EUROOPA KOMISJON Brüssel,8.9.2022 SWD(2022) 255 final KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT Keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamine 2022. aastal





























Riigiaruanne - EESTI







































Lisatud dokumendile: Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele Keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamine 2022. aastal: suundumuste muutmine keskkonnanõuete täitmise abil





{COM(2022) 438 final} - {SWD(2022) 252 final} - {SWD(2022) 253 final} - {SWD(2022) 254 final} - {SWD(2022) 256 final} - {SWD(2022) 257 final} - {SWD(2022) 258 final} - {SWD(2022) 259 final} - {SWD(2022) 260 final} - {SWD(2022) 261 final} - {SWD(2022) 262 final} - {SWD(2022) 263 final} - {SWD(2022) 264 final} - {SWD(2022) 265 final} - {SWD(2022) 266 final} - {SWD(2022) 267 final} - {SWD(2022) 268 final} - {SWD(2022) 269 final} - {SWD(2022) 270 final} - {SWD(2022) 271 final} - {SWD(2022) 272 final} - {SWD(2022) 273 final} - {SWD(2022) 274 final} - {SWD(2022) 275 final} - {SWD(2022) 276 final} - {SWD(2022) 277 final} - {SWD(2022) 278 final}



Aruande on koostanud Euroopa Komisjoni keskkonna peadirektoraadi töötajad. Märkused võib saata e-posti aadressil ENV-EIR@ec.europa.eu Lisateavet Euroopa Liidu kohta leiab internetist Europa veebisaidilt ( http://europa.eu ). Fotod: fotode paljundamiseks või kasutamiseks tuleb küsida luba otse autoriõiguse omajalt. © Euroopa Liit, 2022 Teavet on lubatud taasesitada juhul, kui viidatakse selle allikale. Sisukord Kokkuvõte I osa. Teemavaldkonnad 1. Ringmajandus ja jäätmekäitlus Ringmajanduse saavutamise meetmed Jäätmekäitlus

2. Elurikkus ja looduskapital Looduskaitse ja looduse taastamine Mereökosüsteemid Ökosüsteemide hindamine ja nende kohta arvepidamine 3. Nullsaaste Puhas õhk Tööstusheide Suurte tööstusõnnetuste ennetamine – SEVESO Müra Vee kvaliteet ja veemajandus Kemikaalid 4. Kliimameetmed Olulised riiklikud kliimaalased poliitikameetmed ja strateegiad Jõupingutuste jagamine Peamised valdkondlikud arengusuunad Lubatud heitkoguse ühikute enampakkumisel müümisest saadud tulu kasutamine II osa. Tugiraamistik: rakendusvahendid 5. Rahastamine Keskkonnaalased investeerimisvajadused Euroopa Liidus Keskkonnategevuse rahastamine ELi poolt aastatel 2014–2020

Keskkonnategevuse rahastamine ELi poolt aastatel 2021–2027 Riiklikud keskkonnakaitsekulutused Keskkonnahoidlikud eelarvevahendid Üldine rahastamine võrreldes vajadustega 6. Keskkonnaalane juhtimine Teavitamine, üldsuse osalemine ja õiguskaitse kättesaadavus Nõuetele vastavuse tagamine Keskkonnaasutuste töö tulemuslikkus Reformid komisjoni tehnilise toe instrumendi kaudu Tehnilise abi ja teabevahetuse ja keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamise (TAIEX-EIR) vastastikuse õppimise projektid



Kokkuvõte Varasematel kordadel on ELi keskkonnapoliitika ja -õiguse rakendamise läbivaatamisel tehtud Eesti kohta kindlaks järgmised peamised väljakutsed: ·vähendada ressursimahukust, et muuta tööstus vastupanuvõimelisemaks; ·suurendada ringlussevõtusuutlikkust, et vähendada jäätmete põletamise ja mehhaanilis-bioloogilise töötlemise ülevõimsust. Eesti on nüüd edukalt asunud lahutama olmejäätmete teket majanduskasvust ning on viimase kümne aasta jooksul teinud pidevaid edusamme ringlussevõtumäära suurendamisel. Kuid 2020. aastal võeti Eestis ringlusse vaid 28,9 % olmejäätmetest, mis jääb oluliselt alla ELi keskmise – 2025. aasta eesmärkide saavutamiseks peab Eesti kiiremini edasi liikuma. Hea saavutus on materjalide ringkasutuse määra tõus 2020. aastal 17,3 %ni, mis on üle ELi keskmise. 2020. aastal saadi aga ühe kilogrammi tarbitud materjali kohta 0,63 eurot, mis näitab, et ressursimahukad tööstusharud pärsivad loodusvarade tootlikkuse kasvu Eestis. Kui tehnilise toe instrumendiga toetatud projekt, mis hõlmab Eesti jäätmesüsteemi analüüsi, on lõpule viidud, taaste- ja vastupidavuskavas on kajastatud head ringmajanduse meetmed ning ringmajanduse tegevuskava on 2022. aastal vastu võetud, on Eestil olemas suurepärased tingimused ringmajandusele ülemineku kiirendamiseks. Põlevkivi kaevandamisest ja kasutamisest loobumine peaks tooma keskkonnale mitmesugust kasu, mis väljendub jäätmete ja saastuse vähenemises, suuremas loodusvarade tootlikkuses ja väiksemas surves veevarudele. See üleminek on kliimaneutraalsuse eesmärgi saavutamiseks väga oluline. Maakasutuse, maakasutuse muutuse ja metsanduse (LULUCF) sektoris on vaja olukorda parandada, kuna sidumine neeldajates on aastatel 2013–2019 vähenenud ning Eesti riiklikus energia- ja kliimakavas prognoositakse LULUCFi sektori CO2 sidujate kuuekordset vähenemist 2030. aastaks.

Üldise elurikkuse osas on pilt Eestis vastuoluline. Eesti on ELis kaitse all olevate liikide ja elupaikade puhul hea kaitsestaatusega liikide ja elupaikade osakaalu poolest paremuselt teine liikmesriik ning mahepõllumajanduse 22 % osakaal ei ole kaugel ELi 2030. aasta eesmärgist, milleks on 25 %. Samal ajal on enamik riigi soo-, metsa- ja poollooduslikest rohumaaelupaikadest endiselt ebasoodsas seisundis. Hoolimata jõupingutustest olukorra halvenemise peatamiseks väheneb põllumajandusest ja metsandusest tuleneva surve tulemusel oluliste põllu- ja metsalindude arv. Mis puudutab Natura 2000 võrgustikku, siis on Eestis kõik ühenduse tähtsusega alad määratud erikaitsealadeks, kuid elupaikade direktiivist tulenevate kohustuste täitmiseks tuleb veel kehtestada alapõhised kaitse-eesmärgid ja -meetmed. Samuti peab Eesti parandama poollooduslike rohumaade ja metsade majandamist ning tugevdama elupaikade direktiivi artikli 6 kohaseid kaitse- ja hindamisnõudeid, muutes looduskaitseseadust. Eesti on märgalade taastamisel üks teerajajaid. Eesti eksperditeadmised taastamise edendamisel on tulevase looduse taastamist käsitleva määruse täitmisel väga väärtuslikud ning osutavad, et taastatud märgalad võivad tuua mitmesugust kasu ja eksisteerida koos edukate põllumajandustavadega. Uus Eesti looduskaitse arengukava, mis valmib 2022. aasta lõpuks, annaks hea võimaluse võtta arvesse looduse taastamise määruse eesmärke, eelkõige seoses turbaalade, rohumaade ja metsade taastamisega. Mis puudutab õhusaastet, siis kuigi peamiste õhusaasteainete heide on viimastel aastatel märkimisväärselt vähenenud, peaks Eesti jätkama fossiilkütuste ja muude heiteallikate kasutamisest tuleneva heite vähendamist, asendades need puhtamate lahendustega. Kestliku veemajanduse valdkonnas on Eesti saavutanud väga hea vastavuse joogiveedirektiivile ja asulareovee puhastamise direktiivile, välja arvatud probleemide osas, mis on seotud individuaalsete või muude asjaomaste süsteemide kasutamisega hõredalt asustatud piirkondades. Nitraadidirektiiviga seoses peab Eesti vähendama ja ennetama maismaa ja mere pinnavee eutrofeerumist märkimisväärse põllumajandusliku survega piirkondades. Terav eutrofeerumise probleem, mis puudutab 97 % Läänemerest, on naaberriikidega ühine. Märkimisväärselt suur osa piirkonna vetest on hinnangute kohaselt allpool eutrofeerumise head seisundit. ELi rahaliste vahenditega toetatakse edaspidigi keskkonnapoliitika rakendamise mahajäämuse kõrvaldamist ning Eesti saab oma taaste- ja vastupidavuskava alusel toetustena üle 969,3 miljoni euro (2021–2026), samuti 2,2 miljardit eurot ühtekuuluvuspoliitika vahendeid (2021–2027). Eesti keskkonnainvesteeringute rahastamine moodustas 2014–2020. aastal 1,25 % SKPst, millest rohkem kui kaks kolmandikku tuli riiklikest allikatest. Järgmisel perioodil on keskkonnainvesteeringute vajadused (kui on olemas jaotus riigi tasandil) sarnases suurusjärgus (1,13 % Eesti SKPst), mis viitab sellele, et suurem osa keskkonnainvesteeringute vajadustest rahuldatakse. Siiski võivad veekaitse, laiema keskkonnasäästlikkuse, ulatuslikuma ringluse, keskkonnaga seotud küsimustele keskenduva teadus- ja arendustegevuse ning looduse taastamisega seotud investeerimisvajadused tekitada lähtetasemega võrreldes täiendavaid rahastamisvajadusi (st investeeringute puudujäägi). I osa. Teemavaldkonnad 1. Ringmajandus ja jäätmekäitlus Ringmajanduse saavutamise meetmed 2020. aasta märtsis vastu võetud uus ringmajanduse tegevuskava on Euroopa rohelise kokkuleppe üks põhielemente. ELi üleminek ringmajandusele vähendab survet loodusvaradele ning loob kestlikku majanduskasvu ja töökohti. See on ka eeltingimus ELi 2050. aasta kliimaneutraalsuse eesmärgi saavutamiseks ja elurikkuse vähenemise peatamiseks. Tegevuskavas on kuulutatud välja toodete kogu olelusringi hõlmavad algatused, mille eesmärk on vähendada ELi tarbimisjalajälge ja 2030. aastaks kahekordistada ELis materjalide ringkasutuse määra. Tegevuskavaga võetakse sihikule toodete kavandamine, edendatakse ringmajanduse protsesse, ergutatakse kestlikku tarbimist ning seatakse eesmärk tagada, et jäätmeteket välditakse ja et kasutatavaid ressursse hoitakse ELi majanduses võimalikult kaua. Materjalide ringkasutuse määr on ringluse hea näitaja, kuna see hõlmab kõiki materjale, mis majandusse tagasi suunatakse. Ringluse määr on riigiti väga erinev. Selleks et aidata saavutada ELi ringmajanduse tegevuskava eesmärki kahekordistada 2030. aastaks ELis materjalide ringkasutuse määra, on liikmesriikide tasandil vaja rakendada ulatuslikke meetmeid, mis on suunatud toodete kogu olelusringile. Need meetmed ulatuvad kestlikust tootedisainist (mis võib muuta tooted vastupidavamaks ning lihtsamini parandatavaks, ajakohastatavaks ja ringlussevõetavaks) selliste muude meetmeteni nagu taastootmine, tootmisprotsessides ringluse suurendamine, ringlussevõtt, ökoinnovatsiooni edendamine ja keskkonnahoidlike riigihangete läbiviimise suurendamine. Eestis oli materjalide ringkasutuse (teisese materjali kasutamise) määr 2016. aastal 11,8 % ja 2020. aastal 17,3 % ehk tublisti üle ELi keskmise (12,8 %), mis näitab teisese materjali kasutamise olulist kasvu viimastel aastatel. Joonis 1. Materjalide ringkasutuse määr (%) aastatel 2010–2020 Loodusvarade tootlikkus näitab, kui tõhusalt kasutatakse majanduses jõukuse tootmiseks materiaalseid ressursse. Loodusvarade tootlikkuse parandamine võib aidata minimeerida negatiivset keskkonnamõju ja vähendada sõltuvust muutlikest tooraineturgudest. Nagu nähtub jooniselt 2, on 2020. aastal ühe kilogrammi tarbitud materjali kohta saadud 0,63 euroga Eestis loodusvarade tootlikkus oluliselt alla ELi keskmise (2,09 eurot kilogrammi kohta). Joonis 2. Loodusvarade tootlikkus, 2010–2020

Ringmajanduse strateegia Komisjon kannustab liikmesriike võtma vastu ja rakendama riiklikke/piirkondlikke ringmajanduse strateegiaid, mis hõlmavad toodete kogu olelusringi. Põhjuseks on asjaolu, et sellised strateegiad on üks tõhusamaid viise liikuda liikmesriigi tasandil ulatuslikuma ringmajanduse suunas. Alates Euroopa ringmajanduse sidusrühmade platvormi kasutuselevõtust 2017. aastal on riiklikud, piirkondlikud või kohalikud ametiasutused kasutanud seda platvormi oma strateegiate ja tegevuskavade jagamiseks. Eesti ringmajanduse tegevuskava on praegu konsultatsioonide etapis. Strateegia pealkiri on „Eesti ringmajanduse valge raamat ja tegevuskava“ ning see on kavas võtta vastu 2022. aastal. Rakendamise ajakava ei ole veel kättesaadav. Strateegia on ka osa 2023. aastaks kavandatud keskkonnavaldkonna arengukavast. Keskkonnaminister on loonud asekantslerite tasandil nõuanderühma, milles on esindatud kõik ministeeriumid ja riigikantselei ning mis nõustab keskkonnaministrit ringmajanduse valge raamatuga seotud poliitikameetmete väljatöötamisel. Ringmajandusele üleminekut nimetatakse ühe prioriteetse reformina ka uues terviklikus riiklikus strateegiadokumendis „Eesti 2035“, mille Riigikogu võttis vastu 2021. aastal. Eestil puudub eraldi valdkondlik plastistrateegia; seda sektorit käsitletakse praegu ainult ühekordsete plasttoodete direktiivi kaudu. Samuti puudub eraldi tekstiilisektori strateegia. Küll aga on olemas strateegia ehitussektori kohta. 2021. aastal võeti vastu dokument „Ehituse pikk vaade 2035“. Selles keskendutakse ehitussektori parimate arengusuundade kindlakstegemisele ja seitsme sammu kaudu kvaliteetse hoonestatud keskkonna kujundamisele. Ringmajanduse tegevuskava vastuvõtmine 2022. aastaks on üks Eesti riiklikus taaste- ja vastupidavuskavas sisalduvaid reforme. Ökoinnovatsioon Edukas üleminek ringmajandusele eeldab sotsiaalset ja tehnoloogilist innovatsiooni. Seda seetõttu, et ringmajanduse täielikku potentsiaali on võimalik ära kasutada ainult siis, kui ringmajandust rakendatakse kõigis väärtusahelates. Ökoinnovatsioon on oluline ringmajandust soodustav tegur. Uued lähenemisviisid tootedisainile ja uued ärimudelid võivad aidata välja töötada ringlusuuendusi ning luua uusi ärivõimalusi. 2021. aasta ökoinnovatsiooniindeksis oli Eesti 97 punktiga 18. kohal, paigutudes seega 2021. aastal ökoinnovatsioonitulemuste mõttes keskmiste hulka. 2021. aasta ökoinnovatsiooniindeksi viiest komponendist kolmes – ökoinnovatsiooni sisendid, ökoinnovatsioonitegevus ja ressursitõhusus – on Eesti tulemused allpool ELi keskmist, samas kui ökoinnovatsiooni väljundite ja sotsiaal-majanduslike väljundite puhul on tulemused ELi keskmisest paremad. Joonis 3. Ökoinnovatsiooni tulemuslikkus aastatel 2010–2019

