I.TAUST

Inimkaubandus on täiskasvanute ja laste ostmine, müümine ja ärakasutamine. See on nähtus, mis avaldab kahjulikku mõju üksikisikutele, ühiskonnale ja majandusele. Inimkaubitsejad kasutavad ära inimeste haavatavust, mida võivad veelgi süvendada sellised tegurid nagu vaesus, diskrimineerimine, sooline ebavõrdsus, naistevastane vägivald, puudulik juurdepääs haridusele, etnilised konfliktid ja loodusõnnetused.

Inimkaubandus on kuritegevus, mida kihutab tagant nõudlus ja soov tulu teenida. Tulu teenimise võimalus tuleneb nii seaduslikus kui ka ebaseaduslikus majandustegevuses valitsevast pakkumise ja nõudluse keerukast vastastikusest mõjust, millele tuleb vastu astuda, kui seda kuritegevuse liiki soovitakse kaotada.

Inimkaubandus on ränk põhiõiguste rikkumine, mis on Euroopa Liidu põhiõiguste harta alusel selgesõnaliselt keelatud. See on loetletud ühe kuriteoliigina ka Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 83. Artiklis 83 loetletud kuritegusid nimetatakse „eurokuritegudeks“. Need on eriti rasked piiriülese mõõtmega kuriteod.

Seetõttu on hädavajalik koostöö ja kooskõla liikmesriikide vahel, nagu märgitakse direktiivis 2011/36/EÜ, milles käsitletakse inimkaubanduse tõkestamist ja sellevastast võitlust ning inimkaubanduse ohvrite kaitset (edaspidi „inimkaubandusevastase võitluse direktiiv“). Direktiivi artiklis 20 sätestatakse, et ELi ühtse ja kooskõlastatud inimkaubandusevastase strateegia väljatöötamisele kaasaaitamiseks „edastavad liikmesriigid inimkaubandusevastase võitluse koordinaatorile artiklis 19 osutatud teavet, mille põhjal koordinaator aitab komisjonil koostada aruande inimkaubandusevastases võitluses tehtud edusammude kohta, mis koostatakse iga kahe aasta tagant“.

Selleks määras komisjon ametisse ELi inimkaubandusevastase võitluse koordinaatori, kelle ülesanne on parandada ELi institutsioonide, ELi ametite, liikmesriikide ja rahvusvaheliste osalejate vahelist kooskõla ja järjepidevust, töötada välja ELi uued inimkaubandusevastase võitlusega seotud poliitikameetmed ja parandada olemasolevaid.

See on komisjoni esimene aruanne inimkaubanduse kohta pärast inimkaubandusevastase võitluse direktiivi vastuvõtmist. Kooskõlas direktiivi põhjendusega 27 ja artikliga 19 on aruanne jaotatud kolme põhiossa: inimkaubandusealased suundumused, konkreetsete inimkaubandusevastaste meetmete rakendamise tulemused ja liikmesriikide esitatud statistilised andmed. Sellele on lisatud komisjoni talituste töödokument, kus esitatakse üksikasjalik ja põhjalik faktiline teave, mis täiendab käesolevas aruandes esitatud andmeid. Lisaks vaadeldakse aruandes meetmeid, mida komisjon ja muud asjaomased osalejad on võtnud inimkaubanduse kaotamist käsitleva ELi strateegia aastateks 2012–2016 raames (edaspidi „ELi strateegia“). Aruande järeldusi kasutatakse komisjoni poliitiliste suundumuste esiletõstmiseks ja nende põhjal koostatakse 2016. aasta järgne inimkaubanduse kaotamise strateegia, mis avaldatakse 2016. aastal.

Veel käsitletakse aruandes ELi inimkaubandusevastase võitluse tähtsamaid poliitilisi meetmeid, sealhulgas Euroopa rände tegevuskava, Euroopa julgeoleku tegevuskava, ELi tegevuskava rändajate ebaseadusliku üle piiri toimetamise tõkestamiseks (2015–2020), inimõiguste ja demokraatia tegevuskava (2015–2019) , ELi uut tegevusraamistikku soolise võrdõiguslikkuse ja naiste mõjuvõimu suurendamiseks ELi välissuhetes aastateks 2016–2020 ja ELi strateegilist kohustust soolise võrdõiguslikkuse edendamiseks aastatel 2016–2019.

Käesolevas aruandes keskendutakse teemadele, mis rõhutavad inimkaubandusevastase võitluse direktiivi ja ELi strateegia terviklikku lähenemisviisi. Eeskätt vaadeldakse, kui edukalt on rakendatud kolme P-d (ingl prosecution, protection, prevention), st süüdistuste esitamist (keskendudes finantsuurimisele), kaitset (keskendudes riiklike suunamismehhanismide kasutuselevõtmisele) ja ennetamist (keskendudes meetmetele, mida liikmesriigid on võtnud inimkaubandusevastase võitluse direktiivi artikli 18 kohaselt kuritegude ennetamiseks).

Aruande aluseks olev teave pärineb kolmest põhiallikast: andmed, mida on kogunud riiklikud raportöörid või samaväärsed mehhanismid ja mille liikmesriigid on inimkaubandusevastase võitluse direktiivi artiklite 19 ja 20 kohaselt esitanud ELi inimkaubandusevastase võitluse koordinaatorile; teave, mida on andnud kodanikuühiskonna organisatsioonid, kes on ELi kodanikuühiskonna inimkaubandusevastase platvormi ja ELi kodanikuühiskonna e-platvormi osalised; ja teave, mis on saadud asjaomastelt ELi ametitelt, rahvusvahelistelt ja piirkondlikelt organisatsioonidelt.

Liikmesriikide esitatud teave hõlmab peamiselt ajavahemikku 2011–2013. Siiski leidub aruandes ka ajakohasemat teavet, sealhulgas statistilisi andmeid aastate 2013–2014 kohta.

II.INIMKAUBANDUSEVASTASE VÕITLUSE SUUNDUMUSED JA PROBLEEMID ELis

Sellise keeruka kuriteoliigi nagu inimkaubanduse täpse ulatuse hindamist raskendab ELi tasandil selle seotus muu kuritegevusega ja riikide õigusnormide erinevused. Viimastel aastatel on komisjon kogunud asjakohaseid statistilisi andmeid Eurostati kaudu. Eurostati värskeim inimkaubandust käsitlev aruanne avaldati 2015. aastal ja selles käsitletakse ajavahemikku 2010–2012.

Suundumused, mis kajastuvad liikmesriikidelt käesoleva aruande koostamiseks edastatud statistilistes andmetes aastate 2013–2014 kohta, langevad ühte eelmise perioodi suundumustega. Tuleb rõhutada, et need andmed käsitlevad registreeritud (tuvastatud ja eeldatavaid) ohvreid. Paraku lubab nähtuse keerukus kindlatel põhjusel arvata, et ELi inimkaubanduse ohvrite tegelik arv on palju suurem.

Kokku registreeriti ELis 15 846 inimkaubanduse (tuvastatud ja eeldatavat) ohvrit.

Kõige ulatuslikum inimkaubanduse vorm on endiselt seksuaalne ärakasutamine (67 % registreeritud ohvritest), millele järgneb tööalane ärakasutamine (21 % registreeritud ohvritest). Ülejäänud 12 % registreeritud ohvritest kuulusid muude inimkaubanduse vormide alla.

Rohkem kui kolm neljandikku registreeritud ohvritest olid naised (76 %).

Vähemalt 15 % registreeritud ohvritest olid lapsed.

65 % registreeritud ohvritest olid ELi kodanikud.