

5.1. Vastavushindamise moodulid 65

5.1.1. Mis on vastavushindamine? 65

5.1.2. Vastavushindamise moodulipõhine ülesehitus liidu ühtlustamisõigusaktides 65

5.1.3. Vastavushindamise osalised – vastavushindamise koht tarneahelas 66

5.1.4. Moodulid ja nende variandid 69

5.1.5. Ühe ja kahe mooduliga menetlused – tüübil põhinevad menetlused (ELi tüübihindamine) 69

5.1.6. Kvaliteedi tagamisel põhinevad moodulid 70

5.1.7. Moodulite ülevaade 70

5.1.8. Menetluste ülevaade 73

5.1.9. Sobivate moodulite valimise põhimõtted 74

5.2. Vastavushindamisasutused 75

5.2.1. Vastavushindamisasutused ja teavitatud asutused 75

5.2.2. Rollid ja ülesanded 76

5.2.3. Teavitatud asutuste pädevus 78

5.2.4. Teavitatud asutuste vaheline koordineerimine 79

5.2.5. Teavitatud asutused ja alltöövõtt 79

5.2.6. Ettevõttesisesed akrediteeritud asutused 81

5.3. Teavitamine 81

5.3.1. Teavitavad ametiasutused 81

5.3.2. Teavitamise käik 82

5.3.3. Komisjonipoolne avaldamine – NANDO veebisait 85

5.3.4. Järelevalve teavitatud asutuste pädevuse üle: peatamine – tühistamine – vaidlustamine 86

6. AKREDITEERIMINE 87

6.1. Miks on akrediteerimist vaja? 87

6.2. Mis on akrediteerimine? 88

6.3. Akrediteerimisulatus 89

6.4. Akrediteerimine kooskõlas määrusega (EÜ) nr 765/2008 89

6.4.1. Riiklikud akrediteerimisasutused 90

6.4.2. Riiklike akrediteerimisasutuste mitteärilisus ja mitte-konkurentsipõhisus 91

6.5. Euroopa akrediteerimistaristu 92

6.5.1. Valdkondlikud akrediteerimissüsteemid 92

6.5.2. Vastastikune hindamine 92

6.5.3. Riiklike akrediteerimisasutuste vastavuseeldUS 93

6.5.4. EA roll akrediteerimistegevuse toetamises ja ühtlustamises Euroopa tasandil 93

6.6. Piiriülene akrediteerimine 93

6.7. Akrediteerimine rahvusvahelises kontekstis 95

6.7.1. Akrediteerimisasutuste koostöö 95

6.7.2. Mõju kaubandussuhetele ELi ja kolmandate riikide vahelise vastavushindamise valdkonnas 96

7. TURUJÄRELEVALVE 97

7.1. Miks on turujärelevalvet vaja? 98

7.2. Turujärelevalveasutuste tehtavad kontrollid 99

7.3. Kolmandatest riikidest pärit toodete tollikontroll 101

7.4. Liikmesriikide kohustused 103

7.4.1. Liikmesriikide taristu 103

7.4.2. Riiklikud turujärelevalveprogrammid ja tegevuse läbivaatamine 104

7.4.3. Üldsuse teavitamine 105

7.4.4. Turujärelevalve menetlused 105

7.4.5. Parandusmeetmed – keelamine – kõrvaldamine – tagasiNÕUDmine 107

7.4.6. Sanktsioonid 108

7.5. Liikmesriikide ja euroopa komisjoni vaheline koostöö 108

7.5.1. Kaitsemehhanismid 109

7.5.2. Kaitsemehhanismide rakendamine samm-sammult 110

7.5.3. Vastastikune abi, halduskoostöö ja teabevahetus liikmesriikide vahel 112

7.5.4. Kiire teabevahetuse süsteem tOIDUKs mittekasutatavate ohtlike toodete jaoks 114

7.5.5. ICSMS 115

7.5.6. Meditsiiniseadmete järelevalvesüsteem 117

8. TOODETE VABA LIIKUMINE ELis 117

8.1. Vaba liikumise klausel 117

8.2. Piirid ja piiramine 118

9. ELi TOOTEALASTE ÕIGUSAKTIDE RAHVUSVAHELISED ASPEKTID 118

9.1. Vastavushindamis- ja tunnustamislepingud 118

9.2. Vastastikuse tunnustamise lepingud (mrad) 119

9.2.1. Põhitunnused 119

9.2.2. ELi ja Šveitsi vaheline vastastikuse tunnustamise leping 120

9.2.3. EMP EFTA riigid – vastastikuse tunnustamise lepingud ning vastavushindamis- ja tunnustamislepingud 121

LISAD

I LISA. Juhendis viidatud EL õigusaktid (mittetäielik nimekiri) 122

II LISA. Täiendavad juhenddokumendid 127

III LISA. Kasulikud veebiaadressid 129

IV LISA. Vastavushindamismenetlused (moodulid otsusest nr 768/2008/EÜ) 130

V LISA. Standardiseeria ISO 9001 ja kvaliteedi tagamise süsteemi nõudvate moodulite vahelised seosed 140

VI LISA. Harmoneeritud standardite kasutamine vastavushindamisasutuste pädevuse hindamiseks 142

VII LISA. Küsimused ja vastused CE-märgise kohta 147

EESSÕNA

2000. aastal anti välja uuel ja üldisel lähenemisviisil põhinevate direktiivide rakendamise juhend („Guide to the implementation of directives based on the New Approach and the Global Approach“, nn sinine raamat). Sellest on kujunenud üks peamisi viitedokumente, milles selgitatakse, kuidas rakendada uuel lähenemisviisil põhinevaid õigusakte (praegu hõlmatud uue õigusraamistikuga).

Sinise raamatu 2000. aasta väljaanne kehtib suures osas praeguseni, kuid vajab ajakohastamist, et kajastada uusi arengusuundi ja tagada võimalikult lai ühine arusaam toodete turustamise uue õigusraamistiku rakendamisest. Arvesse tuleb võtta ka Lissaboni lepinguga (jõus alates 1. detsembrist 2009) kaasnenud muudatusi ELi dokumentide, menetluste jms seotud õiguslikes viidetes ja terminoloogias.

Juhendi uus versioon põhineb seega eelmisel väljaandel, kuid sisaldab uusi peatükke, näiteks ettevõtjate kohustuste ja akrediteerimise kohta, samuti täielikult läbivaadatud peatükke, näiteks standardimise ja turujärelevalve kohta. Muudetud on ka juhendi pealkirja, kuivõrd uut õigusraamistikku kasutatakse tõenäoliselt vähemalt osaliselt liidu eri ühtlustamisõigusaktides, mitte ainult uue lähenemisviisi direktiivides.

OLULINE MÄRKUS

Käesoleva juhendi eesmärk on aidata parandada ELi toote-eeskirjadest arusaamist ning muuta nende rakendamine eri sektorites ja kogu ühtsel turul ühtsemaks ja järjekindlamaks. Juhend on suunatud liikmesriikidele ja teistele, kellel on vaja olla kursis sätetega, millega tagatakse toodete vaba ringlus ja kõrge kaitsetase kogu liidus (nt kutse- ja tarbijaühingud, standardiorganisatsioonid, tootjad, importijad, levitajad, vastavushindamisasutused ja ametiühingud).

Tegemist on üksnes juhenddokumendiga – õigusjõud on ainult liidu ühtlustamisõigusakti tekstil. Teatavatel juhtudel võib käesoleva juhendi sisu erineda mõne liidu ühtlustamisõigusakti sätetest, eelkõige siis, kui juhendis ei ole võimalik täielikult kirjeldada konkreetse ühtlustamisõigusakti veidi lahknevaid sätteid. ELi õigusaktide õiguslikult siduva tõlgendamise ainupädevus on Euroopa Liidu Kohtul. Siinses juhendis väljendatud vaated ei mõjuta seisukohti, mille komisjon võib võtta Euroopa Liidu Kohtus. Euroopa Komisjon ega ükski komisjoni nimel tegutsev isik ei vastuta käesolevas väljaandes sisalduva teabe kasutamise eest.

Käesolev juhend kehtib ELi liikmesriikide, aga ka Islandi, Liechtensteini ja Norra kui Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu osaliste ning teatavatel juhtudel ka Türgi suhtes. Viited liidule ja ühtsele turule hõlmavad seega ka EMPd ja EMP turgu.

Kuna käesolev juhend kajastab seisu, mis kehtis selle koostamise ajal, võivad selles antud juhtnöörid edaspidi muutuda (1). Eeskätt on praegu täpsemal arutlemisel veebimüügiga seotud liidu õigusraamistiku eri tahud ning see juhend ei piira mingeid konkreetseid tõlgendusi ega juhiseid, mis võidakse edaspidi välja kujundada.

1. KAUPADE VABA LIIKUMISE REGULEERIMINE

1.1. AJALOOLINE ÜLEVAADE

Esimeste ühtlustamisdirektiivide keskne eesmärk oli tõkete kõrvaldamine ja kaupade vaba liikumise tagamine ühtsel turul. Praegu toetab neid eesmärke terviklik poliitika, millega tagatakse, et turule jõuavad ainult ohutud ja muul viisil nõuetele vastavad tooted, nii et ausad ettevõtjad saavad tegutseda võrdsetel tingimustel ning et samal ajal edendatakse ELi tarbijate ja toodete kutsealasel eesmärgil kasutajate tõhusat kaitset ning konkurentsivõimelist ELi ühtset turgu.

Euroopa lõimumise viimase 40 aasta jooksul on põhimõtted ja õigusloome metoodika eriti kaupade vaba liikumise valdkonnas arenenud ning aidanud kaasa ühtse turu praegusele edule.

Kaupu käsitlevate ELi õigusaktide ajaloos on neli peamist etappi:

— traditsiooniline lähenemisviis ehk nn vana lähenemisviis, kus üksikasjalikud õigusaktid sisaldasid kõiki vajalikke tehnilisi ja halduslikke nõudeid;

— 1985. aastal välja töötatud uus lähenemisviis, mille kohaselt õigusaktide sisu piirdub nn oluliste nõuetega ja tehnilised üksikasjad sätestatakse Euroopa harmoneeritud standardites. See omakorda tingis Euroopa standardimispoliitika väljatöötamise, mis selliseid õigusakte toetaks;

— vastavushindamise vahendite väljatöötamine nii uuel kui ka vanal lähenemisviisil põhinevate ühtlustamisõigusaktide rakendamiseks;

— 2008. aasta juulis vastu võetud uus õigusraamistik, (2) mis põhines uuel lähenemisviisil ja täiendas üldist õigusraamistikku kõikide tõhusaks vastavushindamiseks, akrediteerimiseks ja turujärelevalveks vajalike sätetega, sh väljastpoolt liitu pärinevate toodete kontrollimine.

1.1.1. VANA LÄHENEMISVIIS

Vana lähenemisviis kajastas traditsioonilist viisi, kuidas riikide ametiasutused tehnilisi õigusakte koostasid – need olid väga üksikasjalikud, enamasti seepärast, et asutused ei olnud kindlad ettevõtjate korrektsuses rahvatervise ja inimeste ohutuse küsimustes. Mõnes valdkonnas (nt legaalmetroloogia) viis see isegi selleni, et avaliku sektori asutused väljastasid ise vastavussertifikaate. Üksmeel, mis oli selles valdkonnas 1986. aastani vajalik, muutis taoliste õigusaktide vastuvõtmise väga keerukaks. Samas kasutatakse sellist metoodikat mõnes sektoris tänini, tuues sageli põhjuseks avaliku huvi (nt toiduaineid käsitlevad õigusaktid) või rahvusvahelised traditsioonid ja/või lepingud, mida ei saa ühepoolselt muuta (nt mootorsõidukeid või toiduaineid käsitlevate õigusaktide puhul).

Esimese katsena sellele olukorrale lahendust leida võeti 28. märtsil 1983 vastu direktiiv 83/189/EMÜ, (3) millega seati sisse liikmesriikide ja komisjoni vaheline teabevahetuskord, et vältida kaupade vabale liikumisele uute tehniliste tõkete seadmist, mille kõrvaldamine ühtlustamisprotsessi teel oleks aeganõudev.

Kõnealuse direktiiviga kohustati liikmesriike teatama teistele liikmesriikidele ja komisjonile riiklike tehniliste eeskirjade eelnõudest (ja riikide standardiorganisatsioone kohustati teatama komisjonile, Euroopa standardiorganisatsioonidele ja muudele riikide standardiorganisatsioonidele riiklikest standardieelnõudest (4)). Järgneb ooteaeg, mille jooksul ei tohi neid tehnilisi eeskirju vastu võtta, et anda komisjonile ja teistele liikmesriikidele võimalus vastuväiteid esitada. Kui esialgse kolmekuulise ooteaja jooksul vastuväiteid ei tule, võib tehniliste eeskirjade eelnõu vastu võtta. Kui aga esitatakse vastuväiteid, hakkab kehtima täiendav kolmekuuline ooteaeg.

Kui samas valdkonnas on esitatud liidu ühtlustamisõigusakti ettepanek, on ooteaeg 12 kuud. Ooteaega ei kohaldata siiski juhul, kui liikmesriik peab kehtestama kiireloomulised tehnilised eeskirjad selleks, et kaitsta rahvatervist, avalikku ohutust, loomi või taimi.

1.1.2. VASTASTIKUNE TUNNUSTAMINE

Uute tõkete ärahoidmiseks ja kaupade vaba liikumise edendamiseks ette nähtud seadusandlike algatuste kõrval jätkati ka ELi õiguses sätestatud vastastikuse tunnustamise põhimõtte süstemaatilist rakendamist. Riikide tehniliste eeskirjade suhtes kohaldatakse Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise leping) artiklite 34–36 sätteid, millega keelatakse koguselised piirangud ja samaväärse toimega meetmed. Vastastikuse tunnustamise võtmeelemendid leiab Euroopa Kohtu praktikast, eelkõige kohtuasjast 120/78 (Cassis de Dijoni kohtuasi (5)). Kõnealusest kohtupraktikast tulenevad järgmised põhimõtted.

— Ühes liikmesriigis seaduslikult toodetud või turustatud tooted peaksid põhimõtteliselt liikuma vabalt kogu liidus, kui need vastavad samasugusele kaitsetasemele, nagu on kehtestatud sihtliikmesriigis.

— Liidu ühtlustamisõigusakti puudumise korral on liikmesriigil õigus kehtestada oma territooriumil õigusakte, järgides aluslepingu eeskirju kaupade vaba liikumise kohta (ELi toimimise lepingu artiklid 34–36).

— Riikide õigusaktide vahelistest erinevustest tingitud tõkked vabale liikumisele on lubatavad üksnes juhul, kui riigi meetmed: — on vajalikud kohustuslike nõuete täitmiseks (nagu tervis, ohutus, tarbijakaitse ja keskkonnakaitse); — täidavad õiguspärast eesmärki, mis õigustab kaupade vaba liikumise põhimõtte eiramist; — on selle õiguspärase eesmärgi seisukohalt põhjendatud ja taotletavate sihtidega proportsionaalsed.

