2014. aasta mais korraldati ELi tasandil kohtumine kõikide liikmesriikide ametiasutustega, et uurida direktiivi toimimist kõikides ELi liikmesriikides. Komisjoni talitused on saanud kaebusi ka otse tarbijatelt ja on nendega pöördunud riikide ametiasutuste poole;

2008. aasta osaajalise kasutamise õiguse direktiiviga tunnistati kehtetuks varasem direktiiv 94/47/EÜ ja ajakohastati selle sätteid, et käsitleda reisiteenuste turul tekkinud uusi tooteid. Direktiiv hõlmab ulatuslikumat valikut puhkuse veetmisega seotud teenustest, millele on iseloomulikud pikaajalised kohustused või märkimisväärsed finantsriskid tarbijate jaoks, nimelt:

Uuringutulemustest on näha, et direktiivi kohaldamisest saati on vaid 7 % uuringus osalenud tarbijatest saanud lepingueelset teavet keeles, millest nad ei saanud aru (võrreldes varasema 9 %ga). Seega ei tundu see küsimus olevat tarbijate vaatenurgast murettekitav. Küll aga leiavad mõned osaajalise kasutamise õigustega tegelevad ettevõtjad, et sellised keelenõuded on kulukad ja tülikad .

Uuringu andmeil peavad tarbijad uusi lepingueelse teabe nõudeid sellegipoolest üldiselt kasulikeks. Ettevõtjad seevastu leiavad, et uued nõuded on kaasa toonud lisaformaalsusi ja suurendanud tegevuskulusid . Nende meelest võiks direktiivi lisades esitatud teabelehti lihtsustada.

Uuringu tulemused näitasid, et 70 % tarbijatest, kes olid sõlminud lepingu pärast direktiivi kohaldama hakkamist ja kellel on olnud probleeme, leidis, et neid ei teavitatud lepingu tingimustest piisavalt. Enne 2008. aasta direktiivi kohaldamist sõlmitud lepingute puhul oli see näitaja 76 % . Seega ei ole olukord eriti paranenud.

Keelenõuete kohta on direktiivis sätestatud, et tarbija võib valida, kas saada lepingueelne teave ja leping ise selle liikmesriigi keeles, kus ta elab, või selle liikmesriigi keeles, mille kodanik ta on.

Direktiivis on kehtestatud ühtsed nõuded kasutatava keele ning lepingueelse ja lepingulise teabe kohta. Kogu ELis kohalduvad samad turustamisreeglid. Nii vähenevad ettevõtjate kulutused õigusalasele nõule ja tarbijad saavad teha teadlikumaid valikuid. Direktiivi lisad sisaldavad mitut teabelehte täielikult ühtlustatud lepingueelse teabe esitamiseks ja tüüpvormi, et hõlbustada tarbijate võimalikku lepingust taganemist 14 päeva jooksul. Direktiivis nõutakse teabe tasuta ja muutmata kujul esitamist püsival andmekandjal, mida on võimalik säilitada.

Veebipõhise uuringu põhjal on näha, et taganemisõiguse täielikku ühtlustamist peavad positiivseks arenguks nii ettevõtjad kui ka tarbijad. Ometi teatas suur osa (38,5 %) probleemidega kokku puutunud tarbijatest endiselt, et nad ei saanud kasutada oma taganemisõigust . See näitaja viitab võimalikele puudustele selle sätte kohaldamisel .

Kaebuste arvu kahanemine langeb aega, mil hakati kohaldama direktiivi. Nende andmete põhjal võib seega väita, et osaajalise kasutamise õiguse direktiivil on olnud üldiselt soodne mõju .

3.3. Ettemaksete keeld

Reegel, mis käsitleb keeldu nõuda taganemistähtaja jooksul ettemakseid, on võetud üle varasemast direktiivist 94/47/EÜ. Osaajalise kasutamise õiguse direktiivis on selgitatud selle keelu tingimusi – keelatud on igat liiki tasu maksmine mitte üksnes asjaomasele ettevõtjale, vaid ükskõik millisele teisele kolmandale isikule. Keeldu kohaldatakse ka kogu pikendatud taganemistähtaja jooksul, kui ettevõtja ei ole esitanud kogu lepingus nõutavat teavet. Uuringud näitavad, et tarbijate meelest on see säte kasulik. Ettevõtjad samas leiavad, et see keeld kahjustab nende ettevõtet, väites, et paljud tarbijad ei suhtu oma osaajalise kasutamise õiguse lepinguga võetud kohustustesse tõsiselt .

Ehkki see säte on olemas olnud ligi 20 aastat, näitavad uuringud, et 80,8 %-l tarbijatest, kes ostsid 2012. aastal või pärast seda osaajalise kasutamise õiguse või sellega seotud tooteid ja puutusid kokku probleemidega, paluti teha makseid enne taganemistähtaja lõppu.

See näitab, et ettevõtjad ei järgi kõnealust sätet ja et täitmise tagamist tuleks parandada.

4.DIREKTIIVIGA HÕLMATUD PUHKUSETOOTED

4.1. Osaajalise kasutamise õiguse lepingud

Osaajalise kasutamise õiguse direktiivi kohaldamisalasse kuulumiseks piisab nüüd sellest, kui osaajalise kasutamise õiguse leping kestab varasema kolme aasta asemel ühe aasta.

Samuti kaotati osaajalise kasutamise õiguse direktiiviga varasemas direktiivis leidunud jäigad viited kinnisvarale; seega hõlmati ka need lepingud, mis käsitlevad majutust kruiisi- ja kanalilaevadel ning haagiselamutes.

