Õhusaaste vähendamise meetmete rahastamiseks on liikmesriikidele kättesaadavad märkimisväärsed ELi vahendid (vt punkt 3.2.5). Laiemas komisjoni keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamise raamistikus peab komisjon liikmesriikidega puhta õhu poliitikat käsitlevaid dialooge, et mõista paremini riikide lähenemist rakendamisele, jagada lahendustega seotud kogemusi, edendada meetmete sünergiat ja määrata kindlaks valdkonnad, kus võib saada abi ELi rahastamisvahenditest. Dialoogid on olnud iseäranis edukad kõikide asjaomaste ministeeriumide ja huvirühmade ühise tegevuse arendamisel.

Selle nimel, et piirnorme ületataks võimalikult vähe, on vaja veel palju pingutada. Praegu on liikmesriikide vastu pooleli 30 rikkumismenetlust seoses direktiiviga 2008/50/EÜ: 16 seoses PM10-osakeste piirnormi ületamisega, 13 seoses NO2 piirnormi ületamisega ja üks seoses SO2 piirnormi ületamisega.

Tahkete osakeste (PM10) piirnormi järgimist edendavate meetmete hulgas on kübemefiltrite järkjärguline levik, et saavutada vastavus tahkete osakeste heite piirnormidele sõiduautode puhul (Euro 5 ja Euro 6 ) ning põletusseadmete heite vähendamise meetmed vastavalt tööstusheidete direktiivile ja keskmise võimsusega põletusseadmete direktiivile. Kuigi tahkekütuseahjude ja -katelde ökodisaini nõudeid, mis lepiti ELi tasandil kokku juba 2015. aastal, hakatakse kohaldama alles alates 2020. aastast, on mitu liikmesriiki (nt Poola) kehtestanud need tegusalt enne tähtpäeva, et vähendada tahkete osakeste, lenduvate orgaaniliste ühendite (LOÜ) ja NOx-i heidet. Ökodisaini ja muud energiatõhususe suurendamise nõuded (sätestatud eelkõige 2010. aasta hoonete energiatõhususe direktiivis, 2012. aasta energiatõhususe direktiivis ja 2017. aasta energiamärgistuse määruses) aitavad õhusaasteainete heidet vähendada energiatarbimise vähendamise teel. Tööstusheidete direktiivi alusel hiljuti vastu võetud parima võimaliku tehnika (PVT) alased järeldused suurte põletusseadmete jaoks avaldavad samuti positiivset mõju NOx-i, SO2 ja tahkete osakeste heitele. Kuna aga suurem osa (82 %) taastuvate energiaallikate abil toodetavast soojusenergiast saadakse endiselt tahkest biomassist ning bioenergia tervikuna annab ka edaspidi suure osa ELi taastuvenergiast, võib heiteallikate arvu suurenemine heite vähendamist teataval määral pidurdada.

Lämmastikdioksiidi (NO2) heite aastane piirnorm on endiselt mitmel pool Euroopas ületatud: 22 liikmesriigis ületavad selle kontsentratsioonid ELi ja WHO kattuvat piirtaset ja sellise lämmastikdioksiidisisaldusega õhuga puutub kokku 9 % linlastest.

ELi õhukvaliteedi piirnormide ületamise probleem on siiski endiselt suur. 2015. ehk viimasel aruande aastal puutus kuni 20 % ELi 28 liikmesriigi linnaelanikest kokku õhuga, milles tahkete osakeste (PM10) sisaldus ületas ELi ööpäeva piirnormi. Linlastest 8 % puutus kokku õhuga, milles tahkete peenosakeste (PM2,5) sisaldus ületas ELi piirnormi (25 µg/m3), ja 82 % õhuga, milles nende sisaldus ületas WHO oluliselt rangemat soovituslikku piirmäära (10 µg/m3).

Õhusaaste on ELis endiselt väga suur keskkonna- ja tervishoiuprobleem. Paljudes Euroopa linnades on õhu kvaliteet halb ja saastetase ületab ELi norme, mis on sätestatud välisõhu kvaliteedi direktiivis 2008/50/EÜ , ja veelgi suuremal määral Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) soovitatud piirmäärasid. Euroopa Keskkonnaameti hinnangul suri ELis 2015. aastal õhusaaste tõttu enneaegselt ligi 400 000 inimest .

Komisjoni ettepanekus õhusaasteainete riiklike ülemmäärade direktiivi kohta hinnati 2030. aasta vähendamisnõuete täitmise kulu 2,2 miljardile eurole . Analüüs näitab, et õhusaasteainete riiklike ülemmäärade direktiivi 2016. aasta detsembris vastuvõetud redaktsioonis ettenähtud vähendamise taseme saavutamise kulu on tegelikult väiksem, s.t 1,8 miljardit eurot. See tuleneb kaasseadusandjate poolt kokku lepitud madalamatest vähendamise sihtväärtustest.

