ET Euroopa Liidu Teataja C 317/43

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Laste kaitsmine reisivate seksuaalkurjategijate ohu eest”

(2009/C 317/07)

Raportöör: Madi SHARMA

10. juulil 2008 otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastavalt kodukorra artikli 29 lõikele 2 koostada omaalgatusliku arvamuse järgmises küsimuses:

„Laste kaitsmine reisivate seksuaalkurjategijate ohu eest”.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav tööhõive, sotsiaalküsimuste ja kodakondsuse sektsioon võttis arvamuse vastu 25. juunil 2009. Raportöör oli Madi Sharma.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 455. istungjärgul 15. ja 16. juulil 2009 (15. juuli istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 157, vastu hääletas 2, erapooletuks jäi 2.

1. Soovitused – „Ärge laske laste kuritarvitamisel rännata” (1)

1.1. On vaja vastu võtta, ellu viia ja prioriteediks seada Euroopa strateegia, mis kaitseks lapsi reisivate seksuaalkurjategijate ohu eest.

Seksuaalkurjategijad EI TOHI jääda välisriikide jurisdiktsiooni alla. Väljaspool ELi süüdimõistmine ei too alati kaasa vabadusekaotust. Korduvrikkujad jäävad sageli samasse riiki või reisivad tuvastamise vältimiseks teistesse riikidesse. See tähendab, et Euroopa ametivõimud ja riikide valitsused ei tea, millal kuritarvitaja naaseb Euroopasse. See suurendab Euroopa laste ohustatust.

Rakendada tuleb tugevdatud terviklikku lastekeskset lähenemist, mis hõlmab järgmiseid valdkondi:

— kuritarvitamise vältimine; tuleb uurida reisivate seksuaalkurjategijate tausta (2);

— ohustatute ja ohvrite kaitse, sh kaitsetute laste (3) tuvastamine ning abitelefonide ja vihjeliinide loomine;

— kuritarvitajate vastutuselevõtmine õigusraamistiku jõustamise kaudu;

— partnerlus valitsusväliste organisatsioonidega ning nendega, kes ei ole veel kaasatud;

— noorte ja kodanikuühiskonna osalemine teadlikkuse tõstmise parandamisel.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee kiidab heaks Euroopa Komisjoni teatise „Euroopa Liidu lapse õiguste strateegia väljatöötamine”, Euroopa Parlamendi soovitused (4) ning Euroopa Nõukogu konventsiooni, (5) mis kõik keskenduvad laste kaitsmisele ekspluateerimise eest. Siiski soovitab komitee tungivalt ülejäänud liikmesriikidel (6) allkirjastada ja ratifitseerida ÜRO lapse õiguste konventsiooni protokoll, (7) mis käsitleb laste müüki, lasteprostitutsiooni ja -pornograafiat, ning Euroopa Nõukogu konventsioon, et EL vaataks tõhusalt läbi nende eurooplaste ohjeldamise, kes välismaal töötades või seal turistina viibides lapsi kuritarvitavad.

1.2. Tõhusa proaktiivse strateegia loomiseks vajalikud meetmed peavad hõlmama järgmist:

— tõhus rahvusvaheline partnerlus ja parem teabe jagamine, sealhulgas politseikoostöö ja IT-süsteemide tugevdamine reisivate seksuaalkurjategijate jälitamiseks;

— tugevamad kahepoolsed kokkulepped asjaomast riikidega;

— ühised uurimisrühmad teiste õiguskaitseametitega;

— kokkulepped välisriikide valitsustega süüdimõistetud kurjategijate valve all välja saatmise kohta, arutelu väljasõidukeelu rakendamise üle, et piirata kõrge riskiga seksuaalkurjategijate reisimist;

— seksuaalkurjategijate hoolikas kontrollimine ja välismaale töölemineku keeld (8);

— üleeuroopalise, võimalusel ülemaailmse teadlikkuse tõstmise kampaania korraldamine seksuaalkurjategijatest teavitamise kohta. Seda peaks toetama rahvusvaheline tasuta vihjeliin, millel on reaalajas veebipõhine teavitussüsteem (9);

— kodanikuühiskonnas osalejate ja sotsiaalpartnerite kaasamine teadlikkuse tõstmisel;

— ohvritele haridus-, nõustamis-, teraapia/meditsiiniteenuste võimaluste pakkumine ning kõnealuses valdkonnas spetsialiseerunute koolitamine.

