ET Euroopa Liidu Teataja C 164/7

Euroopa Regioonide Komitee arvamus teemal „Aruteludokument majandus- ja rahaliidu süvendamise kohta aastaks 2025“

(2018/C 164/02)

Raportöör: Christophe Rouillon (FR/PES), Coulaines’i linnapea Viitedokument: aruteludokument majandus- ja rahaliidu süvendamise kohta COM(2017) 291 final

EUROOPA REGIOONIDE KOMITEE

1. on seisukohal, et vähene lähenemine ja ühtekuuluvus Euroopa Liidus ning majanduse ja panganduse ebakindlus, mis mõjutavad eriti kohalikke omavalitsusi, suurendades kriisi tõttu nende sotsiaalkulusid ning piirates nende suutlikkust investeerida ja säilitada avalike teenuste piisav kvaliteet, nõuavad majandus- ja rahaliidu struktuursete puuduste kõrvaldamist väga kiiresti enne uue kriisi puhkemist;

2. nõuab seetõttu majandus- ja rahaliidu parandamisel kvalitatiivset hüpet, keskendudes sellele, et tugevdada vastupanuvõimet majanduslikele ja sotsiaalsetele šokkidele ning toetada majanduste lähenemist, milles võetaks arvesse kohalike ja piirkondlike omavalitsuste rolli. Majandus- ja rahaliiduni viivaid edasisi samme tuleks kaaluda mitme etapina kuni aastani 2025, määrates kindlaks meetmed, mida on võimalik vastavalt aluslepingutele kohe rakendada, ja need, mis – alustades fiskaalkokkuleppe ülevõtmisest esmastesse õigusaktidesse – nõuavad lepingute muutmist;

3. tervitab asjaolu, et aruteludokumendis nimetatakse majandus- ja rahaliitu ühe prioriteetse teemana, hoidmaks üleval kodanike arutelusid Euroopa tuleviku kohta (1). Kuigi 73 % euroala kodanikest ja 60 % ELi kodanikest pooldavad majandus- ja rahaliitu, (2) käib meie ühise vara – euro – toetamine käsikäes tugeva nõudlusega euroala reformimiseks, (3) et muuta euro tugevaks ja stabiilseks vääringuks ning panna alus majandus- ja rahapoliitika tõeliselt demokraatlikule juhtimisele. Komitee leiab seetõttu, et majandus- ja rahaliidu reform peaks olema üks esmatähtsaid valdkondi demokraatlike konventide puhul, mida saab alates 2018. aastast detsentraliseeritult Euroopa piirkondades ja kogukondades kokku kutsuda, et kaasata kodanikud ELi reformimise protsessi;

4. avaldab siiski kahetsust, et aruteludokumendis ei tunnistata piisavalt asjaolu, et majanduslikust ja finantsseisukohast on euroala algsete puudujääkide kõrvaldamine hädavajalik. Praegune majanduskasvu taastumine ELis põhineb Euroopa Keskpanga rahapoliitika lühiajalisel toetusel, mis on just eelkõige alates 2008. aastast võimaldanud vähendada avalik-õiguslike asutuste intressimakseid 1 000 miljardi euro võrra ja hoida mitmetes liikmesriikides intressimäärad eriti madalad. Siiski peavad euroala avaliku sektori asutused ja finantsturu osalised valmistuma Euroopa Keskpanga rahalise toetuse poliitika järkjärguliseks vähenemiseks ja pikaajaliste intressimäärade tõusuks. Samas on EL olukorras, kus tuleb taas kinnitada euroala strateegilist tähtsust tõendatava majandusliku lisaväärtusega;

5. märgib lisaks, et enamik aruteludokumendis tehtud konkreetseid ettepanekuid on seotud juba käivitatud kapitaliturgude liidu ja pangandusliidu meetmetega, näiteks Euroopa hoiuste tagamise skeemi loomine, mille kohta loodetakse kokkulepe saavutada enne 2019. aasta lõppu, et käivitada see 2025. aastaks. Komitee kahetseb, et majandus- ja rahaliitu käsitlevad küsimused on siiski jäetud aruteludokumendi lõppu ning et esitatud on valikud, aga mitte konkreetsed ettepanekud, millele komisjon pühenduks. Seetõttu ei anta aruteludokumendis peaaegu üldse uut teavet, võrreldes nelja juhi aruande (detsember 2012) (4) ja viie juhi aruande (juuni 2015) (5) ning arvukate Euroopa Parlamendi resolutsioonidega, sh 16. veebruari 2017. aasta resolutsioon euroala eelarvesuutlikkuse kohta;

