Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS milles käsitletakse avamerel nafta ja gaasi geoloogilise luure, uuringute ja tootmise ohutust /* KOM/2011/0688 lõplik - 2011/0309 (COD) */





SELETUSKIRI 1. ETTEPANEKU TAUST Ettepaneku põhjused ja eesmärgid Nafta ja gaasi uuringud ning tootmine avamerel ning samuti sellistes keerulistes geograafilistes ja geoloogilistes keskkondades nagu süvaveed üha suureneb. Hiljutiste kogu maailmas, sealhulgas Euroopa Liidus, avamere nafta- ja gaasiammutamise tõttu toimunud suurõnnetuste[1] ning õnnetusohtlike olukordade[2] ulatus ja omadused nõuavad meetmete võtmist. Nende põhjal tuleb esile lõhe üha keerulisema tegevuse ning praeguste riskijuhtimistavade ebapiisavuse vahel. Teavitatud on äriühingute suurtest erinevustest ohutusalase tulemuslikkuse ja suhtumiste osas. Lisaks on vahejuhtumite tõttu tulnud esile probleemid, millega seisavad silmitsi seadusandjad piisava järelevalve tagamisel avameretegevuse üle, ning läbipaistvuse ja andmevahetuse puudumine seoses avameretööstuse ohutusalase tulemuslikkusega. Euroopas toodetakse suurem osa naftast ja gaasist avamerel. Suurõnnetused Euroopa avamererajatistes põhjustavad tõenäoliselt varalise kahju, kahjustavad keskkonda, majandust, kohalikke kogukondi ja ühiskonda ning võivad samas seada ohtu töötajate elu ja tervise. Suurõnnetuste toimumise tõenäosust ELi vetes on vaja vähendada. Alates 2010. aastast teostatud uuringute, sidusrühmadega peetud konsultatsioonide ning riskianalüüsidega on kindlaks tehtud järgmised ELi põhiprobleemid. 1. Avamere nafta- ja gaasiammutamisest tuleneva suurõnnetuste toimumise risk ELi vetes on märkimisväärne ning olemasolevate killustatud õigusaktide ning eri reguleerimis- ja tööstustavadega ei tagata kõiki saavutatavaid riskivähendamisi ELis. 2. Olemasolev õigusraamistik ning töökord ei taga ELi vetes toimuvate õnnetusjuhtumite toimumise korral kõige tõhusamat hädaolukordade lahendamist ning ei ole selge, kes vastutab puhastustööde ja kahju üldise hüvitamise eest. Seetõttu on käesoleva ettepaneku üldeesmärgid: i) vähendada suurõnnetuste toimumise riski ELi vetes ning ii) piirata tagajärgi juhul, kui õnnetusjuhtumid siiski toimuvad. Reguleeriva algatuse üldine taust Komisjon reageeris Mehhiko lahel toimunud katastroofile juba eelmisel aastal ELi avameretegevuse tavade ning õigusraamistiku puudujääkide analüüsiga ja sellele järgnenud teatisega „Avamerel nafta ja gaasi tootmise ohutusega seotud probleemid”[3] (vastu võetud 2010. aasta oktoobris). Selles osutati esmakordselt valdkondadele, milles on vaja ELis meetmeid võtta. Avameretegevust käsitlevate õigusaktide ja tavade vahel esineb liikmesriigiti märkimisväärseid erinevusi ja killustatust (nt lubade andmine, vastutust hõlmavad sätted, seadmete ohutusstandardid, avalik läbipaistvus ja teabevahetus). Sellest nähtub rahvusvaheliste õigusaktide tegelik puudumine ja lüngad asjakohases liidu õiguses. Kuigi mõnel liikmesriigil on avameretegevust hõlmav tipptasemel õigusraamistik, on arenguruumi siiski kõigil. Oluline on tõsta avameretööstuse suurõnnetuste toimumisohu kontroll ühtlaselt kõrgele tasemele kõikjal ELis. Võttes aluseks tööstusharu varasemate õnnetusjuhtumite sageduse analüüsi Euroopas ja dokumenteeritud õnnetusjärgsed kulud, siis on avamere nafta- ja gaasiammutamisest tulenevate õnnetusjuhtumite hinnanguline keskmine majanduslik kahju ja kahjustused liidus aastas 205–915 miljonit eurot. Seda vahemikku kasutatakse mõjuhinnangus baasriski empiirilise alusena. Hinnangu kohaselt kaalub liidule ja liikmesriikidele tekkiv kasu märkimisväärselt üles kõrgemate standardite kehtestamise kulu. Suurema osa lisakuludest kannab tööstus, kes saab kasu riskivähendamisest. Kogemus näitab siiski, et on vaja tugevat reguleerimist ja selget vastutust, et muuta tööstuse kultuuri selliselt, et kaasneks käesoleva määrusega kavandatav riskivähenemine. Eelnevalt märgitud üldeesmärkide põhjal töötatakse välja neli erieesmärki: 1. tagada nafta- ja gaasitööstuses avameretegevuse tõttu toimuda võivate selliste suurõnnetuste, mis võivad ohustada Euroopa Liidu vett või kaldaid, kontrolli parimate tavade järjekindel kasutamine; 2. rakendada parimaid reguleerimistavasid kõigis Euroopa jurisdiktsioonides, kus toimub avamere nafta- ja gaasiammutamine; 3. tugevdada liidu valmisolekut ja reageerimise suutlikkust, et tulla toime liidu kodanikke, majandust ja keskkonda ohustada võivate eriolukordadega; 4. parandada ja täpsustada vastutust ja hüvitisi käsitlevaid olemasolevaid liidu sätteid. Komisjoni uurimistegevuse ja sidusrühmadega peetud konsultatsioonide põhjal tuletatakse praktilised meetmed. Lisaks on kindlaks määratud poliitikavalikud, mille alusel rühmitatakse meetmed eri kombinatsioonidesse ja rakendusvahenditesse. Poliitikavalikuid on kirjeldatud 2. peatükis. Olemasolevad liidu õigusaktide sätted ettepanekut hõlmavas valdkonnas Liidul ei ole sektorispetsiifilisi avamere nafta- ja gaasiammutamist käsitlevaid õigusakte, kuid on olemas ulatuslikum liidu õigustik, mis sageli kehtib avameresektori suhtes üksnes osaliselt. Käesolev ettepanek täiendab eelkõige järgnevaid liidu õigusakte. i. Keskkonnavastutus. Keskkonnavastutust käsitlevas direktiivis 2004/35/EÜ on sätestatud vastutus keskkonnale tekitatud kahju eest samuti seoses nafta ja gaasi tootmisega avamerel. Käitaja, kelle tegevus põhjustab märkimisväärset keskkonnakahju kaitsealustele liikidele, looduslikele elupaikadele või veele, vastutab kindlalt kahju ennetamise ja heastamise eest ning kannab selle täieliku kulu. Käesoleva ettepaneku eesmärk on laiendada keskkonnavastutust käsitleva direktiivi praegust territoriaalset kohaldatavust, mis piirdub seoses veevarule tekitatud kahjuga rannikuala ja territoriaalmerega, ka liikmesriikide jurisdiktsiooni alla kuuluvale mereakvatooriumile. ii. Keskkonnamõju hindamine. Direktiiv 85/337/EMÜ,[4] muudetud direktiividega 97/11/EÜ,[5] 2003/35/EÜ[6] ja 2009/31/EÜ,[7] teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta, on miinimumnõuete kehtestamisega ühtlustanud projektide keskkonnamõju hindamise põhimõtted. Lisaks on ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni piiriülese keskkonnamõju hindamise Espoo konventsioon, mis on osa keskkonnaalasest ühenduse õigustikust, asjakohane tõenäoliselt piiriülese mõjuga projektide hindamiseks. Selle kohaldamine on aga teatava puurimistegevuse puhul vabatahtlik. iii. Jäätmeid käsitlevad õigusaktid. Direktiiv 2008/98/EÜ, mis käsitleb jäätmeid (jäätmete raamdirektiiv). Seda direktiivi kohaldatakse täielikult naftareostuse suhtes, nagu on kinnitanud Euroopa Kohus. Seega kehtib avamererajatistest välja valgunud nafta suhtes ELi määratlus mõistele „jäätmed”, ning saastajal on seega kohustus teostada puhastustööd. iv. Töötajate töötervishoid ja tööohutus. Direktiiv 92/91/EMÜ (täiendab raamdirektiivi 89/391/EMÜ) on peamine asjakohane liidu õigusakt avamerel töötavate isikute ja töökeskkonna kaitsmiseks. Käesoleva ettepanekuga tõhustatakse direktiiviga 92/91/EMÜ ette nähtud korda, et lisada sellesse muu hulgas keskkonnamõju hindamine, et nõuda riskihindamise esitamist seadusandjale nõusoleku saamiseks, kehtestada teatamise kord puurimistegevuseks ja nõuda kriitiliste riski kontrollielementide sõltumatut kontrollimist. v. Suurõnnetusoht. Seveso direktiivi 96/82/EÜ ei kohaldata avameresektori suhtes, kuid mõni selle säte on olnud käesoleva ettepaneku puhul hea tava näited. Käesolev ettepanek läheb siiski kaugemale Seveso direktiivist, nimelt nõutakse riskihindamise puhul seadusandja nõusolekut, tehnilise ja finantssuutlikkuse rangemat kontrollimist lubade väljastamise etapis ning tööjõu evakueerimist ja päästmist käsitlevate sätete lisamist. v. Süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmise lubade andmine. Direktiiv 94/22/EÜ on uurimise ja tootmise lubade andmise peamine õigusraamistik. Käesoleva ettepanekuga ei muudeta direktiivi, vaid tugevdatakse asjaomaste asutuste kohustusi lubade väljastamise protsessis, et parandada taotlejate tehnilise ja finantssuutlikkuse hindamist. vi. Hädaolukordade lahendamine. Ettepanekuga kehtestatakse liikmesriikidele ja tööstusharule uued hädaolukordade lahendamise nõuded, et täiendada olemasolevat liidu suutlikkust nii liidusiseselt kui ka väljaspool. ELi kodanikukaitse mehhanism (nõukogu otsus 2007/779/EÜ), järelevalve- ja teabekeskus (MIC)[8] ning Euroopa Meresõiduohutuse Amet (EMSA)[9] on liidu peamised hädaolukordade lahendamise kanalid. Meetmeid on juba võetud EMSA pädevuse laiendamiseks (lisaks selle esmasele ülesandele merelaevanduse valdkonnas), et hõlmata avamererajatistes toimuvaid õnnetusjuhtumeid. Kooskõla Euroopa Liidu muude põhimõtete ja eesmärkidega Käesolev määrus on kooskõlas 2020. aasta energiastrateegiaga,[10] täpsemalt prioriteediga nr 3, milleks on turvaline, kindel ja taskukohane energia Euroopas. Peale selle on käesolev määrus kooskõlas liidu keskkonnaalaste õigusaktide ja poliitikaga ning selle peamiste tõekspidamistega, nagu reostuse ennetamine, kontroll ja „saastaja maksab” põhimõte ning ettevaatusprintsiip. See on täielikult kooskõlas merekeskkonnapoliitikaga, eelkõige eesmärgiga saavutada 2020. aastaks mereakvatooriumis hea keskkonnaseisund (merestrateegia raamdirektiiv 2008/56/EÜ). 2. REGULEERIMISEGA SEOTUD HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE TULEMUSED NING POLIITIKAVALIKUTE MÕJUHINDAMINE Huvitatud isikutega konsulteerimine 16. märtsist kuni 20. maini 2011 toimus avalik Interneti-arutelu, et kinnitada huvitatud isikute seisukohta selles, et eri poliitikavaldkondades on vajadus ELi meetmete järele. Komisjon sai kokku 64 vastust, mis hõlmasid tugevasti üle 350 komponentideks jaotatud vastuse sidusrühmadelt. Vastuste kokkuvõte ning nende arvessevõtmine Konsulteerimisel toetati laiaulatuslikult avamere suurõnnetuste ennetamise ja lahendamise meetmete tugevdamist, selleks välja pakutud vahendid aga erinesid. Põhjamere piirkonna riikide ametiasutused arvasid, et muutused ELi tasandil ei tohiks panna kahtluse alla nende praeguseid eesmärke seadvaid regulatiivseid lähenemisviise, mida käesoleva ettepanekuga tõepoolest kavatsetakse edendada. Tunnistades olukorra üldise paranemise vajadust, oli tööstus kõige konservatiivsem regulatiivsete muudatuste suhtes, eelistades eesmärke seadvaid lähenemisviise ja tööstuse algatusi. Teisest küljest nõudsid valitsusvälised organisatsioonid ja spetsialiseerunud ettevõtjad (nt klassifikatsiooniühingud) muutust ELi tasandil kõige aktiivsemalt. Alljärgnevalt on esitatud peamised aspektid. Tegevusloa andmine Loaomanikke tuleb pidada vastutavaks nende tekitatud kahju eest. Suurem osa seadusandjatest ja tööstusest peab praegu teatavates liikmesriikides kohaldatavat tegevuslubade andmise korda usaldusväärseks, kuid arvab, et liit peaks tegema koostööd teiste liikmesriikidega, et nende standardeid parandada. Nad arvavad, et lubade andmise otsuste tegemine peaks jääma täielikult asjaomasele liikmesriigile, kuid teavet võiks siiski jagada naaberriikidega, kui on piiriülese reostuse võimalus. Äriühingutelt saadi mitmeid soovitusi (nt lubade andmise menetluste ühtlustamine ja lihtsustamine ning eraldi seadusandjate määramine lubade andmiseks ja ohutuseks). Mõni valitsusväline organisatsioon ja kodanikud pooldavad piiriülese reostuse võimaluse olemasolul kohustuslikku konsulteerimist naaberriigiga või selle nõusolekut. Õigusaktis on sätestatud tehnilise ja finantssuutlikkuse tugevam ja riskipõhine hindamine. Sellega on suurõnnetuste kontrolliks ja ennetamiseks peale ohutust käsitlevate sätete ette nähtud ka keskkonnaalased sätted. Õnnetusjuhtumite ennetamine Tööstust on vaja ärgitada suurõnnetusi isegi paremini vältima, samal ajal aga ei tohiks riskida õnnetusjuhtumite vältimise standardite vähendamisega, kui liikmesriikidel on juba tugev avameretegevust reguleeriv kord. Tööstus on üldiselt seisukohal, et ta saab olukorda parandada enesekontrollisüsteemi ja tööstuse algatustega. Valitsusvälised organisatsioonid ja eri määral ka mõni seadusandja leiab, et olemasolevaid õigusakte tuleks tugevdada ja laiendada kogu avameretegevusele ELi vetes. Nõuetele vastavuse kontrollimine ja vastutus tekitatud kahjustuste eest Rangete ja mõistlike nõuete täitmise kõrge tase on väga oluline. Kui tööstus väidab, et nõuetele vastavus on ettevõtjate jaoks alati esmatähtis ülesanne, siis paljud sidusrühmad näevad üldist vajadust võtta tööstuses vastu tugevam ohutuskulutuur. Käesolevas määruses on käsitletud nõuetele vastavust ning usaldusväärse ja tugeva