1.3. Peamine ülesanne on tõsta üldsuse teadlikkust probleemi ulatuse kohta. See oleks võimalik üleeuroopalise projekti „Euroopa laste seksuaalse ekspluateerimise vastu” algatamisega (10). ELi institutsioonid võiksid olla teerajajad, tõstes oma eetilise ja laste seksuaalse kuritarvitamise vastase reisipoliitika esile kõigil sõidukulude hüvitamise vormidel.

1.4. Arvamuses ei käsitleta inimkaubandust ega lapserööve, mille jaoks on vaja eraldi õigusakti ja meetmeid ning mida peaks analüüsima omaette teemana.

2. Taust

2.1. Käesolevas arvamuses käsitletakse reisimist ja laste seksuaalset kuritarvitamist Euroopas ja ka mujal.

2.2. Enamus inimesi, kes lapsi kuritarvitavad või neid seksuaalsuhte eesmärgil ekspluateerivad, on kohalikud. See on nii kõikjal maailmas. Sellegipoolest on praegune laste seksuaalne kuritarvitamine reisidel jõulise ja tulusa ülemaailmse seksitööstuse osa.

2.3. Odavamad reisid, viisavabadus ja uued tehnoloogiad võimaldavad kurjategijatel võtta sihikule maailma, sh Euroopa kõige kaitsetumad lapsed, eelkõige seal, kus valitseb suur vaesus, puudus, emotsionaalne vajakajäämine ja halvad sotsiaalsed tingimused. Kuritarvitamine jäädvustatakse sageli digitaalselt ja edastatakse üle maailma. Paljud valitsusvälised organisatsioonid, millest tuntuim on ECPAT, (11) teevad laste kaitsel koostööd politsei ning reisi- ja turismitööstusega.

2.4. Esimene laste ärilise seksuaalse ekspluateerimise vastane maailmakongress toimus 1996. aastal Stockholmis. 122 riiki kohustusid ühinema ülemaailmse partnerlusega laste ärilise seksuaalse ekspluateerimise vastu. Praegu tõdetakse taas kohalikel (12) ning rahvusvahelistel konverentsidel, (13) et tõhusa ärahoidmise ees on samad takistused.

2.5. ELi tasandil on esitatud mitmeid lisaaruandeid ja võetud kohustusi (14). Kuid nagu hiljutises Euroopa Parlamendi aruandes (15) märgiti, ei ole paljud liikmesriigid veel asjaomastele konventsioonidele alla kirjutanud ega neid ratifitseerinud.

2.6. Kahjuks tähendab see seda, et ehkki tehakse tänuväärt tööd (16) ja astutakse praktilisi samme ELi tasandil, (17) ei ole Euroopa suutnud kaitsta kõige haavatavamaid lapsi, välistada kuritarvitamist Euroopa kodanike poolt ega täita Stockholmis võetud kohustusi. Vaid praktilise täitmise kaudu on võimalik kaitsta lapsi kodus ja välismaal.

2.7. Võimatu on hinnata, kui paljusid lapsi on reisivad seksuaalkurjategijad kuritarvitanud. Andmete kogumise muudab raskeks lastevastaste seksuaalkuritegude varjatud ja kuritegelik olemus ning eelkõige vaesuses elavate laste haavatavus. Laste seksuaalne kuritarvitamine on osa ülemaailmsest laste ärilisest seksuaalsest ekspluateerimisest. See hõlmab alljärgnevat:

— laste müük ja ost prostitutsiooniks;

— laste seksuaalne kuritarvitamine seoses pedofiiliaga;

— laste kuritarvitamise kujutiste tootmine ja muud lastepornograafia vormid.