Selleks et aidata neid põhimõtteid rakendada, võtsid Euroopa Parlament ja nõukogu osana 2008. aasta kaupade paketist vastu 9. juuli 2008. aasta määruse (EÜ) nr 764/2008, milles sätestatakse menetlused seoses teatavate riiklike tehniliste eeskirjade kohaldamisega teises liikmesriigis seaduslikult turustatavate toodete suhtes ja tunnistatakse kehtetuks otsus nr 3052/95/EÜ (6).

Vastastikuse tunnustamise põhimõte aitab oluliselt kaasa kaupade vabale liikumisele ühtsel turul, kuid see ei lahenda siiski kõiki probleeme ja edasiseks ühtlustamiseks on veel praegugi ruumi, nagu on rõhutatud Monti aruandes (7).

1.1.3. UUS LÄHENEMISVIIS JA ÜLDINE LÄHENEMISVIIS

Cassis de Dijoni kohtuasjal oli oluline osa vastastikuse tunnustamise põhimõtte edendamisel, kuid see muutis väga oluliselt ka ELi lähenemisviisi tehnilisele ühtlustamisele, mis väljendub kolmes olulises aspektis.

— Sätestades, et liikmesriigid võivad põhjendada teistest liikmesriikidest pärit toodete turustamise keelamist või piiramist ainult mittevastavusega „olulistele nõuetele“, avas kohus arutluse tulevaste ühtlustamisõigusaktide sisu üle – kuna mittevastavus muudele kui olulistele nõuetele ei saa põhjendada toote turustamise piiramist, ei ole edaspidi vajadust selliseid mitteolulisi nõudeid ELi ühtlustamisõigusaktides käsitleda. See avas tee uuele lähenemisviisile ja järgnevale arutelule selle üle, mis on oluline nõue ja kuidas sõnastada seda nii, et vastavust sellele oleks võimalik tõendada.

— Selle põhimõtte sätestamisega andis kohus riikide ametiasutustele selge kohustuse tõendada, mil viisil tooted olulistele nõuetele ei vasta, kuid tõstatas ka küsimuse, missugused on sobivad vahendid vastavuse tõendamiseks proportsionaalsel viisil.

— Märkides, et liikmesriigid on kohustatud oma turule lubama teistest liikmesriikidest pärit tooteid, välja arvatud kitsalt piiritletud tingimustel, määras kohus kindlaks õigusliku põhimõtte, kuid ei pakkunud vahendeid toodete suhtes sellise usalduse loomiseks, mis aitaks ametiasutustel aktsepteerida tooteid, mille eest nad ei saa vastutada. Sellest tulenes vajadus töötada välja vastavushindamise põhimõtted.

Cassis de Dijoni kohtuasja loogiline seadusandlik jätk oli uueks lähenemisviisiks nimetatud õigusloome metoodika vastuvõtmine nõukogu 7. mai 1985. aasta resolutsiooniga uue lähenemisviisi kohta tehnilisele ühtlustamisele ja tehnilistele standarditele (8). Kõnealune õigusloome metoodika seisnes järgmistes põhimõtetes:

— õigusaktide ühtlustamisel tuleb piirduda oluliste nõuetega (soovitavalt toimivus- või funktsionaalsed nõuded), millele ELi turule lastavad tooted peavad vastama, selleks et need saaksid ELis vabalt liikuda;

— õigusaktides sätestatud olulistele nõuetele vastavate toodete tehnilised kirjeldused kehtestatakse harmoneeritud standardites, mida võib kohaldada koos õigusaktidega;

— kui toode on valmistatud kooskõlas harmoneeritud standarditega, eeldatakse, et see vastab kohaldatavate õigusaktide asjaomastele olulistele nõuetele, ning mõnel juhul võib tootja kasutada lihtsustatud vastavushindamismenetlust (paljudel juhtudel on siin tegemist tootja vastavusdeklaratsiooniga, mille tunnustamine on tänu tootjavastutust käsitlevate õigusaktide olemasolule (9) ametiasutuste jaoks lihtsam);

— harmoneeritud või muude standardite kohaldamine on vabatahtlik ning tootja võib kasutada nõuete täitmiseks alati muid tehnilisi kirjeldusi (kuid tal lasub kohustus tõendada, et need tehnilised kirjeldused vastavad oluliste nõuete vajadustele. Selleks tuleb enamasti läbida menetlus, millesse on kaasatud kolmandast isikust vastavushindamisasutus).

Uue lähenemisviisi kohaselt on liidu ühtlustamisõigusaktide toimimiseks vajalik, et harmoneeritud standardid tagaksid õigusaktides sätestatud oluliste nõuete puhul kindlal tasemel kaitse. See on üks peamisi eesmärke, mille nimel komisjon edendab Euroopa standardite väljatöötamise protsessi ja taristu tugevdamise poliitikat. Määrusega (EL) nr 1025/2012 Euroopa standardimise kohta (10) antakse komisjonile võimalus paluda pärast liikmesriikidega konsulteerimist Euroopa standardiorganisatsioonidel koostada harmoneeritud standardeid ja nähakse ette kord harmoneeritud standardite hindamiseks ja nende suhtes vastuväidete esitamiseks.

Kuna uue lähenemisviisi kohaselt tuleb õigusaktidega teha kohustuslikuks ühised olulised nõuded, on see lähenemisviis asjakohane üksnes juhul, kui on võimalik eristada olulisi nõudeid ja tehnilisi kirjeldusi. Kuivõrd selliste õigusaktide kohaldamisala põhineb ohtudel, peab hõlmatud lai tooteskaala olema ka piisavalt ühtlane, et selle suhtes saaks kohaldada ühiseid olulisi nõudeid. Lisaks peavad tootevaldkond või ohud olema standardimiseks sobilikud.

Uue lähenemisviisi põhimõtted panid aluse liidu ühtlustamisõigusakte toetavale Euroopa standardimisraamistikule. Harmoneeritud standardite roll ja Euroopa standardiorganisatsioonide ülesanded on praegu kindlaks määratud määruses (EL) nr 1025/2012 ja asjakohastes liidu ühtlustamisõigusaktides.

Tehnilistes normides standarditele tuginemise põhimõtte on kasutusele võtnud ka Maailma Kaubandusorganisatsioon (WTO). WTO tehniliste kaubandustõkete lepingus (TBT leping) kutsutakse üles rahvusvahelisi standardeid kasutama (11).

Juba esimeste uue lähenemisviisi kohaste liidu ühtlustamisõigusaktide läbirääkimisel ilmnes, et oluliste nõuete kindlaksmääramine ja harmoneeritud standardite koostamine ei ole küllaldased liikmesriikide vahel piisavalt suure usalduse loomiseks ning et välja tuleb töötada sobivad horisontaalsed vastavuse hindamise põhimõtted ja vahendid. Seda tehti samal ajal direktiivide (12) vastuvõtmisega.

1989. aastal võttis nõukogu niisiis vastu resolutsiooni üldise lähenemisviisi kohta ja 1990. aastal otsuse 90/683/EMÜ (ajakohastatud ja asendatud otsusega 93/465/EMÜ (13)), milles sätestati vastavushindamise üldised suunised ja üksikasjalikud menetlused. Need on nüüdseks kehtetuks tunnistatud ja ajakohastatud 9. juuli 2008. aasta otsusega nr 768/2008/EÜ toodete turustamise ühise raamistiku kohta (14).

Kõnealuste poliitikainstrumentide põhieesmärk oli töötada välja üldkasutatavad ühised vastavushindamise vahendid (nii reguleeritud kui ka reguleerimata valdkondadele).

Tootestandardite poliitika töötati algselt välja selleks, et kehtestada standarditega tehnilised kirjeldused, millele vastavust on võimalik tõendada. Komisjoni taotlusel võtsid Euroopa Standardikomitee ja Euroopa Elektrotehnika Standardikomitee aga vastu EN 45000 seeria standardid vastavushindamises osalevate kolmandate poolte pädevuse kindlakstegemiseks. Sellest seeriast on praeguseks saanud EN ISO/IEC 17000 harmoneeritud standardite seeria. Uue lähenemisviisi direktiivide alusel loodi mehhanism, mille kohaselt riikide ametiasutused teatavad kolmandatest pooltest, kelle nad määravad kõnealuste standardite põhjal vastavushindamist tegema.

ISO/IEC dokumentide põhjal töötas nõukogu oma otsustes välja konsolideeritud vastavushindamismenetlused ja eeskirjad nende valimiseks direktiividesse ja seal kasutamiseks (moodulid). Moodulid on koostatud alustades kõige vähem koormavast („tootmise sisekontroll“) lihtsate toodete puhul või selliste toodete puhul, millega ei kaasne tingimata tõsiseid ohte, ning lõpetades kõige terviklikumaga (täielik kvaliteedi tagamine ELi projekti hindamisega) juhtudel, kus ohud on tõsisemad või tooted/tehnoloogiad keerukamad. Selleks et moodulid vastaksid tänapäevastele tootmisprotsessidele, nähakse nendega ette nii toote vastavuse hindamine kui ka kvaliteedijuhtimise hindamine, jättes seadusandja otsustada, milline menetlus on asjaomases valdkonnas kõige otstarbekam, sest ei ole näiteks tingimata tõhus näha ette iga üksiku, masstootmise tulemusena valminud toote sertifitseerimine. Moodulite läbipaistvuse ja tõhususe suurendamiseks ühtlustati komisjoni taotlusel Euroopa tasandil ISO 9001 kvaliteedi tagamise standardite seeria ja lülitati see moodulitesse. Nii saavad ettevõtjad, kes kasutavad neid vahendeid vabatahtlikus kvaliteedijuhtimispoliitikas oma kvaliteedimaine parandamiseks turul, kasutada neidsamu vahendeid reguleeritud valdkondades.

Kõikide nende eri algatuste otsene eesmärk oli parandada toodete vastavushindamist enne nende turustamist. Samal ajal edendas komisjon tihedas koostöös liikmesriikide ja riikide akrediteerimisasutustega üleeuroopalist akrediteerimisalast koostööd, et seada sisse viimane kontrollitasand ning suurendada toodete ja kvaliteedi tagamise vastavushindamises osalevate kolmandate poolte usaldusväärsust. See jäi küll pigem poliitiliseks kui seadusandlikuks algatuseks, kuid oli siiski tulemuslik, sest esmakordselt loodi sellealane Euroopa taristu ning viidi Euroopa tegijad rahvusvahelisel tasandil valdkonna esirinda.

Nende sündmuste tulemusena võeti uue lähenemisviisi põhimõtete alusel vastu 27 direktiivi. Neid on palju vähem kui tööstustoodete valdkonna traditsioonilisi direktiive (mida on ligikaudu 700), kuid tänu nende laiale ohupõhisele kohaldamisalale on paljud tööstusharud selle õigusloome metoodika kaudu osa saanud kaupade vabast liikumisest.

1.2. UUS ÕIGUSRAAMISTIK

1.2.1. MÕISTE

1990. aastate lõpus hakati komisjonis arutlema uue lähenemisviisi tõhusa rakendamise üle. 2002. aastal käivitati ulatuslikud konsultatsioonid ja 7. mail 2003 võttis komisjon vastu teatise nõukogule ja Euroopa Parlamendile, milles tehti ettepanek uue lähenemisviisi teatavate aspektide läbivaatamiseks. Selle tulemusena omakorda sündis nõukogu 10. novembri 2003. aasta resolutsioon Euroopa Komisjoni teatise „Uue lähenemisviisi direktiivide rakendamise soodustamine“ kohta (15).

Ajakohastamise ja läbivaatamise vajalikkuse küsimuses valitses tugev ja selge konsensus. Selge oli ka see, millised on peamised tähelepanu vajavad aspektid: üldine ühtlus ja järjekindlus, teavitamine, akrediteerimine, vastavushindamismenetlused (moodulid), CE-märgis ja turujärelevalve (sealhulgas kaitseklausli menetluste läbivaatamine).

9. juulil 2008 võtsid Euroopa Parlament ja nõukogu osana nn Ayrali kaupade paketist (16) vastu määruse ja otsuse (17).

Määrusega (EÜ) nr 765/2008 ja otsusega nr 768/2008/EÜ koondati nn uueks õigusraamistikuks kõik komponendid, mis on vajalikud tervikliku õigusraamistiku tõhusaks toimimiseks, et tagada nii tööstustoodete ohutus ja vastavus mitmesuguste avalike huvide kaitseks kehtestatud nõuetele kui ka ühtse turu hea toimimine.

Määrusega (EÜ) nr 765/2008 loodi akrediteerimise ja turujärelevalve õiguslik alus ning konsolideeriti CE-märgise tähendus, täites senise lünga. Otsusega nr 768/2008/EÜ ajakohastati, ühtlustati ja konsolideeriti mitmesugused tehnilised vahendid, mis olemasolevates liidu ühtlustamisõigusaktides (mitte ainult uue lähenemisviisi direktiivides) juba kasutusel olid: määratlused, vastavushindamisasutuste määramise ja neist teavitamise tingimused, teavitamise kord, vastavushindamismenetlused (moodulid) ja nende kasutamise kord, kaitsemehhanismid, ettevõtjate kohustused ja toodete jälgitavusega seotud nõuded.

Uues õigusraamistikus on võetud arvesse kõiki tarneahelasse kuuluvaid ettevõtjaid – tootjad, volitatud esindajad, levitajad ja importijad – ja nende igaühe rolli seoses tootega. Importijal on nüüdsest selged kohustused toodete vastavuse osas ning kui levitaja või importija toodet muudab või seda oma nime all turustab, muutub ta samaväärseks tootjaga ning peab täitma viimase kohustusi toote suhtes.

Uues õigusraamistikus arvestatakse ka riikide ametiasutuste kohustuste eri tahke – reguleerivad asutused, teavitavad ametiasutused, riigi akrediteerimisasutuse üle järelevalvet tegevad asutused, turujärelevalveasutused, kolmandatest riikidest pärit tooteid kontrollivad asutused jne –, rõhutades seda, et kohustused sõltuvad konkreetsest tegevusest.

Uus õigusraamistik on muutnud ELi õigusaktide rõhuasetust turulepääsu osas. Varem keskenduti liidu ühtlustamisõigusaktide keelepruugis „turule laskmise“ mõistele, mis on kaupade vaba liikumise kontekstis traditsiooniline keelekasutus, st asetab põhirõhu toote esmakordsele kättesaadavaks tegemisele ELi turul. Uues õigusraamistikus lähtutakse ühtse siseturu olemasolust ja asetatakse rõhk toote kättesaadavaks tegemisele, pöörates seega rohkem tähelepanu sellele, mis juhtub pärast toote esmakordset kättesaadavaks tegemist. See on kooskõlas ka ELi turujärelevalve sätete kehtestamise loogikaga. Kättesaadavaks tegemise mõiste kasutuselevõtt lihtsustab mittevastava toote tootja kindlakstegemist. Siinjuures on oluline märkida, et vastavust hinnatakse esmakordse kättesaadavaks tegemise ajal kehtinud õiguslike nõuete alusel.

