ET Euroopa Liidu Teataja C 19/22

Nõukogu määruse (EÜ) nr 510/2006 (põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta) artikli 6 lõike 2 kohase taotluse avaldamine

(2008/C 19/11)

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 510/2006 (1) artiklile 7. Komisjon peab vastuväited kätte saama kuue kuu jooksul alates käesoleva dokumendi avaldamise kuupäevast.

KOKKUVÕTE

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 510/2006

„LAPIN PORON LIHA”

EÜ nr: FI/PDO/005/0352/15.07.2004

KPN ( X ) KGT ( )

Käesolevas kokkuvõttes esitatakse teavitamise eesmärgil spetsifikaadi põhipunktid.

1. Liikmesriigi pädev asutus:

Nimi: Maa- ja metsätalousministeriö Aadress: PL 30 FI-00023 Valtioneuvosto Tel: (358-9) 1605 42 78 Faks: (358-9) 1605 34 00 E-post: Maija.Heinonen@mmm.fi

2. Taotlejate rühm:

Nimi: Paliskuntain yhdistys Aadress: Koskikatu 33 A FI-96100 Rovaniemi Tel: (358-16) 331 60 00 Faks: (358-16) 331 60 60 E-post: Matti.Sarkela@paliskunnat.fi Koosseis: tootjad/töötlejad ( X ) muud ( )

3. Toote liik:

Klass 1.1: Värske liha (ja rups)

4. Spetsifikaat:

(määruse (EÜ) nr 510/2006 artikli 4 lõikega 2 ettenähtud nõuete kokkuvõte)

4.1. Nimetus: „Lapin Poron liha”

4.2. Kirjeldus: Nimetusega „Lapin Poron liha” tähistatakse lihatooteid toidukaubanduses ja toidu turustamisel. Nimetusega on hõlmatud vähem kui aastaste põhjapõdravasikate rümbad, vanemate kui aastaste põhjapõtrade (lehmad, härjad ja pullid) rümbad ning nendest saadavad osad (jaotustükid). Põhjapõdraliha müüakse terve, pool- ja veerandrümbana või rümba- ja lihaseosadeks lõigatuna otseseks kasutuseks või ladustamiseks.

Põhjapõder (Rangifer tarandus tarandus L.) on Soome põdrakasvatuspiirkonnas traditsiooniliselt kasvatatav eraomandis poolmetsik tarbeloom. Ta on pikajalgne, nelja varbaga hirvlane (Cervidae), herbivoor ja mäletsejaline.

Põhjapõdraliha on tume, mure ja ulukiliha maitsega. Põhjapõdraliha kiud on peenemad kui põdra- ja veiselihal. Peenekiulisel põhjapõdralihal on suur energiasisaldus, peaaegu sama suur kui rasvasemal veiselihal. Põhjapõdraliha rasvasisaldus on väike. Eriti vähe on rasva kelmeta filees ja praetükis. Rasv on nähtav kihina selja- ja praetükkide peal. Põhjapõdra rasv sisaldab palju küllastumata rasvhappeid. Põhjapõdra rasva võib tema kasulike omaduste poolest võrrelda kalarasvaga. Põhjapõdra rasvas ja veres on palju ka polüküllastumata rasvhappeid. Põhjapõdra liha sisaldab koguni 50–60 % küllastumata oleiinhappeid, mille võime vähendada kahjulikku LDL-kolesterooli on tõestatud.

Põhjapõdra liha valgusisaldus on suur (umbes 23 %) ja selles on palju vabasid aminohappeid. Põhjapõdra lihas on eriti palju vitamiine, millest olulisemad on mitmed B-rühma vitamiinid. Ka A- ja E-vitamiine on palju. E-vitamiine on umbes 0,5 μg/100 g. C-vitamiine on põhjapõdralihas 4–5 korda rohkem kui veiselihas.

