Komisjoni teatis — Käsiraamat süüdimõistetud isikute üleandmise ja vabadusekaotuslike karistuste ülekandmise kohta Euroopa Liidus

(2019/C 403/02)

Sisukord

LÜHENDITE LOETELU 5

EESSÕNA 6

SISSEJUHATUS JA ÜLDINE ÕIGUSLIK RAAMISTIK 6

1. Ülevaade 6

1.1. Raamotsuse põhiaspektid 7

1.1.1. Edastamine 8

1.1.2. Tunnistus 8

1.1.3. Kohtuotsus 8

1.1.4. Karistus 8

1.1.5. Väljaandjariik ja täidesaatev riik 9

1.2. Vastastikuse tunnustamise põhimõte 9

1.3. ELi raamotsuste õiguslikud tagajärjed 9

1.4. ELi toimimise lepingu artikkel 267: eelotsusemenetlus 10

I OSA. KOHTUOTSUSE JA TUNNISTUSE EDASTAMINE 10

2. Edastamist käsitlevad nõuded 10

2.1. Raamotsuse kohaldamisala 10

2.1.1. Isikuline kohaldamisala 10

2.1.2. Esemeline kohaldamisala 10

2.1.3. Ajaline kohaldamisala 11

2.2. Pädevad asutused 11

2.3. Täidesaatva riigi valimine 11

2.3.1. Artikli 4 lõike 1 kohased stsenaariumid 11

2.3.2. Edastamine liikmesriiki, mille kodanik süüdimõistetud isik on ja kus ta elab (artikli 4 lõike 1 punkt a) 12

2.3.3. Edastamine liikmesriiki, kuhu isik välja saadetakse (artikli 4 lõike 1 punkt b) 12

2.3.4. Edastamine mis tahes muusse liikmesriiki, kes on edastamisega nõus (artikli 4 lõike 1 punkt c) 12

2.4. Süüdimõistetud isiku teadlik nõusolek 13

2.5. Täidesaatva riigi nõusolek 13

2.6. Süüdimõistetud isiku arvamus 14

2.7. Sotsiaalse rehabilitatsiooni hindamine 14

2.7.1. Väljaandjariik peab olema veendunud 14

2.7.2. Konsulteerimine täidesaatva riigiga, kui see on asjakohane 14

2.7.3. Sotsiaalse rehabilitatsiooni määratlus 15

2.7.4. Karistuse täideviimise kord 15

2.8. 32 kuritegu, mille korral tuleb isik üle anda kahepoolset karistatavust kontrollimata 15

2.9. Haavatavad rühmad (alaealised ja psüühikahäirega õigusrikkujad) ning psühhiaatriliste või ravimeetmete üleandmine 16

2.10. Väljaandjariigi kaalutlused seoses põhiõigustega 16

3. Edastamismenetlus 17

3.1. Menetluse algatamise õigus 17

3.2. Süüdimõistetud isiku arvamuse saamise menetlus 17

3.3. Süüdimõistetud isiku teavitamine (artikli 6 lõige 4 ja vorm II lisas) 18

3.4. Saadetavad dokumendid 18

3.4.1. Tunnistus 18

3.4.2. Kohtuotsus 19

3.5. Väljaandjariigi esitatav kasulik lisateave 22

3.6. Edastamine 22

3.7. Teabe küsimine võimalikku enneaegset või tingimisi vabastamist käsitlevate sätete kohta 22

3.8. Eelvangistuse taotlus 23

3.9. Tunnistuse tagasivõtmine 23

II OSA. KOHTUOTSUSE TUNNUSTAMINE JA KARISTUSE TÄIDEVIIMINE 24

4. Tunnustamismenetlus 24

4.1. Tunnustamise kohta otsuse tegemise tähtaeg ja üleandmisotsuse suhtes kohaldatavad õiguskaitsevahendid 24

4.2. Kohtuotsuse tõlkimise taotlus 24

4.3. Edasilükkamine 24

4.4. Eelvangistus 25

5. Tunnustamise ja täideviimise otsus 25

5.1. Üldine tunnustamis- ja täideviimiskohustus 25

5.2. Täidesaatva riigi nõusolek 25

5.3. 32 kuritegu, mille korral kahepoolset karistatavust ei kontrollita 25

5.4. Karistuse kohandamine 26

5.5. Mittetunnustamise ja täideviimisest keeldumise põhjused 27

5.5.1. Mittetäielik või ebaõige tunnistus (artikli 9 lõike 1 punkt a) 27

5.5.2. Edastamiskriteeriumide täitmatajätmine (artikli 9 lõike 1 punkt b) 27

5.5.3. Ne bis in idem (artikli 9 lõike 1 punkt c) 27

5.5.4. Kahepoolse karistatavuse puudumine (artikli 9 lõike 1 punkt d) 27

5.5.5. Karistuse täideviimine on aegunud (artikli 9 lõike 1 punkt e) 28

5.5.6. Täidesaatva riigi õigusaktidest tulenev puutumatus (artikli 9 lõike 1 punkt f) 28

5.5.7. Kriminaalvastutuse iga (artikli 9 lõike 1 punkt g) 28

5.5.8. Kanda jäänud karistus on liiga lühike (artikli 9 lõike 1 punkt h) 28

5.5.9. Tagaselja kohtumõistmine (artikli 9 lõike 1 punkt i) 28

5.5.10. Süüdistuse esitamine enne üleandmist sooritatud muu kuriteo eest (artikli 9 lõike 1 punkt j) 29

5.5.11. Psühhiaatriline abi või ravi või muu vabadusekaotust hõlmav meede (artikli 9 lõike 1 punkt k) 30

5.5.12. Ekstraterritoriaalsus (artikli 9 lõike 1 punkt l) 30

5.6. Osaline tunnustamine ja täideviimine 30

6. Süüdimõistetud isiku üleandmine 30

6.1. Füüsilise üleandmise tähtaeg 30

6.2. Läbivedu teise liikmesriigi kaudu 30

6.3. Üleandmiskulud 31

6.4. Reisidokumendid 31

7. Karistuse täideviimine 31

7.1. Täideviimise suhtes kohaldatav õigus 31

7.2. Mahaarvamine 31

7.3. Enneaegne ja tingimisi vabastamine 31

7.4. Amnestia ja armuandmine 31

7.5. Kohtuotsuse teistmine 32

7.6. Kohtuotsuse täideviimise õigus 32

7.7. Teavitamiskohustused 32

8. Erikohustuse reegel 32

III OSA. MITMESUGUST 33

9. Pädevate asutuste vaheline teabevahetus menetluse eri etappides 33

10. Seos muude lepingutega 34

11. Seos muude kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö vahenditega 34

11.1. Raamotsus 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse kohta 34

11.2. Muud õigusaktid 35

11.2.1. Direktiiv 2012/29/EL kuriteoohvrite õiguste kohta 35

11.2.2. Raamotsus 2008/947/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta tingimuslike meetmete ja alternatiivsete mõjutusvahendite suhtes 35

I LISA. Raamotsuse 2008/909/JSK mitteametlik konsolideeritud versioon 37

II LISA. Üleandmistunnistus 52

III LISA. Teade süüdimõistetud isikule 58

IV LISA. Raamotsuse 2008/909/JSK vooskeem 59

V LISA. Teabeallikad 60

VI LISA. Loetelu Euroopa Kohtu otsustest, mis käsitlevad raamotsust 2008/909/JSK 61

VII LISA. Loetelu Euroopa Kohtu otsustest, mis käsitlevad raamotsust 2002/584 62

LÜHENDITE LOETELU

Schengeni konventsioon Konventsioon, millega rakendatakse 19. juuni 1990. aasta Schengeni lepingut Raamotsus 2002/584 Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta Raamotsus Nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsus 2008/909/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kriminaalasjades tehtud otsuste suhtes, millega määratakse vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, nende Euroopa Liidus täideviimise eesmärgil Raamotsus 2008/947 Nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsus 2008/947/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kohtuotsuste ja vangistuse tingimisi kohaldamata jätmist käsitlevate otsuste suhtes, et teostada tingimuslike meetmete ja alternatiivsete mõjutusvahendite järelevalvet Raamotsus 2009/299 Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsus 2009/299/JSK, millega muudetakse raamotsuseid 2002/584/JSK, 2005/214/JSK, 2006/783/JSK, 2008/909/JSK ning 2008/947/JSK, edendades seeläbi isikute menetlusõigusi ja tõhustades selliste otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamist, mis tehakse, kui asjaomane isik ei viibi isiklikult kohtulikul arutelul ELi leping Euroopa Liidu leping ELi toimimise leping Euroopa Liidu toimimise leping Kuriteoohvrite õiguste direktiiv Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiiv 2012/29/EL, millega kehtestatakse kuriteoohvrite õiguste ning neile pakutava toe ja kaitse miinimumnõuded ning asendatakse nõukogu raamotsus 2001/220/JSK Euroopa Nõukogu 1983. aasta konventsioon Euroopa Nõukogu 21. märtsi 1983. aasta kohtulikult karistatud isikute üleandmise konventsioon Euroopa Nõukogu 1997. aasta lisaprotokoll Euroopa Nõukogu kohtulikult karistatud isikute üleandmise konventsiooni 18. detsembri 1997. aasta lisaprotokoll

Vastutuse välistamine Käsiraamat ei ole õiguslikult siduv ega ammendav. See ei piira kehtiva liidu õiguse kohaldamist ega edasiarendamist. See ei piira ka liidu õiguse autoriteetseid tõlgendusi, mille võib anda Euroopa Liidu Kohus.

EESSÕNA

Käesoleva käsiraamatu eesmärk on anda liikmesriikidele ja nende määratud pädevatele asutustele praktilisi suuniseid selle kohta, kuidas rakendada nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsust 2008/909/JSK (edaspidi „raamotsus“), mida on muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK tagaselja kohtumõistmise kohta (edaspidi „raamotsus 2009/299“) (1). Raamotsuse rakendamise algkuupäevaks oli kehtestatud 5. detsember 2011. Käsiraamatu koostamisel võttis komisjon arvesse arvamusi, mida praktikud on väljendanud koostöös Euroopa Vanglate ja Kinnipidamisasutuste Organisatsiooniga korraldatud arvukatel ekspertide kohtumistel, kus osalejad on arutanud selle õigusakti rakendamisel ja vangide üleandmisel praktikas esinevaid probleeme ja takistusi (2). Peale selle peeti käsiraamatu kavandi üle nõu komisjoni kutsutud ekspertidega. Raamotsuse rakendamist käsitlev aruanne avaldati 5. veebruaril 2014 (3).

Käsiraamat on kättesaadav internetis aadressil https://e-justice.europa.eu ja Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku veebisaidil (4) kõikides liidu ametlikes keeltes.

Teavet raamotsuse rakendamise ja liikmesriikide tehtud avalduste kohta leiab Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku veebisaidilt (5).

Väärtuslik dokument, mis sisaldab praktilisi suuniseid, on süüdimõistetud isikute üleandmist käsitlev Euroopa Vanglate ja Kinnipidamisasutuste Organisatsiooni käsiraamat (6).

Nõukogu otsuse 2002/187/JSK artikli 3 kohaselt on Eurojusti üks eesmärke parandada õigusalase koostöö taotluste või nende suhtes tehtud otsuste, sealhulgas vastastikuse tunnustamise põhimõtet rakendavate õigusaktide alusel tehtud taotluste või otsuste täitmist. Seega saab Eurojust tegutseda vangide üleandmise hõlbustaja ja koordineerijana (7).

Käesolevas käsiraamatus sisalduv teave on ajakohane kuni 1. juulini 2019.

SISSEJUHATUS JA ÜLDINE ÕIGUSLIK RAAMISTIK

1. Ülevaade

Liikmesriikide vaheliste õigussuhete aluseks on usaldus teiste liikmesriikide õigussüsteemide vastu, mis võimaldab täidesaatval riigil tunnustada väljaandjariigi asutuste tehtud otsuseid ja jätab vaid piiratud võimalused sellisest tunnustamisest keelduda.

Viimastel kümnenditel on liikmesriigid üha sagedamini süüdi mõistnud teiste ELi liikmesriikide kodanikke ja määranud neile vabadusekaotusliku karistuse või rakendanud vabadust piiravaid meetmeid (8). Kõige hilisemad kättesaadavad näitajad (9) osutavad sellele, et teiste ELi liikmesriikide kodanike osakaal liikmesriigis vanglakaristust kandvate isikute seas ulatub 0,3 %st (Poolas ja Rumeenias) 39,4 %ni (Luksemburgis). Mõne kinnipeetava alaline elukoht asub liikmesriigis, kus ta on vangistatud. Samas võidakse mõni neist elanikest pärast karistuse kandmist riigist välja saata.

Paljude süüdi mõistetud ELi liikmesriikide kodanike jaoks ei pruugi karistuse täideviimine süüdimõistva otsuse teinud liikmesriigis olla sotsiaalse rehabilitatsiooni vaatenurgast optimaalne.

Raamotsusega suurenevad võimalused anda süüdi mõistetud välismaalane üle teisele ELi liikmesriigile, et muuta asjaomase isiku rehabilitatsioon tõhusamaks.

Raamotsust kohaldatakse kõikide ELi kodanike ja kolmanda riigi kodanike suhtes, kes asuvad mõnes ELi liikmesriigis. Välisriikide kodanike puhul, kes ei ela ELi liikmesriigis, kohaldatakse muid rahvusvahelisi õiguskoostöö vahendeid, nagu Euroopa Nõukogu 21. märtsi 1983. aasta kohtulikult karistatud isikute üleandmise konventsioon (edaspidi „Euroopa Nõukogu 1983. aasta konventsioon“) ja selle 18. detsembri 1997. aasta lisaprotokoll (edaspidi „Euroopa Nõukogu 1997. aasta lisaprotokoll“) (10).

Euroopa Nõukogu 1983. aasta konventsioon oli algne lahendus süüdimõistetud isikute piiriülese üleandmise hõlbustamiseks ELis. Alates 5. detsembrist 2011 on aga Euroopa Nõukogu 1983. Aasta konventsioon ja selle 1997. aasta lisaprotokoll asendatud ELi liikmesriikides raamotsusega.

Üks raamotsuse peamisi muudatusi võrreldes Euroopa Nõukogu 1983. aasta konventsiooniga on üleminek vangide kohustusliku üleandmise süsteemile teatavates olukordades, samal ajal kui üleandmise võimalused on varasemaga võrreldes märksa laiemad. Vajadus saada igaks üleandmiseks mõlema riigi ja asjaomase isiku nõusolek tekitas konventsiooni rakendamisel raskusi. Nende ületamiseks olid Schengeni liikmesriigid juba otsustanud konventsiooni täiendada, lisades sunniviisilise üleandmise võimaluse. Schengeni lepingu 1990. aasta rakenduskonventsiooni (edaspidi „Schengeni konventsioon“) artiklite 67–69 kohaselt ei ole isikult vaja saada nõusolekut karistuse kandmiseks riigis, mille kodanik ta on, kui ta on sellesse riiki põgenemisega ära hoidnud karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täideviimise. Seda Schengeni konventsioonis tehtud uuendust kajastati Euroopa Nõukogu 1983. aasta konventsiooni 1997. aasta lisaprotokollis.

