Taustteave

Globaliseerumisega Kohanemise Euroopa Fond (edaspidi „EGF“) loodi 2006. aastal, et näidata üles solidaarsust töötajatega, kes on koondatud maailma kaubanduses globaliseerumise tõttu toimunud oluliste struktuurimuutuste tagajärjel, ning neid töötajaid toetada. Algse EGFi määruse kohaldamisala laiendati 2009. aastal, et hõlmata ülemaailmsest finants- ja majanduskriisist tingitud koondamisi. EGFist kaasrahastatakse kuni 60 % ulatuses meetmeid, mida liikmesriigid rakendavad selleks, et aidata koondatud töötajatel tööturule naasta. Aastateks 2014–2020 laiendati fondi kohaldamisala veelgi, et see hõlmaks uue ülemaailmse finants- ja majanduskriisi põhjustatud koondamisi. Kohaldamisala laiendamine võimaldas liikmesriikidel, kus on suur noorte tööpuudus, kaasata teatavatel tingimustel EGFi taotlustesse ka mittetöötavaid ja mitteõppivaid noori (NEET-noored).

Järelhindamise ulatus

Komisjon korraldas kooskõlas EGFi määruse artikliga 20 järelhindamise, et uurida, kas EGF saavutas aastatel 2014–2020 oma eesmärgid.

Järelhindamine hõlmas 49 heakskiidetud EGFi taotlust (juhtumit), mis esitati komisjonile ajavahemikus 2014. aastast 2020. aasta maini. Need 12 liikmesriigiga (Belgia, Eesti, Hispaania, Iirimaa, Itaalia, Kreeka, Madalmaad, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Saksamaa ja Soome) seotud juhtumid hõlmasid 27 majandussektorit, kusjuures kõige enam taotlusi oli seotud jaemüügisektoriga (kuus juhtumit), mootorsõidukite sektoriga (viis juhtumit) ja autotööstusega (viis juhtumit). Alates 2017. aastast on EGFi taotluste arv tänu majanduse taastumisele vähenenud, mistõttu on kahanenud analüüsimiseks kättesaadavate andmete hulk. 2020. aasta lõpus esitati siiski kuus taotlust, millest neli olid tingitud COVID-19 pandeemia mõjust.

Hinnati EGFi tulemuslikkust, sealhulgas mõju, tõhusust, sidusust, asjakohasust ja ELi lisaväärtust.

Järelhindamise kokkuvõte on esitatud komisjoni talituste töödokumendina. Töödokument põhineb eelkõige sõltumatute välisekspertide tehtud toetava uuringu tulemustel. Uuringutulemusi arutasid komisjoni talitustevahelise juhtrühma liikmed (rühm koosnes komisjoni eri talituste kõigi peamiste sidusrühmade esindajatest) ning tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraat kiitis uuringutulemused 2020. aasta detsembris heaks. Lisaks koguti ja analüüsiti töödokumendi jaoks tõendeid EGFi käsitlevatest varasematest aruannetest ja hindamistest, EGFi haldavate komisjoni töötajate kogemustest, kõigi liikmesriikide asjaomaste EGFi sidusrühmade teadmistest ja komisjoni asutusesisesest EGFi andmebaasist, mis sisaldab teavet kõigi EGFi kasutamise juhtumite kohta aastatel 2007–2020. Järelhindamise tulemusi võetakse arvesse EGFi kavandamisel ja rakendamisel.

Käesolevas aruandes esitatakse ELi institutsioonidele ja organitele ning sotsiaalpartneritele kokkuvõte peamistest tulemustest.

Peamised järeldused

EGFi tulemuslikkus

EGF annab sihipärast, kohandatud ja individualiseeritud toetust, pannes toetusesaajad soodsamasse olukorda kui isikud, kes ei ole EGFi toetust saanud. EGF kaotab osalemist takistavad tõkked ning tagab, et kõiki toetusesaajaid koheldakse võrdselt, pöörates erilist tähelepanu haavatavatele ja/või ebasoodsas olukorras olevatele rühmadele.