2.8. Kuritarvitajad lähevad tavaliselt sellistesse kohtadesse, kus nende arvates neid kätte ei saada, kohtadesse, kus on madal haridustase, vaesus, ükskõiksus, korruptsioon, apaatia, jääb puudu õiguskaitsest või valitsuse poliitikast. Lapsi kuritarvitavad inimesed, kes on sihilikult rajanud orbudekodusid, (18) lasteprojekte ja koole haavatavates kogukondades üksnes sel eesmärgil, et rahuldada enda ja oma kaaslaste väära käitumist. Korduvrikkujad reisivad riigist riiki ja jäävad sel viisil seksuaalkuritegudes süüdimõistetute kontrollisüsteemi kaudu avastamata. Vaja on täiendavalt uurida laste seksuaalse kuritarvitamise psühholoogilisi tagamaid. Finkelhor määratleb neli eeltingumust, sõltuvalt sellest, millised lastevastased seksuaalkuriteod võivad aset leida (19):

— kuritarvitamise motivatsioon;

— isiku eetikaga seotud sisemised tegurid;

— välised tegurid;

— ohvri vastupanu.

2.9. Lastekaitsespetsialistide ja üldsuse teadmised väärkohtlemistest välismaal on puudulikud. Meedias käsitletakse üksnes kõige drastilisemaid juhtumeid. Vähe on juttu sellest, millises ohus on Euroopa lapsed pärast kurjategijate tagasitulekut.

2.10. CEOP (20) kasutab välismaale sõitvate ja seal lapsi kuritarvitavate isikute kohta sobilikku mõistet „reisivad seksuaalkurjategijad”. Avalikkuse hulgas on arvamus, et kui keegi paneb kuriteo toime välismaal, siis kantakse ta automaatselt seksuaalkurjategijate registrisse. Tulenevalt erinevatest keerukatest probleemidest ei ole see enamasti nii: registrit ei pruugi olemas olla, teavet ei edastata või ei luba jälgimist andmekaitse-eeskiri.

2.11. Seksuaalturismi tuleb vaadelda väljaspool„puhkuseturismi”. Tänapäeval paiknevad ettevõtteid ümber või asuvad nende kontorid ja toimuvad läbirääkimised mitmel pool maailmas. Tööandjad, töötajate ühendused ja organisatsioonid peavad selgelt kokku leppima, et laste seksuaalset kuritarvitamist ei tohi mingil juhul sallida.

3. Ülemaailmne vastutus

3.1. Kõigil valitsustel on oma kodanike ees kohustus kaitsta haavatavaid lapsi, sõltumata nende asukohast. Lisaks viimase poole sajandi jooksul toimunud turismi kasvule on viimasel ajal suurenenud ka laste väärkohtlemine reisivate seksuaalkurjategijate poolt. Põhilised kurjategijad on sageli inimesed, kes kasutavad teises riigis viibimist ära selleks, et eirata sotsiaalseid tabusid, mis tavaliselt nende käitumist ohjeldavad.

3.2. Ülemaailmne turismieetika koodeks (21) pakub tugiraamistikku maailma turismi vastutustundlikuks ja säästvaks arenguks. Euroopa peaks tunnetama ühenduse häbi selle üle, et nende hulgas, kes ekspluateerivad lapsi seksuaalselt nii ELis kui ka mujal maailmas, on eurooplasi. Euroopal on vastutus oma kodanike eest ning täiesti vastuvõetamatu on see, et ehkki kurjategijad on koduriigis süüdi mõistetud, lubatakse neil vabalt, ilma järelevalvet teostamata reisida teistesse riikidesse. Euroopa peab tegelema õigusliku kahestumisega, mille alusel tema kodanikud saavad vabalt liikuda, kuid mis võimaldab ka kuritarvitajatel piiranguteta reisida.

3.3. Rahvusvaheliselt kehtib õiguslik põhimõte, mis välistab isiku karistamise kaks korda sama õigusrikkumise eest. Kui seadusrikkuja naaseb taas vastuvõtvasse riiki, tuleb selles sama karituse kandmist jätkata või uute asitõendite ilmnemisel võib vastu võtta uue kohtuotsuse. Rahvusvaheline koostöö on seepärast väga tähtis. Komitee avaldab kiitust komisjoni raamotsusele, milles seda teemat käsitletakse (22).

3.4. Vaja on tegevust koordineerida, statistikat jälgida ja hinnata ning esitada õigeaegselt praktilised soovitused. Kuna tegemist on valdkonnaga, kus langetatud otsused võivad viia ka vabadusekaotuseni ja seega puudutavad isiku põhiõigusi, omavad ühenduse territooriumil otsustamispädevust vaid liikmesriigid vastavalt õigusaktidele, mis reguleerivad nende politsei- või kohtualast tegevust. Euroopa ja rahvusvahelised valitsusvälised organisatsioonid teevad lastekaitse valdkonnas suurepärast tööd, kuid nad ei saa asendada politseid ega õigussüsteemi.

