KOMISJONI TEATIS

Juhised riiklike õhusaaste kontrolli programmide väljatöötamiseks vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile (EL) 2016/2284, mis käsitleb teatavate õhusaasteainete riiklike heitkoguste vähendamist

(2019/C 77/01)

Sõnastik

Mõiste või lühend Tähendus või määratlus AAQD Välisõhu kvaliteedi direktiivid BC Must süsinik ÜPP Ühine põllumajanduspoliitika CLRTAP Piiriülese õhusaaste kauglevi konventsioon EEA Euroopa Keskkonnaamet EFs Heitekoefitsiendid EMEP Seire ja hindamise Euroopa programm E-PRTR Euroopa saasteainete heite- ja ülekanderegister EL Euroopa Liit GAINS Greenhouse Gas-Air Pollution Interactions and Synergies model (1) (Kasvuhoonegaaside ja õhusaaste seoste ja koostoime mudel) GHG Kasvuhoonegaas IED Tööstusheidete direktiiv (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2010/75/EL (2) IIASA Rahvusvaheline Rakendusliku Süsteemanalüüsi Instituut IIR Informatiivne inventuuriaruanne MRR Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 525/2013 (3) kasvuhoonegaaside heite seire- ja aruandlusmehhanismi ning kliimamuutusi käsitleva muu olulise siseriikliku ja liidu teabe esitamise kohta NAPCP Riiklik õhusaaste kontrolli programm NECD Õhusaasteainete siseriiklike ülemmäärade direktiiv (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv (EL) 2016/2284 (4) NFR Aruandlusnomenklatuur NH3 Ammoniaak NMVOC Muud lenduvad orgaanilised ühendid kui metaan NO2 Lämmastikdioksiid NOx Lämmastikoksiidid O3 Osoon PaMs Poliitikasuunad ja meetmed PM Tahked osakesed PM2.5 Tahked peenosakesed RDP Maaelu arengu programm KSH Keskkonnamõju strateegiline hindamine SO2 Vääveldioksiid UNECE ÜRO Euroopa Majanduskomisjon UNFCCC ÜRO kliimamuutuste raamkonventsioon WAM Lisameetmetega WM Meetmetega

NB!

Käesoleva juhenddokumendi eesmärk on abistada riiklikke asutusi riiklike õhusaaste kontrolli programmide koostamisel. Dokument kajastab Euroopa Komisjoni seisukohti ega ole seetõttu õiguslikult siduv. ELi õigusaktide õiguslikult siduv tõlgendamine kuulub Euroopa Liidu Kohtu ainupädevusse. Selles juhenddokumendis väljendatud arusaamad ei mõjuta seisukohta, mille komisjon võib võtta Euroopa Liidu Kohtus.

1. SISSEJUHATUS

Direktiiv (EL) 2016/2284, mis käsitleb teatavate õhusaasteainete riiklike heitkoguste vähendamist ja mida nimetatakse ka uueks õhusaasteainete siseriiklike ülemmäärade direktiiviks (NEC-direktiiv) (edaspidi käesolevas dokumendis „direktiiv“), (5) on kavandatud eesmärgiga jätkata õhusaaste ning sellega seotud keskkonda ja inimeste tervist mõjutavate riskide vähendamist (artikkel 1). Direktiiv sisaldab iga liikmesriigi jaoks tulevasi lämmastikoksiidide (NOx), vääveldioksiidi (SO2), ammoniaagi (NH3), muude lenduvate orgaaniliste ühendite kui metaan (NMVOC) ja tahkete peenosakeste (PM2.5) heite vähendamise kohustusi. Selliste kohustuste täitmine aitab eeldatavasti kaasa ka liidu pikaajalisele eesmärgile saavutada Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) õhukvaliteedi suunistega kooskõlas olev õhukvaliteet.

Direktiivi artiklites 6 ja 10 nõutakse liikmesriikidelt hiljemalt 1. aprilliks 2019 esmase riikliku õhusaaste kontrolli programmi (NAPCP) loomist, mida tuleb korrapäraselt vähemalt iga nelja aasta tagant ajakohastada (edaspidi „riikliku õhusaaste kontrolli programmi ajakohastamine“). Riikliku õhusaaste kontrolli programmi sisu on direktiivis sätestatud peamiselt artiklis 6 ja III lisa 1. osas. Direktiivi artikli 6 lõike 10 kohaselt on komisjon kehtestanud riikliku õhusaaste kontrolli programmi vormi komisjoni rakendusotsusega (EL) 2018/1522 (6). Käesolev juhend, mis on välja töötatud direktiivi artikli 6 lõike 9 kohaselt, on liikmesriikidele abiks esmase riikliku õhusaaste kontrolli programmi väljatöötamisel, mis tuleb esitada komisjonile 1. aprilliks 2019. Selles käsitletakse neljas vastavas peatükis riikliku õhusaaste kontrolli programmi vormi, selle rakendamise edusammude seiret, konsultatsioone riikliku õhusaaste kontrolli programmi kohta ja programmi levitamist. Lisas on esitatud vahendid heitkoguste vähendamise kohustustega kooskõlas olevate täiendavate poliitikasuundade ja meetmete kaalumise ja valimise toetamiseks. Käesolevat juhenddokumenti võib riiklike õhusaaste kontrolli programmide ajakohastamise toetamiseks vajaduse korral muuta.

2. RIIKLIKU ÕHUSAASTE KONTROLLI PROGRAMMI ÜHINE VORM

Käesoleva peatüki ülesehitus

Kasutamise lihtsustamiseks järgitakse käesolevas peatükis riikliku õhusaaste kontrolli programmi vormi punktide numeratsiooni, mis on esitatud komisjoni rakendusotsuse (EL) 2018/1522 lisas. Vormi iga punkti kohustuslik miinimumsisu, samuti täiendav valikuline sisu on esitatud käesoleva peatüki asjaomases punktis halli taustaga ja poolpaksus kirjas pealkirjadega kastides järgmiselt.

Riikliku õhusaaste kontrolli programmi vormi kohased nõuded Iga nõude sisu on kirjeldatud lühidalt asjaomases punktis. Vormiga kehtestatakse kohustusliku sisuna NEC-direktiivi artiklis 6 ja III lisas sätestatud miinimumsisu, eristades üksnes nõutava teabe, kui see on asjakohane või oluline . See sisaldab ka täiendavat valikulist sisu . Liikmesriike julgustatakse esitama valikulist sisu, säilitades paindlikkuse selliste andmete väljatöötamiseks ja esitamiseks, mis on nende vastavate poliitikasuundade ja prioriteetide jaoks kõige kasulikumad ja asjakohasemad.

2.1. Programmi nimetus, kontaktandmed ja veebisaidid

Vormi see punkt ei vaja selgitamist ja täiendavaid juhiseid ei esitata.

2.2. Kommenteeritud kokkuvõte

Vormi see punkt ei vaja selgitamist ja täiendavaid juhiseid ei esitata.

2.3. Riiklik õhukvaliteedi- ja saastealase poliitika raamistik

2.3.1. Poliitilised prioriteedid ning nende seos muudes asjakohastes poliitikavaldkondades seatud prioriteetidega

Vt artikli 6 lõiked 1 ja 2 ning III lisa 1. osa lõike 1 punkti a alapunkt i

Esmase riikliku õhusaaste kontrolli programmi poliitikaraamistikus tuleb selgelt kindlaks määrata programmi poliitikaeesmärgid ja prioriteedid. Need peavad kajastama NEC-direktiivi II lisas iga liikmesriigi jaoks kehtestatud heitkoguste vähendamise kohustusi.

Poliitikaraamistiku kindlaksmääramisel peaksid liikmesriigid tunnistama NOx ja tahkete osakeste heitkogustest põhjustatud ELi laiemaid õhukvaliteedi probleeme, samuti õhukvaliteedi konkreetseid valdkondlikke probleeme, mis tulenevad põllumajandustootmisest seoses NH3 ja PM2.5 heitega.

2.3.1 Poliitilised prioriteedid ning nende seos muudes asjakohastes poliitikavaldkondades seatud prioriteetidega Kohustuslik sisu Selle punkti sisu hõlmab järgmist: a) õhusaaste kontrolli programmi riiklikud poliitikaeesmärgid ja prioriteed; b) riiklikud heitkoguste vähendamise kohustused (NEC-direktiivi saasteained aastateks 2020–2029 ja 2030. aastale järgneval ajavahemikul): vähendusprotsendina 2005. aasta võrdlusaasta heitkogustest, nagu direktiivis ette nähtud; c) õhukvaliteedi prioriteedid: riiklikud poliitilised prioriteedid seoses ELi või riiklike õhukvaliteedi eesmärkidega (õhukvaliteedi kontsentratsioonide piirväärtused, sihtväärtused ja saastatustasemega seotud kohustus (7)). Eesmärk on teha kindlaks probleemid ja esitada/saada õhukvaliteedi peamiste saastajatega seotud teavet. Liikmesriigid võivad pikaajaliste õhukvaliteedi eesmärkidega seoses viidata ka WHO soovitatud piirmääradele; d) kliimamuutused ja energiapoliitika prioriteedid: riiklikud energia- ja kliimakavad koos kasvuhoonegaaside vähendamise eesmärgiga heitkogustega kauplemise süsteemiga hõlmamata sektoris; taastuvate energiaallikate eesmärk; energiatõhususe eesmärk, määrates kindlaks vähendamise eesmärgid aastateks 2020 ja 2030 – ning aastaks 2050, kui need on teada – ja liikmesriikide probleemid nende täitmisel; e) vajaduse korral täiendavate muude asjaomaste poliitikasuundade ja vastavate riikliku õhusaaste kontrolli programmiga seoses oluliste prioriteetide kindlaksmääramine, nt maaelu arengu programmid Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi raames.

2.3.2. Riiklikele, piirkondlikele ja kohalikele asutustele seatud ülesanded

Vt III lisa 1. osa punkti 1 alapunkti a alapunkt ii

Liikmesriigid määravad kindlaks riikliku õhusaaste kontrolli programmi väljatöötamise ja rakendamisega tegelevad valitsusasutused, ministeeriumid ning piirkondlikud või kohalikud asutused ja kehtestavad vastutusvaldkonnad (III lisa 1. osa punkti 1 alapunkti a alapunkt ii).

Ülesannete seadmisel tuleks kaaluda, kuidas parimal viisil tagada, et kohalikest ja valdkondlikest muredest saadakse piisavalt aru ja kajastatakse neid riikliku õhusaaste kontrolli programmi väljatöötamisel ja rakendamisel. Riikliku õhusaaste kontrolli programmi väljatöötamisse ja rakendamisse tuleb kaasata eri poliitikavaldkondade ja sektorite asutused ning neid ja nende rolle tuleks kajastada. See hõlmab näiteks koostoimet õhukvaliteedi ja kliimamuutuste eest vastutavate asutuste poliitika kujundamise ja rakendamise rollide vahel. Kuigi eeldatavasti on vaja kaasata arvukalt asutusi, siis enamikul juhtudel peaks üldise vastutuse poliitika kujundamise eest võtma riiklik valitsusasutus.

Riiklik õhusaaste kontrolli programm peaks võimaluse korral hõlmama allpool joonisel esitatud rollide ja ülesannete seadmist.

Joonis 1

Riikliku õhusaaste kontrolli programmi väljatöötamise ja aruandlusega seotud rollid ja ülesanded

Eri liikmesriikides võivad olla täiendavad ülesanded ja need tuleks loetleda riiklikus õhusaaste kontrolli programmis koos vastutavate riiklike, piirkondlike või kohalike asutustega / vastutavate asutustega.

Asutustele ülesannete seadmisel on oluline arvesse võtta ka nende ulatust. Vajaliku asutuse tasand võib sõltuvalt ülesande olemusest erineda; näiteks riiklikke asutusi loetakse üldjuhul riikliku õhusaaste kontrolli programmi koostamisel asjakohasemaks, samas kui kohalikud asutused on tavaliselt rohkem kaasatud meetmete rakendamisse ja jõustamisse (eelkõige õhukvaliteedi perspektiivist). Lisaks peaksid liikmesriigid kindlaks tegema, milline asutus vastutab kõikide rollide ja kohustuste järelevalve ja kooskõlastamise eest; tavaliselt on see riiklik pädev asutus, st liikmesriigi valitsus, kui just kaalukad põhjused ei nõua muud.

2.3.2. Riiklikele, piirkondlikele ja kohalikele asutustele seatud ülesanded Kohustuslik sisu — Vastava asutuse liigi kirjeldus ja vajaduse korral nimetus, tegevusulatus (st riiklik, piirkondlik, kohalik) ja talle õhukvaliteedi ja õhusaaste valdkonnas seatud ülesanded. Valikuline sisu — Loetletud asutuste vastutusalasse kuuluvate sektorite kindlakstegemine Riikliku õhusaaste kontrolli programmi väljatöötamisse ja rakendamisse tuleb kaasata eri poliitikavaldkondade ja sektorite asutused ning neid ja nende rolle tuleks siin esitatud teabes kajastada. See hõlmab näiteks koostoimet õhukvaliteedi ja kliimamuutuste eest vastutavate asutuste poliitika kujundamise ja rakendamise rollide vahel.

2.4. Praeguste poliitikasuundade ja meetmete abil saavutatud edu heite vähendamisel ja õhukvaliteedi parandamisel ning riiklike ja liidu kohustuste täitmise ulatus võrreldes 2005. aasta tasemega.

Vt artikli 6 lõige 1 ja lõike 2 punkt a ning III lisa 1. osa lõike 1 punkti a alapunkt i ja 2. osa

2.4.1. Praeguste poliitikasuundade ja meetmete abil saavutatud edu heite vähendamisel ning riiklike ja liidu heite vähendamise kohustuste täitmise ulatus

NEC-direktiivis ettenähtud heitkoguste vähendamise kohustuste täitmise toetamiseks kavandatud praeguste meetmete puhul tuleks meetme saavutatud mõju väljendada heitkoguste vähendamisena, mis on kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul kuni tänaseni saavutatud.

Nagu direktiivis nõutud, peaksid riiklikul tasandil olema kättesaadavad kvaliteetsed heiteinventuurid, mida toetavad ruumilist jaotatust kajastavad inventuuriandmed, millele see punkt võiks tugineda.

Käesolevas punktis tuleks esitada ka NH3, PM2,5 ja musta süsiniku heitkoguste vähendamise meetmed põllumajandussektoris, mis on esitatud NEC-direktiivi 2. osa III lisas, samuti võrdväärse mõjuga meetmed (artikli 6 lõike 2 viimane lause), mille liikmesriigid on juba kehtestanud. Sel eesmärgil võivad liikmesriigid lisada tabeli, mis on võrdväärne vormi punktis 2.6.4 esitatud tabeliga, millega esitatakse aruanded NEC-direktiivi 2. osa III lisa lisameetmete kohta.

2.4.2. Praeguste poliitikasuundade ja meetmete abil saavutatud edu õhukvaliteedi parandamisel ning riiklike ja liidu õhukvaliteediga seotud kohustuste täitmise ulatus

Õhusaasteainete ja kontsentratsioonide vahelist suhet mõjutavad mitu tegurit, sealhulgas meteoroloogia, topograafia ja atmosfääri keemia. Sellest suhtest on võimalik paremini aru saada modelleerimise abil.