Olulisim uue õigusraamistikuga kaasnenud muudatus ELi õigustikus oli tervikliku turujärelevalvepoliitika kasutuselevõtmine. Sellega muudeti oluliselt ELi õigusaktide raskuskeset – kui varem olid need oma põhiolemuselt suunatud selliste nõuete kehtestamisele, millele tooted pidid vastama turule laskmise ajal, siis nüüd pannakse samavõrra rõhku nõuete täitmise tagamisele kogu toote olelusringi jooksul.

1.2.2. UUE ÕIGUSRAAMISTIKU ÕIGUSAKTIDE ÕIGUSLIK OLEMUS JA SEOS ELi MUUDE ÕIGUSAKTIDEGA

1.2.2.1. Määrus (EÜ) nr 765/2008

Määrusega (EÜ) nr 765/2008 pannakse selged kohustused liikmesriikidele, ilma et nad peaksid selle sätteid üle võtma (kuigi paljudel võib olla vaja võtta riigi tasandil meetmeid riigi õigusraamistiku kohandamiseks). Selle sätted on vahetult kohaldatavad liikmesriikidele, kõikidele asjaomastele ettevõtjatele (tootjatele, levitajatele, importijatele) ning vastavushindamis- ja akrediteerimisasutustele. Ettevõtjatel ei ole nüüd mitte ainult kohustused, vaid ka otsesed õigused, mille kaitseks nad võivad pöörduda riikide kohtutesse nii riikide ametiasutuste kui ka teiste ettevõtjate vastu, kui määruse sätteid ei järgita.

Muude ELi õigusaktide olemasolu korral kohaldatakse määrust ennekõike, a) lähtudes sellest, et see on vahetult kohaldatav, st riikide ametiasutused ja ettevõtjad peavad kohaldama määruse sätteid nii, nagu need on (ülejäänud õigusaktid on enamikus direktiivid), ja b) lähtudes eriseaduse (lex specialis) põhimõttest, st kui sama küsimus on reguleeritud kahe eeskirjaga, tuleks esimesena kohaldada neist kitsamat.

Kui määruse (EÜ) nr 765/2008 sätetega hõlmatud küsimuste kohta puuduvad kitsamad õigusaktid, kohaldatakse määrust olemasolevate õigusaktidega paralleelselt ja nende täiendusena. Kui olemasolevad õigusaktid sisaldavad määruse sätetega sarnaseid sätteid, tuleb vastavaid sätteid vaadelda ükshaaval, et teha kindlaks, milline neist on kõige kitsam.

Üldiselt sisaldab väga vähe ELi õigusakte akrediteerimisega seotud sätteid, mistõttu võib öelda, et määrus (EÜ) nr 765/2008 on selles valdkonnas üldkohaldatav. Turujärelevalve valdkonnas (kaasa arvatud kolmandatest riikidest pärit toodete kontroll) on olukord keerulisem, sest liidu ühtlustamisõigusaktides sisaldub mitmesuguseid sätteid, mis on seotud määruses käsitletud teemadega (nt ravimeid ja meditsiiniseadmeid käsitlevates õigusaktides on ette nähtud kindel teabevahetuskord).

1.2.2.2. Otsus nr 768/2008/EÜ

Otsus nr 768/2008/EÜ on nn sui generis otsus, mis tähendab seda, et see ei ole adresseeritud mitte kellelegi ning ei ole seega vahetult ega kaudselt kohaldatav. Kolm ELi institutsiooni – Euroopa Parlament, nõukogu ja komisjon – võtavad sellega poliitilise kohustuse.

Selleks et otsuse sätted oleksid ELi õiguses kohaldatavad, tuleb neile tulevastes õigusaktides kas expressis verbis (otsesõnu) viidata või nad nendesse sisse kirjutada.

Kolm institutsiooni on kohustunud tooteid käsitlevate õigusaktide koostamisel võimalikult süstemaatiliselt otsuse sätteid järgima ja nendele toetuma. Asjakohaseid tulevasi ettepanekuid tuleb seega kaaluda selle otsuse taustal ja kõrvalekaldeid selle sisust tuleb piisavalt põhjendada.

1.2.3. KUIDAS SÜSTEEM TERVIKUNA TOIMIB?

ELi õigusloome metoodika kõnealuses valdkonnas on arenenud järk-järgult. Probleeme ükshaaval, mõnikord ka paralleelselt lahendades, jõuti uue õigusraamistiku vastuvõtmiseni, mis hõlmab järgmist: olulised ja muud õiguslikud nõuded, tootestandardid, vastavushindamisasutuste pädevuse ning akrediteerimise standardid ja eeskirjad, kvaliteedijuhtimise standardid, vastavushindamismenetlused, CE-märgis, akrediteerimispõhimõtted ning viimaks turujärelevalve põhimõtted, kaasa arvatud kolmandatest riikidest pärit toodete kontroll.

Praeguseks moodustab uus õigusraamistik täieliku süsteemi, mis koondab kõik need eri komponendid, mida tooteohutuse õigusaktides tuleb käsitleda, üheks sidusaks ja terviklikuks õigusinstrumendiks, mis on üldkasutatav kõikides tööstusharudes ja isegi laiemalt (ka keskkonna- ja tervishoiupoliitikas kasutatakse mitut nendest komponentidest), kui ELi õigusakt vajalikuks osutub.

Selles süsteemis tuleb õigusaktiga kehtestada asjaomaste toodete jaoks üldsuse kaitse tase ja põhilised ohutusomadused, samuti kohustused ja nõuded ettevõtjatele, vajaduse korral pädevustase kolmandast isikust vastavushindamisasutustele, kes hindavad tooteid või kvaliteedijuhtimissüsteeme, ning mehhanismid nende asutuste kontrollimiseks (teavitamine ja akrediteerimine). Kindlaks tuleb määrata ka kohaldatavad vastavushindamismenetlused (moodulid, mis hõlmavad ka tootja vastavusdeklaratsiooni) ning viimaks näha ette asjakohased turujärelevalvemehhanismid (sisemised ja välised), et tagada kogu õigusinstrumendi tõhus ja ladus toimimine.

Kõik need eri komponendid on omavahel seotud, toimivad koos ja täiendavad üksteist, moodustades ELi kvaliteediahela (18). Toote kvaliteet sõltub tootmise kvaliteedist, mida sageli mõjutab kas ettevõttesiseste või ettevõttevälise asutuse tehtud katsete kvaliteet, viimane sõltub vastavushindamismenetluste kvaliteedist, mis sõltub asutuste kvaliteedist ja see omakorda nende kontrollimise kvaliteedist, mis sõltub teavitamise või akrediteerimise kvaliteedist. Kogu see süsteem tervikuna sõltub turujärelevalve ja kolmandatest riikidest pärit toodete kontrollimise kvaliteedist.

Igas tooteohutusealases ELi õigusaktis tuleb kõiki neid komponente ühel või teisel viisil käsitleda. Kui üks lüli puudub või on nõrk, satub ohtu kogu kvaliteediahela tugevus ja tõhusus.

1.3. ÜLDISE TOOTEOHUTUSE DIREKTIIV

Üldist tooteohutust käsitleva direktiivi 2001/95/EÜ (19) eesmärk on tagada tooteohutuse kõrge tase kogu ELis selliste tarbekaupade puhul, mis ei ole hõlmatud valdkondlike liidu ühtlustamisõigusaktidega. Samuti täiendab üldise tooteohutuse direktiiv teatud aspektides valdkondlike õigusaktide sätteid. Üldise tooteohutuse direktiivi keskne säte on, et tootjad on kohustatud turule laskma ainult ohutuid tooteid (20). Kõnealune direktiiv sisaldab ka turujärelevalvet käsitlevaid sätteid, mille eesmärk on tagada tarbijate tervise ja ohutuse kaitse kõrge tase.

Üldise tooteohutuse direktiivi alusel loodi liikmesriikide ja komisjoni vaheline kiire teabevahetuse süsteem, mida kasutatakse toiduks mittekasutatavate ohtlike toodete korral (RAPEX). Kiire teabevahetuse süsteem tagab, et asjaomaseid ametiasutusi teavitatakse kiiresti ohtlikest toodetest. Teatud tingimustel võib kiire teabevahetuse süsteemi kaudu teavet vahetada ka ELi mittekuuluvate riikidega. Eri liikmesriikide tarbijate tervist ja ohutust mõjutavate tõsiste tooteohtude korral annab üldise tooteohutuse direktiiv komisjonile võimaluse võtta vastu ajutisi otsuseid kogu liitu hõlmavate erakorraliste meetmete kehtestamiseks. Teatavatel tingimustel võib komisjon võtta vastu ametliku otsuse (mis kehtib ühe aasta, kuid mida võib veel ühe aasta võrra pikendada), millega kohustatakse liikmesriike piirama või ära hoidma tarbijate tervisele ja ohutusele tõsist ohtu kujutava toote turustamist. Kiire teabevahetuse süsteemi on määrusega (EÜ) nr 765/2008 hiljem laiendatud kõikidele harmoneeritud tööstustoodetele, olenemata lõppkasutajast (st kutsealaseks kasutamiseks ette nähtud toodetele), ning peale tervise ja ohutuse muudele kaitstud huvidele (nt keskkonnale) ohtu kujutavatele toodetele.

1.4. TOOTEVASTUTUSE DIREKTIIV

Tootja mõiste uuel õigusraamistikul põhinevates liidu ühtlustamisõigusaktides erineb tootja mõistest tootevastutust käsitlevas direktiivis 85/374/EMÜ (21). Viimases hõlmab tootja mõiste (22) suuremat hulka ja teistsuguseid isikuid kui uues õigusraamistikus.

Kohtu- või haldusmenetluse võib algatada iga tarne- või turustusahelasse kuuluva isiku suhtes, keda võib pidada mittevastava toote eest vastutavaks. See võib eelkõige juhtuda siis, kui tootja asub väljaspool liitu. Tootevastutuse direktiiv hõlmab kõiki vallasasju (23) ja elektrit, samuti lõpptoodete toorainet ja koostisosi. Teenused praegu direktiivi kohaldamisalasse ei kuulu. Teiseks on direktiiv kohaldatav ainult puudusega toodetele, st toodetele, mis ei taga isikule õigustatult oodatud ohutust. See, et toode ei ole oodatud kasutuseks kõlblik, ei ole piisav. Direktiiv on kohaldatav ainult siis, kui toode ei ole ohutu. See, kui hiljem tehakse parem toode, ei tähenda, et varasem mudel oleks puudusega.

Vastutus, st kohustus hüvitada kahju, lasub tootjal. Tootja on kas lõpptoote või selle mõne koostisosa valmistaja, tooraine tootja või isik, kes esineb tootjana (näiteks paneb tootele kaubamärgi). Kolmandatest riikidest pärit tooteid liidu turule laskvaid importijaid loetakse tootevastutuse direktiivi kohaselt samuti tootjateks. Kui tootjat ei ole võimalik kindlaks teha, muutub vastutavaks toote iga tarnija, kui ta ei tee kahjukannatajale mõistliku aja jooksul teatavaks tootja või talle toote tarninud isiku andmeid. Kui sama kahju eest vastutab mitu isikut, on nad kõik solidaarselt vastutavad.

Tootja peab hüvitama kahju, mille puudusega toode on tekitanud isikutele (surm, tervisekahjustus) ja eraomandile (erakasutuseks ette nähtud kaubad). Direktiiv ei hõlma aga sellist omandile tekitatud kahju, mille suurus on alla 500 euro (24) ühe intsidendi kohta. Riikide õigus võib hõlmata ka mitteainelist kahju (nagu valu ja kannatused). Direktiiv ei hõlma puudusega toote enda hävimist ega kohusta seega seda hüvitama. See kõik ei piira riikide õigust.

Tootevastutuse direktiivi kohaselt võivad liikmesriigid kehtestada samalaadsete õnnetuste sarja puhul rahalise ülempiiri, mis ei tohi olla alla 70 miljoni euro (25). Suurem osa liikmesriike ei ole seda võimalust siiski kasutanud.

Tootja ei vastuta toote põhjustatud kahju eest automaatselt. Kahjukannataja, olgu ta siis puudusega toote ostja või kasutaja või keegi teine, peab hüvitise saamiseks esitama nõude. Ohvritele makstakse hüvitist ainult juhul, kui nad tõendavad, et nad on kandnud kahju, et toode oli puudusega ja et kahju põhjustas asjaomane toode. Kui kahjukannataja osales kahju tekitamises, võidakse tootja vastutust vähendada või ta isegi vastutusest vabastada. Ohvrid ei pea aga tõendama tootja hooletust, sest tootevastutuse direktiiv põhineb mittesüülise vastutuse põhimõttel. Tootjat ei vabastata seega vastutusest isegi juhul, kui ta tõendab, et ta ei olnud hooletu, et kahju tekitamisele aitas kaasa kolmanda isiku tegevus või tegevusetus, et tootja on kohaldanud standardeid või toodet on katsetatud. Tootja ei pea hüvitist maksma, kui ta tõendab, et:

— ta ei lasknud toodet turule (näiteks see varastati);

— toode ei olnud puudusega, kui ta selle turule lasi (st ta tõendab, et puudus tekkis hiljem);

— toodet ei valmistatud müügiks ega majanduslikul eesmärgil turustamiseks;

— puuduse põhjus on toote vastavus riikide ametiasutuste kehtestatud kohustuslikele eeskirjadele (välja arvatud riiklikud, Euroopa ja rahvusvahelised standardid) (26);

— toote turule laskmise ajal ei võimaldanud teaduslike ja tehniliste teadmiste tase puuduse olemasolu avastada (arendusriskide kaitse) (27);

— kui tegemist on alltöövõtjaga, et puudus tulenes lõpptoote projektist või lõpptoote tootja puudulikest juhtnööridest.

Tootja vastutus lõppeb kümme aastat pärast toote turule laskmist, välja arvatud juhul, kui käimas on kohtumenetlus. Samuti peab kannatanu esitama hagi kolme aasta jooksul pärast kahju, puuduse ja tootja kohta andmete teadasaamist. Vastutust kahjukannataja suhtes ei tohi mingite sätetega tühistada.

Tootevastutuse direktiiviga ei nõuta liikmesriikidelt muude vastutust käsitlevate õigusaktide kehtetuks tunnistamist. Direktiivis sätestatud kord lisandub niisiis riikide vastutuseeskirjadele. Kannatanu valida on, millisel alusel ta hagi esitab.

1.5. JUHENDI KÄSITLUSALA

Käesolevas juhendis käsitletakse tooteid, mis ei ole toiduained ega põllumajandustooted ja mida nimetatakse tööstustoodeteks ehk toodeteks ning mis on ette nähtud nii tarbijatele kui ka kasutamiseks kutsealastel eesmärkidel. Selliseid tooteid käsitlevaid õigusakte nimetatakse siinses tekstis läbivalt ja sünonüümselt liidu ühtlustamisõigusaktideks või valdkondlikeks liidu ühtlustamisõigusaktideks.