Nii Euroopa Nõukogu 1983. aasta konventsiooni kui ka raamotsuse esmane eesmärk on hõlbustada vangide sotsiaalset rehabilitatsiooni, andes kuriteos süüdi mõistetud isikutele võimaluse kanda karistust teises liikmesriigis.

Raamotsust kohaldatakse selliste vangide üleandmise suhtes, kes jätkavad karistuse kandmist. Seetõttu ei käsitleta selles selliste õigusrikkujate väljasaatmist, kes on oma karistuse lõpuni kandnud ega ole seega enam kriminaalmenetlusega hõlmatud. Raamotsust tuleks kohaldada kooskõlas kohaldatavate liidu õigusaktidega, sealhulgas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil. Selle direktiivi artiklis 28 on öeldud, et ELi kodaniku võib teisest liikmesriigist välja saata vaid avaliku korra või julgeoleku huvides.

1.1. Raamotsuse põhiaspektid

Raamotsusega on kindlaks määratud, millistes olukordades ja kuidas teevad ELi liikmesriigid koostööd teises liikmesriigis tehtud kohtuotsuste tunnustamisel ja teises liikmesriigis määratud karistuste täideviimisel, et hõlbustada süüdimõistetud isikute sotsiaalset rehabilitatsiooni. Raamotsusega püütakse võrreldes Euroopa Nõukogu 1983. aasta konventsiooniga edendada tõhusat koostööd, kohaldades vastastikuse tunnustamise põhimõtet, mille kohaselt liikmesriigid peavad usaldama üksteise kohtuotsuseid. Seepärast rakendatakse raamotsuses mõne Euroopa Nõukogu 1983. aasta konventsiooni põhiaspekti suhtes teistsugust lähenemisviisi.

— Raamotsusega kehtestatakse põhimõtteliselt kohustus aktsepteerida üleandmise taotlusi kahes olukorras. Samas ei ole väljaandjariik kohustatud edastama kohtuotsust selle tunnustamiseks ja täideviimiseks teises liikmesriigis.

— Üleandmisest saab keelduda vaid piiratud arvul mittetunnustamise ja täideviimisest keeldumise põhjustel.

— Raamotsusega piiratakse neid olukordi, kus on vaja süüdimõistetud isiku nõusolekut. Seda nõusolekut ei olnud vaja juba Euroopa Nõukogu 1997. aasta lisaprotokolli alusel, kui isik sooviti üle anda riigile, kuhu ta oli põgenenud, (11) või kui oli väljastatud korraldus süüdimõistetud isiku väljasaatmiseks riiki, millele esitati üleandmistaotlus (12). Lisaks nendele kahele erandile on raamotsusega ette nähtud kolmas erand: kui süüdimõistetud isik soovitakse üle anda liikmesriigile, mille kodanik ta on ja kus ta elab.

— 32 kuriteo korral on kaotatud tavapärane kontroll, mille eesmärk on veenduda, et on täidetud kahepoolse karistatavuse nõue (13) (liikmesriikidel on siiski võimalus see kontroll säilitada) (14).

— Raamotsuses on menetluse jaoks sätestatud selge ajakava.

— Raamotsusega on ette nähtud, et väljaandjariigi määratud karistuse täideviimist jätkatakse, kusjuures täidesaatval riigil on piiratud võimalused karistust rangetel tingimustel kohandada. Väljaandjariik saab öelda üleandmise küsimuses viimase sõna, kui ta on karistuse kohandamise ja karistuse täideviimise korraga rahul.

1.1.1. Edastamine

Kohtuotsuse ja tunnistuse edastamine võib toimuda siis, kui väljaandjariigi pädev asutus – vajaduse korral pärast konsulteerimist täidesaatva riigi pädeva asutusega – on veendunud, et üleandmine ja karistuse täideviimine täidesaatvas riigis hõlbustab süüdimõistetud isiku sotsiaalset rehabilitatsiooni (artikli 4 lõige 2).

1.1.2. Tunnistus

Väljaandjariik edastab kohtuotsuse liikmesriigile, kellele ta saab süüdimõistetud isiku üle anda, st täidesaatvale riigile (artikli 4 lõige 1). Protsessi kiirendamiseks lisatakse kohtuotsusele standardne tunnistus, mis sisaldab üleandmiseks vajalikku teavet (artiklid 4 ja 5, vt raamotsuse I lisa).

Tunnistus tuleb koostada nõuetekohaselt ja peab olema kohtuotsusega kooskõlas. Väljaandjariigi pädev asutus peab tunnistusele alla kirjutama ja tunnistama selle sisu täpseks.

Tunnistus tõlgitakse täidesaatva riigi ametlikku keelde või ühte ametlikest keeltest, juhul kui ametlikke keeli on mitu (artikli 23 lõige 1). Iga liikmesriik võib siiski esitada nõukogu peasekretariaadile avalduse, et ta aktsepteerib tõlget ühte või mitmesse Euroopa Liidu ametlikest keeltest.

Kui mõni tunnistuse osa ei ole täidetud või ei sisalda üksikasjalikke andmeid, ei ole täidesaatval riigil piisavalt teavet, et teha otsus üleandmise kohta, ja ta peab küsima väljaandjariigilt lisateavet, mis põhjustab protsessis viivitusi (artikli 9 lõike 1 punkt a).

Tunnistuse tüüpvorm on olemas kõigis ELi ametlikes keeltes. Avaldustega liikmesriikides aktsepteeritavate keelte kohta saab tutvuda Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku veebisaidil (15).

Raamotsuses kasutatakse teatavaid mõisteid (artikli 1 punktid a–d), mis võivad vajada lisaselgitusi. Järgmistes punktides tutvustatakse raamotsuse asjakohast terminoloogiat.

1.1.3. Kohtuotsus

„Kohtuotsus“ – väljaandjariigi kohtu lõplik otsus või korraldus, millega määratakse füüsilisele isikule karistus. Raamotsusega on ette nähtud, et edastatav kohtu otsus või korraldus peab olema lõplik (artikli 1 punkt a), st kõik võimalused otsus liikmesriigis edasi kaevata on ammendunud või selle õiguskaitsevahendi kasutamise tähtaeg on möödunud (16).

1.1.4. Karistus

„Karistus“ – mis tahes vabadusekaotuslik karistus või vabadust piirav meede, mis on mõistetud määratud või määramata tähtajaks kriminaalmenetluse alusel kuriteo eest (artikli 1 punkt b).

Artikli 3 lõikes 3 on täpsustatud, et raamotsust kohaldatakse ainult kohtuotsuste tunnustamise ja karistuste täideviimise suhtes raamotsuse tähenduses. Asjaolu, et lisaks karistusele on määratud ka rahatrahv või tehtud konfiskeerimisotsus, mida ei ole veel tasutud, sisse nõutud või täide viidud, ei takista kohtuotsuse edastamist. Rahatrahvi määramise otsuste ja konfiskeerimisotsuste vastastikune tunnustamine ei ole hõlmatud raamotsusega, vaid muude õigusaktidega, nagu nõukogu raamotsus 2005/214/JSK (17) rahaliste karistuste piiriülese täideviimise kohta ja raamotsus 2006/783/JSK (18) konfiskeerimise kohta.

1.1.5. Väljaandjariik ja täidesaatev riik

Raamotsuses osutatakse väljaandjariigile kui liikmesriigile, kus kohtuotsus välja anti, ning täidesaatvale riigile kui liikmesriigile, kellele kohtuotsus on edastatud selle tunnustamiseks ja täideviimiseks (artikli 1 punktid c ja d).

1.2. Vastastikuse tunnustamise põhimõte

Pärast seda, kui vastastikuse tunnustamise põhimõte kinnitati kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö nurgakiviks, lähtuti sellest põhimõttest ka raamotsuse vastuvõtmisel 2008. aastal (19).

Selle põhimõtte kohaselt peab liikmesriik tunnustama ja täide viima teise liikmesriigi kriminaalasjades tehtud kohtuotsuseid, välja arvatud juhul, kui kohaldub üks piiratud arvust keeldumispõhjusest. Põhimõtte aluseks on liikmesriikide suur vastastikune usaldus.

Vastastikuse usalduse põhimõte põhineb eeldusel, et kõik ELi liikmesriigid peavad täielikult kinni vabaduse ja demokraatia, inimõiguste ja põhivabaduste austamise ning õigusriigi põhimõttest.

1.3. ELi raamotsuste õiguslikud tagajärjed

Raamotsused on vastavalt oma õiguslikule alusele (enne Lissaboni lepingu jõustumist kohaldatud Euroopa Liidu lepingu (edaspidi „ELi leping“) versiooni artikli 34 lõike 2 punkt b) saavutatavat tulemust silmas pidades liikmesriikidele siduvad, kuid jätavad liikmesriikide ametiasutustele vabaduse valida vorm ja meetodid selle tulemuse saavutamiseks; raamotsustel ei ole vahetut õigusmõju. Raamotsust ei ole Lissaboni lepingu alusel kehtetuks või tühiseks tunnistatud ega muudetud (nagu on osutatud Lissaboni lepingu jõustumisel vastu võetud protokolli nr 36 (üleminekusätete kohta) artiklis 9). Seega ei ole selle olemus muutunud ja eelkõige puudub sel vahetu õigusmõju (20).

Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika põhjal on siiski selge, et raamotsuse siduvus kohustab liikmesriikide ametiasutusi, sealhulgas kohtuid, tõlgendama siseriiklikku õigust kooskõlas liidu õigusega, arvestades liikmesriigi õigust tervikuna ja kasutades tõlgendusmeetodeid. Seepärast peavad liikmesriikide kohtud, kui nad kohaldavad siseriiklikku õigust, tõlgendama seda võimalikult suures ulatuses asjakohase raamotsuse sõnastust ja eesmärki arvestades, et saavutada raamotsuses ette nähtud tulemus. Selline siseriikliku õiguse kooskõlalise tõlgendamise kohustus on omane Euroopa Liidu toimimise lepinguga (edaspidi „ELi toimimise leping“) loodud süsteemile, kuna see võimaldab liikmesriikide kohtutel tagada oma pädevuse piires kohtuvaidluste lahendamisel liidu õiguse tõhus toime (21).

Samas on siseriikliku õiguse kooskõlalise tõlgendamise põhimõttel teatavad piirid. Nimelt on liikmesriigi kohtu kohustus viidata asjakohaste siseriiklike õigusnormide tõlgendamisel ja kohaldamisel raamotsuse sisule piiratud õiguse üldpõhimõtetega, eeskätt õiguskindluse põhimõttega ja tagasiulatuva jõu puudumise põhimõttega. Nimetatud põhimõtetega on vastuolus tõlgendus, mis võib ainuüksi raamotsuse alusel ja sõltumata selle rakendamiseks vastu võetud õigusaktidest kaasa tuua raamotsuse sätteid rikkudes tegutsevate isikute kriminaalvastutuse või seda vastutust raskendada. Lisaks ei saa kooskõlalise tõlgendamise põhimõte olla aluseks siseriikliku õiguse contra legem tõlgendusele (22).

Kooskõlalise tõlgendamise nõue hõlmab liikmesriikide kohtute, sealhulgas kõrgeima astme kohtute kohustust muuta vajaduse korral väljakujunenud kohtupraktikat, kui see põhineb siseriikliku õiguse tõlgendusel, mis ei ole kooskõlas raamotsuse eesmärkidega. Seepärast on pädeval kohtul kohustus tagada raamotsuse täielik õigusmõju ja jätta vajaduse korral omal algatusel kohaldamata ülemkohtu tõlgendus, kui see tõlgendus ei ole liidu õigusega kooskõlas (23).

1.4. ELi toimimise lepingu artikkel 267: eelotsusemenetlus

Euroopa Kohus võib tõlgendada raamotsuseid nii nagu ükskõik millist teist liidu õiguse meedet. Kriminaalasjades tehtava politsei ja õigusalase koostöö vallas võivad kõik liikmesriikide kohtud alates 1. detsembrist 2014 pöörduda algatatud kohtuvaidluste raames liidu õiguse tõlgendamise või liidu õigusakti kehtivuse küsimuses Euroopa Kohtu poole. Euroopa Kohus ei lahenda vaidlust. Kohtuasja lõpetab liikmesriigi kohus kooskõlas Euroopa Kohtu otsusega, mis on siduv ka teistele liikmesriikide kohtutele, kus tõstatatakse sarnane küsimus. Eelotsusemenetlus on hagita menetlus, mille eesmärk on võimaldada Euroopa Kohtul anda liikmesriikide kohtutele suuniseid liidu õiguse tõlgendamise kohta, et nad saaksid seda nõuetekohaselt kohaldada.

Eelotsusemenetluse põhiomaduste kohta leiab teavet Euroopa Kohtu dokumendist „Soovitused liikmesriikide kohtutele eelotsuse taotlemiseks“ (24).

2017. aastal kulus eelotsuse saamiseks keskmiselt alla 16 kuu (25). Isiku jaoks, kes on vahi all, võib see olla pikk aeg (26). Seepärast on Euroopa Kohus kohaldanud alates 2008. aastast eelotsuste tegemiseks kiirmenetlust. 2017. aastal kulus selle menetluse kohaldamisel kohtuasja läbivaatamiseks keskmiselt vaid 2,9 kuud (27).

I OSA. KOHTUOTSUSE JA TUNNISTUSE EDASTAMINE

2. Edastamist käsitlevad nõuded

2.1. Raamotsuse kohaldamisala

2.1.1. Isikuline kohaldamisala

Kohtuotsuse tunnustamist ja karistuse täideviimist kohaldatakse kõikide ELi ja kolmandate riikide kodanike suhtes, kes on kas väljaandjariigis või täidesaatvas riigis (artikli 3 lõige 2).

2.1.2. Esemeline kohaldamisala

Et hõlbustada süüdimõistetud isiku sotsiaalset rehabilitatsiooni, hõlmab raamotsus kõiki vabadusekaotuslikke karistusi ja vabadust piiravaid meetmeid, mis on mõistetud kriminaalmenetluse alusel kuriteo eest kas määratud või määramata tähtajaks (artikli 1 punkt b).

Nagu määratlusest selgub, võib raamotsuse alusel edastada mis tahes kohtuotsuse, mis on tehtud kriminaalmenetluse käigus seoses kuriteoga ja mille tulemuseks on vabaduse piiramine. See tähendab, et raamotsuse määratlus hõlmab ka interneerimisotsuseid, mis on tehtud pärast seda, kui on tuvastatud, et õigusrikkuja on vaimse puude tõttu kriminaalasjas täielikult või osaliselt vastutusvõimetu (vt põhjendus 20).

Peale selle hõlmab raamotsus nn liitkaristusi – kui õigusasutus on pidanud vajalikuks rakendada vabadusekaotuslikku meedet koos mõne muu vabadust piirava meetmega, nagu psühhiaatriline ravi.

2.1.3. Ajaline kohaldamisala

Raamotsust kohaldatakse alates 5. detsembrist 2011 (artikkel 26).

Enne 5. detsembrit 2011 saadud üleandmistaotluste suhtes jätkatakse süüdimõistetud isikute üleandmist käsitlevate kehtivate õigusaktide kohaldamist. Pärast seda kuupäeva saadud taotluste suhtes kohaldatakse eeskirju, mille liikmesriigid on vastu võtnud raamotsuse alusel (artikli 28 lõige 1).