Valitud õhusaasteainete ajaloolised suundumused tuleks esitada erinevate asukohtade ja asukohaliikide järgi. Andmed peaksid olema kättesaadavad riiklikest välisõhu seirevõrkudest.

Vastuvõetud poliitikasuundade ja meetmete edu järelhindamine näitab, kas need on olnud nii tõhusad, nagu alguses hinnatud, ning annab teavet kindlakstehtud takistuste ja lahendustega seoses saadud õppetundide kohta. Sellised tagasivaatavad hindamised on kavas teha pärast poliitika või meetme rakendamist ning põhinevad poliitikasuundade ja meetmete rakendamise ajal kogutud andmetel.

Varasemate poliitikasuundade ja meetmete tulemustest ning vajakajäämistest arusaamine annab väärtuslikku teavet tulevaste poliitikasuundade ja meetmete kavandamiseks. Võib olla siiski keeruline täpselt hinnata, millises ulatuses mingid üksikasjad (nt kasutuselevõtu kiirus, ambitsioonikuse tase, vastuolu tekkivate prioriteetidega, teabe levitamine jne) poliitika edukusele kaasa aitasid, samuti mitme poliitika mõju eristamine üksiku sektori ja/või saasteaine puhul.

Eri uuringutes on vaadeldud järelanalüüsi meetodeid ja üldiselt on iga poliitikasuuna ja meetme jaoks vaja õiglaselt kohandatud lähenemisviisi. Asjakohaste näitajate kavandamine ja integreerimine üksikute poliitikasuundade ja meetmete edusammude ja mõju jälgimiseks enne nende rakendamist võib toetada tulevasi järelhindamisi.

Täiendavate juhiste saamiseks selle kohta, kuidas hinnata lõppenud, praeguste ja kavandatud meetmete mõju õhukvaliteedile ning kuidas seda kajastada kaartide ja histogrammidena esitatud näidete abil, vt punkt 6.1.

2.4.3. Riigisiseste heiteallikate praegune piiriülene mõju

NEC-direktiivi II lisas esitatud riiklike heitkoguste vähendamise kohustuste kavandamisel võeti arvesse ühe liikmesriigi heitkoguste kogumõju kontsentratsioonidele teises liikmesriigis. Seega aitavad vähendamise kohustuste täitmiseks võetud meetmed tavaliselt kaasa piiriülese saaste vähendamisele (vt nt TSAP 12 aruanne (8) NEC-direktiivi eeldatava mõju kohta PM2.5 kontsentratsioonide osakaalu kohta, mis on tuletatud piiriülestest heitkogustest).

Mõju võib kirjeldada nii kvalitatiivselt kui ka esitada arvuliselt.

Kvalitatiivse hinnangu koostamisel tuleks esitada saasteained, tegevuse ajaline raamistik ja hinnangulised edusammud – sellist teavet on võimalik saada igast ühisest õhukvaliteedi kavast, nagu on sätestatud välisõhu kvaliteedi direktiivi artiklis 25.

Kvantitatiivsel hindamisel oodatakse liikmesriikidelt andmete ja kasutatud metoodika täpsustamist.

2.4. Praeguste poliitikasuundade ja meetmete abil saavutatud edu heitkoguste vähendamisel ja õhukvaliteedi parandamisel ning riiklike ja liidu kohustuste täitmise tase Kohustuslik sisu Käesoleva punkti sisu hõlmab täielikke viiteid toetavatele avalikult kättesaadavatele andmekogumitele koos praeguste saavutatud edusammude kirjeldusega järgmiselt: a) praeguste poliitikasuundade ja meetmete abil saavutatud edu heitkoguste vähendamisel ning heitkoguste vähendamist käsitlevate õigusaktide täitmise ulatus; b) praeguste poliitikasuundade ja meetmete edusammud õhukvaliteedi parandamisel ning riiklike ja liidu kohustuste täitmise tase nõuetele vastavate õhukvaliteedi piirkondade arvu tähenduses (9) kõikidest piirkondadest, sh olemaolevatele andmetele viitamise teel; c) kui see on asjakohane, kirjeldage riigisiseste heiteallikate praegust piiriülest mõju. Edusamme võib kirjeldada nii kvalitatiivselt kui ka esitada arvuliselt. Valikuline sisu Õhukvaliteedi parandamise praegustest edusammudest teatamisel on abiks kaartide või histogrammide lisamine praeguste välisõhu kontsentratsioonide kohta välisõhu kvaliteedi direktiivi saasteainete puhul, mis võivad näidata näiteks nende piirkondade arvu (kõikidest piirkondadest), mis ei vastanud võrdlusaastal ega vasta praegu nõuetele. Kui õhukvaliteedi piirkonnas tehakse kindlaks probleemid, võib esitada kirjelduse, millist edu on saavutatud maksimaalsete kontsentratsioonide vähendamisel.

2.5. Kavandatud täiendavad arengusuunad, mis ei eelda juba vastu võetud poliitikasuundade ja meetmete muutmist

Vt artikli 6 lõige 1 ning III lisa 1. osa lõike 1 punkti a alapunkt iv

2.5.1. Eeldatav heide ja heite vähenemine (meetmete rakendamisega)

Selleks et hinnata õhku eralduvate saasteainete vähendamist lähtuvalt poliitikasuundadest ja meetmetest, tuleks kasutada heiteinventuure ja prognoose ning esitada üksikasjad heitkoguste vähendamise kohta meetmete rakendamise stsenaariumi hindamiste korral. Need näitavad, millises ulatuses liikmesriik prognoosib heitkoguste vähendamise kohustuste täitmist praegu vastuvõetud poliitikasuundade ja meetmete alusel, või kas on täitmata nõudeid, mis nõuavad täiendavate poliitikasuundade väljatöötamist ja meetmete kasutuselevõttu.

Kooskõlas UNECE andmete esitamise suunistega aruannete esitamiseks CLRTAP raames (2015) (10) ja EMEP/EEA 2016. aasta juhiste 8. peatükiga tähendab meetmete rakendamise stsenaarium sündmusi või tingimusi, mis „praegu rakendatud ja vastuvõetud poliitikasuundade ja meetmete“ korral kõige tõenäolisemalt esinevad. See ei hõlma poliitikasuundi ja meetmeid (ega poliitikasuundade ja meetmete paketti), mida hinnatakse tulevase rakendamise tarbeks. Meetmete rakendamise stsenaarium peaks sisaldama ka hiljuti vastuvõetud (tekkekohapõhine õhusaaste kontroll) ELi õigusakte, isegi kui neid ei ole veel rakendatud (11).

Rakendatud ja vastuvõetud poliitikasuundade ja meetmete määratlus

Rakendatud poliitikasuunad ja meetmed (lõige 11; UNFCCC, 2016; tsiteeritud EMEP/EEA 2016. aasta juhiste 8. peatükis):

a) jõus on siseriiklikud õigusaktid;

b) VÕI on tehtud üks vabatahtlik kokkulepe või on tehtud neid enam;

c) VÕI on eraldatud rahalised vahendid;

d) VÕI inimressursid on mobiliseeritud.

Vastuvõetud poliitikasuunad ja meetmed: on tehtud ametlik valitsuse otsus ning on olemas selge kohustus rakendamist jätkata (lõige 11; UNFCCC, 2016; nagu on tsiteeritud EMEP/EEA 2016. aasta juhiste 8. peatükis).

Meetmete rakendamise või lähtestsenaarium sõltub heitkoguste peamiste tekkepõhjustega seotud eeldustest hindamisperioodi jooksul. Põhjused hõlmavad muud rakendatud või vastuvõetud poliitikat või tegevust, samuti poliitikaväliseid põhjuseid, nt majandustingimused, prognoositav kütusekasutus ja energiahinnad ning tehnoloogia areng. Kasutatud tekkepõhjused ja eeldused peaksid olema kooskõlas nendega, mida kasutatakse kasvuhoonegaaside prognooside määratlemiseks kliima- ja energiakavades. Heitkoguste lähtetaseme hindamisel tuleks hinnata vähemalt kõiki saasteallikaid, mis meetmete rakendamise stsenaariumi ja lisameetmete rakendamise stsenaariumi vahel eeldatavasti muutuvad.

Andmete vajadus heitkoguste muutumise prognoosimisel: heitkoguste tulevase muutumise hindamisel tuleks arvesse võtta järgmisi parameetreid: heitkoguste prognoositud suundumused vastuvõetud poliitikasuundade ja meetmete alusel, heitkoguste vähenemine erinevate stsenaariumide korral ja kindlaksmääratud eesmärgid.

See nõuab mitut andmekogumit ja eelistatavalt modelleerimisvahendeid, kuid samuti ekspertide otsusel põhinevaid eeldusi konkreetsete tegevust käsitlevate andmekogumite kohta (nagu mõnes sektoris on juba tehtud, kui andmed kliimaprognooside arvutamiseks ei ole kättesaadavad), asjakohaseid heitekoefitsiente (aluseks esinduslikud valimid ja mõõtmised), teavet teatavate poliitikasuundade ja meetmete kontrollitud tegevuse osakaalu (ja nendega seotud kulude) kohta. Lisaks tuleb prognoosid koostada piisavalt üksikasjalikul tasemel, et oleks võimalik kvantifitseerida konkreetsete poliitiliste sekkumiste mõju.

Nendel teemadel on kasvuhoonegaaside heitkoguste tehnilises valdkonnas koostatud juba laiaulatuslikud suunised ja on olemas kirjandus (12) ning on mõistlik mitte üksnes sellele tugineda, vaid ka tagada kahe tehnilise valdkonna vaheline järjepidevus.

Täiendavate juhiste saamiseks selle kohta, kuidas hinnata lõppenud, praeguste ja kavandatud meetmete mõju õhukvaliteedile ning kuidas seda kajastada kaartide ja histogrammide näidete abil, vt punkt 6.1.

2.5.2. Õhukvaliteedi prognoositud paranemine (meetmete rakendamisega) ja nõuetele vastavuse tase

Õhukvaliteedi jaoks kõige kasulikumate poliitikasuundade ja meetmete kaalumise ja valimise toetamiseks on oluline kaaluda ja siduda NEC-direktiivi saasteainete prognoosid peamiste välisõhu kvaliteedi direktiivi saasteainete prognoositud kontsentratsioonide suundumustega.

Prognoositud kontsentratsioonid saab tuletada prognoositud heitkogustest atmosfääri levimise modelleerimist kasutades, kuigi see nõuab üksikasjalikke kaalutlusi ja tavaliselt hõlmab ka modelleerimise heitkoguste allikaid, mida NEC-direktiiv ei reguleeri (nt rahvusvaheline transport või kolmandate riikide heitkogused).

Modelleerimise suutlikkust riikliku tasandi poliitika ja meetmete mõju hindamiseks õhukvaliteedile ei pruugi liikmesriigis alati olla või on see ainult valitud saasteainete jaoks (nt PM2.5, osoon).

Kui õhukvaliteedi mõju modelleerimine ei ole meetmete rakendamise stsenaariumi raames võimalik, peaks esmane riiklik õhusaaste kontrolli programm sisaldama järgmist teavet.

— Piirkondade puhul, mis ei vasta riikliku õhusaaste kontrolli programmi väljatöötamise ajal õhukvaliteedi piirväärtustele, peaksid liikmesriigid põhjendatud teabe alusel hindama, mis aastal need piirkonnad eeldatavasti hakkavad juba vastuvõetud poliitikasuundade ja meetmete nõuetele vastama, ning hindama asjaomaste saasteainete maksimaalset kontsentratsiooni nendes piirkondades. Seda teavet peaks olema lihtne saada õhukvaliteedi kavadest, mis on kõikides liikmesriikides nende piirkondade jaoks vastavalt välisõhu kvaliteedi direktiivile koostatud. Kui see nii on, võib esitada veebilingi avalikult kättesaadava teabe juurde.

— Olemasolevatel uuringutel põhinevad tõendid, mis näitavad, et riikliku õhusaaste kontrolli programmi koostamise ajal välisõhu kvaliteedi direktiivile vastavad piirkonnad võivad järgmistel aastatel muutuda piirväärtustele mittevastavaks (nt praeguste poliitikasuundade ja meetmete jätkudes saasteainete kontsentratsioonid nendes piirkondades järgmistel aastatel eeldatavasti suurenevad).

Liikmesriigid peaksid kasutama seda teavet hindamaks, mitu piirkonda juba vastuvõetud poliitikasuundade ja meetmete raames aastatel 2020, 2025 ja 2030 välisõhu kvaliteedi direktiivi piirväärtusi eeldatavasti ei täida.

Täiendavate juhiste saamiseks selle kohta, kuidas hinnata lõppenud, praeguste ja kavandatud meetmete mõju õhukvaliteedile ning kuidas seda kajastada kaartide ja histogrammide näidete abil, vt 1. lisa.

Liikmesriigid, kes kavandavad meetmete rakendamisega seotud prognooside alusel mõnede või kõikide oma heitkoguste vähendamise kohustuste täitmist, võivad ka otsustada lisada riiklikusse õhusaaste kontrolli programmi täiendavad poliitikasuunad ja meetmed, et aidata kaasa artikli 1 lõikes 2 esitatud muude eesmärkide täitmisele, kuigi NEC-direktiiv seda ei nõua.

Näiteks kui NEC-direktiivis osutatud PM2.5 heitkoguste vähendamise kohustus meetmete rakendamise stsenaariumi raames eeldatavasti täidetakse, kuid mõned õhukvaliteedi piirkonnad välisõhu kvaliteedi direktiivi PM2.5 või PM10 piirväärtustele eeldatavasti ei vasta, julgustatakse liikmesriike kasutama riiklikku õhusaaste kontrolli programmi vahendina täiendavate poliitikasuundade väljatöötamiseks ja meetmete kasutuselevõtuks, et aidata täita nende välisõhu kvaliteedi direktiivist tulenevaid kohustusi.

Isegi kui liikmesriik täidab kõiki ELi õiguslikke kohustusi, võib ta soovida kasutada riiklikku õhusaaste kontrolli programmi, et jätkata tegutsemist seitsmenda keskkonnaalase tegevusprogrammi pikaajalise eesmärgi täitmiseks, mis ei too kaasa märkimisväärset riski inimeste tervisele ja keskkonnale, kaasa arvatud WHO suunistes esitatud õhusaaste väärtuste saavutamine.