ohutuskultuuri saavutamist. Mõni valitsusväline organisatsioon ja klassifikatsiooniühing nõuab tugevamate füüsiliste kontrollide kehtestamist. Liikmesriikide seadusandjad ja tööstus olid sellele üldiselt vastu, viidates võimalikule ressursside puudumisele või praeguse korra ebastabiilseks muutumise ohule. Kolmandate isikute sõltumatu kontrolli nõue sai teatavat toetust kahelt viimaselt rühmalt. Keskkonnavastutuse kohaldamisala laiendamist soosisid kõige enam valitsusvälised organisatsioonid, samas kui seadusandjad ja tööstus ei asunud kindlale seisukohale... Tööstus ja kindlustusandjad kaldusid olevat vastu sellistele muudatustele nagu kohustuslik kindlustus ilma vastutuse ülemmäära rahvusvaheliselt kindlaks määramata, samas kui valitsusvälised organisatsioonid toetasid seda tugevalt. Läbipaistvus, teabevahetus ja tipptasemel tavad Valitsusvälised organisatsioonid eelkõige, aga ka tööstus ja seadusandjad, arvasid, et läbipaistvuse kõrgem tase võimaldaks tööstusharul ja riigiasutustel näidata, et avamere nafta- ja gaasiammutamist hallatakse ja kontrollitakse nõuetekohaselt. Kõik liikmesriikide ametiasutused peaksid tegema tihedat koostööd, võttes eeskujuks Põhjamerel toimuvat tegevust reguleerivate pädevate asutuste foorumi (NSOAF) ning ELi ja NSOAFi töörühma mitteametlikke kohtumisi. Hädaolukordade lahendamine Hädaolukordade lahendamise vastutus lasub peamiselt asjaomastel käitajatel ja liikmesriikidel, kuid naftareostusele reageerimise suutlikkuse, mis praegu Euroopas olemas on, tõhusust ja tulemuslikkust saab parandada koostööga ja eksperditeadmiste ning muude vahendite vahetamisega. EMSA-l on puhastustööde teostamise ülesanne, kui asjaomased liikmesriigid seda ELi kodanikukaitse mehhanismi kaudu taotlevad. Rahvusvaheline tegevus ELis asutatud ettevõtjad peaksid püüdma – ning seda ka eeldatakse neilt – järgida käesolevas määruses esitatud põhimõtteid ega laskma väljaspool ELi tegutsedes oma standardeid madalamale. Eksperditeadmiste kogumine ja kasutamine Rahvusvaheliste, ELi sidusrühmade (avameretööstus, valitsusvälised organisatsioonid) ja avameresektorit esindavate, reguleerivate või haldavate liikmesriikide dialoog algas 2010. aasta aprillis ning see kulmineerus 2010. aasta oktoobri teatisega. Sellest ajast alates on toimunud üha enam sidusrühmade arutelusid nii kirjalikult kui kohtumistel. Peale üldsusega konsulteerimise on liikmesriikide reguleerivad asutused ja järelevalveasutused kohtunud kaheksal kohtumisel, mida on ühiselt korraldanud komisjon ja NSOAF. Avameretegevuse ohutuse teema on tõstatatud ka omamaiste fossiilkütuste Berliini foorumi töörühma koosolekutel[11]. Lisaks on mitmed koosolekud toimunud rahvusvaheliste ja liimesriikide ametiliitudega, ettevõtjatega, valitsusväliste organisatsioonide ja sõltumatut kontrolli teostavate ettevõtjate ja kindlustusandjatega. Veel on komisjon osalenud korrapäraselt riiklikes (nt naftareostuse vältimise ja sellele reageerimise nõuanderühm Ühendkuningriigis) ja rahvusvahelistes algatustes (nt globaalne merekeskkonna kaitse töörühm G20 raames). Neid koosolekuid on peetud tänaseni. Samuti on järjepidevalt konsulteeritud ka teiste komisjoni talitustega (nt Teadusuuringute Ühiskeskus), kellel on asjakohased ülekantavad kogemused ja eksperditeadmised. Komisjon on avameretegevuse ohutusega tegelevatest riiklikest asutustest tööle võtnud kaks riiklikku eksperti. Ekspertide arvamusi on käesoleva määruse koostamisel täielikult arvesse võetud. Poliitikavalikud ja nende mõju hindamine Eri poliitikavalikud tulenevad 1. peatükis kirjeldatud üld- ja erieesmärkidest. Lisaks algse olukorra säilitamise valikule (valikuvõimalus 0) on olemas neli järgmist valikuvõimalust. Valikuvõimalus 0 tähendaks praeguse olukorra säilitamist. See ei põhjustaks lisakulusid ega avaldaks mõju algkulule, mis on vahemikus 205–915 miljonit eurot. Valikuvõimalus 1 („Põhjamere kaitse põhitase”) hõlmab ELi märkimisväärse sekkumise põhitaset. Sellega kehtestatakse liidu õiguses suurõnnetuste aruanne, mis põhineb direktiiviga 92/91/EÜ nõutaval ohutust ja tervist käsitleval dokumendil, kuid läheb sellest kaugemale, nõudes enne tegevusega alustamist seadusandja heakskiitu. Suurõnnetusohu aruandes kirjeldatud meetmete toetamiseks on vaja kontrolli- ja karistuste rakendamise korda. Valikuvõimalust 1 rakendatakse uute õigusaktidega. Valikuvõimalus 1 toob tööstuse jaoks kaasa ligikaudu 36 miljoni euro suurused täiendavad jooksvad kulud aastas ning vähendab riski võrreldes algkuludega ligikaudu 7–30 miljonit eurot aastas, mis tähendab baasriski vähenemist keskmiselt 3 %. Valikuvõimalus 1+ („Põhjameri+”) läheb eelnevast võimalusest kaugemale, kehtestades pehme õiguse suunised: avamere nafta- ja gaasiammutamistoimingute lubade taotlejate tehnilise suutlikkuse rangem arvessevõtmine; liikmesriikide hädaolukordade lahendamise plaanide lähendamine; riikidele ja tööstusele kuuluvate kokkusobivate reageerimisvahendite väljatöötamine ning nende kättesaadavaks tegemine teistele abi vajavatele riikidele ja keskkonnaalaste sätete kohaldamisala täpsustamine seoses ettevõtjate vastutusega (nt jäätmeid käsitlevate ühenduse õigusaktide kohaldatavus) avamerel toimuvate nafta ja gaasiga seotud õnnetusjuhtumite korral. Liit pakub liidus asutatud ettevõtjatele vabatahtlikke lepinguid ELi standardite kasutamise kohta väljaspool ELi vesi. Valikuvõimalus 1+ toob liikmesriikide jaoks kaasa täiendavad jooksvad kulud ligikaudu 3 miljoni euro ulatuses ning tööstuse nõuetele vastavuse kulud ligikaudu 52 miljoni euro ulatuses (kumulatiivne valikuvõimalusega 1). Valikuvõimaluste 1 ja 1+ kumulatiivne mõju on 25–109 miljonit eurot aastas, mis tähendab baasriski vähendamist keskmiselt 12 %. Valikuvõimaluse 2 („Liidu parimad tavad”) puhul arendatakse valikuvõimaluse 1+ reforme edasi laiaulatuslikuks paketiks. Suurõnnetuste riski kontrollimise tunnustatud üldised parimad tavad tehakse kohustuslikuks ning keskkonnariski hindamine inkorporeeritakse suurõnnetusohu aruandesse. Samuti seatakse sisse parim regulatiivne tava ning nõutavad organisatsioonilised standardid liikmesriikide pädevate asutuste korralduses. See terviklik ohutuse ja keskkonnariski hindamine integreeriks hädaolukorraks valmisoleku ja sellele reageerimise vahendite haldamise õigusesse. Loodaks ELi avameretegevust reguleerivate asutuste rühm ning määrusega tõhustatakse tegevuslubade andmist ja keskkonnavastutust käsitlevat direktiivi. Valikuvõimalus 2 tooks tööstusele kaasa kumulatiivsed tegevuskulud summas 122 miljonit eurot (52 miljonilt eurolt) ning liikmesriikidele ligikaudu 12–18 miljoni euro ulatuses (3 miljonilt eurolt), millele lisanduvad ühekordsed halduskulud ligikaudu 18–44 miljonit eurot. Komisjoni kulud ELi avameretegevust reguleerivate asutuste rühma loomiseks ja tegevuseks on umbes 1 miljon eurot. Lisameetmed vähendavad baasriski kulu 103–455 miljonit eurot aastas, mis on 50 %-line baasriski vähenemine. Valikuvõimalusega 3 („ELi amet”) tugevdatakse valikuvõimaluse 2 mõju veelgi, seades sisse ELi ameti, kes institutsionaliseerib ja seega tugevdab valikuvõimalusega 2 saavutatud reforme. Amet kontrolliks ning uuriks, seiraks ning jõustaks tulemuste kooskõla, arendaks reageerimissuutlikkust ja aitaks suurendada suutlikkust ELi-välistes naaberriikides. Valikuvõimalus 3 tooks komisjoni jaoks kaasa iga-aastased keskmised kumulatiivsed jooksvad kulud ligikaudu 35 miljoni euro ulatuses (1 miljonilt eurolt) ning 18–44 miljoni euro suurused ühekordsed tegevuse alustamise kulud, millele lisandub 10 miljonit eurot põhiliste reageerimisvahendite ostmiseks. Tööstuse jaoks täiendavaid kulusid ei kaasneks. Tabelis nr 1 on võrreldud valikuvõimalusi meetmetele mõju avaldamise määra põhjal. Nr || Meede || Valikuvõimalus 0 || Valikuvõimalus 1 || Valikuvõimalus 1+ || Valikuvõimalus 2 || Valikuvõimalus 3 1 || Võimaliku käitaja tehnilise suutlikkuse üksikasjalik kontrollimine || 0 || 0 || G || L || EL 2 || Korrapäraste kontrollide ja karistamise korra kehtestamine || 0 || L || L || L || EL 3 || Ametliku ohutushinnangu esitamine seadusandjale vastuvõtmiseks || 0 || L || L || L || EL 4 || Suurõnnetusohu aruande muutmine laiaulatuslikuks riskijuhtimismudeliks || 0 || 0 || 0 || L || L 5 || ELi tava laiendamine ülemereoperatsioonidele || 0 || 0 || G || G || EL 6 || Pädeva asutuse loomine || 0 || 0 || 0 || L || EL 7 || Reguleerimist käsitlevale dialoogile platvormi kehtestamine || 0 || 0 || 0 || L || EL 8 || Laiaulatuslik teabevahetus ja läbipaistvus || 0 || 0 || 0 || L || L 9 || Valmisolek hädaolukordade tõhusaks lahendamiseks avamere suurõnnetuste korral || 0 || 0 || G || L || EL 10 || Sekkumisvahendite piiriülese kättesaadavuse ja kokkusobivuse tagamine || 0 || 0 || G || L || EL 11 || Keskkonnavastutuse kohaldamisala täpsustamine || 0 || 0 || G || L || L Tabel 1 0 = käesoleva valikuvõimaluse puhul ei rakendata; G = suunised / pehme õigus; L = õigusaktid; EL = vastutav ELi asutus Meedet võib rakendada eri vahenditega, mis sageli pakuvad kompromissi tõhususe ja praktilisuse vahel. Selle tulemusena iseloomustatakse igat poliitikavalikut valikuvõimaluse jaoks leitud meetmetega ning selle valikuvõimaluse alla kuuluvate meetmete eelistatud rakendusviisiga. Eelistatud poliitikavalik on valikuvõimalus 2, st laiaulatuslik avamere tegevuse reform, mis tõstab kogu ELis uute õigusaktide kaudu riskijuhtimise ja hädaolukorraks valmisoleku taset avameretööstuses. Peale ühtsuse pakub see võimalus tööstusharu ning seadusandja tulemuslikkuse suuremat läbipaistvust. See valikuvõimalus võib tõhusama ennetamise ja leevendamise kaudu vähendada baasriski 50 % võrra, juhul kui õnnetusjuhtum siiski toimub. Riskivähendamine on keskmises rahalises väärtuses (ligikaudu 103–455 miljonit eurot aastas) soodsam kui valikuvõimaluse rakendamise hinnanguline kumulatiivne kulu (134–140 miljonit eurot aastas). See on halduslikus ja majanduslikus plaanis odavam, kuna valikuvõimaluse 3 täiendavad jooksvad kulud (ligikaudu 34 miljonit eurot õnnetusjuhtumi kohta) ei too kaasa vastavat riskivähendamist. Valikuvõimalus 1+ puhul on positiivne mõju (12 %) ja jõustamisvõimalused tagasihoidlikud, aga valikuvõimalusest 1 saadav kasu ei ole piisav, et õigustada (pigem väikest) kulu. 3. MÄÄRUSE ÕIGUSLIK KÜLG Kavandatav määrus tekitab käitajatele, liikmesriikidele ja komisjonile järgmiseid ülesandeid. Käitaja Käitaja peab oma tegevuse korraldamisel võtma arvesse parima tava mudelit, valmistama ette suurõnnetusohu aruande ja esitama selle pädevale asutusele hindamiseks. Peale selle peab käitaja esitama seadusandjale teate iga puurimisoperatsiooni kohta. Nii suurõnnetusohu aruande kui ka puurimisoperatsioonide teadete puhul on nõutav ohutuse seisukohast kõige tähtsamate ohutusega seotud tegurite sõltumatu kontroll. Käitajad valmistavad ette käitisesisese hädaolukordade lahendamise plaani; edendavad koostalitusvõimet ja reageerimisvahendite kokkusobivust ning annavad aru vahejuhtumitest ja edastavad asjaomasele liikmesriigile standardses vormingus muud konkreetset teavet. Liidus asutatud suurettevõtjad demonstreerivad liidu avamerel tegutsemise ohutusstandardeid kõikides tegevustes väljapool liitu. Liikmesriigid Liikmesriikide lube väljastavad asutused hindavad asjakohaselt taotlejate võimalikku ohutustaset ja keskkonnatoimet (ning finantssuutlikkust tulla toime ohutuse tõrgetega), kui kaaluvad uurimise ning tootmise lubade andmist. Liikmesriigid määravad kindlaks pädevad asutused, kes teostavad järelevalvet ohutuse, keskkonnakaitse ja hädaolukorraks valmisoleku üle, ning kehtestavad ranged kontrolli- ja uurimise standardid, mida toetavad asjakohased karistused, juhul kui käitajad kohustusi rikuvad. Liikmesriigid teevad oma avameresektorit hõlmava teabe kättesaadavaks regulaarselt ning teavitavad komisjoni kõigist vahejuhtumistest ja saadud kogemustest. Liikmesriigid valmistavad koos naaberliikmesriigiga ette välise hädaolukordade lahendamise plaani. Võetakse meetmeid, et tagada eksperditeadmiste ja vahendite koostalitusvõime, et toetada üleliidulisi, sealhulgas EMSA sekkumisi. Liikmesriigid ja tööstusharu valmistavad ette hädaolukordade lahendamise plaanid ning testivad neid regulaarselt. Komisjon Koos liikmesriikide selliste pädevate asutuste esindajatega, milles tegeletakse avamere nafta- ja gaasiammutamise küsimustega, seab komisjon sisse ELi avameretegevust reguleerivate asutuste rühma. Komisjon muudab käesoleva määruse piires keskkonnavastutust käsitlevat direktiivi 2004/35/EÜ. Õiguslik alus Määruse eelnõu põhineb keskkonnakaitse eesmärkide taotlemise osas