Liikmesriikidel oli võimalus teha raamotsuse vastuvõtmise kuupäeval avaldus, et kui lõplik kohtuotsus on tehtud enne kindlaksmääratud kuupäeva (mis ei saa olla hilisem 5. detsembrist 2011), jätkab liikmesriik süüdimõistetud isikute üleandmist käsitlevate kehtivate õigusaktide kohaldamist (artikli 28 lõige 2). Raamotsuse vastuvõtmise kuupäev oli 27. november 2008.

Sellise avalduse tegid neli liikmesriiki (Iirimaa, Madalmaad, (28) Malta ja Poola). Paraku tegid need liikmesriigid selle avalduse pärast raamotsuse vastuvõtmise kuupäeva, st pärast 27. novembrit 2008. Seepärast on komisjon seisukohal, et need avaldused ei kehti ja liikmesriigid peaksid viivitamata kaotama oma õigusaktidest ajalise piirangu (29).

2.2. Pädevad asutused

Raamotsuse kohase koostöö tagamisel on kandev roll väljaandjariigi ja täidesaatva riigi pädevatel asutustel. Liikmesriikidel on vabadus määrata oma siseriiklike õigusaktide alusel pädev asutus või pädevad asutused nii juhul, kui nad tegutsevad väljaandjariigina, kui ka juhul, kui nad tegutsevad täidesaatva riigina (artikkel 2).

Väärib märkimist, et raamotsuses ei hõlma pädeva asutuse mõiste vaid õigusasutusi ning tänu sellele on liikmesriikidel võimalik valida selline pädev asutus, kes on raamotsuse menetluste jaoks kõige sobivam. Mõnes liikmesriigis on need ülesanded antud justiitsministeeriumile, teises aga kohtule või kohtulaadsele organile. Liikmesriigid peavad teavitama Euroopa Liidu Nõukogu peasekretariaati, kes teeb selle teabe kättesaadavaks (artikkel 2) (30).

Teatavad liikmesriigid on kasutusele võtnud detsentraliseeritud jurisdiktsioonide süsteemi, mis tähendab, et pädevaks asutuseks on määratud kõik kohtud. See võib põhjustada raskusi asjakohase ametiasutuse väljaselgitamisel ja kaasa tuua erinevate lähenemisviiside rakendamise ühe liikmesriigi piires. Mõni liikmesriik on määranud selle probleemi lahendamiseks keskasutuse, kes tegeleb saabuvate taotlusega (31).

2.3. Täidesaatva riigi valimine

2.3.1. Artikli 4 lõike 1 kohased stsenaariumid

Raamotsuse artikli 4 lõikega 1 on ette nähtud võimalus edastada kohtuotsus ja tunnistus

— liikmesriiki, mille kodanik süüdimõistetud isik on ja kus ta elab, VÕI

— liikmesriiki, mille kodanik süüdimõistetud isik on ja kuhu ta kohtuotsuses või kohtuotsusega seonduvas kohtu- või haldusotsustuses või muus meetmes sisalduva väljasaatmis- või piirile tagasisaatmise meetme alusel välja saadetakse ning mis ei ole liikmesriik, kus ta elab, VÕI

— mis tahes muusse liikmesriiki, mille pädev asutus on nõus kohtuotsuse ja tunnistuse edastamisega, tingimusel et on olemas süüdimõistetud isiku nõusolek, kui see on nõutav (vt artikli 4 lõige 3 koostoimes artikli 4 lõigetega 6 ja 7 ning artikkel 6).

2.3.2. Edastamine liikmesriiki, mille kodanik süüdimõistetud isik on ja kus ta elab (artikli 4 lõike 1 punkt a)

Isiku elukoha kindlaksmääramine artikli 4 lõike 1 punkti a kohaldamiseks on väga tähtis, et kohaldada raamotsust nõuetekohaselt, ja see on otseselt seotud selle sätte kohustusliku laadiga. Kui see tingimus ei ole täidetud, on karistust käsitleva teabe edastamiseks sageli vaja süüdimõistetud isiku nõusolekut (olukordi, kus nõusolekut ei ole vaja, on kirjeldatud allpool).

Mõistet „riik, kus süüdimõistetud isik elab“ on selgitatud põhjenduses 17. Selle põhjenduse kohaselt tähendab riik, kus isik elab, kohta, millega kõnealune isik on seotud hariliku viibimiskoha kaudu ning perekondlike, sotsiaalsete või kutsealaste sidemetega (32).

Eeskujuks võib võtta Euroopa Kohtu otsuse Kozlowski kohtuasjas. Kohus leidis seoses nõukogu raamotsusega 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (edaspidi „raamotsus 2002/584“), (33) et veendumaks isiku seotuses täidesaatva riigiga „tuleb anda üldhinnang mitmele selle isiku olukorda iseloomustavale objektiivsele näitajale, mille hulka kuuluvad eelkõige tagaotsitava isiku viibimise kestus, laad ja tingimused ning selle isiku perekondlikud ja majanduslikud sidemed [---] [täidesaatva] liikmesriigiga“ (34). Peale selle leidis kohus, et isik „elab“ liikmesriigis, kui ta on „asunud sinna tegelikult elama, ja „viibib“ seal, kui tal on mõnda aega püsivalt selles liikmesriigis viibimise tulemusena tekkinud selle riigiga side, mis vastab selles riigis elamisest tulenevale seotuse astmele“ (35).

2.3.3. Edastamine liikmesriiki, kuhu isik välja saadetakse (artikli 4 lõike 1 punkt b)

Vastavalt artikli 4 lõike 1 punktile b võib kohtuotsuse ja tunnistuse edastada ka liikmesriiki, mille kodanik süüdimõistetud isik on ja kuhu ta pärast karistuse kandmisest vabastamist välja saadetakse, ehkki tegemist ei ole liikmesriigiga, kus süüdimõistetud isik elab. Selle sätte kohaldamiseks peab kohtuotsus või kohtuotsusega seonduv kohtu- või haldusmäärus või muu meede sisaldama väljasaatmis- või piirile tagasisaatmise meedet.

2.3.4. Edastamine mis tahes muusse liikmesriiki, kes on edastamisega nõus (artikli 4 lõike 1 punkt c)

Kolmas raamotsuse kohaldamisalasse jääv olukord on see, kui väljaandjariik soovib edastada kohtuotsuse ja tunnistuse mõnda muusse liikmesriiki kui see liikmesriik, mille kodanik süüdimõistetud isik on ja kus ta elab või kuhu ta väljasaatmis- või piirile tagasisaatmise meetme alusel välja saadetakse (artikli 4 lõike 1 punkt c). Selleks võib olla näiteks liikmesriik, kus süüdimõistetud isik elab või õpib, või liikmesriik, mille kodanik see isik on, kuid kus ta ei ela ja kuhu teda ka välja ei saadeta.

Sellises olukorras on vaja täidesaatva riigi eelnevat nõusolekut (artikli 4 lõike 1 punkt c) ja pädevate asutuste vahelisi konsultatsioone (artikli 4 lõige 3). Pädevad asutused peaksid arvesse võtma selliseid üksikasju nagu elukohas elamise kestus või muud seosed täidesaatva riigiga. Juhtudel, kus süüdimõistetud isiku võib siseriikliku õiguse või rahvusvaheliste õigusaktide alusel liikmesriigile või kolmandale riigile üle anda, peavad väljaandjariigi ja täidesaatva riigi pädevad asutused omavahel konsulteerides kaaluma, kas karistuse täideviimine täidesaatvas riigis aitaks sotsiaalsele rehabilitatsioonile paremini kaasa kui täideviimine kolmandas riigis (põhjendus 8).

Alati on vaja süüdimõistetud isiku eelnevat nõusolekut, välja arvatud artikli 6 lõike 2 punktis c sätestatud olukorras.

2.4. Süüdimõistetud isiku teadlik nõusolek

Üks raamotsusega tehtud uuendus süüdimõistetud isikute üleandmise valdkonnas – võrreldes varasema rahvusvahelise üleandmise korraga – on selliste olukordade arvu suurendamine, kus süüdimõistetud isiku nõusolek ei ole vajalik.

Süüdimõistetud isiku nõusolekut ei nõuta (artikli 6 lõige 2), kui

— isik on täidesaatva riigi kodanik ja ka elab seal või

— isik saadetakse kohtuotsuses või kohtuotsusega seonduvas kohtu- või haldusotsustuses või muus meetmes sisalduva väljasaatmis- või piirile tagasisaatmise meetme alusel välja täidesaatvasse riiki pärast tema vabastamist karistuse kandmisest või

— isik on põgenenud või muul viisil tagasi pöördunud täidesaatvasse riiki seoses kriminaalmenetlusega, mis on algatatud tema vastu väljaandjariigis, või pärast selles väljaandjariigis süüdimõistmist.

Kõikidel muudel juhtudel on vajalik süüdimõistetud isiku teadlik nõusolek.

Artikli 6 lõike 4 kohaselt peab väljaandjariik teavitama süüdimõistetud isikut temale arusaadavas keeles sellest, et ta on otsustanud edastada kohtuotsuse koos tunnistusega, kasutades II lisas sätestatud tüüpvormi (vt ka punktid 3.2 ja 3.3). Kui süüdimõistetud isik on otsuse tegemise ajal täidesaatvas riigis, edastatakse nimetatud vorm täidesaatvale riigile, kes teavitab sellest süüdimõistetud isikut.

Sotsiaalse rehabilitatsiooni kui raamotsuse juhtpõhimõtte tähtsust arvesse võttes tuleb tagada, et üleandmise otsuse tegemisel konsulteeritakse nõuetekohaselt asjaomase isikuga. Seepärast soovitatakse väljaandjariigil anda süüdimõistetud isikule põhiteave, mis võimaldab asjaomasel isikul anda teadlik nõusolek või esitada teadlik arvamus. Selline teave võib hõlmata üleandmise logistikat ning täidesaatvas riigis kohaldatavat enneaegse või tingimisi vanglast vabastamise korda.

Kui süüdimõistetud isik ei ole üleandmisega nõus, ei ole üleandmine võimalik, juhul kui selleks on nõutav isiku nõusolek (artikli 4 lõige 1 ja artikli 6 lõige 1). Olukorras, kus nõusolekut ei nõuta, tuleb süüdimõistetud isiku negatiivset arvamust arvesse võtta, kuid see ei anna põhjust keeldumiseks sotsiaalse rehabilitatsiooni alusel (põhjendus 10).

2.5. Täidesaatva riigi nõusolek

Kõikides muudes olukordades kui need, mis on hõlmatud artikli 4 lõike 1 punktidega a ja b (nt kui isik on täidesaatva riigi kodanik, kuid ei ela seal ega saadeta sinna välja, või kui isik elab täidesaatvas riigis, olemata selle riigi kodanik), on nõutav täidesaatva riigi nõusolek (artikli 4 lõike 1 punkt c). Sellisel juhul on väljaandjariigi ja täidesaatva riigi pädevad asutused kohustatud omavahel konsulteerima ning täidesaatev riik saab koostööst keelduda, jättes kohtuotsuse edastamiseks nõusoleku andmata (põhjendus 8).

Samas võimaldab artikli 4 lõige 7 igal liikmesriigil teha avalduse selle kohta, et tema eelnevat nõusolekut ei ole kohtuotsuse ja tunnistuse edastamiseks vaja, kui süüdimõistetud isik

a) elab ja on seaduslikult elanud vähemalt viis aastat pidevalt täidesaatvas riigis ning tal on selles riigis alalise elamise õigus (36) ja/või

b) on täidesaatva riigi kodanik muude kui artikli 4 lõike 1 punktides a ja b sätestatud juhtude kohaselt.

See avaldus kehtib riigi suhetes teiste liikmesriikidega, kes on teinud kas raamotsuse vastuvõtmisel või kunagi hiljem samasuguse avalduse (artikli 4 lõige 7). Artikli 4 lõike 7 kohaste avaldustega saab tutvuda Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku veebisaidil (37).

Võttes eelkõige arvesse süüdimõistetud isiku sotsiaalse rehabilitatsiooni hõlbustamist, võtavad liikmesriigid raamotsuse rakendamisel vastu meetmed, millest lähtudes peavad liikmesriikide pädevad asutused tegema otsuse, kas nõustuda artikli 4 lõike 1 punkti c kohastel juhtudel kohtuotsuse ja tunnistuse edastamisega (artikli 4 lõige 6).

2.6. Süüdimõistetud isiku arvamus

Isegi kui süüdimõistetud isiku nõusolekut ei nõuta, tuleb süüdimõistetud isikule, kui ta on endiselt väljaandjariigis, anda võimalus esitada oma arvamus (suuliselt või kirjalikult) üleandmise, tunnustamine ja karistuse täideviimise kohta (artikli 6 lõige 3).

Kuigi süüdimõistetud isiku arvamus ei saa olla põhjus keeldumiseks sotsiaalse rehabilitatsiooni alusel (põhjendus 10), tuleb seda arvesse võtta, hinnates sotsiaalse rehabilitatsiooni hõlbustamist ja taotletava üleandmise asjakohasust. Kui süüdimõistetud isik ise on kasutanud võimalust esitada arvamus, edastatakse arvamust kajastav kirjalik dokument täidesaatvale riigile, et täidesaatev riik saaks võtta seda arvesse enda põhjendatud arvamuses rehabilitatsiooni kohta (artikli 6 lõige 3).

2.7. Sotsiaalse rehabilitatsiooni hindamine

2.7.1. Väljaandjariik peab olema veendunud

Vastavalt raamotsuse põhjendusele 15 tuleks raamotsust kohaldada kooskõlas liidu kodanike õigusega, mis tuleneb Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklist 18 (praegune ELi toimimise lepingu artikkel 21) ning mille kohaselt on neil õigus liikmesriikide territooriumil vabalt liikuda ja elada.

Nagu eespool märgitud, on sotsiaalne rehabilitatsioon üks raamotsuse põhiaspekte (38). Väljaandjariigi pädev asutus peab olema „veendunud, et karistuse täideviimine täidesaatva riigi poolt hõlbustab süüdimõistetud isiku sotsiaalset rehabilitatsiooni“ (vt põhjendus 9 ja artikli 4 lõige 2).

Hinnates sotsiaalse rehabilitatsiooni hõlbustamist, ei tohi piirduda vaid geograafiliste seoste kindlakstegemisega, vaid tuleb teha põhjalik juhtumipõhine hindamine. Selleks on raamotsusega ette nähtud väljaandjariigi ja täidesaatva riigi vaheline konsultatsioonimenetlus.

2.7.2. Konsulteerimine täidesaatva riigiga, kui see on asjakohane

Kui väljaandjariik konsulteerib vabatahtlikult või kohustuslikus korras täidesaatva riigiga, veendumaks sotsiaalse rehabilitatsiooni edendamises, võib täidesaatva riigi pädev asutus esitada väljaandjariigi pädevale asutusele põhjendatud arvamuse, mille kohaselt karistuse täideviimine täidesaatvas riigis ei hõlbustaks süüdimõistetud isiku sotsiaalset rehabilitatsiooni. Täidesaatev riik võib olla sel arvamusel ka olukorras, kus pädevate asutuste vahelisi konsultatsioone ei ole toimunud. Sel juhul võib sellise arvamuse esitada viivitamata pärast kohtuotsuse ja tunnistuse edastamist. Väljaandjariigi pädev asutus võtab seda arvamust arvesse ning teeb otsuse, kas võtta tunnistus tagasi või mitte (artikli 4 lõige 4). Pädevate asutuste vaheliste konsultatsioonide pidamisel võib olla abi Euroopa õigusalase koostöö võrgustikust (39).