2.5. Kavandatud täiendavad arengusuunad, mis ei eelda juba vastu võetud poliitikasuundade ja meetmete muutmist Kohustuslik sisu Eeldatav heide ja heite vähenemine (meetmete rakendamise stsenaarium) Selleks et tutvustada heitkoguste vähendamise kohustuste prognoositavat täitmist meetmete rakendamise stsenaariumi raames, sisaldab käesoleva punkti sisu riikliku õhusaaste kontrolli programmi tasandil järgmist teavet: a) riiklikud heitkoguste vähendamise kohustused (nagu direktiivis esitatud) b) heitkogused (kt) võrdlusaastal (2005), prognooside koostamiseks kasutatud viimasel inventuuriaastal ja prognoositud heitkogused aastateks 2020, 2025 ja 2030. c) prognoositud edusammud (heitkoguste vähenemine protsendina võrdlusaasta (2005) heitkogustest) aastateks 2020, 2025 ja 2030 võrreldes heitkoguste vähendamise kohustustega Prognoositud õhukvaliteedi paranemine (meetmete rakendamise stsenaarium) Selleks et tutvustada õhukvaliteedi prognoositud paranemist meetmete rakendamise stsenaariumi korral, hõlmab selle punkti sisu järgmist: — õhukvaliteedi prognoositud kvalitatiivne paranemine (meetmete rakendamisega) ja nõuetele vastavuse tase 2020., 2025. ja 2030. aastal Valikuline sisu Prognoositud õhku eralduvate saasteainete (meetmete rakendamisega) määramatus: — ülevaade prognooside määramatusest meetmete rakendamise korral heitkoguste vähendamise kohustuste täitmisel aastateks 2020, 2025 ja 2030 ja pärast seda. Õhukvaliteedi prognoositud paranemine (meetmete rakendamisega) — nõuetele mittevastavate ja nõuetele vastavate õhukvaliteedi piirkondade prognoositud arv aastateks 2020, 2025 ja 2030.

2.6. Poliitikavalikud, mida kaalutakse aastateks 2020 ja 2030 seatud heite vähendamise kohustuste täitmiseks ja 2025. aastaks määratud heite vahetaseme saavutamiseks

Vt artikli 6 lõiked 1 ja 2, III lisa 1. osa lõike 1 punktid b, c ja d, III lisa 2. osa

Käesolev punkt hõlmab poliitikavalikute ja täiendavate (kavandatud) poliitikasuundade ja meetmete valimise kaalumist heitkoguste vähendamise kohustuste täitmiseks aastateks 2020 ja 2030 ning heitkoguste vahetaseme saavutamiseks 2025. aastal ja õhukvaliteedi edasisele paranemisele kaasaaitamist. Pange tähele, et poliitikavalikute mõistet kasutatakse siin ja riikliku õhusaaste kontrolli programmi vormi kehtestavas komisjoni rakendusotsuses, kuna see on mõiste, mida kasutatakse direktiivi III lisa 1. osa punkti 1 alapunktis b. Mujal käesolevas juhenddokumendis kasutatakse mõistet siiski vaheldumisi poliitikasuundade ja meetmete mõistega.

Täiendavate poliitikavalikute kaalumine (poliitikasuunad ja meetmed) on kõige olulisem liikmesriikide jaoks, kes ennustasid meetmete rakendamise prognooside alusel nõuetele mittevastavust või nõuetele mittevastavuse riski vähemalt ühe heitkoguste vähendamise kohustuse puhul.

Liikmesriigid, kes prognoosivad meetmete rakendamisega seotud prognooside alusel mõnede või kõikide oma heitkoguste vähendamise kohustuste täitmist, võivad ka otsustada lisada riiklikusse õhusaaste kontrolli programmi täiendavad poliitikasuunad ja meetmed, et aidata kaasa direktiivi artikli 1 lõikes 2 esitatud muude eesmärkide täitmisele. Need on:

— õhukvaliteedi eesmärgid (sh pikaajalised eesmärgid, mis on sätestatud riiklikus, ELi ning rahvusvahelises poliitikas ja vastavates suunistes;

— liidu bioloogilise mitmekesisuse ja ökosüsteemi eesmärgid kooskõlas seitsmenda keskkonnaalase tegevusprogrammiga; ning

— suurem sünergia liidu õhukvaliteedipoliitika ja muu asjaomase liidu poliitika, eelkõige kliima- ja energiapoliitika vahel.

Isegi kui liikmesriik täidab kõiki ELi õiguslikke kohustusi, võib ta soovida kasutada riiklikku õhusaaste kontrolli programmi, et jätkata tegutsemist seitsmenda keskkonnaalase tegevusprogrammi pikaajalise eesmärgi täitmiseks, mis ei too kaasa märkimisväärset riski inimeste tervisele ja keskkonnale, kaasa arvatud WHO suunistes esitatud õhusaaste väärtuste saavutamine.

Peamised nõuded, mille alusel direktiivis sätestatud täiendavaid poliitikasuundi ja meetmeid kaalutakse ja valitakse, hõlmavad järgmist:

a) poliitikavalikud, mida kaalutakse heite vähendamise kohustuste täitmiseks ja heite vahetaseme saavutamiseks (III lisa 1. osa punkti 1 alapunkt b);

b) musta süsiniku heitkoguste vähendamise meetmete esikohale seadmine meetmete võtmisel PM2.5 vähendamiseks (artikli 6.2 punkt c);

c) lisameetmete kasutuselevõtt põllumajanduses (III lisa 2. osa);

d) üldsuse ja pädevate asutustega konsulteerimine (artikli 6 lõige 5);

e) piiriülene konsulteerimine täiendavate poliitikasuundade ja meetmete üle, kui see on vajalik (artikli 6 lõige 6);

f) poliitikasuundade ja meetmete prognoositud või kombineeritud mõju heitkoguste vähendamisele, ning kui vastavad andmed on kättesaadavad, siis mõju õhukvaliteedile enda territooriumil ja naaberliikmesriikides, samuti keskkonnale, lisaks seonduv määramatus (artikli 6 lõike 2 punkt a); III lisa 1. osa punkti 1 alapunkt b;

g) esmase riikliku õhusaaste kontrolli programmi levitamine (artikli 14 lõige 1).

Poliitikasuundade ja meetmete veebitööriist

Vormi punktis 2.6 nõutud teabe esitamiseks kasutatakse poliitika ja meetmete veebitööriista (poliitikasuundade ja meetmete tööriist), mis on kättesaadav EEA veebisaidil.

EEA esitab eraldi teatmiku, milles selgitatakse poliitikasuundade ja meetmete tööriista kasutamist.

2.6.1. Heitkoguste vähendamise kohustuste täitmiseks kaalutud poliitikavalikud

Täiendavate poliitikasuundade ja meetmete hindamise ja valimise protsess riiklikusse õhusaaste kontrolli programmi lisamiseks on esitatud allpool.

1. etapp: saasteainete ja peamiste saasteallikate esikohale seadmine

Nende saasteainete jaoks, mille puhul liikmesriigid prognoosivad nõuetele mittevastavust või heitkoguste vähendamise kohutuste täitmata jäämise ohtu, on vaja täiendavaid poliitikasuundi ja meetmeid. Lisaks võivad liikmesriigid soovida omal valikul kasutada riiklikku õhusaaste kontrolli programmi, et jätkata teiste saasteainetega seotud tegevust, saavutamaks ELi muude kohustuste täitmine või edusammud seitsmenda keskkonnaalase tegevusprogrammi eesmärkide saavutamisel.

Iga riiklikusse õhusaaste kontrolli programmi valitud saasteaine jaoks tuleks kindlaks teha peamised heitkoguseid tekitavad saasteallikad. Lisaks võib sektorid tunnistada esmajärjekorras reguleerimist vajavaks järgmiste kriteeriumide alusel.

— Sektorid, mis põhjustavad teadaolevalt õhukvaliteedi piirväärtuste ületamist: — punktallikatest pärit heitkoguste puhul tuleks arvesse võtta nende geograafilist asukohta ja kas need asuvad välisõhu kvaliteedi direktiivi nõuetele mittevastavates piirkondades. Riiklikud ruumilist jaotatust kajastavad heiteinventuurid ja suurte paiksete heiteallikate inventuurid (E-PRTR) võivad anda selle analüüsi jaoks toetavaid andmeid; — hajusheite allikate, nt maanteetranspordi puhul tuleks arvesse võtta välisõhu kvaliteedi direktiivi piirväärtustele mittevastavate piirkondade sektorite põhjustatavaid heitkoguseid, kasutades andmeid, mis kajastavad saasteallikate jaotust nendes piirkondades.

— Sektorid, mis toodavad heitkoguseid seoses rohkem kui ühe esimese valiku läbinud saasteainega, mille puhul prognoositakse heitkoguste vähendamise koguste täitmata jätmist.

2. etapp: kättesaadavate täiendavate poliitikasuundade ja meetmete kindlakstegemine

Iga sektori puhul tuleks lisameetmetega stsenaariumis esmalt kaaluda poliitikasuundi ja meetmeid, mis on kavandatud õhukvaliteedi parandamiseks ning kliima- ja energiakohustuste või muu seotud poliitika raames (nt transport, põllumajandus, tööstusheide). Lisaks peaksid liikmesriigid kaaluma, kas keskkonnapoliitikast kaugemale ulatuvad poliitikasuunad ja meetmed võiksid mõjutada riiklikku õhusaaste kontrolli programmi, näiteks mõjutades lisameetmete kasutuselevõtu teostatavust. Näited hõlmavad poliitikasuundi, kavasid ja programme, mille eesmärk on tööstuse rahvusvahelise konkurentsivõime parandamine, energiajulgeoleku või toiduga kindlustatuse tagamine, taristu arendamine jne.

Kui kindlakstehtud poliitikasuundadest ja meetmetest ei piisa määratletud heitkoguste vähendamise kohustuste täitmiseks, peaksid liikmesriigid kindlaks tegema täiendavad poliitikasuunad ja meetmed. Võimalike poliitikasuundade ja meetmete näited on loetletud punktis 6.2. Nende meetmete tulemused saavutatud heitkoguste vähendamise tähenduses ja kõige sobivam haldustasand, millel neid tuleks rakendada (riiklik, piirkondlik või kohalik), sõltuvad liikmesriigi konkreetsetest tingimustest, sealhulgas arvatud selle poliitika ja haldusraamistik, ning ulatusest, mil määral on need meetmed juba vastu võetud ja rakendatud.

Poliitikasuundade ja meetmete kindlakstegemisel peaksid liikmesriigid arvesse võtma direktiivi 2001/81/EÜ (13) kohaste meetmete rakendamisel saadud õppetunde. Juhul kui üks või mitu 2010. aasta ülemmäära jääb täitmata, peaksid liikmesriigid võtma arvesse selle ebaõnnestumise põhjusi ning tegema kindlaks ja tegelema selle ajani vastu võetud poliitikasuundade ja meetmete vajakajäämistega.

IIASA puhta õhu poliitika (14) raames tehtud analüüs ja riiklikke heitkoguste vähendamise kohustusi käsitlevas dokumendis „Metoodiline ja tehniline teave, mis toetab eesistuja ettepanekut läbivaadatud II lisa kohta“ (15) kokkuvõetud tundlikkusanalüüs võivad anda kasulikke võrdluspunkte lisameetmete kindlaksmääramiseks. Lisaks on IIASA analüüsis kasutatud optimeerimispõhist modelleerimistehnikat, mille kohaldamist võivad liikmesriigid soovida kaaluda. Tuleks siiski meeles pidada, et liikmesriikidele on kaalumiseks avatud loomulikult palju suurem arv meetmeid, kuna puhta õhu poliitika jaoks kasutatud GAINSi mudel (16) võttis arvesse ainult kättesaadavaid tehnilisi meetmeid ega tähendanud struktuurseid muutusi.

3. etapp: kindlaksmääratud täiendavate poliitikasuundade, meetmete ja tulemuste saavutamise mehhanismide hindamine

Kui hinnatakse üksikute poliitikasuundade ja meetmete mõju heitkoguste vähendamisele ja nende kulusid, on oluline erinevate saasteainete ja sektorite lõikes arvesse võtta kaasnevat kasu. Mitmel punktis 6.2 loetletud meetmel on mõju rohkem kui ühele saasteainele.

Kättesaadavad on mitmed vahendid ja meetodid, et aidata liikmesriike otsuste tegemisel täiendavate poliitikasuundade ja meetmete valiku kohta.

Euroopa Komisjoni parema õigusloome töövahendid, kuigi mitte otseselt liikmesriikidele suunatud, annavad kasuliku üldise viite ja sisaldavad näiteid analüütiliste meetodite kohta mõju hindamiseks, sidusrühmadega konsulteerimiseks ja analüütilised meetodid valikute võrdlemiseks või tulemuste hindamiseks, (17) samuti meetodid kulu ja tulu hindamiseks, mis võib olla kasulik. Analüütiliste meetodite näiteid heitkoguste vähendamise kohustuste täitmiseks vajalike täiendavate poliitikasuundade ja meetmete kindlaksmääramiseks on kirjeldatud punktis 6.3.

Poliitikasuundade ja meetmete hindamisel peaksid liikmesriigid arvesse võtma, kuidas saaks iga poliitikasuunda ja meedet rakendada, milliste tulemuste saavutamise mehhanismide kaudu seda teha ja kas on piiranguid, mis selle teostamist takistavad. Need kaalutlused hõlmavad järgmist.

— Kas olemasolevad õigusaktid takistavad mingil viisil poliitikasuundade ja meetmete rakendamist?

— Millisel tasandil tuleks meede rakendada – riiklikul, piirkondlikul või kohalikul tasandil? Võiks ka arvesse võtta, kas võimalikud kulutõhusad meetmed tuleks suunata arutamiseks ELi tasandile.

— Milline vahend sobiks kõige paremini poliitikasuundade ja meetmete rakendamiseks (regulatiivne, mitteregulatiivne, majanduslikud vahendid, teabe jagamine)?

— Kes vastutab poliitikasuundade ja meetmete rakendamise ja jõustamise eest?

— Millal on kavas poliitikasuundade ja meetmetega seostatav heitkoguste vähendamine saavutada?

— Kuidas poliitikasuundi ja meetmeid rahastatakse?

— Kuidas jälgitakse poliitikasuundade ja meetmete rakendamise edusamme? Milliseid näitajaid kasutatakse ja millised vahe-eesmärgid tuleks kehtestada?

4. etapp: poliitikasuundade ja meetmete esikohale seadmine

Valitud hindamismeetodist sõltumatult teevad liikmesriigid direktiivi nõuetega kooskõlas riikliku õhusaaste kontrolli programmi jaoks poliitikasuundade ja meetmete valimisel järgmist:

— võtavad nende prioriseerimisel arvesse, kas poliitikasuundadel ja meetmetel on positiivne mõju õhukvaliteedile ja kas need aitavad kaasa õhukvaliteedi eesmärkide saavutamisele nende territooriumil ja naaberliikmesriikides (artikli 6 lõike 2 punktid a ja b). Seda tehes peaksid liikmesriigid võtma arvesse parimaid tavasid haavatavate elanikkonnarühmade jaoks kõige kahjulikumate saasteainetega tegelemisel (põhjendus 20).

— pidama PM2.5 heitkoguste vähendamise meetmete kaalumisel esmatähtsaks musta süsinikku vähendavaid poliitikasuundi ja meetmeid (artikli 6 lõike 2 punkt c). Peamised PM2.5 heitkoguseid tekitavad sektorid (nt tahkekütuse põletamine kodumajapidamistes, maanteetransport ja väljaspool teid kasutatavad liikurmasinad) on ka need, mis musta süsiniku heitkoguseid kõige enam põhjustavad.

