[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 11.4.2011

KOM(2011) 174 lõplik

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

määruse (EÜ) nr 261/2004 (millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta) kohaldamise kohta

{SEK(2011) 428 lõplik}

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

määruse (EÜ) nr 261/2004 (millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta) kohaldamise kohta

SISSEJUHATUS

Liikumisvabadus, mis on ELi kodanike üks olulisimaid individuaalseid õigusi ja siseturu lahutamatu osa, on oluline konkurentsivõime säilitamiseks ja ELi majanduse integreerimiseks. Võimalus reisida on liikumisvabaduse eeltingimus. Kõnealust määrust (EÜ) nr 261/2004[1] (edaspidi „määrus”) hakati kohaldama 17. veebruaril 2005. Määruses on sätestatud reisijate kaitse miinimumstandardid, mis annavad lennundusturu liberaliseerimisele olulise kodanikumõõtme.

Määruse mõnede sätete uudsus on tinginud selle, et lennuettevõtjad ja riigi täitevasutused on neid erinevalt tõlgendanud ja kohaldanud, mistõttu reisijatel ja sidusrühmadel on raske aru saada määruses sätestatud õiguste laadist ja ulatusest. Komisjon andis 2007. aastal välja teatise,[2] milles esitas määruse kohaldamisega seotud peamised puudused koos parandusmeetmetega. Komisjon on võtnud sidusrühmade ja ELi institutsioonide ees kohustuse jätkata jõupingutusi kohaldamise parandamiseks, et tagada määruse ühesugune tõlgendamine ja jõustamine, ning esitada selle kohta korrapäraselt aruandeid.

Vastavalt sellele kohustusele hindab komisjon nüüd, kuus aastat pärast määruse jõustumist, uuesti selle rakendamist. Käesolev aruanne on osa komisjoni tööst, mille eesmärk on kõrvaldada tõkked, mis takistavad kodanikel neile ELis ettenähtud õiguste tõhusat kasutamist; sellekohane tegevus käivitati ELi kodakondsust käsitleva 2010. aasta aruandega „ELi kodanike õigusi piiravate takistuste kõrvaldamine”[3]. Osutatud aruandes kinnitas komisjon oma kavatsust tagada lennureisijate õiguste nõuetekohane jõustamine, eriti pikaajaliste hilinemiste või lendude tühistamise korral.

Käesoleval aruandel on kolm eesmärki: kirjeldada alates määruse vastuvõtmisest toimunud suundumusi, mis võivad mõjutada määruse kohaldamist; vaadelda alates 2007. aastast võetud järelmeetmeid, hinnata määruse kohaldamise paranemist ja allesjäänud takistusi; teha kindlaks täiendavad meetmed, mis aitavad lühikeses perspektiivis veelgi parandada määruse kohaldamist määruses esitatud õigusraamistiku kontekstis, ja hinnata võimalikke muudatusi, mis võivad aidata paremini saavutada määruse poliitilisi eesmärke.

SUUNDUMUSED ALATES 2007. AASTAST

Muutused turul

Viimastel aastatel on lennundusturu liberaliseerimise lõpuleviimine, uute äriühingute ja ärikontseptsioonide tekkimine ning uute marsruutide avamine aidanud luua reisijate jaoks uusi reisivõimalusi. Alates 2000. aastast on reisijate määr kasvanud ligikaudu 35 %. Lendamist ei peeta enam luksuseks, vaid see on muutunud tööga seotud vajaduste täitmise eeltingimuseks ja Euroopa kodanike iseenesestmõistetavaks õiguseks.

Lennureisijate arvu suurenemine on aga teatavas mõttes mõjunud halvasti lennutranspordi kvaliteedile. Olukorra halvenemine on tingitud muu hulgas järgmistest teguritest: välditavad hilinemised, mis tulenevad õhuruumi ülekoormatusest, ülekoormatud lennuväljad ja ebapiisav varuplaan halva ilma jaoks; rangemad turvameetmed; suuremad lennuväljad ja pikemad vahemaad, mis reisijate jaoks tähendab pagasi tagasisaamise ja lennust mahajäämisega seotud ohte; ka võib lennuettevõtjate teatavatel äritavadel olla reisijatele kui veolepingu nõrgemale poolele negatiivne mõju (reisile mitteilmumise korral rakendatav poliitika või häired pagasi käitlemisel on näited kehtivate õigusaktide lünkadest ja puudujääkidest). Nimetatud probleemid võivad mõnel juhul olla reisijatele sama kulukad kui reisi tühistamine või pikaajaline hilinemine. Kuna selliseid äritavasid hakati laialdaselt kasutama pärast määruse vastuvõtmist, tuleks täiendavalt kaaluda mõne kõnealuse probleemi lahendamist Euroopa tasandil.

Reisimise viisid ja eesmärk on samuti arenenud koos ühiskonnaga; aega kasutatakse nüüd intensiivsemalt ning reisimisel ja puhkusel on suurem tähtsus. Reisi katkemine põhjustab reisijale tõenäoliselt palju rohkem ebameeldivusi kui varem. Seega on määruse peamine eesmärk – parandada reisijate olukorda nende reisi katkemise korral – olulisem kui kunagi varem.

Muudatused reisijate õigusi käsitlevates ELi õigusaktides

Rongireisijate õigusi käsitlev määrus jõustus 2009. aasta detsembris[4]. Nõukogu ja Euroopa Parlament võtsid 2010. aastal vastu määruse, mis käsitleb meritsi ja siseveeteedel reisijate õigusi,[5] ning 2011. aastal määruse, milles käsitletakse bussireisijate õigusi[6].

Kõnealuste õiguste täpne sisu erineb, mis on tingitud erinevate transpordiviiside ja nendega seotud turgude eripärast nii ettevõtjate kui ka reisijate seisukohast (äriühingute suuruse, tulu ja marsruutide arvu erinevused), kuid lennu- ja raudteevedusid ning meritsi ja siseveeteid pidi ning bussidega tehtavaid vedusid reguleeriva kolme kehtiva määrusega tagatavate õiguste üldine laad on võrreldav; need õigused on õigus teabele, tagasimaksmisele, teekonna muutmisele, abile reisi ootamise ajal ja hüvitisele teatud tingimustel.