Keskkonnahoidlikud riigihanked Riigihanked moodustavad suure osa Euroopa tarbimisest ning avaliku sektori asutuste ostujõud moodustab 14 % ELi SKPst. Riigihanked võivad aidata suurendada nõudlust parandatavuse ja ringlussevõetavuse standarditele vastavate kestlike toodete järele. Eestis korraldati 2020. aastal 8 323 riigihanget. Riigihangete väärtus oli 3,7 miljardit eurot, mis moodustas 14 % SKPst ja 32 % riigieelarvest. Ametliku statistika kohaselt esindasid ainult 4,5 % hangete koguarvust ja 17 % hangete kogukuludest keskkonnahoidlikke riigihankeid. Alates 1. jaanuarist 2022 on keskvalitsuse sektorile kehtestatud kohustuslikud keskkonnahoidlike riigihangete kriteeriumid mööbli, puhastusvahendite ja -teenuste, koopia- ja joonestuspaberi ning arvutite ja monitoride hankimisel. Keskkonnahoidlikke riigihankeid jälgitakse korrapäraselt ametliku elektroonilise riigihangete veebisaidi (elektroonilise riigihangete registri) kaudu. ELi ökomärgis ning keskkonnajuhtimis- ja -auditeerimissüsteem (EMAS) ELi ökomärgisega toodete ja EMASi litsentsiga organisatsioonide arv teatavas riigis annab aimu sellest, kui aktiivselt osalevad erasektor ja riiklikud sidusrühmad ringmajandusele üleminekus. Samuti näitab see, kui pühendunult toetavad avaliku sektori asutused ringmajanduse edendamiseks kavandatud vahendite kasutamist. 2021. aasta septembri seisuga oli ELi ökomärgise süsteemis Eesti puhul registreeritud 974 toodet (kokku 83 590 tootest) ja 22 litsentsi (kokku 2 057 litsentsist), mis osutab vastavate toodete ja litsentside vähesele kasutamisele. Euroopa Komisjoni keskkonnajuhtimis- ja keskkonnaauditeerimissüsteemis EMAS on Eesti puhul praegu registreeritud 20 organisatsiooni (kokku 42 tegevuskohta). Alates viimasest, 2019. aasta aruandest on registreeritud 663 uut ELi ökomärgisega toodet ja üheksa uut litsentsi. EMASis registreeriti 12 uut organisatsiooni. Kuna Eesti on oma taaste- ja vastupidavuskavas kohustunud võtma vastu ringmajanduse tegevuskava, on vastav 2019. aastal esitatud prioriteetne meede rakendatud. Jäätmekäitlus Jäätmeid aitab ressursiks muuta

i) ELi jäätmealaste õigusaktide täielik rakendamine; see hõlmab jäätmehierarhiat, vajadust tagada jäätmete liigiti kogumine, prügilasse ladestamise vältimise eesmärkide kehtestamist jms; ii) jäätmetekke vähendamine ja ühe elaniku kohta tekkivate jäätmete vähendamine absoluutarvudes; iii) jäätmete energiakasutuse piiramine nii, et see on lubatud vaid ringlussevõetamatute materjalide puhul, ning ringlussevõetavate või taaskasutatavate jäätmete järkjärguline prügilas ladestamise lõpetamine. Selles jaos keskendutakse olmejäätmete käitlemisele, mille suhtes on liidu õigusega kehtestatud kohustuslikud ringlussevõtueesmärgid. Toodete ja materjalide jäätmeteks muutumise vältimine nii kaua kui võimalik on kõige tõhusam viis ressursitõhusust parandada ja jäätmete keskkonnamõju vähendada. Jäätmetekke vältimine ja jäätmete korduskasutamine on kõige eelistatavamate variantidena jäätmehierarhia tipus. Tekkinud olmejäätmete kogus on hea näitaja jäätmetekke vältimise meetmete tõhususe kohta. Eesti on üks liikmesriikidest, kus olmejäätmete teke elaniku kohta on väike – 2020. aastal oli see 383 kg elaniku kohta, mis on tublisti alla ELi keskmise (505 kg elaniku kohta). Jäätmete koguteke kasvas Eestis 2010–2018 vaid veidi ja 2019. aastal see isegi vähenes. Asjaolu, et Eesti SKP on samal ajal pidevalt kasvanud, näitab, et Eesti tegeleb edukalt jäätmetekke lahutamisega majanduskasvust. Eestis alates 2014. aastast täheldatud jäätmetekke positiivse suundumuse üheks põhjuseks võib pidada jäätmetekke vältimise kava, mida rakendatakse alates 2014. aastast. Siiski on väljendatud muret ühtse andmehaldussüsteemi puudumise pärast kohalikul tasandil ja esitatud andmete kvaliteedi pärast. Joonis 4. Olmejäätmed Eestis käitlemisviiside kaupa, 2010–2020 Joonisel 4 on näidatud olmejäätmed käitlemisviiside kaupa ja kilogrammides elaniku kohta. Prügilas ladestamise asemel on Eestis peamiseks olmejäätmete käitlemise viisiks kujunenud põletamine, mille osakaal oli 2019. aastal 45 %. Alates 2014. aastast kasvas prügilas ladestamine taas, kuid viimased andmed 2019. aasta kohta osutavad, et see suundumus aeglustub. Eesti on viimase kümne aasta jooksul teinud ringlussevõtumäära tõstmisel aeglaseid, kuid püsivaid edusamme, ent 2020. aastal võeti ringlusse vaid 29 % olmejäätmetest, mis jääb oluliselt alla ELi keskmise (48 %). Joonis 5 osutab, et Eesti peab suurendama investeeringuid ringlussevõttu, et saavutada ELis 2025. aastaks seatud ringlussevõtueesmärgid.



Joonis 5. Olmejäätmete ringlussevõtu määr, 2010–2020 Komisjoni 2018. aasta varajase hoiatamise aruandes nimetati Eestit ühe riigina, kus ELi eesmärk võtta 2020. aastaks ringlusse 50 % olmejäätmetest võib jääda saavutamata. Aruandes loetleti esmatähtsad meetmed, mida Eesti peaks rakendamispuuduste kõrvaldamiseks võtma. Komisjon on lõpetamas varajase hoiatamise aruannetes antud soovituste rakendamise analüüsi ning 2025. aastaks jäätmete ringlussevõtu kohta seatud eesmärkide saavutamisel tehtud edusammude analüüsi. Aruanne esitatakse 2022. aasta lõpus ja selles antakse vajaduse korral soovitusi. 2018. aasta jäätmealaste õigusaktide paketi rakendamine Eesti on komisjonile teatanud 2018. aasta jäätmealaste õigusaktide paketi ülevõtmisest oma siseriiklikku õigusse. Praegu toimub vastavushindamine. ELi jäätmealaste õigusaktide nõuetekohaseks rakendamiseks on vajalikud jäätmekavad ja jäätmetekke vältimise programmid. Neis esitatakse peamised tingimused ja investeeringud, mille abil tagatakse vastavus kehtivatele ja uutele õiguslikele nõuetele (nt jäätmetekke vältimine, liigiti kogumine mitme konkreetse jäätmevoo puhul, ringlussevõtu ja prügilasse ladestamise sihttasemed). Muudetud kavad ja programmid tuli esitada 5. juuliks 2020. Eesti on pikendanud kehtivat jäätmekava (2014–2020) kuni 2022. aasta lõpuni ja kavatseb uue ajakohastatud jäätmekava (2022–2028) vastu võtta 2022. aasta lõpuks. Kui kavast on komisjonile teatatud, hindab komisjon, kas see vastab jäätmeid käsitleva muudetud raamdirektiivi artikli 28 nõuetele. Eesti sai toetust tehnilise toe instrumendi projekti 20EE03 raames, mida rahastati 2020. aasta struktuurireformi tugiprogrammist ja mille käigus analüüsiti Eesti jäätmesüsteemi. Selle projekti raames hindas Maailmapank Eesti olmejäätmete käitlemise süsteemi, analüüsis võimalusi ning esitas tegevuskava ja poliitikasoovitused süsteemi tõhustamiseks ja selles ringluse suurendamiseks. Projekt viidi lõpule 2021. aasta oktoobris ja selle tulemustest lähtutakse uue jäätmekava koostamisel.

Pärast keskkonnapoliitika rakendamise 2019. aasta läbivaatamist on tehtud mõningaid edusamme jäätmekäitluse parandamise ja ringlussevõtumäära suurendamise meetmete osas, kuid soovituste täielikuks rakendamiseks on vaja teha veel üsna palju tööd. Võttes arvesse peatset 2022. aasta varajase hoiatamise aruannet, korratakse kõiki 2019. aastal antud soovitusi prioriteetsete meetmete kohta. 2022. aasta prioriteetsed meetmed ·Võtta kasutusele uued poliitikavahendid, sealhulgas majanduslikud vahendid, et veelgi rohkem vältida jäätmeteket, muuta korduskasutus ja ringlussevõtt majanduslikult huvipakkuvamaks ning lõpetada korduskasutatavate ja ringlussevõetavate jäätmete põletamine ja prügilasse ladestamine. ·Kehtestada omavalitsuse tasandil olmejäätmete ringlussevõtu ja tekke kohustuslikud eesmärgid ning näha nõuetele mittevastavuse korral ette rahalised karistused. Töötada omavalitsustele välja rakendamise toetamise programmid ja viia need ellu, et aidata kaasa nende püüdlustele liigiti kogumise korraldamisel ja ringlussevõtu parandamisel. ·Parandada ja laiendada jäätmete, sealhulgas biojäätmete liigiti kogumist. Kehtestada kohalikes omavalitsustes liigiti kogumise teenuste miinimumstandardid (kogumissagedus, konteinerite liigid jms), et tagada ringlussevõtuks sobivate jäätmete kokkukogumise kõrge määr, ning rajada jäätmekogumispunktid. Kasutada selliseid majanduslikke vahendeid nagu jäätmete kogusest sõltuvate tasude süsteem. ·Lõpetada korduskasutatavate ja ringlussevõetavate jäätmete põletamine. ·Parandada laiendatud tootjavastutuse süsteemide toimimist kooskõlas laiendatud tootjavastutust käsitlevate üldiste miinimumnõuetega22. 2. Elurikkus ja looduskapital 2020. aasta mais võeti vastu ELi elurikkuse strateegia aastani 2030, mille eesmärk on aidata ELi elurikkus taastumise teele ning milles on esitatud uued eesmärgid ja juhtimismehhanismid heas seisundis ja vastupanuvõimeliste ökosüsteemide saavutamiseks. Strateegias on püstitatud ambitsioonikad eesmärgid: i) kaitsta vähemalt 30 % ELi maismaast ja 30 % ELi merealadest ning lõimida tõelisse üleeuroopalisse loodusvõrgustikku ökoloogilised koridorid; ii) võtta range kaitse alla vähemalt kolmandik ELi kaitsealadest, sealhulgas kõik ELis veel alles olevad loodus- ja põlismetsad; iii) hallata kõiki kaitsealasid tulemuslikult ning määrata selleks kindlaks selged kaitse-eesmärgid ja -meetmed ja seirata neid asjakohaselt. Strateegias on esitatud ka ELi looduse taastamise kava – rida konkreetseid kohustusi ja meetmeid kõikjal ELis kahjustatud ökosüsteemide taastamiseks 2030. aastaks ja nende kestlikuks majandamiseks, tegeledes elurikkuse vähenemise peamiste põhjustega. ELi elupaikade direktiiv ja linnudirektiiv on peamised õigusaktid, mille rakendamise kaudu täidetakse ELi elurikkuse strateegias aastani 2030 seatud eesmärke, ning need on ELi eluslooduse säilitamisele suunatud Euroopa õigustiku nurgakivid. Eesti looduskaitse arengukavas seatud lisaeesmärkide kohaselt oli kavas 2020. aastaks võtta range kaitse alla vähemalt 10 % metsadest, taastada 10 000 hektarit sooelupaiku ja hooldada 45 000 hektarit poollooduslikke rohumaid. Esialgsete hinnangute kohaselt ulatus hooldatavate rohumaade pindala 2020. aastal 40 000 hektarini. Tähtsusjärjestatud tegevuskavas 2021–2027 nähakse ette rahastamine, et parandada 2028. aastaks 60 000 hektari poollooduslike rohumaade hooldamist. Uues strateegias on esitatud 2030. aastaks seatud eesmärgid, mille kohta on määratud kindlaks üle 100 meetme, sealhulgas vastavad näitajad, prioriteedid, tähtajad, kontrollimehhanismid, abivahendid ja vastutavad üksused. Eesti kavatseb koostada kaitsealuste elupaikade (märgmetsad, kuivad metsad, kivised elupaigad, jõed, järved, luited, ranniku- ja mereelupaigad) hooldamise kavad.

Programmi LIFE integreeritud projekti raames koostatakse kõiki metsaelupaiku käsitlev riiklik tegevuskava (valmib 2029. aastaks). Eesti ratifitseeris bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni 1994. aastal. Looduskaitse ja looduse taastamine Natura 2000, mis on maailma suurim kaitsealade koordineeritud võrgustik, on peamine vahend linnudirektiivi ja elupaikade direktiivi eesmärkide saavutamiseks. Need eesmärgid on järgmised: i) tagada Euroopa kõige väärtuslikumate ja ohustatumate liikide ja elupaikade pikaajaline kaitse, säilimine ja ellujäämine ning ii) säilitada või taastada nende liikide ja elupaikade soodne kaitsestaatus. Peamised vahe-eesmärgid linnudirektiivi ja elupaikade direktiivi eesmärkide saavutamisel on järgmised: i) luua Natura 2000 alade sidus võrgustik; ii) määrata ühenduse tähtsusega alad erikaitsealadeks ning iii) kehtestada kõigile Natura 2000 aladele alapõhised kaitse-eesmärgid ja -meetmed. Natura 2000 alade sidusa võrgustiku loomine Eestis on 60 elupaigatüüpi ja 95 liiki, mis on hõlmatud elupaikade direktiiviga. Lisaks on riigis esindatud 75 linnudirektiivi I lisas loetletud linnutaksoni populatsioonid . 2021. aastaks oli 17,9 % Eesti riigi maismaast kaetud Natura 2000 võrgustikuga (ELi näitaja oli 18,5 %), kusjuures linnudirektiivi alusel klassifitseeritud erikaitsealad hõlmasid 13,7 % (ELi näitaja oli 12,8 %) ja elupaikade direktiivi alusel määratud ühenduse tähtsusega alad hõlmasid 17,2 % (ELi näitaja oli 14,2 %) Eesti territooriumist. Natura 2000 võrgustiku ühenduse tähtsusega ala viimane hindamine näitab, et määramine on lõpule viidud. Joonis 6. EL 27 kaitsealuste mere- ja maismaa-alade hõlmavus, 2021

Joonis 7. Natura 2000 võrgustiku kaitsealuste maismaa-alade hõlmavus, 2021 Erikaitsealade määramine ning kaitse-eesmärkide ja -meetmete kehtestamine Elupaikade direktiivis ühenduse tähtsusega alade erikaitsealadeks määramiseks ning asjakohaste kaitse-eesmärkide ja -meetmete kehtestamiseks kehtestatud kuueaastasest tähtajast on kinni peetud, kuna Eesti on määranud kõik ühenduse tähtsusega alad erikaitsealadeks. Komisjonile teeb muret, et kehtestatud eesmärkide ja meetmete kvaliteet on õigusaktist tulenevate nõuetega vaid osaliselt kooskõlas, ning ta uurib seda küsimust täiendavalt. Edusammud liikide ja elupaikade soodsa kaitsestaatuse säilitamisel või taastamisel Liikmesriikide tulemuslikkuse mõõtmiseks nähakse elupaikade direktiivi artiklis 17 ja linnudirektiivi artiklis 12 ette aruandlus edusammude kohta, mida on tehtud liikide ja elupaikade soodsa kaitsestaatuse säilitamisel või taastamisel. Tulemuslikkuse hindamisel võetakse eelkõige arvesse elupaikade direktiivi artikli 17 ja linnudirektiivi artikli 12 kohaseid aruandeid liikide ja elupaikade soodsa kaitsestaatuse säilitamisel või taastamisel saavutatud tulemuste kohta.