Meetmete valimisel peaksid liikmesriigid arvesse võtma võimalust suunata investeeringuid ümber puhtasse ja tõhusasse tehnoloogiasse (põhjendus 24). Kõigi muude tingimuste püsimisel oleks loomulik seada esikohale poliitikasuunad ja meetmed, mis aitavad kaasa heitkoguste vähendamise kohustuste täitmisele rohkem kui ühe saasteaine osas. Vaja võib minna ka meetmeid, millel ei ole otsest mõju heitkogustele, kuid mis võimaldavad muid meetmeid edukalt rakendada (nt õigusraamistiku muudatused).

Lisaks hindamisprotsessi käigus saadud tulemustele (3. etapp) mõjutavad poliitikasuundade ja meetmete valiku lõplikku otsust sotsiaalsed ja poliitilised tegurid, mida käesolevas juhenddokumendis kirjeldatud meetodid ei pruugi täielikult hõlmata. Liikmesriigid saaksid kujundada hindamismetoodikad nii, et need võtavad selliseid tegureid arvesse, lisades need võimaluse korral täiendavate hindamiskriteeriumidena. Kui probleemiks võib olla sotsiaalne või poliitiline vastuvõetavus, julgustatakse liikmesriike tegema kindlaks võimalused teabeedastuse tõhustamiseks ja koostöö tegemiseks asjaomaste sidusrühmadega ning tagajärgede leevendamiseks kõige enam mõjutatud rühmade jaoks. Pidades silmas arvessevõetavate kaalutluste ulatust, võivad riikliku õhusaaste kontrolli programmi jaoks meetmete esikohale seadmisel kasulikud olla mitu kriteeriumi ja SWOT-analüüs (18). Näited analüütiliste meetodite kohta, mis sellist esikohale seadmist toetavad, on esitatud punktis 6.4.

Vormi punkt 2.6.1 hõlmab nii kaalutud ja valitud poliitikasuundi ja meetmeid kui ka kaalutud poliitikasuundi ja meetmeid, mida ei ole valitud, kuna poliitikasuuna ja meetme kõrvalejätmise aluseks olevad põhjused võivad olla tähtsad edasise analüüsi jaoks ja kuna poliitikasuund ja meede võib osutuda asjakohaseks hilisemal etapil. Kuna punkt 2.6.1 nõuab kaalutud poliitikasuundade ja meetmete eeldatava heitkoguste vähendamise kvantifitseerimist, on kohustuslik teatada ainult kvantifitseerimise etappi jõudnud poliitikasuundadest ja meetmetest, mida on kaalutud, kuid kõrvale jäetud. Liikmesriikidel on siiski õigus lisada kaalutud poliitikasuunad ja meetmed, mille puhul ei ole kvantifitseerimist tehtud.

Kaalutud poliitikasuundade ja meetmete eeldatava heitkoguste vähendamise kvantifitseerimise lihtsustamiseks võib neid hinnata ka poliitikasuundade ja meetmete paketina.

Mis puudutab üldsuse ja pädevate asutustega konsulteerimist võimalike meetmete hindamise protsessi käigus, vt peatükk 4.

2.6.2. Mõju õhukvaliteedile ja keskkonnale

Vormi punkt 2.6.2 võimaldab liikmesriikidel esitada kättesaadavat teavet täiendavate poliitikasuundade ja meetmete mõju kohta õhukvaliteedile ja keskkonnale. Käesoleva juhenddokumendi punktis 2.5.2 esitatakse õhukvaliteedi mõju hindamise kohta rohkem teavet kui punktis 6.1.

2.6.3. Hinnanguline kulu ja tulu

Liikmesriike julgustatakse vabatahtlikult teatama prognoositud kulude ja tulude hinnangutest. Kui seda tehakse, peaks see olema – toetamaks kliimamuutuste leevendamist – kooskõlas seiret ja aruandlust käsitleva määruse raames esitatavate aruannetega järgmiselt:

— saaste vähendamise kulu eurodes saasteaine vähenemise tonni kohta

— absoluutne kulu ja tulu aastas eurodes

— kulude ja tulude hinnangu kvalitatiivne kirjeldus ja suhtarv

— selle aasta kohta, mille kohta hind on antud, teatatud kulu

— aasta, mille kohta hinnangud arvutati

Vt ka punkt 6.3.

2.6. Poliitikavalikud (poliitikasuunad ja meetmed), mida kaalutakse aastateks 2020 ja 2030 seatud heite vähendamise kohustuste täitmiseks ja 2025. aastaks määratud heite vahetaseme saavutamiseks Liikmesriigid peaksid tegema kõikehõlmava analüüsi kõikide täiendavate poliitikasuundade ja meetmete kohta, mida nende esmase riikliku õhusaaste kontrolli programmi väljatöötamisel kaaluti. Analüüs peab arvesse võtma ajavahemikku 2020–2029 ja alates 2030. aastast ning 2025. aastaks kindlaksmääratud heitkoguste vahetaset. Analüüs on tõendus, mis võimaldavad liikmesriikidel hinnata kõige asjakohasemaid poliitikasuundi ja meetmeid nende esmasesse riiklikusse õhusaaste kontrolli programmi valimiseks. Poliitikasuundade ja meetmetega seotud üksikasjad, mida kaalutakse heitkoguste vähendamise kohustuste täitmiseks, ning mõju õhukvaliteedile ja keskkonnale Kohustuslik sisu Käesolev punkt on kavandatud sünergia suurendamiseks seiret ja aruandlust käsitleva määruse raames esitatavate aruannetega. See sisaldab järgmist teavet (mõju käsitlev teave peaks ideaaljuhul olema poliitikasuundade ja meetmete tasandil või poliitikasuundade ja meetmete põhine): a) täiendavate poliitikasuundade ja meetmetega seotud üksikasjad (sh nimetus ja lühike kirjeldus) b) mõjutatud NEC-direktiivi saasteaine(d) aastateks 2020, 2025 ja 2030 c) üksikute poliitikasuundade ja meetmete või poliitikasuundade ja meetmete paketi eesmärgid d) poliitikasuundade ja meetmete liik e) mõjutatud primaarsektor ja täiendav(ad) mõjutatud sektor(id) f) rakendusperiood (kohustuslik ainult rakendamiseks valitud meetmete jaoks) g) rakendamise eest vastutav asutus (kohustuslik ainult rakendamiseks valitud meetmete jaoks) h) hinnangute määramiseks kasutatava metoodika/mudeli(te) üksikasjad i) kvantifitseeritud eeldatav heitkoguste vähendamine üksiku poliitikasuuna ja meetme või poliitikasuundade ja meetmete paketi korral j) määramatuse kirjeldus, kui see on kättesaadav k) kui sellised andmed on kättesaadavad, siis riiklikusse õhusaaste kontrolli programmi lisamiseks kaalutud poliitikasuundade ja meetmete erinevate pakettide mõju õhukvaliteedile ja keskkonnale. Valikuline sisu Hinnanguline kulu ja tulu

2.6.4. Põllumajandusele suunatud poliitikavalikute lisaüksikasjad

Vormi punkt 2.6.4 on pühendatud konkreetselt direktiivi 2. osa III lisas loetletud meetmetele, mis kujutavad endast lisameetmeid. Kui see on asjakohane, tuleks märkida, milliseid muudatusi on nendesse meetmetesse tehtud. 2. osa III lisa meetmed, mis on juba rakendatud või vastu võetud, tuleb lisada punkti 2.4.

2.6.4. Lisateave ainult põllumajandusele suunatud poliitikavalikute korral Kohustuslik sisu — Lisateabe esitamine seoses direktiivi 2. osa III lisas loetletud kohustuslike meetmetega. Valikuline sisu — Lisateabe esitamine seoses direktiivi 2. osa III lisas esitatud valikuliste meetmetega või samaväärsete meetmetega direktiivi artikli 6 lõike 2 viimase lause kohaselt.

2.7. Vastuvõtmiseks valitud poliitikasuunad sektorite põhjal, sealhulgas nende vastuvõtmise, rakendamise ja läbivaatamise ajakava ning vastutavad pädevad asutused

2.7.1. Vastuvõtmiseks valitud üksikud poliitikasuunad ja meetmed või poliitikasuundade ja meetmete paketid ning vastutavad pädevad asutused

Võttes aluseks meetmete tõhususe analüüsi tulemused heitkoguste vähendamise kohustuste täitmisel, rakendamise kulud ja teostatavuse, esikohale seadmise ja konsultatsiooniprotsessile vastamise, peaksid liikmesriigid valima riiklikusse õhusaaste kontrolli programmi lisamiseks kõige paljulubavamad poliitikasuunad ja meetmed ning esitama allpool kastis kindlaksmääratud teabe.

Riiklikus õhusaaste kontrolli programmis võib esitada konsultatsiooni käigus saadud tagasiside, mis on poliitikasuundade ja meetmete valimiseks või kujundamiseks oluline. Liimesriike julgustatakse ka kindlaks määrama vahe-eesmärgid ja näitajad valitud poliitikasuundade ja meetmete rakendamise seireks parimate tavade jagamise eesmärgil.

2.7.1. Vastuvõtmiseks valitud poliitikasuunad ja meetmed ning vastutavad pädevad asutused Kohustuslik sisu Eelnevalt tehtud analüüsi tulemuste alusel nõutakse liikmesriikidelt teabe esitamist riiklikusse õhusaaste kontrolli programmi lisamiseks valitud täiendavate poliitikasuundade ja meetmete kohta järgmiselt: Üksiku poliitikasuuna ja meetme või poliitikasuundade ja meetmete paketi tasandil: a) poliitikasuuna ja meetme/paketi nimetus ja lühikirjeldus b) vastuvõtmiseks kavandatud aasta ja rakendamise ajakava (aasta(d)) c) läbivaatamiseks kavandatud ajakava (aasta) d) poliitikasuuna ja meetme rakendamise ja reguleerimise eest vastutavad pädevad asutused Valikuline sisu a) Asjakohased märkused, mis on saadud konsulteerimisest üksiku poliitikasuuna ja meetme või poliitikasuundade ja meetmete paketi üle b) Teave vahe-eesmärkide ja näitajate kohta, mis on valitud edusammude jälgimiseks valitud poliitikasuundade ja meetmete rakendamisel – käesoleva sisuga seotud üksikasjade ja selle võimaliku väljatöötamise kohta vt 3. peatükk.

2.7.2. Selgitus poliitikasuundade ja meetmete valiku kohta ning hinnang selle kohta, kuivõrd need tagavad kooskõla muudes asjaomastes poliitikavaldkondades kehtestatud kavade ja programmidega

Kui täiendavad poliitikasuunad ja meetmed on esmasesse riiklikusse õhusaate kontrolli programmi lisamiseks välja valitud, peaksid liikmesriigi asutused tegema kooskõla hindamise, et tagada riikliku õhusaaste kontrolli programmi kooskõla teistes asjaomastes poliitikavaldkondades kehtestatud muude kavade ja programmidega vastavalt direktiivi artikli 6 lõike 2 punktile d ja III lisa 1. osa punkti 1 alapunktile f. Kavandamise ja programmitöö kooskõla tagamise eesmärk on teha kindlaks ja suurendada võimalikku sünergiat ning vältida vastuolus olevate poliitikasuundade ja meetmete vastuvõtmist eri poliitikavaldkondades. Kooskõla sisaldab näiteks poliitikasuundade ja meetmete võimaliku mõju hindamist kliimapoliitikale seoses kasvuhoonegaaside heitkoguste või energiatarbimisega.

Artikli 6 lõike 2 punktis b märgitakse erilist vajadust kooskõla järele õhukvaliteedialaste eesmärkidega. Sel eesmärgil eristatakse vormis kooskõla õhukvaliteedialaste eesmärkidega ja kooskõla liikmesriigi või liidu õigusaktidega kehtestatud muude asjaomaste kavade ja programmidega. Direktiivi artikli 6 lõike 2 punktis b nõutakse, et liikmesriigid võtaksid arvesse vajadust vähendada õhusaasteainete heitkoguseid, et täita õhukvaliteedialaseid eesmärke. Need on määratletud artikli 3 lõikes 4 asjaomastes ELi direktiivides sätestatud piirnormide, eesmärkide ja saastatustasemega seotud kohustustena (19). Kooskõla hindamine peaks tavaliselt hõlmama vähemalt saasteainetega PM10, PM2.5, NO2 ja O3 seotud eesmärke, samuti muid õhukvaliteedialaseid eesmärke, mida liikmesriik ei täida. Riikliku õhusaaste kontrolli programmi jaoks poliitikasuundade ja meetmete valimisel tuleks hoolitseda selle eest, et kaalutakse nende mõju õhukvaliteedile. Näiteks eemal asuvatest elektrijaamadest pärit NOX vähendamine ei avalda erilist mõju NO2, kontsentratsioonile linnades, kuigi linnapiirkondades on saastatuse tase kõrgem.

Artikli 6 lõike 2 punkti d nõude täitmiseks peavad liikmesriigid, kuivõrd see on teostatav, koordineerima oma riiklike õhusaaste kontrolli programmide ning seonduvate heiteinventuuride ja prognooside väljatöötamist muude asjaomaste riiklike kavade ja programmidega, näiteks nendega, mis on seotud NEC-direktiiviga reguleeritud saasteaineid eraldavate kesksete sektoritega, sh põllumajandus, tööstus ja transport.

Esmane riiklik õhusaaste kontrolli programm peaks tagama ka kooskõla integreeritud riiklike energia- ja kliimakavade eelnõudega, mille liikmesriigid peavad esitama komisjonile vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) 2018/1999 (20) energialiidu juhtimise kohta.

Liikmesriike julgustatakse välja töötama lisameetmetega heitkoguste prognoose, mis võtaksid esmajoones arvesse kõiki integreeritud riiklike energia- ja kliimakavade eelnõude ja lõplike versioonide raames rakendamiseks kavandatud poliitikasuundi ja meetmeid, enne kui liikuda edasi lisameetmete kindlaksmääramise juurde NEC-direktiivi kontekstis.

Riikliku õhusaaste kontrolli programmi kooskõla tagamiseks teistes asjaomastes poliitikavaldkondades väljatöötatud kavade ja programmidega peaksid liikmesriigid tegema järgmist:

1. määrama kindlaks seonduva riikliku või piirkondliku poliitika, samuti kavad, programmid ja strateegiad, mis võivad mõjutada NEC-direktiivi (nt õhukvaliteet, kliimamuutused, energia, põllumajandus ja transpordipoliitika, kavad ja strateegiad), ning hindama, milline (nii positiivne kui ka negatiivne) mõju võib neil olla liikmesriikide suutlikkusele täita NEC-direktiivi raames heitkoguste vähendamise kohustusi. Näiteks võib kütuse maksustamise poliitika ergutada rohkem kasutama diislikütusel töötavaid sõiduautosid, mis võib kaasa tuua NOx ja PM2.5 heitkoguste suurenemise, mida reguleeritakse NEC-direktiiviga. Sarnaselt võib mõni energiapoliitika ergutada rohkem kasutama biomassi soojuse ja/või elektri detsentraliseeritud tarnimiseks riigisiseses sektoris, mis võib tuua heiteallikad asustatud aladele lähemale, mõjutades kohalikku õhukvaliteeti ja suurendades seega inimeste kokkupuudet saastega rohkem tsentraliseeritud soojuse tootmisega võrreldes.