Rahvusvahelise mõõtme muutumine

EL ei ole enam maailmas ainuke koht, kus on kehtestatud reisijate miinimumõigused. Maailma suurimate lennundusturgudega riikide ametiasutused edendavad üha enam lennureisijate õigusi. Ameerika Ühendriigid, Kanada ja muud kolmandad riigid täiustavad praegu lennureisijate õigusi käsitlevaid seadusi. Mõned teised Euroopa ja Põhja-Aafrika riigid kohaldavad määrust osana ELiga sõlmitud kahe- või mitmepoolsetest lennulepetest. EL on seni aga ainuke koht maailmas, kus praeguseks on kehtestatud reisijate miinimumõigused kõigi transpordiliikide jaoks.

Kohtupraktika

Kohtupraktikal on olnud otsustav mõju määruse tõlgendamisel. IATA [7] kohtuotsuses kinnitas Euroopa Kohus määruse täielikku kooskõla Montreali konventsiooniga ning kahe kõnealuse õigusliku vahendi täiendavust. Kohtuasjas C-549/07 Wallentin-Herrman [8] selgitas kohus, millal õhusõiduki tehnilist probleemi ei saa käsitada erakorraliste asjaoludena. Võttes arvesse Euroopa Kohtu tõlgendusi ja kogemustest saadud õppetunde, tundub otstarbekas paremini määratleda, mida võib pidada lennunduses vääramatuks jõuks. Pikaajalisi hilinemisi käsitlevas Sturgeoni [9] kohtuasjas otsustas Euroopa Kohus, et saabumiskohta vähemalt kolmetunnise hilinemise korral võib reisijal olla õigus sama suurele hüvitisele kui lennu tühistamise korral, kuna see tekitab reisijale samasugust ebamugavust. Kuna Euroopa Kohtu kohtuotsused on vahetult kohaldatavad ja õiguslikult siduvad alates kuupäevast, mil asjakohane määrus jõustus, on kõigil lennuettevõtjatel seaduslik kohustus neid järgida.

2010. aasta aprilli vulkaanikriis

Euroopa õhuruumi sulgemine 2010. aasta aprillis Islandi vulkaanipilve tõttu oli pretsedenditu sündmus. Määrust kohaldati täies ulatuses ja õhuruumi sulgemist käsitati kogu ELis kohe erakorralise asjaoluna.

Esimene hinnang sellele, kuidas vulkaanikriisi tingimuses kohaldati lennureisijate õigusi käsitlevaid ELi õigusakte, näitab, et enamik lennuettevõtjaid ja reisikorraldajaid suutsid tõhusalt minimeerida reisijatele avalduvat mõju. Ei ole kahtlust, et ilma määruseta oleks kaos ja kulud nii Euroopa kodanike kui ka ühiskonna jaoks olnud tunduvalt suuremad. Selleks et vältida lennuettevõtjate vahelise konkurentsi moonutamist ning reisijate nördimust seaduse täitmatajätmise üle, peavad riigi täitevasutused nüüd võtma vajalikud meetmed nende väheste lennuettevõtjate suhtes, kes ei ole määruse nõudeid täitnud.

Siiski pani vulkaanikriis määruse kohaldamise proovile ja näitas, millised on määruse mõned struktuurilised piirangud. Ehk tuleks hinnata, kas mõni praegune meede, näiteks piiramatu vastutus seoses õigusega hoolitsusele suurte loodusõnnetuste korral, on proportsionaalne. Liikmesriikidel ja komisjonil tuleb mõelda selle üle, kuidas tagada, et kõnealune oluline toetus, mida vulkaanikriisi ajal pakkus üksnes osa ettevõtjaid, jagatakse ja rahastatakse tulevikus korrektselt. Vulkaanikriisi majandusliku kulu hindamine on praegu pooleli; selleks aga peavad ettevõtjad esitama vajalikud andmed, mis ei pruugi veel kättesaadavad olla, kuna riigi täitevasutused või pädevad kohtud ei ole veel lahendanud suurt hulka reisijate esitatud kaebustest. Usaldusväärseid andmeid, kehtivaid sätteid ja võimalikke tulevasi meetmeid tuleb täiel määral hinnata, et lennundustööstusele ei pandaks liigset koormat ning et kodanikud ei peaks üksi katma loodusõnnetustest tuleneva rahalise kulu ja taluma sellega seotud ebameeldivusi.

Osana meetmetest, mille eesmärk on säilitada reisijate liikumisvõimalused kriisiolukorras, kaalub komisjon viise, kuidas tõsta kõigi asjaosaliste valmisolekutaset. Võidakse kaaluda selliste tegevuspiirangute nagu öiste lennupiirangute ajutist kaotamist.

ALATES 2007. AASTAST VÕETUD JÄRELMEETMED

Komisjon jälgib määruse kohaldamisega seotud andmeid, kasutades paljusid teabeallikaid, näiteks teavet, mida avaldavad lennuettevõtjad ja tarbijaühendused või riigi täitevasutused ja komisjoni vastavad talitused, nagu Euroopa tarbijakeskuste võrgustik (ECC-Net)[10] ja kõnekeskus Europe Direct (EDCC). Sellised allikad on ka paljud uuringud ja küsitlused, mis on tehtud määruse kohaldamise analüüsimiseks, eelkõige 2008. aasta aruanne lennuettevõtjate lepingutingimuste ja soodustariifide kohta,[11] 2009. aasta Eurobaromeeter reisijate õiguste kohta, tarbijaturu 2010. aasta tulemustabel ning 2010. aasta aruanne määruse 261/2004 hindamise kohta[12]. Veel üheks allikaks on lennureisijate õigusi käsitleva 2010. aastal lõppenud avaliku arutelu tulemused. Arutelus keskenduti ka sellistele küsimustele nagu häired pagasi käitlemisel[13] ning seos lennureisijate õiguste ja reisipakettide direktiivist[14] tulenevate kohustuste vahel lennuettevõtja pankroti korral. Kõnealune töö, mille tulemused on esitatud komisjoni veebisaidil, täiendab käesolevat aruannet[15].

Kogutud teave näitab, et mõned puudujäägid on seotud määruse sõnastuse ja sisuga. Seega ei saa neid kõrvaldada kehtivate eeskirjade muutmiseta ning seetõttu ei käsitleta neid käesolevas aruandes. Seoses sellega esitatakse siinkohal terviklikkuse huvides määruse sisu kohta tehtud peamine kriitika.

Ettevõtjad on kritiseerinud peamiselt määruse keerukust; piirangute puudumist seoses vastutusega pakkuda hoolitsust lennuettevõtjast sõltumatute erakorraliste asjaolude korral; raskusi, mis tekivad, kui nad üritavad tagada, et vastutav kolmas osaline kataks määruse kohaldamisest tulenevad kulud; lennuettevõtjast sõltumatute ja temast sõltuvate erakorraliste asjaolude parema määratluse puudumist; ning ühesuguse tõlgendamise ja jõustamise puudumist.