Vaesuse vähendamise, (23) hariduse, tervishoiu ja sotsiaalse arengu osas peab koostöö ja arenguabi paremini kaitsma lapsi seksuaalse kuritarvitamise eest. Valitsusväliseid organisatsioone ja sotsiaalpartnereid tuleb arvesse võtta ja neid toetada koolituse ja emotsionaalse/psühholoogilise toetuse kaudu. Oluline on edendada nende haridust ja väljaõpet, kes töötavad antud valdkonnas ja laiemas teenustesektoris (st meedia, majutussektor, õpetajad, hooldajad ja politsei), et suudetaks mõista ja eemaldada takistused, mis esinevad teavitamisel. Nagu taanlaste Save the Children-organisatsiooni aruandes (24) esile tõstetakse, tuleb lapsi juhendada, eriti just neid, kes on kõige ohustatumad, et nad mõistaksid olukorda ja teaksid, kuidas sellega toime tulla. Arenenud riikides ja arenguriikides tuleb lapsi õpetada internetti õigesti kasutama, et neid hoiatada kuritarvitajate võtete eest, kes on osavad interneti kasutajad oma ohvrite otsimisel.

3.5. Ette tuleb näha teraapia- ja nõustamisteenused kuritarvitajatele, et aidata kaasa nende integreerimisele normaalsesse ellu (25).

4. Kodanikuühiskonna vastutus

4.1. Euroopa kodanikuühiskonnal lasub vastutus kuritegudest avameelselt rääkida ja tegutseda, kui ilmneb võimalik oht teistele (olgu siis koduriigis või välismaal), eriti kui ilmneb laste kuritarvitamise oht. Hinnanguliselt langeb 10 kuni 20 protsenti Euroopa lastest oma lapsepõlves seksuaalse väärkohtlemise ohvriks; see toimub üha sagedamini ja geograafiliselt laiemalt. Mõned Euroopa kodanikud on reisivad seksuaalkurjategijad nii Euroopas kui väljaspool seda.

4.2. Järelikult on vaja välja töötada ühised strateegiad ja edasised meetmed, mis keskenduvad selle nuhtluse vältimisele ja karistamisele. Euroopa tööandjad peaksid mõistma, et võitlus lasteprostitutsiooni ja lastepornograafia vastu peab olema ühiskonna ühine vastutus.

4.3. 842 miljonist reisijast 4,5 % (2006. aasta andmed) on seksuaalkurjategijad ja 10 % neist on pedofiilid (26). Alates 2003. aastast saavad reisibürood ühineda koodeksiga, mis käsitleb laste kaitset seksuaalse ärakasutamise eest turisminduses (Code of Conduct for the Protection of Children from Sexual Exploitation in Travel and Tourism) (27). Praeguseks on kõnealuse koodeksi allkirjastanud enam kui 600 ettevõtet rohkem kui 30 riigist. Siiski ei vastuta laste seksuaalse kuritarvitamise eest reisidel üksnes reisitööstus. Kogu ettevõtlussektor peab seda tegevust takistama.

4.4. ITUC (Rahvusvaheline Ametiühingute Keskliit) innustab oma liikmeid looma strateegia toetuseks ametnike, komiteede ja töörühmade raamistikku. Rohujuuretasandile jõudmiseks võttis ITUC vastu valdkondliku lähenemisviisi ja on loonud väärtuslikke partnerlusi, et viia ellu rahvusvahelist raamlepingut. Kuna laste seksuaalne ekspluateerimine on põhiliste töö- ja inimõiguste jäme rikkumine, on halvimate lapsetöö vormidega võitlemine ametiühingute töö oluline osa (28). Seepärast on ametiühingutel jätkuvalt aktiivne roll. Nad edendavad asjaomaste rahvusvaheliste normide ratifitseerimist, jälgivad, et nii valitsused kui ka tööandjad (29) rakendaksid tõhusalt poliitikat ja eeskirju, tõstavad oma liikmete ja laiema üldsuse teadlikkust (30) ning käsitlevad antud küsimust kollektiivläbirääkimiste käigus (31).