2. Kui negatiivne mõju NEC-direktiivile on kindlaks tehtud, kaaluma, kas asjaomast poliitilist eesmärki on võimalik täita negatiivsete tagajärgedeta NEC-direktiivi eesmärkide jaoks. Kindlaks tuleks teha alternatiivsed vahendid asjaomase poliitilise eesmärgi saavutamiseks, samuti kõnealuse kava muutmise ulatus (nt tulevased ametlikud läbivaatamised) ja tegurid, mis võivad mõjutada muutuste vastuvõetavust (sotsiaalsed, majanduslikud ja õiguslikud). Kui eespool esitatud analüüs näitab, et tekkekohas ei ole (veel) võimalik negatiivse mõjuga tegeleda, siis hindama, kas riiklikus õhusaaste kontrolli programmis sisalduvad poliitikasuunad ja meetmed suudavad negatiivset mõju leevendada.

3. Täiendavate poliitikasuundade ja meetmete kaalumisel riiklikusse õhusaaste kontrolli programmi lisamiseks tegema kindlaks, kuidas võiksid need omakorda mõjutada muud riiklikku või piirkondlikku poliitikat, kavasid ja programme. Näiteks võivad riiklikusse õhusaaste kontrolli programmi lisatud lisameetmed aidata täita kasvuhoonegaaside vähendamise eesmärke, näiteks toetused vähesaastavate sõidukite ostmiseks linnapiirkondades. Sõnniku ladustamise ja laotamise parandamine põllumajandussektoris võib samuti positiivselt kaasa aidata näiteks nitraate käsitleva direktiivi eesmärkide täitmisele. Võimaluse korral tuleks riiklikus õhusaaste kontrolli programmis vältida lisameetmeid, mis võivad mõjutada negatiivselt teisi kavasid või programme (nt kui teatavate põletamistavade vastuvõtmine SO2 vähendamiseks võib viia prügilatesse ladestatavate leeliseliste jäätmete koguse suurenemiseni, nagu keevkihis põletamise korral).

Poliitika/kavade ülevaade, millega kooskõla tuleks kaaluda, on esitatud tabelis 1. Kuigi viidatakse ELi õigusaktidele, on selge, et nende õigusaktide ja seonduvate kavade ja programmide rakendamine riiklikul tasandil (sh rakendamine piirkondlikul ja/või kohalikul tasandil) on asjakohane. Tabel 1 ei ole ammendav loetelu ja seda muudetakse, kui kavasid ja programme aja jooksul ajakohastatakse.

Tabel 1

Võimalikud olulised kesksed kavad, programmid ja aruandlusnõuded sektorite kaupa

NFR sektor Võimalikud olulised kavad, programmid ja aruandlusnõuded, mida kaaluda Energiatootmine ELi energialiidu strateegia (21) – ning taastuvate energiaallikate, energiatõhususe ja kasvuhoonegaaside vähendamise vastavad riiklikud eesmärgid. Kooskõla tuleks hinnata liikmesriigi integreeritud riiklike energia- ja kliimakavade alusel, nagu on sätestatud energialiidu juhtimise määruses. Põllumajandus Kooskõla tuleks saavutada liikmesriigi maaelu arengu programmides kehtestatud prioriteetidega. Tuleks hinnata kooskõla kõikide liikmesriigis vastuvõetud maaelu arengu programmidega. Maaelu arengu programmidele ja ülevaateteabele on võimalik juurde pääseda komisjoni Euroopa maaelu arengu võrgustiku (22) kaudu. Jäätmed ELi ringmajanduse strateegia (23) – ja vastavad riiklikud mõjud ringlussevõtule ja prügilatesse ladestamise vähendamisele. Transport (teedel/väljaspool teid) ELi vähese heitega liikuvuse strateegia (24) – ja vastavad riiklikud ja piirkondlikud mõjud transpordiheite vähendamiseks. Riiklik poliitikaraamistik turu arendamiseks seoses alternatiivsete kütustega transpordisektoris vastavalt direktiivile alternatiivkütuste taristu kasutuselevõtu kohta (25). ELi linnalise liikuvuse pakett (26) linnade tasandil võetud meetmete jaoks Muu Rahvusvahelised, riiklikud, piirkondlikud ja kohalikud õhukvaliteedi kavad vastavalt välisõhu kvaliteedi direktiivile. ELi bioloogilise mitmekesisuse direktiiv ja elupaikade direktiiv – kui elupaiku ähvardab eutrofeerumine (27). Veepoliitika raamdirektiivi kohased veemajanduskavad (28). Riiklikud nitraate käsitlevad tegevuskavad (29). Linnade säästva arengu integreeritud strateegiad (30).

2.7.2. Selgitus poliitikasuundade ja meetmete valiku kohta ning hinnang selle kohta, kuivõrd need tagavad kooskõla muudes asjaomastes poliitikavaldkondades kehtestatud kavade ja programmidega Kohustuslik sisu Eelnevalt tehtud analüüsi tulemuste alusel nõutakse liikmesriikidelt aruannete esitamist riiklikusse õhusaaste kontrolli programmi lisamiseks valitud täiendavate poliitikasuundade ja meetmete kooskõla kohta õhukvaliteedi eesmärkide ning muude riiklike või liidu nõuetega järgmiselt: — kooskõla õhukvaliteedi eesmärkidega enda territooriumil ja vajaduse korral naaberliikmesriikides — kooskõla muude asjakohaste kavade ja programmidega, mis on kehtestatud liikmesriigi või liidu õigusaktides sätestatud nõuete kohaselt. Valikuline sisu — Punkti 2.6.1 kohaselt kaalutud meetmetest tehtud lõpliku valiku selgitus, et määrata kindlaks valitud meetmete lõplik kogum.

2.8. Poliitikasuundade ja meetmete (koos lisameetmetega) prognoositud koosmõju heitkoguste vähenemisele, õhukvaliteedile ning sellega seotud määramatus

2.8.1. Prognoositud heitkoguste vähendamise kohustuste täitmine

Kõikide valitud meetmete järgmist koosmõju tuleb hinnata kvantitatiivselt: kõikide valitud poliitikasuundade ja meetmete mõju iga NEC-direktiivi saasteaine heitkogustele aastateks 2020, 2025 ja 2030;

2.8.2. Mittelineaarne kava heitkoguste vähendamiseks

Kui lisameetmete rakendamisega stsenaariumil põhineva prognoositud heitkoguste vähendamisega ei kaasne ajavahemikus 2020–2030 lineaarne vähendamiskava, peavad liikmesriigid esitama tõendava teabe, mis kinnitab, et vastuvõetud meetmetega saavutatakse 2030. aastaks heitkoguste vähendamise kohustuste täitmine. Tõendav teave peaks rõhutama heitkoguste vähendamiseks tehtud analüüsi ajavahemiku kohta ja selgitama, miks ei toimu lineaarset vähendamist. Mittelineaarne vähendamiskava on vastuvõetav ainult tingimustes, kui on olemas tõendid, mis näitavad, et see on majanduslikult või tehniliselt tõhusam ega mõjuta 2030. aastaks seatud heitkoguste vähendamise kohustuse täitmist (artikli 4 lõige 2).

Liikmesriik peab ka tõendama, et alates 2025. aastast läheneb mittelineaarne vähendamiskava lineaarsele, et täita 2030. aastaks samad heitkoguste vähendamise kohustused. Teave heitkoguste prognoositud vähendamise kohta, kaasa arvatud seis 2025. aastal, tuleks lisada riikliku õhusaaste kontrolli programmi ettepanekutesse, mis esitatakse üldsusele konsulteerimiseks kooskõlas direktiivi artikli 6 lõike 5 nõuetega.

Hall joon joonisel 2 on näide heitkoguste lineaarse vähendamiskava kohta aastatel 2020–2030 (heitkoguste vähendamise kohustused). Esitatud näites on heitkoguste vähendamise lisameetmete rakendamisega stsenaariumi raames (katkendlik oranž joon) täidetud nii 2020. kui ka 2030. aasta kohustused, kuid aastatel 2020–2030 saavutatud heitkoguste vähendamine ei kulge lineaarselt. Selgitus peaks näitama, miks kaasneksid edasiste meetmetega lineaarse vähendamiskava piirmäära saavutamiseks 2025. aastal ebaproportsionaalsed kulud (III lisa 1. osa, punkti 1 alapunkt d).

Ebaproportsionaalsete kulude iseloomustus

Veepoliitika raamdirektiivi ühise rakendusstrateegia raames on koostatud suunised keskkonnaalastest eesmärkidest tehtavate erandite kohta. Erilist tähelepanu pööratakse ebaproportsionaalsetele kuludele, vt:

http://ec.europa.eu/environment/water/water-framework/economics/pdf/Guidance_document%2020.pdf

Komisjoni aruandes veepoliitika raamdirektiivi 2015. aasta meetmeprogrammi rakendamise edusammude kohta on samuti kommenteeritud ebaproportsionaalsete kulude tõlgendamist liikmesriikides. Vt

http://ec.europa.eu/environment/water/water-framework/pdf/4th_report/CSWD%20Report%20on%20WFD%20PoMs.pdf

Hiljuti komisjoni linnustiku ja elupaikade direktiivide toimivuskontrolli toetuseks tehtud hindamisuuring annab samuti teadmisi ebaproportsionaalsete kulude tõlgendamise kohta. Vt

http://ec.europa.eu/environment/nature/legislation/fitness_check/docs/study_evaluation_support_fitness_check_nature_directives.pdf

Joonis 2

Heitkoguste vähendamise stsenaariumi näide, millega ei kaasne aastatel 2020–2030 lineaarne vähendamiskava

2.8.3. Paindlikkusmeetmete kasutamine

Vt III lisa 1. osa punkti 1 alapunkt e

Direktiiv sisaldab sätet, mis võimaldab seoses riiklike heiteinventuuride aruandlusega kasutada konkreetsetel asjaoludel paindlikkusmeetmeid (vt artikkel 5). (Läbivaadatud) Göteborgi protokollis (31) juba olemasolevate paindlikkusmeetmete puhul viiakse direktiivi tingimused kooskõlla nendega, mis on CLRTAPi raames juba kehtestatud, kuigi direktiiviga võeti kasutusele mõned lisapiirangud. Lisaks peab Euroopa Komisjon paindlikkusmeetmete kasutamise igal aastal heaks kiitma.

Direktiivi artikli 5 lõigetes 2 ja 4 sätestatud paindlikkusmeetmeid kohaldatakse peamiselt juhtudel, kui erandlike asjaolude tõttu jäävad heitkoguste vähendamise kohustused ootamatult täitmata ega ole seega riikliku õhusaaste kontrolli programmi esmakordsel sõnastamisel asjakohased (kuid võivad seda olla hilisemal ajakohastamisel). Artikli 5 lõikes 3 kirjeldatud paindlikkusmehhanism on siiski selline, mida võiks kavandamisel arvesse võtta:

„Kui liikmesriik, kelle jaoks on II lisas sätestatud üks või mitu rangemat vähendamiskohustust võrreldes õhusaaste teemastrateegia 16. aruandes kindlaks määratud kulutõhusa vähendamisega, ei suuda teatud aastal vaatamata kõigi kulutõhusate meetmete rakendamisele vastavat heitkoguste vähendamise kohustust täita, loetakse liikmesriiki kõnealust heitkoguste vähendamise kohustust täitvaks maksimaalselt viieks aastaks tingimusel, et iga sellise aasta eest kompenseerib ta kohustuste täitmata jätmise mõne muu II lisas osutatud saasteaine heitkoguste samaväärse vähendamisega“.

Liikmesriik, kes täidab artikli 5 lõike 3 tingimusi ja soovib paindlikkusmeetmeid kasutada, peaks tagama, et riiklik õhusaaste kontrolli programm sisaldab meetmeid, mis tagavad, et

— kõnealune vähendamise kohustus täidetakse viie aasta jooksul;

— ülemäärane osa hüvitatakse igal selle esinemise aastal.

2.8.4. Eeldatav õhukvaliteedi paranemine

Õhukvaliteedi eeldatava paranemise tõendamiseks lisameetmetega stsenaariumi raames võiksid liikmesriigid sätestada järgmised elemendid:

a) nõuetele mittevastavate ja nõuetele vastavate õhukvaliteedi piirkondade prognoositud arv (kõikidest piirkondadest) aastateks 2020, 2025 ja 2030;

b) õhukvaliteedi piirtasemete eeldatav maksimaalne ületamine ja keskmised kokkupuute näitajad aastateks 2020, 2025 ja 2030;

c) kui kvantitatiivsed andmed ei ole kättesaadavad, siis õhukvaliteedi eeldatav kvalitatiivne paranemine (lisameetmetega) ja nõuete täitmise tase.

Õhukvaliteeti käsitlevad lisameetmetega prognooside aruanded peaksid eelistatavalt sisaldama kaarte, mis näitavad kontsentratsioonide eeldatavat arengut lisameetmetega stsenaariumi alusel vähemalt järgmiste saasteainete osas: NO2, PM10, PM2.5 ja O3 ja muud välisõhu kvaliteedi direktiivi kohased saasteained, mille puhul liikmesriik seisab silmitsi märkimisväärsete probleemidega. Kaaluda tuleks ka eeldatavat arengut näitavate histogrammide kasutamist lisameetmetega stsenaariumi raames, nõudeid mittetäitvate piirkondade arvu, maksimaalse riikliku ületamise ning (PM2.5 puhul) keskmise kokkupuute näitaja kasutamist. Histogramm peaks sisaldama võrdlusena piirkondade koguarvu.

2.8.5. Eeldatav mõju keskkonnale

Kui liikmesriigid lisavad riiklikusse õhusaaste kontrolli programmi lisameetmetega stsenaariumi eeldatava mõju keskkonnale aastateks 2020, 2025 ja 2030, tuleks näitajad viia kooskõlla nendega, mida kasutatakse õhusaaste kauglevi konventsioonis, mis käsitleb ökosüsteemide kokkupuudet hapestumise, eutrofeerumise ja osooniga (32). Liikmesriigid võivad esitada nende mõjude kvalitatiivse kirjelduse või kvantifitseerida mõju liikmesriigi territooriumi osana (%), millel on kokkupuude järgmisega:

a) kriitilist lävendit ületav hapestumine;

b) kriitilist lävendit ületav eutrofeerumine;

c) kriitilist lävendit ületav osoon.