Reisijad on kritiseerinud peamiselt seda, et lennuettevõtjad ehk ei kohalda määrust korrektselt (nt õigus teekonna muutmisele esimesel võimalusel mis tahes võrreldavatel reisitingimustel ja õigus hoolitsusele teekonna muutmise ootamisel); riigi täitevasutused ei käsitle kaebusi kiiresti ja tõhusalt; et riikide reguleerivate asutuste otsused ei ole siduvad ja seega ei järgi lennuettevõtjaid neid alati ning kohtunikud ei tunnista neid; ning et käitajate tulemuslikkust määruse kohaldamisel ning tarbijate rahulolu tagamisel ei jälgita ega mõõdeta piisavalt ning selle kohta ei avaldata piisavalt teavet.

Seoses määruse kohaldamisega tõi komisjon oma 2007. aasta teatises välja erinevad täiustamist vajavad valdkonnad, nimelt puuduvad:

- ühtne tõlgendamine ja jõustamine kogu ELis;

- selged ja hõlpsasti juurde pääsetavad kaebuste käsitlemise vahendid; ning

- reisijatele antav adekvaatne teave.

Kõnealuste probleemide lahendamiseks on komisjon innustanud sidusrühmi jõudma kokkuleppele, kuidas määrust rahuldavalt kohaldada. On sõlmitud kaks vabatahtlikku kokkulepet, milles selgitatakse, millised on riigi täitevasutuste ja lennuettevõtjate kohustused kaebuste käsitlemisel, eriti erakorraliste asjaolude korral. Peale selle on riigi täitevasutused komisjoni juhtimisel kokku leppinud kahes tõlgendusdokumendis, mille eesmärk on aidata ühtlustada määruse kohaldamist ja jõustamist. Esimene dokument kiideti heaks 2007. aastal (küsimuste ja vastuste dokument) ning teine 2010. aastal ja selles käsitleti vulkaanikriisi. Komisjon on igal aastal juhatanud mitut riigi täitevasutuste koosolekut, soodustanud pidevat mitteametlikku teabevahetust riigi täitevasutuste vahel ning taganud avatud ja pideva dialoogi ettevõtjate ja kõigi asjaomaste sidusrühmadega ning korraldanud mitmepoolseid kohtumisi igal aastal. Selline dialoog on võimaldanud kõigil osalistel paremini aru saada nii määruse kohaldamise kontekstist kui ka riigi pädevate ametiasutuste nõuetest. Komisjoni jaoks on oluline pidada dialoogi kõigi huvitatud isikutega ja ta soodustab seda veelgi.

Eri teabeallikate kohaselt saab praegu teha kolm peamist järeldust. Esimene järeldus on, et määruse erineva tõlgendamise ja jõustamisega seotud probleemid on liikmesriigi tasandil endiselt suured. Teiseks on reisijad nördinud kaebuste käsitlemise menetluse märkimisväärsete erinevuste, reisijatele vastamise tähtpäevade ja riigi täitevasutuste arvamuste õiguslikult mittesiduva iseloomu pärast; see kahjustab määruse kohaldamist. Lisaks tundub, et reisijate teadlikkus oma õigustest ei ole suurenenud.

Üks osa puudustest on otseselt määrusega seotud, kuid teine osa tuleneb tarbijakaitset käsitlevate õigusaktide killustatusest ja selliste õigusaktide jõustamisest, eriti piiriüleste juhtumite puhul.

Ühesuguse tõlgendamise puudumine

Kuna lennureisijate õigusi käsitlevad õigusaktid on uudsed ja kaasseadusandjad ei ole mõnesid mõisteid piisavalt määratlenud, on mõnesid artikleid algusest peale erinevalt tõlgendatud. 2007. aastal arutatud enamiku küsimuste puhul on kõik sidusrühmad üldiselt nõustunud riigi täitevasutuste ja komisjoni esitatud tõlgendustega. Mõned küsimused ei ole enam asjakohased pärast Euroopa Kohtu tõlgendust, samal ajal on aga kerkinud esile uusi küsimusi. Seega on küsimuste ja vastuste dokumenti vaja uuendada.

2010. aasta erakorralised loodusolud (vulkaanikriis ja halvad ilmastikutingimused) osutasid sellele, et juhtudel, kus reisi katkemise vastutus on teisel isikul ja sealhulgas kolmandatel osalistel (lennuteenuse osutajad, lennujaama haldajad, maapealsed käitlejad, reisikorraldajad, riikide ametiasutused jne), saavad lennuettevõtjad neilt hüvitist taotleda. Artiklis 13 on selgelt sätestatud jagatud vastutus, kusjuures tegutseval lennuettevõtjal on kohustus reisijaid abistada, kuid tal ei ole kohustust kõik kulud katta. Tegutsev lennuettevõtja on määruses kesksel kohal selleks, et tagada määruse tõhus kohaldamine reisijate huvides, võimaldades samal ajal jagada kulusid mis tahes muu era- või avalik-õigusliku isikuga, kes vastutab reisi katkemise eest[16].

Artiklite mõned muud mõisted on tänu kohtupraktika käigus arendatud üldpõhimõtetele saanud piisavalt selgeks, mis peaks aitama vältida erinevat tõlgendamist, olenemata Euroopa Kohtu tulevastest arvamustest. See on nii seoses õigusega teekonna muutmisele esimesel võimalusel ja võrreldavatel reisitingimustel (artikli 8 lõike 1 punkt b), lennu tühistamise või lennureisist mahajätmisega ning õigusega hoolitsusele (artikkel 6) ümberistumiskohtades.

Nagu Euroopa Kohus on oma kohtupraktikaga selgitanud, on ELi õigusaktide tõlgendamisel vaja kaaluda mitte üksnes sätte sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osaks säte on, ja akti vastuvõtmiseni viinud kaalutlusi[17]. Reisijate jaoks on esimene ja kõige olulisem õigus kinnitus, et nad saavad reisida piletil täpsustatud tingimustega sarnastel tingimustel, eelkõige seoses kavandatud kellaaegadega. Kooskõlas määruse poliitilise eesmärgiga vähendada reisijatele tekitatavat ebamugavust ja pakkuda neile mõistlikku teekonna muutmist[18] ning Euroopa Kohtu põhjendustega tuleb lennureisijate õigusi käsitlevaid sätteid tõlgendada laialt[19].

