Sõitjatel on ka järgmised lisaõigused, kui nad reisivad liiniveoga, mille sõiduplaanijärgne pikkus on 250 kilomeetrit või rohkem:

2) puudega või piiratud liikumisvõimega isikute juurdepääs transpordile ilma lisakuluta (vedajad võivad keelduda puudega sõitjaid vedamast üksnes juhul, kui nende vedamine on füüsiliselt võimatu sõiduki, bussipeatuse või -jaama infrastruktuuri konstruktsiooni tõttu või kui see rikuks tervisekaitse- ja ohutusnõudeid);

Enne, kui komisjon esitas Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande määruse (EL) nr 181/2011 kohaldamise kohta, konsulteeriti 2016. aastal sidusrühmadega määruse kohaldamise üle. Sõitjate organisatsioonid kritiseerisid liikmesriike liiga paljude erandite lubamise eest. Nende arvates ei saa ulatusliku erandite kasutamise korral sõitjad oma õigusi täielikult kasutada ning see jätab nad ilma õiguskindlusest (eelkõige seepärast, et sõitjatel on keeruline teada, millised liikmesriigid milliseid erandeid kohaldavad).

Liikmesriigid võivad riigisisestel liinivedudel teha erandi puudega ja piiratud liikumisvõimega isikute suhtes kehtivate määruse III peatüki osade või kõikide sätete kohaldamisest, kui nad tagavad, et siseriiklike eeskirjade kohaselt on nimetatud isikute kaitstuse tase vähemalt võrdne käesoleva määrusega sätestatud kaitse tasemega. Liikmesriigid teavitavad sellistest eranditest komisjoni. Komisjon võtab asjakohased meetmed, kui leitakse, et selline erand ei ole kooskõlas nõudega, et puudega ja piiratud liikumisvõimega isikute kaitse siseriiklike eeskirjade alusel peab olema vähemalt samal tasemel, mis määruses sätestatud.

Samas aruandes julgustas komisjon liikmesriike, kes lubavad erandeid määrusest, kontrollima enne 28. märtsi 2017, kas viimastele kogemustele tuginedes on vaja neid erandeid jätkata.

2017. aasta septembris korraldas komisjon riiklikes täitevasutustes uuringu, paludes neil selgitada, miks nende liikmesriik otsustas neid erandeid kohaldada või mitte.

Liikmesriigid selgitasid oma otsuseid teha erandeid järgmiselt. Tšehhi Vabariik, Ungari ja Madalmaad tegid erandi üksnes riigisisestele liinivedudele, et anda ettevõtjatele rohkem aega määruse kohaldamiseks valmistumisel ja teha vajalikke investeeringuid (nt busside ja taristu ligipääsetavus). Eesti ja Läti tegid sellistele vedudele erandi, kuna määruse täielik kohaldamine riigisiseste liinivedude suhtes oleks ettevõtjatele oluline koormus, mistõttu nad lõpetaksid teatavad veod. Horvaatia tegi erandi riiklike veoettevõtjate taotlusel. Ühendkuningriik tegi kõnealuse erandi kooskõlas üldise valitsuspoliitikaga, millega soovitakse kasutada ära kõik ELi õigusaktidest tehtavad erandid, mis vähendaks ettevõtjate kulusid.

Saksamaa, Eesti, Läti ja Madalmaad selgitasid, et nad on teinud erandid liinivedudele, mille oluline osa on väljaspool Euroopa Liitu, et pidada kolmandate riikidega läbirääkimisi kahepoolsete reisijateveo lepingute üle ja võtta selliste lepingute raames kasutusele samasugused reisijate õigusi käsitlevad artiklid.

4. Kokkuvõte

Mitu liikmesriiki tegi määruse kohaldamise esimese nelja aasta jooksul ulatuslikke erandeid, et võimaldada bussiveoettevõtjatel valmistuda määruse kohaldamiseks. 2017. aastal, kui tuli uuesti kaaluda, kas kõnealuste erandite kasutamist peaks jätkama, leidsid mõned neist liikmesriikidest, et bussiveoettevõtjad on valmis määrust täielikult kohaldama ja puudub vajadus eranditega jätkamiseks. Sellest hoolimata on veel kümme liikmesriiki, kes kasutavad kaht või üht neist eranditest.