Oluline on märkida, et negatiivne arvamus iseenesest ei anna põhjust keeldumiseks sotsiaalse rehabilitatsiooni alusel (põhjendus 10).

Kui väljaandjariik on saanud kas süüdimõistetud isikult või täidesaatvalt riigilt arvamuse, et karistuse täideviimine täidesaatvas riigis ei hõlbustaks süüdimõistetud isiku sotsiaalset rehabilitatsiooni, peab väljaandjariigi pädev asutus seda arvamust arvesse võtma ja – kui ta soovib menetlust jätkata – veenduma, et hoolimata asjaomases arvamuses esitatud väidetest, hõlbustatakse või edendatakse siiski isiku rehabilitatsiooni (põhjendus 10).

2.7.3. Sotsiaalse rehabilitatsiooni määratlus

Ehkki raamotsus ei sisalda sotsiaalse rehabilitatsiooni sõnaselget määratlust, on selles esitatud mitteammendav loetelu elementidest, mida vaadelda selle hindamisel, kas karistuse ülekandmine edendab süüdimõistetud isiku rehabilitatsiooni. Väljaandjariigi pädev asutus peaks arvesse võtma näiteks seda, millised on „isiku sidemed täidesaatva riigiga, kas ta peab seda perekondlike, keeleliste, kultuuriliste, sotsiaalsete ja majanduslike sidemetega paigaks või on tal muid seoseid täidesaatva riigiga“ (põhjendus 9).

Eespool öeldust tuleneb, et raamotsuse kontekstis oleks asjakohasem võtta sotsiaalse rehabilitatsiooni huvides meetmeid riigis, mille keelt süüdimõistetud isik mõistab ja millega tal on tihedad seosed. Sotsiaalsed sidemed sugulaste ja sõpradega aitavad valmistada süüdimõistetud isikut ette tagasipöördumiseks ühiskonda. Isiku hoidmisel välisriigis ei pruugi selle eesmärgi saavutamine õnnestuda, kui on tõenäoline, et pärast karistuse kandmist ei lubata tal sellesse riiki jääda.

2.7.4. Karistuse täideviimise kord

Sotsiaalse rehabilitatsiooni väljavaated võivad sõltuda ka täidesaatvas riigis kohaldatavast karistuse täideviimise korrast.

Kui täidesaatev riik eeldab – kas konsultatsioonide ajal või kasutades võimalust esitada pärast kohtuotsuse ja tunnistuse edastamist põhjendatud arvamus –, et karistust on vaja kohandada, võib ta seda arvesse võtta sotsiaalse rehabilitatsiooni hõlbustamise väljavaadete hindamisel.

Sama kehtib enneaegset või tingimisi vabastamist käsitlevate sätete suhtes, mida võidakse täidesaatvas riigis kohaldada (vt artikkel 17) Väljaandjariigil on võimalus küsida nende sätete kohta teavet ja täidesaatev riik on kohustatud seda teavet andma (artikli 17 lõige 3).

See võimaldab täidesaatval riigil põhjendada oma hinnangut taotletud üleandmise kohta ning anda väljaandjariigile asjakohast lisateavet, kinnitamaks sotsiaalse rehabilitatsiooni edendamist.

2.8. 32 kuritegu, mille korral tuleb isik üle anda kahepoolset karistatavust kontrollimata

Enne karistuse ülekandmist peaks kohtuotsuse teinud pädev asutus kindlaks tegema, kas mõni kuritegudest kuulub mõnda neist 32 kategooriast, mille puhul kahepoolset karistatavust ei kontrollita. Nende kuritegude loetelu leiab artikli 7 lõikest 1 ja ka tunnistuselt, kus asjassepuutuvad kuriteod tuleks märgistada. Artikli 7 kohaldamiseks peavad loetelus nimetatud kuriteod olema väljaandjariigis karistatavad vabadusekaotusliku karistuse või vabadust piirava meetmega, mille maksimaalne pikkus on vähemalt kolm aastat.

Määrav on väljaandjariigi õigus. Seda kinnitatakse otsuses, mis on tehtud raamotsusega 2002/584 seotud kohtuasjas C-303/05 Advocaten voor de Wereld (40).

Täidesaatev asutus võib kontrollida ainult selliste kuritegude kahepoolset karistatavust, mis ei kuulu sellesse 32 kuriteo loetellu.

Mitu liikmesriiki on siiski kasutanud võimalust kontrollida kahepoolset karistatavust kõikidel juhtudel (artikli 7 lõige 4, vt joonealune märkus 14). Selle kohta tehtud avalduse võib igal ajal tagasi võtta.

2.9. Haavatavad rühmad (alaealised ja psüühikahäirega õigusrikkujad) ning psühhiaatriliste või ravimeetmete üleandmine

Eraldi kategooria süüdimõistetuid, kes sageli on ravi, hoolduse ja majutuse seisukohast haavatavad, on alaealised õigusrikkujad ja vaimse tervise häire all kannatavad õigusrikkujad. Raamotsuse kohaldamisel nende õigusrikkujate rühmade suhtes tuleb olla eriti tähelepanelik.

Raamotsus sisaldab kahte sätet, mis on kohaldatavad alaealiste ja psüühika- ja/või sõltuvushäirega isikutega seotud olukordades (mõlemad artiklis 9). Täidesaatva riigi pädev asutus võib põhimõtteliselt keelduda kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest, kui

i) karistus on määratud isikule, keda täidesaatva riigi õigusaktide kohaselt ei saanud tema vanuse tõttu veel kriminaalvastutusele võtta tegude eest, mille kohta kohtuotsus vastu võeti (artikli 9 lõike 1 punkt g), või kui

ii) määratud karistus hõlmab psühhiaatrilist abi või ravi või muud vabadusekaotust hõlmavat meedet, mida ei saa vaatamata artikli 8 lõike 3 kohasele karistuse kohandamise võimalusele (41) teostada täidesaatvas riigis kooskõlas selle liikmesriigi õigus- või tervishoiusüsteemiga (artikli 9 lõike 1 punkt k).

Artikli 9 lõike 1 punktis k osutatud juhtudel peaks täidesaatev riik kaaluma võimalust kohandada karistust vastavalt raamotsusele, enne kui ta keeldub tunnustamast ja täide viimast karistust, mis sisaldab mõnda muud meedet kui vabadusekaotuslik karistus (vt põhjendus 19).

Peale selle on täidesaatva riigi pädev asutus kohustatud sellises olukorras – enne kui ta võtab vastu otsuse kohtuotsuse mittetunnustamise ja karistuse täideviimisest keeldumise kohta – konsulteerima kohasel viisil väljaandjariigi pädeva asutusega ja vajaduse korral paluma sel esitada viivitamata mis tahes vajalik lisateave (artikli 9 lõige 3).

Artikli 9 lõike 1 punktis k nimetatud keeldumise põhjust võib kohaldada ka juhtudel, kui isik ei ole mõistetud süüdi kuriteos, ehkki pädev asutus kasutas kuriteost tulenevalt vabadust piiravat meedet, mis ei ole vabadusekaotuslik karistus (vt põhjendus 20).

Juhul kui väljaandjariik peab seda süüdimõistetud isiku vanuse või vaimse või füüsilise seisundi tõttu vajalikuks, antakse võimalus esitada üleandmise kohta suuline või kirjalik arvamus isiku seaduslikule esindajale (artikli 6 lõige 3).

2.10. Väljaandjariigi kaalutlused seoses põhiõigustega

Raamotsuses austatakse põhiõigusi ja järgitakse põhimõtteid, mida tunnustatakse ELi lepingu artiklis 6 ja mida on kajastatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartas (edaspidi „ELi põhiõiguste harta“) (põhjendus 13).

Vastavalt raamotsuse artikli 3 lõikele 4 ei mõjuta raamotsus kohustust austada neid põhiõigusi ja õiguse aluspõhimõtteid.

Seetõttu peab väljaandjariik – eriti olukorras, kus karistuse ülekandmist taotletakse ilma süüdimõistetud isiku nõusolekuta – tagama, et karistuse ülekandmisel, tunnustamisel ja täideviimisel ei kahjustata süüdimõistetud isiku peamisi põhiõigusi.

Vanglates valitsevad tingimused valmistavad mitmes ELi liikmesriigis märkimisväärseid probleeme, kusjuures kõige pakilisem küsimus on vanglate ülerahvastatus. Ebainimlikud või alandavad vanglaolud võivad tõsiselt kahjustada ELi vastastikuse tunnustamise vahendite kasutamist, sest neist võib tuleneda nii Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni kui ka ELi põhiõiguste harta sätete rikkumine.

Euroopa Kohus on vaadelnud seda probleemi seni vaid raamotsuse 2002/584 kontekstis (42). Raamotsuse 2002/584 alusel tuleb täidesaatval riigil järgida vastastikuse tunnustamise põhimõtet ning seega peab ta Euroopa vahistamismääruse täitma ja asjaomase isiku vahistamismääruse välja andnud riigile üle andma, välja arvatud juhul, kui on olemas põhjus sellest keelduda. Raamotsus seevastu hõlmab olukordi, kus väljaandjariik annab süüdimõistetud isiku üle täidesaatvale riigile. Väljaandjariigil ei ole kohustust karistus üle kanda, kui tal tekivad kahtlused seoses kinnipidamistingimustega, isegi kui teine liikmesriik on ülekandmist sõnaselgelt taotlenud. ELi põhiõiguste harta artiklit 4, millega on keelatud piinamine ning ebainimlik või alandav kohtlemine, kohaldatakse ka vangide üleandmisel, eriti olukorras, kus riik soovib isiku üle anda ilma asjaomase isiku nõusolekuta.

3. Edastamismenetlus

3.1. Menetluse algatamise õigus

Raamotsus võimaldab väljaandjariigil, täidesaatval riigil ja süüdimõistetud isikul algatada menetluse, mille tulemuseks võib olla üleandmine. Menetluses on siiski olulisi erinevusi, sõltuvalt sellest, kes menetluse algatab.

Täidesaatev riik võib omal algatusel taotleda väljaandjariigilt kohtuotsuse edastamist. Samamoodi võib süüdimõistetud isik taotleda väljaandjariigi või täidesaatva riigi pädevalt asutuselt menetluse algatamist kohtuotsuse edastamiseks (artikli 4 lõige 5).

Kummalgi juhul ei ole väljaandjariik kohustatud kohtuotsust edastama. Seda põhjusel, et väljaandjariik on endiselt ainus pool, kes on teinud pärast kuriteo toimepanekut kohtuotsuse, mille tegemine kuulub tema suveräänsesse pädevusse. Seega on väljaandjariigil täidesaatva riigi ja süüdimõistetud isiku taotluste hindamisel kaalutlusõigus.

Näiteks võib juhtuda, et väljaandjariik ei soovi süüdimõistetud isikut üle anda, kui täidesaatvas riigis on ette nähtud lühem vangistus, võttes arvesse selles riigis kohaldatavaid enneaegse ja tingimisi vabastamise sätteid. Hinnates seda, kus õigusrikkujal oleks kõige parem oma karistust kanda, võidakse arvesse võtta ka ohvri huve. Liikmesriik ei pruugi soovida isikut üle anda ka siis, kui selline üleandmine tähendaks isiku taaslõimimist tema päritoluriigi kuritegelikku keskkonda ega toimuks tema sotsiaalse rehabilitatsiooni huvides.

Väljaandjariigi täielikku otsustusvõimu kajastab ka raamotsuse artikkel 13, milles on öeldud, et selle ajani, kui karistuse täideviimine ei ole täidesaatvas riigis alanud, võib väljaandjariik võtta tunnistuse tagasi, esitades selle põhjused (vt ka artikli 17 lõige 3).

Seepärast on oluline märkida, et väljaandjariik ei ole kohustatud kohtuotsust ja tunnistust edastama, isegi kui see oleks süüdimõistetud isiku huvides. Õigus süüdimõistetud isiku üleandmisele seega puudub (43).

Liikmesriikides ollakse üha teadlikum sellest, et süüdimõistetud õigusrikkujate karistuste täideviimisel, sealhulgas vangide rahvusvahelisel üleandmisel, tuleks arvesse võtta ohvrite arvamust. Ohvreid võib olla nii täidesaatvas riigis kui ka väljaandjariigis. Paljud liikmesriigid on kehtestanud korra, mis võimaldab konsulteerida üleandmise küsimuses ohvritega ja mille raames võetakse arvesse nende arvamust. See ei anna siiski ohvrile õigust esitada üleandmise suhtes vastuväiteid.

3.2. Süüdimõistetud isiku arvamuse saamise menetlus

Süüdimõistetud isikule tuleb juhul, kui ta on endiselt väljaandjariigis, anda võimalus esitada arvamus (suuliselt või kirjalikult) üleandmise, tunnustamise ja karistuse täideviimise kohta (artikli 6 lõige 3). Juhul kui väljaandjariik peab seda süüdimõistetud isiku vanuse või vaimse või füüsilise seisundi tõttu vajalikuks, antakse nimetatud arvamuse esitamise võimalus isiku seaduslikule esindajale.

Süüdimõistetud isikult tuleks küsida arvamust alati, isegi kui nõusolek ei ole nõutav.

Kuigi süüdimõistetud isiku arvamus ei saa olla põhjus keeldumiseks sotsiaalse rehabilitatsiooni alusel (põhjendus 10), tuleb seda arvesse võtta, hinnates sotsiaalse rehabilitatsiooni hõlbustamist ja taotletava üleandmise asjakohasust (artikli 6 lõige 3).

Teave süüdimõistetud isiku arvamuse kohta tuleb esitada tunnistuse punktis k:

k) Süüdimõistetud isiku arvamus: 1. ☐ Süüdimõistetud isiku arvamust ei saadud teada, sest ta viibib juba täidesaatvas riigis. 2. ☐ Süüdimõistetud isik viibib väljaandjariigis ja: a. ☐ taotles kohtuotsuse ja tunnistuse edastamist ☐ andis kohtuotsuse ja tunnistuse edastamiseks nõusoleku ☐ ei andnud kohtuotsuse ja tunnistuse edastamiseks nõusolekut (esitada süüdimõistetud isiku poolt antud põhjused): … … b. ☐ lisatud on süüdimõistetud isiku arvamus ☐ süüdimõistetud isiku arvamus on juba edastatud täidesaatvale riigile (märkida kuupäev: pp/kk/aaaa):…

3.3. Süüdimõistetud isiku teavitamine (artikli 6 lõige 4 ja vorm II lisas)

Väljaandjariigi pädev asutus teavitab süüdimõistetud isikut temale arusaadavas keeles sellest, et ta on otsustanud edastada kohtuotsuse koos tunnistusega, kasutades II lisas sätestatud tüüpvormi. Kui süüdimõistetud isik on otsuse tegemise ajal täidesaatvas riigis, edastatakse nimetatud vorm täidesaatvale riigile, kes teavitab sellest süüdimõistetud isikut (artikli 6 lõige 4).