2.8. Poliitikasuundade ja meetmete (lisameetmetega) eeldatav koosmõju heitkoguste vähendamisele, õhukvaliteedile asjaomases liikmesriigis ja naaberliikmesriikides ja keskkonnale ning sellega seotud määramatus Vastuvõtmiseks valitud poliitikasuundade ja meetmete puhul analüüsida poliitikasuundade ja meetmete koosmõju heitkoguste vähendamisele ja võimaluse korral õhukvaliteedile ja keskkonnale ning sellega seotud määramatust. Kohustuslik sisu Eeldatav heite vähendamise kohustuste täitmine (lisameetmetega) Selleks et tõendada heitkoguste vähendamise kohustuste eeldatavat täitmist lisameetmetega stsenaariumi raames, sisaldab käesoleva punkti sisu programmi tasandil järgmist teavet: a) riiklikud heitkoguste vähendamise kohustused (nagu direktiivis esitatud); b) heitkogused (kt) võrdlusaastal 2005 ja prognoositud heitkogused aastateks 2020, 2025 ja 2030; c) prognoositud edusammud protsendina võrdlusaastast võrreldes heitkoguste vähendamise kohustustega; d) kui see on asjakohane, st kui mittelineaarne heitkoguste vähendamiskava on ilmne, tõendamine, et see on tehniliselt või majanduslikult tõhusam, ei kahjusta vähendamiskohustuste täitmist 2030. aastal ja et vähendamiskava läheneb lineaarsele vähendamiskavale alates 2025. aastast; e) kui see on asjakohane, st kui seda kohaldatakse, aruande esitamine kasutatud paindlikkusmeetmete kohta. Valikuline sisu Eeldatav õhukvaliteedi paranemine (lisameetmetega) Eeldatav mõju keskkonnale (lisameetmetega)

3. POLIITIKASUUNDADE JA MEETMETE RAKENDAMISE EDUSAMMUDE SEIRE JA RIIKLIK ÕHUSAASTE KONTROLLI PROGRAMM

Rakendamise edusammude seiret tuleks käsitada osana täiendavate poliitikasuundade ja meetmete kavandamisest ja järgnevast rakendamisest ning riiklikust õhusaaste kontrolli programmist tervikuna. Käesolevas juhenddokumendis keskendutakse esmase riikliku õhusaaste kontrolli programmi väljatöötamisele ja seega kirjeldatakse seireprotsessi sellel taustal osana jätkuvast tsüklist. Tunnustatakse, et esmase riikliku õhusaaste kontrolli programmi seire loob aluse riikliku õhusaaste kontrolli programmi järgnevateks ajakohastamisteks, kui tingimused muutuvad ja kohandamine on vajalik. Selles dokumendis ei esitata siiski juhiseid, kuidas seda teha.

Euroopa Komisjoni parema õigusloome töövahendid #35, (33) kuigi need ei ole otseselt liikmesriikidele suunatud, võivad seoses ELi poliitikakujundamisega anda juhiseid seire korraldamise ja poliitika rakendamise näitajate kohta. Töövahendite aspekte on võimalik kasutada liikmesriikide toetamiseks seire korraldamisel ning näitajate kasutamisel esmase riikliku õhusaaste kontrolli programmi jaoks. Riikliku õhusaaste kontrolli programmi rakendamise seire peaks moodustama esmase programmi lahutamatu osa. Lisaks peaksid liikmesriigid kavandama üksikute poliitikasuundade ja meetmete hindamise, et poliitikasuundade ja meetmete tasandil kindlaks määrata, kas eesmärgid on tõhusalt ja toimivalt täidetud, ning poliitikasuuna ja meetme edu või ebaedu põhjuste väljaselgitamise.

Meetodeid praeguste poliitikasuundade ja meetmete edukuse kindlaksmääramiseks on kirjeldatud punktis 2.4. Tunnistatakse, et vastuvõetud meetmete (meetmete rakendamise) puhul võivad andmed tänaseni tehtud rakendamise edusammude kohta olla endiselt piiratud. Riikliku õhusaaste kontrolli programmi väljatöötamisel peavad liikmesriigid tagama, et riikliku õhusaaste kontrolli programmi rakendamise edusamme tervikuna ja üksikute täiendavate poliitikasuundade ja meetmete edusamme jälgitakse pideva ja süstemaatilise andmete kogumise kaudu. Vajaduse korral tuleks kehtestada vahe-eesmärgid, et tagada riikliku õhusaaste kontrolli programmi ja poliitikasuundade ning meetmete rakendamisel ja kohaldamisel tekkivate küsimuste varajane avastamine. Riikliku õhusaaste kontrolli programmi osas tervikuna tuleks edusamme jälgida esmases riiklikus õhusaaste kontrolli programmis kehtestatud heitkoguste vähendamiskavaga võrreldes.

Riikliku õhusaaste kontrolli programmi ning üksikuid poliitikasuundi ja meetmeid tuleks jälgida kogu nende olelusringi jooksul ning asjakohastel rakendamistasemetel (st riiklik/piirkondlik/kohalik):

— rakendamine: poliitikasuundade ja meetmete lisamine seadustesse, kavadesse ja programmidesse kohalikul, piirkondlikul ja/või riiklikul tasandil, nagu on kindlaks määratud riiklikus õhusaaste kontrolli programmis;

— kohaldamine: poliitikasuundade ja meetmete edusammude jälgimine võrreldes nende esialgsete eesmärkidega. Seda peaks toetama konkreetsete näitajate jälgimine, nagu allpool kirjeldatud;

— järgimine ja jõustamine: ettevõtjate, asutuste ja ametite võetud konkreetsete meetmete jälgimine, toimunud kontrollide ja jõustamismeetmete jälgimine.

Riikliku õhusaaste kontrolli programmi ning üksikute poliitikasuundade ja meetmete rakendamisel tehtud edusamme tuleks jälgida programmi ning üksikute poliitikasuundade ja meetmete tasandil kehtestatud näitajate kogumi alusel.

Riikliku õhusaaste kontrolli programmi ning üksikute poliitikasuundade ja meetmete näitajate kindlaksmääramisel peaksid liikmesriigid tagama, et need vastavad RACER kriteeriumidele, st on asjakohased (seotud riikliku õhusaaste kontrolli programmi ning poliitikasuundade ja meetmete eesmärkidega), heakskiidetud (asjaomaste sidusrühmade heakskiit), usaldusväärsed (kerged tõlgendada), lihtsad (jälgida) ja vastupidavad (manipulatsioonidele). Näitajad võivad olla nii kvantitatiivsed kui ka kvalitatiivsed. Näitajate täpne valik sõltub sisust ja haldusraamistikust, kus riiklik õhusaaste kontrolli programm ning üksikud poliitikasuunad ja meetmed kehtestatakse. Otseselt heitkoguste vähendamisele suunatud poliitikasuundade ja meetmete osas tuleks vähemalt jälgida heitkoguste muutust igal aastal ja panust mõjutatud tekkekohtadest pärit kontsentratsioonidesse. Mõned näited võimalike näitajate kohta on esitatud tabelis 2.

Tabel 2

Näited näitajate kohta, millega jälgida edusamme riikliku õhusaaste kontrolli programmi ning üksikute poliitikasuundade ja meetmete rakendamisel ja kohaldamisel

Poliitikatsükli etapp Seire Riiklik õhusaaste kontrolli programm (kõik poliitikasuunad ja meetmed) Üksikud poliitikasuunad ja meetmed Rakendamine (väljundid) Näitajad on seotud sekkumise rakendamise tulemustega Asjaomaste seaduste ja määruste ajakohastamine Kohalike asutuste arv, kes ajakohastasid kohalikud õhukvaliteedi kavad Vähendatud sõidukikilomeetrid; kasutusele võetud vähesaastavad sõidukid; rajatiste osakaal, kus rakendatakse edasiarendatud vähendamissüsteemi; koduses majapidamises kasutatavate asendatud kuumaveekatelde arv; soojustatud majad; Kohaldamine („tulemused ja mõju“) Sekkumise põhieesmärgiga seotud näitajad Saavutatud aastaheite vähendamine kavandatud vähendamiskavaga võrreldes Õhu saasteainete kontsentratsioonide vähendamine saasteallikast pärit aastaheited; saasteallika põhjustatud saasteainete kontsentratsioon õhus

4. KONSULTEERIMINE ÜLDSUSE JA PÄDEVATE ASUTUSTEGA NING RAHVUSVAHELINE KONSULTEERIMINE

Vt artikli 6 lõiked 5 ja 6

Kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2003/35/EÜ, (34) milles sätestatakse üldsuse kaasamine teatavate keskkonnaga seotud kavade ja programmide koostamisse, konsulteerivad liikmesriigid üldsuse ja asjaomaste pädevate asutustega esmase riikliku õhusaaste kontrolli programmi eelnõu koostamise üle enne selle lõpetamist (NEC-direktiivi artikli 6 lõige 5). Direktiivi 2003/35/EÜ on muudetud, et lisada liikmesriikide riiklikud õhusaaste kontrolli programmid selle I lisas viidatud asjakohastele kavadele ja programmidele. Vajaduse korral tehakse piiriülesed konsultatsioonid (NEC-direktiivi artikli 6 lõige 6).

Konsultatsiooniprotsess tuleks kavandada nii, et üldsusele ja asjaomastele asutustele on tagatud varajased ja tõhusad võimalused osaleda riikliku õhusaaste kontrolli programmi kõikide aspektide ja oluliste muudatuste väljatöötamises (NEC-direktiivi artikli 6 lõige 5). Põhjenduses 26 on sätestatud, et konsultatsioon peaks toimuma ajal, „kui kõik poliitika ja meetmete valikuvariandid on veel lahtised“ ja enne lõplikku väljatöötamist, teiste sõnadega protsessi ajahetkel, kui kava sisu on üldsuse ja asjaomaste pädevate asutustega konsulteerimisel saadud vastuste põhjal veel võimalik muuta. Üldsus, nagu direktiivis viidatud, hõlmab kõiki huvitatud sidusrühmi alates laiast üldsusest kuni keskkonnavaldkonna valitsusväliste organisatsioonide ning tööstus- ja kaubandusühendusteni. Asjaomased pädevad asutused hõlmavad neid, keda õhusaaste kontrolli programmi elluviimine „eriomaste keskkonnaülesannete tõttu õhusaaste, õhukvaliteedi ja juhtimise alal kõigil tasanditel“, seega riiklikul, piirkondlikul ja kohalikul tasandil, tõenäoliselt puudutab.

Kõik riikliku programmi väljatöötamise ajal tehtavad konsultatsioonid tuleks võimalikult suures ulatuses selgelt dokumenteerida. Liikmesriikidelt oodatakse sidusrühmadega konsulteerimist käsitlevate riiklike suuniste järgimist (kui need on olemas).

Direktiivi 2003/35/EÜ artikli 2 lõike 5 kohaselt ei kohaldata üldsuse kaasamise korda kavade ja programmide puhul, mille suhtes kehtib üldsuse kaasamise kord vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2001. aasta direktiivile 2001/42/EÜ teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta (35) (keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiiv).

Keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi kohaldatakse eraldiseisvalt ja liikmesriigid peavad oma riiklikke õhusaaste kontrolli programme vastavalt hindama. Riikliku õhusaaste kontrolli programmi puhul tuleb teha keskkonnamõju strateegiline hindamine keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi kohaselt, kui programm vastab kõigile neljale keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikli 2 punktis a ja artikli 3 lõikes 2 sätestatud kriteeriumile, nimelt kui

i) kava või programmi koostab ja/või võtab vastu riigi, piirkonna või kohaliku tasandi asutus;

ii) kava või programm on õigus- ja haldusnormide kohaselt nõutav;

iii) kava või programm on koostatud keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikli 3 lõike 2 punktis a loetletud sektorite jaoks ning

iv) kava või programmiga luuakse raamistik tulevase nõusoleku saamiseks projektidele, mis on loetletud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (36) I ja II lisas (keskkonnamõju hindamise direktiiv).

Keskkonnamõju strateegiline hindamine tuleb teha riiklike õhusaaste kontrolli programmide koostamise ajal ja enne nende vastuvõtmist. Keskkonnamõju strateegilise hindamise läbinud kavade ja programmide väikesed muudatused nõuavad keskkonnamõju hindamist ainult juhul, kui liikmesriik otsustab, et sellel on tõenäoliselt oluline keskkonnamõju.

Piiriülene konsulteerimine

Riikliku õhusaaste kontrolli programmi koostamise ajal võib vaja minna piiriülest konsulteerimist (artikli 6 lõige 6). See oleks nii näiteks juhul, kui on selgelt kindlaks tehtud, et olemasolevad saasteallikad põhjustavad teise liikmesriigi jaoks lokaliseeritud piiriüleseid probleeme; näiteks energiatootmise või rasketööstuse ja/või linnapiirkondade (ja sellega seotud liikluse) koondumine piiri lähedale. Siis on NEC-direktiivi kohaste täiendavate poliitikasuundade ja meetmete kaalumisel vaja arvesse võtta piiriülest mõju ning vajalikuks võivad osutuda ühismeetmed naaberliikmesriikide ja kolmandate riikidega.

Keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi kohaldamise korral alustavad liikmesriigid piiriüleseid konsultatsioone enne vastuvõtmist, kui nende riiklikel õhusaaste kontrolli programmidel võib olla oluline mõju teise liikmesriigi keskkonnale või kui tõenäoliselt mõjutatud liikmesriik seda nõuab (keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikkel 7).

Eesmärk on soodustada piiriülest koostööd õhukvaliteedi kui jagatud ressursi juhtimisel suhtlusfoorumi pakkumise kaudu (37).

Välisõhu kvaliteedi direktiivis juhitakse eriti tähelepanu tahkete osakeste ja O3 piiriülesele olemusele. Välisõhu kvaliteedi direktiivi kohaselt peavad liikmesriigid tegema üksteisega koostööd, kui piirtasemed „ületatakse saasteainete või nende eellaste olulise piiriülese leviku tõttu“ (välisõhu kvaliteedi direktiivi artikkel 25).

Viide konsulteerimisele riiklikus õhusaaste kontrolli programmis

Riiklikus õhusaaste kontrolli programmis tuleks esitada teave selle kohta, kus on võimalik juurde pääseda konsultatsioonide täielikele tulemustele (nt veebilink).

Sidusrühmade roll täiendavate poliitikasuundade ja meetmete kindlakstegemisel ja hindamisel

Võimalike meetmete kindlaksmääramise ja hindamise käigus peaksid riikliku õhusaaste kontrolli programmi koostamise eest vastutavad asutused konsulteerima teiste asjaomaste valitsusasutuste ja ametitega (nt nendega, kes vastutavad konkreetsete heiteallikate reguleerimise eest) ning muude sidusrühmadega, kellel võib olla teavet praeguste ja võimalike tulevaste meetmete kohta, mida võiks kehtestada. Näited sisendite liikide kohta, mida küsida, on esitatud allpool.