6. leiab, et iga liikmesriigi struktuurse majanduskasvu tugevdamine ja euroala lähenemistingimuste loomise toetamine peaks olema esmatähtis, et muuta euroala tulevaste finantskriiside mõjude suhtes vastupidavamaks. Tuleb küll tunnistada, et erinevate liikmesriikide majanduskasvu määrad on üldjoontes ühtlustunud, kuid sissetuleku tase elaniku kohta on liikmesriigiti endiselt väga erinev. Lisaks kannatab EL paljude majandussektorite ebapiisava konkurentsivõime all, mille põhjuseks on sisenõudluse puudumine ning nii era- kui ka avaliku sektori investeeringute vähesus. Samas teeb murelikuks, et lõppkokkuvõttes näib reaalmajandus saavat rahapoliitikast vähe kasu, kuna tootliku kapitali varu stagneerub, samas kui finants- ja kinnisvaraväärtused kasvavad ebaproportsionaalselt;

7. toetab seepärast lähenemisstrateegiat, mis – täiendades juba olemasolevaid ELi poliitikameetmeid, et tugevdada majanduslikku, sotsiaalset ja territoriaalset ühtekuuluvust – tugineb järgmistele ettepanekutele:

7.1. luua euroala eelarvevõimekus, lisades euroalaga liitumise ettevalmistamist puudutava aspekti, et rakendada stiimuleid makromajandusliku ja sotsiaalse lähenemise edendamiseks ja parandada vastupidavust globaliseerumise kontekstis. Sel taustal rõhutab komitee vajadust pöörata rohkem tähelepanu kohalike ja piirkondlike omavalitsuste rollile eelarveküsimustes ning toonitab sellega seoses, et paljud neist juba omavad eelarvealaseid pädevusi. Seepärast tuleb ELi tasandi ettepanekutes asjaomaseid pädevusi austada;

7.2. muuta osa Euroopa stabiilsusmehhanismist (ESM) Euroopa integreeritud mitterahaliseks vahendiks, mille eest vastutavad Euroopa institutsioonid, millel on selgelt määratletud mandaat ning võimalus laenu anda ja võtta 100–200 miljardi euro ulatuses, et võimaldada lühikeses ja keskpikas perspektiivis sekkumist ootamatu finantskriisi ja asümmeetriliste šokkide korral;

7.3. luua lähenemiseeskirjad, mida täiendab stiimulite süsteem struktuurireformide valdkonnas, mille ulatus oleks määratletud vastavalt nende Euroopa lisaväärtusele ning mis hõlmaks iseäranis maksustamise ühtlustamist, meetmeid tööturu dünaamiliseks muutmiseks koolituse, digiteerimise ja tugevama sotsiaalse ühtekuuluvuse kaudu, võttes arvesse eelkõige demograafiliste muutustega seonduvaid probleeme. Seoses sellega juhib komitee tähelepanu asjaolule, et tehnilist abi saab juba toetada struktuurireformi tugiprogrammi (SRSP) kaudu;

8. seejuures tuletab meelde oma üleskutset — eraldada Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide raames riiklik, piirkondlik või kohalik kaasrahastamine stabiilsuse ja kasvu pakti arvestusmehhanismist, nagu on juba tehtud Euroopa Strateegiliste Investeeringute Fondi tehtavate maksetega; — töötada välja ELi tasandi avaliku sektori investeeringute tõhususe tüpoloogia avaliku sektori kulutuste aruandes vastavalt nende pikaajalisele mõjule; — vaadata läbi struktuurilise puudujäägi arvestamise meetodid, et võtta arvesse iga riigi majanduse eripära ja avaliku sektori kulutuste struktuurseid erinevusi; — lisada makromajanduslikku tulemustabelisse investeeringute määraga seotud näitaja;