4.5. 12. juulil 2007 Euroopa Nõukogu ministrite komitees vastuvõetud konventsioonis sedastatakse, et „iga osapool peab julgustama erasektorit ja kodanikuühiskonda osalema meetmete väljatöötamisel ja rakendamisel, et vältida laste seksuaalset ekspluateerimist ja seksuaalset kuritarvitamist, ning siseriiklike normide rakendamisel iseregulatsiooni või kaasregulatsiooni teel.”Seepärast on vaja ühist Euroopa projekti.

5. Erimeetmed

5.1. Igasuguse tegevuse ainueesmärk peab olema PEATADA laste kuritarvitamine ja kaitsta ohustatuid. Kui laste kuritarvitamise saaks likvideerida, ei oleks enam ohvreid. See peab olema esmatähtis ja kõigi lapsekesksete meetmete peaeesmärk.

5.2. ELi institutsioonid võivad olla teerajajad, muutes laste seksuaalse kuritarvitamise hukkamõistmise oma eetilise reisipoliitika osaks ja lisades selle kõigile sõidukulude hüvitamise vormidele.

Alljärgnevad meetmed ja näited on esitatud lühidalt ja need on valminud pärast konsultatsioone ECPATiga, (32) maailma juhtiva lastekaitseorganisatsiooniga, kelle kampaaniate eesmärk on kaitsta lapsi ärilise seksuaalse ekspluateerimise eest. ECPAT tegutseb enam kui 70 riigis kõige kõrgemal valitsustasandil, kuid ulatab abikäe ka praktikutele ja neile, kes uurimise, koolituse ja suutlikkuse parandamise valdkonnas puutuvad lastega otse kokku.

5.3.1. Kontroll ja keeld. Praegu ei ole välismaa koolides mehhanisme kohataotlejate tausta ega nende lastega töötamise sobivuse kontrollimiseks. See on peamine lünk haavatavate laste kaitsel. Tuleb kehtestada mehhanismid, et see teave oleks kättesaadav rahvusvahelistele registreeritud organisatsioonidele või politseile.

5.3.2. Kahepoolsed koostöölepingud. Valitsusvälised organisatsioonid kogu maailmas jagavad üha laiemalt olulist teavet endiste kurjategijate probleemide kohta. Tänu sellele tegutsetakse kiirelt ja õigeaegselt. Iroonia on selles, et bürokraatia ja andmekaitse eeskirjade alla mattunud valitsused ei saa kiiresti tegutseda ja loodavad, et valitsusvälised organisatsioonid teeksid ära töö, millega politsei rahvusvahelisel tasandil hakkama ei saa. Lastekaitse peaks alati olema ülimuslik andmekaitse eeskirjade suhtes. Usalduse ja teadmiste loomine koostööraamistikuga hõlmatud riikide vahel kujundab proaktiivse vastuse võitluses seksuaalse kuritarvitamisega. Tõhususe tagamiseks peab selline koostöö hõlmama rohkemat kui koolitus või suutlikkuse parandamine.

5.3.3. Teavitamiseks tuleb ette näha rahvusvahelised vihjetelefonid ja abiliinid, et vältida vaikimiskultuuri teket või silmade kinnipigistamist. Meetmed peavad toetama tegevust reaalajas. Ametiasutustel ja teenusepakkujatel peab olema terviklik lastekaitsesüsteem, mille abil saaks teha koostööd valitsusväliste organisatsioonidega, et toetada ohvrite ja ohustatute kaitset ja tuvastamist.

5.3.4. Ühised uurimisrühmad ja riiklikud õiguskaitseametid. Euroopal on vaja pühendunud ameteid, mille lastekaitsealased prioriteedid hõlmavad ka välismaad ja millel on piisavalt vahendeid, et uurida teadaolevate seksuaalkurjategijate reisimist välismaale või koguda tõendeid nende kohta, kes välismaal tegutsevad.