Mineraalainete ja mikroelementide tase on põhjapõdra lihas kõrgem kui teiste loomade lihas. Põhjapõdra lihas on palju kaaliumi, kaltsiumi, magneesiumi, fosforit, väävlit, räni, mangaani, tsinki ja vaske. Veise- ja sealihaga võrreldes on põhjapõdra lihas eriti palju rauda, 3–5 mg/100 g. Eriti palju on põhjapõdra lihas vaske ja seleeni. Seleeni on põhjapõdra lihas 5–10 korda rohkem kui veiselihas.

Vasikalihas on vitamiinisisaldus suurem kui täiskasvanud põhjapõdra lihas, saavutades maksimumi sügisel tapmise ajal. Sügisel sisaldab vasikaliha 2–3 % rohkem proteiini kui põdralehma liha. Vasikaliha tuhasus ning magneesiumi- ja kaaliumisisaldus on veidi suurem kui põdralehma lihal. Vasikaliha sisaldab vähem rasva ja selle energiasisaldus on väiksem kui täiskasvanud põhjapõdra lihal. Liha veesisaldus sõltub põhjapõdra vanusest, toitumisest ja tapmise ajast. Täiskasvanud põhjapõtrade liha veesisaldus on keskmiselt 69 % ja vasikatel 71–75 %.

Kauplemiseks mõeldud lihaliikide eriomadused on sätestatud Põhjapõdrakasvatajate Ühistute Liidu poolt 2005. aastal koostatud ja põhjapõdrakasvatuses kasutusele võetud põhjapõdraliha kvaliteediklasside liigituses PE-P5, mille alusel jaotatakse põdravasikate ja täiskasvanud põhjapõtrade liha kõige asjakohasemaks kasutuseks.

4.3. Geograafiline piirkond: „Lapin Poron liha” traditsiooniline tootmispiirkond on Soome põhjapõdrakasvatuse piirkond, mis asub päris põhjaosas, 65° ja 70° põhjalaiuse vahel. Põhjapõdrakasvatuse seaduse (848/1990) kohaselt hõlmab see piirkond Lapimaa lääni (v.a Kemi ja Tornio linn ning Keminmaa vald) ning Oulu läänist järgmised vallad: Hyrynsalmi, Kuivaniemi, Kuusamo, Pudasjärvi, Suomussalmi, Taivalkoski ja Yli-Ii, samuti Kiiminkijoki jõest ja Puolanka-Hyrynsalmi maanteest põhja poole jäävad alad järgmistes valdades: Puolanka, Utajärvi ja Ylikiiminki.

4.4. Päritolutõend: „Lapin Poron liha” märgistuse saamiseks peavad olema täidetud järgmised tingimused:

Nimetusega hõlmatud põhjapõdraliha on saadud punktis 4.3 määratletud piirkonnas sündinud ja kasvanud põhjapõtradelt, kes kasvavad vabalt looduslikel karjamaadel kevadel, suvel, sügisel ja talvel enne tapmist.

Põhjapõdraliha tootmine ja käitlemine hõlmab eeskirjade, juhiste ja tegevusala soovituste kohaselt põhjapõtrade pidamist, tapmist, transporti, töötlemist (tükeldamine), pakendamist ja ladustamist.

Soome põhjapõdrakasvatuse piirkonnas toodetud põhjapõdraliha töötlemine (tükeldamine) ja pakendamine toimub piiritletud geograafilises piirkonnas, st põdrakasvatuspiirkonnas.

Põhjapõdraliha toodavad Soome põdrakasvatuspiirkonnas asuvad kvalifitseeritud põdrakasvatajad, kes tunnevad põhjapõdrakasvatusega seotud seadusi ja kes tegutsevad organiseeritult vastavalt Soome põhjapõdrakasvatust korraldavatele eeskirjadele.

Päritolu kontrollimine

Soome põhjapõdrakasvatuse seaduste kohaselt kinnitatakse põdrale kõrvamärk kohe pärast sündimist või hiljemalt enne selle tapale viimist.

