Sissejuhatus

Selle aruandega täidetakse kaks nõuet:

1) antakse aru selle kohta, kuidas ühtekuuluvus on Euroopa piirkondades lähiminevikus arenenud, ning hinnatakse Euroopa Liidu toimimise lepingu kohaselt riikliku poliitika, ühtekuuluvuspoliitika ja ELi muu poliitika mõju ühtekuuluvusele. Aruandele lisatud komisjoni talituste töödokument koosneb kuuest peatükist majandusarengu, sotsiaalse kaasatuse, kestliku arengu, institutsioonide arendamise, riikliku poliitika ja ühtekuuluvuse ning ühtekuuluvuspoliitika mõju kohta. ELi muu poliitika mõju käsitletakse esimeses neljas peatükis.

2) antakse ülevaade meetmetest, mis seovad Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide tõhususe usaldusväärse majandusjuhtimisega, nagu ühissätete määruses on seoses struktuurifondidega ette nähtud. Ülevaate kokkuvõte on esitatud 9. jaos ja kogu ülevaade komisjoni talituste töödokumendi jaotises 5.3.

1.Piirkondlikud erinevused vähenevad taas

Pärast W-kujulist majanduslangust 2008. ja 2011. aastal kasvab ELi majandus taas. Kriis mõjutas tugevalt peaaegu kõiki liikmesriike. Seetõttu peatus liikmesriikide vaheliste erinevuste pikaajaline vähenemine SKPs elaniku kohta. Taastumise alguse ja kõikjal toimuva majanduskasvuga on need erinevused aga taas kahanema hakanud ning seda kiiremini riikides, kus SKP elaniku kohta on väiksem.

Esimesi märke erinevuste vähenemise kohta on ELis selgelt näha ka piirkondlikul tasandil. Alates 2008. aastast suurenesid piirkondlikud erinevused tööhõive ja töötuse määrades ning SKPs elaniku kohta. 2014. aastal hakkasid vähenema erinevused tööhõives ja 2015. aastal SKPs elaniku kohta. Sellele vaatamata on paljudes piirkondades ikka veel SKP elaniku kohta väiksem ja tööhõive määr madalam kui enne kriisi.

2000. ja 2015. aasta vahel lähenes SKP elaniku kohta paljudes vähem arenenud piirkondades ELi keskmisele tänu kiiremale tootlikkuse kasvule, kuid tööhõive vähenes. Neis piirkondades on töötlev tööstus olnud enamjaolt edukas ning see on aidanud ettevõtjatel nii ühtsel turul kui ka maailma tasandil konkureerida. Et ELi keskmisele lähenemine jätkuks, peavad need piirkonnad liikuma väärtusahelas ülespoole, tegevusteni, mis nõuavad suuremaid oskusi ning on tehnoloogiliselt keerukamad ja uuenduslikumad, eriti kuna üleilmastumine ja tehnilised muutused võivad nende piirkondade majandusarengut kiiresti takistada.

Piirkondades, kus SKP elaniku kohta on ELi keskmisest tunduvalt suurem, on areng olnud tänu tootlikkuse ja tööhõive kasvule kiirem kui vähem arenenud piirkondades. Kuna enamikus piirkondades, kus SKP elaniku kohta on suurem, asub riigi pealinn või mõni suur linn, saavad need kasu aglomeratsioonisäästust ning suurem tööturg võimaldab oskusi tööturu vajadustega paremini vastavusse viia. Tegevuste koondumine meelitab ligi spetsialiseeritud teenuseid ja teenuste osutajaid. Taristuinvesteeringud transporti ning info- ja kommunikatsioonitehnoloogiasse suurendavad kasumit ning ettevõtjate ruumiline lähedus toob kaasa suurema innovatsiooni ja teadmiste leviku. Sellist kasu saaks laiendada, parandades ühendusi suurte linnade ja neid ümbritsevate maapiirkondade või väiksemate linnade vahel, kus spetsialiseeritud teenuste jagamine võiks kaasa tuua mastaabisäästu.