5.3.5. Kokkulepped süüdimõistetud kurjategijate valve all välja saatmiseks. Riikidevaheline kohtu- ja süüdimõistmisest teavitamise süsteem ei ole kohustuslik. Järelikult on võimalik, et välismaal süüdimõistetud seksuaalkurjategijatest koduriigis ei teata. Saatkondade ja esinduste kohus on koduriiki teavitada, kui nad saavad süüdimõistmisest teada. Pärast süüdimõistmist ja välismaal karistuse kandmist jäävad paljud kurjategijad samasse riiki või vahetavad riiki, kuid ei tule koju, vältides seksuaalkurjategijate registrisse sattumist. Need aga, kes mõistetakse süüdi ja saadetakse koduriiki tagasi, võivad põgeneda, kuna sageli tuleb selleks korraldada vahepeatusega pikamaalende. Sellest tulenevalt on vaja kahepoolseid koostöölepinguid ja õiguskaitseorganites töötavaid saatjaid.

5.3.6. Ametkondadevaheline kodanikukaitse korralduse (Multi-Agency Public Protection Arrangements) mudel. Kõnealune mudel on Ühendkuningriigis kasutusel riigi seksuaalkurjategijatega seonduvate riskide hindamisel ja juhtimisel. Kaasatud on mitmed ametkonnad (kriminaalõigus-, sotsiaalabi-, elamu-, terviseametid), et vähendada üldsusele tehtavat tõsist kahju ja aidata tuvastada korduvrikkujaid. Raamistikul on neli põhilist ülesannet, kuid veel ei hõlmata välismaale reisivaid Ühendkuningriigi kodanikke:

— seadusrikkuja tuvastamine;

— riskihindamiseks vajaliku asjaomase teabe levitamine;

— riski ja olulise kahju hindamine;

— riskijuhtimine.

5.3.7. Väljasõidukeelu kasutamine ja selle tõhusus. Keeldu võivad rakendada kohtud, et keelata isikutel sõita välismaale kas konkreetsesse riiki või igale poole maailmas. Seda võidakse kohaldada konkreetse lapse kaitseks või laste kaitseks üldiselt. Kõnealused keelud on tähtajalised. 2005. aastal muutis Austraalia valitsus Austraalia passi seadust, et lubada politseil nõuda kõrge riskiga seksuaalkurjategijatele passi väljaandmisest keeldumist.

5.4. Väga konkreetne meede: üleeuroopaline projekt „EI Euroopa laste seksuaalsele ekspluateerimisele!”

Algatada võiks Euroopa projekti, mis koondaks kogu seni tehtud töö ja kõik koostatud hartad ja tõstaks teadlikkust, kaasates organisatsioone võitlusse laste seksuaalse ekspluateerimise vastu lihtsalt põhiliste faktide rõhutamise teel. Juba kogu maailmas vastuvõetud koodeksile või hartale võiks lisada I lisas esitatud avalduse. Eesmärgi saavutamist aitaksid toetada ka juba jõustunud või uued õigusaktid, kui neid tõhusalt rakendatakse.

Brüssel, 15. juuli 2009. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Mario SEPI

(1) Maailma Turismiorganisatsiooni kampaania loosung.

(2) Save the Children, Taani. Raport „Sex Offenders without Borders”, mai 2009.

(3) Rio de Janeiro deklaratsioon ja üleskutse tegudeks, et vältida laste ja noorukite seksuaalset ärakasutamist ning sellele lõpp teha, november 2008.

(4) Euroopa Parlamendi 3. veebruari 2009. aasta soovitused nõukogule laste seksuaalse ekspluateerimise ja lapsporno vastu võitlemise kohta (2008/2144/INI).

(5) Euroopa Nõukogu konventsioon, mis käsitleb laste kaitsmist seksuaalse ekspluateerimise ja seksuaalse ärakasutamise eest, 25. oktoober 2007; http://conventions.coe.int/Treaty/EN/treaties/Html/201.htm.

(6) http://conventions.coe.int/Treaty/Commun/ChercheSig.asp?NT=201&CM=&DF=&CL=ENG. ÜRO lapse õiguste konventsiooni fakultatiivprotokollile, mis käsitleb laste müüki, lasteprostitutsiooni ja -pornograafiat, ei ole alla kirjutanud järgmised liikmesriigid: Saksamaa, Ungari, Iirimaa, Luksemburg, Malta, Ühendkuningriik. Euroopa Nõukogu konventsioonile ei ole alla kirjutanud järgmised liikmesriigid: Tšehhi Vabariik, Ungari, Läti, Luksemburg, Malta, Slovakkia. Ratifitseerinud on selle üksnes Kreeka.

