[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 11.4.2007

KOM(2007) 178 lõplik

KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

Euroopa Komisjoni lõpparuanne vahendajate suhtes ühenduse õiguse alusel kohaldatavate kutsekindlustuse nõuete jätkuva asjakohasuse kohta

SISUKORD

1. Vahendajate suhtes ühenduse õiguse alusel kohaldatavad kutsekindlustuse nõuded 3

1.1. Kindlustusvahenduse direktiivi 2002/92/EÜ artikkel 4 4

1.2. Investeerimisühingute ja krediidiasutuste kapitali adekvaatsust käsitleva uuesti koostatud direktiivi 2006/49/EÜ artiklid 7 ja 8 5

1.3. Ajalooline taust 6

2. Kutsekindlustuse nõuete poliitika põhiprintsiibid 7

2.1. Tarbijakaitse 7

2.2. Kasu teenuse osutajatele ja turgudele 7

2.3. Argumendid kutsekindlustuse nõuete vastu 8

3. Sihipärane konsulteerimine liikmesriikide ja pädevate asutustega 9

4. Aruande eelnõu avalik arutelu 9

4.1. Arutelu tulemused 9

5. Järeldused 10

SISSEJUHATUS

Komisjon peab direktiivi 2004/39/EÜ (finantsinstrumentide turgude kohta) artikli 65 lõike 6 kohaselt esitama Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande kutsekindlustuse nõuete asjakohasuse kohta, mida praegu kohaldatakse vahendajate suhtes ühenduse õiguse alusel.

1. VAHENDAJATE SUHTES ÜHENDUSE ÕIGUSE ALUSEL KOHALDATAVAD KUTSEKINDLUSTUSE NÕUDED

Kutsekindlustus on vastutuskindlustus, mille eesmärk on katta kas täiel määral või osaliselt kas kahjuna või heakskiidetud kokkulepete tulemusena summad, mida töötajad peavad maksma kolmandatele isikutele äritegevuse käigus sooritatud tegudest, hooletusest või tegematajätmistest tuleneva kahju hüvitamiseks.

Ühenduse õigus eeldab mõningaid investeeringuid ning seda, et kõik kindlustusvahendajad saavad kõnealust kindlustust teenuste osutamise eeltingimusena. Vastavad nõuded on tuletatud kahest direktiivist:

- direktiiv 2002/92/EÜ kindlustusvahenduse kohta

- direktiiv 2006/49/EÜ investeerimisühingute ja krediidiasutuste kapitali adekvaatsuse kohta (uuesti koostatud) .[1]

Järgmistes punktides kirjeldatakse üksikasjalikult kahes eelmainitud direktiivis sätestatud kutsekindlustuse nõudeid.

Eri tüüpi vahendajate suhtes kohaldavad kutsekindlustuse ja kapitalinõuded

Kindlustusvahendaja | Investeeringu-vahendaja | Investeeringuvahendaja, kes on samal ajal ka kindlustusvahendaja |

Kogu ühenduse territooriumi hõlmav kutsekindlustus, mille suuruseks on vähemalt 1 000 000 eurot iga nõude kohta ja kõigi nõuete peale kokku 1 500 000 eurot aastas. | Üks järgmistest: a) algkapital 50 000 eurot; b) kutsekindlustus, mis hõlmab kogu ühenduse territooriumi, või mõni muu võrreldav tagatis kutsealasest hooletusest tuleneva vastutuse katteks, mille suuruseks on vähemalt 1 000 000 eurot iga nõude kohta ja kõigi nõuete peale kokku 1 500 000 eurot aastas; c) algkapitali ja kutsekindlustuse kombinatsioon sellisel kujul, mille tulemuseks on punktides a või b nimetatuga samaväärne kate. | Kogu ühenduse territooriumi hõlmav kutsekindlustus, mille suuruseks on vähemalt 1 000 000 eurot iga nõude kohta ja kõigi nõuete peale kokku 1 500 000 eurot aastas. + Üks järgmistest: a) algkapital 25 000 eurot; b) kutsekindlustus, mis hõlmab kogu ühenduse territooriumi, või mõni muu võrreldav tagatis kutsealasest hooletusest tuleneva vastutuse katteks, mille suuruseks on vähemalt 500 000 eurot iga nõude kohta ja kõigi nõuete peale kokku 750 000 eurot aastas; c) algkapitali ja kutsekindlustuse kombinatsioon sellisel kujul, mille tulemuseks on punktides a või b nimetatuga samaväärne kate. |

1.1. Kindlustusvahenduse direktiivi 2002/92/EÜ artikkel 4

Direktiivi 2002/92/EÜ artikli 4 lõikes 3 sätestatakse kindlustuse miinimummäär nii üksiknõude puhul kui ka kõigi nõuete peale kokku.