9. kutsub üles kindlustama Euroopa Parlamendi tõeline demokraatlik osalemine ning Euroopa Regioonide Komiteega ja sotsiaalpartneritega konsulteerimine enne Euroopa poolaasta riigipõhiste soovituste vastuvõtmist, eelkõige tagamaks seda, et riigipõhised soovitused on kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega ega põhine ainult riiklikele arvandmetele toetuval võimalikul makromajanduslikul tasakaalustamatusel, võtmata arvesse nende asjakohasust piirkondlikul ja/või kohalikul tasandil;

10. kutsub üles euroala demokraatliku toimimise tugevdamisele, suurendades Euroopa Parlamendi ja liikmesriikide parlamentide rolli eelkõige Euroopa stabiilsusmehhanismi järelevalve valdkonnas ja selle tulevasel laiendamisel Euroopa fondi kujul. Ent komitee ei poolda ideed luua uusi parlamentaarseid struktuure, pidades silmas asjaolu, et Euroopa Parlament on euroala parlament ja aluslepingute kohaselt on euro Euroopa Liidu ühisraha. Teisalt võiks pikas perspektiivis seoses Euroopa Liidu toimimise lepingu läbivaatamisega kehtestada ELi toimimise lepingu artiklis 138 nõukogule ettenähtud hääletuskorra sarnase hääletuskorra Euroopa Parlamendis, et võtta arvesse asjaolu, et Euroopa Parlamendi liikmed on valitud ka riikidest, kes ei ole euroala liikmed;

11. pooldab eurorühma esimehe ning majandus- ja rahaküsimuste ja euro voliniku funktsioonide ühendamist, et esindada euroala üldist huvi eurorühmas;

12. rõhutab vajadust eurorühma ametlike toimimise reeglite järele, mis suurendaksid selle läbipaistvust;

13. rõhutab asjaolu, et kooskõlas Euroopa Ülemkogus 2012. aasta detsembris kehtestatud tegevuskavaga tuleb majandus- ja rahaliitu täiendada tõelise sotsiaalse sambaga, et tõsta kvaliteetne tööhõive ja kvaliteetsed ühtlustatud sotsiaalsed standardid makromajanduslike prioriteetide staatusesse (6);

14. soovitab komisjoni neljale juhtpõhimõttele majandus- ja rahaliidu süvendamiseks lisada viies, milles käsitletakse kestlikku arengusse antavat panust ja Pariisi kliimakonverentsil seatud eesmärkide elluviimist;

15. kordab oma veendumust, et ELi praeguse eelarve ulatus, mis moodustab ainult 1 % SKPst, ei ole piisav selleks, et jõuda antitsüklilise makromajandusliku mõjuni ELi tasandil. Komitee toonitab aga asjaolu, et Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondid on hoolimata oma suhteliselt tagasihoidlikust mahust (0,37 % ELi kogurahvatulust) endiselt oluline vahend, millega stimuleerida kohalikke investeeringuid ja aidata lähendada ELi tulevase 27 liikmesriigi majandust. Seepärast nõuab komitee, et 2020. aasta järgsel ühtekuuluvuspoliitikal peab olema piisavalt ressursse, mis moodustaksid vähemalt kolmandiku ELi tulevasest eelarvest;

16. rõhutab vajadust toetada ELi järgmist finantsraamistikku ajavahemikuks alates 2021. aastast uut tüüpi omavahenditega (7). Selle ettepaneku eesmärk peaks olema parandada demokraatlikku juhtimist ja ELi eelarve loetavust ning tõhustada eelarve haldamist. Uued omavahendid peaksid tuginema eelkõige Euroopa äriühingu tulumaksule äriühingu tulumaksu ühtse konsolideeritud maksubaasi (CCCTB) kaudu ning Euroopa digitaalmajanduse sektori kasumi ja/või käibe maksustamisele, finantstehingute maksule ja CO2 heitkoguste vähendamist stimuleerivale süsinikdioksiidimaksule, mille kohta peaks komisjon kooskõlas oma 21. septembri 2017. aasta teatisega esitama ettepanekud 2018. aasta kevadeks;