Esimene on mõju, mida avaldavad konkreetsed saasteallikaid käsitlevad täiendavad õigusaktid, mis on vastuvõetud alates 2014. aastast. 2015. aasta keskmise võimsusega põletusseadmete direktiivi heite vähendamise meetmeid kohaldatakse kõigi uute põletusseadmete suhtes alates 20. detsembrist 2018 ja olemasolevate seadmete suhtes 2025. või 2030. aastaks (olenevalt nende suurusest). 2015. aasta ökodisaini rakendusmäärusi kohaldatakse turul müüdavate uute tahkekütusekatelde suhtes alates 1. jaanuarist 2020 ja uute tahkekütuseahjude suhtes alates 1. jaanuarist 2022. 2016. aasta määrust, mis käsitleb väljaspool teid kasutatavaid liikurmasinaid, kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2019, 2020 või 2021 turule lastud mootorite suhtes olenevalt mootori kategooriast. 2017. aasta parima võimaliku tehnika alaseid järeldusi suurte põletusseadmete jaoks kohaldatakse uute seadmete suhtes alates 17. augustist 2017 ja kõikide olemasolevate seadmete suhtes 17. augustiks 2021. 2013. aasta puhta õhu meetmepaketis rõhutati nende algatuste rakendamise võimalikku panust aastaks 2030 ning nüüd on analüüsis arvestatud õigusaktide viimaseid versioone. Kõikide selliste meetmete ühine hindamine lubab järeldada, et 2030. aastaks võib tegelikult oodata suuremat saasteainete mõju vähenemist, kui hinnati õhusaasteainete riiklike ülemmäärade direktiivi vastuvõtmise ajal, tingimusel et tagatakse kõikide asjakohaste õigusaktide nõuete täielik täitmine.

Puhta õhu programmis esitatud sihtväärtused põhinesid vähendamistel, mis kavandati komisjoni ettepanekus õhusaasteainete riiklike ülemmäärade direktiivi kohta. Arvestades, et direktiiv on olnud jõus alates 2016. aasta 31. detsembrist ja pärast 2013. aasta puhta õhu programmi avaldamist on vastu võetud saasteallikaid käsitlevad täiendavad õigusaktid (s.t meetmed, mis reguleerivad konkreetseid saasteallikaid, nagu sõidukid, ahjud, tööstusseadmed), võib need väärtused ajakohastada vastavalt allpool esitatud tabelile 1.

2017. aastal algatas komisjon välisõhu kvaliteedi direktiivide tulemuslikkuse hindamiseks nn toimivuskontrolli. See tugineb puhta õhu programmi aluseks olnud analüüsile ja kasutab kõikide liikmesriikide kogemusi, keskendudes ajavahemikule 2008–2018. Toimivuskontrolli käigus hinnatakse, kui hästi sobivad oma eesmärgi saavutamiseks direktiivide kõik sätted, eelkõige seire- ja hindamismeetodid, õhukvaliteedi normid ja avalikku teavet käsitlevad sätted, ning ka seda, millisel määral on direktiivid võimaldanud tegutseda, et kahjulikku mõju ennetada või vähendada.

Joonis 2a kujutab eri õigusaktide osa vähendamistes: a) 2014. aasta eelne baasstsenaarium, b) alates 2014. aastast vastu võetud täiendavad õigusaktid, c) lisameetmed, mis on vajalikud õhusaasteainete riiklike ülemmäärade direktiivi heite vähendamise nõuete (ERR) täitmiseks ning d) nn koosvähendamise meetmed (vt punkt 3.1 eespool). Kõige olulisemad koosvähendamise meetmed on järgmised: a) õhusaasteainete riiklike ülemmäärade direktiivi III lisas esitatud põllumajandusjäätmete põletamise keeld (väheneb nii PM2,5-osakeste, LOÜ, NH3 kui ka CO ja CH4 heide), b) puitu kasutavate kütteseadmete heite vähendamine vastavalt ökodisaini normidele (väheneb nii PM2,5-osakeste, LOÜ, NOx ja NH3 kui ka CO ja CH4 heide) ning c) kivisütt kasutavate kütteseadmete heite vähendamine samuti ökodisaini normide alusel (väheneb PM2,5-osakeste, LOÜ, SO2 ja NOx heide).

Üldjoontes kinnitab analüüs algses ettepanekus valitud lähenemise sobivust. SO2 ja NOx puhul saavutatakse heite väga suur vähenemine juba 2013. aastaks jõustunud õigusaktidega. Vähendamiskohustuste peamine toime on nende konsolideerimine ja tagamine, et tegevuse muudatused (nt kivisöe kasutamise suurenemine mõnes liikmesriigis) ei kahjusta üldist vähenemist. Tahkete osakeste ja LOÜ puhul on õhusaasteainete riiklike ülemmäärade direktiivi ja alates 2014. aastast vastu võetud täiendavate õigusaktide mõju oluliselt suurem, arvestades varasemate õigusaktidega saavutatud väiksemat vähendamist.