Uus õigusraamistik koosneb mitmest õiguslikust dokumendist. Nende hulgas on eelkõige otsus nr 768/2008/EÜ, millega nähakse ette mitmesuguseid avalikke huve puudutavad elemendid, mida on osaliselt või täielikult käsitletud liidu tootealastes ühtlustamisõigusaktides. Käesolevas juhendis antakse suuniseid uue õigusraamistiku (28) sätete ja mõistete rakendamiseks. Tootespetsiifiliste erisuste või sätete olemasolu korral viidatakse valdkondlikele juhenditele, mis on olemas peaaegu kõikide liidu valdkondlike ühtlustamisõigusaktide kohta.

Käesoleva juhendi eesmärk on seletada uue õigusraamistiku eri komponendid üksikasjalikult lahti ja aidata süsteemi paremini mõista, et õigusakte rakendataks ettenähtud viisil ja et need kaitseksid tänu sellele tõhusalt selliseid avalikke huve nagu tervis ja ohutus, tarbijad, keskkond ja avalik julgeolek ning ühtlasi toetaksid siseturu nõuetekohast toimimist ettevõtjate jaoks. Samuti aitab juhend saavutada komisjoni eesmärke parema reguleerimise poliitika vallas, toetades terviklikumate, sidusamate ja proportsionaalsemate õigusaktide väljatöötamist.

Kõiki alljärgnevaid peatükke tuleks lugeda koos eespool esitatud seletustega, teisisõnu üldises kontekstis, ning koos teiste peatükkidega, sest need kõik on omavahel seotud ning neid ei tohiks vaadelda eraldi.

Käesolevas juhendis käsitletakse peamiselt järgmisi valdkondi reguleerivaid liidu õigusakte: — teatavate ohtlike ainete kasutamise piiramine elektri- ja elektroonikaseadmetes (direktiiv 2011/65/EL); — küttegaasiseadmed (direktiiv 2009/142/EÜ); — energiamõjuga toodete ökodisaini nõuded (direktiiv 2009/125/EÜ); — lihtsad surveanumad (direktiiv 2009/105/EÜ ja direktiiv 2014/29/EL); — mänguasjade ohutus (direktiiv 2009/48/EÜ); — teatavates pingevahemikes kasutatavad elektriseadmed (direktiiv 2006/95/EÜ ja direktiiv 2014/35/EL); — masinad (direktiiv 2006/42/EÜ); — elektromagnetiline ühilduvus (direktiiv 2004/108/EÜ ja direktiiv 2014/30/EL); — mõõtevahendid (direktiiv 2004/22/EÜ ja direktiiv 2014/32/EL); — mitteautomaatkaalud (direktiiv 2009/23/EÜ ja direktiiv 2014/31/EL); — reisijateveoks ettenähtud köisteed (direktiiv 2000/9/EÜ); — raadioseadmed ja telekommunikatsioonivõrgu lõppseadmed (direktiiv 1999/5/EÜ ja direktiiv 2014/53/EL); — aktiivsed siirdatavad meditsiiniseadmed (direktiiv 90/385/EMÜ); — meditsiiniseadmed (direktiiv 93/42/EMÜ); — in vitro diagnostikameditsiinivahendid (direktiiv 98/79/EÜ); — surveseadmed (direktiiv 97/23/EÜ ja direktiiv 2014/68/EL); — transporditavad surveseadmed (direktiiv 2010/35/EL); — aerosoolid (direktiiv 75/324/EMÜ ja selle muudatused); — liftid (direktiiv 95/16/EÜ ja direktiiv 2014/33/EL); — väikelaevad (direktiiv 94/25/EÜ ja direktiiv 2013/53/EL); — plahvatusohtlikus keskkonnas kasutatavad seadmed ja kaitsesüsteemid (direktiiv 94/9/EÜ ja direktiiv 2014/34/EL); — tsiviilotstarbeliseks kasutamiseks mõeldud lõhkematerjalid (direktiiv 93/15/EMÜ ja direktiiv 2014/28/EL); — pürotehnilised tooted (direktiiv 2013/29/EL); — rehvide märgistamine (määrus (EÜ) nr 1222/2009); — isikukaitsevahendid (direktiiv 89/686/EMÜ); — laevavarustus (direktiiv 96/98/EÜ ja direktiiv 2014/90/EL); — välitingimustes kasutatavate seadmete müra (direktiiv 2000/14/EÜ); — väljaspool teid kasutatavate liikurmasinate heitmed (direktiiv 97/68/EÜ ja selle muudatused); — energiamärgistus (direktiiv 2010/30/EL).

Käesoleva juhendi osad võivad aga olla asjakohased ka selliste liidu ühtlustamisõigusaktide puhul, mis ei käsitle tööstustoodete valdkonda. See kehtib eelkõige mitmesuguste juhendis esitatud definitsioonide kohta, samuti standardimist, vastavushindamist, akrediteerimist ja turujärelevalvet käsitlevate peatükkide kohta. Kuigi asjakohaste õigusaktide täieliku loetelu esitamine ei ole ei õige ega soovitav, on I lisas esitatud pikem nimekiri asjaomastest õigusaktidest.

Juhend ei hõlma

— üldist tooteohutuse direktiivi (29). Komisjoni talitused on üldise tooteohutuse direktiivi rakendamise kohta koostanud eraldi suunised (30);

— liidu õigusakte mootorsõidukite, ehitusmaterjalide, kemikaalide registreerimise, hindamise, autoriseerimise ja piiramise (REACH) ega kemikaalide kohta.

2. MILLAL KOHALDATAKSE TOOTEID KÄSITLEVAID LIIDU ÜHTLUSTAMISÕIGUSAKTE?

2.1. HÕLMATUD TOOTED

— Liidu ühtlustamisõigusakte kohaldatakse toote turulelaskmise ajal ja iga järgneva kättesaadavaks tegemise suhtes kuni toote lõppkasutajani jõudmiseni. — Liidu ühtlustamisõigusakte kohaldatakse kõikide müümise vormide suhtes. Kataloogis või e-kaubanduses pakutav toode peab vastama liidu ühtlustamisõigusaktidele, kui kataloogi või veebisaidi kaudu toimuv pakkumine on suunatud liidu turule ja selle juurde kuulub tellimis- ja kohaletoimetamissüsteem. — Liidu ühtlustamisõigusakte kohaldatakse uute toodete suhtes, aga ka kolmandatest riikidest imporditud kasutatud toodete suhtes nende esmakordsel sisenemisel liidu turule. — Liidu ühtlustamisõigusakte kohaldatakse valmistoodete suhtes. — Toodet, mida on oluliselt muudetud või täiustatud eesmärgiga muuta selle algset toimimist, otstarvet või tüüpi, võib pidada uueks tooteks. Nende muudatuste tegija muutub sellisel juhul tootjaks koos sellega kaasnevate kohustustega.

Liidu ühtlustamisõigusaktid on kohaldatavad toodetele, mis lastakse turule (või võetakse kasutusele (31) (32)). Liidu ühtlustamisõigusakte kohaldatakse toote turule laskmise (või kasutusele võtmise) ajal ja iga järgneva kättesaadavaks tegemise suhtes kuni toote lõppkasutajani jõudmiseni (33) (34) (35). Veel turustamisahelas oleva toote suhtes kehtivad liidu ühtlustamisõigusaktidega kehtestatud kohustused, kuni see on uus toode (36). Kui toode jõuab lõppkasutajani, ei loeta seda enam uueks tooteks ja liidu ühtlustamisõigusaktid ei ole enam kohaldatavad (37). Lõppkasutaja ei kuulu nende majandustegevuses osalejate hulka, kellele liidu ühtlustamisõigusaktidega kohustusi pannakse, st liidu ühtlustamisõigusakte ei kohaldata lõppkasutaja toimingutele ja tehingutele tootega. Selliste toimingute või tehingute suhtes võib siiski kehtida mingi muu regulatiivne kord, eelkõige riigi tasandil.

Toode peab vastama selle turule laskmise (või kasutusele võtmise) ajal kehtinud õiguslikele nõuetele.

Liidu ühtlustamisõigusakte kohaldatakse igasuguse tarnimise suhtes, kaasa arvatud kaugmüük ja elektroonilisel teel toimuv müük. Seega peavad liidu turul kättesaadavaks tehtavad tooted vastama kohaldatavatele õigusaktidele, olenemata müügiviisist.

Kataloogis või e-kaubanduse kaudu pakutav toode, mis kavatsetakse lasta liidu turule, peab vastama liidu ühtlustamisõigusaktidele, kui kataloogi või veebisaidi kaudu toimuv pakkumine on suunatud liidu turule ja selle juurde kuulub tellimis- ja kohaletoimetamissüsteem (38). Kui toode ei ole ette nähtud liidu turu jaoks või ei vasta kohaldatavatele liidu õigusaktidele, peab sellele olema selgelt osutatud (nt nähtava hoiatusega).

Liidu ühtlustamisõigusakte kohaldatakse uute toodete suhtes, aga ka kolmandatest riikidest imporditud kasutatud toodete, sealhulgas elektri- ja elektroonikaseadmetest tekkinud jäätmete korduskasutamiseks ettevalmistamisel saadud toodete suhtes nende esmakordsel sisenemisel liidu turule (39), (40). See kehtib isegi selliste kolmandatest riikidest imporditud kasutatud toodete suhtes, mis on toodetud enne seda, kui asjaomased õigusaktid kehtima hakkasid (41).

Liidu ühtlustamisõigusakte kohaldatakse valmistoodete suhtes. Toote mõiste on aga liidu eri ühtlustamisõigusaktides erinev. Õigusaktides käsitletud esemeid nimetatakse näiteks toodeteks, seadmeteks, vahenditeks, materjalideks, koostudeks, komponentideks, ohutusseadisteks, ühikuteks, abiseadmeteks, lisaseadisteks, süsteemideks või osaliselt komplekteeritud masinateks. Seega võidakse konkreetse liidu ühtlustamisõigusakti mõistes käsitada valmistootena komponente, varuosi või alakooste ning viimaste lõppkasutus võib olla monteerimine või paigaldamine valmistootesse. Tootja kohustus on kindlaks teha, kas toode kuulub liidu mingi ühtlustamisõigusakti kohaldamisalasse (42), (43).

Kombinatsioon toodetest ja osadest, millest igaüks vastab kohaldatavatele õigusaktidele, ei pruugi alati olla selline valmistoode, mis peab tervikuna vastama teatavale liidu ühtlustamisõigusaktile. Mõnel juhul aga käsitatakse sama isiku projekteeritud või kokku pandud eri toodete ja osade kombinatsiooni ühe valmistootena, mis peab tervikuna õigusaktidele vastama. Täpsemalt vastutab kombinatsiooni tootja selle eest, et kombineeritavad tooted oleksid sobilikud, et nende kombineerimine vastaks asjaomaste õigusaktide sätetele ning et oleksid täidetud kõik õigusaktidest tulenevad nõuded seoses kokkupaneku, ELi vastavusdeklaratsiooni ja CE-märgisega. Asjaolu, et komponentidel või osadel on CE-märgis, ei tähenda automaatselt, et ka valmistoode nõuetele vastab. Tootja peab valima komponendid ja osad sellisel viisil, et ka valmistoode ise vastaks nõuetele. Tootja peab igal juhtumil eraldi otsustama, kas mingit toodete ja osade kombinatsiooni tuleb pidada üheks valmistooteks, lähtudes asjaomaste õigusaktide kohaldamisalast.

Toodet, mida on pärast kasutusele võtmist oluliselt muudetud või täiustatud eesmärgiga muuta selle algset toimimist, otstarvet või tüüpi viisil, mis mõjutab olulisel määral selle vastavust liidu ühtlustamisõigusaktidele, tuleb pidada uueks tooteks. Seda tuleb hinnata igal juhtumil eraldi ning eelkõige arvestades õigusaktide eesmärki ja asjaomaste õigusaktidega hõlmatud toodete liiki. Kui ümberehitatud (44) või muudetud toodet loetakse uueks tooteks, peab see kättesaadavaks tegemise või kasutusele võtmise ajal vastama kohaldatavate õigusaktide sätetele. Seda tuleb kontrollida asjaomastes õigusaktides sätestatud sobivat vastavushindamismenetlust kasutades. Eelkõige juhul, kui riskihindamises jõutakse järeldusele, et ohu iseloom on muutunud või ohutase tõusnud, tuleb muudetud toodet kohelda uue tootena, st muudetud toote vastavust kohaldatavatele olulistele nõuetele tuleb uuesti hinnata ja muudatuse tegija peab täitma samu nõudeid nagu algne tootja, näiteks valmistama ette tehnilise dokumentatsiooni, koostama ELi vastavusdeklaratsiooni ja kinnitama tootele CE-märgise.

Muudetud toodet, mida müüakse algsest tootjast erineva füüsilise või juriidilise isiku nime või kaubamärgi all, tuleb igal juhul käsitada uue tootena, mille suhtes kehtivad liidu ühtlustamisõigusaktid. Isik, kes toodet oluliselt muudab, peab ise kontrollima, kas toodet tuleb asjaomaste liidu ühtlustamisõigusaktide kohaselt käsitada uue tootena. Kui toodet tuleb käsitada uuena, muutub see isik tootjaks koos sellega kaasnevate kohustustega. Samuti peab toode juhul, kui järeldatakse, et tegu on uue tootega, läbima enne turul kättesaadavaks tegemist täieliku vastavushindamise. Tehnilist dokumentatsiooni tuleb aga ajakohastada niivõrd, kuivõrd muutmine mõjutab kohaldatavate õigusaktide nõudeid. Ei ole vajalik korrata katseid ega koostada uusi dokumente selliste aspektide kohta, mida muutmine ei mõjuta, tingimusel et tootjal on olemas muutmata jäänud aspektide algsete katseprotokollide koopiad või juurdepääs nendele. Toodet muutnud või muuta lasknud füüsilise või juriidilise isiku ülesanne on tõendada, et kõiki tehnilisi dokumente ei ole vaja ajakohastada.

Tooteid, mida on parandatud või mis on välja vahetatud (näiteks pärast puuduse ilmnemist) ilma algset toimimist, otstarvet või tüüpi muutmata, ei tule liidu ühtlustamisõigusaktide kohaselt uute toodetena käsitada. Sellised tooted ei pea seega läbima uut vastavushindamist, olenemata sellest, kas algne toode lasti turule enne või pärast asjaomaste õigusaktide jõustumist. See kehtib isegi juhul, kui toode eksporditi parandamiseks ajutiselt kolmandasse riiki. Selline parandamine toimub sageli puudusega või kulunud osa asendamise teel varuosaga, mis on kas algse osaga identne või vähemalt sarnane (näiteks võib olla toimunud muutusi, mis on tingitud tehnoloogia arengust või vana osa tootmise lõpetamisest), või kaartide, koostisosade, alakoostude või isegi tervete identsete sõlmede väljavahetamise teel. Kui toote algset toimimist muudetakse (algselt projekteerimisetapis ette nähtud kasutuse, toimimisvahemiku ja hoolduse piires), kuna parandamiseks kasutatavad varuosad toimivad tänu tehnoloogia arengule paremini, ei käsitata seda toodet liidu ühtlustamisõigusaktide tähenduses uue tootena. Hooldustööd jäävad seega põhimõtteliselt liidu ühtlustamisõigusaktide kohaldamisalast välja. Küll aga tuleb projekteerimisetapis arvesse võtta toote ettenähtud kasutust ja hooldust (45).

