3.2

Cotonou lepingu põhieesmärk („vaesuse vähendamine ja selle lõplik väljajuurimine koos selliste eesmärkidega nagu püsiv areng ja AKV riikide järkjärguline integreerumine maailmamajandusse”) on esitatud kolme üksteist täiendava samba kujul. — Poliitiline dialoog: Cotonou leping oli uudne, sest see põhineb laiaulatuslikul poliitilisel dialoogil, mis nõuab olulisi kahepoolseid kohustusi. Selles märgitakse järgmist: „Dialoog keskendub muu hulgas vastastikust huvi pakkuvatele või käesoleva lepingu eesmärkide saavutamise seisukohast üldist tähtsust omavatele poliitilistele eriküsimustele, nagu relvakaubandus, liigsed sõjanduskulud, uimastid ja organiseeritud kuritegevus või diskrimineerimine rahvuse, usu või rassi põhjal. Dialoog hõlmab ka inimõiguste ja demokraatia ning õigusriigi põhimõtete ja hea valitsemistava austamisega seotud arengu korrapärast hindamist.” — Majandus- ja kaubandussuhted: Cotonou leping erineb Yaoundé ja Lomé raames sõlmitud varasematest ja ühepoolselt ELi kohaldatavate mittevastastikuste soodustustega reguleeritud kaubanduslepingutest. EL tunnistas, et „majanduse põhialuste osas on tõsi, et praegune süsteem on ebaõnnestunud, et AKV riigid on muutunud maailmakaubanduses üha tõrjutumaks, isegi heldete tariifsete soodustuste korral” (2). Cotonou lepingu raames läbiräägitavad uued kaubanduslepingud – majanduspartnerluslepingud – kavandatakse selle olukorra ületamiseks ja võimaldamaks AKV riikidel lõpuks maailma majandusse integreeruda. Majanduspartnerluslepingus järgitakse ka Maailma Kaubandusorganisatsiooni eeskirju, vähendades mittevastastikuste soodustuste kahjulikku mõju AKV riikide hulka mittekuuluvatele arengumaadele, ning soodustatakse piirkondlikku integratsiooni, luues sidemed AKV riikide olemasolevate piirkondlike majandusinstitutsioonide ja vabakaubanduspiirkondadega. Kuigi läbirääkimised vastastikuste ja asümmeetriliste vabakaubanduslepingute üle algasid 2002. aastal, on Kariibi mere piirkonna foorum (CARIFORUM) esimene ja ainus piirkond, mis allkirjastas (2007. aastal) kaubavahetusest kaugemale mineva ja nn Singapuri küsimusi hõlmava laiaulatusliku majanduspartnerluslepingu. Püüdlused pidada läbirääkimisi muude piirkondadega on tekitanud vastuolu, mis on tingitud erinevatest majandusarengu arusaamadest, ning praeguseks on sõlmitud vaid mõni üksnes kaubavahetust hõlmavat majanduspartnerluse vahelepingut Lõuna-Aafrika Arenguühenduse, Ida-Aafrika Ühenduse ja Lääne-Aafrikaga. — Kaubandus- ja piirkondlik integratsioon: majanduspartnerluslepingu eesmärk on edendada piirkondlikku integratsiooni ja see tugineb põhimõttele, et parem piirkondlik integratsioon edendab kaubandusvõimsust ning see omakorda edendab majanduskasvu, tööhõivet ja majandusarengut. Majanduspartnerluslepingut ümbritseva kriitika kohaselt on olukord aga vastupidine: majanduspartnerlusleping tõkestab tegelikult suuremat piirkondlikku integratsiooni. See väide põhineb arvamusel, et majanduspartnerlusleping ei näe ette AKV riikide vajalikku struktuurset ümberkujundamist, mis võimaldaks neil tugevdada oma positsiooni ja liikuda ülemaailmses väärtusahelas ülespoole. — Kaubandus ja säästev areng: iroonilisel kombel on