EGFi meetmeid pakutakse lisaks tavapärastele riiklikele meetmetele ja/või nende tõhustamiseks. EGFi tulemused abistatud toetusesaajate arvu ja tööturule naasmise määra mõistes on sageli paremad kui need, mida oleks võimalik saavutada vaid riiklike toetusmeetmetega. Juhtumi tasandil ümberpaigutamise mõju ei täheldatud.

Võimalust toetada NEET-noori kasutati 49 EGFi kasutamise juhtumist 12 puhul viies liikmesriigis (Belgia, Hispaania, Iirimaa, Kreeka ja Portugal). Üldiselt leiti, et EGF ei ole noorte abistamiseks parim vahend ning et on muid ELi rahastamisvahendeid, nagu noorte tööhõivealgatus, mis on asjakohasemad. Samas haaras suur hulk sihtrühma noori (62 %) abivõimalusest kinni, kui EGFi kasutati. Mõnel juhul peeti NEET-noorte toetamise võimalust EGFi oluliseks lisaväärtuseks.

EGF võimaldab liikmesriikidel katsetada uusi aktiivseid tööturumeetmeid, mis ei pruugi olla koondatud töötajatele tavaliselt kättesaadavad. Kui uuenduslikud meetmed on osutunud edukaks, on liikmesriigid (nt Belgia, Itaalia ja Soome) lõiminud need oma tavapäraste abimeetmete hulka.

EGFi kasutamise juhtumite tulemuslikkusele avaldas positiivset mõju sotsiaalpartnerite ja töötajaid koondavate ettevõtjate kaasamine, mis aitas meetmeid paremini kavandada ja rakendada. Hispaanias, Rootsis ja Soomes aitas nende kaasamine mõnikord ka toetusesaajatel leida võimalikult kiiresti uue töö.

EGFi laiemat kasutamist takistab vajadus näidata taotluses ära koondamiste seos kas globaliseerumise või finants- ja majanduskriisiga. Selle tõestamine on osutunud keeruliseks, kuna üha raskem on kindlaks teha ja välja tuua otsustava tähtsusega tegur, mis tõi kaasa restruktureerimise. Taotluste puhul, mis esitatakse väikeste tööturgude või eriolukorra kriteeriumi alusel, tuleb tõestada ka seda, et koondamistel on märkimisväärne mõju majandusele, eriti tööhõivele. Komisjoni korraldatud EGFi kontaktisikute kohtumisel sidusrühmadelt saadud teabe kohaselt leiab enamik liikmesriike, et õigete tõendite leidmine kujutab endast takistust.

Viivitused EGFi toetuse rakendamises vähendavad toetuse tulemuslikkust. Selliste viivituste põhjuste hulka kuuluvad pikad ja keerulised ELi tasandi otsustusprotsessid (keskmiselt 28,8 nädalat alates taotluse esitamise kuupäevast), liikmesriikide haldusmenetlused, juhtumite haldamine liikmesriigi/piirkonna tasandil ning liikmesriikide vähesed kogemused EGFi kasutamisel. Umbes 15 % juhtumite puhul ei soovinud liikmesriik võtta riski ja eelrahastada EGFi meetmeid riigi vahenditest, kuni ta ELi ametlikku heakskiitu ootas. Selliste viivituste korral võivad töötajad leida endale ise uue töö või kaotada huvi EGFi meetmetes osalemise vastu.

EGFi määruses sätestatud piiratud andmekogumis- ja järelevalvenõuded ei võimalda EGFi tulemuslikkust põhjalikumalt analüüsida. See probleem on lahendatud 2021.–2027. aasta EGFi määrusega, kus on esitatud üksikasjalik loetelu näitajatest, millest tuleb aru anda.

Piiratud on ka EGFi nähtavus, isegi EGFi toetusesaajate seas. Liikmesriikide ülesanne on esitada EGFi kohta teavet, kuid nad kulutavad teavitus- ja teabevahetustegevusele pidevalt liiga vähe vahendeid. Komisjon on teinud selge teabe internetis kättesaadavaks ja korraldab kaks korda aastas liikmesriikidele kontaktide loomise seminare, et nad saaksid kogemusi vahetada. Alates 2019. aastast on komisjon jaganud EGFi kohta teavet ka sotsiaalmeedia kaudu (Twitter). Sellest hoolimata saaks veelgi parandada konkreetsete EGFi kasutamise juhtumite tulemuste nähtavust.