Taustteave

Globaliseerumisega Kohanemise Euroopa Fond (edaspidi „EGF”) loodi kümme aastat tagasi, et näidata üles solidaarsust maailmakaubanduses toimunud oluliste struktuurimuutuste tagajärjel koondatud töötajatega ja neid abistada. Esialgses EGFi määruses (EÜ) nr 1927/2006 sätestatud kohaldamisala laiendati 2009. aastal määrusega (EÜ) nr 546/2009, et hõlmata ka üleilmse finants- ja majanduskriisi tagajärjel toimunud koondamised. EGF kaasrahastab liikmesriikide rakendatavaid meetmeid, et aidata koondatud töötajatel tööturule naasta, kui nende töölt vabastamine on avaldanud suurt mõju majandusele, eriti teatava piirkonna või sektori tööhõivele. Kehtiva määruse (EL) nr 1309/2013 (edaspidi „EGFi määrus“) artikli 6 lõikes 2 sätestatud erandiklausel võimaldab liikmesriikidel, kes seisavad silmitsi noorte töötuse kõrge määraga, hõlmata kuni 2017. aasta lõpuni EGFi vahendite kasutuselevõtmise taotluste kohaldamisalasse mittetöötavad ja mitteõppivad noored (NEET-noored).

Vahehindamise ulatus

Komisjon tegi kooskõlas EGFi määruse artikliga 20 vahehindamise, et hinnata, kuidas ja millises ulatuses EGF oma eesmärgid saavutab.

Vahehindamine hõlmas kõiki 29 EGFi kasutamise juhtumit, mis esitati 2014. ja 2015. aastal. Juhtumid, mis puudutavad kümmet liikmesriiki, hõlmavad 21 majandussektorit, kusjuures autotööstuse (neli juhtumit) ja jaemüügisektori (kolm juhtumit) arvele jääb sellel ajavahemikul kõige rohkem EGFi vahendite kasutuselevõtmise taotlusi. Tänu majanduse elavnemisele on EGFi taotluste arv vähenenud, mistõttu on vähenenud ka analüüsimiseks kättesaadavate andmete hulk.

Hinnati saavutatud tulemuste tulemuslikkust, jätkusuutlikkust, tõhusust, sidusust, asjakohasust ja ELi lisaväärtust. See läheb kaugemale EGFi määruses kehtestatud nõudest hinnata tõhusust ja jätkusuutlikkust, võimaldades igakülgset hindamist rahastamisvahendi ja juhtumite tasandil .

Vahehindamine on esitatud komisjoni talituste töödokumendina (SWD). Hindamist käsitlev töödokument põhineb peamiselt välistöövõtja hindamisuuringul, mille tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraat 2016. aasta detsembris vastu võttis. Töödokumendi jaoks koguti analüüsimiseks lisatõendeid varasematest aruannetest, hindamistulemustest ning EGFi haldamisest saadud üldistest kogemustest.

Kooskõlas EGFi määruse artikli 20 lõike 1 punktiga a esitatakse käesolevas aruandes ELi institutsioonidele ja asutustele ning sotsiaalpartneritele kokkuvõte peamistest tulemustest. Hindamise tulemused aitavad kaasa ka EGFi edaspidisele kujundamisele ja poliitilisele suunale.

Peamised järeldused

EGFi vahehindamise varajane koostamine võimaldas saada praeguse perioodi kohta vaid vähest teavet ja kogemusi. Peale selle on tänu majanduse olukorra paranemisele vähenenud EGFi taotluste arv, mistõttu on veelgi vähenenud kättesaadavad tõendid. Hoolimata komisjoni jõupingutustest hinnata ja konsulteerida nii laiaulatuslikult kui võimalik, tuleb kättesaadavate andmete vähese stabiilsuse tõttu kasutada hindamistulemusi ettevaatusega.

Korraldusliku poole pealt saadi hindamise ajal oluline õppetund, et EGFi määruses sätestatud hindamise aeg on liiga varajane. Tulevaste algatuste puhul tuleks lasta rakendustsüklil piisavalt kaugele edeneda, nii et on võimalik koguda ja analüüsida rohkelt tõendeid ning hindamised tuleks seetõttu vastavalt kavandada.

Mis puudutab EGFi tulemuslikkust, siis koondatud töötajate tööturule naasmise määr paranes võrreldes eelmise rahastamisperioodiga 49 %-lt 56 %ni. Tõendid viitavad aga sellele, et need määrad on vägagi juhtumipõhised, sõltudes näiteks asjaomase piirkonna majanduslikust olukorrast. Seepärast on keeruline võrrelda eri juhtumite puhul tööturule naasmise määrasid ja raske on leida ka teisi sobivaid võrdlusaluseid sarnaste meetmete võrdlemiseks. Selle takistuse ületamiseks on väga soovitatav, et liikmesriigid töötaksid välja juhtumipõhised eesmärgid.

Koondatud töötajatele pakutava abi kasutuselevõttu on võimalik põhjendada, tõendades, et koondamised toimusid kas globaliseerumise või finants- ja majanduskriisi tagajärjel. Kumbagi neist kahest tingimusest ei ole aga EGFi määruses määratletud. Üldiselt võib määratluste puudumist mõista teatava paindlikkuse pakkumisena, aga ka ebakindluse hallide alade loojana. Juhtumi põhjendamiseks õigete tõendite leidmine on keeruline ülesanne ning muutub sageli liikmesriikide jaoks takistuseks taotluse esitamisel. Selle põhjus on ka asjaolu, et sageli ei ole võimalik restruktureerimist käivitavat otsustavat tegurit kindlaks määrata ja esile tõsta.

Kuigi üldisest 500 koondatud töötaja künnisest allapoole jäävad koondamise juhtumid võivad olla erandiklausli kohaselt toetuskõlblikud, ei ole liikmesriigid kindlad, kuidas näidata, et koondamised avaldavad majandusele, eriti tööhõivemäärale tõenäoliselt märkimisväärset mõju, sest määruses ei ole ka seda mõju täpsemalt määratletud. Paistab, et väga tähtis on määrata märkimisväärne mõju selgemalt kindlaks, näiteks töötades välja erinäitajad või tulemuskaardi, mis aitaks mõju analüüsida.

Riikide ametiasutuste haldus- ja finantssuutlikkuse probleemid nii taotlemis- kui ka rakendamisetapis on liikmesriikide jaoks järgmine takistus võimaliku taotluse esitamise üle otsustamisel. Probleemid on peamiselt seotud antava abi kaasrahastamise puudumisega ja EGFiga tegelevate ametiasutuste ebapiisava töötajate arvuga. See kehtib eriti siis, kui EGFi kasutamise kogemus puudub või on väike, või restruktureerimisabi puhul üldiselt.

Otsustava tähtsusega tegur, miks alates 2004. aastast ELiga ühinenud 13 riiki (EL 13) kasutasid EGFi vähem, on nende riikide majanduse struktuur. Töökohtade kadumine kaubandusega seotud globaliseerumisest tulenevate struktuurimuutuste tõttu on EL 13 riikides vähem levinud.

EGFi meetmeid pakutakse lisaks tavapärastele riiklikele meetmetele ja/või nende tõhustamiseks. Juhtumi tasandil ümberpaigutamise mõju ei täheldatud.

Abi, mida EGF on pakkunud, ei oleks muidu olnud kättesaadav. See näitab EGFi meetmete vastastikust ja üldisemat täiendavust.