Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta /* COM/2013/0803 final - 2013/0392 (NLE) */





SELETUSKIRI 1. ETTEPANEKU TAUST Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks Euroopa Komisjoni ettepaneku käivitada uus majanduskasvu ja tööhõive strateegia „Euroopa 2020”,[1] mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu ja konkurentsivõime potentsiaali suurendamiseks. Sel eesmärgil leppis Euroopa Ülemkogu kokku ELi peamistes eesmärkides, millest liikmesriigid ja Euroopa Liit oma tegevuses ühiselt juhinduvad. Euroopa Liidu toimimise lepingus on sätestatud, et liikmesriigid käsitlevad oma majanduspoliitikat ja edendavad tööhõivet ühise huvi küsimustena ning kooskõlastavad neid nõukogus. Lepingu kahes erinevas artiklis nähakse ette, et nõukogu peab vastu võtma majanduspoliitika üldsuunised (artikkel 121) ja tööhõivesuunised (artikkel 148), täpsustades, et viimased neist peavad olema esimestega kooskõlas. Nimetatud õiguslikku alust silmas pidades on tööhõive- ja majanduspoliitika suunised esitatud kahe eraldiseisva, ent oma põhiolemuselt üksteisega tihedalt seotud õigusaktina: – nõukogu soovitus liikmesriikide ja Euroopa Liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta − Euroopa 2020. aasta strateegia koondsuuniste I osa; – nõukogu otsus liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta − Euroopa 2020. aasta strateegia koondsuuniste II osa. Kõnealused suunised, mis rakendatakse ellu eespool nimetatud õigusaktidega, moodustavad ühiselt Euroopa 2020. aasta strateegia rakendamise koondsuunised. Tööhõivesuunised võeti vastu 21. oktoobril 2010. Vastavalt otsusele, millega suunised vastu võeti, peaksid need kehtima muutusteta kuni 2014. aastani, et tagada keskendumine meetmete rakendamisele. Tööhõivepoliitika suunistes seatud üldeesmärgid ja -prioriteedid jäävad kehtima. Kooskõlas artikli 148 lõikega 2 peab tööhõivesuuniste kehtivust 2014. aastal oma otsusega kinnitama nõukogu pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendi, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee, Regioonide Komitee ning tööhõivekomiteega. 2. KONSULTEERIMINE HUVITATUD ISIKUTEGA JA MÕJU HINDAMINE ei kohaldata 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG ELT L 308, 24.11.2010, lk 46. 2013/0392 (NLE) Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 148 lõiget 2, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust[2], võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[3], võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust[4], ning arvestades järgmist: (1) Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise leping) artiklis 145 on sätestatud, et liikmesriigid ja liit püüavad välja arendada kooskõlastatud tööhõivestrateegia, eelkõige edendada kvalifitseeritud, koolitatud ja kohanemisvõimelist tööjõudu ning majanduslikele muudatustele reageerivaid tööturge, pidades sealjuures silmas Euroopa Liidu lepingu (ELi leping) artiklis 3 määratud eesmärkide saavutamist. (2) Komisjoni esitatud strateegia „Euroopa 2020” võimaldab liidul suunata oma majandus aruka, jätkusuutliku ja kaasava kasvu teele, millega kaasneb kõrge tööhõive tase ning suur tootlikkus ja sotsiaalne ühtekuuluvus. Asjaomaste suuniste all loetletud viis peamist eesmärki on ühised eesmärgid, millest liikmesriigid oma tegevuses juhinduvad ning milles on arvesse võetud liikmesriikide suhtelist lähtepositsiooni ja eripära ning liidu seisukohti ja olukorda. Euroopa tööhõivestrateegial on uue strateegia tööhõive- ja tööturueesmärkide rakendamises otsustav roll. (3) Koondsuunised on kooskõlas 17. juuni 2010. aasta Euroopa Ülemkogu järeldustega. Koondsuunistes antakse liikmesriikidele täpsed juhised riiklike reformikavade määratlemiseks ja reformide rakendamiseks. Tööhõivesuunised peaksid olema aluseks kõikidele riigipõhistele soovitustele, mida nõukogu võib ELi toimimise lepingu artikli 148 lõike 4 alusel paralleelselt ELi toimimise lepingu artikli 121 lõike 2 alusel liikmesriikidele antavate riigipõhiste soovitustega liikmesriikidele anda. Samuti peaksid tööhõivesuunised olema aluseks ühisele tööhõivearuandele, mille nõukogu ja komisjon igal aastal Euroopa Ülemkogule esitavad. (4) 28. veebruaril 2013 nõukogus vastu võetud ühises tööhõivearuandes esitatud liikmesriikide esialgsete reformikavade analüüsi tulemuste kohaselt tuleb liikmesriikidel jätkata jõupingutusi, et parandada olukorda järgmiste prioriteetide puhul: tööturul osalemise määra suurendamine ning võitlus struktuurse tööpuudusega, tööturu vajadustele vastava kvalifitseeritud tööjõu arendamine ning töökohtade kvaliteedi ja elukestva õppe edendamine, iga tasandi haridus- ja koolitussüsteemide kvaliteedi parandamine ja kolmanda taseme hariduse omandajate arvu suurendamine, sotsiaalse kaasatuse edendamine ning vaesuse vastu võitlemine. (5) 2010. aastal vastu võetud tööhõivesuunised peaksid kehtima muutusteta kuni 2014. aastani, et tagada keskendumine nende rakendamisele. Kuni 2014. aasta lõpuni peaks tööhõivesuuniste ajakohastamine olema rangelt piiratud. Aastatel 2011, 2012 ja 2013 jäid tööhõivesuunised senisel kujul kehtima. Need peaksid muutumatuna kehtima ka 2014. aastal, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE: Artikkel 1 Nõukogu 21. oktoobri 2010. aasta otsuse (liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta) lisas sätestatud liikmesriikide tööhõivepoliitika suunised[5] jäävad kehtima ka 2014. aastaks ning liikmesriigid peavad neid oma tööhõivepoliitikas arvestama. Artikkel 2 Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele. Brüssel, Nõukogu nimel eesistuja [1] KOM(2010) 2020, 3. märts 2010. [2] ELT C ..., ..., lk … [3] ELT C ..., ..., lk … [4] ELT C ..., ..., lk … [5] Nõukogu otsus 2010/707/EL, 21. oktoober 2010, liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta (ELT L 308, 24.11.2010, lk 46).