Kui tapmisele minevad põdrad on välja valitud ja eraldatud teistest põtradest, märgistatakse need karjamaal tehtava valiku (eraldamine) käigus kõrva külge kinnitatava tapamärgisega, millega antakse tapaloomale number. See number jääb rümbale kuni tükeldamiseni. Tükeldatud liha nummerdatakse tükeldamis- ja töötlemispartii numbriga, mis jääb tootele kuni tarbijani jõudmiseni. Lihalõikusruumid ja lihatöötlemisettevõtted peavad pidama arvestust ettevõttesse toodud rümpade ja muu liha üle, samuti sealt välja saadetud liha üle. Lihalõikusruumide ja lihatöötlemisettevõtete üle teostavad järelevalvet kohaliku omavalitsuse järelevalveasutused.

Põhjapõtrade tapmise üle tapamajades teostab järelevalvet tapamaja direktor ja veterinaararst. Kõnealuse tegevuse puhul järgitakse määrust (EÜ) nr 854/2004 ning põllumajandus- ja metsandusministeeriumi määrust nr 38/EEO/2006 liha kontrollimise kohta. Põhjapõdraliha müük tapmis- ja tootmiskohas (nt nende eraldamise kohas või põhjapõdrakasvanduses) otse tarbijale on lubatud.

Loomade kasvatamine ja tapmine ning töötlemine (tükeldamine) toimub vastavalt ühenduse õigusaktidele, asjakohastele siseriiklikele õigusaktidele ja osaliselt Põhjapõdrakasvatajate Liidu soovitustele. Järelevalvet juhib asjaomaste ministeeriumide alluvuses Soome Toiduohutusamet Evira. Kontrolle teostavad kohalikud toiduametid ja läänivalitsus.

4.5. Tootmismeetod: Soomes oli 2005/2006. põdrakasvatusaastal 200 196 ületalve peetavat põhjapõtra (aretuspõdrad). Nendelt saadi kokku 116 488 vasikat, kellest 94 115 tapeti sügisel ja varatalvel. Täiskasvanud põhjapõtradest (lehmad, pullid ja härjad (kastreeritud pullid)) tapeti sügisel ja varatalvel 30 038 põtra.

Umbes 70–75 % tapetud põhjapõtradest on 5–8 kuu vanused vasikad, kelle tapakaal on umbes 22 kg. Põdralehmade (täiskasvanud emased põhjapõdrad) keskmine tapakaal on umbes 35 kg ja suuremate põdrapullide tapakaal võib olla 70–80 kg.

Tapmiste arv on praeguse lubatud maksimaalse põtrade arvu puhul 90 000–110 000 põtra aastas. Põhjapõdrakasvatus toodab igal aastal 2–2,5 miljonit kg liha ja tootmine toob põdraomanikele aastas sisse 11–15 miljonit eurot.

Põdrakasvatus toimub põhjapõdrakasvatajate ühistute süsteemi alusel. Kõik põdrakasvatajad on osanikud põhjapõdrakasvatajate ühistutes, mida praegu on kokku 56. Nendest 41 asub Lapimaa läänis ja 15 Oulu läänis. Need on selgelt määratletud piiridega üksused, mis erinevad pindaala ja põhjapõtrade arvu poolest. Põdrakasvatajad järgivad põhjapõtrade pidamisel alati põhjamaa looduslikku rütmi. Põdrakasvatuse kõige aeganõudvam osa on põtrade kokkukogumine. Muud avamaastikul tehtavad tööd hõlmavad põtrade märgistamist, loendamist, eraldamist, transporti, karjatamist, tapmist isiklikuks tarbeks ja vajaduse korral lisasöötmist. Põhjapõdrad kasvavad vabalt looduslikel karjamaadel kevadel, suvel, sügisel ja varatalvel enne tapmist. Sel ajal saavad nad kogu vajaliku toidu loodusest. Suvel toitub põhjapõder kuni 350 erinevast taimeliigist. Lemmiktaimed on suvel sootaimed ning ojapervedel kasvavad hein- ja rohttaimed. Suvine toit on kergesti seeditav ning selles on palju valku, vitamiine, mineraalaineid ja mikroelemente.

