Peamiselt satuvad ravimid keskkonda kasutamise käigus; sõltuvalt sellest, kas ravimeid kasutatakse inimtervishoius või veterinaarias, on keskkonda sattumise teekond tõenäoliselt erinev. Teatavate ravimite keemiline ja/või metaboolne stabiilsus tähendab seda, et kuni 90 % toimeainest eritub (või pestakse välja) selle algkujul. See, kui palju õnnestub reovee puhastamisel ravimijääke kõrvaldada, sõltub ainest ja puhastamise tasemest; mõnel juhul eemaldatakse märkimisväärseid koguseid, teistel juhtudel aga vaid väike osa, kuid isegi parimad ja kallimad praegused puhastusviisid ei ole 100 % tõhusad. Veterinaarravimid satuvad keskkonda enamasti hajureostusallikatest, mille puhul puhastamist ei toimu, nagu sõnniku laotamine.

Kogu liidus on pinna- ja põhjaveest, pinnasest ja loomade kudedest leitud mitme ravimi jääke kontsentratsioonis, mis sõltub ravimitest ning nende allikate liigist ja lähedusest. Levinud on teatavad valuvaigistid, antimikroobikumid, antidepressandid, rasestumisvastased vahendid ja antiparasiitikumid. Mõningate ravimite jälgi on leitud ka joogivees.

Prioriteetsete ainete direktiivi (2008/105/EÜ, mida on muudetud direktiiviga 2013/39/EL) artiklis 8c on sätestatud, et Euroopa Komisjon peab tegema ettepaneku strateegilise lähenemisviisi kohta, et tegeleda farmatseutilistest toimeainetest põhjustatud veesaastega. Käesoleva teatisega täidab komisjon kõnealust õiguslikku kohustust ja järgib ravimiohutuse järelevalvet käsitlevates õigusaktides osutatud üleskutset uurida, millises ulatuses on vesi ja pinnas ravimijääkidega saastatud. See lähenemisviis toetab komisjoni eesmärki luua Euroopa, mis kaitseb ja on kooskõlas oma kavatsusega tegutseda 2030. aastaks jätkusuutliku Euroopani jõudmise suunas, juhindudes säästva arengu eesmärkidest. Sellega täidetakse kohustust, mille komisjon võttis Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Keskkonnaassamblee 3. istungjärgul 2017. aastal. See lähenemisviis aitab saavutada kestliku arengu 6. eesmärki, mis käsitleb puhast vett ja kanalisatsiooni. Kuna see on osa liidu terviseühtsuse tegevuskavast antimikroobikumiresistentsuse vastu võitlemiseks, võib seda pidada G7/G20 ja Maailma Terviseorganisatsiooni poolt antimikroobse resistentsuse suhtes võetud kohustuse osaliseks täitmiseks.

Paljude inimestel ja loomadel esinevate haiguste ravi sõltub juurdepääsust tõhusatele ravimitele. Samal ajal on ravimitest põhjustatud reostus kasvav probleem,,. Riskide kohta, mida see avaldab keskkonnale ja, eelkõige antimikroobikumiresistentsuse tõttu, inimeste tervisele, on olemas põhjalikult dokumenteeritud tõendid. Ravimijäägid võivad sattuda keskkonda ravimite tootmise, kasutamise ja kõrvaldamise ajal.

Muud allikad on:

-tootmisettevõtetest (eelkõige liidust väljaspool asuvad ettevõtted) pärit reovee ärajuhtimine;

-reoveest eemaldatud ravimeid sisaldavate reoveesetete laotamine;

-rohusööjad kariloomad;

-lemmikloomade ravimine;

-kasutamata ravimite ja saastunud jäätmete nõuetele mittevastav prügilasse ladestamine.

2.3 Mõju keskkonnale

Enamik ravimeid on välja töötatud toimima väikeses kontsentratsioonis, nii et inimese või looma keha suudab neid taluda, ja mõjuma piisavalt kaua, et saavutada soovitud tulemus. Ravimid, mis säilivad keskkonnas ning levivad vee ja pinnase kaudu või akumuleeruvad taimedesse või loomadesse, samuti ravimid, mille kontsentratsioon keskkonnas on pideva eraldumise tõttu stabiilne, võivad kujutada endast ohtu oma toksilisuse või muude sarnaste omaduste tõttu. Uuringutest nähtub, et mõned ravimid avaldavad elusloodusele otsest mõju ka väikeses kontsentratsioonis, milles neid vees ja pinnases leidub, või isegi veelgi väiksemas kontsentratsioonis. Näiteks võivad isaskalad, kes puutuvad kokku rasestumisvastaste tablettide põhilise koostisosaga sellises kontsentratsioonis, feminiseeruda sellest endokriinsüsteemile tuleneva mõju tõttu, mis mõjutab omakorda kalade populatsiooni paljunemisvõimet. Muudes uuringutes on leitud, et kalad, kes puutuvad kokku teatavate antidepressantidega väikeses kontsentratsioonis, muudavad oma käitumist viisil, mis võib mõjutada nende ellujäämist. Valuvaigistit diklofenakki on leitud kalades ja saarmastes. Mitu aastat tagasi tekitas suurt muret kõnealuse ravimi ootamatult surmav toime Aasia raisakotkastele, kes puutusid ravimiga kokku seda raviks saanud kariloomade rümpade kaudu. Arvatakse, et sõnnikumardikate populatsioonide vähenemine on vähemalt osaliselt tingitud parasiidivastaste ravimite, sealhulgas ivermektiini kasutamisest kariloomadel. Sellel on tagajärjed toitainete ringlusele ning muu kaudne mõju ökosüsteemidele, sealhulgas haruldastele nahkhiire- ja linnuliikidele, võib samuti olla märkimisväärne.