Tarkvara uuendamise või parandamise võib samastada hooldustöödega tingimusel, et see ei muuda juba turule lastud toodet viisil, mis võib mõjutada vastavust kohaldatavatele nõuetele.

2.2. TURUL KÄTTESAADAVAKS TEGEMINE

— Toode tehakse turul kättesaadavaks, kui see tarnitakse kaubandustegevuse käigus tasu eest või tasuta liidu turule kas turustamiseks, tarbimiseks või kasutamiseks. — Kättesaadavaks tegemise mõiste käib iga üksiku toote kohta.

Toode tehakse turul kättesaadavaks, kui see tarnitakse kaubandustegevuse käigus tasu eest või tasuta liidu turule kas turustamiseks, tarbimiseks või kasutamiseks (46). Kõnealune tarnimine hõlmab ka tegeliku tarnimiseni viia võivat pakkumist liidu turul turustamiseks, tarbimiseks või kasutamiseks (nt ostukutsed või reklaamikampaaniad).

Toote tarnimist peetakse liidu turul kättesaadavaks tegemiseks üksnes siis, kui toode on ette nähtud lõppkasutamiseks liidu turul. Toodete tarnimist edasiseks turustamiseks, lõpptootesse paigaldamiseks või täiendavaks töötlemiseks või rafineerimiseks eesmärgiga eksportida lõpptoode väljapoole liidu turgu, ei loeta kättesaadavaks tegemiseks. Kaubandustegevuse all mõistetakse kaupade pakkumist ärilises kontekstis. Mittetulundusühenduste tegevust võib lugeda kaubandustegevuseks, kui nad tegutsevad sellises kontekstis. Seda saab hinnata ainult juhtumipõhiselt, võttes arvesse tarnimise korrapärasust, toote omadusi, tarnija kavatsusi jne. Heategevusorganisatsioonide või hobiga tegelejate juhuslikke tarneid ei saa põhimõtteliselt lugeda ärilises kontekstis toimuvaks.

Kasutuse all mõeldakse tootja määratluse kohast toote ettenähtud otstarvet mõistlikult eeldatavates tingimustes. Tavaliselt on see toote lõppkasutus.

Kättesaadavaks tegemise mõiste keskne roll liidu ühtlustamisõigusaktides tähendab seda, et kõikidel tarneahelasse kuuluvatel ettevõtjatel on jälgitavusega seotud kohustused ning nad peavad ka ise aktiivselt tagama, et liidu turul ringleksid ainult nõuetele vastavad tooted.

Kättesaadavaks tegemise mõiste käib iga üksiku toote, mitte tootetüübi kohta, olenemata sellest, kas see toodeti üksikuna või seerias.

Kättesaadavaks tegemine eeldab kahe või enama juriidilise või füüsilise isiku vahelist pakkumist või kokkulepet (kirjalikku või suulist) asjaomase tootega seotud omandi, valduse või muu õiguse (47) üleandmiseks pärast tootmise lõppu. Üleandmine ei eelda tingimata toote füüsilist üleandmist.

Üleandmine võib toimuda kas tasu eest või tasuta ning selle alus võib olla mis tahes liiki õiguslik vahend. Seega loetakse toote üleandmine toimunuks näiteks müügi, laenamise, üürimise, (48) rentimise ja kinkimise korral. Omandi üleandmine tähendab, et toode kavatsetakse anda teise juriidilise või füüsilise isiku käsutusse.

2.3. TURULE LASKMINE

— Toode lastakse turule, kui see tehakse esmakordselt liidu turul kättesaadavaks. — Turul kättesaadavaks tehtud tooted peavad turule laskmise ajal vastama kohaldatavatele liidu ühtlustamisõigusaktidele.

Liidu ühtlustamisõigusaktide tähenduses lastakse toode turule, kui see tehakse esmakordselt liidu turul kättesaadavaks. Seda saab teha kas tootja või importija, st tootjad ja importijad on ainsad ettevõtjad, kes lasevad tooteid turule (49). Kui tootja või importija tarnib toote esmakordselt levitajale (50) või lõppkasutajale, nimetatakse seda õiguslikus tähenduses alati turule laskmiseks. Kõiki järgnevaid tehinguid, näiteks üleandmine levitajalt levitajale või levitajalt lõppkasutajale, nimetatakse kättesaadavaks tegemiseks.

Turule laskmise mõiste käib samamoodi nagu kättesaadavaks tegemise mõiste iga üksiku toote kohta, mitte tootetüübi kohta, olenemata sellest, kas see toodeti üksikuna või seerias. Seega isegi juhul, kui teatud tootemudelit või -tüüpi on tarnitud juba enne, kui jõustub uus liidu ühtlustamisõigusakt, millega kehtestatakse uued kohustuslikud nõuded, peavad samast mudelist või tüübist üksiktooted, mis lastakse turule pärast uute nõuete kehtima hakkamist, nendele nõuetele vastama.

Toote turule laskmine eeldab kahe või enama juriidilise või füüsilise isiku vahelist pakkumist või kokkulepet (kirjalikku või suulist) asjaomase tootega seotud omandi, valduse või muu omandiõiguse üleandmiseks pärast tootmise lõppu (51). Üleandmine võib toimuda kas tasu eest või tasuta ning selleks ei pea toodet tingimata füüsiliselt üle andma.

Turule laskmisega ei ole tegemist järgmistel juhtudel.

— Toode on toodetud enda tarbeks. Mõne liidu ühtlustamisõigusakti kohaldamisalasse kuuluvad siiski ka enda tarbeks valmistatud tooted (52) (53).

— Tarbija ostab toote kolmandast riigist, viibides ise samal ajal füüsiliselt selles riigis, (54) ning toob selle ELi enda tarbeks.

— Kolmandas riigis asuv tootja annab toote üle liidus asuvale volitatud esindajale, kelle ta on palganud tagama, et toode vastaks liidu ühtlustamisõigusaktidele (55).

— Toode on toodud kolmandast riigist ELi tolliterritooriumile toodete transiidiks, paigutatud vabatsooni või lattu või suunatud ajutisele ladustamisele või muudele eriprotseduuridele (ajutine import või seestöötlemise protseduur) (56).

— Toode on valmistatud liikmesriigis kolmandasse riiki eksportimiseks (see hõlmab tootjale selliste komponentide tarnimist, mis paigaldatakse kolmandasse riiki eksporditavasse lõpptootesse).

— Toode antakse üle veel tootmisetapis olevate tootmiseelsete toodete katsetamiseks või valideerimiseks.

— Toodet eksponeeritakse või kasutatakse kontrollitud tingimustes (57) kaubandusmessidel, näitustel või esitlustel (58).

— Toode on tootja (või liidus asuva volitatud esindaja) või importija laos, kus see ei ole veel kättesaadavaks tehtud, st seda ei tarnita turustamiseks, tarbimiseks ega kasutamiseks, kui kohaldatavates liidu ühtlustamisõigusaktides ei ole sätestatud teisiti.

ELis asuvate internetiettevõtjate (59), (60) müügiks pakutavad tooted loetakse liidu turule lastuks, olenemata sellest, kes need turule lasi (kas internetiettevõtja, importija vms). Liidu turule lastuna käsitatakse ka selliseid tooteid, mida pakuvad veebis müügiks väljaspool ELi asuvad müüjad, kui müük on konkreetselt suunatud ELi tarbijatele või muudele lõppkasutajatele. Hinnang sellele, kas teatav ELis või väljaspool ELi asuv internetiettevõtja on oma müügipakkumise suunanud ELi tarbijatele, tuleb teha üksikjuhtumipõhiselt, võttes arvesse selliseid asjakohaseid tegureid nagu geograafilised piirkonnad, kuhu ollakse valmis kaupa saatma, pakkumises kasutatud või tellimuse esitamisel valitavad keeled, maksevõimalused jne (61). Kui internetiettevõtja saadab kaupa ELi, võtab vastu makseid ELi tarbijatelt/lõppkasutajatelt ja kasutab ELi liikmesriikide keeli, võib seega arvestada, et ettevõtja on sõnaselgelt otsustanud tarnida tooteid ELi tarbijatele või muudele lõppkasutajatele. Internetiettevõtjad võivad internetis müügiks pakkuda sellist tüüpi toodet või üksiktoodet, mis on juba toodetud. Kui pakkumine on seotud tootetüübiga, tähendab see, et turule laskmine toimub alles pärast tootmise lõppu.

Kuna internetiettevõtja müügiks pakutavaid tooteid tellivad (või on juba tellinud) tõenäoliselt ELi tarbijad või ettevõtted, tarnitakse need kaubandustegevuse kontekstis, st veebimüügi teel. Üldiselt pakutakse tooteid internetis tasu eest. Sellegipoolest saab kaubandustegevusena käsitada ka toodete tasuta tarnimist (62). Tarbijatevahelisi müügitehinguid aga üldiselt ei loeta kaubandustegevuseks. Otsus selle kohta, kas toote tarbijalt tarbijale tarnimine toimub kaubandustegevuse raamistikus, tuleb sellegipoolest teha üksikjuhtumipõhiselt, võttes arvesse kõiki asjakohaseid tegureid, nagu tarne korrektsus, tarnija kavatsused jne (63).

Sellises kontekstis on õiguslik tagajärg see, et internetiettevõtjate müügiks pakutavad tooted peavad turule laskmisel vastama kõikidele kohaldatavatele ELi eeskirjadele (64). Toodete vastavust eeskirjadele saavad vastutavad asutused füüsiliselt kontrollida kõige varem tollis, kui tooted kuuluvad nende jurisdiktsiooni alla.

Peale selle ladustatakse internetiettevõtjate müüdavaid tooteid tavaliselt ELis asuvates tellimuste täitmise keskustes (fulfilment house), et tagada nende kiire tarne ELi tarbijatele. Vastavalt sellele loetakse, et kõnealustes tellimuste täitmise keskustes ladustatavad tooted on tarnitud liidu turul turustamiseks, tarbimiseks või kasutamiseks ja seega lastud ELi turule. Kui internetiettevõtja kasutab tellimuste täitmise keskuse teenuseid, on tooted alates ELis asuvasse keskusse toimetamisest tarneahela turustamisetapis (65).

Turule laskmine on liidu ühtlustamisõigusaktide kohaldamise seisukohalt kõige otsustavam hetk (66). Turul kättesaadavaks tegemise ajal peavad tooted vastama turule laskmise ajal kohaldatavatele liidu ühtlustamisõigusaktidele. Liidus toodetud uued tooted ja kõik kolmandatest riikidest imporditud tooted – nii uued kui ka kasutatud – peavad seega olema kooskõlas kohaldatavate liidu ühtlustamisõigusaktide sätetega sel ajal, kui nad turule lastakse ehk esmakordselt liidu turul kättesaadavaks tehakse. Pärast turule laskmist võib nõuetele vastavaid tooteid lisakaalutlusteta edasises tarneahelas kättesaadavaks teha, isegi kui kohaldatavaid õigusakte või asjaomaseid harmoneeritud standardeid muudetakse, välja arvatud juhul, kui õigusaktides on sätestatud teisiti.

Liikmesriigid on kohustatud turujärelevalve raames tagama, et turul on ainult ohutud ja nõuetele vastavad tooted (67). Liidu turul olevad kasutatud tooted võivad vabalt liikuda vastavalt ELi toimimise lepingu artiklites 34 ja 36 kehtestatud põhimõtetele. Kaubandustegevuse käigus tarbijatele kättesaadavaks tehtavad kasutatud tooted kuuluvad üldise tooteohutuse direktiivi kohaldamisalasse.

2.4. ELi MITTEKUULUVATEST RIIKIDEST IMPORDITUD TOOTED

— Tooted peavad liidu turul kättesaadavaks tegemise ajal vastama kohaldatavatele liidu ühtlustamisõigusaktidele, olenemata oma päritolust. — Enne ELis asuva lõppkasutajani jõudmist suunatakse ELi mittekuuluvatest riikidest pärit tooted vabasse ringlusse lubamise protseduurile ja neid kontrollivad piirikontrolli eest vastutavad ametiasutused.

Liidu ühtlustamisõigusakte kohaldatakse toote esmakordsel kättesaadavaks tegemisel (või kasutusele võtmisel (68)) liidu turul. Neid kohaldatakse ka kolmandatest riikidest imporditud kasutatud toodete, sealhulgas elektri- ja elektroonikaseadmetest tekkinud jäätmete korduskasutamiseks ettevalmistamisel saadud toodete suhtes, kui need esmakordselt liidu turule sisenevad, kuid mitte siis, kui need juba turul on. Need on kohaldatavad isegi selliste kolmandatest riikidest imporditud kasutatud toodete suhtes, mis on toodetud enne, kui asjaomased liidu ühtlustamisõigusaktid kehtima hakkasid.

ELi toote-eeskirjade aluspõhimõte on, et tooted peavad liidu turul kättesaadavaks tegemise korral vastama kohaldatavatele liidu ühtlustamisõigusaktidele, olenemata oma päritolust. ELis toodetud ja ELi mittekuuluvatest riikidest pärinevaid tooteid koheldakse ühtemoodi.

Enne ELis asuva lõppkasutajani jõudmist kontrollitakse ELi mittekuuluvatest riikidest pärinevaid tooteid tollis, kus need peavad läbima vabasse ringlusse lubamise protseduuri. Vabasse ringlusse lubamise eesmärk on täita kõik impordiformaalsused, et kaupa oleks võimalik teha kättesaadavaks ELi turul samamoodi nagu mis tahes ELis valmistatud toodet. Seetõttu võib juhul, kui tooted esitatakse tollile vabasse ringlusse lubamise protseduuri alusel, üldiselt arvestada, et kaubad lastakse ELi turule ning need peavad seega vastama kohaldatavatele liidu ühtlustamisõigusaktidele. Võib aga ette tulla olukordi, kus vabasse ringlusse lubamine ja turule laskmine ei lange ajaliselt kokku. Liidu ühtlustamisõigusaktidele vastavuse seisukohalt toimub turule laskmine siis, kui toode tarnitakse turustamiseks, tarbimiseks või kasutamiseks. Turule laskmine võib toimuda ka enne vabasse ringlusse lubamist, näiteks väljaspool ELi asuvate ettevõtjate tehtava veebimüügi korral, seda isegi juhul, kui toodete vastavust on võimalik füüsiliselt kontrollida kõige varem ELi tolli jõudmisel. Ühtlasi võib turule laskmine toimuda pärast vabasse ringlusse lubamist.