ELi toimimise lepingu artiklil 192 („Keskkond”) ning kahjuliku toime vähendamise osas liidu energiavarustuse kindlusele ja energia siseturu toimimisele artiklil 194 („Energeetika”). Subsidiaarsuse põhimõte Liidu meetmeid on kaalutud üksnes juhul, kui nende abil on võimalik saavutada eesmärk liikmesriikide meetmetest tõhusamalt, või juhul, kui liikmesriigid ei pruugi üksi saavutada optimaalseid muutusi. Ettevõtjad töötavad ja liigutavad puurimisplatvorme, nagu Deepwater Horizon, piiriüleselt, kuid puutuvad kokku liikmesriikide jurisdiktsioonidele vastavate eri õiguskordadega. Liikmesriikide hiljutised reageeringud näitavad, et ilma liidu meetmeteta erinevused üha süvenevad, sest peamiselt üksnes kõige arenenumate piirkondade riigid kavandavad individuaalselt täiustusi, samal ajal kui rahvusvahelised algatused edenevad väga aeglaselt. Lisaks jäävad ilma liidu meetmeteta püsima praegused raskused tööstusharu tulemuslikkuse võrdlemisel või luureandmete ja vahejuhtumeid käsitlevate andmete vahetamisel. Liikmesriikide meetmetest üksi ei piisaks, et saavutada keskkonna püsiv kaitse (sealhulgas reostusvastutus), üldine heaolu, liidu ja liikmesriikide kohustuse võtmine kooskõlas merestrateegia raamdirektiiviga. Avamerel toimuvate suurõnnetuste tõenäosus ja tagajärjed jäävad liikmesriikide aruannete ja komisjoni 2011. aastal teostatud riskianalüüsi põhjal märkimisväärseks kõikjal liidus. Avameretootmine suureneb ka Vahemeres, Mustas meres ja isegi Läänemeres, kus mõnel riigil neis merepiirkondades on avameretegevuse reguleerimiseks vähem kogemusi. Isegi arenenud piirkondades (peamiselt Põhjameri) ei ole liikmesriikide meetmetega suudetud saavutada ühtseid standardeid ja andmete võrreldavust. Üldiselt jätab vaatamata liidu õigusaktidega juba ette nähtud meetmetest, näiteks töötervishoiu ja tööohutuse valdkonnas, suutmatus võtta liidu tasandil meetmeid liikmesriigid tõenäoliselt ilma kõige sobivamatest vahenditest vähendada suurõnnetuste toimumise ohtu avamerel järjepidevalt ja õigeaegselt. Proportsionaalsuse põhimõte Asutamislepingu artiklis 5 on sätestatud, et „[ü]kski ühenduse meede ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik käesoleva lepingu eesmärkide saavutamiseks.” Selleks et saavutada vajalik tasakaal eesmärkide ja nende saavutamiseks välja pakutud vahendite vahel, on käesolevas määruses arvesse võetud järgmist: i. BP hinnangul on puurimisplatvormi Deepwater Horizon õnnetusjuhtumi kulu üle 40 miljardi dollari; sarnane õnnetusjuhtum liidu vetes võib kaasa tuua samas suurusjärgus kulu; ii. õnnetusjuhtumid sellises suurusjärgus nagu Deepwater Horizoni oma toimuvad avameretööstuses kümneaastase intervalliga, mis on väga suur sagedus ülisuurte õnnetusjuhtumite toimumiseks; iii. liidu avameresektori väärtus on riikide majanduse (sissetulek ja tööhõive) seisukohast väga kõrge ning selle panus varustuskindlusele suur; iv. avameresektor toodab seotud ettevõtjatele suhteliselt suurt sissetulekut; v. üldsuses on välja kujunenud vastumeelsus edasiste suurõnnetuste riski suhtes. Käesolevas määruses välja pakutud meetmete kulu (ligikaudu 134–140 miljonit eurot aastas) on tagasihoidlik võrreldes nende tagatava riskivähendamisega (ligikaudu 103–455 miljonit eurot aastas). Seetõttu pakutakse need välja vajalike meetmetena. Õigusakti valik Valikuvõimaluse 2 rakendamiseks pakutakse välja määrus. Sellel on võrreldes direktiiviga eelised, kuna see on selgem ja ühtsem ning rakendamine on selle otsese kohaldatavuse tõttu kiirem[12]. Kuna see on otseselt suunatud tööstusele, siis võimaldaks määrus ka võrdsemaid võimalusi. See aitaks ka hästi kavandada hädaolukordade lahendamist piiriülese saastuse vastu võitlemiseks. Seoses nõuande- ja eksperdirühmi käsitlevate institutsioonidevaheliste kokkulepetega tuleks ELi avameretegevust reguleerivate asutuste rühm seada sisse eraldiseisva komisjoni otsusega. 4. MÕJU EELARVELE Ettepaneku mõju eelarvele on ajavahemikus 2013–2016 ligikaudu 2,5 miljonit eurot, sealhulgas komitees osalemise hüvitised. EMSA abi seisneb peamiselt a) selle satelliitseiresüsteemi kasutamises, mis on aktiivne avamerel toimuvate õnnetusjuhtumite tekkimisel b) EMSA päästelaevade kasutamises. Päästelaevad antakse kasutusse üksnes konkreetseks eesmärgiks ning tegevuskulu katab mõjutatud rannikuäärne riik, kes sekkumist taotleb. Määrusega (EÜ) nr 2038/2006 seatakse sisse mitmeaastane finantsraamistik reostustõrjetegevuseks aastatel 2007–2013. Komisjon ei näe ette selle raamistiku muudatusi. Kokkuvõttes ei ole EMSA kulude suurenemist ajavahemikuks 2007–2013 ette nähtud. Kui EMSA jaoks tekivad lisakulud ajavahemikus 2014–2020, siis tuleks need peamiselt katta juba kokku lepitud vahendite ümberpaigutamisega. 5. LISATEAVE Seniste õigusaktide muutmine Käesoleva määruse vastuvõtmisega kaasneb direktiivi 2004/35/EÜ (keskkonnavastutus) muutmine. Delegeerimine Määrusega nähakse ette ühise aruandluse vormi tehniliste üksikasjade arendamine delegeeritud õigusakti kaudu ja võimalikud tehniliste lisade ajakohastused rakendusakti kaudu. Euroopa Majanduspiirkond ja energiaühendus Ettepanek on oluline Euroopa Majanduspiirkonna ja energiaühenduse jaoks. 2011/0309 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS milles käsitletakse avamerel nafta ja gaasi geoloogilise luure, uuringute ja tootmise ohutust (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 192 lõiget 1, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust,[13] võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust,[14] toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning arvestades järgmist: (1) Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 191 sätestatakse keskkonna säilitamise, kaitsmise ja selle kvaliteedi parandamise eesmärgid ning kehtestatakse, et kõik liidu meetmed oleksid toetatud kaitstuse kõrge tasemega, mis rajaneb ettevaatusprintsiibil, ennetaval tegevusel, samuti loodusressursside kaalutletud ja mõistlikul kasutamisel. (2) Käesoleva määruse eesmärk on vähendada avamere nafta- ja gaasiammutamisest tulenevate suurõnnetuste esinemist ja tagajärgi ning tugevdada seeläbi merekeskkonna ja rannikualade majanduse kaitset reostuse eest, kehtestada miinimumtingimused avamerel toimuva nafta ja gaasi ohutu geoloogilise luure, uuringute ja tootmise tagamiseks, samuti piirata võimalikke häireid liidusiseses energiatootmises ja parandada õnnetuse korral käivituvaid reageerimismehhanisme. (3) Määrust võiks kohaldada nii tulevaste rajatiste ja tegevuse suhtes kui ka üleminekukorra alusel olemasolevate rajatiste suhtes. (4) Avamere nafta- ja gaasiammutamisest põhjustatud õnnetused 2010. aastal, ennekõike Mehhiko lahe juhtum, tekitasid vajaduse vaadata läbi avameretegevuse ohutuse poliitika. Komisjon algatas avamere nafta- ja gaasiammutamistoimingute ohutuse läbivaatamise ja väljendas oma esialgset seisukohta selle suhtes oma 13. oktoobri 2010. aasta teatises „Avamerel nafta ja gaasi tootmise ohutusega seotud probleemid”. Euroopa Parlament võttis vastu kaks selleteemalist resolutsiooni – 7. oktoobril 2010 ja 13. septembril 2011. Liikmesriikide energeetikaministrid väljendasid oma vaateid energeetikanõukogu 3. detsembri 2010. aasta järeldustes. (5) Nafta või gaasi ammutamine avamerel on suurõnnetuste seisukohast väga suurte riskidega. Käesolev algatus, mille eesmärk on vähendada merereostuse ohtu, peaks seega aitama kaitsta merekeskkonda ja ennekõike saavutada hiljemalt 2020. aastaks selle hea keskkonnaseisund, nagu on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta direktiivi 2008/56/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse merekeskkonnapoliitika-alane tegevusraamistik (merestrateegia raamdirektiiv)[15] artikli 1 lõikes 1. (6) Merestrateegia raamdirektiiv, milles nõutakse merekeskkonna kõigi tegevusalade kumulatiivsete mõjudega tegelemist, on integreeritud merenduspoliitika keskkonnaalane tugisammas. Nimetatud poliitika hõlmab ka avamere nafta- ja gaasiammutamist, sest selle poliitika raames nõutakse, et iga majandusharu sõlmküsimuste lahendamisel tuleb arvestada üldise sihiga suhtuda vastutustundlikult ookeanide, merede ja rannikualade heaolusse, et arendada välja ühtne merekäsitlus, mis sisaldab kõiki majandus-, keskkonna- ja sotsiaalaspekte, mida viiakse ellu läbi mereala ruumilise planeerimise ja merealaste teadmiste algatuse. (7) Avamere nafta ja gaasi tööstusettevõtted paiknevad mitmetes liidu piirkondades ja silmapiiril on uued sellealased piirkondlikud arendused liidu vetes. Nafta ja gaasi avameretootmisel on märkimisväärne osakaal ELi energiavarustuse kindluse tagamises. (8) Praegune avameretegevuse ohutust käsitlev õigusraamistik on killustunud ja tööstuse ohutusalased tavad ei anna piisavat kindlust väita, et avamerel õnnetuse toimumise tõenäosus on ELis väike ja et liidu vetes toimuva õnnetuse korral leitakse õigeaegselt tõhusaim lahendus. Praeguse vastutuskorra kohaselt ei ole vastutajat võimalik alati täpselt kindlaks teha ja/või viimane ei suuda või ei ole kohustatud maksma kinni kõiki kulusid kahju eest, mida ta põhjustas. (9) Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 1994. aasta direktiivile 1994/22/EÜ süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmise lubade andmis- ning kasutamistingimuste kohta tohib liidus tegeleda avamerel nafta ja gaasiga seotud tegevusega üksnes selleks antud loa alusel. Seepärast peab pädev asutus hindama leiukohtade uurimiseks ja tootmiseks ainuõigust soovivate taotlejate puhul tehnilisi ja rahalisi riske ning vajaduse korral ettevõtte varasemat tegevust. Loa saanud käitaja tehnilise ja rahalise suutlikkuse hindamisel peab pädev asutus väga põhjalikult hindama ka loaomaniku suutlikkust tagada igas mõeldavas olukorras katkematu ohutu ja tõhus tegevus. (10) Tuleb täpsustada, et direktiivi 94/22/EÜ kohaseks avameretegevuseks loa saanud ettevõtjad on ka võimalikud vastutavad ettevõtjad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/35/EÜ (keskkonnavastutusest keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise kohta)[16] tähenduses, kellel ei pruugi olla lubatud delegeerida vastutust selles vallas oma kolmandast isikust lepingupartneritele. (11) Kuna direktiivi 94/22/EÜ kohased üldised load annavad loaomanikele ainuõigused nafta ja/või gaasi uuringuteks ning tootmiseks kindlas piirkonnas, peavad liikmesriigid viima läbi õiguslikku eksperdiseiret reaalse tegevuse suhtes sellises piirkonnas. Eesmärk on tagada tõhus kontroll, millega hoitakse ära suurõnnetused või piiratakse nende tagajärgi inimestele, keskkonnale ja energiavarustuse kindlusele. (12) Kooskõlas muudetud direktiiviga 85/337/EMÜ, mida kohaldatakse nafta ja gaasi uuringute ja tootmise suhtes, nõutakse projektide puhul, mis võivad keskkonda muu hulgas oma laadi, ulatuse või asukoha tõttu oluliselt mõjutada, teostusluba ja hinnatakse nende mõju. Kooskõlas direktiiviga 85/337/EMÜ tuleb teostusluba nõudva tegevusala puhul tagada üldsuse reaalne kaasamine, mis on kooskõlas keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsiooniga, mille on vastu võtnud ÜRO Euroopa Majanduskomisjon. (13) Liidus on juba näiteid liikmesriikide headest standarditest avamere nafta- ja gaasiammutamise õiguslikul reguleerimisel. Neid ei kohaldata liidus aga ühtlaselt ning mitte ükski liikmesriik ei ole lülitanud veel kõiki parimaid reguleerimistavasid oma õigusesse, et hoida ära suurõnnetusi avamerel või piirata nende tagajärgi inimestele ja keskkonnale. Parimad õigustavad tagavad ohutuse ja keskkonna tõhusa reguleerimise sellega, et sellega seotud ülesanded on viidud ühise pädeva asutuse (edaspidi „pädev asutus”) vastutusse, kes võib kasutada ühe või mitme riigi ametite ressursse. (14) Kui loa saanud käitajale on antud õigus nafta ja maagaasi uuringuteks ja kaevandamiseks, peaks pädeval asutusel olema liikmesriigi tagatud õigusjõud ja piisavad vahendid täitemeetmete võtmiseks, sealhulgas tööde peatamiseks seniks, kui on tagatud sobivad töötajad ja vajalik keskkonnakaitse. (15) Pädeva asutuse tõhusus kontrolli teostamisel selle üle, kuidas viivad loaomanikud või käitajad ellu suurõnnetusohu järelevalvet, sõltub vahetult suurõnnetusohu õiguspoliitikast, -süsteemidest ja pädeva asutuse asjatundlikkusest. Ilma et see piiraks loa saanud käitaja õigust nafta ja maagaasi uuringuid teha ja neid kaevandada, peaks pädeval asutusel olema õigusjõud täitemeetmete jõustamiseks, sealhulgas tööde peatamiseks seniks, kui on tagatud sobivad töötajad ja vajalik keskkonnakaitse. Nimetatud ülesannete täitmiseks vajab pädev asutus liikmesriigipoolseid