Artikli 8 kohaselt on reisijatel õigus teekonna muutmisele võrreldavatel reisitingimustel; see võib hõlmata muud transpordiviisi või lennuettevõtjat, mille puhul marsruut on sama või väga sarnane, ning reisimist samas või sarnases klassis. Lennuettevõtjatel on kohustus pakkuda oma reisijatele sellist võimalust. Võrreldavad reisitingimused tuleb määratleda lähtuvalt samast või sarnasest klassist, mitte üksikreisija makstud piletihinnast, kuna äriühingu äristrateegiast tulenevalt muutub lennuki istekoha hind pidevalt ning sõltub mitmest tegurist. Näiteks samal lennul samas klaasis reisivad üksteise kõrval istuvad reisijad võivad identsete istekohtade eest olla maksnud väga erinevat hinda.

Samad põhimõtted kehtivad seoses ümberistumiskohtades hoolitsuse pakkumisega, olenemata kohast, kus leiab aset pikaajaline hilinemine või esimene hilinemine, mis põhjustab pikaajalise hilinemise. Määrust tuleb tõlgendada kooskõlas esmase õiguse kui tervikuga, sealhulgas kooskõlas võrdse kohtlemise põhimõttega, mille kohaselt sarnaseid olukordi ei tohi kohelda erinevalt[20]. Lennuettevõtja kohustuste määratlemisel on oluline üksainus lepinguline suhe, millega tagatakse, et reisijad jõuavad lõppsihtkohta kavandatud kellaajal. Reisijate seisukohast on piletil märgitud reisi kahte osa ühendava ümberistumiskoha ainus eesmärk aidata neil jõuda lõppsihtkohta. Määrus ei takista lennuettevõtjatel teenust ise osutamast (kas vahetult või ümberistumisega lende pakkudes) ega teise lennuettevõtja lende kasutamast lennuettevõtjate vahelise mis tahes kokkuleppe alusel. Seadusandja on selle selgelt sätestanud artikli 2 punktis h, milles on esitatud lõppsihtkoha määratlus ja millega on lennuettevõtja vastutuse piiramiseks täpsustatud, et „arvesse ei võeta olemasolevaid ümberistumisega asenduslende, kui peetakse kinni esialgsest kavandatud saabumisajast”.

Seaduseandja on järjepidevalt kasutanud lõppsihtkoha mõistet selleks, et määrata kindlaks lennuettevõtja vastutus (mis võib väheneda, kui saabumisajast peetakse kinni) ja reisijate nõuetekohased õigused (et minimeerida tekitatud ebamugavusi). Artikliga 6 on kehtestatud tegutseva lennuettevõtja kohustus pakkuda hoolitsust, kui ta näeb mõistlikkuse piires ette, et lennu kavandatud väljumisaeg hilineb rohkem, kui on ette nähtud kõnealuse artikliga, ning see kohustus hõlmab reisijaid, kes lennuki hilinemise tõttu jäävad ümberistumiskohas maha lennust oma lõppsihtkohta. Artiklis 13 kinnitatakse tegutseva lennuettevõtja (kes peab hoolitsust pakkuma) õigust esitada hilinemise põhjustanud lennuettevõtja (nt lepinguline lennuettevõtja või varasemat (hilinenud) lendu teenindanud lennuettevõtja) suhtes kaebus.

Euroopa Kohtul on olnud tähtis osa mõne kõige vastuolulisema küsimuse selgitamisel, kuid komisjon on siiski teadlik, et arvestades praeguste eeskirjade keerukust, on ikka veel palju küsimusi, mille lahendamiseks võib olla vaja Euroopa Kohtu poolset tõlgendust.

Peale selle, nagu on öeldud punktis 2.4, osutas vulkaanikriis selge tõlgendamise olulisusele. Lennureisijate õigusi tuleb analüüsida tervikuna, seega on vaja hinnata, kas tuleks käsitleda kehtivate õigusaktide lünki (nt pagasiga seotud küsimused) või uusi turutavasid. Seepärast leiab komisjon kogemusi ja hiljutisi suundumusi arvestades, et praegusi meetmeid tuleb hinnata ja et seda on vaja kooskõlastada reisipakettide direktiivi käimasoleva läbivaatamisega.

Komisjon teeb koostööd riigi täitevasutuste võrgustikuga, et leppida kokku ühetaolises tõlgendamises. Ta algatab 2011. aastal mõju hindamise, et hinnata kehtivate meetmete proportsionaalsust, arvestades kogemusi ja reguleerimise kulu sidusrühmade jaoks, et panna 2012. aastal ette lennureisijate õigusi käsitlevad täiendavad meetmed, sealhulgas õigusmeetmed.

Ühesuguse jõustamise puudumine ELis

2010. aasta aruandes järeldati, et ELi tasandil on jõustamisega seotud probleemid tingitud sellest, et paljudes liikmesriikides ei jõustata määrust tõhusalt, proportsionaalselt ega piisavalt hoiatavalt, et lennuettevõtjatel oleks majanduslik stiimul määrust järgida. Riikide erinevused jõustamisel tekitavad aga lennundusturul konkurentsi moonutamise ohu.

2010. aastal innustas komisjon mitmeid riigi täitevasutusi võtma ühiselt meetmeid lennuettevõtjate vastu, et tagada sobimatute tavade edukas ühesugune korrigeerimine. Riigi täitevasutused on hakanud võtma uusi meetmeid, näiteks jälgima lennuettevõtjate avaldatud teavet ja reisijatele saadetud kirju, et korrigeerida vale, eksitav või mittetäielik teave. Seda tööd toetavad struktureeritud kontaktide loomine lennuettevõtjatega eeskirjade mittetäitmise kahtluse korral ja ametlike hoiatuste tegemine, et toetada eeskirjade täitmist. Kuigi sellised hoiatused ja riigi täitevasutuste ühised meetmed on parandanud jõustamist ELi tasandil, on siiski puudujääke, mille kõrvaldamiseks on vaja võtta täiendavaid meetmeid.

Liikmesriikide õigusaktide ja menetluse erinevus

2010. aasta aruandes analüüsiti ja selgitati peamisi põhjusi, mis muudavad jõustamise enamikus liikmesriikides liiga keeruliseks, liiga aeglaseks või praktikas võimatuks. Sellised erinevused riikide õigusraamistikus, haldussüsteemis ja kohtumenetluses suurendavad kulusid ja õiguslikku ebakindlust nii lennundussektori (kelle äritetegevus sõltub märkimisväärselt piiriülesest liiklusest) kui ka reisijate jaoks. Koostöö liikmesriikidega, et teha kindlaks ja kõrvaldada siseriiklikud õiguslikud tõkked, mis takistavad määruse nõuetekohast kohaldamist, sealhulgas vajaduse korral rikkumismenetluse avamine, aitab parandada jõustamist ELi tasandil.