Tundub aga, et paljud piirkonnad, kus SKP elaniku kohta on ELi keskmise lähedal, on jäänud kinni keskmise sissetuleku lõksu. 2000. ja 2015. aasta vahel vähenes SKP elaniku kohta võrreldes ELi keskmisega paljudes sellistes piirkondades (vt kaardid 1 ja 2). Nende töötlev tööstus on väiksem ja nõrgem kui piirkondades, kus SKP elaniku kohta on väiksem või suurem. Kulud on üldjuhul liiga suured, et konkureerida väiksema SKPga piirkondadega, ja nende piirkondlikud innovatsioonisüsteemid pole piisavalt tugevad, et konkureerida suurema SKPga piirkondadega. Majandustulemuste parandamiseks on korraga vaja mitmeid muutusi: suurem ekspordile orienteeritus, tähelepanu suunamine uutele sektoritele ja tegevustele, uurimistegevuse ja innovatsiooni edendamine, hariduse ja koolituste tähtsuse suurendamine ning ettevõtluskeskkonna parandamine. Üleilmastumine on põhjustanud paljudes piirkondades suure hulga töökohtade kadumise, kuid üksnes koolituste pakkumine koondatud töötajatele ei taga uute töökohtade tekkimist ega vajalikke struktuurilisi ümberkorraldusi.

2.Tööhõive on taastunud, kuid töötus on ikka veel suurem kui enne kriisi

2016. aastal oli 20–64aastaste elanike tööhõive määr ELis esimest korda kõrgem kui enne kriisi. 71 % juures on see ühe protsendipunkti võrra kõrgem kui 2008. aastal, aga siiski tunduvalt madalam kui strateegiaga „Euroopa 2020“ 2020. aastaks seatud eesmärk 75 %. Seejuures erineb olukord ELis liikmesriigiti märkimisväärselt.

Kogu ELi töötuse määr on vähenenud 2013. aasta 10,9 %-lt, 2016. aastal 8,6 %-le ja 2017. aastal 7,7 %-le, mis on siiski rohkem kui 7 % 2008. aastal. Mõnes riigis on määr 2008. aasta määrast madalam, kuid teistes ikka veel vähemalt 5 % kõrgem. Piirkondlikud erinevused töötuse määras enne 2016. aastat ei vähenenud, kuid need olid suures osas lõpetanud suurenemise. Sellele vaatamata on eelkõige alla 25aastastel inimestel siiski probleeme töö leidmisega (vt kaart 3).

Kuigi 2010. ja 2015. aasta vahel mingil määral püüeldi strateegia „Euroopa 2020“ eesmärkide saavutamise poole, pole edusammud olnud piisavalt kiired, et eesmärgid 2020. aastaks saavutada. Enam arenenud piirkonnad on nende saavutamisele kõige lähemal, kuid 2015. aastani tegid vähem arenenud piirkonnad nende saavutamiseks rohkem edusamme. Üleminekupiirkonnad (mis jäävad nende piirkondade vahele) ei teinud selle ajani peaaegu mingeid edusamme ja samade suundumuste korral jõuavad vähem arenenud piirkonnad neist 2020. aastaks ette. Maapiirkonnad on ELi eesmärkide saavutamisest kõige kaugemal, kuid enne 2015. aastat olid need edukamad kui suurlinnad, linnad ja äärelinnad.

3.Mõnes piirkonnas kasvab rahvaarv kiirelt, kuid teistes väheneb

Esimest korda oli surmade arv sündide arvust suurem 2015. aastal; see suurendab rände ja liikuvuse mõju piirkondade rahvaarvule. Suured töötuse ja sissetulekute erinevused ELis kannustavad inimesi kolima, et leida paremaid töövõimalusi ja/või pääseda töötusest ja vaesusest. Liigutud on peamiselt EL 13 riikidest EL 15 riikidesse ning EL 13 riikides maapiirkondadest pealinna ja teistesse suurtesse linnadesse. Mitmes piirkonnas on see kaasa toonud kiireid rahvastikumuutusi, mistõttu on vajadused seoses avaliku taristu ja teenustega suurenenud või vähenenud.