Vastavalt aruandele, mille Eesti esitas elupaikade direktiivi artikli 17 kohaselt elupaikade ja liikide kaitsestaatuse kohta aastatel 2013–2018, oli hea kaitsestaatusega elupaikade osakaal 2018. aastal 5 % suurem kui eelmisel aruandeperioodil (2007–2012) teatatud 51,67 %. Mis puudutab kaitsealuseid liike, siis 2018. aastal oli hea kaitsestaatusega liikide osakaal 56,67 % ehk 2,71 % suurem kui eelmisel aruandeperioodil (2007–2012) teatatud 53,54 % . ELi loodusdirektiividega kaitstud 27 % ELi metsaalade seas on vaid 20 % Eesti elupaikadest soodsa kaitsestaatusega. Mis puudutab linde, siis 60 % pesitsevate liikide puhul ilmnes populatsiooni lühiajalise kasvu või stabiilsuse suundumus (talvituvate liikide puhul oli see näitaja 85,72 %). Samal ajal on halva või mitterahuldava kaitsestaatusega elupaikade osakaal vähenenud 44 %-le (eelmise aruandeperioodi 48 %-lt) ning halva või mitterahuldava kaitsestaatusega liikide osakaal on veidi suurenenud (eelmise aruandeperioodi 35 %-lt 36 %-le). Peamised elupaikadele survet avaldavad tegurid (kahanevas järjekorras) on põllumajandus, looduslikud protsessid ja metsandus. Peamised liikidele survet avaldavad tegurid (kahanevas järjekorras) on metsandus, põllumajandus ja inimtegevusest tingitud muutused veerežiimis. Joonis 8. Hinnangud elupaikade kaitsestaatuse kohta aruandeperioodidel 2007–2012 ja 2013–2018 Joonis 9. Hinnangud liikide kaitsestaatuse kohta aruandeperioodidel 2007–2012 ja 2013–2018 Kuigi hea kaitsestaatusega elupaikade ja liikide osakaal on Eestis kokkuvõttes veidi suurenenud, on enamik soo-, metsa- ja poollooduslikest rohumaaelupaikadest endiselt ebasoodsa kaitsestaatusega. Komisjon algatas 2021. aasta juunis rikkumismenetluse seoses murega elupaikade direktiivi ja keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi ebaõige ülevõtmise ja puuduliku kohaldamise pärast, eelkõige seoses Natura 2000 aladel toimuva metsaraiega seotud asjakohase hindamismenetlusega. Hea tava ühe näitena nägi Eesti oma looduskaitse arengukavas ette 2020. aastaks 10 000 hektari sooelupaikade taastamise. Seda tehti kaitstavate soode tegevuskava alusel. Taastamisprogrammi on ellu viidud erinevate rahastamisallikate toel, millest kõige olulisemad on ELi Ühtekuuluvusfond ja LIFE projekt „Soode kaitse ja taastamine“. Programmi abil suudeti peatada kuivendamisest mõjutatud märgalade seisundi halvenemine ja taastati mõned endised turbakaevanduskohad. Looduse tagasitoomine põllumajandusmaale ja mullaökosüsteemide taastamine Põllumajandusmaa Elurikkuse strateegiat viiakse ellu koos uue strateegiaga „Talust taldrikule“ ja uue ühise põllumajanduspoliitikaga, et toetada kestlikku põllumajandust ja saavutada üleminek täielikult kestlikule põllumajandusele. Elurikkuse strateegia ja strateegia „Talust taldrikule“ raames on 2030. aastaks seatud neli olulist eesmärki: – vähendada keemiliste taimekaitsevahendite üldist kasutamist ja nendega seotud riske 50 % võrra, – vähendada ohtlikumate taimekaitsevahendite kasutamist 50 % võrra, – vähendada väetistest saadavate toitainete kadusid 50 % võrra (tagades samal ajal, et mullaviljakus ei halvene) ja seega väetiste kasutamist vähemalt 20 % võrra, – taastada vähemalt 10 %-l põllumajandusmaast väga mitmekesised maastikuelemendid ja suurendada mahepõllumajanduseks kasutatava maa osakaalu vähemalt 25 %ni. Nagu nähtub jooniselt 10, kuulub Eesti mahepõllumajanduseks kasutatava maa osakaalu (hinnanguliselt 22,41 %) poolest ELi juhtivate riikide hulka, jäädes maha vaid Austriast ja ületades tunduvalt ELi keskmist (9,07 %) (Eurostati 2020. aasta andmed). ELi 2030. aasta eesmärgi (25 %) saavutamine ei ole enam kaugel.

Joonis 10. Mahepõllumajanduseks kasutatava põllumajandusmaa osakaalud liikmesriikide kaupa, 2020 on kasutatava põllumajandusmaa suurus 1 miljonit hektarit, mis moodustab 23 % kogu maa pindalast. Nagu on kirjeldatud komisjoni analüüsis Eesti ÜPP strateegiakava kohta, kasutatakse keskmisest suuremat osa Eesti põllumajandusmaast intensiivseks põllumajanduseks ja oluline on astuda samme toitainete majandamise parandamiseks. Põllulinnuindeksi väärtus oli 2019. aastal 59 ehk 2007. aasta 102ga võrreldes märksa väiksem. See on ka alla EL 27 keskmise (75). Seda suundumust kinnitab põldlõokese kui Eestis ja paljudes teistes ELi riikides olulise indikaatorliigi pesitseva populatsiooni märgatav vähenemine. Nagu eespool mainitud, halveneb põllumajandusest mõjutatud ELi tähtsusega rohumaaelupaikade kaitsestaatus ja ainult 8 % neist elupaikadest on soodsas seisundis. Murettekitav on, et püsirohumaad on kadumas ning olemasolevaid rohumaid ohustavad maaharimine ja väetamine. Elurikkusele ja ökosüsteemidele tuleks kasuks see, kui ÜPP raames toetataks rohkem poollooduslike rohumaade hooldamist ja kui tehtaks jõupingutusi maastikuelementide taastamiseks piirkondades, kus need on kadunud.

Mullaökosüsteem Muld on äärmiselt habras piiratud ressurss, mis ELis üha enam degradeerub. 17. novembril 2021 vastu võetud uues ELi mullastrateegias rõhutatakse mullakaitse, mulla kestliku majandamise ja degradeerunud muldade taastamise tähtsust, et saavutada rohelise kokkuleppe eesmärgid ja jõuda 2030. aastaks maa degradeerumise neutraalsuseni. Selleks on vaja: i) vältida mulla edasist degradeerumist; ii) muuta mulla kestlik majandamine uueks normaalsuseks; iii) võtta meetmeid ökosüsteemide taastamiseks. Mullaökosüsteemide seisundi halvenemisel on üheks teguriks kaetud või tehislikuks muudetud pinnase pindala. Maa hõivamine moodustas EL 28s aastatel 2012–2018 endiselt 539 km2 aastas, kuigi eelmisel kümnendil see vähenes (aastatel 2000–2006 hõivati maad EL 28s üle 1 000 km2 aastas). Mõiste „maa netohõivamine“ hõlmab maa hõivamist ja maa tagasiviimist mittetehislikesse kategooriatesse (rekultiveerimist). Kuigi osa maa puhul toimus EL 28s aastatel 2000–2018 rekultiveerimine, oli hõivatud maa osakaal sellest 11 korda suurem. Eestis (joonis 11) võib ajavahemikul 2012–2018 igal aastal hõivatud maad käsitada loodusele ja elurikkusele avalduva märkimisväärse surve ühe näitajana ning maakasutuse muutusena, mis ühtlasi avaldab keskkonnaga seotud survet linnastunud piirkondades elavatele inimestele. Eesti maa netohõivamise näitaja (93,7 m2/km2) on veidi üle EL 27 keskmise ( 83,8 m2/km2). 2018. aastal ajakohastas Eesti oma aruandlust mulla degradeerumise kohta vastavalt uuele tulemuslikkuse läbivaatamise ja rakendamise süsteemile (PRAIS30 aruandlusplatvorm) meetmetega, mille eesmärk on saavutada degradatsiooni puhul kindlaks määratud seisund. Joonis 11. Maa hõivamine ja rekultiveerimine EL 27s (m2/km2), 2012–2018 Eesti ei ole siiski veel kohustunud kehtestama ÜRO kõrbestumise tõkestamise konventsiooni raames maa degradeerumise neutraalsuse eesmärke.

Nagu märgiti juba keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamisel 2019. aastal, on mulla orgaanilisel ainel oluline roll süsinikuringes ja kliimamuutustes. Muld on ookeanide järel maailma suuruselt teine looduslik CO2 siduja. Metsad ja puit 2021. aasta juulis vastu võetud ELi uus metsastrateegia aastani 2030 on paketi „Eesmärk 55“ osa. Strateegiaga edendatakse metsade pakutavaid arvukaid teenuseid. Selle peamine eesmärk on tagada ELis terved, mitmekesised ja vastupanuvõimelised metsad, mis aitavad märkimisväärselt kaasa tugevdatud elurikkus- ja kliimaeesmärkide saavutamisele. Metsad on olulised looduslikud CO2 sidujad ja nende kaitsmine on hädavajalik selleks, et EL saavutaks 2050. aastaks kliimaneutraalsuse. Elupaikade direktiivi kohaselt on kaitse all 27 % ELi metsaaladest ja hinnangute kohaselt on vähem kui 15 % neist soodsa kaitsestaatusega. Kui 2015. aastal oli halva kaitsestaatusega metsade osakaal ELis 27 %, siis 2018. aastaks suurenes see näitaja 31 %-le. Eestis hõlmavad metsad 58,44 % territooriumist ja 52 000 hektarit on kaetud põlismetsaga. Enam kui 75 % liidu õiguse kohaselt kaitse all olevate metsaelupaikade kaitsestaatus on hinnatud halvaks või mitterahuldavaks . 2020. aastale järgneva perioodi riiklik metsanduse arengukava on väljatöötamisel ja valmib 2022. aasta lõpuks. Joonis 12. Elupaikade direktiivi alusel kaitstud metsade kaitsestaatus ELi liikmesriikides, 2013–2018 (% hinnangutest) Euroopa Liidu puidumääruse kohaselt on keelatud lasta ELi turule ebaseaduslikult üles töötatud puitu. Vastavalt ELi puidumäärusele peavad ELi liikmesriikide pädevad asutused korrapäraselt kontrollima ettevõtjaid ja kauplejaid ning kohaldama nõuetele mittevastavuste korral karistusi. ELi puidumääruse artikli 20 muudatusega asendati iga kahe aasta järel toimuv aruandlus nõudega esitada aastaaruanne, mis algab 2019. kalendriaastaga. Ajavahemikul 2017. aasta märtsist kuni 2019. aasta veebruarini tehti Eestis omamaiste puiduettevõtjate suhtes 825 kontrolli. Puitu importivaid ettevõtjaid kontrolliti viiel korral. Hinnanguliselt oli Eestis aruandeperioodil 10 000 ettevõtjat, kes lasksid ühtsele turule omamaist puitu, ja 450 ettevõtjat, kes lasksid ühtsele turule imporditud puitu. ELi puidumäärus tunnistatakse kehtetuks ja asendatakse uue raadamismäärusega, millega lõimitakse olemasolev puidu seaduslikkuse kontrollimise süsteem ja täiustatakse seda. Invasiivsed võõrliigid Invasiivsed võõrliigid on ELi elurikkuse vähenemise üks peamisi põhjuseid (maa- ja merekasutuse muutuste, liigkasutuse, kliimamuutuste ja saastuse kõrval). Peale selle, et invasiivsed võõrliigid põhjustavad loodusele ja majandusele suurt kahju, aitavad paljud neist kaasa ka nakkushaiguste puhangutele ja levikule, ohustades inimesi ja elusloodust. Invasiivseid võõrliike käsitleva ELi määruse ja muude asjakohaste õigusaktide rakendamist tuleb tugevdada. ELi elurikkuse strateegiaga aastani 2030 on seatud eesmärk ohjata püsima jäänud invasiivseid võõrliike ja vähendada nende poolt ohustatavate, punasesse raamatusse kantud liikide arvu 50 % võrra. Invasiivsete võõrliikide määruse keskmes on liidu jaoks probleemsete invasiivsete võõrliikide loetelu. Liidu jaoks probleemsete invasiivsete võõrliikide koguarv on praegu 66, millest: 30 on looma- ja 36 taimeliigid; 41 on peamiselt maismaaliigid, 23 on peamiselt mageveeliigid, 1 on riimveeliik ja 1 on mereliik. Invasiivsete võõrliikide määruse kohaldamise läbivaatamist käsitleva 2021. aasta aruande kohaselt on invasiivsete võõrliikide määruse rakendamine juba hakanud täitma oma eesmärke, nagu eesmärk tagada ühtne raamistik invasiivsete võõrliikide käsitlemiseks ELi tasandil ja eesmärk suurendada teadlikkust invasiivsete võõrliikide probleemist. Samas tehti aruandes kindlaks ka mõned probleemid ja parandamist vajavad valdkonnad. Kuna invasiivsete võõrliikide määrusest tulenevate mitmesuguste kohustuste rakendamise tähtaegu kohaldati järkjärgult ajavahemikus 2016. aasta juulist kuni 2019. aasta juulini, on määruse rakendamise mitme aspekti kohta veel vara järeldusi teha. 2021. aasta aruandest leviku lähteolukorra kohta nähtub, et 66st liidu loetellu kantud liigist on Eestis keskkonnas täheldatud 11 liiki. Levikut kirjeldab joonis 13. Joonis 13. ELi jaoks probleemsete invasiivsete võõrliikide arv Eesti kohta kättesaadava geoviidetega teabe põhjal, 2021