Raamotsuse II lisas on esitatud süüdimõistetud isiku teavitamise tüüpvorm:

II LISA TEADE SÜÜDIMÕISTETUD ISIKULE Käesolevaga teatatakse Teile … (väljaandjariigi pädev asutus) otsusest edastada … (väljaandjariigi pädev kohus) … (kohtuotsuse kuupäev) kohtuotsus … (võimalusel viitenumber) … (täidesaatev riik) selle tunnustamiseks ja kohtuotsusega määratud karistuse täideviimiseks kooskõlas siseriikliku õigusaktiga, millega rakendatakse nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsust 2008/909/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kriminaalasjades tehtud otsuste suhtes, millega määratakse vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, nende Euroopa Liidus täideviimise eesmärgil. Karistuse täideviimist reguleeritakse … (täidesaatev riik) õigusega. Selle riigi asutused on pädevad otsustama täideviimise menetluse üle ja määrama kindlaks kõik sellega seotud meetmed, sealhulgas enneaegse või tingimisi vabastamise alused. … (täidesaatev riik) pädev asutus peab kogu kantavast vabadusekaotuslikust karistusest arvama maha karistusega seotud ja juba kantud vabadusekaotusliku karistuse aja. … (täidesaatev riik) pädev asutus võib karistust muuta ainult siis, kui karistus on oma kestuselt või olemuselt vastuolus selle riigi õigusega. Muudetud karistus ei tohi … (väljaandjariik) määratud karistust oma olemuselt ega kestuselt raskendada.

3.4. Saadetavad dokumendid

3.4.1. Tunnistus

Raamotsusega on ette nähtud protsess, mis erineb varasemates mitmepoolsetes vahendites sätestatust: ametliku taotluse esitamise asemel edastab väljaandjariik liikmesriigile, kellele ta soovib süüdimõistetud isiku üle anda, kohtuotsuse. Protsessi kiirendamiseks lisatakse kohtuotsusele standardne tunnistus, mis sisaldab üleandmiseks vajalikku teavet (artiklid 4 ja 5, vt raamotsuse I lisa). Tunnistus tuleb koostada nõuetekohaselt ja peab olema kohtuotsusega kooskõlas. Väljaandjariigi pädev asutus peab tunnistusele alla kirjutama ja selle sisu täpseks tunnistama (artikli 5 lõige 2). Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku veebisaidil on tunnistuse koostamiseks veebipõhine vahend „Compendium“ (44).

Tunnistus tõlgitakse täidesaatva riigi ametlikku keelde või siis ühte ametlikest keeltest, kui ametlikke keeli on mitu (artikli 23 lõige 1). Iga liikmesriik võib siiski esitada nõukogu peasekretariaadile avalduse, et ta aktsepteerib tõlget ühte või mitmesse Euroopa Liidu ametlikest keeltest. Kui mõni tunnistuse osa ei ole täidetud või ei sisalda üksikasjalikke andmeid, ei ole täidesaatval riigil piisavalt teavet, et teha otsus üleandmise kohta, ja ta peab küsima väljaandjariigilt lisateavet. See põhjustab protsessis viivitusi.

Tunnistuse tüüpvorm kõigis ELi ametlikes keeltes ja avaldused liikmesriikides aktsepteeritavate keelte kohta on kättesaadavad Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku veebisaidil (45).

3.4.2. Kohtuotsus

Väljaandjariigi pädev astutus peab edastama koos tunnistusega kohtuotsuse või selle tõestatud koopia.

Üldjuhul ei ole kohtuotsuse tõlge nõutav (artikli 23 lõige 2). On siiski võimalik, et täidesaatev riik taotleb kohtuotsuse või selle põhiosade tõlget. Selleks peab liikmesriik esiteks olema esitanud nõukogu peasekretariaadile avalduse, et ta soovib võimalust selline taotlus esitada (artikli 23 lõige 3). Teiseks võib sellise taotluse esitada vaid siis, kui täidesaatev riik leiab, et tunnistuse sisu ei ole karistuse täideviimise üle otsustamiseks piisav, ning vajaduse korral pärast täidesaatva riigi ja väljaandjariigi pädevate asutuste vahelisi konsultatsioone, et määrata kindlaks, millised kohtuotsuse põhiosad vajavad tõlkimist.

Teave kohtuotsuse kohta tuleb esitada tunnistuse punktides h ja i:

h) Kohtuotsus, millega määrati karistus: 1. Kohtuotsus hõlmab kokku … kuritegu. Kokkuvõte kuriteo (kuritegude) asjaoludest ja toimepaneku tehioludest, sealhulgas aeg ja koht; ning süüdimõistetud isiku osaluse olemus: … … … Kuriteo (kuritegude) olemus ja juriidiline kvalifikatsioon ning kohaldatav õigusnorm, mille alusel kohtuotsus tehti: … … … 2. Kui punktis h 1 osutatud kuritegu hõlmab või kuriteod hõlmavad ühte või mitut järgmist kuritegu, mis on väljaandjariigi õiguses määratletud ja mida väljaandjariigis karistatakse vabadusekaotusliku karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetmega, mille maksimaalne pikkus on vähemalt kolm aastat, palun märgistada vastav lahter või vastavad lahtrid ristiga: ☐ kuritegelikus ühenduses osalemine; ☐ terrorism; ☐ inimkaubandus; ☐ laste seksuaalne ärakasutamine ja lapsporno; ☐ narkootiliste ja psühhotroopsete ainete salakaubavedu; ☐ ebaseaduslik relvade, laskemoona ja lõhkeainetega kauplemine; ☐ korruptsioon; ☐ pettus, sealhulgas pettus, mis mõjutab Euroopa ühenduste finantshuve 26. juuli 1995. aasta Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse konventsiooni tähenduses; ☐ kuritegelikul teel saadud tulu rahapesu; ☐ rahavõltsimine, sealhulgas eurode võltsimine; ☐ arvutikuriteod; ☐ keskkonnakuriteod, sealhulgas ohustatud looma- ja taimeliikide ning taimesortidega ebaseaduslik kauplemine; ☐ ebaseaduslikule sissesõidule ja riigis viibimisele kaasaaitamine; ☐ tahtlik tapmine, raske kehavigastuse tekitamine; ☐ ebaseaduslik kauplemine inimorganite ja -kudedega; ☐ inimrööv, ebaseaduslik vabadusevõtmine ja pantvangi võtmine; ☐ rassism ja ksenofoobia; ☐ organiseeritud või relvastatud röövimine; ☐ kultuuriväärtuste, sealhulgas antiik- ja kunstiesemete salakaubavedu; ☐ kelmus; ☐ väljapressimine ja raha väljapressimine; ☐ toodete võltsimine ja piraatkoopiate valmistamine; ☐ haldusdokumentide võltsimine ja nendega kauplemine; ☐ maksevahendi võltsimine; ☐ ebaseaduslik kauplemine hormoonpreparaatide ja muude kasvukiirendajatega; ☐ tuumamaterjalide ja radioaktiivsete ainete salakaubavedu; ☐ varastatud sõidukitega kauplemine; ☐ vägistamine; ☐ süütamine; ☐ Rahvusvahelise Kriminaalkohtu kohtualluvusse kuuluvad kuriteod; ☐ õhusõiduki või laeva kaaperdamine; ☐ sabotaaž. 3. Kui punktis 1 osutatud kuritegu (kuriteod) ei ole loetletud punktis 2 või kui kohtuotsus ja tunnistus edastatakse liikmesriiki, kes on teatanud, et ta kontrollib teo kahepoolset karistatavust (raamotsuse artikli 7 lõige 4), esitage palun asjaomase kuriteo (asjaomaste kuritegude) täielik kirjeldus: … … … i) Teave kohtuotsuse staatuse kohta, millega määrati karistus: 1. Märkida, kas isik ilmus isiklikult kohtulikule arutelule, mille tulemusel otsus tehti: 1. ☐ Jah, isik ilmus isiklikult kohtulikule arutelule, mille tulemusel otsus tehti. 2. ☐ Ei, isik ei ilmunud isiklikult kohtulikule arutelule, mille tulemusel otsus tehti. 3. Kui te märgistasite punkti 2 all oleva lahtri, palun kinnitage ühte järgmisest: ☐ 3.1a. asjaomasele isikule esitati … (päev/kuu/aasta) isiklikult kohtukutse ning seega teavitati teda sellest, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu, mille tulemusel asjaomane otsus tehti, ja teda teavitati sellest, et otsuse võib teha ka siis, kui isik ei ilmu kohtulikule arutelule, VÕI ☐ 3.1b. asjaomasele isikule ei esitatud kohtukutset isiklikult, vaid ta sai tegelikult muul viisil ametliku teabe selle kohta, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu, mille tulemusel otsus tehti, sellisel viisil, et ühemõtteliselt tehti kindlaks, et ta oli kavandatud kohtulikust arutelust teadlik, ja teda teavitati sellest, et otsuse võib teha ka siis, kui ta ei ilmu kohtulikule arutelule, VÕI ☐ 3.2. asjaomane isik, olles kavandatud kohtulikust arutelust teadlik, on andnud volitused enda kohtulikul arutelul kaitsmiseks asjaomase isiku või riigi poolt määratud õigusnõustajale, kes teda kohtulikul arutelul ka kaitses, VÕI ☐ 3.3. asjaomasele isikule toimetati otsus kätte … (päev/kuu/aasta) ning teda teavitati selgesõnaliselt õigusest taotleda asja uuesti läbivaatamist või otsus edasi kaevata ning tema õigusest osaleda sellel kohtulikul arutelul, mis võimaldab asja, sealhulgas uue tõendusmaterjali sisulist uuesti läbivaatamist ja mis võib viia algse otsuse tühistamiseni, ning ☐ asjaomane isik teatas selgesõnaliselt, et ta ei vaidlusta seda otsust, VÕI ☐ asjaomane isik ei taotlenud asja uuesti läbivaatamist ega kaevanud otsust edasi kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul. 4. Kui te märgistasite punkti 3.1b, 3.2 või 3.3 all oleva lahtri, palun esitage teave selle kohta, kuidas asjaomane tingimus on täidetud: … … 2. Andmed karistuse kestuse kohta: 2.1. Karistuse kogukestus (päevades): … 2.2. Asjaomases kohtuotsuses sisalduva karistusega seoses seni juba kantud vabadust piirava karistuse aeg (päevades): … seisuga (nimetada kuupäev, mil arvutus tehti: pp/kk/aaaa) … 2.3. Muudel kui punktis 2.2 nimetatud põhjustel karistuse kogukestusest mahaarvatavate päevade arv (nt karistusega seoses juba määratud amnestiad või armuandmised jne): … seisuga (nimetada kuupäev, mil arvutus tehti: pp/kk/aaaa): … 2.4. Karistuse kehtivuse lõppkuupäev väljaandjariigis: ☐ ei ole kohaldatav, kuna isik ei ole hetkel vahi all ☐ isik on hetkel vahi all ning väljaandjariigi õiguse kohaselt saab karistus kantud (märkida kuupäev: pp/kk/aaaa): … 3. Karistuse liik: ☐ vabadusekaotuslik karistus ☐ vabadust piirav meede (palun täpsustada): …

3.5. Väljaandjariigi esitatav kasulik lisateave

Ehkki raamotsuses seda ei nõuta, näitab praktika, et kasulik on lisada üleandmistaotlusele teatavad vangiga seotud dokumendid või jagada neid täidesaatva riigiga üleandmise tegelikul toimumisel, et hõlbustada vangi ümberpaigutamist. Sellised dokumendid hõlmavad teavet vanglakaristuse kandmise, varasemate vangistuste ja vangiga seotud julgeolekumeetmete kohta (vt Euroopa Vanglate ja Kinnipidamisasutuste Organisatsiooni koostatud süüdimõistetud isikute üleandmise käsiraamat) (46).

3.6. Edastamine

Väljaandjariigi pädev asutus peab edastama kohtuotsuse või selle tõestatud koopia koos tunnistusega otse täidesaatva riigi pädevale asutusele. Sellest peab jääma kirjalik jälg, et täidesaatva riigi pädev asutus saaks veenduda taotluse autentsuses. Kui täidesaatev riik seda nõuab, saadetakse talle kohtuotsuse originaal või selle tõestatud koopia ja tunnistuse originaal. Nimetatud pädevad asutused edastavad kõik ametlikud teated teineteisele samuti otse (artikli 5 lõige 1).

Kohtuotsuse või selle tõestatud koopia koos tunnistusega võib edastada täidesaatva riigi pädevale asutusele mis tahes viisil, mis jätab kirjaliku jälje, näiteks e-posti või faksi teel, ja mis võimaldab täidesaatval riigil kindlaks teha selle autentsuse (põhjendus 18).

Väljaandjariik edastab kohtuotsuse koos tunnistusega korraga ainult ühele täidesaatvale riigile (artikli 5 lõige 3).

Kui täidesaatva riigi pädev asutus on väljaandjariigi pädevale asutusele teadmata, teostab viimane kõik vajalikud järelepärimised, sealhulgas Euroopa õigusalase koostöö võrgustikku kuuluvate kontaktasutuste kaudu, et täidesaatvalt riigilt see teave saada (artikli 5 lõige 4) (47).

Kui täidesaatva riigi asutus, kes sai kohtuotsuse koos tunnistusega, ei ole pädev seda tunnustama ja võtma selle täitmisele pööramiseks vajalikke meetmeid, edastab ta kohtuotsuse ex officio koos tunnistusega täidesaatva riigi pädevale asutusele ning teatab sellest väljaandjariigi pädevale asutusele (artikli 5 lõige 5).

3.7. Teabe küsimine võimalikku enneaegset või tingimisi vabastamist käsitlevate sätete kohta

Karistuse täideviimine on reguleeritud täidesaatva riigi õigusega. Üksnes täidesaatva riigi asutused on pädevad otsustama täitemenetluse üle ja määrama kindlaks kõik sellega seotud meetmed, sealhulgas enneaegse või tingimisi vabastamise põhjused (artikli 17 lõige 1).

See, kui palju aega veedab süüdimõistetud isik tegelikult vangis, sõltub suures osas täidesaatvas riigis enneaegse ja tingimisi vabastamise suhtes kohaldatavatest õigusnormidest. Liikmesriikidevahelised erinevused on siin märkimisväärsed: näiteks lastakse süüdimõistetud isik mõnes liikmesriigis vabaks pärast seda, kui on kantud kaks kolmandikku karistusest, teistes pärast seda, kui karistusest on kantud kolmandik (48).

Täidesaatev riik teatab taotluse korral väljaandjariigi pädevale asutusele sätetest, mida kohaldatakse võimaliku enneaegse või tingimisi vabastamise suhtes. Väljaandjariik võib selliste sätete kohaldamisega nõustuda või tunnistuse tagasi võtta (artikli 17 lõige 3).

Liikmesriigid võivad ette näha, et igas enneaegse või tingimisi vabastamise otsuses võib arvesse võtta väljaandjariigi osutatud siseriiklikke õigusnorme, mille kohaselt on isikul õigus tingimisi vabastamisele kindlaksmääratud ajal (artikli 17 lõige 4).

On soovitatav, et täidesaatev riik esitaks väljaandjariigile ja süüdimõistetud isikule selget teavet ja selgitusi oma kohaldatavate tingimisi vabastamist käsitlevate sätete kohta. See võib tähendada seda, et lisaks kohaldatavaid õigusnorme käsitlevale teabele tuleb esitada üksikasjalikumat teavet täideviimise korra kohta.