Määrus 261/2004 hõlmab määrust (EÜ) 2006/2004 (tarbijakaitsealase koostöö määrus),[21] et uurida tarbijate kollektiivseid huve kahjustavaid piiriüleseid rikkumisi ja määrata nende eest karistusi. Siiski ei ole liikmesriikide ametiasutused varem kasutanud tarbijakaitsealase koostöö määruse võimalusi. Määrusega 261/2004 on ette nähtud, et liikmesriigid nimetavad oma täitevasutused, kes peavad kohaldama siseriiklikke karistussüsteeme nii siseriiklike kui ka muude nende territooriumil tegutsevate käitajate suhtes. See võib olla üks põhjus, miks tarbijakaitsealast koostöövõrgustikku on selles sektoris kasutatud piiratud ulatuses. Tuleks uurida kõiki võimalusi, mille eesmärk on määruse 261/2004 parem piiriülene jõustamine.

Komisjon teeb koostööd asjaomaste liikmesriikidega, et teha kindlaks ja kõrvaldada siseriiklikud õiguslikud tõkked, mis takistavad määruse nõuetekohast kohaldamist ja ühesugust jõustamist, ning kaalub võimalust nende kõrvaldamiseks, avades vajaduse korral rikkumismenetluse.

Riigi täitevasutuste võrgustiku rühma selge mandaadi ja siseeeskirjade puudumine

Määruse artikliga 16 on kavandatud jõustamine liikmesriigi tasandil ilma, et see hõlmaks vahendit, millega tagada määruse vajalik ühesugune, järjepidev ja tõhus kohaldamine ELi tasandil. Selle puuduse kõrvaldamiseks on komisjon innustanud riigi täitevasutusi töötama mitteametliku rühmana (riigi täitevasutuste võrgustik), milles nad võivad jõustamises kokku leppida. Sellised kogemused on näidanud, millist kasu saadakse sellest, kui riigi täitevasutused lepivad kokku määruse ühises tõlgenduses ja koordineerivad jõustamismeetmeid.

Kogemused on näidanud, et riigi täitevasutuste võrgustikus saavutatud kokkulepete täielikku järgimist takistavad kolm peamist tegurit: võrgustikule ei ole antud sobivat mandaati, milles oleksid määratletud tema ülesanded; puuduvad ametlikult nimetatud liikmed, kellel oleks õigus teha otsuseid oma siseriiklike ametiasutuste nimel, ning puuduvad sise-eeskirjad, millega määratakse eelkõige kindlaks otsuste mõju ja nende vastuvõtmise viis. Selle olukorra lahendamiseks tuleks luua mehhanism, mis tagaks, et kõik liikmesriigid täidavad praeguses riigi täitevasutuste võrgustikus sõlmitud kokkuleppeid õigusaktide kohaldamise kohta. Kõnealune täitevasutuste võrgustik käsitleb ELi lennureisijate õigustega seotud eeskirju sel viisil, et selle nimetatud liikmed jagatakse arutlusel olevaid määrusi, eelkõige määrusi 261/2004, 1107/2006[22] või 889/2002[23] käsitlevateks rühmadeks.

Komisjon kiidab heaks riigi täitevasutuste praeguse võrgustiku (kes hakkab tegelema lennureisijate õigusi käsitlevate erinevate eeskirjadega) mandaadi ja sise-eeskirjad, et parandada koordineerimist sobival tasemel ja hõlbustada määruse tõlgendamist ja jõustamist hõlmavate ühiste ja asjakohaste otsuste vastuvõtmist, see hõlmab ka erakorraliste asjaolude ning hoolitsust käsitleva mõistiku ning proportsionaalse õiguse täiendavat selgitamist.

Vähene teave selle kohta, millise menetlusega lennuettevõtjad tagavad määruse järgimise

ELi ega siseriiklike õigusaktidega ei ole ette nähtud, et lennuettevõtjatel oleks käitamiseks vaja lennureisijate õigusi käsitlevat sertifitseeritud varuplaani. See tähendab, et riigi täitevasutus peab olema väga aktiivne ja otsustama kaudsetest allikatest saadava teabe põhjal seda, kuidas iga lennuettevõtja tõlgendab määruse kohaseid kohustusi ja neid täidab. Kuna puudub kohustus teavitada riigi täitevasutust määruse täitmiseks kehtestatud korrast, on riigi täitevasutuste üleanne – hoida ära ebaausate äritavade kasutamine – liiga keeruline. Olukorda aitab lahendada lubasid väljastava asutuse ja riigi täitevasutuse tegevuse parem koordineerimine ning tõhusam koostöö kõikide asjaomaste sidusrühmadega. Luuakse eksperdirühm, kelle ülesanne on esitada komisjonile arvamusi lennureisijate õigusi käsitlevate kõigi õigusaktide kohta.

Komisjon teeb järgmist:

- soodustab lennutegevusloa väljastanud asutuse ja riigi täitevasutuse tegevuse tõhusamat koordineerimist liikmesriigi tasandil, et edendada jõustamismeetmete võtmist, ning riigi täitevasutustena nimetatud erinevate siseriiklike asutuste tegevuse tõhusamat koordineerimist, et vahetada teavet selle kohta, kuidas lennuettevõtjad eeskirju täidavad;

- loob struktureeritud kontaktid kõigi teiste peamiste sidusrühmadega, asutades selleks lennureisijate õiguste nõuanderühma, mis kajastab lennundussektori ja reisijate seisukohti kõigis küsimustes, mis on seotud lennureisijate õigustega.

Integreeritud andmete, aruandekohustuse ja kohtulahendite kogumiku puudumine

2010. aasta aruandes rõhutati, et kogu liikmesriikide ja ELi tasandil kättesaadava teabe parem koordineerimine ELi tasandil võiks kaasa aidata jõustamise ühtlustamisele. Seda oleks võimalik saavutada, kui riigi täitevasutuste võrgustiku rühmas lepitakse kokku ühistes määratlustes ja selles, millist liiki andmeid jagatakse; kui vahetatav teave hõlmab isikuandmeid, kohaldatakse direktiivi 95/46[24]. Praegu ei ole koostatud kogumikku kohtuotsustest, milles käsitletakse määruse kohaldamist liikmesriikides. See takistab tõlgenduste ühtlustamist, isegi samas riigis. Riigi täitevasutused ja liikmesriikide kohtunikud saaksid määrust ühesugusemalt jõustada, kui ELi ja liikmesriigi tasandi kohtuotsused koondatakse kokku ja avaldatakse. Peale selle ei avalda riigi täitevasutused avalikke aruandeid karistuste ja muude selliste meetmete kohta, mida võetakse selleks, et lennuettevõtjad täidaksid eeskirju. Praegu ei avalda riigi täitevasutused ega lennundussektor aruandeid selle kohta, milline on lennuettevõtjate üldine tulemuslikkus määruse järgimisel. Karistuste ja lennuettevõtjate tulemuslikkuse kohta avalike aruannete koostamine suurendaks läbipaistvust avalikkuse jaoks ning aitaks seega määrust korrektsemalt kohaldada ja soodustaks lennuettevõtjate jaoks võrdsete tingimuste tagamist.