Tolliasutustel ja turujärelevalveasutustel on kohustus ja volitus kontrollida riskianalüüsi alusel kolmandatest riikidest pärit tooteid ja vajaduse korral enne vabasse ringlusse lubamist sekkuda, olenemata ajahetkest, mil tooted loetakse liidu turule lastuks. Kõnealuse korralduse eesmärk on takistada selliste toodete vabasse ringlusse lubamist ja seega ELi territooriumil kättesaadavaks tegemist, mis ei vasta asjaomastele liidu ühtlustamisõigusaktidele (69).

ELi mittekuuluvatest riikidest imporditud toodete puhul antakse liidu ühtlustamisõigusaktidega eriline roll importijale. Viimasele pannakse teatavad kohustused, mis mingil määral vastavad ELis asuvate tootjate kohustustele (70).

ELi mittekuuluvatest riikidest imporditud toodete puhul võib tootja nimel teatavaid ülesandeid täita volitatud esindaja (71). Kui aga kolmanda riigi tootja volitatud esindaja tarnib ELis tooteid levitajatele või tarbijatele, ei ole ta enam lihtsalt volitatud esindaja, vaid muutub importijaks ja talle hakkavad kehtima importija kohustused.

2.5. KASUTUSELE VÕTMINE (JA PAIGALDAMINE)

— Mõne liidu ühtlustamisõigusakti kohaselt on oluline kasutusele võtmise hetk. — Kasutusele võtmine toimub siis, kui lõppkasutaja liidus toodet selle jaoks ettenähtud otstarbel esimest korda kasutab.

Kasutusele võtmine toimub siis, kui lõppkasutaja liidus toodet selle jaoks ettenähtud otstarbel esimest korda kasutab (72) (73). Mõiste on turule laskmise mõiste kõrval kasutusel näiteks liftide, masinate, raadioseadmete, mõõtevahendite, meditsiiniseadmete ja in vitro diagnostikameditsiinivahendite valdkonnas ning elektromagnetilist ühilduvust käsitleva direktiiviga ja plahvatusohtlikus keskkonnas kasutatavaid seadmeid ja kaitsesüsteeme käsitleva direktiiviga hõlmatud toodete puhul ning sellega laiendatakse liidu ühtlustamisõigusaktide kohaldamisala toote kättesaadavaks tegemise hetkest kaugemale (74).

Kui toote võtab kasutusele tööandja ja seda hakkavad kasutama tema töötajad, loetakse lõppkasutajaks tööandjat.

Liikmesriigid ei tohi keelata, piirata ega takistada kohaldatavate liidu ühtlustamisõigusaktide sätetele vastavate toodete kasutusele võtmist (75). Küll aga on liikmesriikidel õigus kooskõlas ELi toimimise lepinguga (eelkõige selle artiklitega 34 ja 36) ja vastavalt liidu ühtlustamisõigusaktidele jõusse jätta ja kehtestada täiendavaid riigi tasandi sätteid toodete kasutusele võtmise, paigaldamise või kasutamise kohta selleks, et kaitsta töötajaid või muid kasutajaid või ka muid tooteid. Selliste riiklike sätetega ei tohi nõuda kohaldatavate liidu ühtlustamisõigusaktide sätetega kooskõlas valmistatud toodete muutmist.

Vajadus tõendada toodete vastavust kasutusele võtmise ajal ja – vajaduse korral – nõuetekohast paigaldamist, hooldamist ja ettenähtud otstarbel kasutamist peaks piirduma toodetega:

— mis ei ole lastud turule enne kasutusele võtmist või mida saab kasutada ainult pärast monteerimist, paigaldamist või muud käitlemist või

— mille vastavust võivad mõjutada turustamistingimused (nt ladustamine või transport).

2.6. LIIDU ÜHTLUSTAMISÕIGUSAKTIDE SAMAAEGNE KOHALDAMINE

— Liidu ühtlustamisõigusaktides sätestatud olulised ja muud nõuded võivad kattuda või üksteist täiendada, olenevalt sellest, milliseid asjaomase tootega seotud ohte need nõuded hõlmavad. — Toote võib kättesaadavaks teha või kasutusele võtta üksnes siis, kui see vastab turule laskmise ajal kõikide kohaldatavate liidu ühtlustamisõigusaktide sätetele. — Kui sama toodet või poliitikaeesmärki käsitleb kaks või enam liidu ühtlustamisõigusakti, võib mõnikord välistada neist ühe või mõne kohaldamise menetlusega, mis hõlmab toote riskianalüüsi, pidades silmas tootja poolt ettenähtud kasutust.

Liidu ühtlustamisõigusaktid hõlmavad suurt hulka eri tooteid, ohte ja mõjuviise, (76) mis võivad nii kattuda kui ka üksteist täiendada. Seetõttu on üldine reegel, et ühe toote puhul võib olla vajalik arvesse võtta mitut õigusakti, sest toote võib kättesaadavaks teha või kasutusele võtta üksnes siis, kui see vastab kõikidele kohaldatavatele sätetele ja kui vastavushindamine on tehtud kooskõlas kõikide kohaldatavate liidu ühtlustamisõigusaktidega.

Liidu eri ühtlustamisõigusaktide nõuetega hõlmatud ohud on tavaliselt seotud eri aspektidega, mis sageli täiendavad üksteist (näiteks elektromagnetilise ühilduvuse ja surveseadmete direktiivides käsitletakse nähtusi, mida ei ole käsitletud direktiivides madalpingeseadmete või masinate kohta). Seega on korraga vaja kohaldada mitut õigusakti. See tähendab, et tooteid tuleb projekteerida ja valmistada kooskõlas kõikide kohaldatavate liidu ühtlustamisõigusaktidega ning need peavad läbima kõikide kohaldatavate õigusaktide asjakohased vastavushindamismenetlused, kui ei ole ette nähtud teisiti.

Mõne liidu ühtlustamisõigusakti kohaldamisalast on välja jäetud muude õigusaktidega hõlmatud tooted (77) või on neisse lisatud muude õigusaktide olulised nõuded, (78) et vältida liiaste nõuete samaaegset kohaldamist. Mõnel juhul see nii ei ole ning samaaegse kohaldamise üldpõhimõte kehtib ka siis, kui liidu ühtlustamisõigusaktide nõuded üksteist täiendavad.

Kaks või enam liidu ühtlustamisõigusakti võib hõlmata sama toodet, ohtu või mõju. Sellisel juhul võib kattumisprobleemi lahendada nii, et eesõigus antakse kitsamale liidu ühtlustamisõigusaktile (79). See nõuab tavaliselt toote riskianalüüsi või mõnikord toote ettenähtud otstarbe analüüsi, et määrata kindlaks kohaldatav õigusakt. Tootega seotud ohtude kindlakstegemisel võib tootja kasutada asjaomase toote suhtes kohaldatavaid harmoneeritud standardeid.

2.7. ETTENÄHTUD KASUTAMINE / VÄÄRKASUTAMINE

Tootjad peavad määrama sobiva kaitsetaseme, mis vastab nende poolt ette nähtud toote kasutusotstarbele mõistlikult eeldatavates kasutustingimustes.

Liidu ühtlustamisõigusakte kohaldatakse juhul, kui turul kättesaadavaks tehtud või kasutusele võetud (80) tooteid kasutatakse ettenähtud otstarbel. Ettenähtud kasutamine tähendab kas kasutamist viisil, milleks toode on ette nähtud vastavalt selle turule lasknud isiku antud teabele, või siis toote projektist ja ehitusest tulenevat tavapärast kasutamist.

Sellised tooted on tavaliselt kasutusvalmis või vajavad ainult kohandusi selleks, et neid ettenähtud viisil kasutada. Tooted on „kasutusvalmis“, kui neid saab kasutada ettenähtud viisil ilma täiendavate osade lisamiseta. Toodet loetakse kasutusvalmis olevaks ka juhul, kui kõik osad, millest see tuleb kokku panna, on lasknud turule üksainus isik või kui need tuleb ainult kokku monteerida või ühendada, või kui toode on lastud turule ilma selliste osadeta, mis tavaliselt soetatakse eraldi ja lisatakse ettenähtud kasutamise tarbeks (nt elektrikaabel).

Tootja peab määrama toote kasutajatele sobiva kaitsetaseme, mis vastab toote kasutusotstarbele tootja koostatud tootekirjelduses. See on eriti oluline juhtudel, kus toodet võidakse väärkasutada (81).

Turujärelevalveasutused peavad kontrollima toote vastavust:

— lähtuvalt selle ettenähtud kasutusotstarbest (nii nagu selle on kindlaks määranud tootja) ja

— mõistlikult eeldatavate tingimuste kohasel kasutamisel, st kasutamisel, mis võib tuleneda inimeste seaduslikust ja hõlpsasti ennustatavast käitumisest.

Tootjatele tähendab see, et nad peavad enne toote turule laskmist mõtlema läbi kasutustingimused, mida on võimalik mõistlikult eeldada.

Tootjad peavad mõtlema kaugemale nende poolt ette nähtud kasutusotstarbest ja asetama ennast toote keskmise kasutaja kohale ning kaaluma, mil viisil nad võivad toodet tõenäoliselt kasutada (82).

Oluline on ka see, et turujärelevalveasutused võtaksid arvesse, et ainuüksi toote projektiga ei ole võimalik kõiki ohte ennetada. Mõistlikult eeldatavate tingimuste osana tuleks käsitada ka kavandatud kasutajate juhendamist ja aitamist. Näiteks on mõne kutsealasel eesmärgil kasutamiseks ettenähtud tööpingi kavandatud kasutajad keskmise kvalifikatsiooni ja väljaõppega töötajad, keda juhendab tööandja; tootjat ei saa pidada vastutavaks, kui levitaja või kolmandast isikust teenuseosutaja rendib selliseid tööpinke oskuste ja väljaõppeta kasutajatele.

Tootja ei ole ühelgi juhul kohustatud eeldama, et kasutajad ei võta arvesse toote seaduslikke kasutustingimusi.

2.8. GEOGRAAFILINE KOHALDAMISALA (EMP EFTA RIIGID, ÜLEMEREMAAD JA -TERRITOORIUMID (ÜMT), TÜRGI)

— Liidu ühtlustamisõigusakte kohaldatakse ELi liikmesriikide suhtes ja teatavate Euroopa territooriumide suhtes sel määral, kui see on vajalik asjaomases ühinemislepingus esitatud korra tagamiseks. — Euroopa Majanduspiirkonna leping on sõlmitud Euroopa Liidu ning Islandi, Liechtensteini ja Norra vahel. Lepinguga laiendatakse siseturgu nendele kolmele EFTA riigile, mida nimetatakse EMP EFTA riikideks. — ELi ja Türgi vahelise tolliliidu lepingu eesmärk on tagada toodete vaba liikumine ELi ja Türgi vahel, kaotades ELi ja Türgi piiril toodete impordikontrolli.

2.8.1. LIIKMESRIIGID NING ÜLEMEREMAAD JA -TERRITOORIUMID

ELi toimimise lepingu artiklite 114 ja 115 kohaselt kaupade suhtes vastu võetud liidu ühtlustamisõigusaktide eesmärk on kaupade siseturu rajamine ja selle toimimine. Seega ei saa liidu ühtlustamisõigusakte lahutada aluslepingu sätetest kaupade vaba liikumise kohta ning liidu ühtlustamisõigusaktide territoriaalne kohaldamisala peab kattuma ELi toimimise lepingu artiklite 30 ja 34–36 kohaldamisalaga.

Vastavalt ELi toimimise lepingu artiklile 355 koos Euroopa Liidu lepingu artikliga 52 kohaldatakse aluslepingut ja seega ka liidu ühtlustamisõigusakte kõikide Euroopa Liidu liikmesriikide suhtes. ELi toimimise lepingu artikli 355 lõike 1 kohaselt kohaldatakse neid ka Guadeloupe'i, Prantsuse Guajaana, Martinique'i, Réunioni, Saint-Martini, Assooride, Madeira ja Kanaari saarte suhtes. Lisaks kohaldatakse aluslepingut ja ELi toimimise lepingu artiklite 114 ja 115 alusel vastu võetud liidu tootealaseid ühtlustamisõigusakte teatavate Euroopa territooriumide suhtes sel määral, kui see on vajalik asjaomases ühinemislepingus esitatud korra tagamiseks (83).

Neid ei kohaldata aga Fääri saarte, Gröönimaa, Akrotiri ega Dhekelia suhtes ega Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigiga erisuhetes olevate ülemeremaade ja -territooriumide suhtes, nagu Gibraltar. Liidu ühtlustamisõigusakte ei kohaldata ülemeremaade ja -territooriumide suhtes, täpsemalt Uus-Kaledoonia ja sõltkondade, Prantsuse Polüneesia, Prantsuse Lõuna- ja Antarktika-territooriumide, Wallise ja Futuna, Saint Pierre'i ja Miqueloni, Saint-Barthélemy, Aruba, Curaçao, Sint Maarteni, Kariibi Madalmaade (Bonaire, Saba ja Sint Eustatius), Anguilla, Kaimanisaarte, Falklandi saarte, Lõuna-Georgia ja Lõuna-Sandwichi saarte, Montserrat', Pitcairni, Saint Helena ja sõltkondade, Briti Antarktise ala, Briti India ookeani ala, Turksi ja Caicose, Briti Neitsisaarte ning Bermuda suhtes.

2.8.2. EMP EFTA RIIGID

2.8.2.1. Euroopa Majanduspiirkonna lepingu põhipunktid

1. jaanuaril 1994 jõustunud Euroopa Majanduspiirkonna leping hõlmab kõiki käesoleva juhendiga hõlmatud liidu ühtlustamisõigusakte. Seega kohaldatakse juhendis käsitletud liidu ühtlustamisõigusakte ka nn EMP EFTA riikide ehk Islandi, Liechtensteini ja Norra suhtes.

EMP lepingu eesmärk on luua dünaamiline ja ühtne Euroopa Majanduspiirkond, mis põhineb ühistel konkurentsieeskirjadel ja võrdsetel konkurentsitingimustel.

Liikmesriikidele või nende avaliku sektori asutustele, ettevõtjatele või üksikisikutele üksteise suhtes antud õigused ja pandud kohustused antakse ja pannakse EMP lepingu kohaselt samamoodi ka EMP EFTA riikidele. Sellega tagatakse, et EMP EFTA riikidel ja nende ettevõtjatel on samasugused õigused ja kohustused nagu ELi liikmesriikidel ja ettevõtjatel. Näiteks kohaldatakse ja rakendatakse uue lähenemisviisi direktiive ja muid liidu ühtlustamisõigusakte EMP EFTA riikides täpselt samamoodi nagu liikmesriikides, kuigi kaitseklausel on teistsugune. Seetõttu hõlmavad kõik käesoleva juhendi kohaselt liikmesriikide suhtes kehtivad suunised ka EMP EFTA riike.