17. ei poolda ideed, et euroala fiskaalvõimekus võtaks ELi eelarves euroala eelarverea vormi, kui omavahendite ülemmäär jääb endiselt 1,23 %-le ELi kogurahvatulust. Euroala fiskaalvõimekuse integreerimine ELi eelarvesse tähendaks tegelikult, et see oleks maksimaalselt veidi alla 30 miljardi euro aastas, mis näib olevat täiesti ebapiisav, et täita komisjoni poolt ette nähtud kohustused: 1) toetada struktuurireforme; 2) täita stabiliseerivat rolli; 3) luua kaitsemehhanismid pangandusliidu jaoks; 4) olla ühinemiseelse abi vahend liikmesriikides, kes eurot ei kasuta. Lisaks võib fiskaalvõimekuse integreerimisega ELi eelarvesse kaasneda väljatõrjumise (crowding out) oht seoses ELi poliitika rahastamisega, nt Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide puhul;

18. on seisukohal, et pidades silmas liikmesriikide ühinemist euroalaga, on enne lähenemisvahendite kasutuselevõttu tarvis selgitada nende ulatust Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide ning eelkõige Ühtekuuluvusfondi suhtes (8);

19. märgib, et aruteludokumendis tõstatatakse võimalus tugevdada struktuurireformide ja ELi eelarve seost näiteks sihtotstarbelise fondi abil, mille eesmärk on ergutada liikmesriike reforme läbi viima, või sidudes struktuuri- ja investeerimisfondide väljamaksed (osaliselt või täielikult) lähenemise edendamiseks konkreetsete reformide elluviimisel tehtud edusammudega. Reformide rakendamist jälgitakse Euroopa poolaasta raames. Komitee tuletab sellega seoses meelde oma pidevat vastuseisu igasugusele makromajanduslikule tingimuslikkusele, milles kasutatakse Euroopa struktuuri- ja investeerimisfonde hoiatamise või karistamise vahenditena. Komitee tunneb samuti muret selle pärast, et Euroopa poolaasta protsessi raames peetakse kõrge võla/SKP suhte piiramisel või vähendamisel palju olulisemaks valitsemissektori eelarvepuudujäägi vähendamist kui majanduskasvu suurendamise meetmeid. Komitee väljendab kahetsust, et kohalike ja piirkondlike omavalitsuste kaasamine Euroopa poolaasta juhtimisse ei ole endiselt rahuldav, ehkki enam kui kolm neljandikku 2017. aastaks tehtud riigipõhistest soovitustest on seotud piirkondadega, sest soovituste elluviimine toimub riigi tasandist madalamatel valitsustasanditel;

20. on seisukohal, et nõukogu 2016. aasta veebruari kokkulepe stabiilsuse ja kasvu pakti paindliku rakendamise kohta tuleks lisada ELi esmastesse õigusaktidesse. Komitee tuletab sellega seoses meelde oma üleskutset mitte arvestada kohalike ja piirkondlike omavalitsuste avaliku sektori investeeringuid struktuurse puudujäägi alla, nagu on määratletud stabiilsuse ja kasvu pakti keskpikas eesmärgis ja fiskaalkokkuleppes, ning mitte arvestada liikmesriikidepoolset Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide kaasrahastamist struktuuriliste kulutuste hulka. Selline kaasrahastamine tähendab oma olemuselt Euroopa üldistes huvides tehtavaid investeeringuid, millel on tõendatud võimendav mõju majanduskasvule (9);

21. rõhutab, kui oluline on pangandusliidu lõpuleviimiseks luua viivislaene (10) käsitlev Euroopa koordineeritud lähenemisviis. Viivislaenud ulatusid 2016. aasta lõpuks 1 000 miljardi euroni, mis vastab umbes 6,7 %-le ELi SKPst ja 5,1 %-le kõikidest pangalaenudest. Siinkohal on ELi piires märgata väga olulisi erinevusi – 1 %st kuni 46 %ni ja väga erinevate majandussektorite lõikes. Seega toetab komitee nõukogus 11. juulil 2017 heaks kiidetud tegevuskava, mille eesmärk on lahendada viivislaenude probleem pangandussektoris, kasutades mitmeid algatusi sellistes valdkondades nagu pangandusjärelevalve, maksejõuetuse ja võlgade sissenõudmise raamistike reform, viivislaenude järelturgude arendamine ning pangandussektori restruktureerimine;