Teave enneaegse ja tingimisi vabastamise kohta väljaandjariigis tuleb esitada tunnistuse punktis j. Üksikasjalikumat teavet enneaegset ja tingimisi vabastamist käsitlevate sätete kohta võib esitada tunnistuse punktis l:

j) Teave enneaegse või tingimisi vabastamise kohta: 1. Väljaandjariigi õiguse kohaselt on süüdimõistetud isikul õigus enneaegsele või tingimisi vabastamisele, kui ta on kandnud: ☐ poole karistusest ☐ kaks kolmandikku karistusest ☐ muu osa karistusest (palun märkida, kui palju): 2. Väljaandjariigi pädev asutus palub endale teatada järgmist: ☐ täidesaatva riigi õiguse alusel süüdimõistetud isiku enneaegse või tingimisi vabastamise suhtes kohaldatavad sätted; ☐ enneaegse või tingimisi vabastamise perioodi algus ja lõpp. l) Muud juhtumiga seotud asjaolud (täitmine vabatahtlik): … …

3.8. Eelvangistuse taotlus

Kui süüdimõistetud isik viibib täidesaatvas riigis, võib täidesaatev riik väljaandjariigi taotlusel süüdimõistetud isiku vahistada või võtta muid meetmeid tagamaks, et süüdimõistetud isik jääb tema territooriumile. Sellise vahistamistaotluse võib esitada enne kohtuotsuse ja tunnistuse saabumist või enne kohtuotsuse tunnustamise ja karistuse täideviimise otsust. Karistuse kestus ei tohi eelvangistusperioodi tõttu pikeneda (artikkel 14).

See säte võimaldab karistuse määranud riigil tagada, et süüdimõistetud isik ei põgene, näiteks ajal, mil täidesaatev riik uurib, kas karistuse täideviimist on võimalik üle võtta.

Teave eelvangistuse kohta tuleb esitada tunnistuse punktis e:

e) Väljaandjariigi taotlus eelvangistuse kohta (juhul kui süüdimõistetud isik viibib täidesaatvas riigis): ☐ Väljaandjariik taotleb täidesaatvalt riigilt süüdimõistetud isiku vahistamist või muude meetmete võtmist tagamaks, et süüdimõistetud isik jääb tema territooriumile kuni tehakse otsus karistuse tunnustamise ja täideviimise kohta. ☐ Väljaandjariik on juba esitanud täidesaatvale riigile taotluse süüdimõistetud isiku vahistamise või muude meetmete võtmise kohta tagamaks, et süüdimõistetud isik jääb tema territooriumile kuni tehakse otsus karistuse tunnustamise ja täideviimise kohta. Palun esitada täidesaatva riigi asutuse nimi, kes tegi otsuse isiku vahistamise taotluse kohta (vajaduse korral ja kui see on olemas): … … …

3.9. Tunnistuse tagasivõtmine

Väljaandjariik võib põhjendusi esitades võtta täidesaatvast riigist tunnistuse tagasi seni, kui karistuse täideviimine ei ole täidesaatvas riigis alanud (artikkel 13). Väljaandjariik võib artikli 17 lõike 3 alusel küsida teavet täidesaatva riigi karistuse täideviimise korra kohta ja täidesaatev riik peab esitama täpse teabe. Seejärel ja enne, kui karistuse täideviimine on alanud, võib väljaandjariik otsustada tunnistuse tagasi võtta. Eelkõige võib väljaandjariik otsustada asjaomast isikut mitte üle anda ja tunnistuse tagasi võtta, kui ta leiab, et üleandmine võib viia enneaegse vabastamiseni.

Tunnistuse tagasivõtmise korral ei vii täidesaatev riik enam karistust täide.

II OSA. KOHTUOTSUSE TUNNUSTAMINE JA KARISTUSE TÄIDEVIIMINE

4. Tunnustamismenetlus

4.1. Tunnustamise kohta otsuse tegemise tähtaeg ja üleandmisotsuse suhtes kohaldatavad õiguskaitsevahendid

Raamotsuse eesmärk on kehtestada uus lihtsustatud ja tõhusam karistuste ülekandmise süsteem, et hõlbustada ja kiirendada piiriülest õigusalast koostööd. Seepärast on selles sätestatud ülekandmise tähtajad. Täidesaatva riigi pädev asutus otsustab võimalikult kiiresti, kas kohtuotsust tunnustada ja karistus täide viia, ning teavitab sellest väljaandjariiki, sealhulgas teavitab ta väljaandjariiki mis tahes otsusest karistust kohandada (artikli 12 lõige 1). Lõplik otsus kohtuotsuse tunnustamise ja karistuse täideviimise kohta tuleks vastu võtta 90 päeva jooksul pärast kohtuotsuse ja tunnistuse kättesaamist (artikli 12 lõige 2).

Tähtaega võib ületada ainult erakorralistel asjaoludel. Sellisel juhul peaks täidesaatev riik mis tahes viisil teavitama viivitamatult väljaandjariiki, esitades viivituse põhjused ja hinnangulise aja, mis on vajalik lõpliku otsuse tegemiseks (artikli 12 lõige 3).

Ehkki levinud tava kohaselt peaksid kõik liikmesriigid tagama süüdimõistetud isikutele võimaluse kasutada oma seadusest tulenevaid õigusi ja juurdepääsu õiguskaitsevahenditele kooskõlas siseriiklike õigusaktidega, peaksid liikmesriigid hoolt kandma selle eest, et selliste õiguskaitsevahendite puhul on süsteemis arvesse võetud raamotsuse tähtaegadest kinnipidamise tähtsust (49).

ELi lepingu artikli 19 lõike 1 kohaselt näevad liikmesriigid ette tulemusliku õiguskaitse tagamiseks vajaliku kaebeõiguse liidu õigusega hõlmatud valdkondades (vt ka ELi põhiõiguste harta artikkel 47, mis käsitleb õigust tõhusale õiguskaitsevahendile).

Süüdimõistetud isik võib esitada kohtuotsuse tunnustamise ja karistuse täideviimise otsuse peale täidesaatva riigi õiguse kohaselt apellatsioonkaebuse. Liikmesriigid peaksid tagama, et sellised kaebused ei takista raamotsuse sujuvat kohaldamist ja et peetakse kinni tähtaegadest. Üldjuhul tehakse vastavalt põhjendusele 22 lõplik otsus kohtuotsuse tunnustamise ja karistuse täideviimise kohta (sealhulgas viiakse lõpule võimalik apellatsioonimenetlus) 90 päeva jooksul pärast kohtuotsuse ja tunnistuse saamist.

Euroopa Kohus on seoses raamotsusega 2002/584 sedastanud, et raamotsus 2002/584 ei takista liikmesriike esitamast apellatsioonkaebust, millega peatatakse õigusasutuse otsuse täitmine, tingimusel et lõplik otsus tehakse raamotsuses 2002/584 sätestatud tähtaja jooksul (50).

4.2. Kohtuotsuse tõlkimise taotlus

Üldjuhul ei ole kohtuotsuse tõlge nõutav (artikli 23 lõige 2). Samas on täidesaatval riigil võimalik taotleda kohtuotsuse või selle põhiosade tõlget. Selleks peab liikmesriik esiteks olema esitanud nõukogu peasekretariaadile avalduse, et ta soovib võimalust selline taotlus esitada (artikli 23 lõige 3). Teiseks võib sellise taotluse esitada vaid siis, kui täidesaatev riik leiab, et tunnistuse sisu on karistuse täideviimise üle otsustamiseks ebapiisav, ning vajaduse korral pärast seda, kui täidesaatva riigi ja väljaandjariigi pädevad asutused on pidanud konsultatsioone, et määrata kindlaks, millised kohtuotsuse põhiosad vajavad tõlkimist (artikli 23 lõiked 2 ja 3).

4.3. Edasilükkamine

Raamotsusega on ette nähtud võimalus (mitte)tunnustamine edasi lükata, kui tunnistus on mittetäielik või ei vasta selgelt kohtuotsusele (artikkel 11). Täidesaatva riigi pädev astus võib määrata tunnistuse täiendamiseks või parandamiseks mõistliku tähtaja (vt artikli 9 lõike 1 punkt a).

4.4. Eelvangistus

Kui süüdimõistetud isik viibib täidesaatvas riigis, võib täidesaatev riik väljaandjariigi taotlusel süüdimõistetud isiku vahistada või võtta muid meetmeid tagamaks, et süüdimõistetud isik jääb tema territooriumile. Sellise vahistamistaotluse võib esitada enne kohtuotsuse ja tunnistuse saabumist või enne kohtuotsuse tunnustamise ja karistuse täideviimise otsust. Karistuse kestus ei tohi eelvangistusperioodi tõttu pikeneda (artikkel 14).

See säte võimaldab karistuse määranud riigil tagada, et süüdimõistetud isik ei põgene, näiteks ajal, mil täidesaatev riik uurib, kas karistuse täideviimist on võimalik üle võtta.

5. Tunnustamise ja täideviimise otsus

5.1. Üldine tunnustamis- ja täideviimiskohustus

Täidesaatva riigi pädev asutus on kohustatud edastatud kohtuotsust tunnustama ja võtma karistuse täideviimiseks viivitamata kõik vajalikud meetmed, välja arvatud juhul, kui ta otsustab tugineda mõnele mittetunnustamise või täideviimisest keeldumise põhjusele (artikli 8 lõige 1).

5.2. Täidesaatva riigi nõusolek

Täidesaatva riigi nõusolek on eeltingimus kõikides olukordades, mis ei ole hõlmatud artikli 4 lõike 1 punktidega a või b, nt kui täidesaatva riigi kodanik ei ela täidesaatvas riigis ja teda ei saadeta sinna välja või kui isik elab täidesaatvas riigis, olemata selle riigi kodanik (artikli 4 lõike 1 punkt c). Sellisel juhul peavad väljaandjariigi ja täidesaatva riigi pädevad asutused omavahel konsulteerima ning täidesaatval riigil on õigus koostööst keelduda ja üleandmiseks nõusolek andmata jätta (põhjendus 8).

Liikmesriigid võivad teha sellest eeskirjast erandi, tehes avalduse selle kohta, et nende eelnevat nõusolekut ei ole kohtuotsuse ja tunnistuse edastamiseks vaja (artikli 4 lõige 7), kui süüdimõistetud isik

a) elab ja on seaduslikult elanud vähemalt viis aastat pidevalt täidesaatvas riigis ning tal on selles riigis alalise elamise õigus (51) ja/või

b) on täidesaatva riigi kodanik muude kui artikli 4 lõike 1 punktides a ja b sätestatud juhtude kohaselt.

See avaldus kehtib riigi suhetes teiste liikmesriikidega, kes on teinud kas raamotsuse vastuvõtmisel või kunagi hiljem samasuguse avalduse (artikli 4 lõige 7).

Võttes eelkõige arvesse süüdimõistetud isiku sotsiaalse rehabilitatsiooni hõlbustamist, võtavad liikmesriigid raamotsuse rakendamisel vastu meetmed, millest lähtudes peavad liikmesriikide pädevad asutused tegema otsuse, kas nõustuda artikli 4 lõike 1 punkti c kohastel juhtudel kohtuotsuse ja tunnistuse edastamisega (artikli 4 lõige 6).

Artikli 4 lõike 7 kohaste avaldustega saab tutvuda Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku veebisaidil (52).

5.3. 32 kuritegu, mille korral kahepoolset karistatavust ei kontrollita

Täidesaatev asutus peaks kontrollima, kas kohtuotsuse teinud asutus on otsustanud mõne kuriteo puhul, et see kuulub mõnda neist 32 kategooriast, mis on loetletud artikli 7 lõikes 1. Täidesaatev asutus võib kontrollida kahepoolset karistatavust ainult selliste kuritegude korral, mis ei kuulu sellesse 32 kuriteo loetellu.

Tuleb rõhutada, et artikli 7 lõikes 1 sätestatud tingimuste hindamisel on kohaldatav üksnes väljaandjariigi õiguse kohane kuriteo määratlus ja maksimumkaristus. Täidesaatev asutus peab tunnustama seda, mida kohtuotsuse teinud asutus on tunnistusse märkinud.

Vastavalt raamotsusele on liikmesriikidel võimalus jätkata kahepoolse karistatavuse kontrollimist ka loetletud 32 kuritegude kategooria korral. Selle erandi kohaldamiseks tuleb esitada raamotsuse vastuvõtmisel või hiljem nõukogu peasekretariaadile avaldus, kui liikmesriik peab seda asjakohaseks. Liikmesriik võib sellise avalduse igal ajal tagasi võtta (artikli 7 lõige 4). Mitu liikmesriiki on esitanud avalduse, mis võimaldab kontrollida kahepoolset karistatavust kõikide kuritegude korral (vt joonealune märkus 14).

Euroopa Kohus on oma otsuses kohtuasjas C-289/15 Grundza (53) tõlgendanud raamotsuse artikli 7 lõiget 3 ja artikli 9 lõike 1 punkti d (nimelt seda, kuidas tuleb hinnata kahepoolse karistatavuse tingimust). Euroopa Kohus on sedastanud järgmist:

„38. … kahepoolse karistatavuse hindamisel peab täidesaatva riigi pädev asutus kontrollima, kas kuriteo aluseks olevad faktilised asjaolud, mis on kajastatud väljaandjariigi pädeva asutuse kohtuotsuses, annaksid juhul, kui need oleksid aset leidnud täidesaatva riigi territooriumil, aluse kohaldada kriminaalkaristust selle riigi territooriumil. … 49. … täidesaatva riigi pädev asutus [peab] kahepoolse karistatavuse hindamisel kontrollima mitte seda, kas rikutud on väljaandjariigis kaitstud huvi, vaid kas juhul, kui selline kuritegu oleks toime pandud tema liikmesriigi territooriumil, oleks asutus asunud seisukohale, et rikutud on selle liikmesriigi siseriiklikus õiguses kaitstud sarnast huvi.“

5.4. Karistuse kohandamine

Kuna raamotsus põhineb liikmesriikide õigussüsteemide vahelisel vastastikusel usaldusel, tuleks väljaandjariigi kohtuniku otsusest kinni pidada ja põhimõtteliselt ei tuleks seda otsust läbi vaadata ega kohandada (artikli 8 lõige 1) (54). Selle nn jätkuva täideviimise põhimõtte puhul (55) kehtivad kaks erandit, mis mõlemad tulenevad väljaandjariigis määratud karistuse kestuse või olemuse vastuolust täidesaatva riigi õigusega.

1) Erinevus karistuse kestuses. Kui väljaandjariigi määratud karistus on oma kestuselt vastuolus täidesaatva riigi õigusega, võib täidesaatva riigi pädev asutus karistust muuta ainult siis, kui karistuse kestus ületab karistuse maksimaalset määra, mis on sätestatud tema siseriiklikus õiguses sama liiki kuritegude eest (nt juhul, kui üle kantakse 14 aasta pikkune karistus, mis on määratud seoses uimastikuriteoga, mille korral täidesaatva riigi õiguse alusel kohaldatakse 12aastast maksimumkaristust). Kohandatud karistus ei tohi siiski olla lühem täidesaatva riigi õiguses sarnaste kuritegude eest sätestatud maksimumkaristusest (artikli 8 lõige 2).