2022. aasta prioriteetsed meetmed ·Tagada metsade kestlik majandamine, muu hulgas võttes vastu 2020. aastale järgneva perioodi riiklik metsanduse arengukava. ·Kehtestada kõigi erikaitsealade jaoks õigusaktidega kooskõlas olevad alapõhised kaitse-eesmärgid ja -meetmed. ·Võtta 2020. aastale järgneva perioodi riikliku metsandusstrateegia väljatöötamisel arvesse metsaelupaikade kaitse-eesmärke. ·Võtta vajalikke meetmeid tagamaks, et asjaomaste liikide ja elupaikade soodne kaitsestaatus saavutatakse ka erametsades. ·Võtta arvesse kuivendustaristu võimalikku mõju kaitsealuste elupaikade ja liikide kaitse-eesmärkidele ning võtta vajalikud meetmed, et seda mõju heastada ja mitte soodustada seda ÜPP kaudu. ·Suurendada jõupingutusi, et parandada 2028. aastaks poollooduslike rohumaade hooldamist 60 000 hektaril. ·Parandada elupaikade direktiivi artikli 6 lõigete 2, 3 ja 4 rakendamise süsteemi, muutes looduskaitseseadust, et tagada eraldi asjakohane hindamismenetlus. Tagada, et enne metsaraielubade (metsateatiste) väljastamist/pikendamist tehakse asjakohane hindamine vastavalt elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 nõuetele. Mereökosüsteemid ELi elurikkuse strateegiaga aastani 2030 on seatud eesmärk oluliselt vähendada negatiivset mõju mereökosüsteemide tundlikele liikidele ja elupaikadele, saavutada mereökosüsteemide hea keskkonnaseisund ning kaotada kaitsealuste, ohustatud ja tundlike liikide juhupüük või vähendada seda tasemeni, mis võimaldab liikide taastumist ja säilimist . Merestrateegia raamdirektiivi kohaselt peavad liikmesriigid saavutama oma mereakvatooriumi hea keskkonnaseisundi. Selleks peavad nad töötama välja oma mereakvatooriumi jaoks merestrateegiad ja tegema koostööd samasse merepiirkonda või mere allpiirkonda kuuluvate liikmesriikidega. Merestrateegiad hõlmavad mitmesuguseid meetmeid, mis töötatakse välja ja mida rakendatakse kuueaastaste tsüklite jooksul. Muu hulgas kohustab merestrateegia raamdirektiiv liikmesriike määrama 15. oktoobriks 2018 kindlaks hea keskkonnaseisundi parameetrid iga tunnuse jaoks (artikkel 9) ja esitama esialgse hinnangu oma mereakvatooriumi kohta (artikkel 8). Seejärel hindab komisjon, kas esitatud teave kujutab endast sobivat raamistikku direktiivi nõuete täitmiseks. Komisjon hindas hea keskkonnaseisundi parameetreid, mille Eesti esitas 2018. aastal kõigi merestrateegia raamdirektiivis sätestatud 11 tunnuse kohta, ja määras kindlaks nende piisavuse, lähtudes komisjoni otsusest mereakvatooriumi hea keskkonnaseisundi kriteeriumide ja metoodikastandardite kohta . Hinnang „hea“ või „väga hea“ näitab, et riigi kindlaksmääratud hea keskkonnaseisundi parameetrid on hästi kooskõlas head keskkonnaseisundit käsitlevas komisjoni otsuses sätestatud nõuetega, nähes riigi mereakvatooriumi jaoks ette riiklikud kvalitatiivsed ja kvantitatiivsed keskkonnaeesmärgid. Joonis 14. Eesti (BAL-piirkond) hea keskkonnaseisundi parameetrite piisavus head keskkonnaseisundit käsitlevas komisjoni otsuses sätestatud kriteeriumide kohaselt (artikkel 9, 2018. aasta aruandlus) Eestis on üks mere allpiirkond – BAL (Läänemeri). Selles mere allpiirkonnas anti „hea“ või „väga hea“ hinnang hea keskkonnaseisundi piiritlemisele 11 tunnusest seitsme tunnuse puhul. Eestis on hea keskkonnaseisundi parameetrid 11 tunnusest seitsme puhul kriteeriumidele vastavad.

Lisaks pidid liikmesriigid merestrateegia raamdirektiivi kohaselt hea keskkonnaseisundi piiritlemisega seoses hindama oma mereakvatooriumi olemasolevat keskkonnaseisundit. Hinnang „hea“ või „väga hea“ näitab, et liikmesriigil on hea suutlikkus hinnata oma merekeskkonda vastavalt head keskkonnaseisundit käsitlevas komisjoni otsuses sätestatud nõuetele. Joonis 15. Eesti (BAL-piirkond) merekeskkonna algse hindamise piisavus head keskkonnaseisundit käsitlevas komisjoni otsuses sätestatud kriteeriumide kohaselt (artikkel 8, 2018. aasta aruandlus) „Hea“ või „väga hea“ hinnang anti 11 tunnusest üheksa tunnuse puhul. Eesti merekeskkonna hindamine on 11 tunnusest üheksa tunnuse puhul kooskõlas head keskkonnaseisundit käsitlevas komisjoni otsuses esitatud nõuetega. Nagu rõhutatakse komisjoni aruandes merestrateegia raamdirektiivi rakendamise kohta, on piirkondlik koostöö pärast merestrateegia raamdirektiivi vastuvõtmist küll paranenud, kuid on vaja teha rohkem koostööd, et kooskõlas direktiivi nõudega saavutada merestrateegiate täielik piirkondlik sidusus. Lisaks avaldas Euroopa Komisjon 2022. aasta märtsis teatise liikmesriikidele adresseeritud soovitustega. Komisjoni hinnangus rõhutatakse, et liikmesriigid peavad suurendama jõupingutusi hea keskkonnaseisundi piiritlemisel ning kriteeriumide ja metoodikastandardite kasutamisel vastavalt head keskkonnaseisundit käsitlevale komisjoni otsusele. Eespool esitatud kaalutlused on 2022. aasta prioriteetsete meetmete aluseks. 2022. aasta prioriteetsed meetmed ·Tagada piirkondlik koostöö samasse merepiirkonda või mere allpiirkonda kuuluvate liikmesriikidega peamiste surveteguritega tegelemiseks. ·Rakendada soovitused, mille komisjon esitas komisjoni talituste töödokumendis, mis on lisatud teatisele, milles antakse soovitusi liikmesriikide ja piirkondade kaupa seoses 2018. aasta ajakohastatud aruannetega merestrateegia raamdirektiivi artiklite 8, 9 ja 10 kohta. Ökosüsteemide hindamine ja nende kohta arvepidamine ELi elurikkuse strateegias aastani 2030 kutsutakse liikmesriike üles lõimima elurikkusega seotud kaalutlused paremini avaliku sektori ja ettevõtjate otsuste tegemisse kõigil tasanditel ning arendama looduskapitali arvestamist. EL vajab paremini toimivat elurikkuse vaatlusvõrgustikku ja järjepidevamat aruandlust ökosüsteemide seisundi kohta. Ökosüsteemide hindamine hõlmab maismaa-, magevee- ja mereökosüsteemidele ning nende teenustele avalduva surve ja nende seisundi analüüsimist. Selles kasutatakse ruumiliselt täpseid andmeid ja võrreldavat metoodikat, mis põhineb Euroopa andmetel ökosüsteemivarade funktsioonide ja nende pakutavate ökosüsteemiteenuste kohta. Ökosüsteemi arvepidamise aluseks on viis põhielementi: ökosüsteemi ulatus, ökosüsteemi seisund, füüsilised ökosüsteemiteenused, rahalised ökosüsteemiteenused ja rahalised ökosüsteemivarad. Nende elementide kindlaksmääramisel kasutatakse ökosüsteemivarade ja nende pakutavate ökosüsteemiteenuste näitajaid. 2020. aastal viidi lõpule peamiste maismaaökosüsteemide (>99 % looduslikest maismaaökosüsteemidest) ökosüsteemiteenuste üleriigiline biofüüsikaline kaardistamine ja hindamine riikliku ökosüsteemide ja nende teenuste kaardistamise ja hindamise projekti ELME (elurikkuse sotsiaalmajanduslikult ja kliimamuutustega seostatud keskkonnaseisundi hindamiseks, prognoosimiseks ja andmete kättesaadavuse tagamiseks vajalike töövahendite loomine) raames, mida kaasrahastasid Euroopa Liidu Ühtekuuluvusfond ja riiklik Keskkonnainvesteeringute Keskus. Projekti tulemusena tehti avalikult kättesaadavaks ökosüsteemide ja ökosüsteemiteenuste ulatuse ja seisundi kaardid, mida kasutatakse praktikas (nt ruumilisel planeerimisel). Aastatel 2021–2023 toimub projekti ELME raames maismaaökosüsteemide teenuste üleriigiline sotsiaalmajanduslik kaardistamine ja hindamine. 2019. aastal projekti ELME raames loodud kaarte valitud mereökosüsteemiteenuste kohta kasutatakse mereruumi planeerimisel. Programmi LIFE integreeritud projekti CleanEst (2019–2028) raames töötatakse välja ja rakendatakse mageveeökosüsteemide ja nende teenuste kaardistamise ja hindamise metoodikat; esialgu tehakse seda piirkondlikul tasandil (Kirde-Eestis), kuid edaspidi võib olla võimalik kasutada metoodikat kogu riigis. Esialgsed hindamised viidi lõpule 2021. aastal.

Eurostat on andnud kolm toetust ökosüsteemide arvepidamise katsetamiseks Eestis. Esimesed tulemused avaldati 2019. aastal; kõige hiljutisemat projekti viiakse ellu aastatel 2021–2023. Nagu nähtub jooniselt 15, on alates 2016. aasta jaanuarist tehtud märkimisväärseid edusamme ökosüsteemide ja nende teenuste kaardistamise ja hindamise riiklike meetmete osas (hinnang põhineb 27-l rakendamist puudutaval küsimusel ja seda ajakohastatakse iga kuue kuu järel). Kuigi Eestit hõlmavaid avatud lähtekoodiga suuremahulisi andmestikke on palju, on andmete koondamine üleriigilise kaardistamise käigus osutunud keeruliseks. Lähiaastatel on mitmesuguste ökosüsteemide ja nende teenuste kaardistamisele ja hindamisele ning nende arvepidamisele pühendatud projektide, riigiasutuste, teadlaste ja vabaühenduste ühiste jõupingutuste tulemusena kavas luua ühtne üleriigiline looduskapitali arvestamise süsteem. Otsustava tähtsusega on tulemuste kasutuselevõtmine otsustajate ja teiste kasutajate poolt. Joonis 16. Projekti ESMERALDA raames tehtud uuring ökosüsteemide ja nende teenuste kaardistamise ja hindamise kohta (jaanuar 2016 – märts 2021)

Ökosüsteemide arvepidamisel tehtud edusamme hinnatakse riikide tasandil 13 küsimuse põhjal (vt joonis 17). Joonis 17. Ökosüsteemide arvepidamise uuring 2022. aasta prioriteetne meede ·Jätkuvalt toetada ökosüsteemide ja nende teenuste kaardistamist ja hindamist ning asjakohaste näitajate abil ökosüsteemide arvepidamise arendamist, et lõimida ökosüsteemide ulatus, seisund ja teenused (sealhulgas mõningad rahalised näitajad) rahvamajanduse arvepidamisse; jätkuvalt toetada riiklike ettevõtlus- ja elurikkuse platvormide, sealhulgas looduskapitali arvestamise süsteemide arendamist, et jälgida ja hinnata ettevõtluse mõju elurikkusele. 3. Nullsaaste Puhas õhk ELi puhta õhu poliitika ja vastavate õigusaktide abil tuleb märkimisväärselt parandada õhukvaliteeti ELis, viies ELi lähemale WHO soovitatud kvaliteedile ja piirates peamiste õhusaasteainete heidet. Õhusaastet ning selle mõju ökosüsteemidele ja elurikkusele tuleks veelgi vähendada, seades pikaajalise eesmärgi mitte ületada kriitilist koormust ja taset. Seetõttu on vaja pingutada rohkem selle nimel, et saavutada täielik vastavus puhast õhku käsitlevatele ELi õigusaktidele, ning määrata kindlaks strateegilised eesmärgid ja meetmed 2030. aastaks ja edaspidiseks perioodiks. Nullsaaste tegevuskavas on seatud eesmärgid vähendada 2030. aastaks õhusaaste mõju tervisele 55 % ja õhusaastest ohustatud ELi ökosüsteeme 25 % võrreldes 2005. aastaga. EL on välja töötanud tervikliku õhukvaliteedialaste õigusaktide kogumi, millega nähakse ette tervisepõhised õhukvaliteedi standardid ja heitevähendamiskohustused liikmesriikide kaupa mitme õhusaasteaine puhul. Õhukvaliteet on Eestis üldiselt hea, välja arvatud mõned erandid. Euroopa Keskkonnaameti viimased kättesaadavad hinnangulised aastaandmed (2019. aasta kohta) osutavad ligikaudu 500 enneaegsele surmale (ehk 5 600 eluaasta kaotusele), mis on tingitud tahkete peenosakeste kontsentratsioonist, ja 30 enneaegsele surmale (400 eluaasta kaotusele), mis on tingitud osooni kontsentratsioonist .

Peamiste õhusaasteainete heide on Eestis viimastel aastatel märkimisväärselt vähenenud, samal ajal kui SKP kasv jätkus (vt joonis). Vastavalt uusimatele prognoosidele, mis tuleb esitada riiklike heitkoguste vähendamise kohustuste direktiivi artikli 10 lõike 2 kohaselt, täidab Eesti kõigi direktiiviga hõlmatud õhusaasteainete heite vähendamise kohustused, mis on kehtestatud aastateks 2020–2029 ja 2030. aastal algavaks perioodiks. Uusimad Eesti esitatud inventuuriandmed osutavad (enne läbivaatamist komisjoni poolt), et 2020. aasta seisuga oli Eesti täitnud kõigi saasteainete heite vähendamise kohustused. Eesti esitas oma riikliku õhusaaste kontrolli programmi 29. märtsil 2019. Joonis 18. Peamiste saasteainete heite suundumused ja SKP Eestis, 2005–2019 Joonis 19. PM2,5 ja NOx-heide Eestis sektorite kaupa, 2019 2020. aastal ei registreeritud välisõhu kvaliteedi direktiiviga kehtestatud piirtasemete ületamist. Eesti sai 2019. aastal soovituse riikliku õhusaaste kontrolli programmiga seotud prioriteetse meetme kohta. See jääb kehtima, arvestades vajadust tagada jätkuv ja täielik rakendamine. 2022. aasta prioriteetsed meetmed ·Võtta riikliku õhusaaste kontrolli programmi raames meetmeid eespool nimetatud peamistest allikatest pärit heite vähendamiseks. ·Tagada täielik vastavus ELi õhukvaliteedistandarditele ja õhusaasteainete heite jätkuv kahanemine, et vähendada õhusaaste kahjulikku mõju tervisele ja majandusele ning et edaspidi saavutada edaspidi WHO soovitatud väärtused. Tööstusheide Tööstusheidet käsitleva ELi poliitika peamised eesmärgid on: i) kaitsta õhku, vett ja pinnast; ii) vältida jäätmeteket ja jäätmeid käidelda; iii) parandada energia- ja ressursitõhusust; iv) puhastada saastunud alad.