22. jääb kahtlevale seisukohale ettepaneku suhtes luua väärtpaberistatud finantstooted, mida võiks emiteerida äriettevõte või asutus, kes ostab euroala riigivõlakirjade portfelli ja väljastab ise nimetatud portfelliga tagatud võlakirju (sovereign bond-backed securities, SBBS), mis on võrreldavad USA riigivõlakirjadega. Kindlasti võimaldaksid sellised väärtpaberid kaotada pankade ja suveräänsete laenusaajate vahelise seose ja riigivõlakirjade eelisseisundi, vältides samas võlgade eest ühise vastutuse võtmist ja moraaliriski. Samas annab väärtpaberistamine pankadele võimaluse hajutada finantsriske reguleerimata finantsturu osalistele. Lisaks võivad portfelliga tagatud võlakirjad suurendada intressimäärade erinevust riigivõlakirjade (spread) vahel majandussurutise ajal.

Brüssel, 30. november 2017 Euroopa Regioonide Komitee president Karl-Heinz LAMBERTZ

(1) Pärast 12. mail 2017 vastu võetud resolutsiooni „Valge raamat Euroopa tuleviku kohta – mõttearendusi ja tulevikustsenaariume EL 27 jaoks aastaks 2025“ alustas komitee konsultatsiooni „Mõttevahetus Euroopa teemal“ ja esitab selle kohta järeldused arvamuses, mis võetakse vastu 2018. aasta keskel.

(2) Vt viimane Eurobaromeetri standarduuring nr 87, kevad 2017, lk 34 ja 35.

(3) Vt eupinions #2016/4: „A European Finance Minister with Budget Autonomy? Need for reforms of the Eurozone and their potential, given public opinion in Europe“, Bertelsmann Stiftung.

(4) http://www2.consilium.europa.eu/media/26310/132525.pdf

(5) http://www.consilium.europa.eu/et/policies/emu-report-2015/

(6) Vt komitee arvamus teemal „Majandus- ja rahaliidu sotsiaalse mõõtme tugevdamine“ (COM(2013) 690), koostanud Jean-Louis Destans (FR/PES), vastu võetud 31. jaanuaril 2014, ECOS-V-050. Samuti võtab komitee 11. või 12. oktoobril 2017 vastu Mauro D’Attise (IT/EPP) koostatud arvamuse teemal „Ettepanek: Institutsioonide ühine teadaanne Euroopa sotsiaalõiguste samba kohta ning aruteludokument Euroopa sotsiaalse mõõtme kohta“, SEDEC-VI/027.

(7) Vt 7. veebruari 2017. aasta arvamuse „Majandus- ja rahaliidu fiskaalvõimekus ja automaatsed stabilisaatorid“ punkt 35. Arvamuse koostas Carl Fredrik Graf (SE/EPP).

(8) Vt 7. veebruari 2017. aasta arvamuse „Majandus- ja rahaliidu fiskaalvõimekus ja automaatsed stabilisaatorid“ punkt 35. Arvamuse koostas Carl Fredrik Graf (SE/EPP).

(9) Vt 8. veebruari 2017. aasta arvamuse „Investeerimislõhe ületamine: kuidas lahendada probleemid?“ punktid 52 ja 54. Arvamuse koostas Markku Markkula (FI/EPP).

(10) Viivislaenud on pangalaenud, mille tagasimaksed on hilinenud või mille tagasimaksmine ei ole tõenäoline ilma tagatise müümiseta. Viivislaenude jätkuvalt kõrge tase on problemaatiline, kuna see kujutab endast takistust pankade kasumlikkusele, sest suurenevad pankade haldus- ja rahastamiskulud. Rahastamisvajadused kahandavad pankade omakapitali ja need laenud kujutavad endast ohtu kõrge viivislaenude tasemega pankade elujõulisusele;