piisavaid vahendeid. (16) Et hoida kohaselt omavahel lahus majandusarengu ning keskkonna- ja ohutusalase õigusliku reguleerimise eesmärk, peab pädev asutus olema selgelt sõltumatu sponsorlusest. (17) Avamere nafta- ja gaasitööstusega seotud keerukad ja ulatuslikud ohud, eriti seoses protsessi ohutuse, süsivesinike ohutu ladustamise, ehitusliku terviklikkuse, tulekahjude ja plahvatuste ärahoidmise, evakueerimise, põgenemise ja päästmisega ning sellega, et piirata suurõnnetuse keskkonnatagajärgede ulatuslikkust, nõuavad sihipärast ja sektorispetsiifilist reguleerimist, milles arvestatakse avamere nafta ja gaasisektori eriliste ohtudega. (18) Käesoleva määruse kohaldamine ei piira liidu ühegi muu õigusakti nõudeid, sealhulgas töötajate tööohutuse ja töötervishoiu valdkonnas, nagu nõukogu 12. juuni 1989. aasta direktiiv 89/391/EMÜ töötajate töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta[17] ja 3. novembri 1992. aasta direktiiv 92/91/EMÜ puurides maavarasid kaevandavate tööstuste töötajate ohutuse ja tervisekaitse tõhustamise miinimumnõuete kohta (üheteistkümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses)[18]. (19) Avamerel töötades tuleb toiminguid teha nii teisaldatavatel kui ka paiksetel rajatistel ning uuringute ja tootmise kogu olelusringi tuleb kohaldada alates rajatiste projekteerimisest kuni nende sulgemiseni ja käitamisest täieliku loobumiseni. (20) Praegu teada olevad parimad tavad avamere nafta- ja gaasiammutuse suurõnnetuste ennetamises on rajatud soovitud tulemuse saavutamisele läbi põhjalike riskihinnangute ja usaldusväärsete juhtimissüsteemide. (21) Liidu parimate tegevustavade puhul on nõutud, et rajatiste, sealhulgas teisaldatavate puurimisplatvormide omanikud ja/või käitajad kehtestaksid ühise tõhusa suurõnnetuste ennetamise strateegia ja sobiva korra ning määraksid korrapäraselt ja laiapõhjaliselt kindlaks kõikvõimalikud suurõnnetusohu stsenaariumid, mis hõlmavad kõiki ohtlikke toiminguid, mida sellel platvormil võidakse teha. Selliste parimate tavade puhul nõutakse veel eespool nimetatud stsenaariumide tõenäosuse, tagajärgede ja vajalike kontrollimehhanismide hindamist kõikehõlmava ohutusjuhtimise süsteemi raames. Strateegia ja kord tuleb selgelt esitada dokumendi kujul (suurõnnetusohu aruanne). Suurõnnetusohu aruanne peaks olema võrreldav direktiivis 92/91/EÜ osutatud töötervishoiu ja tööohutuse dokumendiga ja seda täiendama, samuti peaks see hõlmama sätteid keskkonnariski hindamise kohta ja hädaolukorra lahendamise plaane. Tuleks nõuda, et suurõnnetusohu aruanne esitatakse pädevale asutusele kooskõlastamiseks. (22) Et säilitada liidu vetes suurõnnetuse riskiohjamise tõhusus, tuleb suurõnnetusohu aruannete koostamisel arvestada kõigi märkimisväärsete aspektidega tootmisrajatise olelusringis, sealhulgas projekteerimise, käitamise, teiste rajatistega kombineeritud käitamise toimingute, suuremate muudatuste ning käitamisest lõplikult loobumisega. Aruandeid on vaja esitada pädevale asutusele nii, et käitamist ei saaks jätkata enne, kui pädev asutus on suurõnnetusohu aruande vastava kooskõlastusprotsessi käigus heaks kiitnud. (23) Nafta ja gaasi puuraukude puurimine ja parandamine saab toimuda üksnes rajatisest, milles on tehnilised võimalused kõikide puuraugu asukoha mõeldavate ohtude ohjamiseks ning millel on olemas heakskiidetud suurõnnetusohu aruanne. (24) Lisaks sobiva rajatise kasutamisele peab puuraugu käitaja koostama üksikasjalikud kavad, mis arvestavad igale puuraugu käitamisele iseloomulike omaduste ja ohtudega, ning samuti nägema kooskõlas liidu parimate tavadega ette puuraugu projekti sõltumatu eksperdihindamise. Puuraugu käitaja on kohustatud saatma pädevale asutusele puuraugu projekti käsitleva teatise, jättes asutusele piisavalt aega mis tahes vajalike meetmete võtmiseks seoses puuraugu kavandatud käitlemisega. (25) Et tagada puurimisplatvormide ohutuks projekteerimine ja ohutu katkematu töö, peab asjaomane tööstus järgima parimaid teadaolevaid tavasid, mis on määratletud tunnustatud standardites ja juhistes, mida tuleb uute teadmiste ja avastuste ning pidevate tehnoloogiaarenduste tulemusel ajakohastada. Selleks peaksid käitajad ja pädevad asutused tegema omavahel koostööd, et kehtestada uusi või täiendatud standardeid ja juhiseid, võttes arvesse kogemusi, mida oleme saanud Deepwater Horizoni õnnetusest ja muudest ulatuslikest avamereõnnetustest, et edendada viivitamata esmatähtsate standardite ja juhiste koostamist. (26) Arvestades avamere nafta- ja gaasiammutamistoimingute keerukust, on liidu parimate tavade rakendamiseks nõutav, et ohutuse kõige tähtsamaid elemente kontrollib sõltumatu kolmas isik. (27) Liidu parimad tavad, mille kohaldamist seoses mobiilsete tootmisväliste rajatistega nõutakse, vastavad määruse nr 391/2009/EÜ (laevade kontrollimise ja ülevaatusega tegelevate organisatsioonide ühiste eeskirjade ja standardite kohta)[19] ja Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni vastu võetud samaväärse standardi nõuetele. (28) Suurõnnetusohu aruandes sisalduvas riskihinnangus tuleks võtta arvesse keskkonnaohtu, sealhulgas rajatiste vastupidavust kliimatingimuste ja -muutuse pikaajalisele mõjule; võttes lisaks arvesse, et avamere nafta ja gaasi ammutamine ühes liikmesriigis võib avaldada ulatuslikku kahjulikku keskkonnamõju teises liikmesriigis, on vaja kehtestada ja kohaldada erisätteid kooskõlas piiriülese keskkonnamõju hindamise konventsiooniga. (29) Et tagada tõhus reageerimine hädaolukorras, peaksid käitajad koostama iga asukohaga kohandatud hädaolukorra lahendamise plaanid, mis põhinevad suurõnnetusohu aruannetes määratletud riski- ja ohustsenaariumidel, esitama need pädevatele asutustele ning hoidma alal ressursse, mis tagavad vajaduse korral plaanide nõuetekohase jõustamise. (30) Et mitte ükski vajalik ohutusküsimus ei jääks käsitlemata ega tähelepanuta, on oluline kehtestada ja julgustada asjakohaseid meetmeid sellistest muredest teavitamiseks ja teavitajate kaitsmiseks. (31) Võrreldavate andmete jagamist liikmesriikide vahel peetakse keeruliseks ja ebausaldusväärseks, kuna puudub liikmesriikideülene ühine andmearuandlusvorm. Liikmesriikide teavitamiseks ühise andmearuandlusvormi sisseseadmine käitajate jaoks tagaks viimaste ohutus- ja keskkonnaalase mõju läbipaistvuse ning annaks üldsusele juurdepääsu liiduülesele asjaomasele võrreldavale ohutusteabele avamere nafta- ja gaasiammutamise kohta ning võimaluse osaleda suurõnnetustest ja õnnetusohtlikest olukordadest saadud kogemuste jagamises. (32) Selleks et tagada ühtsed tingimused teabevahetuseks ja julgustada avameresektorit olema oma tegevuses läbipaistev, tuleks anda komisjonile rakendamisvolitused. Rakendamisvolitusi tuleks täita kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrusega (EL) nr 182/2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni rakendamisvolituste teostamise suhtes[20]. (33) Rakendusaktide vastuvõtmisel tuleb kohaldada nõuandemenetlust, et tagada vajalike andmete ühtlane vahetamine kõikjal liidus. (34) Selleks et soodustada üldsuse usaldust kogu ELi hõlmava avameretegevuse usaldusväärsuse ja terviklikkuse vastu, peaksid liikmesriigid esitama tegevus- ja juhtumiaruandeid ning teavitama komisjoni viivitamata suurõnnetustest, komisjon omalt poolt peaks aga avaldama korrapäraseid aruandeid selle kohta, millisel tasandil on toimunud ELi tegevus ning kuidas on arenenud avameresektori ohutus- ja keskkonnanäitajad. (35) Kogemused on näidanud, et pädeva asutuse ja käitaja vahelise avatud dialoogi edendamiseks on vaja tagada tundlike andmete konfidentsiaalsus. Seepärast peaks dialoog avamere nafta- ja gaasiettevõtjate ning kõigi liikmesriikide vahel põhinema kehtivatel rahvusvahelistel õigusaktidel ja liidu õigustikul, mis käsitleb juurdepääsu keskkonnateabele, mille suhtes kehtivad mis tahes ohutus- ja keskkonnaalased kohustuslikud sätted. (36) Avameretegevust reguleerivate pädevate asutuste koostöö olulisust tõestab selgelt Põhjamerel toimuvat tegevust reguleerivate pädevate asutuste ja rahvusvahelise reguleerivate asutuste foorumi tegevus. Samalaadne koostöö peaks saama üleliidulise ametliku vormi, et edendada tõhusat igapäevast praktilist koostööd liikmesriikide valdkondlike esindajate ja komisjoni vahel. (37) Hädaolukordade lahendamine ja kriisikavade koostamine avamerekatastroofide puhuks on tõhusamad, kui liikmesriigid teevad nii omavahel kui ka avameretööstusega süsteemset ja kavatsuslikku koostööd ning jagavad võrreldavaid parimaid tavasid, sealhulgas eksperditeadmisi. Sellise koostöö käigus tuleks võimaluse korral kasutada ka liidus olemas olevat ressurssi ja tugimehhanisme, eriti Euroopa Meresõiduohutuse Ameti ja ELi kodanikukaitse mehhanismi vahendusel. (38) Käesolevast määrusest tulenevate kohustuste täitmisel tuleb võtta arvesse asjaolu, et liikmesriikide suveräänsete õiguste või jurisdiktsiooni alla kuuluv mereakvatoorium moodustab lahutamatu osa direktiivi nr 2008/56 artikli 4 lõikes 1 sätestatud neljast merepiirkonnast, milleks on Läänemeri, Atlandi ookeani kirdeosa, Vahemeri ja Must meri. Seepärast tuleb suurendada koostööd kolmandate riikidega, kelle suveräänsete õiguste või jurisdiktsiooni alla kuulub loetletud piirkondades asuv mereakvatoorium. Koostööraamistik hõlmab piirkondlikke merekonventsioone direktiivi nr 2008/56 artikli 3 lõike 10 tähenduses. (39) Vahemere kohta võib märkida, et seoses käesoleva määrusega on võetud vajalikke meetmeid Euroopa Liidu ühinemiseks protokolliga, mis käsitleb Vahemere kaitset mandrilava, merepõhja ja selle aluspinnase uurimisest ja kasutamisest tuleneva reostuse eest (nn avamere protokoll) ning nõukogu otsuse 77/585/EMÜ[21] alusel vastu võetud konventsiooniga Vahemere merekeskkonna ja rannikualade kaitse kohta. (40) Tõsised keskkonnaprobleemid seoses Arktika akvatooriumiga kui ühenduse jaoks erilise tähtsusega naabermerekeskkonnaga nõuavad eritähelepanu, et tagada Arktika keskkonna kaitse mis tahes avameretegevuse, sealhulgas uurimise eest. (41) Käitisevälised hädaolukorra lahendamise riiklikud plaanid peavad rajanema riskihinnangutel, mis on koostatud suurõnnetusohu aruannete ettevalmistamiseks. Nendega seotud, asukohtadega kohandatud hädaolukorra lahendamise plaanide puhul õnnetusjuhtumite ohjamiseks tuleb arvestada kõige ajakohasemate riskide hindamise ja kaardistamise suunistega katastroofide ohjamiseks (komisjoni töödokument SEK(2010) 1626 (lõplik), 21.12.2010). (42) Tõhus reageerimine hädaolukorras nõuab käitaja viivitamatut tegutsemist ning tihedat koostööd pädevate asutustega, kes koordineerivad lisaressursside kasutusele võtmist, kui sündmuste areng seda nõuab. Samuti tähendab see hädaolukorra põhjalikku uurimist, mis peab käivituma niipea kui võimalik, et tagada teabe ja tõendusmaterjali võimalikult väike kadu. Pärast õnnetusjuhtumit peavad pädevad asutused tegema vajalikud järeldused ja võtma meetmed. (43) Et tagada käesoleva määruse nõuete tõhus täitmine, tuleb kasutusele võtta tõhusad ja proportsionaalsed sanktsioonid. (44) Selleks et kohandada väljapakutud miinimumnõudeid kõige uuema tehnoloogilise arenguga ja selle praktiliste väljunditega, tuleb anda komisjonile volitus muuta käesoleva määruse lisades sisalduvaid nõudeid kooskõlas määruse (EL) nr 182/2011 artikliga 4. (45) Eesmärgiga vähendada avamere nafta- ja gaasiammutamisest põhjustatud suurõnnetuste esinemist ja tagajärgi, tuleb määruse (EL) nr 182/2011 artikliga 4 kooskõlas olev õigusaktide vastuvõtmise volitus anda komisjonile lähtuvalt minimaalsete põhinõuete määratlusest, mis kõnealuse tegevuse suhtes on kehtestatud määruse lisades sätestatud põhimõtete kohaselt. Komisjon peab oma ettevalmistava töö käigus korraldama ilmtingimata asjakohaseid konsultatsioone, sealhulgas ekspertidega. (46) Delegeeritud õigusaktide ettevalmistamisel ja koostamisel peab komisjon tagama vastavate dokumentide ühe- ja õigeaegse ning asjakohase edastamise Euroopa Parlamendile ja nõukogule. (47) Lisaks käesoleva määrusega kehtestatavatele meetmetele tuleks komisjonil uurida muid asjakohaseid võimalusi avamere nafta- ja gaasiammutamise õnnetuste ärahoidmiseks ja mõju leevendamiseks. (48) Kuna mitte ükski olemasolev finantstagatisvahend, sealhulgas riskide jagamise kokkulepped, ei saa katta katastroofide kõiki võimalikke tagajärgi, peaks komisjon teostama üksikasjalikumaid analüüse ja uurimusi selle kohta, millised meetmed tagavad adekvaatselt toimiva vastutuskorra avamere nafta- ja gaasiammutamisest põhjustatud kahjudeks ning millised peaksid olema finantssuutlikkuse kriteeriumid, sealhulgas asjakohaste finantstagatisvahendite või muude kokkulepete olemasolu. (49) Liidu tasandil on oluline täiendada tehnilisi standardeid tooteohutust käsitleva õigusraamistikuga, mis kehtiks liidu vetes asuvate kõigi avamererajatiste, mitte üksnes teisaldamatute tootmisrajatiste suhtes. Seega peaks komisjon analüüsima üksikasjalikumalt nafta ja gaasi avameretööstuse suhtes kohaldatavaid tooteohutusstandardeid, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE: I peatükk Sissejuhatavad sätted Artikkel 1 Reguleerimisese ja -ala 1. Käesoleva määrusega kehtestatakse miinimumnõuded tööstusele ja riiklikele asutustele, mis tegelevad avamere nafta- ja gaasiammutamistoimingutega direktiivi 94/22/EÜ kohaselt saadud loa alusel. 