EMP lepingu kohaselt mõistetakse ELi/EMP õigusaktides esinevaid viiteid ühendusele (nüüd liidule) või ühisturule viidetena lepinguosaliste territooriumidele. Seega ei lasta toodet mitte ainult liidu turule, vaid EMP turule (st liikmesriikide ning Islandi, Liechtensteini ja Norra siseturgudele).

EMP lepingut muudetakse pidevalt EMP ühiskomitee otsustega vastavalt asjaomastes liidu õigusaktides tehtud muudatustele. Lepingu ühetaolise tõlgendamise ja kohaldamise saavutamiseks ja säilitamiseks on loodud EFTA kohus ja EFTA järelevalveamet.

EMP leping tagab tiheda koostöö komisjoni ja EMP EFTA riikide haldusasutuste vahel. Komisjon küsib nende riikide ekspertidelt mitteformaalselt nõu samamoodi nagu liikmesriikide ekspertidelt. Samuti on seatud sisse tihe koostöö komisjoni tööd toetavate komiteedega. EMP nõukogu koguneb kaks korda aastas ning EMP parlamentaarne ühiskomitee ja EMP nõuandekomitee kohtuvad korrapäraselt.

2.8.2.2. Kaitseklausli menetlus

EMP EFTA riikide teatised kaitseklausli kasutamise kohta vaatab läbi EFTA järelevalveamet. Amet peab nõu kõikide asjaosalistega ja vahetab komisjoniga teavet juhtumi menetlemise kohta. Amet edastab oma otsuse EMP EFTA riikidele ja komisjonile edasiste meetmete võtmiseks. Kui EMP EFTA riik ei täida otsust, võib järelevalveamet algatada rikkumismenetluse.

Kui kaitseklausli käivitab liikmesriik, on ette nähtud konsultatsioonid komisjoni ja järelevalveameti vahel. Komisjon edastab oma otsuse EFTA järelevalveametile, kes saadab selle EMP EFTA riikidele edasiste meetmete võtmiseks. Kui EMP EFTA riik ei täida otsust, võib järelevalveamet algatada rikkumismenetluse.

2.8.3. MONACO, SAN MARINO JA ANDORRA

ELi ning Monaco, San Marino ja Andorra vahelist toodetega kauplemist lihtsustavad tolliliidulepingud: Monacol on tolliliit Prantsusmaaga ning ta on osa ELi tolliterritooriumist, San Marinol ja Andorral aga on tolliliiduleping ELiga.

Selleks et nende riikide tooteid saaks teha kättesaadavaks liidu turul, peavad need aga vastama ELi õigustikule (84).

2.8.4. TÜRGI

Türgi ja EL asutasid tolliliidu 1995. aastal (EÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu otsus 1/95, 96/142/EÜ). Tolliliidu otsus hõlmab Türgi ja ELi vahelist tööstustoodete ja töödeldud põllumajandustoodetega kauplemist ning Türgi järgib selle kohaselt oma õigusaktides kõiki ELi tootealaseid õigusakte. Otsuse eesmärk on tagada tööstustoodete ja töödeldud põllumajandustoodete vaba liikumine ELi ja Türgi vahel, kaotades ELi-Türgi piiril nende toodete impordikontrolli.

Otsuse artiklitega 5–7 on ette nähtud tollimaksudega samaväärse mõjuga meetmete kaotamine ELi ja Türgi vahel, mis on kooskõlas ELi toimimise lepingu artiklitega 34–36. Otsuse artikli 66 kohaselt tuleb selle artiklite 5–7 rakendamisel ja kohaldamisel tolliliidu otsusega hõlmatud toodete suhtes tõlgendada neid artikleid kooskõlas Euroopa Kohtu asjakohase kohtupraktikaga, eelkõige Cassis de Dijoni kohtuasjaga vastastikuse tunnustamise kohta.

Seega tuleb nendes valdkondades, milles Türgi on viinud oma õigusaktid ELi omadega vastavusse, kohelda Türgis seaduslikult toodetud ja/või turustatud tooteid võrdselt ELis seaduslikult toodetud ja/või turustatud toodetega ja nendele ei tohi rakendada impordikontrolli. Sama kehtib sellistes ühtlustamata valdkondades, milles Türgi on viinud oma õigusaktid vastavusse ELi toimimise lepingu artiklitega 34–36.

Otsuse kohaselt peab Türgi vastu võtma ka Euroopa Liidu õigusaktid toodete ja kvaliteeditaristu kohta, eelkõige CE-märgise nõuete, teavitatud asutuste, turujärelevalve, akrediteerimise, standardimise, metroloogia ja vastastikuse tunnustamise kohta ühtlustamata valdkonnas.

1997. aastal allkirjastatud otsuses (EÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu otsus nr 2/97) on sätestatud nimekiri liidu õigusaktidest – mis sisaldab ka osa tööstustoodete õigustikust –, milles käsitletakse tehniliste kaubandustõkete kõrvaldamist, ning tingimused ja kord, mille alusel Türgi neid rakendab. Kõnealuse otsuse I lisaga tagatakse, et kui Türgi on võtnud vastu otsuse II lisas loetletud õigusaktid, kohaldatakse nende õigusaktide kohaldamisalasse kuuluvate toodete suhtes ELis ja Türgis ühesuguseid eeskirju ja menetlusi. Paljud II lisas loetletud õigusaktid on aga aja jooksul asendatud uute liidu direktiivide ja määrustega.

2006. aastal võttis EÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu vastu uue otsuse (1/2006), milles sätestati Türgi teavitatud asutuste määramine ning nende asutuste väljastatud katseprotokollide ja tõendite tunnustamine. Osalised on allkirjastanud avaldused, millega kinnitatakse, et mitme uue lähenemisviisi direktiivi ja määruse puhul on Türgi õigusaktid ELi omadega samaväärsed.

Ühtlustamata valdkonnas on Türgist ELi turule tooteid tarnivate ettevõtjate õigused ja kohustused sätestatud dokumendis „Komisjoni tõlgendav teatis toodete turule juurdepääsu hõlbustamise kohta teistes liikmesriikides: vastastikuse tunnustamise põhimõtte rakendamine praktikas“ (85).

Türgi akrediteerimisamet on Euroopa akrediteerimiskoostöö organisatsiooni liige ning on allkirjastanud organisatsiooniga mitu vastastikuse tunnustamise lepingut. Türgi akrediteerimisameti akrediteeritud Türgi vastavushindamisasutuste väljastatud tõendeid tuleks käsitada samaväärsena ELis asuvate ja ELi riikide akrediteerimisasutuste akrediteeritud vastavushindamisasutuste väljastatud tõenditega.

Standardimise valdkonnas võeti Türgi standardiinstituut 1. jaanuaril 2012 nii Euroopa Standardikomitee kui ka Euroopa Elektrotehnika Standardikomitee täisliikmeks.

2.9. ÜLEMINEKUAEG UUTE VÕI LÄBIVAADATUD ELi EESKIRJADE KORRAL

Uute või läbivaadatud õigusaktide korral võidakse ettevõtjatele anda lisaaega uute eeskirjadega kohanemiseks – seda nimetatakse üleminekuajaks, mis vastab ajavahemikule uue eeskirja jõustumisest selle kehtima hakkamise hetkeni.

Üleminekuaeg tähendab seda, et olemasolevad toote-eeskirjad kehtivad edasi, kuigi uued eeskirjad on juba vastu võetud. Seadusandja võib üleminekuaja ette näha juhul, kui ELi toote-eeskirjad vaadatakse läbi või kui nendega asendatakse riigi tasandi eeskirjad.

Üleminekuaja eesmärk on võimaldada tootjatel, riikide ametiasutustel ja teavitatud asutustel kohaneda järk-järgult uues või läbivaadatud õigusaktis sätestatud vastavushindamismenetluste ja oluliste või muude õiguslike nõuetega ning hoida sellega ära tootmise peatumine. Peale selle tuleb tootjatele, importijatele ja levitajatele anda aega kasutada õigusi, mille nad on omandanud varasemate ELi või riigi tasandi eeskirjade kohaselt, näiteks müüa kooskõlas varasemate eeskirjadega valmistatud toodete varu. Üleminekuperioodiga antakse lisaaega ka harmoneeritud standardite läbivaatamiseks ja vastuvõtmiseks, kuigi see ei ole liidu ühtlustamisõigusaktide kohaldamise eeltingimus.

Igas liidu ühtlustamisõigusaktis, millega nähakse ette üleminekuaeg, kehtestatakse jõus oleva süsteemi peatamise kuupäev. Tavaliselt on see õigusakti jõustumise kuupäev, kuid mõnikord ka selle vastuvõtmise kuupäev.

Pärast üleminekuaega ei tohi enam turule lasta tooteid, mis on toodetud enne üleminekuaega või selle jooksul kooskõlas kehtetuks tunnistatava õigusaktiga. Enne üleminekuaja lõppu turule lastud toote peab lubama turul kättesaadavaks teha või kasutusele võtta (86). Liidu ühtlustamisõigusaktiga võidakse siiski keelata selliste toodete kättesaadavaks tegemine, kui seda peetakse vajalikuks ohutuskaalutlustel või muudel õigusaktis sätestatud eesmärkidel.

Tooted, mida ei lastud turule enne üleminekuaja lõppu, võib turule lasta või kasutusele võtta ainult juhul, kui need vastavad täielikult uue õigusakti sätetele (87).

CE-märgis näitab üldjuhul seda, et tooted, mille suhtes kehtib üks või mitu liidu ühtlustamisõigusakti, millega nähakse ette CE-märgise kinnitamine, on vastavuses kõikide asjaomaste õigusaktide sätetega. Kui aga ühes või mitmes nendest õigusaktidest lubatakse tootjal üleminekuaja jooksul valida, millist korda rakendada, näitab CE-märgis vastavust ainult nendele õigusaktidele, mida tootja kohaldas. Üleminekuajal ei pruugi CE-märgis seega näidata, et toode vastab kõikidele kehtivatele õigusaktidele, millega nähakse ette selle kinnitamine tootele. Teave kõikide liidu ühtlustamisõigusaktide kohta, mida tootja kohaldas, tuleb esitada ELi vastavusdeklaratsioonis (88).

2.10. OTSUSEGA NR 768/2008/EÜ VASTAVUSSE VIIMISEST TULENEV ELi VASTAVUSDEKLARATSIOONI ÜLEMINEKUKORD

Liidu ühtlustamisõigusaktidega ei ole ette nähtud konkreetset üleminekulahendust sellele, millist teavet peab ELi vastavusdeklaratsioon sisaldama juhul, kui olemasolev õigusakt asendatakse uuega. See kehtib direktiivide puhul, mis vaadati läbi eesmärgiga viia need vastavusse otsuse nr 768/2008/EÜ erisätetega (89). Enamiku nende direktiivide korral ei muudeta olulisi nõudeid ning vanadele või uutele direktiividele viitamiseks ei ole kehtestatud üleminekuaega. Peale selle sisaldavad vastavusse viidud direktiivid vajaduse korral sätet, et vana direktiivi alusel väljastatud sertifikaadid kehtivad ka uue direktiivi alusel. Alates direktiivide jõustumisest peab ELi vastavusdeklaratsioon sisaldama viidet uutele direktiividele, et asjaomased turule lastavad tooted saaks lugeda nõuetele vastavaks.

Enamikul juhtudel on liidu ühtlustamisõigusaktidega ette nähtud vaid ELi vastavusdeklaratsiooni minimaalne kohustuslik sisu, kuid üldiselt lubatakse esitada kasulikku lisateavet. Tootjad võivad sellist paindlikkust ära kasutada ning võtta vastavusse viidud direktiivide lisades sätestatud uue näidise ülesehituse kasutusele juba enne direktiivide kohaldamise alguskuupäeva. Kui tooted vastavad nii vana kui ka uue direktiivi nõuetele, võivad ettevõtjad viidata ELi vastavusdeklaratsioonis mõlemale direktiivile (st varasemale direktiivile ja vastavusse viidud direktiivile), märkides mõlema direktiivi vastava kohaldamisaja. Näiteks võiks direktiivi 2014/30/EL kohaldamisalasse kuuluva toote ELi vastavusdeklaratsioon sisaldada järgmist märkust:

„Eelkirjeldatud deklareeritav toode on kooskõlas asjaomaste liidu ühtlustamisõigusaktidega: direktiiv 2004/108/EÜ (kuni 19. aprillini 2016) ja direktiiv 2014/30/EL (alates 20. aprillist 2016).“

3. TOOTE TARNEAHELA OSALISED JA NENDE KOHUSTUSED

Liidu ühtlustamisõigusaktides määratletakse ettevõtjatena tootjat, volitatud esindajat, importijat ja levitajat (90).

3.1. TOOTJA

— Tootja on iga füüsiline või juriidiline isik, kes valmistab toote või kes laseb toote projekteerida või valmistada ja kes laseb selle turule oma nime või kaubamärgi all. — Tootja vastutab toote vastavushindamise eest ja tal on rida kohustusi, sealhulgas jälgitavusega seotud nõuete järgimine. — Tootjal on toodet liidu turule lastes samad kohustused, olenemata sellest, kas ta asub väljaspool Euroopa Liitu või mõnes liikmesriigis. — Kui toode kujutab endast ohtu või kui see ei vasta nõuetele, peab tootja tegema koostööd turujärelevalve eest vastutavate riigi pädevate asutustega.

Tootja on iga füüsiline või juriidiline isik, kes vastutab toote projekteerimise või valmistamise eest ja laseb selle turule oma nime või kaubamärgi all (91). See definitsioon sisaldab kahte tingimust, mis peavad mõlemad olema täidetud: isik peab toote valmistama (või laskma valmistada) ja seda oma nime või kaubamärgi all turustama. Isikut ei loeta seega tootjaks, kui toodet turustatakse mõne teise isiku nime või kaubamärgi all.

Tootja kohustused on ka igal füüsilisel või juriidilisel isikul, kes paneb kokku, pakib, töötleb või märgistab valmistooteid ja laseb neid oma nime või kaubamärgi all turule. Samuti on tootja kohustused isikul, kes toote turule laskmise eesmärgil või selle kasutusele võtmiseks – kui toote suhtes kohaldatavate liidu ühtlustamisõigusaktide kohaldamisala hõlmab kasutuselevõtmist – muudab toote ettenähtud otstarvet selliselt, et toote suhtes hakkavad kehtima teistsugused olulised või muud õiguslikud nõuded, või kes muudab oluliselt toodet või ehitab selle oluliselt ümber (luues sellega uue toote) (92).

Tootja võib ise toote projekteerida ja valmistada. Teise võimalusena võib ta selle projekteerida, valmistada, monteerida, pakendada, seda töödelda või selle märgistada lasta, et see oma nime või kaubamärgi all turule lasta ja seega tootjana esineda (93). Alltöövõtu korral peab tootja säilitama toote üle üldise kontrolli ja tagama, et temani jõuab kogu teave, mida ta vajab asjaomasest liidu ühtlustamisõigusaktist tulenevate kohustuste täitmiseks. Tootja, kes kasutab oma tegevuse jaoks või sellest osa jaoks alltöövõttu, ei tohi ühelgi juhul oma kohustustest taganeda, pannes need näiteks volitatud esindajale, levitajale, kasutajale või alltöövõtjale.