Kõigil kindlustusvahendajatel peab olema kogu ühenduse territooriumi hõlmav kutsekindlustus või kutsealasest hooletusest tingitud kohustuste katmiseks ettenähtud muu võrreldav tagatis, mille summa on vähemalt 1 000 000 eurot iga nõude kohta ja kokku 1 500 000 eurot aastas kõigi nõuete kohta (kui kindlustusselts, edasikindlustusselts või muu ettevõtja, kelle nimel kindlustus- või edasikindlustusvahendaja tegutseb või on volitatud tegutsema, ei ole juba andnud sellist kindlustust või samaväärset tagatist või kui selline ettevõtja ei ole endale võtnud täielikku vastutust vahendaja tegevuse eest).

Vahendaja peab sõltumata oma suurusest ja olenemata sellest, kas ta tegutseb rohkem kui ühes liikmesriigis või mitte, täitma kõnealust nõuet, et end ELis registreerida ja jätkata kindlustusvahendamist. Kõnealused nõuded on siiski katte miinimummäärad (liikmesriigid võivad siseriikliku õigusega kehtestada lisanõudeid). Direktiivis 2002/92/EÜ puuduvad sätted, mille kohaselt liikmesriikidel oleks lubatud vabastada äriühinguid kutsekindlustuse nõudest (v.a äriühingud, kellel on võrreldav tagatis): see tähendab eelkõige seda, et kutsekindlustuse alternatiivina ei ole lubatud kasutada kapitaliressursse.

1.2. Investeerimisühingute ja krediidiasutuste kapitali adekvaatsust käsitleva uuesti koostatud direktiivi 2006/49/EÜ artiklid 7 ja 8

Mitmete sätete hulgas, mille kohaselt peab investeerimisühingutel vastavalt finantsinstrumentide turgude direktiivi 2004/39/EÜ artikli 4 lõike 1 punktile 1 olema eri suuruses algkapital, on direktiivi 2006/49/EÜ artiklites 7 ja 8 kehtestatud kutsekindlustusega või algkapitaliga seotud nõuded investeerimisühingutele, kes on direktiivi 2004/39/EÜ kohaselt volitatud üksnes osutama investeerimisnõustamise teenust või võtma vastu ja edastama investorite korraldusi, hoidmata sealjuures enda käes kliendi vara (direktiivi 2004/39/EÜ kohased vahendajad). Kõnealused äriühingud on vabastatud algkapitaliga seotud nõuetest, mida tavaliselt kohaldatakse investeerimisühingute suhtes direktiivi 2006/49/EÜ artiklite 5 ja 9 alusel ning nendele kehtestatud kapitalinõuded on oluliselt väiksemad, sest neile lisanduvad kutsekindlustuse nõuded, mida ei kohaldata teiste investeerimisühingute suhtes.

Artiklit 7 kohaldatakse direktiivi 2004/39/EÜ kohaste vahendajate suhtes, kes ei tegele kindlustusvahendamisega. Kõnealustel äriühingutel peab olema:

a) algkapital 50 000 eurot;

b) kutsekindlustus, mis hõlmab kogu ühenduse territooriumi, või mõni muu võrreldav tagatis kutsealasest hooletusest tingitud kohustuse katmiseks, mille suuruseks on vähemalt 1 000 000 eurot iga nõude kohta ja kõigi nõuete peale kokku 1 500 000 eurot aastas;

c) algkapitali ja kutsekindlustuse kombinatsioon sellisel kujul, mille tulemuseks on punktides a või b nimetatuga samaväärne kate.