Joonis 2a. Panus, mille annavad heite vähendamise nõuete (ERR) täitmisse i) 2014. aasta eelsed õigusaktid, ii) pärast 2014. aastat vastu võetud õiguslikud meetmed, iii) lisameetmed, mis on vajalikud heite vähendamise nõuete täitmiseks, ja iv) koosmõju meetmetega, mis käsitlevad teiste saasteainete heiteid. SO2, NOx, LOÜ ja PM2,5

NH

3

puhul on pilt teistsugune, nagu selgub jooniselt 2b. Heite vähenemine tuleb saavutada peaaegu täielikult õhusaasteainete riiklike ülemmäärade direktiivi alusel, väikese panuse annavad ka saasteallikaid käsitlevad õigusaktid, mis olid vastu võetud enne 2014. aastat või mis on pärast seda täiendavalt vastu võetud.

Joonis 2b. Panus, mille annavad NH3 heite vähendamise nõuete (ERR) täitmisse i) 2014. aasta eelsed õigusaktid, ii) pärast 2014. aastat vastu võetud õiguslikud meetmed, iii) lisameetmed, mis on vajalikud heite vähendamise nõuete täitmiseks, ja iv) koosmõju meetmetega, mis käsitlevad teiste saasteainete heiteid.

Sektorid, mille abil saaks NH3 heite nõutava vähendamise saavutada, on näidatud joonisel 3. Meetmeid, mis vähendavad mineraalväetiste, eelkõige karbamiidi kasutamisega seotud heiteid, peetakse kulutõhusaks paljudes liikmesriikides. Õhusaasteainete riiklike ülemmäärade direktiivis ei sätestatud karbamiidi kasutamise täielikku keeldu, sest on toimivaid valikuvõimalusi, nagu väetamise optimaalne ajastus ja kogused, turul saada olevate ureaasi inhibiitorite kasutamine või üleminek väiksema NH3 kaoga mineraalväetistele (nt ammooniumnitraat). Oluline osa heite vähenemisest tuleb saavutada sõnniku käitlemisel sea- ja kodulinnukasvandustes ning nõutavale vähendamisele võivad kaasa aidata hiljuti kehtestatud parima võimaliku tehnika (PVT) alased järeldused kodulindude ja sigade intensiivkasvatuse jaoks (analüüsis veel ei kajastu). Sellest kaugemale minevad sõnnikukäitluse meetmed on ka väga kulutõhusad ning rakendamist toetaks oluliselt lihtsustatud PVT-põhine sõnnikukäitluse süsteem, mille koostamisel võiks tugineda tööstusheidete direktiivi rakendamise kogemustele. Sünergiat asjakohaste ELi õigusaktide, nagu nitraadireostust käsitleva direktiivi 91/676/EMÜ rakendamisega tuleks veelgi tugevdada, ergutades liikmesriike kehtestama meetmeid, mis kasutavad integreeritud lähenemist õhu, vee ja mulla kaitse nõuetele.

Joonis 3. ERR-ide täitmiseks 2030. aastal vajalik NH3 heite täiendav vähendamine võrreldes 2017. aasta õigusaktidest tuleneva baasstsenaariumiga sektorite kaupa

3.2.4.Valdkondlik ja makromajanduslik mõju

Õhusaaste reguleerimise majanduslik mõju ületab punktides 3.1 ja 3.2.2 kirjeldatud kasu ja kulusid. Esiteks, saaste vähendamise tehnoloogia rakendamine loob lisanõudlust sektorites, mis toodavad saasteainete kõrvaldamise vahendeid. Teiseks, saasteainete kõrvaldamise kulud võivad mõjutada konkurentsivõimet tööstusharudes, mis tegutsevad rahvusvahelistel turgudel. Kolmandaks, mõju sektorite toodangule võib avaldada mõju kogu majandusele, kui see mõjutab nõudlust vahesaaduste ja tööjõu järele. Viimane tähendab muutusi tööhõives ja palkades, mõjutades leibkondade sissetulekut ja heaolu.

Nende kaudsete mõjude arvessevõtmiseks arvutati välja 2030. aastaks kehtestatud kohustuste täitmise makromajanduslik ja sektoripõhine mõju (kasutades mudelit JRC-GEM-E3). Tulemused on esitatud tabelis 2 ja kattuvad laias laastus 2013. aasta mõjuhinnanguga komisjoni ettepanekus õhusaasteainete riiklike ülemmäärade direktiivi kohta: 2030. aasta vähendamiskohustuste täitmise kulusid tasakaalustab kasulik mõju tervisele ja põllumajandusele (haiguspuhkuste vähenemine ja viljasaagi suurenemine), mis annab väikese positiivse mõju SKP-le. Sektorid, mis kannavad olulise osa kuludest (nt põllumajandus), kaotavad pisut toodangus, tootmine suureneb aga sektorites, mis saavad osa suurenenud nõudlusest saasteainete kõrvaldamise vahendite järele, nagu elektrikaubad, transpordivahendid ja muud seadmed.