Tootjal lasub lõplik vastutus selle eest, et toode vastaks kohaldatavatele liidu ühtlustamisõigusaktidele, olenemata sellest, kas ta projekteeris ja valmistas toote ise või loetakse teda tootjaks seetõttu, et toode lastakse turule tema nime või kaubamärgi all.

Seega kui toode antakse tootjale üle edasiseks tegevuseks, nagu monteerimine, pakendamine, töötlemine või märgistamine, vastutab ta toote turule laskmisel ainuisikuliselt ja lõplikult selle eest, et oleks tagatud toote vastavus kohaldatavatele õigusaktidele, ning ta peab suutma seda teha.

Tootja vastutab selle eest, et toode projekteeritakse ja valmistatakse kooskõlas asjakohastes liidu ühtlustamisõigusaktides sätestatud oluliste või muude õiguslike nõuetega, ning toote vastavushindamise tegemise eest vastavalt liidu ühtlustamisõigusaktides sätestatud menetlus(t)ele (94).

Tootja peab aru saama nii toote projektist kui ka ehitusest, et ta saaks vastutada selle eest, et toode vastaks kõikidele asjakohaste liidu ühtlustamisõigusaktide sätetele. See kehtib ühtemoodi nii juhul, kui tootja projekteerib, valmistab, pakendab ja märgistab toote ise, kui ka olukorras, kus neid toiminguid või osa nendest teeb alltöövõtja. Tootja peab hoidma kättesaadavana toote vastavust tõendavat asjakohast teavet.

Sellest tulenevalt peetakse ettevõtjat, kes laseb toote oma nime või kaubamärgi all turule, liidu ühtlustamisõigusaktide kohaselt automaatselt tootjaks. Seetõttu vastutab ta täielikult toote vastavushindamise eest (projekteerimis- ja tootmisetapis), isegi kui tegelikult on selle teinud keegi teine. Peale selle peab ta kättesaadavana hoidma kõiki toote vastavust tõendavaid dokumente ja sertifikaate, kuid need ei pea olema vormistatud tema nimel.

„Lifti paigaldaja“ tähendab liftide direktiivis 95/16/EÜ „füüsilist või juriidilist isikut, kes on vastutav lifti konstrueerimise, tootmise, paigaldamise ja turule toomise eest ning kes kinnitab CE-vastavusmärgise ja koostab EÜ vastavusdeklaratsiooni“. Paigaldajal on seega kohustused, mis tavaliselt on liidu ühtlustamisõigusaktides pandud tootjale.

Liidu ühtlustamisõigusaktide kohaselt ei pea tootja asuma Euroopa Liidus. Seega on tootjal toodet liidu turule lastes samad kohustused, olenemata sellest, kas ta asub väljaspool Euroopa Liitu või mõnes liikmesriigis.

Üldjuhul peab tootja toodet turule lastes võtma kõik vajalikud meetmed selleks, et valmistamisprotsess tagaks toote vastavuse, (95) täpsemalt:

1) tegema või laskma teha vastavushindamise kooskõlas asjakohastes liidu ühtlustamisõigusaktides sätestatud menetlus(t)ega; olenevalt liidu ühtlustamisõigusaktist võib tootja olla kohustatud esitama toote vastavushindamiseks kolmandale poolele (enamasti teavitatud asutusele) või laskma teavitatud asutusel heaks kiita kvaliteedisüsteemi. Igal juhul kannab tootja täit vastutust toote vastavuse eest;

2) koostama nõutud tehnilise dokumentatsiooni;

3) koostama ELi vastavusdeklaratsiooni;

4) lisama tootele kohaldatavatele liidu ühtlustamisõigusaktidele (96) vastava juhendi ja ohutusalase teabe (97) (98) asjaomase liikmesriigi määratud keeles, (99) mis on tarbijate ja muude lõppkasutajate jaoks kergesti arusaadav. Juhend ja ohutusalane teave on nõutav, olenemata sellest, kas toode on ette nähtud tarbijatele või muudele lõppkasutajatele, välja arvatud juhul, kui konkreetses õigusaktis on sätestatud teisiti (100). Lisada tuleks kogu teave, mis on vajalik toote ohutu kasutamise tagamiseks, et tarbija saaks toote kokku panna, selle paigaldada, seda käitada, hoiustada, hooldada ja selle kasutuselt kõrvaldada. Toote kokkupanemise või paigaldamise juhend peaks hõlmama teavet varuosade ning erioskuste või -vahendite kohta. Toimimisjuhend peaks hõlmama teavet kasutuspiirangute, isikukaitsevahendite kasutamise vajaduse, toote hooldamise ja puhastamise või parandamise kohta. Tootja peab ise kindlaks määrama, millist teavet on konkreetse toote juhendis ja ohutusalases teabes asjakohane esitada. Tootjad peavad vaatama kaugemale toote jaoks ette nähtud kasutusotstarbest ja asetama ennast toote keskmise kasutaja kohale ning kaaluma, mil viisil nad võivad toodet tõenäoliselt kasutada. Võimalik on ka see, et ainult kutsealasel eesmärgil kasutajatele kavandatud ja ette nähtud tööriista kasutavad lõpuks ka mitteprofessionaalid, mistõttu seda võimalust tuleb arvesse võtta ka projekteerimisel ja tootele lisatavas kasutusjuhendis;

5) täitma järgmisi jälgitavusega seotud nõudeid: — säilitama tehnilist dokumentatsiooni ja ELi vastavusdeklaratsiooni kümne aasta jooksul pärast toote turule laskmist (101) või asjakohases liidu ühtlustamisõigusaktis sätestatud ajavahemiku jooksul, — tagama, et toode kannab tüübi-, partii- või seerianumbrit või muud märget, mis võimaldab seda identifitseerida, — märkima oma 1) nime, 2) registreeritud kaubanime või registreeritud kaubamärgi ja 3) ühtse postiaadressi kas tootele (102) või, kui toote suurus või füüsilised omadused (103) seda ei võimalda, toote pakendile (104) ja/või kaasasolevasse dokumentatsiooni (105) (106) (107). Ühtne kontaktpunkt ei pea tingimata asuma liikmesriigis, kus toode turul kättesaadavaks tehakse;

6) kinnitama kooskõlas kohaldatavate õigusaktidega tootele vastavusmärgise (CE-märgise ja vajaduse korral muud märgised (108));

7) tagama menetluste olemasolu seeriatoodangu vastavuse säilimiseks. Arvesse tuleb võtta muudatusi toote projektis või omadustes ja muudatusi nendes harmoneeritud standardites või muudes tehnilistes kirjeldustes, mille põhjal toote vastavust deklareeritakse. See, mida tootja peab tegema, sõltub harmoneeritud standardites või muudes tehnilistes kirjeldustes tehtud muudatuste laadist, eelkõige sellest, kas need muudatused on asjakohased oluliste ja muude õiguslike nõuete hõlmatuse seisukohalt ja kas need on seotud asjaomase tootega. Näiteks võib olla vaja ajakohastada ELi vastavusdeklaratsiooni, muuta toote projekti, võtta ühendust teavitatud asutusega (109) jne;

8) vajaduse korral sertifitseerima toote ja/või kvaliteedisüsteemi.

Mõne liidu ühtlustamisõigusaktiga võidakse tootjale panna kohustus teha tootmisahela lõpus või pärast turustamist pistelist kontrolli, et pakkuda tarbijatele või muudele lõppkasutajatele lisakaitset (110) (111).

Kui tootja arvab või tal on põhjust uskuda, et toode, mille ta on turule lasknud, ei vasta kohaldatavatele liidu ühtlustamisõigusaktidele, peab ta võtma viivitamata vajalikud parandusmeetmed toote vastavusse viimiseks, turult kõrvaldamiseks või tagasinõudmiseks, kui see on vajalik. Lisaks peavad tootjad juhul, kui neil on põhjust uskuda, et toode kujutab endast ohtu tervisele, ohutusele, keskkonnale või mis tahes muule kohaldatavate õigusaktidega kaitstavale avalikule huvile, (112) teavitama sellest viivitamata nende liikmesriikide pädevaid ametiasutusi, kus nad toote kättesaadavaks tegid, esitades eelkõige andmed mittevastavuse ja kõikide võetud parandusmeetmete kohta. Selle kohustuse täitmisel on abiks komisjoni pakutav üldise tooteohutuse direktiivi rakendus ettevõtetele (113).

Põhjendatud nõudmisel (114) peab tootja esitama riigi pädevale asutusele viimasele kergesti arusaadavas keeles kogu teabe ja dokumentatsiooni, mis on vajalik toote vastavuse tõendamiseks. Tootjad peavad tegema kõnealuse asutusega viimase nõudmisel koostööd kõikides meetmetes, mis võetakse selleks, et kõrvaldada nende poolt turule lastud toodete põhjustatud ohud. Turujärelevalveasutuse nõudmisel peavad tootjad nimetama kõik ettevõtjad, kellele nad on toodet tarninud. Nad peavad suutma esitada seda teavet kümne aasta jooksul pärast toote tarnimist.

Põhimõte on selles, et riigi ametiasutus võib olla nõus riigikeel(t)est erineva keelega, mis on neile arusaadav. Keele valiku üle võib ametiasutusega läbi rääkida ja see võib olla kolmas keel, kui asutus sellega nõus on.

Põhjendatud nõudmise korral on piisav, kui tootja esitab selle osa tehnilisest dokumentatsioonist, mis on seotud väidetava mittevastavusega ning on asjakohane näitamaks, kas tootja on probleemi lahendanud. Seetõttu peaks tehnilise dokumentatsiooni tõlkimise nõue piirduma kõnealuse osaga dokumentatsioonist. Olenevalt toote suhtes kehtivatest liidu ühtlustamisõigusaktidest võidakse nõudes anda küsitud dokumentide kättesaamise tähtaeg. Tähtaega võib lühendada, kui riigi ametiasutus põhjendab kiireloomulisust vahetu tõsise ohuga.

Kui liidu ühtlustamisõigusakt hõlmab kasutusele võtmist, on toodet kasutusele võtval füüsilisel või juriidilisel isikul samasugused kohustused nagu tootjal, kes laseb toote turule. Ta peab tagama, et toode vastab liidu ühtlustamisõigusaktidele ja et tehtud on asjakohane vastavushindamismenetlus (115).

Samuti on tootja rollis isik, kes laseb liidu turule kolmandast riigist pärit kasutatud tooteid või sellise toote, mis ei ole projekteeritud või valmistatud liidu turu tarbeks.

Kui importija või levitaja muudab toodet sellisel määral, et see võib mõjutada toote vastavust kohaldatavatele nõuetele, või seda oma nime või kaubamärgi all tarnib, peetakse teda tootjaks ning ta peab täitma kõiki tootjal lasuvaid kohustusi (116). Ta peab seega tagama, et toode vastab kohaldatavatele liidu ühtlustamisõigusaktidele ja et läbitud on asjakohane vastavushindamismenetlus (117).

3.2. VOLITATUD ESINDAJA

Olenemata sellest, kas tootja asub ELis või mitte, võib ta nimetada enda volitatud esindaja liidus, kes täidab tema nimel teatavaid ülesandeid.

Olenemata sellest, kas tootja asub ELis või mitte, võib ta nimetada enda volitatud esindaja liidus, kes täidab tema nimel teatavaid kohaldatavates liidu ühtlustamisõigusaktides nõutud ülesandeid (118). Väljaspool Euroopa Liitu asuv tootja ei ole kohustatud volitatud esindajat nimetama (119).

Selleks et volitatud esindaja saaks tootja nimel tegutseda, peab ta liidu ühtlustamisõigusaktide kohaselt olema registreeritud liidus. Volitatud esindajat liidu ühtlustamisõigusaktide tähenduses ei tohi segi ajada tootja müügiesindajatega (nagu volitatud müüjad või agendid).

Tootja peab delegeerima oma ülesanded volitatud esindajale sõnaselgelt ja kirjalikus vormis, eelkõige selleks, et määrata kindlaks esindaja ülesannete sisu ja piirid. Ülesanded, mida võib liidu ühtlustamisõigusaktide kohaselt volitatud esindajale delegeerida, on halduslikku laadi. Tootja ei saa seega delegeerida ei meetmete võtmist selleks, et tootmisprotsess tagaks toodete nõuetele vastavuse, ega tehnilise dokumentatsiooni koostamist, kui ei ole sätestatud teisiti. Samuti ei tohi volitatud esindaja toodet omal algatusel muuta, selleks et see kohaldatavate liidu ühtlustamisõigusaktidega vastavusse viia.

Kui tootja määrab volitatud esindaja, peaks asjaomane volitus võimaldama volitatud esindajal täita vähemalt järgmisi ülesandeid:

— hoida ELi vastavusdeklaratsiooni ja tehnilist dokumentatsiooni riigi järelevalveasutuste jaoks kättesaadavana ja teha viimastega nende nõudmisel koostööd,

— esitada riigi pädeva ametiasutuse põhjendatud nõudmisel talle kogu teave ja dokumentatsioon, mis on vajalik toote vastavuse tõendamiseks,

— teha riigi pädevate ametiasutustega nende nõudmisel koostööd kõikides meetmetes, mis võetakse selleks, et kõrvaldada nende volitusega hõlmatud toodete põhjustatud ohud.

Olenevalt asjaomasest vastavushindamismenetlusest ja liidu ühtlustamisõigusaktist võib volitatud esindaja nimetada täitma ka näiteks järgmisi ülesandeid:

— kinnitama tootele CE-märgise (ja vajaduse korral muid märgiseid) ja teavitatud asutuse numbri,

— koostama ja allkirjastama ELi vastavusdeklaratsiooni.

Tootja nimetatud volitatud esindaja võib olla importija või levitaja liidu ühtlustamisõigusaktide tähenduses. Sellisel juhul peab ta täitma ka importija või levitaja kohustusi (120).

3.3. IMPORTIJA

— Importija on liidus asuv füüsiline või juriidiline isik, kes laseb kolmandast riigist pärit toote ELi turule. — Tema kohustused põhinevad tootja kohustustel.

Importija on liidus asuv ettevõtja, kes laseb kolmandast riigist pärit toote liidu turule. Tal on liidu ühtlustamisõigusaktide alusel olulised ja selgelt piiritletud kohustused (121) (122). Need põhinevad suurelt osalt sama laadi kohustustel, nagu on ELis asuval tootjal.

Importija peab tagama, et tootja on oma kohustused nõuetekohaselt täitnud. Importija ei ole lihtsalt toodete edasimüüja, vaid tal on keskne roll imporditud toodete nõuetele vastavuse tagamisel.

Importija on määratletud kui liidus asuv füüsiline või juriidiline isik, kes laseb kolmandast riigist pärit toote ELi turule. Üldiselt peab importija enne toote turule laskmist tagama järgmise.

1. Tootja on läbi viinud asjakohase vastavushindamismenet