Nende eesmärkide täitmiseks rakendab EL lõimitud lähenemisviisi tavapärase ja juhusliku tööstusheite ennetamisele ja kontrollile. Poliitika nurgakivi on tööstusheite direktiiv . Nagu teatati Euroopa rohelises kokkuleppes, tegi komisjon tööstusheite direktiivi muutmiseks 2021. aastal mõju hindamise, et esitada ettepanek 2022. aastal . Muutmise eesmärk on suurendada direktiivi panust nullsaaste eesmärgi saavutamisse ning selle kooskõla kliima-, energia- ja ringmajanduse poliitikaga. Allpool esitatud ülevaade tööstusheite direktiiviga reguleeritud tööstustegevusest põhineb ELi registrile esitatud andmetel (2018). Eestis peab tööstusheite direktiivi kohaselt olema luba umbes 150 tööstuskäitisel. Käitiste jaotumine on esitatud allpool oleval joonisel. Eesti tööstussektorid, kus tööstusheite direktiivi kohaseid käitisi oli 2018. aastal kõige rohkem, on kodulindude ja sigade intensiivkasvatus (35 %), energeetikasektor (16 %), jäätmekäitlussektor, sealhulgas prügilad (15 %), ja keemiatööstus (7 %). Joonis 20. Tööstusheite direktiiviga hõlmatud tööstuskäitiste arv Eestis sektorite kaupa, 2018 Suurimate õhku paisatavate heitkogustega tööstussektor oli energeetikasektor (vääveloksiidid (SOx), lämmastikoksiidid (NOx), arseen (As), kaadmium (Cd), kroom (Cr), vask (Cu), elavhõbe (Hg), nikkel (Ni), plii (Pb), tsink (Zn), tahked osakesed (PM2,5) ja dioksiinid). Heidet põhjustasid ka kodulindude ja sigade intensiivkasvatus (ammoniaak (NH3)), pinnatöötlus ning tselluloosi-, paberi- ja puidutoodete sektor. Jaotus on esitatud järgmisel joonisel. Joonis 21. Eestis tööstusheite direktiiviga hõlmatud sektoritest õhku eralduvad saasteained ja riigi muu heide kokku, 2018 2017. aastal oli Eesti liikmesriik, mis kandis kõigi saasteainete rühmade lõikes suurimaid kahjudega seotud (SKP suhtes normaliseeritud) kulusid, peamiselt energeetikasektori heite, eelkõige põlevkivi põletamise tõttu. Vette eralduvate tööstuse heitkoguste keskkonnakoormus tuleneb peamiselt tselluloosi-, paberi- ja puidusektorist, aga ka energeetikasektorist (raskmetallid ja orgaanilise süsiniku kogusisaldus). Alljärgneval joonisel on esitatud Euroopa saasteainete heite- ja ülekanderegistri andmetel põhinev jaotus. Joonis 22. Vette eralduvate tööstuse heitkoguste osakaalud Eestis, 2018 ELi lähenemisviis tööstusheite direktiivi täitmise tagamisele võimaldab üldsusel saada juurdepääsu asjakohasele teabele ja osaleda potentsiaalselt saastavatele käitistele lubade andmise menetlustes. See annab üldsusele ja valitsusvälistele organisatsioonidele õiguse veenduda lubade nõuetekohases väljastamises ja nende lubade tingimuste täitmises. Keskkonnajärelevalve raames teevad pädevad asutused tööstusheite direktiiviga hõlmatud käitistesse kontrollkäike, et võtta proove ja koguda vajalikku teavet. Tööstusheite direktiivi artikli 23 lõike 4 kohaselt tuleb tegevuskohti inspekteerida üks kord aastas kuni kord kolme aasta jooksul, sõltuvalt käitistega kaasnevatest keskkonnariskidest. Eestis tehti 2018. aastal 59 kohapealset kontrollkäiku, enamik neist kodulindude ja sigade intensiivkasvatuse käitistesse (25 %), millele järgnesid energeetikasektori (24 %) ja jäätmekäitlussektori käitised, sealhulgas prügilad (19 %). Joonis 23. Inspekteerimiste arv Eestis tööstusheite direktiiviga hõlmatud käitistes 2018. aastal Parima võimaliku tehnika (PVT) viitedokumentide ja PVT-järelduste väljatöötamine tagab hea koostöö sidusrühmade vahel ja võimaldab tööstusheite direktiivi paremini rakendada . Pärast viimast keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamise aruannet võttis komisjon Eesti kohta vastu PVT-järeldused järgmistes valdkondades: i) jäätmete põletamine; ii) toiduaine-, joogi- ja piimatööstus ning iii) pinnatöötlus orgaaniliste lahustitega, sealhulgas puidu ja puidutoodete kaitsmine kemikaalide abil. Komisjon toetub tööle, mida teevad riigi pädevad asutused, kes peaksid keskkonnalubade puhul järgima õiguslikult siduvaid PVT-järeldusi ja nendega seotud parimale võimalikule tehnikale vastavaid heitetasemeid. Selle tulemusel peaks saaste märkimisväärselt ja pidevalt vähenema. 2019. aastal soovitati Eestil võtta järgmisi prioriteetseid meetmeid: vaadata läbi load, et need vastaksid hiljuti vastu võetud PVT-järeldustele, ning tugevdada kontrolli ja nõuete täitmise tagamist, et tagada vastavus PVT-järeldustele. Komisjon on nende meetmete rakendamist kontrollinud Eesti poolt ELi registrile esitatud andmete kaudu. 2018. aastal nõuetele mittevastavatest lubadest ei teatatud. Samuti soovitati Eestil prioriteetse meetmena käsitleda energeetikasektorist ning kodulindude või sigade intensiivkasvatusest tulenevat vee- ja õhusaastet. Komisjon kontrollib viimast aspekti kodulindude ja sigade intensiivkasvatuse PVT-järelduste rakendamise kaudu; need järeldused pidid lubades kajastuma 2021. aasta veebruariks. Nagu eespool mainitud, tuleb energeetikasektori heite vähendamiseks 2021. aasta augustiks rakendada suuri põletusseadmeid käsitlevad PVT-järeldused.

2022. aasta prioriteetne meede ·Jätkata energeetikasektorist ning kodulindude ja sigade intensiivkasvatusest õhku eralduva heite vähendamist. Suurte tööstusõnnetuste ennetamine – SEVESO Suurte tööstusõnnetuste ennetamist käsitleva ELi poliitika peamised eesmärgid on: i) ohjata ohtlike ainetega, eelkõige kemikaalidega seotud suurõnnetuse ohtu; ii) piirata selliste õnnetuste tagajärgi inimeste tervisele ja keskkonnale; iii) pidevalt parandada suurõnnetuste ennetamist, nendeks valmisolekut ja neile reageerimist. Poliitika nurgakivi on direktiiv 2012/18/EL (Seveso III direktiiv) . Allpool esitatud ülevaade Seveso III direktiiviga reguleeritud tööstuskäitistest (edaspidi „Seveso käitised“) põhineb andmebaasis eSPIRS (2018) esitatud andmetel ja Eesti aruandel Seveso III direktiivi rakendamise kohta aastatel 2015–2018 . Eesti 62 Seveso käitisest 31 on liigitatud madalama tasandi käitiseks ja 31 on liigitatud kõrgema tasandi käitiseks, lähtudes käitises tõenäoliselt esinevate ohtlike ainete kogusest. Kõrgema tasandi käitiste suhtes kehtivad rangemad nõuded. Seveso käitiste arvu muutumist kirjeldab joonis 24. Joonis 24. Seveso käitiste arv Eestis 2011., 2014. ja 2018. aastal Paljudel Seveso käitistel peab olema käitiseväline hädaolukorras toimimise plaan. See plaan on võimaldab nõuetekohaselt ette valmistada ja tõhusalt rakendada meetmeid, mis on vajalikud selleks, et kaitsta keskkonda ja elanikkonda, kui käitises peaks aset leidma suur tööstusõnnetus. Eesti andmetel on käitiseväline hädaolukorras toimimise plaan nõutav 26 kõrgema tasandi käitise puhul. 2018. aastal oli käitiseväline hädaolukorras toimimise plaan olemas 27 kõrgema tasandi käitisel ja viimase kolme aasta jooksul oli katsetatud 13 plaani. Kokkuvõte on esitatud joonisel 25. Käitiseväliste hädaolukorras toimimise plaanide koostamine on oluline selleks, et võimaldada keskkonna ja elanikkonna kaitsmiseks vajalike meetmete nõuetekohast ettevalmistamist ja tõhusat rakendamist juhul, kui suur tööstusõnnetus peaks siiski aset leidma. Joonis 25. Käitiseväliste hädaolukorras toimimise plaanidega seotud olukord Eestis, 2018 Seveso III direktiivi V lisa kohane teave, mis peab olema üldsusele kättesaadav, eelkõige teave selle kohta, kuidas asjaomast üldsust suurõnnetuse korral hoiatatakse, teave suurõnnetuse korral käitumise kohta ja viimase kohapealse kontrollimise kuupäev on alaliselt kättesaadav 84 % Eestis asuvate Seveso käitiste puhul. Nende kõrgema tasandi käitiste osakaal, mille puhul on teavet ohutusmeetmete ja nõutava käitumise kohta üldsusele viimaste aastate jooksul aktiivselt kättesaadavaks tehtud, on esitatud joonisel 26. Tegemist on Seveso III direktiivi olulise sättega, kuna üldsuse teadlikkus sellest teabest võib vähendada suure tööstusõnnetuse tagajärgi.

Joonis 26. Nende kõrgema tasandi käitiste osakaal, mille puhul on teavet ohutusmeetmete ja nõutava käitumise kohta üldsusele aktiivselt kättesaadavaks tehtud, 2011., 2014. ja 2018. aastal Eesti suhtes on mõningate Seveso III direktiivi ülevõtmise probleemide tõttu algatatud rikkumismenetlus. Eesti on jätnud nõuetekohaselt üle võtmata mitu direktiivi sätet, mis ulatuvad teabe esitamise tähtaegadest kuni põhimõisteteni. 2022. aasta prioriteetne meede ·Tugevdada kontrolli ja nõuete täitmise tagamist, et tagada vastavus Seveso III direktiivi sätetele, eelkõige seoses üldsuse teavitamise ja käitiseväliste hädaolukorras toimimise plaanidega. Müra Keskkonnamüra direktiivis on sätestatud ühtne lähenemisviis keskkonnamüraga kokkupuute kahjuliku mõju vältimisele, ennetamisele ja vähendamisele, kuid ei ole kehtestatud müra piirmäärasid. Peamised vahendid, millele direktiivis sellega seoses tuginetakse, on müra strateegiline kaardistamine ja planeerimine. Vastav 2030. aasta nullsaaste tegevuskava eesmärk on vähendada transpordimürast pidevalt häiritud inimeste osakaalu 30 % võrreldes 2017. aastaga. Õhusõidukitest, raudteedest ja maanteedest tingitud ülemäärane müra on üks peamisi keskkonnast lähtuvate terviseprobleemide põhjuseid ELis. Selline müra võib põhjustada südame isheemiatõbe, insulti, katkendlikku und, kognitiivseid häireid ja stressi. Väheste andmete järgi põhjustab Eestis keskkonnamüra aastas hinnanguliselt vähemalt 60 enneaegset surma ja 200 südame isheemiatõve juhtumit. Lisaks kannatab ligikaudu 11 000 inimest unehäirete all. Esitatud andmete põhjal vähenes üldine müraga kokkupuude Eestis 2012.–2017. aastal 3 %. Viimase analüüsitud täieliku teabekogumi põhjal on linnastute, maanteede ja raudteede müra kaardistamine lõpule viidud. Vee kvaliteet ja veemajandus ELi õigusaktide ja poliitika kohaselt tuleb oluliselt vähendada ülemineku-, ranniku- ja mageveele (sh pinna- ja põhjaveele) avalduva surve mõju. Veepoliitika raamdirektiivis kindlaks määratud veekogude hea seisundi saavutamine, säilitamine või parandamine tagab, et ELi kodanikel on hea kvaliteediga ja ohutu joogi- ja suplusvesi. Lisaks tagab see, et toitainete (lämmastik ja fosfor) ringlust majandatakse kestlikumalt ja ressursitõhusamalt. Veepoliitika raamdirektiiv Veepoliitika raamdirektiiv on 21. sajandil ELi veepoliitika nurgakivi. Veepoliitika raamdirektiivis ja muudes veega seotud direktiivides on sätestatud kestliku ja lõimitud veemajanduse raamistik, mille eesmärk on saavutada veevarude kaitse kõrge tase, vältida seisundi edasist halvenemit ja taastada hea seisund. 2022. aasta märtsiks pidid kõik liikmesriigid esitama veepoliitika raamdirektiivi kohased kolmanda tsükli veemajanduskavad. Eesti ei ole kolmanda tsükli veemajanduskava veel vastu võtnud ega esitanud. Kui komisjon on kava kätte saanud, hindab ta selles esitatud seisu ja edusamme, kontrollides, kuidas on tegeletud teise tsükli veemajanduskavade hindamise käigus kindlaks tehtud puudustega. Komisjon avaldas 2021. aasta detsembris kuuenda rakendamisaruande, milles hinnati veepoliitika raamdirektiivi ja üleujutuste direktiivi rakendamist . Aruanne sisaldab hinnangut i) meetmeprogrammide rakendamise ja ii) uute prioriteetsete ainete kohta. Eesti puhul osutati hindamisaruandes, et meetmeprogrammis ette nähtud meetmeid on rakendatud rahuldaval tasemel, eriti põhjavee puhul. Olemasolevast 39 põhjaveekogumist tegeleti 19 põhjaveekogumiga, kusjuures 71 % kavandatud meetmetest viidi ellu ja veel 3 % oli rakendamisel. Kokku 750 pinnaveekogu seas tegeleti 395 pinnaveekoguga, kusjuures 56 % meetmetest viidi ellu täielikult ja 10 % osaliselt. Ülejäänud 34 % pinnaveemeetmete ja 26 % põhjaveemeetmete kohta ei olnud teave kättesaadav. Kokkuvõttes näitavad kättesaadavad andmed, et kavandatud ja rakendatud meetmed aitavad märkimisväärselt kaasa veepoliitika raamdirektiivi eesmärkide saavutamisele 2021. ja 2027. aastal. Teise tsükli veemajanduskavade aruandluse ja 2020. aastal avaldatud andmete põhjal on Eestis 60,1 % kõigist pinnaveekogudest heas ökoloogilises seisundis (teadmata seisundis on 0,1 % veekogudest) ja ainult 9,7 % pinnaveekogudest on heas keemilises seisundis (teadmata seisundis on 88,3 % veekogudest). Mis puudutab põhjavett, siis 20,5 % põhjaveekogumitest ei ole saavutanud head keemilist seisundit ja 2,6 % põhjaveekogumitest on halvas kvantitatiivses seisundis. Alljärgnev joonis kirjeldab nende Eesti ja teiste Euroopa riikide pinnaveekogude osakaalu, kus ei ole saavutatud head ökoloogilist seisundit. Joonis 27. Vähema kui hea ökoloogilise seisundiga pinnaveekogude (jõed, järved, ülemineku- ja rannikuveed) osakaal valgalapiirkonnas

