KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

teatavate lõivude, tollimaksude, maksude ja muude meetmetega seotud nõuete sissenõudmisel osutatavat vastastikust abi käsitlevate sätete kasutamise kohta 2009. ja 2010. aastal

1. Sissejuhatus

26. mai 2008. aasta direktiivi 2008/55/EÜ[1] kohaselt osutavad ELi liikmesriigid üksteisele vastastikust abi teatavate lõivude, tollimaksude, maksude ja muude meetmetega seotud nõuete sissenõudmisel. Selle direktiivi kohaselt peab komisjon korrapäraselt koostama aruande vastastikust abi käsitlevate kokkulepete kasutamise kohta. Käesolevas aruandes keskendutakse nõuete sissenõudmisel 2009. ja 2010. aastal osutatud vastastikusele abile[2]. Samuti käsitletakse selles praegusi muudatusi ja algatusi selles valdkonnas.

2. Vastastikuse abi meetmete kasutamine 2009. ja 2010. aastal

Maksude tulemuslik kogumine ja sissenõudmine on tõhusa ja õiglase maksusüsteemi nurgakivi. Eelkõige ajal, mil kõik liikmesriigid seisavad silmitsi eelarveprobleemidega, peavad ametiasutused püüdma maksude kogumist ja sissenõudmist tõhustada. Sellega seoses on nõuete sissenõudmisel osutatav vastastikune abi eri liikmesriikide ametiasutuste vahel oluline vahend, mis aitab kaitsta liikmesriikide ja kogu Euroopa Liidu finantshuve. Seda kinnitab ELi õigusraamistiku üha suurenev kasutamine maksude sissenõudmisel osutatava abi puhul.

2.1. ELi vastastikuse abi taotluste suurenev kasutamine

Liikmesriikide esitatud statistika kohaselt on ELi õigusaktide kohaste vastastikuse abi taotluste (allpool esitatud diagrammide esimene tulp) arv suurenenud.

Ilmneb ka, et liikmesriigid kasutavad ELi õigusraamistikku palju laialdasemalt kui muid nõuete sissenõudmisel osutatava vastastikuse abi lepinguid või kokkuleppeid. Liikmesriikidevaheliste muude vastastikuse abi kokkulepete (allpool esitatud diagrammide teine tulp) kasutamine vähenes aastatel 2005–2010. (Andmed muude vastastikuse abi kokkulepete kasutamise kohta on kättesaadavad üksnes 2005.–2010. aasta kohta)[3].

2.1.1. Teabetaotluste areng

2.1.2. Teatamistaotluste areng

2.1.3. Sissenõudmistaotluste areng

2.1.4. Sissenõudmistaotlustega hõlmatud nõuete olemus

Allpool esitatud diagrammidel on kujutatud nõuete olemus, esitatuna protsendina kogunõuetest[4]:

– tollimaksuga seotud taotlused (ja muude direktiivi 2008/55/EÜ artikli 2 punktides a–d osutatud summadega seotud taotlused) moodustavad väikese osa kõigist taotlustest (5 % 2009. aastal ja 9 % 2010. aastal);

– käibemaksunõuetega seotud taotlused (direktiivi 2008/55/EÜ artikli 2 punkt e) ei moodusta enam kõige suuremat osa sissenõudmistaotlustest. Nende osakaal on siiski endiselt märkimisväärne (41 % 2009. aastal ja 26 % 2010. aastal);

– aktsiisiga seotud taotluste (direktiivi 2008/55/EÜ artikli 2 punkt f) osakaal kõigist taotlustest on samuti olnud kõikuv (7 % 2009. aastal ja 21 % 2010. aastal);

– tulu- ja kapitalimaksudega seotud taotlused (direktiivi 2008/55/EÜ artikli 2 punkt g) moodustavad suure osa taotlustest (47 % 2009. aastal ja 44 % 2010. aastal).

2.2. Sissenõutud summade suurenemine

2.2.1. Sissenõudmistaotlustega hõlmatud summade üldine areng

Sissenõudmistaotlustega hõlmatud summad vähenesid 2009. ja 2010. aastal märkimisväärselt, võrreldes eelnevate aastatega (2003 = 100 %). Selline areng on kooskõlas sissenõudmistaotluste arvu ajutise vähenemisega 2009. aastal, kuid vastuolus sissenõudmistaotluste arvu suurenemisega 2010. aastal.

2.2.2. Sissenõutud summade üldine areng

Tegelikult sissenõutud summade areng kulgeb tõusujoones. Võrreldes 2003. aastal sisse nõutud summadega (100 %) jõudsid sissenõutud summad peaaegu 840 %ni 2009. aastal ja peaaegu 880 %ni 2010. aastal[5].