Sidusrühmade kogu Poliitikasuundade ja meetmete kindlaksmääramine Poliitikasuundade ja meetmete hindamine Muud valitsusasutused ja ametid Poliitikavahendite liigid, mis teatavates poliitikavaldkondades/sektorites hästi töötasid Prioriteedid teistes poliitikavaldkondades (et teavitada kooskõlast olemasolevate kavade ja programmidega) Teave võimalike tulevaste meetmete kohta, mille vastuvõtmine on juba kavandatud Rakendamise üldine teostatavus Tasand, millel meedet võiks rakendada Rahastamisallikad Jõustamine Piirkondlikud ja kohalikud asutused Senine kogemus meetmete rakendamisel Praegu kehtivad meetmed Poliitikasuundadest ja meetmetest mõjutatud sidusrühmad/lõppkasutajad (nt tööstus, valitsusvälised organisatsioonid, kesklinnade elanikud) Senine kogemus meetmete rakendamisel Praegu kehtivad meetmed Meetmete teostatavus (st kooskõla praeguste meetmetega, tehnilised piirangud) Eeldatavad kulud ja meetme tõhusus Meetme kasutuselevõtt (seotud vastuvõetavusega) Kuupäev, millal heitkoguste vähendamine tõenäoliselt saavutatakse

5. RIIKLIKU ÕHUSAASTE KONTROLLI PROGRAMMI LEVITAMINE

Vt artikli 14 lõige 1

Liikmesriigid peavad aktiivselt ja korrapäraselt jagama oma riiklikku õhusaaste kontrolli programmi üldsusega, avaldades selle avalikkusele kättesaadaval saidil (artikli 14 lõige 1). ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsiooni (Århusi konventsioon) nõudeid täites on liikmesriigid kohustatud tagama üldsuse juurdepääsu keskkonnateabele (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/4/EÜ) (38).

Direktiiviga nõutakse liikmesriikidelt ka aruannetes esitatud andmekogumite ja teabe edastamist avalikult kättesaadaval saidil vastavalt artiklile 10. Kogu esitatud teabe kasutamise hõlbustamiseks peaksid liikmesriigid vastavalt direktiivile kaaluma riikliku õhusaaste kontrolli programmi juurde juhatavate linkide lisamist kõikidele riikliku õhusaaste kontrolli programmiga kaasnevatele andmekogumitele ja aruannetele, sealhulgas lingid järgmise juurde:

— riiklikud heiteinventuurid, sh kohandatud heiteinventuurid, kui see on asjakohane;

— riiklikud heiteprognoosid;

— informatiivne inventuuriaruanne ning

— täiendavad aruanded ja teave, mis on edastatud komisjonile kooskõlas artikliga 10, kaasa arvatud seirealade asukoht ja seal õhusaaste mõju seireks kasutatavad näitajad ning järgnevad seireandmed.

Lisasoovitused parimate tavade jaoks:

— riikliku õhusaaste kontrolli programmi levitamise toetamiseks tuleks koostada teavituskava. Selles võiks näiteks kirjeldada riikliku õhusaaste kontrolli programmi sihtauditooriumi (määrates kindlaks kesksed asutused, ametid, linnad või uurimisasutused), samuti koostada meediakontaktide loetelu ja määrata tähtaeg riikliku õhusaaste kontrolli programmiga seotud pressiteadete avaldamiseks. See võiks sisaldada ka näitajaid avalikkuse riiklikusse õhusaaste kontrolli programmi kaasamise taseme kohta (nt eesmärgi seadmine veebisaidi külastuste arvu kohta);

— mittetehniliste kokkuvõtete avaldamine üldsuse jaoks, et selgitada riikliku õhusaaste kontrolli programmi eesmärki ja sisu.

6. LISA. VAHENDID TÄIENDAVATE POLIITIKASUUNDADE JA MEETMETE KAALUMISE JA VALIMISE TOETAMISEKS

Lisas on esitatud analüütiliste meetodite ja aruandluse väljundite näited, et hõlbustada täiendavate poliitikasuundade ja meetmete kaalumist ja valimist. Viidatakse olulistele punktidele juhenddokumendi põhiosas.

6.1. Kokkuvõte möödunud, praeguste ja kavandatavate meetmete õhukvaliteedile avaldatava mõju hindamisest

Järgmiste elementide käsitlemist loetakse parimaks tavaks riikliku õhusaaste kontrolli programmi õhukvaliteedile ja keskkonnale avaldatava mõju tutvustamisel. Selleks et vältida kordamist esmases riiklikus õhusaaste kontrolli programmis, soovitatakse esitada varasemad andmed kõrvuti prognoositud andmetega, kui see on teostatav. Allpool on esitatud lisatavate tõendite näited.

— Järgmine teave võrdlusaasta (2005) ja viimase aruandlusaasta kohta:

— Kaardid praeguste kontsentratsioonide kohta õhus vähemalt seoses järgmiste saasteainetega: NO2, PM10, PM2.5 ja O3 ja muud välisõhu kvaliteedi direktiivi kohased saasteained, mille puhul liikmesriik seisab silmitsi märkimisväärsete probleemidega. Allpool on esitatud näide PM2.5 iga-aastaste keskmiste kontsentratsioonide kohta ELis aastatel 2005 ja 2015 (vt joonised 3 ja 4). Allpool esitatud näited on ELi kui terviku kohta, kuid riiklikus õhusaaste kontrolli programmis on nõutav ainult liikmesriigi tasandi teave. Joonis 3 PM2.5 aasta keskmised kontsentratsioonid 2005. aastal Allikas: enda koostatud andmed (andmed TSAP aruandest #16) Joonis 4 PM2.5 aasta keskmised kontsentratsioonid 2015. aastal Allikas: enda koostatud andmed (andmed TSAP aruandest #16)

— Histogramm, mis näitab nõuetele mittevastavate piirkondade arvu ning NO2, PM10, PM2.5 ja O3 maksimaalseid riiklikke ületamise määrasid ning muid välisõhu kvaliteedi direktiivi saasteaineid, mille puhul liikmesriigid seisavad silmitsi märkimisväärsete probleemidega. Nõuetele mittevastavate piirkondade puhul tuleks viitena lisada piirkondade koguarv. Näide on esitatud allpool. Joonis 5 Nõuetele mittevastavate piirkondade arv ja maksimaalsed ületamise määrad Märkus: eespool esitatud joonis näitab aasta piirnormide maksimaalseid ületamise määrasid (punasega) ning teisel teljel päeva ja tunni piirnorme (sinisega). Selleks et joonis oleks loetav, peavad maksimaalsed kontsentratsioonid ning ületamiste arv olema samas suurusjärgus.

— Järgmine teave meetmetega stsenaariumi kohta aastateks 2020, 2025 ja 2030 ning iga eespool nimetatud saasteaine kohta:

— prognoositud kontsentratsioonide kaardid meetmetega stsenaariumi alusel. Allpool on esitatud näide PM2.5 prognoositud aasta keskmiste kontsentratsioonide kohta ELis aastatel 2020, 2025 ja 2030 (vt joonised 6, 7 ja 8). Riiklikus õhusaaste kontrolli programmis on nõutav ainult liikmesriigi tasandi teave. Joonis 6 PM2.5 prognoositud aasta keskmised kontsentratsioonid 2020. aastal meetmetega stsenaariumi alusel Allikas: enda koostatud andmed (andmed TSAP aruandest #16) Joonis 7 PM2.5 prognoositud aasta keskmised kontsentratsioonid 2025. aastal meetmetega stsenaariumi alusel Allikas: enda koostatud andmed (andmed TSAP aruandest #16) Joonis 8 PM2.5 prognoositud aasta keskmised kontsentratsioonid 2030 aastal meetmetega stsenaariumi alusel Allikas: enda koostatud andmed (andmed TSAP aruandest #16)

— Histogramm nõuetele mittevastavate piirkondade arvu prognoositud muutuste kohta. Teave maksimaalse riikliku ületamise ning keskmise kokkupuute näitaja kohta meetmetega stsenaariumi alusel (vt joonis 10);

— Järgmine teave meetmetega stsenaariumi kohta aastateks 2020, 2025 ja 2030 ning iga eespool nimetatud saasteaine kohta:

— kaardid, mis näitavad kontsentratsioonide prognoositud erinevust võrreldes nendega, mis tulenevad meetmetega stsenaariumi rakendamisest. Allpool on esitatud näide PM2.5 prognoositud aasta keskmiste kontsentratsioonide kohta ELis 2030. aastal (vt joonis 9). Riiklikus õhusaaste kontrolli programmis on nõutav ainult liikmesriigi tasandi teave. Joonis 9 PM2.5 prognoositud aasta keskmised kontsentratsioonid 2030. aastal meetmetega stsenaariumi alusel Allikas: enda koostatud andmed (andmed TSAP aruandest #16)

— Histogramm, mis näitab prognoositud erinevust nõuetele mittevastavate piirkondade arvus võrreldes prognoosidega, mis tulenevad meetmetega ja lisameetmetega stsenaariumi rakendamisest. Nõuetele mittevastavate piirkondade puhul tuleks viitena lisada piirkondade koguarv. Allpool on esitatud histogrammi väljavõte (joonis 10).

— Tabel või joonis, mis näitab lisameetmetega stsenaariumi raames prognoositud piirnormide maksimaalseid ületamisi (maksimumkontsentratsioonid ja/või ületamiste arv). Joonis 10 Nõuetele mittevastavate piirkondade arv aastatel 2020 ja 2030 meetmetega ja lisameetmetega stsenaariumi alusel

— Allpool esitatud joonisel on näha PM2.5 keskmise kokkupuute näitaja prognoosid ja võrreldakse eeldatavat keskmise kokkupuute näitajat meetmetega ja lisameetmetega stsenaariumi korral (39). Joonis 11 Varasemad andmed ja PM2.5 keskmise kokkupuute näitaja eeldatav areng

6.2. (Mitteammendavad) näited heiteallika / sektoripõhiste poliitikasuundade ja meetmete kohta

Sektor Võimalikud poliitikasuunad ja meetmed Energiatootmine — Vähendamise tehnoloogiad (olemasolevate seadmete uuendamine ja uute paigaldamine) — Heitkoguste rangemate piirnormide kasutuselevõtt võrreldes olemasolevates õigusaktides nõutuga (nt tööstusheidete direktiiv) — Üleminek muudele kütuseliikidele — Sellise taastuvenergia tootmise stimuleerimine, mida ei saada põlemise teel — Energiatõhususmeetmed — Kütusekvaliteedi standardid Tööstusprotsessid — Vähendamise tehnoloogiad (olemasolevate seadmete uuendamine ja uute paigaldamine) — Heitkoguste rangemate piirnormide kasutuselevõtt võrreldes olemasolevates õigusaktides nõutuga (nt tööstusheidete direktiiv) — Üleminek muudele kütuseliikidele — Energiatõhususmeetmed — Kütusekvaliteedi standardid Lahustite ja teiste toodete kasutamine, hajusheide — Lahustite kasutamise kontroll — Toote koostise uuendamine — Toote asendamine — Riigihangetega seotud meetmed (nt veepõhine teemärgistus) — Meetmed, mis parandavad lahustite ja muude toodete kasutamist ja nende hajusheidet käsitleva teabe kvaliteeti ning tarbijate juurdepääsu sellele Põllumajandus — Riiklikusse õhusaaste kontrolli programmi lisatavate kohustuslike ja valikuliste meetmete loetelu kohta vt direktiivi III lisa B osa — Meetmed, millega kaasneb kasu õhukvaliteedile ja kliimamuutustele, näiteks: täppisviljeluse ja biogaasitehaste paigaldamise parimad tavad, ulatuslik karjatamine rohumaadel, mahepõllumajandus. Jäätmed — Jäätmekogumisteenuste optimeerimine, saastetõrjeseadmed jäätmekäitluskohtades — Jäätmetekke vähendamise meetmed, eelkõige biolagunevate jäätmete, nt toidujäätmete puhul Transport (teedel/väljaspool teid) — Kõikehõlmavate säästva linnalise liikumiskeskkonna kavade rakendamine linnades ning asjaomaste riiklike (rahandusalaste, õiguslike) raamistike rakendamine — Saastetõrjeseadmed (filtrite uuendamine) — Sihtotstarbelised maksud maanteetranspordile ja/või kütuseliikidele — Investeerimine vähesaastava ühistranspordi taristusse, sõidukitesse ja teekattesse — Autojagamise ja keskkonnasäästliku sõidustiili edendamine — Saastevabade sõidukite, vähesaastavate ja alternatiivse puhta kütusega liikuvate sõidukite edendamine ning seotud taristusse investeerimine (laadimispunktid) — Ummikumaksud / madala heitkoguste tasemega piirkonnad — Aktiivse liikuvuse ergutamine (rattasõit, kõndimine) — Lammutuskavade toetamine – laevastiku uuendamise edendamine — Olemasolevate heitenormide parem jõustamine (nt mootorsõidukite nõuetele vastavuse parema kontrollimise kaudu) — Liikluse rahustamise ja kiiruse vähendamise meetmete kasutuselevõtt (nt 30 km/h piirkonnad) Põletamine kodumajapidamistes — Energiatõhususmeetmed (nt soojustamine) — Kütusekvaliteedi miinimumnõuded (õlide ja/või puidu ja muu biomassi põletamiseks) — Teistele kütuseliikidele ülemineku edendamine, sihtotstarbelised maksud kõige enam saastavatele kütuseliikidele — Seadmete uuendamine (selle toetamine), nt (söe-/puiduküttel) ahjude/katelde asendamise programmid — Kodumajapidamistes kasutatavate kuumaveekatelde olemasolevate toimimisstandardite parem jõustamine (nt majapidamises kasutatavate katelde parema turujärelevalve teel) — Teavitamine ja suutlikkuse suurendamine (nt õhukvaliteedi alase teadlikkuse suurendamine, kodumajapidamiste kütmise mõju, kodumajapidamiste kütteseadmete liigid ja tõhus toimimine) Allikas: põhineb mitut saasteainet käsitlevate meetmete andmebaasil, Diegmann et al. (2014), RAC Foundation (2014), riiklike programmide 2006. aasta hindamine NEC-direktiivi alusel, EK õhukvaliteedi meetmete kataloog.

6.3. Analüüsimeetodite näited heitkoguste vähendamise kohustuste täitmiseks vajalike täiendavate poliitikasuundade ja meetmete kindlaksmääramiseks

Säästlikkuse analüüs / kulutõhususe analüüs – need meetodid kaaluvad poliitikasuundade ja meetmete kulusid, et valida alternatiivseid võimalusi eesmärgi saavutamiseks, mis toovad kaasa madalaimad netokulud. NEC-direktiivi taustal on väikseimate kulude ja kulutõhususe analüüs asjakohane, kuna tulu (väljendatud vähendatud saasteaine tonnides) on kindlaks määratud iga saasteaine heitkoguste vähendamise kohustuste tasandil. Poliitikasuundade ja meetmete kulude suurus on võimalik kindlaks määrata kvalitatiivselt (väga kõrge, kõrge, keskmine, madal, väga madal teistega võrreldes) või kvantitatiivselt (rahaliselt). Säästlikkuse analüüsi on võimalik teha vähendamise kumulatiivseid kulukõveraid kasutades, nagu esitatud näites allpool.

Näide: meetmete hindamine, kasutades kulutõhususe analüüsi seoses valitud saasteainega. Näites on prognoositud heitkogused meetmetega stsenaariumi korral 2030. aastal 840 t ja heitkoguste vähendamise kohustusega seotud heitkogused NEC-direktiivis 790 t. Seetõttu on vähemalt 50tonnise vähendamise saavutamiseks vaja täiendavaid poliitikasuundi ja meetmeid, et tagada nõuete täitmine.