Alljärgnev joonis kirjeldab nende Eesti ja teiste Euroopa riikide pinnaveekogude osakaalu, kus ei ole saavutatud head keemilist seisundit. Eestis on selliste veekogude osakaal 2 %, kui võtta arvesse veekogusid, mis ei ole head keemilist seisundit saavutanud üldlevinud püsivate, bioakumuleeruvate ja toksiliste ainetena käituvate ainete tõttu. Kui neid aineid mitte arvesse võtta, siis ei ole 1 % pinnaveekogudest saavutanud head keemilist seisundit (teadmata seisundiga on 88 %). Joonis 28. Vähema kui hea keemilise seisundiga pinnaveekogude osakaal Tuleb rõhutada, et Eestis on tööstusheite direktiivi raames viimase kümne aasta jooksul märkimisväärselt (15,4 %) vähendatud raskmetallide (Cd, Hg, Ni, Pb) ja orgaanilise süsiniku (55,3 %) vette sattumist . Eestis võetakse igal aastal pinna- ja põhjaveest (vastavalt 2019. aasta lähtetasemele) kokku 2 479,89 hm3 vett (Euroopa Keskkonnaamet, 2022). Eri sektorite veevõtuosakaalud on järgmised: põllumajandus 0,20 %, ühisveevärk 2,28 %, jahutamine elektritootmisel 27,58 %, tootmine 2,77 %, jahutamine tootmisel 60,30 % ja maavarade kaevandamine 6,87 %, nagu on näidatud järgmisel joonisel. Eestis ei kanta veevõtuandmeid eraldi registrisse. Vastavaid andmeid hoitakse keskkonnaregistris. Registrit ajakohastatakse vastavalt aruannetele, mida loaomanikud loa andnud asutusele igal aastal esitavad. Väikese veevõtu jaoks ei ole Eestis luba nõutav. Joonis 29. Veevõtt Eestis sektorite kaupa Veekasutusindeksis pluss puuduvad värsked andmed Eesti kohta . Väärib märkimist, et Ühtekuuluvusfondi projekti „Pärnu jõestiku elupaikade taastamine“ käigus eemaldati aastatel 2015–2021 Pärnu jõest ja selle lisajõgedest seitse tammi ning selle tulemusena loodi 3 000 km pikkune vabalt voolava vee võrgustik. Jõesuudme lähedal asuva Sindi tammi eemaldamine aitas oluliselt suurendada kudemispaiku (Euroopa Keskkonnaamet, detsember 2019). Vastavalt 2021. aastal liikumise Dam Removal Europe kogutud teabele hõlmavad Sindi tammi eemaldamise positiivsed tulemused kalapopulatsiooni märkimisväärset paranemist, lisaks on tammide eemaldamisse hakatud teisiti suhtuma ja Sindi tammi eemaldamisest on saanud inspiratsiooniallikas Eesti edaspidiste projektide jaoks. Üleujutuste direktiiv Nagu eespool mainitud, avaldas komisjon 2021. aasta detsembris kuuenda rakendamisaruande. See hõlmab muu hulgas teises tsüklis (2016–2021) üleujutusriski kohta tehtud esialgsete hinnangute läbivaatamist ja ajakohastamist. Hindamisaruande kohaselt on Eestis välja töötatud riiklik ruumiandmete portaal, mis annab selget teavet üleujutusriskist mõjutatud piirkondade ja tundlike alade kohta ning võimaldab üldsusel ja teistel kasutajatel valida ja alla laadida teavet mitmesugustes mõõtkavades. Siiski ei ole selge, kuidas on hinnatud edaspidiseid üleujutusi; esitatud on üldsõnaline väide, et asukohtade, pindala, ulatuslikkuse ja mõju mõttes sarnanevad need varasemate üleujutustega. Kasutatud metoodika üksikasjalikum kirjeldus muudaks hindamistulemused usaldusväärsemaks. Kirjeldav hindamine võiks sisaldada rohkem kvantitatiivseid elemente. Eesti ei ole veel esitanud üleujutuste direktiivi kohaseid teise tsükli üleujutusriski maandamise kavasid. Euroopa Komisjon hindab pärast esimeste üleujutusriski maandamise kavade vastuvõtmist tehtud edusamme ja avaldab uue aruande, nagu ta tegi 2019. aastal. Joogiveedirektiiv Mis puudutab joogiveedirektiivi, siis pärast keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamist 2019. aastal ei ole esitatud uut hinnangut joogivee kvaliteedi kohta. Joogivee kvaliteeti Eestis ei ole käsitletud probleemse valdkonnana. Uuesti sõnastatud joogiveedirektiiv jõustus 12. jaanuaril 2021 ja liikmesriikidel on selle oma siseriiklikku õiguskorda ülevõtmiseks aega kuni 12. jaanuarini 2023. Eesti peab järgima läbivaadatud kvaliteedistandardeid. Suplusvee direktiiv Mis puudutab suplusvee direktiivi, siis jooniselt 31 nähtub, et 2020. aastal oli 64st Eesti suplusveekogust 62,5 % väga hea kvaliteediga . Üksikasjalik teave Eesti suplusvee kohta on kättesaadav riiklikust portaalist ja Euroopa Keskkonnameti interaktiivselt kaardilt . Joonis 30. Suplusvee kvaliteet Euroopas 2020. aasta suplushooajal

Joonis 31. Suplusvee kvaliteet aastatel 2017–2020

Nitraadidirektiiv Komisjoni viimases nitraadidirektiivi rakendamise aruandes aastate 2016–2019 kohta hoiatatakse, et nitraadid põhjustavad ELis endiselt kahjulikku veereostust. Vee liigne nitraadisisaldus on kahjulik nii inimeste tervisele kui ka ökosüsteemidele, põhjustades hapnikukadu ja eutrofeerumist. Seal, kus riigi ametiasutused ja põllumajandustootjad on vett puhastanud, on see mõjunud positiivselt joogiveevarudele ja elurikkusele ning neist sõltuvatele majandussektoritele, nagu kalandus ja turism. Liigne väetamine on siiski endiselt probleem paljudes ELi piirkondades. Nitraadidirektiivi järgimine on eeltingimus, mis tuleb täita, et saavutada eesmärk vähendada 2030. aastaks toitainete kadu vähemalt 50 %, nagu on ette nähtud ELi elurikkuse strateegiaga ja strateegiaga „Talust taldrikule“. Selleks on vaja kiiresti tegutseda, alustades asjaomaste õigusaktide täieliku täitmise tagamisest. Eestis on lämmastiku ülejääk väike, fosforit aga on vähe. Seirejaamade võrgustik on hästi välja arendatud ja põhjavee kvaliteet on üldiselt hea. Suur hulk pinnaveekogumeid on siiski eutrofeerunud nii nitraaditundlikel aladel kui ka väljaspool neid ning nii sise- kui ka merevetes. Eesti on üks seitsmest liikmesriigist, kus esineb probleemseid kohti, kus nitraadireostust tuleks kiiresti vähendada. Asulareovee puhastamise direktiiv Eestis oli asulareovee puhastamise direktiivile vastavuse määr 2018. aastal 99 % ehk ELi keskmisest kõrgem. Eesti on täitnud asulareovee kogumise ja asulareovee bioloogilise puhastamise eesmärgid. Lisajõupingutusi tuleb teha selleks, et tagada veel 0,01 miljoni inimekvivalendi ulatuses asulareovee (0,8 %) bioloogiline puhastamine koos lämmastiku- ja fosforiärastusega. Komisjoni aruande kohaselt peab Eesti kooskõlas asulareovee puhastamise direktiiviga linnapiirkondades tagama: ·reovee kogumise 1,5 miljoni inimekvivalendi ulatuses; ·reovee bioloogilise puhastamise 1,4 miljoni inimekvivalendi ulatuses; ·reovee bioloogilise puhastamise koos lämmastikuärastusega 1,3 miljoni inimekvivalendi ulatuses. Eestis taaskasutatakse 91,9 % reoveesetetest põllumajanduses ja ülejäänud 8,1 % suunatakse prügilatesse. Rannikuvete puhul on peamised reostuse allikad hajureostus (põllumajandus, metsandus, samuti piiriülene mõju avamerelt) ja punktreostusallikad. Sademevee ülevoolust väljuvat heidet ei käsitata märkimisväärse survena. Joonis 32. Asulareovee puhastamise direktiivi nõuetele vastavates linnapiirkondades direktiivi kõigile nõuetele (kogumine, bioloogiline puhastamine, bioloogiline puhastamine koos lämmastiku- ja/või fosforiärastusega) vastava asulareovee osakaal („nõuetele vastavuse määr“), 2018 Kuna 2019. aastal soovitatud prioriteetseid meetmeid ei ole täielikult rakendatud, soovitatakse neid uuesti. Lisandub meede, mis tuleneb nitraadidirektiivi rakendamist käsitleva komisjoni aruande Eestit käsitlevast lisast. 2022. aasta prioriteetsed meetmed ·Hinnata veekogude uusi füüsilisi muutusi kooskõlas veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 lõikega 7. Hindamisel tuleb kaaluda alternatiivlahendusi ja asjakohaseid leevendusmeetmeid.

·Jätkata seniseid jõupingutusi veekogude põllumajandusliku ja mittepõllumajandusliku reostamise vastu võitlemiseks ning ökoloogiliste vooluhulkade kindlaksmääramiseks kõigi asjaomaste veekogude puhul. ·Parandada vee-, mere- ja looduspoliitika koordineeritud rakendamist. ·Viia lõpule asulareovee puhastamise direktiivi rakendamine kõigis aglomeratsioonides, rajades selleks vajaliku taristu. ·Vaadata läbi nitraaditundlike alade määramine nitraadidirektiivi alusel, lisades alad, kust vesi liigub eutrofeerunud veekogudesse, ning muuta tegevusprogrammi, eelkõige selleks, et vähendada ja ennetada maismaa ja mere pinnavee eutrofeerumist märkimisväärse põllumajandusliku survega piirkondades. Kemikaalid EL püüab tagada, et kemikaale toodetaks ja kasutataks nii, et viia miinimumini märkimisväärne kahjulik mõju inimeste tervisele ja keskkonnale. Komisjon avaldas 2020. aasta oktoobris kestlikkust toetava kemikaalistrateegia „Mürgivaba keskkonna loomise suunas“, mille tulemusena on tehtud mõningaid süsteemseid muudatusi kemikaale käsitlevates ELi õigusaktides. Strateegia aitab saavutada ELi nullsaaste eesmärki, mis on Euroopa rohelise kokkuleppe üks peamisi sihte. ELi kemikaale käsitlevate õigusaktidega on ette nähtud inimeste tervise ja keskkonna kaitse alused. Samuti tagatakse nendega stabiilsus ja prognoositavus siseturul tegutsevatele ettevõtjatele. Komisjon on alates 2007. aastast kogunud teavet kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist käsitleva määruse („REACH-määrus“) ning klassifitseerimist, märgistamist ja pakendamist käsitleva määruse („CLP-määrus“) täitmise tagamise kohta. 2020. aasta detsembris hindas komisjon liikmesriikide poolt REACH-määruse artikli 117 lõike 1 ja CLP-määruse artikli 46 lõike 2 kohaselt esitatud aruandeid nende määruste rakendamise ja täitmise tagamise kohta. Viimaste kättesaadavate andmete kohaselt ei ole riiklikud nõuete täitmise tagamise struktuurid viimastel aastatel oluliselt muutunud. Aruannetest ilmneb siiski, et REACH- ja CLP-määruse rakendamisel esineb palju erinevusi, eelkõige õiguskaitse valdkonnas. Nõuetele vastavuse registreeritud tasemed näivad liikmesriikides olevat ajas üsna stabiilsed, kuid veidi halveneva suundumusega, mis on tõenäoliselt tingitud sellest, et i) nõuete täitmise tagamisega tegelevad asutused on nõuetele mittevastavate toodete/ettevõtjate kindlakstegemisel tõhusamad, ning ii) ELi turule viiakse rohkem nõuetele mittevastavaid tooteid. 2021. aasta augustis avaldas komisjon kvantifitseeritud hinnangu kahe peamise kemikaale käsitleva ELi määruse (REACH-määrus ja CLP-määrus) täitmise tagamise kohta, kasutades täitmise tagamise eri aspektide näitajate kogumit. Eestis vastutavad REACH-määruse nõuetele vastavuse kontrollimise eest järgmised asutused: ·Terviseamet, ·Keskkonnaamet, ·Päästeamet, ·Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Amet, ·Tööinspektsioon, ·Maksu- ja Tolliamet. Eesti on välja töötanud ja osaliselt rakendanud nii REACH- kui ka CLP-määruse täitmise tagamise strateegiad . Need hõlmavad: ·riskipõhist prioriseerimist, s.t keskendumist suure riskiga ettevõtjatele ja reageerivatele kontrollidele, ning ·kampaaniaid, mille käigus keskendutakse uutele nõuetele, samuti kasutajatoele kõige sagedamini esitatavatele küsimustele. Reeglina käsitatakse kõiki REACH-määruse rikkumisi raskete või väga raskete keskkonnaalaste haldusrikkumistena. Kui rikkumine on piisavalt raske, võib pädev asutus otsustada määrata peale trahvi ka lisakaristusi. See asutus võib vajaduse korral anda ka korralduse vara ja dokumentide ajutiseks arestimiseks.

Aruandeperioodil tehti Eestis 2 040 REACHi kontrolli. Enamik neist olid ennetavad kontrollid (inspekteerimised), mitte reageerivad/erakorralised kontrollid (s.t kaebustele, õnnetustele ja edasisuunamistele reageerivad uurimised). Väärib esiletõstmist, et nõuetele mittevastavuse juhtumid moodustasid kontrollide koguarvust vaid väikese osa . Joonis 33. Nõuetele mittevastavuse juhtumite osakaal (%) REACH- ja CLP-määruse kohaste kontrollide koguarvust 2019. aastal liikmesriikide kaupa ja võrdluses ELi keskmisega 2022. aasta prioriteetsed meetmed ·Tõhustada haldussuutlikkuse rakendamist ja nõuete täitmise tagamist, et saavutada nõuetele mittevastavuse suhtes nulltolerants. ·Rakendada REACH- ja CLP-määruse täitmise tagamise strateegiad täielikult. 4. Kliimameetmed Kooskõlas Pariisi kliimakokkuleppega ja osana Euroopa rohelisest kokkuleppest on Euroopa kliimamääruses sätestatud ELi eesmärk saavutada 2050. aastaks kliimaneutraalsus ja vähendada 2030. aastaks kasvuhoonegaaside heidet 1990. aastaga võrreldes 55 %. Määrusega piiratakse ka süsinikdioksiidi tehnoloogilise sidumise panust heite vähendamisse 2030. aastaks, et tagada piisavate leevendusmeetmete võtmine. EL ja selle liikmesriigid teatasid 2020. aasta detsembris ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni osaliste konverentsile oma ajakohastatud riiklikult kindlaksmääratud panused. EL tegutseb kõigis sektorites ja poliitikavaldkondades selle nimel, et vähendada kasvuhoonegaaside heidet ning minna üle kliimaneutraalsele ja kestlikule majandusele, ning tegeleb kliimamuutuste vältimatute tagajärgedega. ELi kliimaalaste õigusaktidega ergutatakse elektritootmisest, tööstusest, transpordist ja merendussektorist ning toodetes kasutatavatest fluoritud gaasidest (F-gaasid) pärit heite vähendamist. Maanteetranspordi puhul on ELi õigusaktides sätestatud nõue vähendada sõidukikütuste kasvuhoonegaaside heite mahukust 2020. aastaks 2010. aastaga võrreldes 6 %142 ning kehtestatud eri sõidukikategooriatele siduvad kasvuhoonegaaside heite normid143. F-gaaside määruse kohaselt vähendatakse ELi F-gaaside heidet 2030. aastaks 2014. aasta tasemega võrreldes kahe kolmandiku võrra. Alates 2021. aastast võetakse maakasutuse, maakasutuse muutuse ja metsandusega (LULUCF) seotud kasvuhoonegaaside heidet ja sidumist arvesse ELi heitkoguste vähendamises. Euroopa rohelise kokkuleppe lahutamatu osa on kliimamuutustega kohanemise poliitika. Alates 2021. aastast peavad liikmesriigid andma aru oma riikliku kliimamuutustega kohanemise poliitika kohta,144 kuna ELi kliimamääruses on kliimamuutustega kohanemine tunnistatud pikaajalise üleilmse kliimamuutustele reageerimise oluliseks osaks. Liikmesriigid peavad võtma vastu riiklikud strateegiad ning EL hindab kliimameetmete üldise juhtimise raames korrapäraselt edusamme. 2021. aasta veebruaris avaldatud ELi ajakohastatud kohanemisstrateegias on kirjeldatud, kuidas EL saab kohaneda kliimamuutuste vältimatu mõjuga ja muutuda 2050. aastaks kliimamuutuste suhtes vastupanuvõimeliseks.