2.2.3. Teiste liikmesriikide taotlusel sisse nõutud summade jaotus vastavalt aastatele, mida asjaomased taotlused hõlmavad

Kulub teatav aeg, enne kui võetakse sissenõudmismeetmed ja nende mõju avaldub. Näiteks abitaotluse saanud liikmesriigi poolt 2008. aastal sisse nõutud summad on üksnes osaliselt hõlmatud 2008. aastal saadud taotlustega; need summad on seotud ka eelnevatel aastatel saadud taotlustega. Allpool esitatud diagrammid näitavad, millist aastat aastatel 2005–2010 tegelikult sisse nõutud summad hõlmavad. Statistika näitab, et ligikaudu 90 % kõnealustel aastatel sisse nõutud summadest on seotud samal aastal (märgitud allpool esitatud diagrammis „=”) või kolmel eelneval kalendriaastal tehtud taotlustega (märgitud allpool esitatud diagrammis „-1” kuni „-3”).

2.2.4. Üldine laekumise määr

Statistikast ilmneb, et 2009. ja 2010. aastal jätkus sissenõutud summade suurenemine märkimisväärselt, samas kui sissenõudmistaotlustega hõlmatud summad vähenesid. Sellest ei saa siiski järeldada, et üldine laekumise määr on võrreldes eelmises aruandes kirjeldatud olukorraga palju suurenenud (eelmises aruandes täheldati, et liikmesriikidevaheliste sissenõudmistaotluste üldine laekumise määr peaks olema hinnanguliselt ligikaudu 5 %). Tõepoolest tuleb võtta arvesse, et teataval aastal saadud taotluse alusel võetud sissenõudmismeetmed ei avalda oma kogumõju samal aastal (vt punkt 2.2.3.). 2009. ja 2010. aastal sissenõutud suuremad summad on enamasti seotud aastatel 2006–2008 saadetud taotlustega, kui sissenõudmisabi taotleti suuremate summade puhul.

Siiski võib 2009. ja 2010. aastal sissenõudmistaotlustega hõlmatud summade vähenemine tuua järgnevatel aastatel kaasa kõnealuste taotluste laekumise määra suurenemise. Prognoosi kohaselt võib see määr olla isegi suurem kui 6 %-line laekumise määr, mis seni on saavutatud 2004. aastal saadud sissenõudmistaotluste puhul[6]. Kuid endiselt on oluline parandada üldist laekumise määra.

3. Nõuete sissenõudmisel osutatava vastastikuse abi tugevdamine

Oma eelmises aruandes (dokument KOM(2009) 451, 4.9.2009) rõhutas komisjon, et on vaja konkreetseid jõupingutusi sissenõudmisabi tõhustamiseks ja selleks, et parandada:

– võimalusi sissenõudmisabi osutamiseks ELi õigusaktide kohaselt ning

– siseriikliku õigusega ettenähtud olemasolevaid sissenõudmisvahendeid.

3.1. Uued ELi õigusaktid

Nõukogu võttis 16. märtsil 2010 vastu direktiivi 2010/24/EL vastastikuse abi kohta maksude, maksete ja teiste meetmetega seotud nõuete sissenõudmisel[7]. Liikmesriigid kohaldavad kõnealust uut direktiivi alates 1. jaanuarist 2012. Komisjoni rakendussätted, mida toetati sissenõudmise komitee kohtumisel 3. ja 4. oktoobril 2011 ühehäälselt, võetakse vastu enne 2011. aasta lõppu.

Uus direktiiv on oluline samm tõhusama sissenõudmisabi suunas. Peamiselt on tehtud järgmist:

– on võetud kasutusele ühtne juriidiline dokument, mis lubab täitmisele pööramist taotluse saanud liikmesriigis, ning teavitamise tüüpvorm