Komisjon teeb järgmist:

- innustab riigi täitevasutusi kasutama tõhusaid vahendeid teabe vahetamiseks, sealhulgas asjakohaste siseriiklike otsuste ja kohtuotsuste kohta, et veelgi kooskõlastada andmebaase ja määruse kohaldamist käsitlevaid aruandeid;

- edendab võrdsemate tingimuste loomist Euroopas tegutsevate käitajate jaoks, soodustades muu hulgas teabe avaldamist määratud karistuste ja/või selle kohta, milline on käitaja üldine tulemuslikkus määruse järgimisel.

Ühtlustatud ja juurdepääsetava kaebuste käsitlemise menetluse ning õiguskaitsevahendite puudumine

Artiklis 16 on sätestatud riigi täitevasutuste kaks erinevat ülesannet: määruse jõustamine (tuginedes sobimatu käitumise korral karistussüsteemidele) ja reisijate üksikkaebuste käsitlemine. Määrusega jäetakse liikmesriikidele täielik vabadus otsustada, milline asutus vastutab viimasena nimetatud ülesande täitmise eest, see võib olla jõustamise eest vastutav asutus või mõni muu asutus. Määruses ei ole määratletud kaebuste käsitlemist ega määratud kindlaks konkreetset pädevat riigi täitevasutust, kes tegeleb kaebuste käsitlemisega. Reisijate seisukohast on tehtud kolm peamist kriitilist märkust: praegused liiga pikad tähtajad, mille jooksul lennuettevõtjad ja riigi täitevasutused reisijatele vastavad; riigi täitevasutuste väljastatavad mittesiduvad arvamused, mida lennuettevõtjad ei pruugi järgida ja riigi kohtud ei pruugi tunnistada, eriti juhul, kui otsuse on väljastanud teise liikmesriigi täitevasutus; riigi täitevasutused ei ole alati vahendajateks reisijate ja lennuettevõtjate vahel. Peamised lahendamist vajavad punktid on järgmised.

Lahknevused riigi täitevasutuste ülesannetes ja nende arvamuste ulatuses

Alates 2005. aastast on arendatud erinevaid kaebuste käsitlemise mudeleid, mida on üksikasjalikult selgitatud 2010. aasta aruandes. Riigi täitevasutuste ülesanded, nende arvamuste ulatus ja kaebuste käsitlemise tähtajad on ELis ikka veel väga erinevad. Kooskõlas määruse mõttega peaks kaebuste käsitlemise eesmärk olema anda reisijatele mõistliku aja jooksul mõttekas vastus nende konkreetsete õiguste kohta, mitte üksnes anda teavet selle kohta, mil määral lennuettevõtja seadust täidab või millised on võimalikud karistused. Mitu riigi täitevasutust on viimastel aastatel tunnistanud reisijate kaebuste arvu suurenemist. See on hea märk, kuna näitab, et kodanike kui lennureisijate teadlikkus oma õigustest on suurenenud, kuid riigi täitevasutuste praegune struktuur ei pruugi kaebuste arvu suurenemise korral toime tulla nende nõuetekohase lahendamisega mõistliku aja jooksul. Koostöö liikmesriikidega, et teha kindlaks puudujäägid kaebusi käsitlevate nende poolt nimetatud asutuste töös ja vastavas menetluses ning need kõrvaldada, tagades samas vajaliku teabevoo täitevasutusele, võib aidata tõhustada ja ühtlustada kaebuste käsitlemist ELi tasandil. Peale selle võivad tõhusad siseriiklikud ja ELi tasandi õiguskaitsevahendid, mis on kavandatud eraisikute kaebuste käsitlemiseks, näiteks vahekohtud või lepitusorganid, pakkuda reisijatele siduvat, kiiret ja taskukohast kaebamisvõimalust ning aidata parandada määruse kohaldamist ja suurendada reisijate rahulolu.

Komisjon teeb järgmist:

- töötab koos asjaomaste liikmesriikidega, et aidata neil kõrvaldada puudused, mis on tingitud nende praegustest riiklikest kaebuste lahendamise asutustest ja menetlustest, et edendada tõhusamat, kiiremat ja järjepidevamat kaebuste lahendamist ELi tasandil, tagades samas vajaliku teabevoo kaebuste lahendamisega tegelevate asutuste ja täitevasutuste vahel;

- tagab nõuetekohase kooskõlastamise jõustamist ja kaebuste esitamist hõlmavate kehtivate meetmete käimasoleva läbivaatamise ja ELi tulevaste meetmete kontekstis (nt alternatiivsed kaebuste lahendamise mehhanismid või kollektiivsed tarbijakaebused).

Pädevad riigi täitevasutused hakkavad kaebusi käsitlema; mõistlikud tähtajad

Praegu ei järgi kõik osalised kaebuste käsitlemise kahte vabatahtlikku kokkulepet täies ulatuses. Tarbijakeskuste võrgustiku (ECC) ja tarbijaorganisatsioonide aruannete kohaselt ei ole lihtne teada saada, kuidas esitada mõne lennuettevõtja suhtes kaebus. Tähtaeg, mille jooksul riigi täitevasutus esitab reisijale lõpliku arvamuse, on praegu üldiselt vahemikus 4–18 kuud, lisaks ajale, mis kulub lennuettevõtjal kaebusele vastamiseks. Praegu tuleb reisijal olukorras, mis hõlmab sama edasi-tagasi piletiga seotud kahte sarnast juhtumit (nt hoolitsuse puudumine kahe pikaajalise hilinemise korral, üks kord väljalennul ja teine kord tagasilennul), esitada kaebus kahele riigi täitevasutusele, osaleda kahes eri tähtaegadega menetluses ning saada kaks eri arvamust, millest ühes võidakse käsitleda tema konkreetsed õigusi ja teises määruse järgimist. Praegust olukorda aitaks parandada see, kui liikmesriigid võtaksid suurema poliitilise kohustuse pidada kinni kahe vabatahtliku kokkuleppega kindlaks määratud tähtpäevadest ja töötada järjepidevamalt.