Meede Heitkoguste vähendamine (tonnides) Kulu (eurodes) Kulutõhusus (eurodes tonni kohta) Meede A 6 5 000 833 Meede B 10 4 800 480 Meede C 20 6 000 300 Meede D 13 3 800 292 Meede E 4 6 500 1 625 Meede F 5 11 000 2 200 Meede G 2 11 000 5 500

Eespool esitatud näites valitaks meetmed D, C, B, A ja E piirtaseme saavutamiseks kogukuluga 30 000 eurot, samas kui meedet F enam ei kaalutaks, kuna selle kulu vähendatud heitkoguste tonni kohta on kõrgem. Kumulatiivseid kulusid on võimalik vähendada, kui meede E võetakse kasutusele ainult osaliselt (ainult kuni NEC-direktiivis nõutud heitkoguste vähendamise tasemeni, kui see on võimalik).

Selle lähenemisviisi puhul seisneb keerukus selles, et see ei võimalda võtta arvesse poliitikasuundade ja meetmete mõju mitmele saasteainele, välja arvatud juhul, kui valitakse optimeerimise lähenemisviis (sarnaselt GAINSi mudeli raames rakendatavale) või kasutatakse saasteaine järjestamist. Optimeerimise lähenemisviis leiab kõige vähem kuluka lahenduse vähendamise kohustuste täitmiseks kõigi saasteainete lõikes, kuid nõuab rakendamiseks konkreetset mudelit. Saasteainete järjestamine on lihtsam, kusjuures esimesena hinnatakse kõiki poliitikasuundi ja meetmeid, mis vähendavad ühe saasteaine heitkoguseid. Seejärel kvantifitseeritakse ja arvestatakse meetmetega prognoosidest maha nende poliitikasuundade ja meetmete abil saavutatud teiste saasteainete heitkoguste vähendamine. Poliitikasuundade ja meetmete hindamisel liigutakse seejärel edasi teise saasteaine juurde ja nii edasi. Võib juhtuda, et pärast esimese saasteainega seotud kõikide poliitikasuundade ja meetmete rakendamist ei ole vaja ühe või mitme allesjäänud saasteainega seoses rakendada täiendavaid poliitikasuundi ja meetmeid. On erinevaid viise, kuidas valida hindamiseks esimene saastaine.

— Esikohale võib seada saasteaine, mille puhul on kaugus vähendamise kohustuse täitmiseni suurim.

— Võib valida saasteaine, mille puhul toovad poliitikasuunad ja meetmed kõige tõenäolisemalt kaasnevat kasu teistele saasteainetele. Näiteks SO2 vähendamise poliitikasuundadel ja meetmetel on kõige tõenäolisemalt suurim mõju tahkete osakeste heitkogustele.

— Võib alustada nende saasteainete poliitikasuundade ja meetmetega, mis ei vasta välisõhu kvaliteedi direktiivis sätestatud piirnormidele, nt NOX või tahked osakesed.

Kulude-tulude analüüs – seda meetodit soovitatakse, kui kesksed otsesed tulud ja otsesed kulud on võimalik rahasse arvestada. Üks viis kulude-tulude kaalutluste kaasamiseks poliitikasuundade ja meetmete hindamisse on võrrelda iga kindlaksmääratud poliitikasuuna ja meetme puhul kulu vähendatud saasteaine tonni kohta tuluga vähendatud saasteaine tonni kohta, mis on sobivalt tulevikku diskonteeritud. Viimati nimetatu arvestatakse üldjuhul rahasse kahju keskmise maksumuse valemeid kasutades. Kui kahju keskmise maksumuse valemeid kasutatakse tulu rahasse arvestamiseks, peaks kulude-tulude analüüs näitama sarnaseid tulemusi eespool kirjeldatud vähimate säästlikkusanalüüsi meetoditega. Kui edasine kasu ka rahasse arvestatakse, oleks meetmete valik kulude-tulude analüüsi ning säästlikkusanalüüsi meetodeid kasutades erinev. Liikmesriigid võivad otsustada valida kõige suurema tuluga (või väikseimate netokuludega) poliitikasuunad ja meetmed vähendatud saasteaine tonni kohta, kuni heitkoguste vähendamise kohustus on täidetud.

Näide: meetmete hindamist kulude-tulude analüüsi abil on võimalik illustreerida ka heitkoguste vähendamise piirkulu kõverat kasutades (kulutõhususe analüüsi iteratsioon, mille puhul võetakse arvesse ka meetmetega saavutatud tulu). Allpool esitatud näites peab liikmesriik heitkoguste vähendamise kohustuse täitmiseks vähendama saasteainet täiendavaid poliitikasuundi ja meetmeid kasutusele võttes 50 t võrra. Meetmete hindamiseks arvutatakse netokulud vähendatud saasteaine tonni kohta, lahutades heitkoguste vähendamise tulu (kvantifitseeritud, kasutades kahju keskmise maksumuse valemit 2 500 eurot tonni kohta) meetme kogukuludest ning jagades meetme abil saavutatud heitkoguste vähendamise näitajaga. Kulukõver näitab, et meetmetel A kuni F on negatiivsed netokulud (see tähendab, et nende meetmete puhul kaalub tulu kulud üles), samas kui meetmel G on positiivsed netokulud (nende meetmete kulud on tuludest suuremad).

Meede Heitkoguste vähendamine (tonnides) Kulud (eurodes) Tulu (eurodes) Netokulud vähendatud saasteaine tonni kohta (eurodes) Meede A 6 5 000 15 000 – 1 667 Meede B 10 4 800 25 000 – 2 020 Meede C 20 6 000 50 000 – 2 200 Meede D 13 3 800 32 500 – 2 208 Meede E 4 6 500 10 000 – 875 Meede F 5 11 000 12 500 – 300 Meede G 2 11 000 5 000 3 000

Selle lähenemisviisi kasu seisneb selles, et valitakse kõige suurema tuluga meetmed ja võimaldatakse kulutasuvate lisameetmete kindlaksmääramist, isegi kui neid ei ole vähendamise kohustuste täitmiseks vaja (st meede F eespool esitatud näites).

Selle lähenemisviisi piiratus on see, et kahju keskmise maksumuse valem hõlmab ainult osa kogutulust, mis oleks võimalik poliitikasuuna ja meetmega saavutada. Lisaks on enamik kahju keskmise maksumuse valemeid kättesaadavad riiklikul tasandil ja ei ole koha- ega sektoripõhised, seetõttu ei võta arvesse heitkoguste vähendamise tegelikku asukohta ega kohaliku elanikkonnaga seonduvat kokkupuudet. Üksikasjalikum lähenemisviis kasu kvantifitseerimiseks sisaldab mõju muutumise lähenemisviisi kasutamist, kuid see nõuab üksikasjalikku õhukvaliteedi modelleerimist, tervisemõju analüüsi ja valideerimist, mis võib olla üsna ressursimahukas.

Sarnaselt eespool esitatule ei hõlma see näide meetmete mõju rohkem kui ühele saasteainele.

Optimeerimisel põhinev modelleerimine – optimeerimissuutlikkusega mudelid võimaldavad kindlaks määrata poliitikasuundade ja meetmete kogumid, millega saavutatakse nõutud heitkoguste vähendamine kõige väiksemate kuludega, võttes arvesse meetmete mõju mitmele saasteainele. Mõned optimeerimise mudelid hindavad üheaegselt ka valitud poliitikasuundade ja meetmete mõju õhukvaliteedile, kasvuhoonegaaside heitele ja keskkonnale. Sellise mudeli näide, mida kasutatakse hindamiseks Euroopa ulatuses, on GAINSi mudel. Mõned liikmesriigid kasutavad riiklikul tasandil hindamiste tegemiseks ka GAINSi piirkondlikke versioone.

Enamiku optimeerimise mudelite, samuti säästlikkusanalüüsi ja kulude-tulude analüüsi meetodite tõenäolised vajakajäämised seisnevad selles, et need on loodud tehniliste meetmete hindamiseks ja seega ei suuda enamasti hinnata mittetehniliste meetmete, näiteks struktuursete muutuste või käitumuslike meetmete mõju.

6.4. Poliitikasuundade ja meetmete esikohale seadmist toetavate analüüsimeetodite näited

Mitme kriteeriumi analüüs – see meetod võimaldab valida poliitikasuundi ja meetmeid, otsustades eesmärkide kogumi ja seotud kriteeriumide alusel. NEC-direktiivi taustal on mitme kriteeriumi analüüs eriti kasulik, kuna võimaldab ühendada meetmete analüüsi konkreetsete NEC-direktiivi eesmärkidega ja hõlbustab üheaegset hindamist tõhususe, toimivuse ja kooskõla kriteeriumide alusel Võimalikud mitme kriteeriumi analüüsi kriteeriumid võiksid olla järgmised.

Kriteeriumid/punktid 1 (väike) 2 (keskmine) 3 (suur) Kas on olemas õigusraamistik meetme rakendamiseks? Ei, olemasolevaid õigusakte tuleks muuta või rakendada uued õigusaktid. Jah, kuid tuleks kehtestada mõned lisameetmed. Jah, õigusraamistik poliitikasuundade ja meetmete rakendamise toetamiseks on täielikult loodud. Millal saavutatakse poliitikasuundade ja meetmetega seotud heitkoguste vähendamine? Mitte varem kui 2030. aastal. 2025 kuni 2030. 2020 kuni 2025. Milline on poliitikasuundade ja meetmete eeldatav mõju õhukvaliteedile ja selle panus välisõhu kvaliteedi direktiivi eesmärkide saavutamisse? Poliitikasuunad ja meetmed mõjutavad väljaspool probleemse õhukvaliteediga kohti asuvatest allikatest pärit heitkoguseid ja neil puudub mõju kontsentratsioonidele või on see väga piiratud. Mõningane positiivne mõju õhukvaliteedile, kuid väike panus välisõhu kvaliteedi direktiivi eesmärkide saavutamisse. Poliitikasuunad ja meetmed mõjutavad heitkoguseid linnapiirkondades ja probleemse õhukvaliteediga piirkondades. Eeldatakse, et need annavad positiivse panuse õhukvaliteedi eesmärkide saavutamisse. Milline on meetme mõju mustale süsinikule? [Ainult tahkete osakestega seotud meetmed] Puudub Piiratud Suur Kas meede ergutab investeerimist puhtasse ja tõhusasse tehnoloogiasse? Ei, poliitikasuunad ja meetmed ei sisalda tehnoloogia kasutamist. Mõningal määral, kuid see põhineb peamiselt konventsionaalsel ja hästi väljaarendatud tehnoloogial. Jah, see soodustab investeerimist tipptehnoloogiasse. Kas meede vähendab tundlike inimrühmade kokkupuudet? Ei, see mõjutab peamiselt heitkoguseid maapiirkondades. Jah, see rakendatakse asustatud aladel (nt linnad). Jah, see on suunatud tundlike elanikerühmadega asukohtadele (nt koolid). Kas poliitikasuund ja meede vähendab negatiivset mõju õhukvaliteedile ja juba vastuvõetud poliitikasuundade ja meetmetega seotud heitkogustele? Ei, see on olemasolevatest poliitikasuundadest ja meetmetest sõltumatu. Jah, see vähendab negatiivset mõju. Jah, see kõrvaldab negatiivse mõju. Kas poliitikasuund ja meede aitab kaasa heitkoguste vähendamise kohustuste täitmisele rohkem kui ühe saasteaine puhul? Ei, sellel on mõju ainult ühele saasteainele. Jah, sellel on mõju kahele saasteainele. Jah, sellel on mõju rohkem kui kahele saasteainele / Ei, kuid see võimaldab vastu võtta teisi poliitikasuundi ja meetmeid.

SWOT analüüs – see meetod nõuab poliitikasuundade ja meetmetega seotud tugevuste, nõrkuste, võimaluste ja ohtude kindlakstegemist. Kuna arvukate poliitikasuundade ja meetmete võrdlemine SWOT analüüsi kasutades võib olla raske ja ressursimahukas, võib see meetod sobida rohkem väiksema arvu väljavalitud poliitikasuundade ja meetmete rühmade võrdlemiseks. Näiteks esmase analüüsi alusel võib olla kolm võimalike meetmete rühma, mis saavutavad heitkoguste vähendamise sarnaste kuludega. SWOT analüüsi kohaldamine võimaldab kindlaks määrata, milline poliitikasuundade ja meetmete rühm tagaks kõige suurema kasu õhukvaliteedile ja teistele poliitikaeesmärkidele ning suurima kooskõla vastuvõetud poliitikasuundade ja meetmete, kavade ja programmidega, sealhulgas teistes poliitikavaldkondades.

Tugevused Nõrkused Õigusraamistik poliitikasuundade ja meetmete rakendamise toetamiseks on täielikult loodud. Heitkoguste vähendamine aitab kaasa 2030. aasta piirtaseme saavutamisele. Kasu õhukvaliteedile on väike, kuna meede mõjutab õhukvaliteeti peamiselt maapiirkondades. Eeldatav mõju mustale süsinikule puudub. Meede mõjutab ainult ühte saasteainet (ei aita kaasa teiste ülemmäärade järgimise saavutamisele). Meede ei soodusta tõenäoliselt uusi investeeringuid tipptehnoloogiasse. Võimalused Ohud Heitkoguste vähendamise võiks saavutada lühema ajavahemiku jooksul (aastatel 2025–2030), kui meetmega kaasneb piisav toetustegevus. Meede võib minna vastuollu teiste poliitikaeesmärkide saavutamisega (vastuolude oht). Sidusrühmad ei pruugi meetmetega kergesti nõustuda (st sotsiaalse vastuvõetavuse puudumine).

(1) Haldab Rahvusvaheline Rakendusliku Süsteemanalüüsi Instituut (IIASA).

(2) ELT L 334, 17.12.2010, lk 17.

(3) ELT L 165, 18.6.2013, lk 13.

(4) ELT L 344, 17.12.2016, lk 1.

(5) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. detsembri 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/2284, mis käsitleb teatavate õhusaasteainete riiklike heitkoguste vähendamist, millega muudetakse direktiivi 2003/35/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2001/81/EÜ. https://eur-lex.europa.eu/legal-content/ET/TXT/?qid=1546949507330&uri=CELEX:32016L228.

(6) Komisjoni 11. oktoobri 2018. aasta rakendusotsus (EL) 2018/1522, millega kehtestatakse riiklike õhusaaste kontrolli programmide ühtne vorm vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile (EL) 2016/2284, mis käsitleb teatavate õhusaasteainete riiklike heitkoguste vähendamist (ELT L 256, 12.10.2018, lk 87). https://eur-lex.europa.eu/legal-content/ET/TXT/?qid=1542283677547&uri=CELEX:32018D1522.

(7) Vt ka õhukvaliteedialased eesmärgid direktiivi artiklis 3.4.

(8) http://www.iiasa.ac.at/web/home/research/researchPrograms/air/policy/TSAP_12_final_v1.pdf.

(9) Kooskõlas välisõhu kvaliteedi direktiivis sätestatud määratlusega on piirkond liikmesriigi territooriumi osa, mille see liikmesriik on ise piiritlenud õhukvaliteedi hindamise ja juhtimise eesmärgil.

(10) Vt suuniste punkt 13, kuidas määratleda meetmete rakendamise stsenaariumi: https://www.unece.org/fileadmin/DAM/env/documents/2015/AIR/EB/English.pdf.

(11) Vt täielik ülevaade tekkekohapõhise