Selliste ühtsete juriidiliste dokumentide vastuvõtmine aitab vältida olemasolevaid probleeme ning tõlkekulusid ja teiste riikide täitekorralduste tunnustamise kulusid. Esimest korda püüti neid probleeme lahendada 2001. aastal nõukogu direktiivi 2001/44/EÜ vastuvõtmisega[8]. Juba siis oli eesmärk võimaldada tõhusamat ja tulemuslikumat nõuete sissenõudmist, nähes ette, et nõude täitmisele pööramist lubavat juriidilist dokumenti tuleks käsitada taotluse saanud liikmesriigi juriidilise dokumendina. Selline lähenemisviis on kooskõlas tsiviil-, kaubandus- ja kriminaalasjade eesmärkidega, järgides Tamperes 15. ja 16. oktoobril 1999. aastal toimunud Euroopa Ülemkogu kohtumise järeldusi, mille kohaselt hõlbustaks kohtuotsuste tõhustatud vastastikune tunnustamine ametiasutuste koostööd ja tugevdaks õiguskindlust Euroopa Liidus[9]. Sel ajal selgus siiski, et kõnealust põhimõtet ei saa veel täielikult kohaldada ning direktiivis 2001/44/EÜ on seega sätestatud, et vajaduse korral ja kooskõlas liikmesriigis kehtivate sätetega võib jõustamist võimaldavat vahendit aktsepteerida ja tunnustada juriidilise dokumendina, mis lubab nõude täitmisele pööramist kõnealuse liikmesriigi territooriumil, ning sellise dokumendiga täiendada või asendada. Uue direktiivi kohaselt peaks taotluse saanud liikmesriigis täitemeetmete puhul kasutatava ühtse juriidilise dokumendi ja nõudega seotud juriidilistest dokumentidest ja otsustest teavitamise ühtse tüüpvormi vastuvõtmine lahendama teisest liikmesriigist pärit juriidiliste dokumentide tunnustamise ja tõlkimise probleemid. See suurendaks nõuete sissenõudmisel osutatava abi tõhusust;

– on laiendatud reguleerimisala

Reguleerimisala laiendamine kõigile liikmesriikides kehtestatud maksudele ja lõivudele hõlbustaks märkimisväärselt maksuasutuste tööd: kõigi maksude sissenõudmistaotluste suhtes kohaldatakse nüüd samu eeskirju. Sel moel saab vältida raskusi, mis tulenevad sellest, et kohaldatakse mitmeid lepinguid ja kokkuleppeid, mis sisaldavad erinevaid võimalusi, tingimusi, menetlusi ja suhtlusmeetodeid. Selline laiendamine on ka loogiline, kuna siseturu konkurentsivõimet ja maksustamise neutraalsust ei mõjuta mitte ainult direktiivi 2008/55/EÜ reguleerimisalasse kuuluvate maksude tasumata jätmine. Siseturu tingimusi võib moonutada ning ühenduse ja liikmesriikide finantshuve ohustada ka muid makse hõlmav pettus;

– on suurendatud võimalusi sissenõudmisabi taotlemiseks

Kehtivate eeskirjade kohaselt võib taotluse esitanud asutus esitada sissenõudmistaotluse ainult juhul, kui ta on oma asukohaliikmesriigis kohaldanud asjakohast sissenõudmismenetlust ja nõuet ei ole võetud meetmete tulemusel täielikult tasutud (direktiivi 2008/55/EÜ artikli 7 lõike 2 punkt b). Uue direktiivi kohaselt on suurendatud võimalusi sissenõudmisabi taotlemiseks. Kuigi taotluse esitanud asutuselt eeldatakse põhimõtteliselt, et ta kohaldab enne abi palumist oma liikmesriigis kehtivat asjakohast sissenõudmismenetlust, on ette nähtud sõnaselge erand juhuks, kui selliste menetluste kasutamine taotluse esitanud liikmesriigis tekitaks ebaproportsionaalseid raskusi (direktiivi 2010/24/EL artikli 11 lõike 2 punkt b). Sellega seoses on oluline märkida, et nõukogu on otsustanud kasutada samasugust sõnastust nagu Euroopa Nõukogu/OECD ühiskonventsiooni (vastastikuse haldusabi kohta maksuküsimustes) artiklis 19. Sellest võib järeldada, et kõnealuseid sätteid saab mõista ühtemoodi, mis tähendab, et sissenõudmisabi saab taotleda juhul, kui sissenõudmine on lihtsam taotluse saanud liikmesriigis[10]. Seega on uue direktiivi järgi võimalik saata sissenõudmistaotlusi juba varakult. Kogemused näitavad tõepoolest, et mida vanem on taotlus, seda väiksemad on sissenõudmisvõimalused. Võimalus esitada taotlus varakult on eriti oluline juhul, kui petturist võlgnikud püüavad varasid ümber paigutada ning hoiavad kõrvale oma maksukohustustest.

Uued elektroonilised taotluse standardvormid, kuhu on integreeritud uued ühtsed juriidilised dokumendid ja mis võimaldavad automaattõlget teha, lihtsustavad veelgi abitaotluste töötlemist.