Punktis b nimetatud kutsekindlustuse nõuded on samad mis direktiivi 2002/92/EÜ alusel kindlustusvahendajatele kehtestatud nõuded. Direktiiv 2006/49/EÜ võimaldab siiski suuremat paindlikkust: saab valida algkapitali, kutsekindlustuse ja nende kombinatsiooni vahel.

Artiklit 8 kohaldatakse direktiivi 2004/39/EÜ kohastele vahendajatele, kes on registreeritud ka kindlustusvahendajatena direktiivi 2002/92/EÜ alusel. Nimetatud äriühingutel peab lisaks direktiivi 2002/92/EÜ artikli 4 lõikes 3 sätestatud kutsekindlustuse nõuete täitmisele olema:

a) 25 000 euro suurune algkapital;

b) kutsekindlustus, mis hõlmab kogu ühenduse territooriumi, või mõnda muud võrreldavat tagatist kutsealasest hooletusest tingitud kohustuse katteks, mille suuruseks on vähemalt 500 000 eurot iga nõude kohta ja kõigi nõuete peale kokku 750 000 eurot aastas;

c) algkapitali ja kutsekindlustuse kombinatsiooni sellisel kujul, mille tulemuseks on punktides a või b nimetatuga samaväärne kate.

Kõnealuste nõuete ülevõtmise tähtaeg ei ole veel möödunud, nii et investeerimisühingute suhtes ei kohaldata veel praegu kutsekindlustuse nõudeid vastavalt ühenduse õigusele. Kuid nende suhtes võib kohaldada samalaadseid nõudeid siseriikliku õiguse alusel, seetõttu on kõik analoogsete siseriiklike nõuete mõjul põhinevad tähelepanekud käesoleva aruande kavandi jaoks olulised. Nii nagu direktiivis 2002/92/EÜ lubatakse ka direktiivis 2006/49/EÜ liikmesriikidel kehtestada direktiivis sätestatud eeskirjadest rangemaid eeskirju.[2]

1.3. Ajalooline taust

Nagu eespool märgitud, erinevad kutsekindlustuse nõuded, mida kohaldatakse kindlustusvahendajate suhtes vastavalt direktiivile 2002/92/EÜ, neist nõuetest, mida kohaldatakse direktiivi 2006/49/EÜ alusel direktiivi 2004/39/EÜ kohaste vahendajate suhtes. Direktiivis 2002/92/EÜ nõutakse, et kõikidel kindlustusvahendajatel oleks kutsealasest hooletusest tingitud kohustuste katteks miinimumsuuruses kutsekindlustus, samal ajal kui direktiivi 2004/39/EÜ kohaste vahendajate suhtes kohaldatakse korda, mis võimaldab kutsekindlustuse ja miinimumkapitali kombinatsiooni.

Komisjoni direktiivi esialgse eelnõu kohaselt, millest sai direktiiv 2004/39/EÜ,[3] pidid äriühingud, kes osutavad investeerimisnõustamise teenust või võtavad vastu klientide korraldusi ja edastavad neid, kuid kelle käes ei ole klientidele kuuluvat raha või väärtpabereid, täitma kutsekindlustuse nõudeid, mille katte suurus on võrdne direktiivis 2002/92/EÜ sätestatud kindlustusvahendajate katte suurusega ning ilma võimaluseta täita selle alternatiivina kapitalinõudeid. Mõned liikmesriigid olid siiski nõukogus peetud läbirääkimistel murelikud. Muret tegevad asjaolud olid järgmised:

- turumuutused võivad vähendada kutsekindlustuse kättesaadavust investeerimisnõustajatele ning

- ettepanekutega võidakse liigselt koormata äriühinguid, kes tegelevad nii investeerimisnõustamisega kui ka kindlustusvahendusega.