2. Käesolev määrus kehtib kõigi artiklis 2 osutatud avamere nafta- ja gaasiammutamistoimingute suhtes. 3. Määrus kehtib kõigi seotud rajatiste, veealuste seadmete ja ühendatud taristute suhtes liikmesriikide vetes, sealhulgas nende majandusvööndites ja mandrilavadel Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni mereõiguste konventsiooni (UNCLOS) tähenduses. 4. Määrusega soovitakse aidata kaasa Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/56/EÜ (millega kehtestatakse ühenduse merekeskkonnapoliitika-alane tegevusraamistik) eesmärkide saavutamisele. 5. Määruse kohaldamine ei piira liidu asjaomaste õigusaktide, eelkõige töötajate tööohutust ja -tervishoidu käsitlevate õigusaktide, nagu nõukogu direktiivid 89/391/EMÜ ja 92/91/EMÜ, kohaldamist. 6. Määruse kohaldamine ei piira direktiivide 85/337/EÜ, 2008/1/EÜ ja 2003/4/EÜ kohaldamist. Artikkel 2 Mõisted Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid: 1. „vastuvõetav” – suurõnnetuse riski lubatavus ulatuses, üle mille risk märkimisväärselt ei vähene, olenemata täiendava aja, ressursi või kulude panustamisest; 2. „vastuvõtmine” – kirjalik nõusolek, mille pädev asutus annab käitajale juhul, kui ta on hinnanud käitaja käesoleva määruse kohaselt koostatud suurõnnetusohu aruannet ja teinud selle kohta positiivsed järeldused; 3. „luba” – luba direktiivi 94/22/EÜ mõistes; 4. „kombineeritud käitamine” – toimingud, mis tehakse tootmisvälises rajatises koos ühe või mitme muu rajatisega eesmärgil, mis on seotud muu rajatisega ning mis seega mõjutab olulisel määral ühes või mitmes rajatises töötavate isikute ohutuse või rajatise keskkonnakaitse suhtes avalduvaid riske; 5. „käitamise algus” – ajahetk, mil rajatises tehakse esimest korda toiminguid, milleks see on projekteeritud; 6. „pädev asutus” – vastavalt käesolevale määrusele määratud ja oma reguleerimisalaga seotud ülesannete eest vastutav asutus; 7. „ühendatud taristu” – avamereseadmed, torujuhe või muu veealune või veepealne rajatis, mida kasutatakse nafta ja gaasi transportimiseks muusse läheduses asuvasse rajatisse või kaldal asuvasse töötlemistehasesse või hoidlasse, või nafta transportimiseks ja laadimiseks süstiktankerisse; 8. „nõusolekumenetlus” – menetlus, mille käigus hindab pädev asutus üksikasjalikult kogu vajalikku teavet kavandatud avamere nafta- ja gaasiammutamistoimingute kohta, mille lõpuks kiidab pädev asutus heaks suurõnnetusohu aruande ning mille tulemusel puuduvad vastuväited käitajate esitatud teatistele puuraukude käitamise või kombineeritud käitamise kohta; 9. „keelutsoon” – liikmesriigi rajatise ümber kehtestatud ala, millel on keelatud kõrvaline tegevus; 10. „uuringuluba” – liikmesriigi antav luba nafta ja gaasi uuringute tegemiseks loaga hõlmatud ala süvakihtides, millega aga ei lubata toota naftat ja gaasi ärilistel eesmärkidel; 11. „käitiseväline hädaolukorra lahendamise plaan” – kohaliku, riigi või piirkonna tasandi strateegia avamere nafta- ja gaasiammutamistoimingutest põhjustatud õnnetuse leviku piiramiseks või tagajärgede ohjamiseks, mis sisaldab kõikide võimalike ressursside kasutamist lisaks nendele, mida on kirjeldatud käitisesiseses hädaolukorra lahendamise plaanis; 12. „sõltumatu kolmanda isiku kontroll” – teatavate kirjalike avalduste kehtivuse hindamine ja kinnitamine füüsilise või juriidilise isiku poolt, kes ei ole avalduste tegija kontrolli ega mõju all; 13. „tööstus” – eraettevõtjad, kes tegelevad vahetult avamere nafta- ja gaasiammutamisega käesoleva määruse tähenduses või kelle tegevus on sellega tihedalt seotud; 14. „rajatis” – tootmisrajatis või tootmisväline rajatis; 15. „käitisesisene hädaolukorra lahendamise plaan” – käesoleva määruse nõuete kohaselt käitajate koostatud ülevaade meetmetest, mida on vaja võtta rajatist ümbritsevas keelutsoonis avamere nafta- ja gaasiammutamisest põhjustatud õnnetuse leviku piiramiseks või tagajärgede ohjamiseks; 16. „loaga hõlmatud ala” – geograafiline ala, millele on antud luba direktiivi 94/22/EÜ tähenduses; 17. „loaomanik” – avamerel toimingu teostamiseks direktiivi 94/22/EÜ kohaselt loa saanud ettevõtja; 18. „suurõnnetus” – sellised juhtumid nagu tulekahju või plahvatus, märkimisväärne kontrolli kaotamine puuraugu üle või süsivesinike ulatuslik keskkonda sattumine, rajatise või selle seadmete oluline kahjustus, rajatise ehitusliku terviklikkuse lagunemine või igasugune muu sündmus, mis toob kaasa rajatisel või sellega seotud töid teinud viie või enama inimese hukkumise või ränga vigastuse; 19. „suurõnnetusoht” – olukord, mis võib kujuneda suurõnnetuseks; 20. „tootmisväline rajatis” – rajatis, mis ei ole tootmisrajatis ja mida kasutatakse nii uuringupuurimiseks kui ka tootmise tugirajatisena; 21. „avamere nafta- ja gaasiammutamistoimingud” – kogu tegevus, mis hõlmab nafta ja gaasi uuringuid, tootmist ja töötlemist avamerel. Siia kuulub ka nafta ja gaasi transportimine avameretaristu kaudu, mis on ühendatud rajatise või veealuse rajatisega; 22. „käitaja” – tootmisrajatise käitaja või tootmisvälise rajatise omanik, puurauguga seotud toimingute puhul puuraugu käitaja. Nii käitaja kui ka loaomanik on hõlmatud direktiivi 2004/35/EÜ artikli 2 lõikes 6 sätestatud mõistega. 23. „tootmisrajatise käitaja” – isik, kelle loaomanik on määranud juhtima ja kontrollima tootmisrajatise põhifunktsioone; 24. „omanik” – isik, kellel on juriidiline õigus kontrollida tootmisvälise rajatise tööd; 25. „nafta ja gaasi tootmine” – ärilistel eesmärkidel nafta ja gaasi väljamine loaga hõlmatud ala süvakihtidest, sealhulgas nafta ja gaasi töötlemine avamerel ja transportimine ühendatud taristu kaudu, sealhulgas torujuhtmed, ehitised ja puuraugusuud merepõhjas ja/või gaasi säilitamine veealustes kihtides selle kogumise eesmärgil; 26. „tootmisrajatis” – nafta ja gaasi tootmiseks kasutatav rajatis; ; 27. „tootmisluba” – liikmesriigi antav luba nafta ja gaasi tootmiseks; . 28. „üldsus” – üks või mitu füüsilist või juriidilist isikut ja vastavalt riigi õigusaktidele või tavadele nende ühendused, organisatsioonid või rühmad; 29. „asjaomane asutus” (hädaolukorra lahendamise kontekstis avamereõnnetuse korral) – liikmesriigi peamine hädaolukorra lahendamise organisatsioon, kes vastutab kriisioperatsioonide algatamise eest avamere nafta- ja gaasiammutamisest tuleneva suurõnnetuse korral; 30. „risk” – konkreetse tagajärje ilmnemise tõenäosus konkreetse aja jooksul või konkreetsete asjaolude korral; 31. „sobiv” – kindla ülesande või olukorra jaoks täielikult asjakohane, põhineb objektiivsel tõendusmaterjalil ja on tõendatud analüüsiga, vajalike standarditega võrdlemise või muude lahendustega, mida on võrreldavates olukordades kasutanud muud asutused või tööstus; 32. „puuraugu käitamine” – puuraugu puurimine uuringute või tootmise eesmärgil, kaasa arvatud töö peatamine, puuraugu parandamine või muutmine, lõplik käitamisest loobumine või mis tahes muu puurauguga seotud toiming, mis võib põhjustada vedelike juhuslikku keskkonda sattumist või suurõnnetuse riski; 33. „puuraugu käitaja” – isik, kelle loaomanik on määranud kavandama ja teostama puuraugu käitamist. II peatükk Avamere nafta- ja gaasiammutamisest tuleneva suurõnnetusohu ennetamine Artikkel 3 Avamere nafta- ja gaasiammutamise riskijuhtimise üldpõhimõtted 1. Käitajad võtavad kõik sobivad meetmed selleks, et hoida ära avamere nafta- ja gaasiammutamistoimingutest tulenevad suurõnnetused. Pädevad asutused kontrollivad, et käitajad täidavad seda kohustust. 2. Käitajad tagavad, et kõik üksused, kes täidavad lepingulisi ülesandeid asjaomastes rajatistes, tegutsevad samuti vastavalt käesolevas määruses, eriti selle IV ja V lisas, sätestatud nõuetega. Asjaolu, et suurõnnetuse põhjustas või seda soodustas sellise üksuse või selle töötaja tegevus või tegevusetus, ei vabasta käitajat käesoleva määruse kohasest vastutusest. 3. Suurõnnetuse toimumise korral võtavad käitajad ja pädevad asutused kõik sobivad meetmed õnnetuse tagajärgede vähendamiseks inimtervisele ja keskkonnale ning hoiavad võimaluse korral ära tõsised seisakud liidu nafta- ja gaasitootmises. 4. Käesoleva määrusega hõlmatud avamere nafta- ja gaasiammutamisel toetutakse ohtlike olukordade ja nende tagajärgede tõenäosuse süsteemsele hindamisele ning kontrollimeetmete rakendamisele, et suurõnnetuse riskid inimestele, keskkonnale ja avamerel paiknevale varale oleksid vastuvõetavad. Artikkel 4 Ohutusküsimus avamere nafta- ja gaasiammutamisele direktiivi 94/22/EÜ kohase loa andmisel 1. Direktiivi 94/22/EÜ alusel avamere nafta- ja gaasiammutamisele loa andmise üle otsustamisel võetakse arvesse taotlejate suutlikkust täita konkreetsele tegevusele kehtestatud nõudeid, mida luba sisaldab ja mis on kehtestatud liidu õiguse vastavate õigusaktidega, eelkõige käesoleva määrusega. 2. Avamere nafta- ja gaasiammutamiseks luba taotlevate ettevõtjate tehnilise ja finantssuutlikkuse hindamisel võetakse täielikult arvesse riske ja ohte asjaomases piirkonnas ja igasugust muud vajalikku teavet piirkonna kohta, samuti uuringute ja tootmise vastavat etappi ning taotleja finantssuutlikkust, sealhulgas finantstagatisi ja suutlikkust võtta vastutust, mis kõnealuste avamere nafta- ja gaasiammutamistoimingutega kaasneb, eriti vastutust keskkonnakahju eest. 3. Load avamere nafta ja gaasi uuringuteks ja tootmiseks antakse eraldi. 4. Direktiivi 94/22/EÜ kohane lube väljastav asutus võtab avamere nafta- ja gaasiammutustoiminguteks luba taotleva ettevõtte tehnilise ja finantssuutlikkuse hindamisel arvesse riske ja ohte asjaomases piirkonnas ja igasugust muud vajalikku teavet piirkonna kohta, samuti uuringute ja tootmise vastavat etappi. Artikkel 5 Üldsuse osalemine loamenetlustes 1. Liikmesriigid tagavad selle, et üldsusele antakse varajased ja reaalsed võimalused osaleda liikmesriigi jurisdiktsiooni alla kuuluvas loamenetlustes vastavalt käesoleva direktiivi I lisas kehtestatud nõuetele. Kõnealused menetlused on sätestatud direktiivi 2003/35/EÜ II lisas. 2. Liikmesriik võib kehtestada üksikasjalikuma korra üldsuse teavitamiseks ja üldsusega aruteludeks. 3. Üldsuse osalemine on korraldatud nii, et teabe avalikustamine ja üldsuse kaasamine ei tekita riske avamere nafta- ja gaasirajatiste ohutusele ja turvalisusele ega nende käitamisele. Artikkel 6 Nõusoleku andmine avamere nafta ja gaasiammutamistoiminguteks loaga hõlmatud aladel 1. Rajatised saavad tegutseda üksnes loaga hõlmatud aladel ja loaomanike või nende määratud ja liikmesriigi poolt heaks kiidetud lepingupartnerite juhtimisel. 2. Kui pädev asutus leiab, et loaomaniku määratud isik ei ole pädev tegutsema rajatise või puuraugu käitajana, teatab ta sellest loaomanikule ja loaomanik täidab kõiki kohustusi, mis on käesoleva määruse alusel käitajatele kehtestatud. 3. Lõike 1 kohaselt ei tohi rajatised alustada või jätkata käitamist, kui nende kohta ei ole esitatud artiklites 10 ja 11 kehtestatud tingimustele ja tähtaegadele vastavat suurõnnetusohu aruannet ja pädev asutus ei ole seda käesoleva määruse kohaselt heaks kiitnud. 4. Puuraugu käitamine ega kombineeritud käitamine ei tohi toimuda enne, kui rajatise suurõnnetusohu aruanne on vastavalt käesoleva artikli lõikele 3 heaks kiidetud. Peale selle ei tohi käitamist alustada ega teostada, kui pädevale asutusele ei ole esitatud artiklites 13 ja 14 kehtestatud tingimustele ja tähtaegadele vastavat teatist puuraukude käitamise või kombineeritud käitamise kohta või kui pädev asutus esitab vastuväiteid teatise sisu kohta. Artikkel 7 Vastutus keskkonnakahju eest 1. Avamere nafta- ja gaasiammutamise tulemusel, mida on teostanud kas loaomanik või mis tahes ettevõtja, kes osaleb käitamises loaomanikuga sõlmitud lepingu alusel, tekkinud keskkonnakahju ärahoidmise ja kõrvaldamise eest vastutab direktiivi 2004/35/EÜ kohaselt loaomanik. Käesoleva määruse kohane käitamise nõusolekumenetlus ei piira loaomaniku vastutust. Artikkel 8 Liikmesriigi pädev asutus 1. Liikmesriigid, kelle jurisdiktsiooni all toimub avamere nafta- ja gaasiammutamine, määravad pädeva asutuse, kes vastutab käesolevas määruses kehtestatud ülesannete täitmise eest. 2. Lõike 1 kohaselt määratud pädevad asutused vastutavad järgmiste ülesannete täitmise eest: a) hinnata ja heaks kiita suurõnnetusohu aruanded, hinnata projekteerimise teatisi ja teatisi puuraukude käitamise ja kombineeritud käitamise kohta ja muid samalaadseid dokumente, mida talle esitatakse; b) teostada kontrollimisi, viia läbi uurimist ja võtta täitemeetmeid; c) koostada käesoleva määrusega ette nähtud aruandeid. 