Suve lõpul ja eelkõige sügisel söövad põhjapõdrad hea meelega seeni ja hargnevad paremate seenekohtade otsinguil laiali. Põhjapõdrad söövad seeni lume tulekuni ja kaevavad nende jäänuseid lume alt välja ka sügistalvel.

Talvel on põhjapõtrade jaoks oluliseks toiduks samblikud. Paljudes kohtades moodustavad need 30–60 % põtrade talvisest toidust. Talvel söövad põhjapõdrad ka sammalt ja rohkesti oksaraage ning raasivad puude ja põõsaste oksi. Talvel on põhjapõtrade toiduks puudel kasvavad narmas- ja habesamblikud, seda eriti kevadtalvel, kui kõva lumekoorik takistab samblike väljakaevamist lumest.

70–75 % tapaloomadest on 5–8 kuu vanused vasikad, kellele ei anta lisasööta. Väikesele osale tapale viidavatest täiskasvanud põhjapõtradest antakse lisasöödaks põdrakasvatuspiirkonnas toodetud heina, et nad püsiksid enne eraldamiskoplisse viimist paigal või eraldamise ajal, kui see võtab rohkem aega. Praktikas on lisasöötmine mõeldud aretuspõtrade jaoks, kes jäetakse ellu, ning see on oluline neile toidu tagamiseks lume ja pakase ajal. Lisasööta antakse 30–50 %-le aretuspõtradest 1–4 kuu jooksul olenevalt talveoludest. Arvuliselt antakse lisasööta avamaastikul umbes 50 000 ja koplites umbes 75 000 aretuspõdrale ning 75 000 aretuspõtra jääb üldse ilma lisasöödata. Lisasöötmine lõpetatakse kevade saabudes 6–9 kuud enne põtrade tapmist. Lisasöödast umbes 30 % pärineb väljastpoolt põdrakasvatuspiirkonda.

Põdrad tapetakse põdrakasvatuspiirkonnas asuvates tapamajades, mis vastavad ELi määrustele ning millest 14 kuulub põhjapõdrakasvatajate ühistutele, 4 eraisikutele ja 1 õppeasutusele. 4–5 % põtradest tapetakse kasvatuskohas ja müüakse otse tarbijatele.

Põdrakasvatus, eluspõtrade transport, põtrade tapmine, tapmise üle teostatav järelevalve ja liha kontrollimine ning rümpade jahutamine, transport, ladustamine ja jäätmekäitlus toimub ELi õigusaktide, siseriiklike õigusaktide ja tegevusala soovituste kohaselt.

„Lapin Poron liha” müüakse terve, pool- ja veerandrümbana või rümbaks ja lihaskoeks lõigatuna otseseks kasutuseks või ladustamiseks. Kogu kõnealuse nimetusega hõlmatud põhjapõdraliha töötlemine (tükeldamine) ja pakendamine toimub piiritletud geograafilises piirkonnas ehk Soome põhjapõdrakasvatuse piirkonnas. Need tegevused toimuvad põdrakasvatuspiirkonnas selleks, et tagada toote kvaliteet, eelkõige arvestades pikki vahemaid transportimisel. Samas võimaldab see järelevalvet toote päritolu üle ja aitab tagada, et kõik nimetusega „Lapin Poron liha” märgistatud tooted vastavad asjakohastele nõuetele.