majanduspartnerluslepingule saanud osaks palju kriitikat, kuna see ei ole piisavalt kõrgelennuline, eriti säästva arengu valdkonnas. Kolme Aafrika piirkonnaga sõlmitud majanduspartnerluse vahelepinguid on säästva arengu peatükkide puudumise pärast teiste hulgas kritiseerinud Euroopa Parlamendi liikmed. Nende arvates kahjustab see lepingu laiahaardelisust, ELi enda võetud kohustusi säästva arengu valdkonnas ja liidu poliitikavaldkondade arengusidususe põhimõtet. CARIFORUMi-ELi majanduspartnerluslepingu puhul on kriitikud – hoolimata asjaolust, et praeguseks on tegemist ainsa laiaulatusliku lepinguga – toonud esile asjaolu, et piiravate ekspordisätetega võidakse kahjustada piirkonna suutlikkust reageerida süsteemsetele vapustustele, mis omakorda õõnestab piirkonna suutlikkust saavutada toiduga kindlustatus. — Arengukoostöö: koostöövahendid ja -meetodid on nähtud ette Cotonou lepingu põhimõtete operatsioonivõimeliseks tegemiseks, keskendudes tulemustele, partnerlusele ja isevastutusele. Seepärast vastutatakse Euroopa Arengufondi vahendite kavandamise ja rakendamise eest ühiselt. — Euroopa Arengufondi rahastatakse otse ELi liikmesriikide vabatahtlikest maksetest väljaspool ELi eelarvet, kuid kooskõla tagamiseks toimuvad läbirääkimised paralleelselt muude ELi välisrahastamise vahendite üle. Fondi haldavad Euroopa Komisjon ja Euroopa Investeerimispank. Euroopa Investeerimispank haldab investeerimisrahastut ja pakub nii Euroopa Arengufondist kui ka omavahenditest AKV riikides tegutsevatele eraettevõtjatele laene, tagatisi ja vahendeid lühiajaliste ja pikaajaliste era- ja avaliku sektori projektide jaoks. — Euroopa Arengufondi eraldiste kogusumma on suurenenud, samas on säilinud selle valitsustevaheline laad ja juhtimisstruktuur, mis on võimaldanud fondil mitmeaastase finantsraamistiku kõrval kujuneda ELi arengukoostöö olulisimaks elemendiks. Euroopa Arengufondi unikaalse ajaloo ja õigusliku staatuse ning valitsustevahelisuse tõttu ei ole Euroopa Parlamendil selle üle kaasotsustamise õigust. Parlamendi arengukomisjon tegeleb siiski üldiste poliitiliste aruteludega ning on oluline Cotonou lepinguga seotud osaleja. Ka on parlamentaarsel ühisassambleel õigus Euroopa Arengufondist riiklikele soovituskavadele ja piirkondlikele soovituskavadele tehtud eraldiste üle parlamentaarset kontrolli teostada. — Euroopa Arengufond ja eelarvesse kaasamine – parlament annab konkreetse eelarve täitmisele heakskiidu andmise menetlusega heakskiidu Euroopa Komisjoni tegevusele Euroopa Arengufondi haldamise ja rakendamisega seotud eelarve täitmisel. Eelarvesse kandmine – Euroopa Arengufondi kaasamine ELi eelarvesse – tekitab parlamendi ja nõukogu vahel jätkuvalt vastuolusid, kuigi komisjon on mitmel korral soovitanud lisada Euroopa Arengufondi ELi eelarvesse. — Komitee arvates peaks ELi poolt kolmandatele riikidele antava arenguabi kõikide vormide suhtes kehtima sama õigusraamistik ja parlamendil tuleks neile rakendada sama demokraatlikku kontrolli. Seepärast nõuab komitee Euroopa Arengufondi integreerimist ELi eelarvesse, kuid samas peaksid säilima arengufondi positiivsed küljed (nt vastastikkus ja ühine vastutus). See muudab ELi arengupoliitika sidusamaks.