2) Erinevus karistuse olemuses. Kui väljaandjariigi määratud karistus on oma olemuselt vastuolus täidesaatva riigi õigusega, võib täidesaatev riik viia selle vastavusse oma õigusaktides sarnaste kuritegude jaoks sätestatud karistuse või meetmega (nt eluaegse vabadusekaotuse võib asendada 20 aasta pikkuse vabadusekaotusega). Täidesaatva riigi pädev asutus peab kandma hoolt selle eest, et kohandatud karistus või meede vastab võimalikult täpselt väljaandjariigi algselt määratud karistusele. Lisaks ei saa täidesaatva riigi pädev asutus muuta algset karistust rahaliseks karistuseks (artikli 8 lõige 3).

Mõlemal juhul, kui kohandamist peetakse vajalikuks, teavitab täidesaatva riigi pädev asutus võimalikult kiiresti väljaandjariigi pädevat asutust oma otsusest karistust kohandada (artikli 12 lõige 1).

Kui väljaandjariik ei ole karistuse kohandamisega nõus, võib ta otsustada tunnistuse tagasi võtta (artikkel 13).

Kohandatud karistus ei tohi raskendada väljaandjariigis määratud karistust selle olemuse ja kestuse osas (artikli 8 lõige 4).

Seni kui karistuse täideviimine ei ole täidesaatvas riigis alanud, on väljaandjariigil võimalus tunnistus tagasi võtta, kui ta leiab, et karistuse kohandamise otsus on vastuolus tema esialgse süüdimõistetud isiku üleandmise kavatsustega (artikli 12 lõige 1 ja artikkel 13)

Artikli 8 lõiked 2 ja 3 puudutavad väljaandjariigi algselt määratud karistuse kohandamist. Karistuse kohandamist käsitlevad sätted ei hõlma enneaegse ja tingimisi vabastamise korda, kuna see kord on seotud karistuse täideviimisega. Karistuse täideviimise kord on sätestatud artiklis 17 (vrd allpool punkt 7.3).

5.5. Mittetunnustamise ja täideviimisest keeldumise põhjused

Üldist kohustust tunnustada edastatud kohtuotsust ja see kohtuotsus täide viia (mis on sõnastatud artikli 8 lõikes 1) piiravad mittetunnustamise ja täideviimisest keeldumise põhjused (artikkel 9). On oluline märkida, et need põhjused on ainsad, millele täideviiv asutus saab täideviimisest keeldumisel tugineda. Euroopa Kohus on seoses raamotsusega 2002/584 selgitanud, et keeldumise põhjuste loetelu on ammendav (56).

Keeldumise põhjuste rakendamine peaks olema pädeva asutuse vaba valik. Artiklis 9 on selgelt öeldud, et pädev asutus „võib“ keelduda kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest, mis tähendab, et täideviival pädeval asutusel on kaalutlusõigus, kui ta hindab juhtumipõhiselt keeldumise põhjusele tuginemise asjakohasust (57).

Täidesaatva riigi pädev asutus võib keelduda kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest, kui on kohaldatavad üks või mitu järgmistest mittetunnustamise ja täideviimisest keeldumise põhjustest.

5.5.1. Mittetäielik või ebaõige tunnistus (artikli 9 lõike 1 punkt a)

Artiklis 4 osutatud tunnistus on mittetäielik või ei vasta selgelt kohtuotsusele ning seda ei ole täidesaatva riigi pädeva asutuse määratud mõistlikuks tähtajaks täiendatud ega parandatud.

5.5.2. Edastamiskriteeriumide täitmatajätmine (artikli 9 lõike 1 punkt b)

Artikli 4 lõikes 1 sätestatud kriteeriumid ei ole täidetud (vt lisaselgitus punktis 2.3.1).

5.5.3. Ne bis in idem (artikli 9 lõike 1 punkt c)

Karistuse täideviimine oleks vastuolus ne bis in idem põhimõttega.

Euroopa Kohus on teinud mitu kohtuotsust, mis käsitlevad ne bis in idem põhimõtte tõlgendamist seoses Schengeni konventsiooni artikliga 54. Need kohtuotsused on kohtuasjas C-261/09 Mantello (58) tehtud kohtuotsuse alusel kohaldatavad raamotsuse 2002/584 suhtes ning neis on selgitatud selliseid mõisteid nagu „lõplik otsus“, „sama tegu“ ja „karistus on kantud“. Euroopa Kohus on oma otsuses kohtuasjas C-129/14 PPU Spasic (59) sedastanud, et Schengeni konventsiooni artikkel 54 on kooskõlas ELi põhiõiguste harta artikliga 50, kus on sätestatud ne bis in idem põhimõte.

Schengeni konventsiooni artikkel 54

„Isikut, kelle suhtes üks konventsiooniosaline on langetanud lõpliku kohtuotsuse, ei või teine konventsiooniosaline sama teo eest vastutusele võtta, tingimusel et kui isikule on karistus määratud, on ta selle ära kandnud või kannab seda või seda ei saa otsuse langetanud konventsiooniosalise õiguse alusel enam täitmisele pöörata.“

ELi põhiõiguste harta artikkel 50

„Mitmekordse kohtumõistmise ja karistamise keeld Kedagi ei tohi uuesti kohtu alla anda ega karistada kuriteo eest, milles ta on liidu territooriumil seaduse järgi juba lõplikult õigeks või süüdi mõistetud.“

5.5.4. Kahepoolse karistatavuse puudumine (artikli 9 lõike 1 punkt d)

Artikli 7 lõikes 3 nimetatud juhul ning kui täidesaatev riik on teinud artikli 7 lõike 4 alusel avalduse, võib täidesaatva riigi pädev asutus artikli 7 lõikes 1 nimetatud juhtumi korral keelduda kohtuotsuse tunnustamisest, kui kohtuotsus on seotud tegudega, mis ei ole täidesaatva riigi õigusaktide alusel kvalifitseeritavad kuriteona.

Keeldumise põhjus on seega seotud

1) kuritegudega, mis ei kuulu mõnda neist 32 kuritegude kategooriast, mis on loetletud artikli 7 lõikes 1;

2) kuritegudega, mis kuuluvad ühte artikli 7 lõikes 1 nimetatud kuritegude kategooriasse, kuid on karistatavad väljaandjariigis vaid vabadusekaotusliku karistuse või vabadust piirava meetmega, mille maksimaalne pikkus on alla kolme aasta;

3) kõikide kuritegudega, kui on tehtud artikli 7 lõike 4 kohane avaldus.

Seoses maksude ja tollimaksude ning tolli- ja rahavahetustehingutega ei tohi keelduda kohtuotsuse tunnustamisest ja täideviimisest põhjusel, et täidesaatva riigi õigusaktides ei ole kehtestatud samasuguseid tolli- või muid makse või selles ei ole samasuguseid makse, tollimakse ning tolli- ja rahavahetustehinguid käsitlevad eeskirju nagu väljaandjariigi õigusaktides.

Euroopa Kohus on oma otsuses kohtuasjas C-289/15 Grundza selgitanud, kuidas tuleb hinnata kahepoolse karistatavuse tingimust (vt punkt 5.3).

5.5.5. Karistuse täideviimine on aegunud (artikli 9 lõike 1 punkt e)

Karistuse täideviimine on täidesaatva riigi õigusaktide alusel aegunud.

5.5.6. Täidesaatva riigi õigusaktidest tulenev puutumatus (artikli 9 lõike 1 punkt f)

Täidesaatva riigi õigusaktide kohaselt kehtib puutumatus, mis muudab karistuse täideviimise võimatuks.

5.5.7. Kriminaalvastutuse iga (artikli 9 lõike 1 punkt g)

Karistus on määratud isikule, keda täidesaatva riigi õigusaktide kohaselt ei saa tema vanuse tõttu veel kriminaalvastutusele võtta tegude eest, mille kohta kohtuotsus vastu võeti.

Kriminaalvastutuse ea alampiir on määratletud liikmesriikide õiguses erinevalt. See keeldumise põhjus on kohaldatav siis, kui täidesaatvas liikmesriigis võiks asjaomase isiku suhtes tema vanuse tõttu algatada vaid tsiviil- või haldusmenetluse, kuid mitte kriminaalmenetluse.

Euroopa Kohus on seoses raamotsusega 2002/584 selgitanud, (60) et vahistamismäärust täitev õigusasutus peab (61) keelduma vaid selliste alaealiste üleandmisest, kes vahistamismäärust täitva liikmesriigi õiguse kohaselt ei ole veel jõudnud sellisesse ikka, et neid võiks võtta nende suhtes tehtud vahistamismääruse aluseks olevate tegude eest kriminaalvastutusele. Selle hindamiseks peab õigusasutus vaid kontrollima, kas asjaomane isik on jõudnud sellisesse ikka, et teda võib vahistamismäärust täitvas liikmesriigis võtta vahistamismääruse aluseks olevate tegude eest kriminaalvastutusele. Õigusasutus ei pea vaatlema täiendavaid individuaalse hindamise tingimusi, mis on selle liikmesriigi õiguses konkreetselt ette nähtud alaealise isiku suhtes kriminaalmenetluse alustamiseks või tema kriminaalkorras karistamiseks.

5.5.8. Kanda jäänud karistus on liiga lühike (artikli 9 lõike 1 punkt h)

Ajal, mil täidesaatva riigi pädev asutus kohtuotsuse kätte saab, on karistusest jäänud kanda alla kuue kuu.

Võttes arvesse raamotsuses ette nähtud 120 päeva pikkust maksimumtähtaega (90 päeva kohtuotsuse tunnustamise kohta lõpliku otsuse tegemiseks (vt artikli 12 lõige 2) pluss 30 päeva süüdimõistetud isiku üleandmiseks (vt artikli 15 lõige 1)), ei pruugi täidesaatev riik pidada üleandmist asjakohaseks, kui karistusest on jäänud kanda vähem kui kuus kuud. Siinkohal on oluline see aeg, millal täidesaatev riik kohtuotsuse kätte sai.

5.5.9. Tagaselja kohtumõistmine (artikli 9 lõike 1 punkt i)

Raamotsust on muudetud raamotsusega 2009/299, millega on artikli 9 lõikesse 1 lisatud punkt i tagaselja tehtud otsuste kohta. Need sätted puudutavad olukordi, kus täidesaatev asutus on saanud tunnustamiseks ja karistuse täideviimiseks kohtuotsuse, mis on tehtud väljaandjariigis menetluses, kus asjaomane isik kohal ei viibinud.

Raamotsuse artikli 9 lõike 1 punktis i on sätestatud põhjus, millele tuginedes keelduda karistuse täideviimisest, kui vastavalt artiklis 4 sätestatud tunnistusele ei ilmunud asjaomane isik isiklikult kohtulikule arutelule, mille tulemusel otsus tehti.

Sellel eeskirjal on siiski mitu erandit. Täidesaatev asutus ei saa keelduda kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest põhjusel, et otsus on tehtud tagaselja, kui tunnistusel on märgitud, et kooskõlas väljaandjariigi õigusaktides määratletud täiendavate menetlusnõuetega

i) ja õigeaegselt — esitati asjaomasele isikule kohtukutse isiklikult ning seega teavitati teda sellest, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu, mille tulemusel asjaomane otsus tehti, või sai asjaomane isik tegelikult muul viisil ametliku teabe selle kohta, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu, mille tulemusel otsus tehti, sellisel viisil, et ühemõtteliselt tehti kindlaks, et asjaomane isik oli kavandatud kohtulikust arutelust teadlik, ning — teavitati asjaomast isikut sellest, et otsuse võib teha ka siis, kui isik ei ilmu kohtulikule arutelule, või

ii) on asjaomane isik, olles kavandatud kohtulikust arutelust teadlik, andnud volitused enda kohtulikul arutelul kaitsmiseks enda või riigi poolt määratud õigusnõustajale, kes teda kohtulikul arutelul ka kaitses, või

iii) ning pärast seda, kui asjaomasele isikule otsus kätte toimetati ning teda teavitati selgesõnaliselt õigusest taotleda asja uuesti läbivaatamist või otsus edasi kaevata ning tema õigusest osaleda kohtulikul arutelul, mis võimaldab asja, sealhulgas uue tõendusmaterjali sisulist uuesti läbivaatamist ja mille tulemuseks võib olla algse otsuse tühistamine, — teatas asjaomane isik selgesõnaliselt, et ta ei vaidlusta seda otsust, või — ei nõudnud asjaomane isik asja uuesti läbivaatamist ega kaevanud otsust edasi kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul.

Euroopa Kohus on seoses raamotsusega 2002/584 juba teinud mõned otsused tagaselja kohtumõistmise kohta.

Otsuses kohtuasjas C-399/11 Melloni (62) vaadeldakse küsimust, kas raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui vahistamismäärust täitev õigusasutus kohaldab samas sättes täpsustatud juhtudel karistuse täitmisele pööramiseks tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmise suhtes tingimust, et tagaselja tehtud süüdimõistvat otsust peab saama vahistamismääruse teinud liikmesriigis teista.

Euroopa Kohus leiab, et raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõikega 1 on ette nähtud vabatahtlik alus tagaselja mõistetud karistuse täitmiseks välja antud Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmiseks. Sellele alusele tuginemise vabadust piiravad siiski neli erandit, mis on sätestatud raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 punktides a–d. Euroopa Kohus sedastab, et neis neljas olukorras ei või Euroopa vahistamismäärust täitev õigusasutus kohaldada tagaselja süüdi mõistetud isiku üleandmise suhtes tingimust, et süüdimõistmist peab saama süüdimõistetu juuresolekul teista.

Peale selle on tehtud mitu kohtuotsust selle kohta, kuidas tõlgendada mõistet „kohtulik arutelu, mille tulemusel otsus tehti“ raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 tähenduses (63).

5.5.10. Süüdistuse esitamine enne üleandmist sooritatud muu kuriteo eest (artikli 9 lõike 1 punkt j)

Täidesaatev riik esitab enne artikli 12 lõike 1 kohase otsuse tegemist väljaandjariigi pädeva asutuse nõusoleku saamiseks artikli 18 lõike 3 kohase taotluse ning väljaandjariik ei nõustu vastavalt artikli 18 lõike 2 punktile g asjaomase isiku vastu süüdistuse esitamisega, tema süüdimõistmisega ega muul viisil tema vabaduse piiramisega täidesaatvas riigis enne üleandmist sooritatud muu kuriteo kui üleandmise aluseks oleva kuriteo eest. Põhjenduse 23 kohaselt on artikli 18 lõikes 1 öeldud, et kui lõikes 2 sätestatud eranditest ei tulene teisiti, on erikohustuse reegel kohaldatav ainult siis, kui isik on täidesaatvale riigile üle antud. Seda ei tuleks kohaldada juhtudel, kui isik ei ole täidesaatvale riigile üle antud, näiteks kui isik on põgenenud täidesaatvasse riiki.

5.5.11. Psühhiaatriline abi või ravi või muu vabadusekaotust hõlmav meede (artikli 9 lõike 1 punkt k)

Määratud karistus hõlmab psühhiaatrilist abi või ravi või muud vabadusekaotust hõlmavat meedet, mida ei saa vaatamata artikli 8 lõikele 3 teostada täidesaatvas riigis kooskõlas selle liikmesriigi õigus- või tervishoiusüsteemiga.