3. Pädeva asutuse töö on korraldatud kooskõlas artikliga 19, et tagada potentsiaalselt vastuoluliste ülesannete sõltumatu täitmine, eksperditeadmised ja avamere nafta- ja gaasiammutamise üldine tõhus reguleerimine. 4. Liikmesriigid tagavad pädevale asutusele piisavad vahendid käesolevas määruses sätestatud ülesannete täitmiseks. 5. Pädeva asutuse sihiks on ette valmistada ja rakendada vastavalt vajadusele kas koordineeritud või ühiseid menetlusi selleks, et täita käesoleva määruse kohaseid ülesandeid ja ELi mis tahes muu rakendatava õigusakti nõudeid. Kui pädev asutus koosneb mitmest ametist, tuleb vältida reguleerimisülesannete dubleerimist. III peatükk Avamere nafta- ja gaasiammutamise kavandamine ja elluviimine riskihinnangu alusel Artikkel 9 Avamererajatiste käitamise tingimused 1. Võttes arvesse artikli 39 üleminekusätteid, esitab tootmis- või tootmisvälise rajatise käitaja pädevale asutusele järgmised dokumendid: a) kavandatud tootmisrajatise puhul projekteerimise teatis vastavalt II lisa punkti 1 nõuetele; b) suurõnnetusohu aruanne, mis sisaldab artiklites 10 ja 11 osutatud üksikasju; c) artikli 12 kohane käitisesisene hädaolukorra lahendamise plaan, mis on lahutamatult seotud suurõnnetusohu aruandega; d) ülevaade käitaja artikli 18 kohasest suurõnnetuste ennetamise poliitikast, mis on lahutamatult seotud suurõnnetusohu aruandega. 2. Pädev asutus saab projekteerimise teatise hiljemalt 24 nädalat enne seda, kui kavandatava käitamise kohta kavatsetakse esitada suurõnnetusohu aruanne. 3. Suurõnnetusohu aruanne esitatakse pädevale asutusele viimase kehtestatud tähtaja jooksul ja hiljemalt 12 nädalat enne kavandatavat käitamise algust. Artikkel 10 Tootmisrajatise suurõnnetusohu aruanne 1. Tootmisrajatise suurõnnetusohu aruanne sisaldab II lisa punktides 2 ja 5 täpsustatud üksikasju. 2. Tootmisrajatise suurõnnetusohu aruanne võib olla koostatud rajatiste rühma kohta tingimusel, et pädev asutus on andnud selleks eelneva nõusoleku. 3. Kui tootmisrajatist olulisel määral muudetakse või see kavatsetakse lammutada, siis muudetakse tootmisrajatise suurõnnetusohu aruannet vastavalt II lisa punktile 6 ja esitatakse pädevale asutusele. 4. Kui enne suurõnnetusohu aruande vastuvõtmist on vaja täiendavat teavet, nõuab pädev asutus lisateavet või muudatuste tegemist esitatud dokumentidesse. 5. Tootmisrajatise suurõnnetusohu aruanne, mida on vastavalt lõikele 3 muudetud, esitatakse pädevale asutusele viimase kehtestatud tähtaja jooksul ja hiljemalt kuus nädalat enne kavandatud tööde algust. Kavandatud töid ei alustata enne, kui pädev asutus on tootmisrajatise muudetud suurõnnetusohu aruande heaks kiitnud. 6. Käitaja vaatab tootmisrajatise suurõnnetusohu aruande korrapäraselt läbi vähemalt iga viie aasta järel või pädeva asutuse nõudmisel sagedamini, ja teavitab selle tulemusest pädevat asutust. Artikkel 11 Tootmisvälise rajatise suurõnnetusohu aruanne 1. Tootmisvälise rajatise suurõnnetusohu aruanne sisaldab II lisa punktides 3 ja 5 täpsustatud üksikasju. 2. Kui tootmisvälist rajatist olulisel määral muudetakse või see kavatsetakse lammutada, siis muudetakse tootmisvälise rajatise suurõnnetusohu aruannet vastavalt II lisa punktile 6 (välja arvatud alapunkt 4) ja esitatakse pädevale asutusele. 3. Paikse tootmisvälise rajatise suurõnnetusohu aruanne, mida on vastavalt lõikele 2 muudetud, esitatakse pädevale asutusele viimase kehtestatud tähtaja jooksul ja hiljemalt kaks nädalat enne kavandatud tööde algust. Kavandatud töid ei alustata enne, kui pädev asutus on tootmisvälise rajatise suurõnnetusohu aruande heaks kiitnud. 4. Teisaldatava tootmisvälise rajatise suurõnnetusohu aruanne, mida on vastavalt lõikele 2 muudetud, esitatakse pädevale asutusele viimase kehtestatud tähtaja jooksul ja mitte mingil juhul hiljem kui kaks nädalat enne käitamise algust. Rajatist ei tohi käitada enne, kui pädev asutus on tootmisvälise rajatise suurõnnetusohu aruande heaks kiitnud. 5. Kui enne suurõnnetusohu aruande vastuvõtmist on vaja täiendavat teavet, nõuab pädev asutus lisateavet või muudatuste tegemist esitatud dokumentidesse. 6. Käitaja vaatab tootmisvälise rajatise suurõnnetusohu aruande korrapäraselt läbi vähemalt iga viie aasta järel või pädeva asutuse nõudmisel sagedamini. Tulemusest teavitatakse pädevat asutust. Artikkel 12 Käitisesisesed hädaolukordade lahendamise plaanid 1. Käitajad koostavad käitisesisesed hädaolukodade lahendamise plaanid, mille raames võetakse arvesse suurõnnetuste riskihindamisi, mis on tehtud kõige hiljutisema suurõnnetusohu aruande koostamise ajal. Kui puuraugupuurimine toimub teisaldatavas tootmisvälises rajatises, siis tuleks puuraugu käitamise teatisel põhinev riskihindamine lisada rajatise hädaolukordade lahendamise plaanile. 2. Tootmisrajatiste ja tootmisväliste rajatiste korral tuleb käitisesisene hädakordade lahendamise plaan esitada pädevale asutusele suurõnnetusohu aruande osana. 3. Puurauku käitavate tootmisväliste rajatiste korral tuleks puuraugu asukoha eripärast tuleneva käitisesisese hädaolukordade lahendamise plaani muutmise korral anda puuraugu käitamise teatise esitamise ajal pädevale asutusele teada kõnealuse käitisesisese hädaolukordade lahendamise plaani muudatusest. Artikkel 13 Puuraugu käitamise teatis 1. Hiljemalt 21 päeva enne puuraugu käitamise alustamist saadab puuraugu käitaja pädevale asutusele teatise, kus on esitatud andmed puuraugu projekteerimise ja selle käitamise kohta kooskõlas II lisa punkti 4 nõuetega. 2. Pädev asutus vaatab teatise läbi ning tegutseb, kui ta peab seda vajalikuks, enne kui puuraugu käitamist võib alustada. 3. Puuraugu käitaja teavitab pädevat asutust viivitamata puuraugu käitamise teatises esitatud andmete mis tahes märkimisväärsest muutusest ning teavitab samal ajal artikli 15 lõike 3 punkti b alusel sõltumatut puuraugu kontrollijat. Artikkel 14 Kombineeritud käitamisest teavitamine 1. Kombineeritud käitamises osaleva rajatise käitaja saadab pädevale asutusele teatise, kus on esitatud kombineeritud käitamise üksikasjalikud andmed vastavalt II lisa punkti 7 nõuetele. Asjaomaste rajatiste käitajad võivad sõlmida kokkuleppe, mille alusel koostab üks käitajatest kombineeritud käitamise teatise teiste nimel. Teatis esitatakse hiljemalt 21 päeva enne kombineeritud käitamise algust. 2. Pädev asutus vaatab teatise läbi ning tegutseb, kui ta peab seda vajalikuks, enne kui kombineeritud käitamist tohib alustada. 3. Teatise koostanud käitaja annab pädevale asutusele viivitamata selles esitatud andmete mis tahes märkimisväärsest muutumisest teada. Artikkel 15 Sõltumatu kolmanda isiku kontroll 1. Käitajad kehtestavad sõltumatu kolmanda isiku kontrolli ja puuraugu kontrolli süsteemi ning kirjeldavad kõnealuseid süsteeme artikli 18 kohaselt suurõnnetuste poliitika raames, mis on lahutamatult seotud suurõnnetusohu aruannetega. 2. Sõltumatu kolmandast isikust kontrollija valimine ning sõltumatu kolmanda isiku kontrolli ja sõltumatu puukaevu kontrolli süsteemide koostamine vastab II lisa punktis 5 sätestatud kriteeriumidele. 3. Sõltumatu kolmanda isiku kontrolli süsteemi, mis on seotud tootmisrajatiste ja tootmisväliste rajatistega, rakendatakse a) rajatistele eesmärgiga kinnitada sõltumatult, et rajatise riskihindamises ja ohutuse juhtimise süsteemis kindlaks määratud süsteemid ja kõige tähtsamad ohutusega seotud tegurid on sobivad ja ajakohased ning suurõnnetusohu ohjamise süsteemi kontrollimise ja katsetamise ajakava on sobiv, ajakohane ning toimib ettenähtud viisil; b) puuraukude plaanidele eesmärgiga tagada see, et puuraugu projekteerimise ja puuraugu juhtimise meetmed on sobivad eeldatavatele puuraugu tingimustele ning need võetakse aluseks puuraugu projekti mis tahes põhjusel muutmise korral. 4. Käitajad tagavad, et käesoleva artikli lõike 3 punkti a kohased sõltumatu kolmanda isiku kontrolli süsteemi tulemused on pädevale asutusele nõudmise korral kättesaadavad. 5. Käitajad tagavad, et käesoleva artikli lõike 3 punkti b kohased sõltumatu puuraugu kontrollija kontrolli tulemused ja kommentaarid lisatakse artikli 13 kohasele puuraugu käitamise teatisele. 6. Tootmisrajatiste korral on kontrolli süsteem kasutusele võetud enne suurõnnetusohu aruande pädevale asutusele esitamist. Tootmisvälise rajatise korral on süsteem kasutusele võetud enne tootmisvälise rajatise kohaletoomist ettenähtud käitamiseks. 7. Euroopa Liidu vetes käitatavad tootmisvälised rajatised vastavad asjakohastele rahvusvahelistele konventsioonidele, nagu on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta määruses 391/2009/EÜ,[22] või samaväärsetele ujuvate merepuurplatvormide ehitamise ja varustuse koodeksis (2009. aasta MODU KOODEKS) sätestatud standarditele. Need rajatised sertifitseerib Euroopa Liidu poolt vastavalt eespool nimetatud määrusele tunnustatud organisatsioon. Artikkel 16 Õigus tegevust keelata 1. Pädev asutus keelab mis tahes sellise rajatise või rajatise osa käitamise või kasutuselevõtu, mille kohta artiklite 10, 11, 13 ja 14 kohaselt käitaja poolt suurõnnetuste ennetamiseks ja nende mõju leevendamiseks kavandatud meetmeid peetakse tõsiselt puudulikeks. 2. Kui artiklite 10 ja 11 kohaseid suurõnnetusohu aruandeid või artiklite 13 ja 14 kohaseid teatisi õigel ajal ei esitata, siis võib pädev asutus erandkorras, kui tema hinnangul ei ole ohutuse ja keskkonnakaitse nõudeid rikutud, nõustuda suurõnnetusohu aruande või teatise esitamise tähtaja pikendamisega. 3. Pädev asutus nõuab, et käitaja võtaks mis tahes sobivad täiendavad meetmed, mida pädev asutus peab vajalikuks, et taastada artikli 3 lõike 1 nõuete täitmine. 4. Pädev asutus keelab sellise rajatise või rajatise osa kasutamise, mille kontrolli, artiklite 10 ja 11 kohase suurõnnetusohu aruande perioodilise läbivaatamise või artiklite 13 ja 14 kohaste teatiste muutuste tulemustest nähtub, et käesoleva määruse nõudeid ei täideta või kui on põhjust käitamise või rajatiste ohutuses kahelda. Artikkel 17 Piiriülene mõju 1. Kui liikmesriik on seisukohal, et puuraugu või rajatise käitamine võib õnnetuse korral tekitada märkimisväärset negatiivset mõju teise liikmesriigi vetele või kui tõenäoliselt märkimisväärselt mõjutatud liikmesriik esitab vastava taotluse, siis edastab liikmesriik, kelle jurisdiktsiooni all käitamine hakkab toimuma, mõjutatud liikmesriigile asjakohase teabe ning tegutseb selle nimel, et kahju vältimiseks võtta ühised ennetavaid meetmed. 2. Lõike 1 kohaldamine ei piira muude asjakohaste liidu õiguse sätete kohaldamist, eelkõige nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta[23] ning piiriülese keskkonnamõju hindamise konventsiooni kohaldamist. IV peatükk Suurõnnetusohu ohjamise parimad tavad Artikkel 18 Suurõnnetuste ennetamine käitajate poolt 1. Käitajad koostavad dokumendi, kus on sätestatud nende suurõnnetuste ennetamise poliitika, ja tagavad, et seda rakendatakse nende kõigi avameretoimingute korraldamise vältel, seda muuhulgas poliitika tulemuslikkuse tagamiseks kohase järelevalve kasutuselevõtuga. 2. Lõike 1 kohaselt koostatud dokument esitatakse pädevatele asutustele osana artiklitele 10 ja 11 vastavast suurõnnetusohu aruandest või artikli 13 kohasest puurkaevu käitamise teatisest. 3. Käitajad kirjeldavad oma organisatsioonilist korraldust ohutusjuhtimise süsteemi raames suurõnnetusohu ohjamiseks, sh seda, kuidas on korraldatud artiklite 10, 11 ja 13 kohaste suurõnnetusohu aruannete ja puuraugu käitamise teatiste koostamine ja esitamine ning artikli 15 ja II lisa punkti 5 kohaste sellise süsteemide, kus sõltumatu kolmas isik kontrollib suurõnnetusohu ohjamist, koostamine ja esitamine. 