Erinevused on ELi tasandil ikka veel suured ja tekitavad reisijates nördimust, kuna nende ootused riigi täitevasutuste ülesannete suhtes on tunduvalt suuremad kui riigi täitevasutuste siseriikliku menetluse kohane tegelik tegutsemisvõime. Keeleprobleemid võivad olla üheks takistuseks. Sellised probleemid on veelgi ilmsemad, kuna lennundus on piiriülene tegevus ja on kokku lepitud, et riigi täitevasutusel on kaebuste käsitlemisel juhtumipõhine pädevus. Kogemuste kohaselt tundub mõnikord, et reisijad eelistavad võimalust valida kaebust käsitlevat pädevat riigi täitevasutust (nagu see on ka pädeva jurisdiktsiooni puhul[25]), kuna neil on tihedam seos teise reisikohaga. Võiks uurida võimalust pakkuda reisijatele sarnast võimalust valida nende kaebust käsitlev pädev riigi täitevasutus, kuna see aitab lihtsustada reisijatel õiguslike meetmete võtmist ja ka riigi täitevasutuste otsuste hilisemat käsitlemist sama riigi pädevas kohtus.

Komisjon teeb järgmist:

- edendab kaebuste ühesugusemat ja kiiremat käsitlemist, eelkõige esitab ta riigi täitevasutuste võrgustiku rühmale ühise lennuettevõtjatelt teabe taotlemise standardvormi ja pädevat riigi täitevasutust käsitleva ettepaneku;

- töötab koos tulevase lennureisijate õiguste nõuanderühmaga, et innustada lennuettevõtjaid kehtestama mõistlik ja täpne ajakava reisijate kaebuste käsitlemiseks.

Ebapiisav teave reisijatele

Reisijatel on vaja korrektset teavet, et hinnata, kas nende õigustest on nõuetekohaselt kinni peetud, ja teada, kuhu nad võivad rahulolematuse korral pöörduda. Ebatäpne või eksitav teave (nt teave, mida lennuettevõtjad esitavad reisijatele oma lepingutingimustes, oma üldistes reklaammaterjalides ja pressiteadetes ning konkreetne teave, mida lennuettevõtjad annavad vastuseks reisijate kaebustele) on suur ebaõiglus, mille vastu tuleb alati võidelda, isegi kaebuste puudumise korral. Riigi täitevasutuse kohene tegutsemine on oluline. Endiselt esineb erinevusi juhtudel, mille puhul lennuettevõtja peab andma reisijatele artikli 14 lõike 2 kohast teavet nende reisi katkemise põhjuse kohta. Ebamugavusi ja lennuettevõtjate kulusid võib aidata vähendada see, kui riigi täitevasutused stimuleerivad lennundussektorit kasutama uusi tehnoloogilisi lahendusi (nt SMSid, internet, sotsiaalvõrgustikud), et võtta asjaomaste reisijatega võimalikult kiiresti ühendust.

Usaldusäärsed kvantitatiivsed andmed on kasulikud nii käitajatele, tarbijatele kui ka otsustajatele. Määrus oleks tõhusam, kui lennuettevõtjad annaksid riigi täitevasutustele rohkem teavet, mis hõlbustaks teabe avaldamist selliste tegurite kohta nagu täpsus, katkenud lendude arv ja lennureisijate õigusi käsitlevad kohaldatud meetmed, järgides täies ulatuses direktiivi 95/46/EÜ. See aitaks ka tõhustada lennuettevõtjatevahelist konkurentsi klientidele pakutava hoolitsuse taseme ja üldise avalikkusele antava teabe seisukohast ja seega luua võrdsemad võimalused lennuettevõtjatele.

Komisjon töötab koos riigi täitevasutuste võrgustikuga ja lennureisijate õiguste nõuanderühmaga, et innustada lennuettevõtjaid ja muid asjaomaseid käitajaid esitama riigi täitevasutustele avaldamiseks asjakohaseid andmeid määruse kohaldamise kohta.

Vahejuhtumite korral lennuettevõtja kohustuste täitmatajätmise kohta esitatavate reisijakaebuste arv on väike,[26] mis näitab muude põhjuste hulgas ka seda, et reisijatel jääb teataval määral puudu teadmistest, millised on nende õigused. 2010. aastal käivitas komisjon üleeuroopalise teavituskampaania, et tõsta kodanike teadlikkust. Riigi täitevasutuste, tarbijakaitseühingute või komisjoni vastavate talituste (nt tarbijakeskuste võrgustiku) rakendatavad täiendavad meetmed võivad aidata veelgi suurendada reisijate teadlikkust oma õiguste ulatusest ja nende kasutamisest. Seoses reisijate õigusi hõlmava transpordiliikideülese lähenemisviisiga otsib komisjon jätkuvalt sidusrühmade tuge, et järk-järgult muuta transpordisõlmed ja sealhulgas lennujaamad kohaks, kust kodanikud saavad hõlpsasti teavet oma õiguste kohta ELis, eriti juhul, kui nad reisivad ELi piires.

Selleks et reisijad oleksid oma õigustest teadlikumad, tegeleb komisjon laiaulatusliku teavitamisega, nt reisijate õigustele keskenduv komisjoni käimasolev teavituskampaania, ja töötab koos olemasolevate tarbijakaitse võrgustikega (tarbijakeskuste võrgustik ECC) ja kooskõlastab tegevust riigi täitevasutuste võrgustikuga.

JÄRELDUSED JA EDASISED SAMMUD

Alates 2007. aastast saavutatud edust hoolimata leiab komisjon, et määruse kohaldamise parandamiseks on vaja võtta meetmeid kolmes valdkonnas: ELis kehtivate õiguste tõhus ja ühesugune jõustamine, õiguste kasutamise praktiline hõlbustamine ning sellekohase teadlikkuse tõstmine.

Käesolevas aruandes on komisjon teinud kindlaks 12 meedet, et lahendada probleemid, millega reisijad ja lennundussektor määrusega ettenähtud õiguste kohaldamisel ja kasutamisel kokku puutuvad. Lühikeses perspektiivis tuginevad need meetmed juba olemasolevate mehhanismide ja protseduuride paremale struktureerimisele ja kasutamisele. Keskpikas perioodis korraldab komisjon hindamise, et hinnata kehtiva määruse mõju ja erinevaid stsenaariume, mis võivad aidata parandada lennureisijate õiguste kaitset ja pidada sammu sotsiaal-majandusliku tegelikkusega. See peaks võimaldama komisjonil esitada 2012. aastal täiendavad meetmed, sealhulgas õigusmeetmed, kui see on vajalik.