3.2. Maksukogumis- ja sissenõudmissüsteemide tugevdamine liikmesriikides

Sissenõudmisabi tulemuslikkus sõltub ka liikmesriikide sissenõudmismeetmete tugevusest. Liikmesriigid püüavad maksukogumis- ja sissenõudmissüsteeme tõhustada. Kõnealuste süsteemide täiustamine on eelkõige liikmesriikide ülesanne. Vastavalt sissenõudmise komitee soovitusele moodustab komisjon projektirühma liikmesriikide abistamiseks parima tava väljatöötamisega selles valdkonnas.

4. Järeldused ja edasised sammud

Statistikast ilmneb, et 2009. ja 2010. aastal kasutati vastastikuse sissenõudmisabi kokkuleppeid väga palju. Sissenõutud summade suurenemine kinnitab sellise liikmesriikidevahelise koostöö kasulikkust.

ELi uue õigusakti kohaldamine alates 1. jaanuarist 2012 peaks sissenõudmisabi osutamist veelgi tõhustama. Lisaks peavad liikmesriigid uurima, mil määral saaks maksude kogumist, sissenõudmist käsitlevaid õigusakte ning sissenõudmismenetlusi ja -vahendeid riigisiseselt parandada. Selleks moodustab komisjon Fiscalise projektirühmad, et töötada välja soovitused parima tava kohta selles valdkonnas. Komisjon abistab liikmesriike ka omaalgatusliku ja automaatse teabevahetuse väljaarendamisel sissenõudmise eesmärgil. Lisaks uurib komisjon liikmesriikide kogemuste põhjal seoses uue õigusraamistikuga, kas tuleks teha täiendavaid ELi algatusi vastastikuse sissenõudmisabi parandamiseks, eelkõige ennetavate meetmete ja maksejõuetuse puhul.

[1] ELT L 150, 10.6.2008, lk 28.

[2] Esimeses aruandes (dokument KOM(2006) 43, avaldatud 8.2.2006) esitati ülevaade vastastikuse abi kohta nõuete sissenõudmisel 2003. ja 2004. aastal. Teises aruandes (dokument KOM(2009) 451, avaldatud 4.9.2009) esitati ülevaade vastastikuse abi kohta nõuete sissenõudmisel aastatel 2005–2008.

[3] Teave vastavalt abitaotluse saanud liikmesriikide esitatud statistikale.

[4] Statistika põhineb saadud ja saadetud taotluste keskmistel näitajatel. 2005. aasta puhul põhineb statistika 17 liikmesriigi esitatud andmetel; 2006. aasta puhul 20 liikmesriigi esitatud andmetel; 2007. aasta puhul 24 liikmesriigi esitatud andmetel; 2008. aasta puhul 25 liikmesriigi esitatud andmetel ning 2009. ja 2010. aasta puhul 26 liikmesriigi esitatud andmetel.

Kindlustusmaksetelt tasutavate maksudega seotud taotlused (direktiivi 2008/55/EÜ artikli 2 punkt h) moodustavad üksnes väikese osa kõigist taotlustest ning neid ei ole selles tabelis esitatud.

[5] Abitaotluse saanud liikmesriikide esitatud statistilised andmed teiste liikmesriikide taotlusel sisse nõutud nõuete kohta.

[6] Tuleks arvestada, et sissenõudmistaotlustes osutatud kogusumma ei pruugi vastata tegelikult maksmisele kuuluvatele summadele, nt üks nõue võib olla seotud mitmele eri liikmesriigile esitatava taotlusega või taotlused võidakse hilisemas etapis tagasi võtta, sest nõuded tasutakse vabatahtlikult või vaidlustatakse edukalt. Praegu ei võimalda kättesaadav statistika võtta kõiki selliseid olukordi arvesse.

[7] ELT L 84, 31.3.2010, lk 1.

[8] Nõukogu direktiiv 2001/44/EÜ, 15. juuni 2001, EÜT L 175, 28.6.2001, lk 17.

[9] Vt nõukogu meetmete programmi eelnõu, mis käsitleb tsiviil- ja kaubandusasjades tehtud otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte rakendamist (EÜT C 12, 15.1.2001, lk 1) ja nõukogu meetmeprogramm kriminaalasjades tehtud otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte rakendamiseks (EÜT C 12, 15.1.2001, lk 10).

[10] Vt Euroopa Nõukogu/OECD ühiskonventsiooni (vastastikuse haldusabi kohta maksuküsimustes) seletuskirja punkt 204: „(…) näiteks (…) sissenõudmisabi korral saab mõnesid varasid taotluse esitanud liikmesriigis arestida üksnes keeruka menetluse kaudu, samas kui taotluse saanud liikmesriigis saab muid varasid palju lihtsamini arestida.”