2.4 Keskkonna kaudu avalduv mõju, sealhulgas antimikroobikumiresistentsus

Seni ei ole leitud selget seost keskkonnas leiduvate ravimite ja inimeste tervisele otseselt avalduva mõju vahel. Maailma Terviseorganisatsioon (WHO) teatab, et mitme hiljutise uuringu käigus saadud kaalukad tõendid osutavad sellele, et väga suure tõenäosusega ei kujuta joogivees olevad ravimid leitud väikeses kontsentratsioonis ohtu inimeste tervisele. WHO märgib siiski, et ravimijääkide küsimust ei saa eirata, ja viitab oma varasemale aruandele, milles on nimetatud pikaajalise kokkupuute võimalikku mõju haavatavatele elanikkonnarühmadele, mistõttu on vaja ettevaatusprintsiibil põhinevat lähenemisviisi, mis oleks kooskõlas komisjoni ettepanekuga lisada vastav näitaja joogiveedirektiivi.

Mitmeid antimikroobikume (antibiootikumid ja seenevastased ravimid), mida on kasutatud inimeste ja loomade ravis, on leitud vees ja pinnases: nende olemasolu võib põhjustada resistentsete bakterite ja seente arengu, säilimise ja leviku kiirenemist. Seda tunnistati komisjoni 2011. aasta teatises suureneva antimikroobse resistentsuse (AMR) riski vastase tegevuskava kohta. Tõendeid on üha rohkem, nagu nähtub 2017. aastal avaldatud läbivaadatud tegevuskavast. Tegevuskavas esitatud terviseühtsuse põhimõte, milles oli juba varem arvesse võetud inimeste ja loomade tervise seotust, hõlmab nüüd ka keskkonnamõõdet, mida nähakse kui veel ühte ühenduslüli inimeste ja loomade haiguste vahel ning kui uute resistentsete mikroorganismide võimalikku allikat. Lisaks sellele strateegilisele lähenemisviisile sisaldab tegevuskava täiendavaid meetmeid, et paremini käsitleda keskkonna rolli antimikroobikumiresistentsuse tekkimisel.

Eriti murettekitavad on märgid sellest, et selliste antimikroobikumi tootvate käitiste heide kolmandates riikides, millest mõned tarnivad tooteid ka liidus tarbimiseks, võib aidata kaasa antimikroobikumiresistentsuse arengule ja levikule kogu maailmas.

2.5 Teadmistelüngad

Üha enam tõendeid keskkonda sattunud ravimite kohta saadakse mitmete liidu rahastatud projektide tulemustest. Siiski on vaja rohkem teavet, et mõista ja hinnata teatavate ravimite keskkonnakontsentratsioone ja neist tulenevaid riskitasemeid. Üheks teadmistes esinevate lünkade põhjuseks on asjaolu, et keskkonnariskide hindamine ei olnud paljude mitu aastat tagasi turule lastud ravimite loa saamise protsessi osa. Teine põhjus on see, et keskkonda sattunud ravimite seire on väga piiratud, kuigi jälgitakse valitud ainete sisaldust pinna- ja põhjavees vastavalt veepoliitika raamdirektiivile,,.

Ka nn kuumi kohti, näiteks haiglate reoveest mõjutatud keskkonda jälgitakse vähe. Veel vähem on teada ravimite kontsentratsiooni kohta pinnases ning antimikroobikumide suhtes resistentsete mikroorganismide ja antimikroobikumiresistentsuse geenide esinemise kohta. Lisaks sellele puudub selge arusaam paljude ravimite ja muude kemikaalide koosesinemisest tulenevast võimalikust kombineeritud mõjust.

Oluline on teha kindlaks ravimid, millega kaasneb risk, kui need eraldi keskkonda satuvad, et riskijuhtimismeetmeid tõhusamalt suunata. Selliste ravimite puhul, mis on juba keskkonnariske hindamata turule lastud, püüab tööstusharu prognoosida, milliseid ravimeid tuleks kõigepealt hinnata.

Edusamme on tehtud, kuna nüüd tuleb hinnata kõigi ravimite keskkonnariske. Kui aga oleks kiiremini kättesaadav täielik hinnang inimtervishoius kasutatavate ravimite kohta, oleks asjakohaseid riskijuhtimismeetmeid hõlpsam õigel ajal rakendada.