4. Poliitika- ja ohutusjuhtimise süsteemid koostatakse vastavalt IV lisas sätestatud nõuetele ning neis väljendatakse sõnaselgelt käitaja esmavastutust tema tegevusest tulenevate suurõnnetusohu riskide ohjamise eest. 5. Käitajad kehtestavad tööstuse prioriteedid (ning konsulteerivad sellel teemal artikli 27 kohaselt regulaarselt asjaomaste liikmesriikide esindajatega) avamere suurõnnetusohu ohjamise parimate tavade standardite ja suuniste koostamise ja/või läbivaatamise kohta kogu projekteerimise ja avamerel käitamise olelusringi vältel ning järgivad vähemalt IV lisa suuniseid. 6. Euroopa Liidus asutatud loaomanikud, käitajad ja suuremad töövõtjad tegutsevad selle nimel, et viia oma Euroopa Liidust väljaspool toimuv avamere nafta- ja gaasiammutamine kooskõlla käesolevas määruses sätestatud põhimõtetega. Artikkel 19 Nõuded pädevatele asutusele 1. Pädevad asutused kehtestavad sobivad korraldused, et tagada oma sõltumatus huvide konfliktidest ohutuse ja keskkonnakaitse reguleerimise ning liikmesriikide majandusarenguga seotud ülesannete (eelkõige avamere nafta- ja gaasiammutamise lubade andmise ning asjakohaste tulude poliitika ja nende kogumise) vahel. 2. Pädev asutus muudab väljendab selgesti oma vastutuse ja ülesannete ulatust, et mitte võtta endale esmavastutust suurõnnetusohu riskide ohjamise eest artikli 18 lõike 3 alusel. 3. Pädev asutus kehtestab poliitika artiklite 10, 11, 13 ja 14 kohaste suurõnnetusohu aruannete ja teatiste põhjalikuks hindamiseks ning avamere nafta- ja gaasiammutamisest tuleneva suurõnnetusohu aspektide kontrollimiseks, uurimiseks ja jõustamiseks oma jurisdiktsiooni all. 4. Pädeva asutuse korraldus ja töökord põhinevad III lisas sätestatud põhimõtetel. Artikkel 20 Suurõnnetuste ennetamise õigusraamistikule vastavuse tagamine 1. Käitajad järgivad käesolevat määrust ning artiklite 10, 11, 13 ja 14 kohaselt tootmisrajatistele ja tootmisvälistele rajatistele koostatud suurõnnetusohu aruandes ning puuraugu käitamise teatises ja kombineeritud käitamise teatises viidatud plaanides kehtestatud meetmeid. 2. Kui käesoleva artikli lõike 1 nõuete järgimata jätmine võib otseselt ohustada inimeste tervist või avaldada märkimisväärset kahjulikku mõju ohutusele ja/või keskkonnale, siis peatab käitaja kuni nõuete täitmise taastamiseni rajatise või rajatise vastava osa käitamise. 3. Kui võetakse käesoleva artikli lõikes 2 viidatud meetmed, siis annab käitaja pädevale asutusele sellest viivitamata teada. 4. Pädev asutus koostab aastaplaanid riskidel põhineva suurõnnetusohuga seotud tegevuste tõhusaks järelevalveks, sh kontrolliks, pidades eelkõige silmas ja kontrollides vastavust talle artikli 9 kohaselt esitatud dokumentidele, ning viib ellu kõnealuste aastaplaanide tõhususe järelevalvet ja võtab nende täiustamiseks mis tahes vajalikud meetmed. Artikkel 21 Anonüümne teavitamine ohutuskaalutlustest 1. Pädevad asutused võtavad kasutusele menetlused, mis võimaldavad avamere nafta- ja gaasiammutamisega seotud ohutus- ja/või keskkonnakaalutlustest anonüümselt teada anda. Nad kehtestavad samuti menetlused kõnealuste aruannete uurimiseks, säilitades asjaomaste üksikisikute anonüümsuse. 2. Käitajad annavad lõikes 1 kirjeldatud riikliku korralduse andmed oma töötajatele ning asjaomastele alltöövõtjatele teada ning tagavad, et viited anonüümsele teavitamisele on kaasatud asjakohasesse koolitusse ja vastavatesse teadetesse. V peatükk Läbipaistvus ja teabe jagamine Artikkel 22 Teabe jagamine 1. Käitajad ja pädevad asutused jagavad vähemalt VI lisas kirjeldatud teavet. 2. Komisjon määrab rakendusakti abil kindlaks ühise andmearuandluse vormi ning jagatava teabe üksikasjad. Kõnealune rakendusakt võetakse vastu kooskõlas määruse (EL) nr 182/2011 artiklis 4 viidatud nõuandemenetlusega. 3. Liikmesriigid säilitavad ajakohastatud andmed oma jurisdiktsiooni all nii avalik-õiguslike kui ka eraõiguslike üksuste saadaolevate hädaolukordade lahendamise ressursside kohta. Kõnealused andmed tehakse teistele liikmesriikidele või võimalikele mõjutatud kolmandatele riikidele ja komisjonile kättesaadavaks. Artikkel 23 Läbipaistvus 1. VI lisas sätestatud teave tehakse üldsusele kättesaadavaks, ilma et oleks vajalik esitada taotlus Euroopa Liidu õigusaktides keskkonnateabele juurdepääsule kohaldatavate sätete alusel. 2. Komisjon määrab rakendusmeetmega samuti kindlaks ühise avaldamise vormi, mis võimaldab andmete hõlpsat piiriülest võrdlust. Kõnealune rakendusakt võetakse vastu kooskõlas määruse (EL) nr 182/2011 artiklis 4 viidatud nõuandemenetlusega. Töötatakse välja üldsusele juurdepääsetav ühine avaldamise vorm välja, pidades silmas riiklike toimingute ja regulatiivsete tavade usaldusväärse võrdlemise võimaldamist käesoleva artikli ja artikli 24 kohaselt. 3. Liikmesriigid tagavad artiklis 30 osutatud riiklike hädaolukordade lahendamise plaanide avaldamisel, et avaldatav teave ei põhjusta riski avamere nafta- ja gaasirajatiste ja nende käitamise ohutusele ega turvalisusele. Artikkel 24 Avamere nafta- ja gaasiammutamise ohutuse ja keskkonnamõju aruandlus 1. Liikmesriigid koostavad aastaaruande, kus on esitatud järgmised andmed: a) nende jurisdiktsiooni alla kuuluvate rajatiste arv, vanus ja asukoht; b) tehtud kontrollide ja uuringute arv ja liik, mis tahes jõustamise tegevused, vastutusele võtmise kohta tehtud otsused; c) juhtumite andmed artiklis 22 nõutud ühise aruandlussüsteemi alusel; d) avameretegevuse õigusraamistiku suured muudatused; e) nende jurisdiktsiooni all toimuvate avamere nafta- ja gaasiammutamise ohutus ja keskkonnatoime. 2. Liikmesriigid määravad ametiasutuse, kes vastutab artikli 22 kohaselt teabe vahetamise ja artikli 23 kohaselt teabe avaldamise eest, ning annavad komisjonile sellest teada. 3. Komisjon avaldab iga kahe aasta tagant aruanded Euroopa avameretegevuse ohutuse kohta talle liikmesriikide ja Euroopa Meresõiduohutuse Ameti esitatud teabe alusel. Kõnealuse ülesande täitmisel abistab komisjoni artikli 26 kohaselt asjaomane liikmesriik. Artikkel 25 Suurõnnetusele järgnev uurimine 1. Käitaja esitab viivitamata pärast suurõnnetust pädevale asutusele asjakohase teabe, sh õnnetuse asjaolud ja tagajärjed. 2. Liikmesriigid uurivad põhjalikult suurõnnetusi, millest tuleneb (inimestele ja keskkonnale) märkimisväärne kahju või suur varade kaotus. Uurimisaruanne sisaldab õnnetusele eelnenud ajavahemiku jooksul pädeva asutuse poolt asjakohase rajatise reguleerimise tulemuslikkuse hindamist ning soovitusi asjakohaste regulatiivsete tavade muudatuste kohta, kui see on vajalik. 3. Uurimise või õigusmenetluse lõpus (olenevalt sellest, kumb on hilisem) tehakse käesoleva artikli lõike 2 kohaselt koostatud uurimisaruande kokkuvõte komisjonile kättesaadavaks. Aruande eriversioon, milles võetakse arvesse võimalikke õiguslikke piiranguid, tehakse artikleid 22 ja 23 arvesse võttes üldsusele kättesaadavaks. 4. Pärast lõikele 2 vastavat uurimist rakendab pädev asutus kõiki uurimisega saadud soovitusi, mis jäävad tema tegevusvolituste piiresse. Artikkel 26 Konfidentsiaalsus 1. Pädevad asutused muudavad käesoleva määruse alusel laekunud teabe kättesaadavaks füüsilistele või juriidilistele isikutele, kes esitavad vastava taotluse. 2. Pädevale asutusele käesoleva määruse alusel laekunud teabepäringutest võib keelduda, kui on täidetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/4/EÜ[24] artikli 4 lõikes 2 sätestatud tingimused. 3. Lõike 2 alusel või artikli 5 kohaselt üldsuse osalemise eesmärgil esitab käitaja pädevale asutusele ja muudab üldsusele kättesaadavaks kõnealuse dokumendi versiooni, millest on konfidentsiaalne teave välja jäetud. IV peatükk Koordineerimine ja koostöö Artikkel 27 Koostöö liikmesriikide vahel 1. Pädevad asutused vahetavad omavahel regulaarselt teadmisi, teavet ja kogemusi ning konsulteerivad seoses asjakohase riikliku ja Euroopa Liidu õigusraamistiku rakendamisega tööstuse, muude sidusrühmade ja komisjoniga. 2. Lõike 1 kohaselt vahetatud teave käsitleb eelkõige riskihindamise meetmete toimimist, õnnetuste ennetamist, vastavuskontrolli ja hädaolukordade lahendamist seoses avamere nafta- ja gaasiammutamisega Euroopa Liidu piires ning samuti väljaspool liidu piire, kui see on asjakohane. 3. Tuleb kehtestada selged prioriteedid ja menetlused suunisdokumentide koostamiseks ja ajakohastamiseks, et määrata kindlaks parimad tavad ja edendada nende rakendamist lõikes 2 nimetatud valdkondades. 4. Liikmesriik võib küsida lõike 1 alusel teabe vahetamises osaleva muu liikmesriigi arvamust selle liikmesriigi mis tahes otsuse kohta, millel võiks olla piiriülene negatiivne mõju. Artikkel 28 Koordineeritud lähenemisviis ohutusele naaberpiirkondades ja rahvusvaheliste tegevuste korral 1. Komisjon edendab tihedas koostöös liikmesriikidega koostööd kolmandate riikidega, kes tegelevad avamere nafta- ja gaasiammutamisega samades merepiirkondades kui liikmesriigid, sh (kui see on asjakohane) piirkondlike merekonventsioonide raames. 2. Komisjon hindab liikmesriikide vetega külgnevates kolmandate riikide vetes avamere nafta- ja gaasiammutamise ohutust ning edendab koordineeritud lähenemisviisi vastastikusele kogemuste vahetamisele ning ennetusmeetmete ja piirkondlike hädaolukordade lahendamise plaanide edendamisele. 3. Komisjon edendab kõrgeid ohutusstandardeid avamere nafta- ja gaasiammutamise jaoks rahvusvahelisel tasandil ülemaailmsetel ja riiklikel foorumitel, sh Arktika vett käsitlevatel foorumitel. VII peatükk Hädaolukordadeks valmisolek ja neile reageerimine Artikkel 29 Käitisesiseste hädaolukordade lahendamise plaanide nõuded 1. Käitaja peab koostama käitisesisesed hädaolukordade lahendamise plaanid, et a) need võetaks kasutusele rajatises või keelutsoonis, mille liikmesriik on rajatise või veealuse puuraugusuu ümbruses kehtestanud toimuvate suurõnnetuste piiramiseks; b) neid kasutataks kooskõlas käitisevälise hädaolukorra lahendamise plaaniga, kui juhtum on hakanud mõjutama rajatiseväliseid alasid. 2. Käitaja säilitab plaaniga seotud seadmete ja eksperditeadmiste kättesaadavuse igal ajal ning jagab neid vajadusel liikmesriigiga käitisevälise hädaolukorra lähendamise plaani elluviimise käigus. 3. Käitisesisene hädaolukorra lahendamise plaan koostatakse kooskõlas V lisaga ning seda ajakohastatakse vastavalt mis tahes muudatustele puurkaevu plaani suurõnnetuste ohu riskihindamises või suurõnnetusohu aruandes. Kõnealustest uuendustest antakse teada ametiasutusele, kes vastutab käitiseväliste hädaolukorra lahendamise plaanide koostamise eest kõnealuses piirkonnas. 4. Käitisesisene hädaolukorra lahendamise plaan integreeritakse õnnetuse toimumiskohas oleva rajatise töötajate kaitse ja päästmise muude sätetega, et tagada head eeldused ellujäämiseks. 5. Käitaja katsetab korrapäraselt käitisesiseste hädaolukordade lahendamise plaanide tulemuslikkust. Artikkel 30 Käitiseväliste hädaolukordade lahendamise plaanid ja hädaolukordadeks valmisolek 1. Liikmesriigid koostavad käitisevälised hädaolukordade lahendamise plaanid, mis hõlmavad kõiki nende jurisdiktsiooni alla kuuluvaid avamere nafta- ja gaasirajatisi ning võimalikke mõjutatud piirkondi. 2. Käitisevälised hädaolukordade lahendamise plaanid koostatakse koostöös asjaomaste käitajatega ning (kui see on asjakohane) loaomanikega ja need kooskõlastatakse nende rajatiste käitisesisese hädaolukordade lahendamise plaanidega, mis piirkonnas asuvad või on kavandatud. Arvesse tuleks võtta käitaja soovitatud mis tahes uuendusi käitisesisestes plaanides. 3. Käitisevälised hädaolukordade lahendamise plaanid koostatakse vastavalt I ja V lisale ning need tehakse vastavalt vajadusele komisjonile ja üldsusele kättesaadavaks. 4. Liikmesriigid võtavad kõik sobivad meetmed, mis on vajalikud geograafilise piirkonna kõigis liikmesriikides ja vajadusel kaugemal reageerimise seadmete ja eksperditeadmiste kõrgetasemelise ühilduvuse ja koostalitlusvõime saavutamiseks. Liikmesriigid julgustavad tööstust töötama välja ühilduva reageerimise vahendeid kõnealuse lõike eesmärki silmas pidades. 5. Käitajad teevad käesoleva artikli lõike 4 sätete rakendamisel liikmesriikidega koostööd. 6. Liikmesriigid koostavad ajakohaseid aruandeid oma territooriumil või jurisdiktsioonis nii avalik-õiguslike kui ka eraõiguslike üksuste saada olevate hädaolukordade lahendamise ressursside kohta. Kõnealused aruanded tehakse muudele liikmesriikidele ja vastastikkuse põhimõtte alusel kolmandatele naaberriikidele ja komisjonile kättesaadavaks. 7. Liikmesriigid ja käitajad katsetavad korrapäraselt oma valmisolekut avamere nafta. ja gaasitööstusega seotud õnnetustele tulemuslikuks reageerimiseks. Artikkel 31 Hädaolukordade lahendamine 1. Käitaja teavitab pädevaid asutusi viivitamata suurõnnetusest või olukorrast, mille puhul on suurõnnetuse toimumise vahetu risk. Kui see on vajalik, siis abistavad pädevad asutused kõnealust käitajat eesmärgiga takistada riski või õnnetuse võimendumist. 