Mis on probleem ja miks on tegemist ELi tasandi probleemiga?

Seda probleemi esineb seoses kõigi avaliku sektori andmetega, kuid see on kõige teravam kuue valdkonna väärtuslike andmestike puhul: äriühingute andmed ja äriühingu omandisuhted, georuumilised andmed, Maa seire ja keskkond, meteoroloogiateave, liikuvus ja statistika. Nende andmestike järele on suur nõudlus, kuid taaskasutamine on püsivate takistuste tõttu eeldatust väiksem. Probleem puudutab kõiki taaskasutajaid: mitteärilisi, s.o vabaühendused, teadlased ja üldsus, ning ärilisi – enamasti idufirmad ja väikeettevõtjad, kellel ei ole vahendeid, et andmehõivesse eelnevalt investeerida.

Peamine probleem on see, et neid andmeid – avaliku sektori teavet – ei taaskasutata, vähemalt mitte sellisel määral, mis võimaldaks ära kasutada nende sotsiaal-majanduslikku potentsiaali. Seda põhjustavad kaht laadi takistused. Esiteks tekivad turulepääsul takistused taaskasutustasude kohaldamise tõttu. Teiseks takistavad taaskasutamist vähene koostalitlusvõime (ühildamatud litsentsitingimused ja vähene tehniline/semantiline andmete standardimine) ning andmete halb masinloetavus (sealhulgas juurdepääs rakendusliideste kaudu).

Peamine poliitikaeesmärk on suurendada avaliku sektori teabe taaskasutamist, et luua hüvesid majandusele (äriline taaskasutamine) ja ühiskonnale (mitteäriline taaskasutamine, nt keskkonna või läbipaistvusega seotud eesmärkidel).

Rakendusmääruse vastuvõtmine on avaandmete direktiivist tulenev juriidiline kohustus. Direktiivi 2018. aasta hindamine kinnitas, et direktiiv lõi lisaväärtust kogu ELis avalike andmete kasutamise hõlbustamise valdkonnas. Väärtuslike andmestike nimekirja ning nende andmestike avaldamise ja taaskasutamise korra kehtestamine on järgmine samm pikaajalises ELi avaandmete poliitikas, mille eesmärk on avaliku sektori andmeid ühtlustada ja järk-järgult kättesaadavaks teha. Liikmesriigid toetavad seda eesmärki.

Vaid vähesed liikmesriigid on võtnud kasutusele riiklikud meetmed kõige tähtsamate andmekategooriate väljaselgitamiseks ja avaldamiseks (nt võrdlusandmed Taanis ja Tšehhis, avaliku huvi andmed Prantsusmaal). Samas ei ole selliste meetmete eesmärk hõlbustada andmete kasutamist kogu ELis. Lisaks näitab Euroopa andmeportaali avaandmete kättesaadavuse indeks, et avaliku sektori teabe taaskasutamises on ELis jätkuvalt erinevusi ja nende vähendamiseks on kõige sobivamad ELi tasandi meetmed.

Millised on poliitikavariandid eesmärkide saavutamiseks? Kas on olemas eelistatud variant? Kui ei, siis miks?

Lahenduse ulatus on enamjaolt sätestatud avaandmete direktiivi artiklis 14: kuuest valdkonnast tuleb valida andmed, mis peavad olema tasuta, masinloetavad ja rakendusliideste kaudu kättesaadavad. Seepärast on komisjon välja töötanud valikuvõimalused seoses kahe täiendava aspektiga: kindlaks tehtud andmestike ulatus ning nende avaldamise ja taaskasutamise nõuded.

Tavaliselt on kõigist avaandmetega seotud algatustest väga huvitatud taaskasutajad (andmeteenuseid loovad väikeettevõtjad, teadlased, vabaühendused), avalik sektor (andmevaldajad) aga vähem. See oleneb siiski ka andmevaldkonnast (nt statistikaametid on väga toetavad, hoolimata sellest, et nad on andmevaldajad).

Millised on eelistatud poliitikavariandi (kui see on olemas, vastasel korral peamiste poliitikavariantide) eelised?