4.6. Seos piirkonnaga: Põhjapõdrakasvatus on väga vana tegevusala. Vanimad koopajoonistused, millel kujutatakse põhjapõtru, on vanemad kui 3 000 aastat. Esimesed kindlad andmed erurooplaste põhjapõdrakasvatuse kohta pärinevad aastast 892. Esimene ja olulisem jahiloom oli metsik põhjapõder; põhjapõder oli esialgu tundruloom ja pooleldi kodustatud Skandinaavia metsikust tundrupõdrast. Põdrajaht tõi aja jooksul kaasa põhjapõdrakasvatuse, tänu millele inimesed asustasid Soome põhjapoolseimad alad 17. sajandist alates.

Esimest korda mainiti põhjapõtra kui toitu ja põhjapõdra liha headust 1555. aastal Olaus Magnuse raamatu „Historia de gentibus septentrionalibus” (põhjarahvaste ajalugu) Soomet kirjeldavas osas. Praeguses põdrakasvatuspiirkonnas on põhjapõtru peetud alates 18. sajandist.

Põhjapõdraliha toodavad Soome põdrakasvatuspiirkonnas asuvad kvalifitseeritud põdrakasvatajad, kelle töö põhineb aastasadade jooksul kogutud teadmistel, ainulaadsel põhjapõdra tundmisel. Praegu on Soomes 5 037 põdraomanikku, kellest 800–1 000 on saamid.

Suvel enne tapale viimist karjatatakse põhjapõtru soodes, jõeäärsetel niitudel, tundrutes ja metsade raiealadel. Sealt saavad põdrad toiduks piisavalt rohtu, tarnasid, heina ja ravimtaimi. Suvine sööt on kergesti seeditav ning selles on palju valku, vitamiine, mineraalaineid ja mikroelemente. Sügisel söövad põdrad hea meelega seeni. Põhjapõder on ainuke suurekasvuline herbivoor, kes suudab saada energiat samblikest tingimustes, kus taimestik on suurema osa aastast lumega kaetud.

Põhjapõdraliha on põdrakasvatuspiirkonna ainulaadne toode. Nimetusega hõlmatud põhjapõdraliha on saadud Soome põdrakasvatuspiirkonnas sündinud ja kasvanud põhjapõtradelt, kes kasvavad vabalt looduslikel karjamaadel kevadel, suvel, sügisel ja varatalvel enne tapmist.

Põhjamaa karmid loodusolud, selgelt eristatavad aastaajad (nt kesköine päike vs. pikk, külm ja lumine talv) ja toitainerikas suvine toit teevad põhjapõdralihast ainulaadse toote. Piirkonna erijooned teevad põhjapõdralihast selle, mis ta on: ulukilihamaitselise liha, millel on sellest hoolimata talle omane eriline maitse ja muud eriomadused.

4.7. Kontrolliasutus:

Nimi: Elintarviketurvallisuusvirasto Aadress: Mustialankatu 3 FI-00790 Helsinki Tel: (358-20) 77 20 03 Faks: (358-20) 772 43 50 E-post: kirjaamo@evira.fi

4.8. Märgistus: „Lapin Poron liha”, mida müüakse terve, pool- ja veerandrümbana, märgistatakse rümbale kinnitatud märgisega „Lapin Poron liha”, millele järgneb märge „suojattu alkuperänimitys” või vastav ühenduse ametlik sümbol. Lisaks selle tuleb märkida, kas tegemist on täiskasvanud põhjapõdra või põdravasika lihaga. Rümbaosadeks või lihaseosadeks lõigatud jaotustükid pakitakse ladustamiseks ja müügiks näiteks vaakumpakendisse, millele pannakse märge „Lapin Poron liha” (nt tempel või kleebis), millele järgneb märge „suojattu alkuperänimitys” või vastav ühenduse ametlik sümbol. Lisaks selle tuleb märkida, kas tegemist on täiskasvanud põhjapõdra või põdravasika lihaga. Vastavat märgistust tuleb kasutada ka otsemüügiks ettenähtud liha puhul.

(1) ELT L 93, 31.3.2006, lk 12.