2. Õnnetuse korral võtavad pädevad asutused koostöös kõnealuste käitajatega kõik vajalikud meetmed, et hoida ära õnnetuse võimendumine ja leevendada selle tagajärgi. 3. Kui suurõnnetuse korral vajatakse enamat riigi reageerimise suutlikkusest, võib mõjutatud liikmesriik küsida lisaabi liikmesriikidelt ja Euroopa Meresõiduohutuse Ametilt nõukogu otsusega 2007/779/EÜ kehtestatud ELi kodanikukaitse mehhanismi alusel. 4. Hädaolukorra lahendamise käigus kogub liikmesriik õnnetuse täielikuks analüüsiks vajaliku teabe. Artikkel 32 Piiriülesteks hädaolukordadeks valmisolek ja neile reageerimine 1. Kui ette on näha avamere nafta- ja gaasiammutamisega seotud õnnetuste piiriülest mõju, siis annab liikmesriik sellest komisjonile ja võimalikele mõjutatud liikmesriikidele või kolmandatele riikidele vastastikkuse põhimõtte alusel teada ning võtab tuvastatud riske käitisevälise hädaolukorra lahendamise plaani koostamisel arvesse. Kõnealused liikmesriigid kooskõlastavad oma hädaolukordade lahendamise plaanid, et lihtsustada ühist reageerimist õnnetusele. 2. Liikmesriigid kooskõlastavad Euroopa Liidu piiridest väljapoole jäävate aladega seotud meetmeid, et ennetada avamere nafta- ja gaasiammutamisest tulenevat võimalikku negatiivset mõju. 3. Liikmesriigid katsetavad korrapäraselt oma valmisolekut õnnetustele tõhusaks reageerimiseks koostöös võimalike mõjutatud liikmesriikide, asjaomaste ELi ametite või kolmandate riikidega. Komisjon võib aidata kaasa õppustele, mis keskenduvad piiriülestele ja Euroopa Liidu hädaolukordade lahendamise mehhanismidele. 4. Suurõnnetuse või otsese suurõnnetusohu korral, mis avaldab või võib avaldada piiriülest mõju, teavitab liikmesriik, kelle jurisdiktsiooni all hädaolukord on tekkinud, viivitamata komisjoni ja neid liikmesriike, mis võivad hädaolukorrast mõjutatud olla. VIII peatükk Lõppsätted Artikkel 33 Karistused Liikmesriigid kehtestavad karistused, mida kohaldatakse, kui tööstusvaldkonnas tegutsejad rikuvad käesolevat määrust, ning võtavad kõik meetmed, mis on kõnealuste karistuste rakendamise tagamiseks vajalikud. Sätestatud karistused peavad olema tulemuslikud, proportsionaalsed ja suunavad. Artikkel 34 Komisjoni delegeeritud volitused 1. Komisjonil on kooskõlas käesoleva määruse artikliga 35 volitus võtta vastu delegeeritud õigusakte nõuete kohandamiseks tehnoloogia uusimate arengutega ning I–VI lisas sätestatud menetlustega. 2. Komisjon võib samuti võtta vastu delegeeritud õigusakte kooskõlas käesoleva määruse artikliga 35, et täpsustada määruse nõuete kohaldamist, mis on seotud järgmisega: a) projekteerimise teatises või suurõnnetusohu aruandes esitatavad andmed, nagu on kirjeldatud II lisa punktides 1, 2, 3 ja 6; b) puuraugu käitamise ja/või kombineeritud käitamise teatis, nagu on kirjeldatud II lisa punktides 4 ja 7; c) sõltumatu kolmanda isiku kontrolli raames tehtava kontrolliga seotud nõuded, nagu on kirjeldatud II lisa punktis 5; (d) pädevate asutuste toimimise ja korralduse nõuded, nagu on kirjeldatud III lisas ja e) suurõnnetusohu käitajatepoolse ennetamisega seotud nõuded, nagu on kirjeldatud IV lisas. Artikkel 35 Delegeeritud volituste kasutamine 1. Delegeeritud õigusaktide vastuvõtmise volitus antakse komisjonile üle käesolevas artiklis sätestatud tingimustel. 2. Artiklis 34 viidatud volituste delegeerimine antakse komisjonile üle määramata ajaks alates käesoleva määruse jõustumise kuupäevast. 3. Euroopa Parlament ja nõukogu võivad artiklis 34 viidatud volituste delegeerimise igal ajal tühistada. Tühistamisotsus lõpetab kõnealuses otsuses nimetatud volituste delegeerimise. Otsus jõustub selle Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päevale järgneval päeval või seal märgitud hilisemal kuupäeval. See ei mõjuta juba jõus olevate mis tahes delegeeritud õigusaktide kehtivust. 4. Komisjon teavitab delegeeritud õigusakti vastuvõtmise korral viivitamata samal ajal Euroopa Parlamenti ja nõukogu. 5. Artikli 34 alusel vastu võetud delegeeritud õigusakt jõustub ainult juhul, kui Euroopa Parlament ega nõukogu ei ole 2 kuu jooksul kõnealusest õigusaktist Euroopa Parlamendi ja nõukogu teavitamisest vastuväidet esitanud või kui Euroopa Parlament ja nõukogu on mõlemad enne kõnealuse ajavahemiku möödumist komisjonile teada andnud, et nad vastuväidet ei esita. Kõnealust ajavahemikku pikendatakse Euroopa Parlamendi või nõukogu algatusel 2 kuu võrra. Artikkel 36 Komiteemenetlus 1. Komisjoni abistab komitee. Komitee on komitee määruse (EL) nr 182/2011 tähenduses. 2. Kui viidatakse käesolevale lõikele, siis kohaldatakse määruse (EL) nr 182/2011 artiklit 5. Artikkel 37 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/35/EÜ (keskkonnavastutusest keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise kohta[25]) muutmine 1. Kõnealuse direktiivi artikli 2 lõike 1 punkt b asendatakse järgmisega: „b) veevarudele tekitatud kahju, st kahju, mis mõjub väga ebasoodsalt i) veevarude ökoloogilisele, keemilisele ja/või kvantitatiivsele seisundile ja/või direktiivis 2000/60/EÜ määratletud ökoloogilisele potentsiaalile, mitte arvestades kahjulikku mõju, millele kohaldatakse kõnealuse direktiivi artikli 4 lõiget 7 või ii) direktiivis 2008/56/EÜ määratletud kõnealuste merevete keskkonnaseisundile selles ulatuses, milles mere keskkonnaseisundi eriaspekte ei ole juba direktiivis 2000/60/EÜ käsitletud;” 2. Liikmesriigid jõustavad seadused, määrused ja haldussätted, mis on vajalikud eelmise lõike nõuete järgimiseks, ühe aasta jooksul käesoleva määruse jõustumise kuupäevast. Nad annavad sellest viivitamata komisjonile teada. Artikkel 38 Üleminekusätted Rajatiste käitajad tagavad käesolevale määrusele täieliku vastavuse kahe aasta jooksul selle jõustumise kuupäevast, v.a järgmised erandid: a) tootmisväliste rajatiste käitajad, kes on sõlminud lepingu, kuid kes ole veel asukohal tegevust alustanud. Nemad tagavad täieliku vastavuse käesolevale määrusele ühe aasta jooksul selle jõustumise kuupäevast või varem, kui pädeva asutusega on selles kokku lepitud; b) kavandatud rajatiste käitajad. Nemad tagavad täieliku vastavuse käesolevale määrusele, kui pädeva asutusega ei ole vastupidises kokku lepitud, igal juhul hiljemalt ühe aasta jooksul määruse jõustumisest; c) puuraukude käitajad. Nemad tagavad täieliku vastavuse käesolevale määrusele kolme kuu jooksul selle jõustumise kuupäevast või varem, kui pädeva asutusega on selles kokku lepitud. Artikkel 39 Jõustumine 1. Käesolev määrus jõustub selle Euroopa Liidu Teatajas avaldamisele järgneval kuupäeval. 2. Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides. Brüssel, [...] Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu nimel president eesistuja I LISA Direktiivi 94/22/EÜ alusel antud lubadega seotud üldsuse osalemine 1. Liikmesriigid tagavad, et (a) üldsust teavitatakse liikmesriikidele loataotluste esitamisest ning sellest, et asjakohane teave kõnealuste ettepanekute kohta (sh ka teave osalemisõiguse kohta) on tehtud üldsusele kättesaadavaks, ja sellest, kellele võib kommentaare või küsimusi esitada, kas avalike teadete või muude asjakohaste meetmete, näiteks elektroonilise meedia abil, kui see on saadaval; (b) üldsusel on õigus esitada kommentaare ja arvamusi, kui kõik variandid on enne loataotluste kohta otsuste tegemist avatud; (c) kõnealuste otsuste tegemisel tuleb võtta kohaselt arvesse üldsuse osalemise tulemusi; (d) pärast üldsuse esitatud kommentaaride ja arvamuste läbivaatamist tegutseb liikmesriik mõistlikkuse piires selle nimel, et anda üldsusele teada tehtud otsustest ning põhjustest ja kaalutlustest, millel kõnealused otsused põhinevad, sh teavet üldsuse osalemise protsessi kohta. 2. Tagatakse mõistlikud ajavahemikud, mis võimaldavad üldsuse osalemise eri etappidele piisavalt aega. Liikmesriigid määravad kindlaks üldsuse, kellel on õigus punkti 1 eesmärkide täitmiseks osaleda, sh asjaomased valitsusvälised organisatsioonid, kes vastavad siseriikliku õiguse alusel kehtestatud nõuetele, näiteks keskkonnakaitset või avamereohutust edendavad organisatsioonid. II LISA Nõusolekumenetlusega seotud dokumentidele esitatavad nõuded 1. Tootmisrajatise projekteerimise teatises esitatav teave Artikli 9 kohased tootmisrajatise projekteerimise teatised sisaldavad vähemalt allpool esitatud teavet: 1) rajatise käitaja nimi ja aadress; 2) projekteerimisel rakendatava protsessi kirjeldus, kasutatud asjakohased standardid ning kõnealuse protsessi tulemusena koostatud projektivariandid; 3) konkreetse rajatise ja selle asukohaga seotud suurõnnetusohu stsenaariumide kohaselt valitud projekteerimiskontseptsiooni ning esmaste riskiohjamiselementide kirjeldus; 4) selle tõendamine, et kontseptsioon vähendab vastuvõetavas ulatuses suurõnnetusohu riski; 5) rajatise ning selle ettenähtud asukoha tingimuste kirjeldus; 6) suurõnnetusohtu põhjustava tegevuse liikide kirjeldus; 7) ohutusjuhtimise süsteemi, millega säilitatakse ettenähtud suurõnnetusohu riski ohjamismeetmete hea tulemuslikkus, sh valitava sõltumatu kontrollsüsteemi, üldkirjeldus. 2. Tootmisrajatise käitamisega seotud suurõnnetusohu aruandes esitatav teave Artikli 10 kohased tootmisrajatise suurõnnetusohu aruanded sisaldavad vähemalt allpool esitatud teavet: 1) kirjeldus selle kohta, kuidas võeti arvesse pädeva asutuse vastust projekteerimise teatisele; 2) kokkuvõte töötajate osalemisest suurõnnetusohu aruande koostamises; 3) rajatise ja sellega ühendatud taristu ning mis tahes muude ehitiste, sh sellega seotud puuraukude kirjeldus; 4) selle tõendamine, et kõik suurõnnetusohud on kindlaks määratud, nende tõenäosust ja tagajärgi on hinnatud ning nende ohjamise meetmed on sobivad, et vähendada inimestele ja keskkonnale avalduvat suurõnnetuse toimumise riski vastuvõetava ulatuseni; 5) üksikasjalikud andmed võimalikku suurõnnetusohtu põhjustavate tegevusliikide kohta ja nende isikute maksimaalse arvu kohta, kes võivad rajatises igal ajal viibida;. 6) üksikasjad seadmestiku ja korralduste kohta, millega tagatakse puuraugu juhtimine, protsesside ohutus, ohtlike ainete säilitamine, tulekahjude ja plahvatuste vältimine, tööjõu kaitse ohtlike ainete eest ja keskkonna kaitse toimuda võiva suurõnnetuse eest (kooskõlas käitisesisese hädaolukordade plaaniga vastavalt V lisale); 7) üksikasjad platvormil viibivate isikute suurõnnetusohu eest kaitsmise korralduse ja nende ohutu evakueerimise ja päästmise kohta ning juhtimissüsteemide hooldustööde kohta, millega hoitakse ära rajatise ja keskkonna kahjustamine kõigi töötajate evakueerimise korral; 8) rajatise ehitamisel ja kasutuselevõtul tarvitatud asjakohased koodeksid, standardid ja suunised; 9) teave ohutusjuhtimise süsteemi toimingute, hoolduse, muutmise ja kontrolli süsteemide kohta, sh juhtimissüsteemi abil juhitavate rajatise peamiste käitamisalaste piirangute kohta; 10) teave käesoleva lisa punkti 5 alapunktis 2 kirjeldatud kontrollisüsteemi kohta; 11) mis tahes muud asjakohased üksikasjad, näiteks kui kombineeritult käitatakse kahte või enamat rajatist viisil, mis mõjutab ühe või mitme sellise rajatise suurõnnetusohtu; 12) käesoleva määruse alusel neile esitatud nõuetega seonduv teave, mis on saadud muude kohaldatavate Euroopa Liidu õigusaktide, eelkõige direktiivide 92/91/EÜ ja 85/337/EMÜ kohaselt; 13) selliste keskkonnaaspektide kirjeldus, mida võidakse oluliselt mõjutada, kindlaksmääratud võimaliku keskkonnamõju hinnang, eelkõige võimalike keskkonda eralduvate saasteainetega seoses, ning nende vältimiseks, vähendamiseks või neutraliseerimiseks ette nähtud tehniliste ja mittetehniliste meetmete (sealhulgas seire) kirjeldus. 3. Tootmisvälise rajatise suurõnnetusohu aruandes esitatav teave Artikli 11 kohased tootmisvälise rajatise suurõnnetustohu aruanded sisaldavad vähemalt allpool esitatud teavet: 1) rajatise käitaja nimi ja aadress; 2) kokkuvõte töötajate osalemisest suurõnnetusohu aruande koostamises; 3) rajatise kirjeldus ning teisaldatava rajatise korral selle ühest asukohast teise viimise ja paigalseisu süsteemi andmed; 4) andmed suurõnnetusohtu põhjustada võivate tegevusliikide kohta, mis on rajatises võimalikud, ning maksimaalse isikute arvu kohta, kes võivad rajatises igal ajahetkel viibida; 5) selle tõendamine, et kõik suurõnnetusohud on kindlaks määratud, nende tõenäosust ja tagajärgi on hinnatud ning nende ohjamise meetmed on sobivad, et muuta inimestele ja keskkonnale avalduv suurõnnetuste toimumise risk mõistlikkuse piires võimalikult väikseks; 6) üksikasjad seadmestiku ja korrald