Seepärast teeb komisjon järgmist[27]:

1. töötab koos asjaomaste liikmesriikidega, et teha kindlaks ja kõrvaldada siseriiklikud õiguslikud tõkked, mis takistavad määruse nõuetekohast kohaldamist ja ühesugust jõustamist, ning kaalub võimalust nende kõrvaldamiseks, avades vajaduse korral rikkumismenetluse;

2. rakendab riigi täitevasutuste praeguse võrgustiku (kes hakkab tegelema lennureisijate õigusi käsitlevate erinevate eeskirjadega) mandaadi ja sise-eeskirjad, et parandada koordineerimist sobival tasemel ja hõlbustada määruse tõlgendamist ja jõustamist hõlmavate ühiste ja asjakohaste otsuste vastuvõtmist, see hõlmab ka erakorraliste asjaolude ning hoolitsust käsitleva mõistliku ja proportsionaalse õiguse täiendavat selgitamist;

3. soodustab lennutegevusloa väljastanud asutuse ja riigi täitevasutuse tegevuse tõhusamat koordineerimist liikmesriigi tasandil, et edendada jõustamismeetmete võtmist, ning riigi täitevasutustena nimetatud erinevate riigiasutuste tegevuse tõhusamat koordineerimist, et vahetada teavet selle kohta, kuidas lennuettevõtjad eeskirju täidavad;

4. loob struktureeritud kontaktid kõigi teiste peamiste sidusrühmadega, asutades selleks lennureisijate õiguste nõueanderühma, mis kajastab lennundussektori ja reisijate seisukohti kõigis küsimustes, mis on seotud lennureisijate õigustega. Töötab koos tulevase lennureisijate õiguste nõuanderühmaga, et innustada lennuettevõtjaid kehtestama mõistlik ja täpne ajakava reisijate kaebuste käsitlemiseks.

5. innustab riigi täitevasutusi kasutama tõhusaid vahendeid teabe vahetamiseks, sealhulgas asjakohaste siseriiklike otsuste ja kohtuotsuste kohta, et veelgi kooskõlastada andmebaase ja määruse kohaldamist käsitlevaid aruandeid;

6. edendab võrdsemate tingimuste loomist Euroopas tegutsevate käitajate jaoks, soodustades muu hulgas teabe avaldamist määratud karistuste ja/või selle kohta, milline on käitaja üldine tulemuslikkus määruse järgimisel.

7. töötab koos asjaomaste liikmesriikidega, et aidata neil kõrvaldada puudused, mis on tingitud nende praegustest riiklikest kaebuste lahendamise asutustest ja menetlustest, et edendada tõhusamat, kiiremat ja järjepidevamat kaebuste lahendamist ELi tasandil, tagades samas vajaliku teabevoo kaebuste lahendamisega tegelevate asutuste ja täitevasutuste vahel;

8. tagab reisijate õigusi käsitlevate õigusaktide nõuetekohase kooskõlastamise jõustamist ja kaebuste esitamist hõlmavate kehtivate meetmete läbivaatamise ja tulevaste ELi meetmete kontekstis (nt alternatiivsed kaebuste lahendamise mehhanismid või kollektiivsed tarbijakaebused);

9. edendab kaebuste ühesugusemat ja kiiremat käsitlemist, eelkõige esitab ta riigi täitevasutuste võrgustiku rühmale ühise lennuettevõtjatelt teabe taotlemise standardvormi ja pädevat riigi täitevasutust käsitleva ettepaneku;

10. töötab koos riigi täitevasutuste võrgustikuga ja lennureisijate õiguste nõuanderühmaga, et innustada lennuettevõtjaid ja muid asjaomaseid käitajaid esitama riigi täitevasutustele korrapäraselt asjakohaseid andmeid määruse kohaldamise kohta;

11. tõstab reisijate teadlikkust oma õigustest laiaulatusliku teavitamisega, nt reisijate õigustele keskenduv komisjoni käimasolev teavituskampaania, ja töötab koos olemasolevate tarbijakaitse võrgustikega (tarbijakeskuste võrgustik ECC);

12. käivitab 2011. aastal mõju hindamise, et hinnata praeguste meetmete proportsionaalsust, arvestades kogemusi ja reguleerimise kulu sidusrühmade jaoks, et panna 2012. aastal ette lennureisijate õigusi käsitlevad täiendavad meetmed, sealhulgas õigusmeetmed kooskõlas reisipakettide direktiivi (90/314/EMÜ) käimasoleva läbivaatamisega.

[1] ELT L 46, 17.2.2004, lk 1.

[2] KOM(2007) 168.

[3] KOM(2010) 603.

[4] ELT L 315, 3.12.2007, lk 14.

[5] ELT L 334, 17.12.2010, lk 1.

[6] ELT L 55, 28.2.2011, lk 1.

[7] C-344/04, 10.1.2006.

[8] C-549/07, 22.12.2008.

[9] Liidetud kohtuasjad C-402/07 ja C-432/07, 19.11.2009.

[10] http://ec.europa.eu/consumers/ecc/index_en.htm.

[11] Koostanud Steer Davies Gleeve, http://ec.europa.eu/transport/passengers/studies/passengers_en.htm

[12] Koostanud Steer Davies Gleeve, sama veebisait.

[13] ELT L 140, 30.5.2002, lk 2.

[14] EÜT L 158, 23.6.1990, lk 59.

[15] SEK (2011) 428, komisjoni töödokument, mis on lisatud käesolevale teatisele.

[16] Põhjendused 7 ja 8.

[17] Sturgeoni kohtuasja punktid 41–42.

[18] Põhjendus 12.

[19] Kohtuasja Wallentin-Hermann punkt 17; kohtuasja Sturgeon punkt 45.

[20] IATA kohtuasja punkt 95.

[21] ELT L 364, 9.12.2004, lk 1.

[22] ELT L 204, 26.7.2006, lk 1.

[23] EÜT L 140, 30.5.2002, lk 2.

[24] EÜT L 281, 23.11.1995, lk 31–50.

[25] Kohtuasi C-204/08, Rehder, punktid 43 ja 45.

[26] 2009. aasta Eurobaromeetri kohaselt alla 7 %.

[27] Nendes järeldustes korratakse eespool esitatud kastides olevat teksti.