(7) ÜRO lapse õiguste konventsiooni fakultatiivprotokoll, milles käsitletakse laste müüki, lasteprostitutsiooni ja lastepornograafiat. Võeti vastu mais 2000. Jõustus jaanuaris 2002. http://www.unhchr.ch/html/menu2/6/crc/treaties/opsc.htm.

(8) „The End of the Line for Child Exploitation”. Vt ECPATi (End Child Prostitution, Child Pornography and the Trafficking of Children for Sexual Purposes (lõpetage lasteprostitutsioon, lastepornograafia ja lastega kauplemine seksuaalse ärakasutamise eesmärgil)) 2006. aasta aruanne.

(9) Vt Childwise ECPAT Australia.

(10) Vt I lisa.

(11) ECPAT – End Child Prostitution, Child Pornography and the Trafficking of Children for Sexual Purposes (lõpetage lasteprostitutsioon, lastepornograafia ja lastega kauplemine seksuaalse ärakasutamise eesmärgil) – sellel on ÜRO Majandus- ja Sotsiaalnõukogus (ECOSOC) eriline nõuandev seisund.

(12) „When Travelling, Put a Stop to Indifference”; Stopchildprostitution.be, „Travelling abusers in Europe”, mai 2007.

(13) Kolmas laste ja noorte seksuaalse ekspluateerimise vastane maailmakongress, november 2008.

(14) Vt allmärkused 4 ja 5 ning:

http://www.nspcc.org.uk/Inform/policyandpublicaffairs/Europe/Briefings/councilofeurope_wdf51232.pdf ja http://www.unhchr.ch/html/menu2/6/crc/treaties/opsc.htm.

(15) Vt allmärkus 4.

(16) PE 410.671, jaanuar 2009.

(17) KOM(1996) 547 lõplik; KOM(1999) 262 lõplik; nõukogu raamotsus 2000/375/JSK (EÜT L 138, 9.6.2000); nõukogu raamotsus 2004/68/JSK (ELT L 13, 20.1.2004)) ning KOM(2009) 135 lõplik.

(18) Kurjategijad kasutavad ametlikku mõistet „orbudekodu” oma tegevuse varjamiseks. Tegu on lastekodudega, mille loomise eesmärk on laste väärkohtlemine.

(19) „Sex Offenders Without Borders” – Save the Children, Taani, mai 2009.

(20) UK CEOP – Child Exploitation and Online Protection Centre (Ühendkuningriigi laste ekspluateerimise ja veebipõhise kaitse keskus).

(21) ÜRO Maailma Turismiorganisatsiooni (UNWTO) peaassamblee 13. istungjärgul (27. september – 1. oktoober 1999) vastuvõetud resolutsioon A/RES/406(XIII).

(22) KOM(2009) 135 lõplik.

(23) Temaatiline uuring poliitikameetmetest, mis seonduvad laste vaesusega.

(24) Idem.

(25) Sarah Macgregor: „Sex offenders treatment programs: effectiveness of prison and community based programs in Australia and New Zealand”; http://www.indigenousjustice.gov.eu/briefs/brief003.pdf; Dario Dosio, Friedemann Pfaefflin, Reinhard Eher (Eds.): „Preventing Sexual Violence Through Effective Sexual Offender Treatment and Public Policy”, International Association for the Treatment of Sexual Offenders (seksuaalkurjategijate ravimise rahvusvaheline ühendus), 10. konverents: www.iatso.org.

(26) Allikas: ACPE – Association against child prostitution (lasteprostitutsiooni vastane ühendus).

(27) Koodeksile pani 1998. aastal alguse Rootsi ECPAT. Seda tunnustab nii UNICEF kui ka Maailma Turismiorganisatsioon. Vt ka: www.thecode.org.

(28) ILO konventsioon 182.

(29) http://www.ituc-csi.org/IMG/pdf/FINAL_EU_CLS_2009_report__2_.pdf

(30) http://www.itfglobal.org/campaigns/traffickingstate.cfm

(31) http://www.iiicongressomundial.net/congresso/arquivos/thematic_paper_csr_eng.pdf

(32) ECPAT – End Child Prostitution, Child Pornography and Trafficking of Children for Sexual Purposes (lõpetage lasteprostitutsioon, lastepornograafia ja lastega kauplemine seksuaalse ärakasutamise eesmärgil).