Olulised riiklikud kliimaalased poliitikameetmed ja strateegiad Eestil on aastateks 2021–2030 koostatud lõimitud riiklik energia- ja kliimakava. Töö põhineb pikaajalistel energia- ja kliimakavadel ning on kooskõlas ka kliimapoliitika põhialustega (vähese CO2-heitga majanduse strateegiaga) aastani 2050. Eesti pikaajaline eesmärk on vähendada kasvuhoonegaaside heidet 2050. aastaks 1990. aasta heitkogustega võrreldes 80 %. Selle eesmärgi poole liikudes vähendatakse heidet 2030. aastaks 1990. aasta tasemega võrreldes ligikaudu 70 % ja 2040. aastaks 72 %. Valitsus võttis 2022. aasta mais vastu strateegia „Eesti 2035“, milles on püstitatud viis pikaajalist strateegilist eesmärki, sealhulgas 2050. aastaks kliimaneutraalsuseni jõudmine. Põlevkivist sõltumise tõttu on Eesti majandus endiselt suure kasvuhoonegaaside heite mahukusega. Riik on õigel teel kasvuhoonegaaside heite märkimisväärse vähendamise suunas, kuid teatavates sektorites on vaja teha lisajõupingutusi. Oma taaste- ja vastupidavuskava kohaselt eraldab Eesti rohkem kui 42 % eelarvest kliimameetmete jaoks, sealhulgas puhta energia tootmisse, energiatõhususse ja kestlikku transporti tehtavatele investeeringutele. 2017. aasta aprillis võeti vastu riiklik kohanemisstrateegia, et suurendada riigi, piirkondliku ja kohaliku tasandi valmisolekut ja suutlikkust kohaneda kliimamuutuste mõjuga. Aastatel 1990–2020 vähenes Eestis kasvuhoonegaaside heide kogu majanduses 65 %. Sellegipoolest on oluline kasvuhoonegaaside heite vähendamiseks toetada taastuvenergialahendusi. Joonis 34. Kasvuhoonegaaside koguheide (sh rahvusvaheline lennundus) Eestis, 1990–2020 Energeetikasektori heide küll kahaneb, ent moodustab siiski suurima osa kasvuhoonegaaside heitest Eestis ja on enamasti hõlmatud ELi heitkogustega kauplemise süsteemiga. Kuigi taastuvate energiaallikate osakaal on viimastel aastatel suurenenud, kasutatakse energia ja soojuse tootmiseks endiselt peamiselt fossiilkütuseid, s.t põlevkivi ja gaasi. Sellest tulenevalt on Eestil endiselt üks ELi kõige CO2-mahukamaid majandusi. Jõupingutuste jagamine ELi heitkogustega kauplemise süsteemiga (HKS) hõlmamata heitkoguste suhtes on liikmesriikidele kehtestatud jõupingutuste jagamist käsitleva õigusakti raames siduvad riiklikud eesmärgid. ELi õigusakti kohaselt on Eesti eesmärk mitte suurendada 2020. aastaks kasvuhoonegaaside heidet HKSi mittekuuluvates sektorites (hooned, maanteetransport ja riigisisene meretransport, põllumajandus, jäätmed ja väiketööstus) rohkem kui 11 % ning vähendada seda 2030. aastaks 13 % võrreldes 2005. aastaga (joonis 36). HKSi mittekuuluvate sektorite heide oli riigis 2020. aastal väiksem kui 2020. aastaks seatud eesmärk. Viimastel aastatel on heide vähenenud tööstuses ja riigisisese transpordi sektorites. Eesti kavatseb oma riikliku energia- ja kliimakava kohaselt vähendada heidet rohkem kui on praegune HKSi mittekuuluvate sektorite eesmärk 2030. aastaks (–13 %). Riiklikus energia- ja kliimakavas 2030. aastaks püstitatud eesmärgi saavutamiseks peab Eesti kehtestama rohkem kliimamuutuste leevendamise meetmeid. Joonis 35. Eesti heitkogused ja eesmärgid vastavalt jõupingutuste jagamist käsitlevale otsusele/jõupingutuste jagamise määrusele 2020. ja 2030. aastal protsentuaalse muutusena võrreldes 2005. aastaga Joonis 36. Eesti heitkogused, aastaks eraldatud heitkogused ja nende kumulatiivne ülejääk/puudujääk vastavalt jõupingutuste jagamist käsitlevale otsusele, 2013–2020 Peamised valdkondlikud arengusuunad Maanteetranspordis vähenes sõidukikütuste kasvuhoonegaaside heite mahukus Eestis 2010.–2019. aastal 1,8 %. Riik peab kiiresti tegutsema, et saavutada praegune 6 % vähendamiseesmärk. Liikmesriigid võivad sellega seoses võtta mitut liiki meetmeid, näiteks laiendada veelgi elektrikasutust maanteetranspordis, toetada biokütuste, eelkõige täiustatud biokütuste kasutamist, ergutada muust kui bioloogilise päritoluga taastuvtoorainest valmistatud vedelate ja gaasiliste transpordikütuste arendamist ja kasutuselevõttu ning vähendada enne rafineerimist tekkivat heidet. Eesti maanteetranspordi arvele langes 2020. aastal 17 % kasvuhoonegaaside koguheitest. Võrreldes 2005. aastaga on heide suurenenud 9 %. Kliimaeesmärkide saavutamiseks tuleb hooneid renoveerida.

Põllumajandusest tulenev heide on suurenenud. Joonis 37. Kasvuhoonegaaside heide Eestis sektorite kaupa – varasemad heitkogused aastatel 1990–2020, prognoosid aastateks 2021–2030 Maakasutuse, maakasutuse muutuse ja metsanduse (LULUCF) sektoris on netosidumine viimastel aastatel vähenenud ning 2019. aasta netosidumine asendus 2020. aastal netoheitega. Lisaks prognoosib Eesti 2030. aastaks netosidumise edasist vähenemist, mis on tingitud metsade praegusest vanuselisest struktuurist ja ulatuslikust metsakattest. Nagu on märgitud Eesti riiklikus energia- ja kliimakavas, prognoositakse 2030. aastaks LULUCFi sektori loodusliku CO2 siduja kuuekordset vähenemist. Seda olukorda on vaja parandada, kuna LULUCFi sektoris on sidumine CO2 sidujates 2013.–2019. aastal vähenenud (joonis 38). Sellele sektorile tuleks pöörata erilist tähelepanu, et võimaldada biomassi kestlikult kasutada ja tagada metsade toimimine sidujatena. Joonis 38. Maakasutuse, maakasutuse muutuse ja metsandusega seotud teatatud ja arvestuslik heide ja sidumine Eestis Lubatud heitkoguse ühikute enampakkumisel müümisest saadud tulu kasutamine Aastatel 2012–2021 moodustas ELi HKSi raames lubatud heitkoguse ühikute enampakkumisel müümisest saadav kogutulu peaaegu 784 miljonit eurot. 2020. aastal kulutati 100 % enampakkumistulust kliima- ja energiaeesmärkidele. Eestis kulutatakse 50 % enampakkumistulust nelja-aastase riigieelarvestrateegia kaudu sihtotstarbeliselt kliima- ja energiaprojektidele ja -meetmetele, mis võivad kesta mitu aastat. Kasutamata tulu kantakse üle järgmistesse aastatesse ning seda kasutatakse alati kliima- ja energiaprojektide jaoks. Ligikaudu 48 % nende meetmete jaoks ette nähtud enampakkumistulust on hõlmatud konkreetsemaid kliima- ja energiameetmeid käsitlevate otsustega. Ülejäänud 50 % läheb üldeelarvesse, millest muu hulgas eraldatakse vahendeid ka kliima- ja energiainvesteeringuteks. 2022. aasta prioriteetsed meetmed ·Vähendada veelgi energiatarbimist, eelkõige hoonetes ja transpordis. ·Valmistuda üleminekuks kliimaneutraalsele energiasüsteemile (energiatõhusus, põlevkiviga seotud tegevuse jätkuv järkjärguline lõpetamine, kliimaneutraalse elektri, kütte ja jahutuse tootmine). ·Suurendada taastuvenergia kasutuselevõttu. Eestil on suur potentsiaal avamere tuuleparkide rajamiseks Põhjamaade-Läänemere piirkonnas ning riik uurib saastevaba vesiniku tootmise arendamise võimalusi. ·Tagada biomassi kestlik kasutamine. See parandaks LULUCFi sektori CO2 sidujate toimimist. II osa. Tugiraamistik: rakendusvahendid 5. Rahastamine Keskkonnaalased investeerimisvajadused Euroopa Liidus Et keskkonnameetmed oleksid edukad, tuleb neid rahastada. Kuigi suurem osa rahalistest vahenditest tuleb riiklikest allikatest, annavad mitmesugused ELi fondid märkimisväärse panuse rahastamispuudujääkide kõrvaldamisse. Pärast 2020. aastat toetatakse keskkonnameetmete rakendamist ka ELi COVID-19 taastefondist (taaste- ja vastupidavusrahastu kaudu) ja olulise kahju ärahoidmise põhimõtte alusel, mis kehtib kogu ELi eelarve ulatuses. ELi eelarves kajastuvad ka ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni osaliste konverentsi 26. istungjärgul (Glasgow, oktoober-november 2021) ja bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni osaliste konverentsil (aprill-mai 2022)152 võetud uuendatud kohustused.

Üldised keskkonnainvesteeringute puudujäägid (EL 27) ELi rohepöördega seotud investeerimisvajadused hõlmavad mitut omavahel seotud valdkonda. Vajadust kliima-, energia- ja transpordivaldkonna lisainvesteeringute järele võrreldes lähtetasemetega (s.t erinevus vajaminevate ja prognoositud investeeringute vahel juhul, kui lisameetmeid ei võeta) hinnati 2021. aastal 390 miljardile eurole aastas (EL 27), millele ELi peamiste keskkonnaeesmärkide saavutamisega seoses lisandub veel 130 miljardit eurot aastas . Kliimamuutustega kohanemise kulud võivad samuti olla märkimisväärsed, ulatudes hinnanguliselt 35–62 miljardi euroni (kitsam vahemik) või 158–518 miljardi euroni (laiem vahemik) aastas . Need investeerimisvajadused kajastavad rakenduseesmärke aastani 2020 ja aastani 2030 (välja arvatud kliimamuutustega kohanemine, millega seoses tehakse kulutusi eeldatavasti pikema aja jooksul). ELi peamiste keskkonnainvesteeringute puudujäägi esialgne ajakohastatud jaotus on esitatud tabelis 1 . Peaaegu 40 % keskkonnainvesteeringute vajadusest on seotud saastusega, mis koos veemajandusinvesteeringutega moodustab ligi kaks kolmandikku kogu puudujäägist. Investeeringute puudujääk ringmajanduse ja jäätmete valdkonnas moodustab hinnanguliselt 13–28 miljardit eurot aastas, sõltuvalt sellest, millises ulatuses ringlust rakendatakse. Elurikkuse rahastamise aastane puudujääk on hinnanguliselt ligikaudu 20 miljardit eurot. Tabel 1. ELi keskkonnainvesteeringute puudujäägi hinnanguline jaotus keskkonnaeesmärkide kaupa, ajavahemikul 2021–2030 igal aastal Keskkonnaeesmärk Hinnanguline investeeringute puudujääk (EL 27, aastas) EUR % Saastuse vältimine ja tõrje 42,8 39 % Veemajandus ja tööstus 26,6 24 % Ringmajandus ja jäätmed 13,0 12 % Elurikkus ja ökosüsteemid 21,5 20 % Teadus- ja arendustegevus ning innovatsioon ja muu 6,2 6 % Kokku 110,1 100 % Keskkonnainvesteeringute vajadused Eestis Eestis on prioriteediks investeeringud ringmajandusse, millele järgnevad kestlikud veevarustusteenused ning investeeringud loodusse ja elurikkusse. Valdkondade kaupa on kindlaks tehtud järgmised keskkonnainvesteeringute vajadused. Saastuse vältimine ja tõrje ELi esimeses puhta õhu poliitika aruandes, mis koostati puhta õhu programmi raames, prognoositi, et õhusaaste tõrje kogukulud, mis Eestil tuleb kanda selleks, et 2030. aastaks täita õhusaasteainete riiklike ülemmäärade direktiivi kohased heitevähendamisnõuded, moodustavad 220 miljonit eurot aastas, sealhulgas 117 miljonit eurot kapitaliinvesteeringuteks (eeldusel, et 2030. aasta kliima- ja energiaeesmärgid saavutatakse). ELi teises puhta õhu poliitika aruandes on prognoositud, et EL saavutaks õhusaasteainete heite vähendamise, mis vastab õhusaasteainete riiklike heitkoguste vähendamise direktiivis 2030. aastaks sätestatud kohustustele, kui i) rakendataks kõik kuni 2018. aastani vastu võetud asjakohased õigusaktid (sealhulgas kõik õhusaastet käsitlevad õigusaktid ning 2018. aastal seatud 2030. aasta kliima- ja energiaeesmärgid) ning kui ii) liikmesriigid rakendasid ka oma riiklikes õhusaaste tõrje programmides välja kuulutatud meetmed. Ainus erand on ammoniaak 15 liikmesriigis, sealhulgas Eestis. Veemajandus Tulevase veevarustuse tagamise rahastamist käsitleva OECD uuringu (2022) kohaselt esineb ühisveevärkides ja reovee puhastamises endiselt puudusi, kuigi viimasel kümnendil on tehtud suuri investeeringuid. Reovett ei koguta ikka veel nõutavates kogustes kokku ja selle puhastamine ei vasta alati nõuetele, eriti maapiirkondades. Eesti praeguse kava kohaselt peavad suuremaid kogukondi teenindavad vee-ettevõtjad pärast 2023. aastat rahaliselt ise toime tulema ning katma investeeringuvajadused veetariifidest ja laenudest. Valitsus aitab sellele protsessile kaasa piirkondlike ettevõtjate parema rahastamistoetusega. ELi rahalised vahendid on viimase kümne aasta jooksul moodustanud märkimisväärse osa avaliku sektori poolsest rahastamisest. Kuni 2030. aastani moodustab Eesti täiendav kumulatiivne investeeringuvajadus lähtetasemega võrreldes hinnanguliselt 361 miljonit eurot (ligikaudu 36 miljonit eurot aastas), millest ligikaudu 90 % on seotud reoveega . Lisaks on tööstusreovee olmekanalisatsioonidesse juhtimisel kohaldatavad eelpuhastuse standardid vananenud ega hõlma paljusid olulisi ohtlikke aineid. Kuigi Eesti teatas, et mõned veepoliitika raamdirektiivi kohases veemajanduskavas ette nähtud meetmed on kõigi valgalapiirkondade puhul lõpule viidud, ei ole esimest meetmeprogrammi täielikult rakendatud. Piisava rahastamise puudumine takistab tõenäoliselt jätkuvalt teise (2015–2021) ja kolmanda (2021–2027) meetmeprogrammi rakendamist. 2019. aastal hinnati veemajandustaristu investeeringute kavas, et Eestis tuleks veemajandustaristusse järgmise 12 aasta jooksul investeerida 1,1 miljardit eurot. Asulareovee puhastamise direktiivi ja joogiveedirektiivi nõuetele vastavuse säilitamiseks või saavutamiseks on vaja ligikaudu 893 miljonit eurot, sh 434 miljonit eurot järgmise nelja aasta jooksul ja 459 miljonit eurot järgmise 5–12 aasta jooksul.Selles valdkonnas on oluline teabeallikas ka hiljutine kuues veepoliitika raamdirektiivi ja üleujutuste direktiivi rakendamise aruanne ning sellele lisatud finants- ja majandusuuring . Jäätmed ja ringmajandus Komisjoni uuringu kohaselt peab Eesti olmejäätmete ja pakendijäätmete ringlussevõtu eesmärkide täitmiseks aastatel 2021–2027 lähtetasemetega võrreldes täiendavalt investeerima 64 miljonit eurot (ligikaudu 9 miljonit eurot aastas) kogumisse, ringlussevõtuga seotud taastöötlusettevõtetesse, biojäätmete töötlemisse, jäätmesortimisrajatistesse ja jäätmeregistrite digiteerimisse. Lisaks moodustavad biojäätmetöötluskohtade asendamise kulud aastatel 2021–2027 hinnanguliselt 2,3 miljonit eurot (0,3 miljonit eurot aastas). See ei hõlma investeeringuid, mis on vajalikud seoses muude peamiste jäätmevoogudega (plast, tekstiil, mööbel) või selleks, et suurendada ringluse kasutuselevõttu ja vähendada jäätmeteket kogu majanduses. Elurikkus ja ökosüsteemid Liikmesriikide poolt elupaikade direktiivi artikli 8 kohaselt vastu võetud tähtsusjärjestatud tegevuskavades on esitatud i) Natura 2000 võrgustiku ja seda toetava rohelise taristu kaitseprioriteedid, ii) nende kaitseprioriteetidega seotud kulud ning iii) elurikkuse ja ökosüsteemide jaoks kavandatud rahastamisallikad ajavahemikuks, mis vastab praegusele mitmeaastasele finantsraamistikule aastateks 2021–2027. Hiljuti esitatud Eesti tähtsusjärjestatud tegevuskava kohaselt moodustavad looduskaitsekulud (sh Natura 2000) 2021–2027. aastal 304,5 miljonit eurot. See tähendab umbes 43,5 miljoni euro suuruseid iga-aastaseid kulusid, millest 26,2 miljonit eurot on ühekordsed kulud. Selleks et saavutada ELi elurikkuse strateegia 2030 suuremad eesmärgid ning katta võimalikud kaitse ja taastamisega seotud rahastamispuudujäägid, võib olla vaja teha rohkem jõupingutusi.