Võrdlevad andmed (tarbijauuringute tulemused, Euroopa tarbijakeskuste võrgustikus registreeritud kaebused)

Uuringutulemustest on näha, et tavapärase osaajalise kasutamise õiguse omajate ees seisvate probleemide osakaal on pärast osaajalise kasutamise õiguse direktiivi kohaldama hakkamist märgatavalt vähenenud . Seda kinnitavad Euroopa tarbijakeskuste võrgustiku andmed, millest nähtub, et osaajalise kasutamise õiguse direktiivi kohaldamisest saati on vaid 16 % kõnealuse direktiiviga seotud kaebustest esitatud tavapärase osaajalise kasutamise õiguse pakkujate kohta. Selle põhjal võib väita, et tarbijakaitse vaatenurgast on direktiivil olnud üldiselt tavapäraste osaajalise kasutamise õiguste turule soodne mõju.

Osaajalise kasutamise õiguse direktiiviga 2008/122/EÜ hõlmamata küsimused

Varasema direktiivi 94/47/EÜ ajakohastamise ajal puudusid tõendid siseturu või tarbijakaitsega seotud probleemide esinemise kohta selles valdkonnas. Seepärast ei ole uues osaajalise kasutamise õiguse direktiivis kehtestatud erinorme tarbijate õiguse kohta leping lõpetada või nende osalemise kohta otsustusprotsessis, mis on seotud osaajalise kasutamise õigusega kinnisvara ja sellega seotud hooldustasudega. Kuna sellised küsimused on ELi tasandil reguleerimata, võib liikmesriik asjakohase tarbijakaitse taseme kehtestada riigisisestes õigusaktides.

1. Hooldustasud

Uuringu käigus ilmnes, et osaajalise kasutamise õiguse omajad seisavad sageli silmitsi hooldus- või teenustasude suurenemisega, ilma et selleks oleks mingit objektiivset põhjust. Uuringus osalenud ja probleeme kogenud vastajatest 71,7 % oli puutunud selle probleemiga kokku lepingute puhul, mis olid sõlmitud enne direktiivi kohaldamist, st ajal, mil ettevõtjad ei olnud kohustatud järgima ELi ühtlustatud nõudeid lepingueelse teabe kohta . See näitaja on langenud sellest ajast vaid 15,4 %-le . Sellised andmed viitavad sellele, et direktiiviga kehtestatud läbipaistvusnõuetel on olnud algetapis hea mõju.

2. Lepingu lõpetamine

Uuringud on näidanud, et osaajalise kasutamise õiguse lepingu lõpetamine on tarbijate jaoks üks kõige probleemsemaid küsimusi . Osaajalise kasutamise õiguse lepingute lõpetamise kord ja tingimused on liikmesriikides erinevad. Eelkõige on teatatud probleemidest, mis on seotud osaajalise kasutamise õiguse lepingutesse lisatud klauslitega, mis käsitlevad lepingu sõlmimist tähtajatult või väga pikaks ajaks ning mis osutuvad eriti oluliseks siis, kui osaajalise kasutamise õiguse omaja sureb ja soodustatud isik soovib lepingu lõpetada. Sellised klauslid võib ja tuleks ebaõiglasi lepingutingimusi käsitleva direktiivi 93/13/EMÜ alusel vaidlustada . Tundub, et enamik osaajalise kasutamise õiguse omajaid ei ole sellest õiguslikust võimalusest siiski teadlik. Seda oleks aga võimalik muuta, kui riigi täitevasutused võtaksid ennetavama hoiaku ning kui osaajalise kasutamise õiguse omajate ühendused või tarbijaorganisatsioonid võtaksid liikmesriikides rohkem teadlikkuse suurendamise meetmeid ja vajaduse korral sihipäraseid õiguslikke meetmeid. Mõnes riigis (nagu Itaalia, Hispaania, Portugal ja Prantsusmaa), kus osaajalise kasutamise õigust peetakse kinnisasjaga seotud õiguseks (ja seega peavad osaajalise kasutamise õiguse omajad olema registreeritud riiklikes maaregistrites), on olukord keerulisem. Kuna selline leping leitakse olevat lahutamatult seotud asjaomase kinnisasjaga, päritakse see automaatselt ja soodustatud isikul puudub pea igasugune võimalus seda lõpetada, kui tal just ei õnnestu müüa seda kellelegi teisele. Õigusaktide muudatustega, mida mõnes neist riikidest (eelkõige Prantsusmaal) on hiljuti sisse viidud, püütakse seda olukorda lahendada, lubades soodustatud isikutel teatava aja jooksul lepingust väljuda.

Probleemi, et olemasolevaid osaajalise kasutamise õiguse lepinguid ei ole võimalik lõpetada, on lahendanud huvitaval viisil üks ELi mittekuuluv riik, kus kõnealuse õiguse omajad puutusid samuti kokku selle probleemiga . Asjaomases valdkonnas on võetud kõnealuse probleemi lahendamiseks ka eneseregulatsiooni meetmeid. Näiteks puhkekeskuste arendamise organisatsioon nõudis kõikidelt oma liikmetelt, et nad koostaksid 2012. aasta lõpuks lepingust väljumise programmi osaajalise kasutamise õiguse omajatele, kes soovivad lõpetada oma osaajalise kasutamise õiguse lepingu .

Selline areng näitab, et kõnealust probleemi on võimalik lahendada ka ilma konkreetse ELi-ülese seadusandliku sekkumiseta. Selline sekkumine võib tekitada hulga probleeme, võttes arvesse ELi uute õigusaktide tagasiulatuva jõu puudumise ja proportsionaalsuse üldpõhimõtet.

4.2. Pikaajalised puhkusetooted