Põhjenduses 19 on öeldud, et artikli 9 lõike 1 punktis k osutatud juhtudel peaks täidesaatev riik kaaluma võimalust karistust vastavalt raamotsusele kohandada, enne kui ta keeldub tunnustamast ja täide viimast karistust, mis sisaldab mõnda muud meedet kui vabadusekaotuslik karistus.

Põhjenduse 20 kohaselt võib artikli 9 lõike 1 punktis k nimetatud keeldumise põhjust kohaldada ka juhtudel, kui isik ei ole mõistetud süüdi kuriteos, ehkki pädev asutus kasutas kuriteost tulenevalt vabadust piiravat meedet, mis ei ole vabadusekaotuslik karistus.

5.5.12. Ekstraterritoriaalsus (artikli 9 lõike 1 punkt l)

Kohtuotsus on seotud kuritegudega, mis täidesaatva riigi õiguse kohaselt on käsitletavad kuritegudena, mis on täielikult või suures või olulises osas toime pandud tema territooriumil või tema territooriumiga samaväärses kohas.

Vastavalt põhjendusele 21 tuleks territooriumiga seotud keeldumise põhjust kohaldada ainult erandjuhtudel ning tehes raamotsuse sätete kohaselt võimalikult ulatuslikku koostööd, võttes seejuures arvesse raamotsuse eesmärki. Kõik selle keeldumise põhjuse kohaldamiseks tehtavad otsused peaksid tuginema iga üksikjuhtumi korral tehtavale analüüsile ning neile peaksid eelnema konsultatsioonid väljaandjariigi ja täidesaatva riigi pädevate asutuste vahel.

5.6. Osaline tunnustamine ja täideviimine

Raamotsus võimaldab täidesaatval riigil konsulteerida väljaandjariigi pädeva asutusega, et jõuda koostööst keeldumise asemel kokkuleppele karistuse osalises tunnustamises ja täideviimises, kui täielik tunnustamine ei peaks olema võimalik (artikkel 10).

Riigid võivad iga üksikjuhtumi korral eraldi kokku leppida karistuse osalises tunnustamises ja täideviimises vastavalt enda kehtestatud tingimustele, tingimusel et sellise tunnustamise ja täideviimise tulemusel karistuse kestus ei pikene. Sellise kokkuleppe puudumise korral võetakse tunnistus tagasi.

6. Süüdimõistetud isiku üleandmine

6.1. Füüsilise üleandmise tähtaeg

Aluspõhimõte on, et kui süüdimõistetud isik on väljaandjariigis, toimub üleandmine väljaandjariigi ja täidesaatva riigi vahel kokku lepitud ajal, kuid mitte hiljem kui 30 päeva pärast seda, kui täidesaatev riik on teinud lõpliku otsuse kohtuotsuse tunnustamise ja karistuse täideviimise kohta, välja arvatud juhul, kui üleandmist takistavad ettenägematud asjaolud (artikli 15 lõige 1).

Kui süüdimõistetud isiku üleandmist artikli 15 lõikes 1 sätestatud aja jooksul takistavad ettenägematud asjaolud, võtavad väljaandjariigi ja täidesaatva riigi pädevad asutused viivitamata teineteisega ühendust. Üleandmine toimub niipea, kui nimetatud asjaolusid enam ei ole. Väljaandjariigi pädev asutus teavitab viivitamatult täidesaatva riigi pädevat asutust ja lepib kokku uue üleandmise kuupäeva. Sellisel juhul toimub üleandmine kümne päeva jooksul alates uuest kokkulepitud kuupäevast (artikli 15 lõige 2).

6.2. Läbivedu teise liikmesriigi kaudu

Vältimaks piiranguid süüdimõistetud isiku viimisel väljaandjariigist täidesaatvasse riiki läbi teiste liikmesriikide territooriumi, edastab väljaandjariik tunnistuse koopia ja läbiveotaotluse asjakohastele läbivedu lubavatele liikmesriikidele. Liikmesriik, kellelt taotletakse läbiveo lubamist, teavitab oma otsusest hiljemalt ühe nädala jooksul läbiveotaotluse saamisest (artikli 16 lõiked 1–3).

Tunnistuse koopiat ja läbiveotaotlust ei tule edastada juhul, kui kasutatakse õhutransporti, mille puhul ei toimu lennugraafikukohaseid vahemaandumisi ühe või mitme liikmesriigi territooriumil (vrd artikli 16 lõige 5).

6.3. Üleandmiskulud

Raamotsuse kohaldamisest tulenevad kulud kannab täidesaatev riik, välja arvatud kulud, mis tekivad süüdimõistetud isiku üleandmisel täidesaatvale riigile, ning kulud, mis tekivad eranditult väljaandjariigi territooriumil ja mille kannab väljaandjariik (artikkel 24).

6.4. Reisidokumendid

Ehkki seda ei ole raamotsuse nimetatud, on reisidokumentide väljastamine väga oluline, et raamotsust oleks võimalik praktikas sujuvalt kohaldada. Kehtivat reisidokumenti peetakse oluliseks ja vajalikuks üleandmise eeltingimuseks (lisateavet leiab Euroopa Vanglate ja Kinnipidamisasutuste Organisatsiooni koostatud süüdimõistetud isikute üleandmise käsiraamatust) (64).

7. Karistuse täideviimine

7.1. Täideviimise suhtes kohaldatav õigus

Raamotsuses on selgelt sätestatud, et karistuse täideviimine on reguleeritud täidesaatva riigi õigusega. Üksnes täidesaatva riigi asutused on pädevad otsustama täitemenetluse üle ja määrama kindlaks kõik sellega seotud meetmed, sealhulgas enneaegse või tingimisi vabastamise põhjused (artikkel 17).

7.2. Mahaarvamine

Täidesaatva riigi pädev asutus arvab kantava vabadusekaotuse kogukestusest täies mahus maha juba kantud vabadusekaotuse, mis oli seotud kohtuotsuse sisuks oleva karistusega (artikli 17 lõige 2) (65).

7.3. Enneaegne ja tingimisi vabastamine

See, kui palju aega veedab süüdimõistetud isik tegelikult vangis, sõltub suures osas täidesaatvas riigis enneaegse ja tingimisi vabastamise suhtes kohaldatavatest õigusnormidest. Liikmesriikidevahelised erinevused on siin märkimisväärsed: näiteks lastakse süüdimõistetud isik mõnes liikmesriigis vabaks pärast seda, kui on kantud kaks kolmandikku karistusest, teistes pärast seda, kui karistusest on kantud kolmandik (66).

Täidesaatva riigi pädev asutus teatab taotluse korral väljaandjariigi pädevale asutusele sätetest, mida kohaldatakse võimaliku enneaegse või tingimisi vabastamise suhtes. Selle teabe saamisel võib väljaandjariik selliste sätete kohaldamisega nõustuda või otsustada tunnistuse tagasi võtta ja üleandmisprotsessi lõpetada (artikli 17 lõige 3).

Liikmesriigid võivad ette näha, et igas enneaegse või tingimisi vabastamise otsuses võib arvesse võtta väljaandjariigi osutatud siseriiklikke õigusnorme, mille kohaselt on isikul õigus tingimisi vabastamisele kindlaksmääratud ajal (artikli 17 lõige 4).

On soovitatav, et täidesaatev riik esitaks väljaandjariigile ja süüdimõistetud isikule selget teavet ja selgitusi oma kohaldatavate tingimisi vabastamist käsitlevate sätete kohta. Vaid kohaldatavatele õigusnormidele osutamisest ei pruugi piisata.

7.4. Amnestia ja armuandmine

Nii väljaandjariik kui ka täidesaatev riik võib anda süüdimõistetule armu või amnestiat (artikli 19 lõige 1).

7.5. Kohtuotsuse teistmine

Kui taotletakse kohtuotsuse teistmist, on teistmistaotluste üle õigus otsustada ainult väljaandjariigil (artikli 19 lõige 2).

7.6. Kohtuotsuse täideviimise õigus

Väljaandjariik ei tohi astuda karistuse täideviimiseks edasisi samme, kui selle täideviimine täidesaatvas riigis on alanud, välja arvatud juhul, kui karistuse täideviimise õigus läheb tagasi väljaandjariigile, pärast seda kui täidesaatev riik on teavitanud väljaandjariiki otsuse osalisest mittetäitmisest (artikkel 22).

7.7. Teavitamiskohustused

Raamotsuses on sätestatud nii väljaandjariigile kui ka täidesaatvale riigile üksikasjalikud teavitamiskohustused, mida kohaldatakse nii enne kui ka pärast üleandmist.

Väljaandjariigi pädev asutus peab teavitama viivitamatult täidesaatva riigi pädevat asutust igast otsusest või meetmest, mille tulemusena karistus ei ole enam kohe või teatava aja möödumisel täideviidav (artikkel 20). Täidesaatva riigi pädev asutus lõpetab karistuse täideviimise niipea, kui ta on selle teabe saanud.

Täidesaatva riigi pädev asutus teavitab viivitamatult väljaandjariigi pädevat asutust mis tahes viisil, mis jätab kirjaliku jälje (artikkel 21),

a) kohtuotsuse ja tunnistuse edastamisest mõne teise liikmesriigi pädevale asutusele põhjusel, et täidesaatev riik ei olnud pädev seda tunnustama;

b) asjaolust, et tegelikkuses on karistust võimatu täide viia, sest pärast kohtuotsuse ja tunnistuse edastamist täidesaatvale riigile ei ole süüdimõistetud isikut võimalik täidesaatva riigi territooriumilt leida, millisel juhul ei ole täidesaatval riigil kohustust karistust täide viia;

c) lõplikust kohtuotsuse tunnustamise ja karistuse täideviimise otsusest ning selle kuupäevast;

d) mis tahes otsusest kohtuotsust mitte tunnustada ning karistust mitte täide viia, tuginedes artiklis 9 sätestatud keeldumise põhjustele, ning sellise otsuse põhjustest;

e) mis tahes otsusest karistust kohandada (artikli 8 lõige 2 või 3) ning sellise otsuse põhjustest;

f) mis tahes otsusest karistust mitte täide viia amnestia või armuandmise korral (artikli 19 lõige 1) ning sellise otsuse põhjustest;

g) tingimisi vabastamise perioodi algusest ja lõpust, kui väljaandjariik on nii tunnistusel märkinud;

h) süüdimõistetud isiku kinnipidamiskohast põgenemisest;

i) karistuse täideviimisest, niipea kui see on lõpule viidud.

8. Erikohustuse reegel

Täidesaatvale riigile üle antud isikut ei või „kohtu alla anda, süüdi mõista või muul viisil temalt vabadust võtta kuriteo eest, mis on toime pandud enne tema üleandmist, kuid mis ei ole üleandmise aluseks olev tegu“ (artikkel 18).

Põhjenduse 23 kohaselt on erikohustuse reegel kohaldatav ainult siis, kui isik on täidesaatvale riigile üle antud. Seda ei tuleks kohaldada juhtudel, kui isik ei ole täidesaatvale riigile üle antud, näiteks kui isik on põgenenud täidesaatvasse riiki.

Samas kehtib erikohustuse põhimõttest mitu erandit (vt artikli 18 lõige 2). Isik võidakse täidesaatvas riigi kohtu alla anda:

a) kui isik, kellel on olnud võimalus lahkuda täidesaatva riigi territooriumilt, ei ole seda teinud 45 päeva jooksul pärast tema lõplikku vabastamist või kui ta on sellele territooriumile pärast lahkumist tagasi pöördunud;

b) kui kuriteo eest ei saa karistada vabadusekaotusliku karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetmega;

c) kui kriminaalmenetlus ei anna alust isikuvabadust piirava meetme kohaldamiseks;

d) kui süüdimõistetud isiku suhtes võidakse kohaldada rahalist karistust või muud kui vabadust piiravat meedet, eelkõige rahatrahvi või seda asendavat meedet, isegi kui karistuse või meetmega võib kaasneda tema isikuvabaduse piiramine;

e) kui isik nõustus üleandmisega;

f) kui süüdimõistetud isik on üleandmise järgselt sõnaselgelt loobunud õigusest erikohustuse reegli kohaldamisele seoses enne üleandmist toime pandud konkreetsete kuritegudega. Loobumisotsus esitatakse täidesaatva riigi pädevale õigusasutusele ning dokumenteeritakse vastavalt selle riigi õigusele. Loobumisotsus vormistatakse nii, et on selge, et isik on teinud selle vabatahtlikult ning olles täielikult teadlik selle tagajärgedest. Selleks on isikul õigus õigusalasele nõustamisele;

g) eespool nimetamata juhtudel, kui väljaandjariik annab oma nõusoleku.

Nõustumistaotlus koos raamotsuse 2002/584 artikli 8 lõikes 1 nimetatud teabega (67) ja tõlkega esitatakse väljaandjariigi pädevale asutusele. Nõusolek antakse, kui isiku üleandmine oleks raamotsuse 2002/584 kohaselt kohustuslik. Otsus tehakse hiljemalt 30 päeva pärast taotluse saamist. Raamotsuse 2002/584 artiklis 5 osutatud olukordades annab täidesaatev riik selles artiklis sätestatud tagatised (vt artikli 18 lõige 3) (68).

III OSA. MITMESUGUST

9. Pädevate asutuste vaheline teabevahetus menetluse eri etappides

Raamotsusega on ette nähtud, et väljaandjariik ja täidesaatev riik konsulteerivad protsessi eri etappides korrapäraselt. Konsulteerimine, mille eesmärk on tõhustada koostööd, on sageli menetluse kohustuslik osa.

1. Täidesaatev riik on kohustatud konsulteerima väljaandjariigiga, kui ta kavatseb keelduda artikli 9 lõike 1 punktides a, b, c, i, k ja l sätestatud põhjustel (artikli 9 lõige 3).

2. Täidesaatev riik võib konsulteerida iga üksikjuhtumi korral väljaandjariigi pädeva asutusega, et jõuda koostööst keeldumise asemel kokkuleppele karistuse osalises tunnustamises ja täideviimises, kui täielik tunnustamine ei peaks olema võimalik (artikkel 10).

3. Juhul kui ilmnevad ettenägematud asjaolud, mis takistavad üleandmist riikide vahel algselt kokku lepitud kuupäeval, peavad väljaandjariik ja täidesaatev riik omavahel konsulteerima, et määrata kindlaks uus üleandmise kuupäev (artikli 12 lõige 3).

Menetluses osalevate riikide teabevahetus peab toimuma asjakohasel viisil, nt e-posti, telefoni või kirja teel (vt ka põhjendus 18).

Pädevate asutuste vahelist teabevahetust hõlbustavad Euroopa õigusalase koostöö võrgustik ja Eurojust (69).

10. Seos muude lepingutega

Alates 5. detsembrist 2011 on ELi liikmesriikide vahelise üleandmise korral raamotsusega asendatud järgmised konventsioonid (liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelise üleandmise juhtudel on need endiselt kohaldatavad) (artikli 26 lõige 1):

— Euroopa Nõukogu 1983. aasta konventsioon (leping nr 112) ja selle 1997. aasta lisaprotokoll (leping nr 167);

— Euroopa Nõukogu 1970. aasta kohtuotsuste rahvusvahelise kehtivuse konventsioon (leping nr 70);

— Schengeni 1990. aasta konventsiooni III jaotise 5. peatükk ning

— Eur