Keskkonnategevuse rahastamine ELi poolt aastatel 2014–2020 2014.–2020. aasta mitmeaastases finantsraamistikus eraldati ELi jaoks selle perioodi jooksul kulutamiseks peaaegu 960 miljardit eurot (kulukohustustena, 2011. aasta hindades) . 2014.–2020. aasta mitmeaastases finantsraamistikus kajastatud rohepöörde kulukohustus hõlmas eesmärki teha 20 % kulutustest kliimameetmetele. See hõlmas ka keskkonnaga seotud rahastamisvõimalusi, eelkõige Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest . Edaspidi täiendati 2014.–2020. aasta mitmeaastase finantsraamistiku eelarvet enam kui 50 miljardi euroga (jooksevhindades) programmi REACT-EU alusel ühtekuuluvuspoliitika meetmete võtmiseks seoses COVID-19 pandeemiaga . Eesti sai aastatel 2014–2020 Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest 4,9 miljardit eurot, et investeerida töökohtade loomisse ning kestlikku ja tervesse Euroopa majandusse ja keskkonda. Kavandatud otsesed keskkonnainvesteeringud ulatusid 349,8 miljoni euroni, millele lisandus 243,6 miljonit eurot, mis määratleti kaudsete keskkonnainvesteeringutena; seega moodustasid keskkonnainvesteeringud kokku 593,5 miljonit eurot. Joonisel 40 on esitatud ülevaade Eestile eraldatud (kavandatud) individuaalsetest Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahenditest (ELi summad, ilma riiklike summadeta). Joonis 39. Eestile eraldatud Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahendid, sealhulgas keskkonnainvesteeringud, 2014–2020 Tabel 2. Eesti otsesed ja kaudsed keskkonnainvesteeringud Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide raames, 2014–2020 Vahend Eraldised keskkonna jaoks (mln eurot) Ühtekuuluvuspoliitika (ERF + ÜF) Otsesed keskkonnainvesteeringud vesi elurikkus ja loodus maapinna korrastamine kliima ja riskijuhtimine Kaudsed keskkonnainvesteeringud taastuvenergia energiatõhusus muu energeetika kestlik transport kestlik turism ettevõtluse arendamine, teadusuuringud ja innovatsioon 558,5 321,4 129,8 53,2 50,2 88,1 237,1 4,1 76,9 24,2 95,4 3,0 33,6 EAFRD/maaelu areng Otsesed keskkonnainvesteeringud vesi kliima ja riskijuhtimine Kaudsed keskkonnainvesteeringud taastuvenergia energiatõhusus 11,7 5,2 0,6 4,6 6,4 3,7 2,8 EMKF Otsesed keskkonnainvesteeringud Keskkonnakaitse ja ressursitõhusus Otsesed keskkonnainvesteeringud ettevõtluse arendamine, teadusuuringud ja innovatsioon 23,3 23,2 23,2 0,1 0,1 Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondid kokku Otsesed keskkonnainvesteeringud Kaudsed keskkonnainvesteeringud 593,5 349,8 243,6 Keskkonnategevuse rahastamist Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest on täiendatud ka muude ELi rahastamisprogrammidega, mis on kättesaadavad kõigile liikmesriikidele, nagu programm LIFE ja programm „Horisont 2020“, või Euroopa Investeerimispanga (EIP) laenudega. Programm LIFE on täielikult pühendatud keskkonna- ja kliimaeesmärkidele. Sellest rahastatakse parimate tavadega seotud meetmeid keskkonnahoidlike lahenduste kasutuselevõtuks. Aastatel 2014–2020 sai Eesti neist ELi rahastamisvahenditest keskkonnategevuse jaoks hinnanguliselt kokku 636 miljonit eurot. Aastatel 2014–2020 sai Eesti ELi toetust seitsmele programmi LIFE projektile (looduse ja keskkonna valdkonnas), mille tarbeks eraldati programmist LIFE 32,0 miljonit eurot (EL 27 viis ellu kokku 1 028 programmi LIFE projekti ja ELi toetus neile oli kokku 1,74 miljardit eurot) . Aastatel 2014–2020 eraldati programmi „Horisont 2020“ raames Eestile ligikaudu 10,5 miljonit eurot keskkonna (eelkõige Maa seire, teadusuuringute ja innovatsiooni) jaoks; keskkonnaga seotud summad moodustasid 3,8 % Eesti kogueraldisest . Euroopa Strateegiliste Investeeringute Fondist (EFSI) sai Eesti kokku 58,0 miljoni euro ulatuses rahalisi vahendeid, mis ei hõlma keskkonna jaoks mõeldud projekte . Eesti ei saanud Euroopa Investeerimispangalt keskkonnaga seotud laene, kuigi kõnealusel perioodil anti Eestile EIP laene kokku 1,4 miljardi euro ulatuses . Riik on EIP laenude kogusumma järgi 24. kohal. 2020. aastal eraldas EIP kogu Euroopas kliimamuutuste vastu võitlemiseks 24,2 miljardit eurot, mis moodustab 37 % tema kogurahastamisest. Lisaks eraldas EIP 1,8 miljardit eurot (3 % kogurahastamisest) laiema keskkonnaeesmärgiga laenudena . Keskkonnategevuse rahastamine ELi poolt aastatel 2021–2027 2020. aasta Euroopa rohelise kokkuleppe investeerimiskava kohaselt tuleb 2030. aastaks teha kogu ELis 1 triljoni euro ulatuses rohelisi (avaliku ja erasektori) investeeringuid. 2021.–2027. aasta mitmeaastase finantsraamistiku ja taasterahastu „NextGenerationEU“ rahastamisprogrammiga võetakse kasutusele 2,018 triljonit eurot (jooksevhindades), et toetada COVID-19st taastumist ja ELi pikaajalisi prioriteete, sealhulgas keskkonnakaitset . Kooskõlas ELi rohelises kokkuleppes antud lubadusega mitte tekitada kahju ja vastavalt institutsioonidevahelisele kokkuleppele 2021.–2027. aasta mitmeaastase finantsraamistiku kohta on ELi 2021.–2027. aasta eelarvest 30 % ette nähtud kliimaalaste jõupingutuste toetamiseks ning elurikkuse jaoks eraldatakse alates 2024. aastast 7,5 % ja alates 2026. aastast 10 % ELi eelarvest. Kestlik rahandus suurendab märkimisväärselt keskkonnasäästlikkuse läbipaistvust (eesmärk, mida edendatakse ELi taksonoomiaga) . Sellega tugevdatakse ka muu kui finantsaruandluse nõudeid ja hõlbustatakse roheliste võlakirjade emiteerimist (Euroopa roheliste võlakirjade standardi väljatöötamise kaudu) . Kestliku rahastamise uuendatud strateegiaga (2020) tugevdatud kestlik rahandus võimaldab suurendada investeeringuid kliimasse ja keskkonda. Uus kliimamuutustega kohanemise strateegia võib aidata vähendada paljusid kliimaga seotud sündmuste riske, mida ei kindlustata . EIP viib 50 % 2025. aastani kliima- ja keskkonnaprojektidele antavatest laenudest vastavusse 250 miljardi euro suuruse panusega rohelise kokkuleppe investeerimiskavasse aastani 2027. Tabelis 3 antakse ülevaade konkreetselt Eestile aastateks 2021–2027 eraldatud ELi vahenditest. Üksikutele riikidele eraldatud vahendeid täiendab ka muu ELi poolne rahastamine, mis on kättesaadav kõigile liikmesriikidele. Tabel 3. Eestile eraldatud peamised ELi rahalised vahendid (jooksevhindades), 2021–2027 Vahend Riigile eraldatud rahalised vahendid (mln eurot) Ühtekuuluvuspoliitika ERF ÜF ESF+ ETK (ERF) Kokku: 1 692,6 820,2 502,6 58,1 Õiglase ülemineku fond 353,9 EAFRD/maaelu areng ÜPP strateegiakavad 2023–2027 440,1 Euroopa Merendus-, Kalandus- ja Vesiviljelusfond (EMKVF) 97,4 Taaste- ja vastupidavusrahastu 2021 – 2026 969,3 (toetused) Eestis käib praegu enamiku ELi rahaliste vahendite (ühtekuuluvuspoliitika vahendid, EAFRD ja EMKVF) puhul programmitöö. Taaste- ja vastupidavusrahastuga seotud läbirääkimised on siiski lõpule jõudnud.

Eesti taaste- ja vastupidavuskava koosneb 25 investeeringust ja 16 reformist. Neid toetatakse 969,3 miljoni euroga (toetustena). 41,5 % kavast toetab kliimaeesmärkide saavutamist. Kavas keskendutakse ringmajandusele, eelkõige selle äriperspektiivile, kuid selles puuduvad muud keskkonnainvesteeringud, eelkõige elurikkusega seotud meetmed. Kava on hästi kooskõlas üldise riikliku strateegiaga „Eesti 2035“. Taastekava peamised investeeringud on seotud rohe- ja digipöördega. Kava alusel toetatakse sihtotstarbelise rohefondi kaudu kokku 220 miljoni euroga ettevõtete rohepööret, samuti uuenduslike ja ressursitõhusate keskkonnahoidlike tehnoloogialahenduste kasutuselevõttu, bioressursside väärindamist, lõimitud vesinikutehnoloogia kasutuselevõttu, roheliste oskuste arendamist ja märkimisväärseid investeeringuid transpordi CO2-heite vähendamisse, eelkõige üleminekut raudteetranspordile. Kava hõlmab ringmajanduse reformi ja üks vahe-eesmärke on võtta vastu ringmajanduse tegevuskava . Joonis 40. Kliimameetmetega seotud kulud taaste- ja vastupidavuskavas, 2021–2026 Taasterahastu „NextGenerationEU“ raames emiteerib komisjon 2026. aastani kuni 250 miljardi euro väärtuses ELi rohelisi võlakirju (üks kolmandik kõigist taasterahastu „NextGenerationEU“ raames emiteeritavatest võlakirjadest), mis vastavad olulise kahju ärahoidmise põhimõtte üldisele eesmärgile. Selle 250 miljardi euro suuruse roheliste võlakirjade emissiooni suhtes ei kohaldata siiski praegu välja töötatavaid ELi taksonoomiaga seotud delegeeritud õigusakte ning see ei ole täielikult kooskõlas kavandatava rohelisi võlakirju käsitleva ELi standardiga. Lisaks aastateks 2021–2027 spetsiaalselt Eestile eraldatud ELi rahalistele vahenditele saab riik tugineda ka rahastamisprogrammidele, millele on juurdepääs ELi tasandil ja mis on avatud kõigile liikmesriikidele. Nende hulka kuuluvad programm LIFE (5,4 miljardit eurot), programm „Euroopa horisont“ (95,5 miljardit eurot), Euroopa ühendamise rahastu (33,7 miljardit eurot) ja programmi „InvestEU“ kaudu kasutusele võetavad vahendid. Need muud rahastamisallikad toetavad ka rohepööret, sealhulgas teadus- ja innovatsioonitegevust, mis on suunatud keskkonnakaitsele (programm „Euroopa horisont“), puhtale transpordile ja energiale (Euroopa ühendamise rahastu) või kestlikule taristule (InvestEU) . Riiklikud keskkonnakaitsekulutused ELi 27 liikmesriigi kogukulutused keskkonnakaitsele (sealhulgas kõik asjakohased jooksvad ja investeeringukulud) olid 2020. aastal 272,6 miljardit eurot, mis moodustab 2 % EL 27 SKPst. See protsent on püsinud aja jooksul üsna stabiilsena. Kuigi suurimad absoluutsummad on koondunud vähestesse riikidesse, kulutab enamik riike keskkonnakaitsele 1–2 % oma SKPst, kusjuures suurima osa kulutavad Belgia ja Austria (mõlemad suunavad rohkem kui 3 % oma SKPst keskkonnakulutustele). Neist kulutustest moodustasid EL 27 riikide investeeringukulud keskkonnakaitsele 2020. aastal 54,5 miljardit eurot ehk ligikaudu 0,4 % EL 27 SKPst. Enamik liikmesriike investeeris keskkonnakaitsesse 0,2–0,5 % oma SKPst, Eesti aga 0,7 %. Aastatel 2014–2020 tehti EL 27 riikides keskkonnainv