Seetõttu muutsid kaas-seadusandjad komisjoni ettepanekut. Esiteks muudeti see paindlikumaks, võimaldades äriühingutel omada kas kindlaksmääratud suurusega kutsekindlustust või kindlaksmääratud miinimumkapitali või nende kombinatsiooni. Teiseks töötati välja erikord, mida kohaldatakse investeerimisühingute suhtes, kes on direktiivi 2002/92/EÜ alusel registreeritud ka kindlustusvahendajatena. Kõnealused äriühingud peavad vahendustegevuse osas vastama direktiivi 2002/92/EÜ artikli 4 lõikes 3 sätestatud nõuetele ning peale selle peab neil seoses nende investeerimisnõustamisalase tegevusega olema kas vähemalt 25 000 euro suurune algkapital või kutsekindlustus, mille suurus on vähemalt pool direktiivi 2002/92/EÜ kohaselt nõutavast summast, või nende kahe tingimuse kombinatsioon. See tähendab, et direktiiviga 2002/92/EÜ kehtestatud kutsekindlustuse nõudeid tuleb ikkagi täita, olenemata sellest, kui hästi on äriühing kapitaliseeritud.

Tunnistades, et seetõttu erineks direktiivis 2004/39/EÜ sätestatud kutsekindlustuse nõuded direktiivis 2002/92/EÜ sätestatud nõuetest, väitsid mõned liikmesriigid nõukogus peetud läbirääkimistel, et direktiivi 2002/92/EÜ tuleb muuta direktiiviga 2004/39/EÜ, et võimaldada (edasi)kindlustusvahendajatel saada kasu investeerimisnõustajatele kättesaadavast võimalusest asendada kutsekindlustus kapitaliga kas täiel määral või osaliselt. Kõnealust muudatust ei võetud vastu, kuid selle asemel kehtestasid kaas-seadusandjad läbivaatamisklausli.

Läbivaatamise eesmärk on määrata nõuete mõju liikmesriikide turule käsitlevate tõendite alusel kindlaks, kas kombineeritud nõuded vastavad piisava tarbijakaitse eesmärkidele ja kas äriühingud EMPs tervikuna või kindlatel siseriiklikel turgudel kogevad teatavaid raskusi või kannavad kulusid seoses nõutava kutsekindlustuse omandamisega, mida tuleks võtta arvesse kõnealuse korra tõhususe läbivaatamisel.

2. KUTSEKINDLUSTUSE NÕUETE POLIITIKA PÕHIPRINTSIIBID

Kutsekindlustuse nõuded kujutavad endast tarbijate kaitseks võetavat meedet, mille eesmärk on tagada, et kliendi nõudeid investeerimisühingu või vahendaja vastu saaks rahuldada juhtumite puhul, kus investeerimisühingu või vahendaja tulust või kapitalist ei piisa kliendi kindlustuse katmiseks. Kuid see on ka kasulik reguleerimisvahend, mis võimaldab investeerimisühingutel tegeleda teatud liiki äriga, omades suhteliselt väikest algkapitali. Sellega välditakse liiga piirava turuletuleku takistuse seadmist ja sellest tulenevat väiksemate äriühingute turult kõrvalejäämist. Kõnealune asjaolu on eriti oluline sellise tegevuse puhul nagu kindlustusvahendus või investeerimisnõustamine, millega tegeleb palju väikeettevõtteid.

2.1. Tarbijakaitse

Kutsekindlustus kaitseb kahtlemata tarbijaid, suurendades tagatisfonde, mis on ette nähtud nende nõuete rahuldamiseks, mis on tingitud hooletust nõustamisest või muust eksimisest ametialaste käitumisreeglite vastu. Näiteks direktiivis 2004/39/EÜ määratletakse esmakordselt investeerimisnõustamise teenus põhiteenusena (see oli direktiivi 93/22/EMÜ kohaselt kõrvalteenus). Kutsekindlustus on kasulik vahend tagamaks, et kõnealuse teenuse osutamisega seotud riskid on põhjalikult maandatud.

2.2. Kasu teenuse osutajatele ja turgudele

Kutsekindlustus on kasulik ka äriühingutele. Mitmel äriühingul on tõepoolest olemas kutsekindlustus, kuigi õigusaktid seda ei nõua, või kindlustuse suurus ületab õigusaktides kehtestatud suurust. Sellega saab katta suuri ja ootamatuid hüvitusnõudeid ning seeläbi kaitsta omanike vara ning üldjuhul katab kindlustus nii õigusliku kohustuse kui ka kaitsekulud, mille summa võib olla mõnel juhul nii suur, et võib ohustada äriühingu maksejõulisust.

Kutsekindlustus võib olla eriti kasulik väiksematele äriühingutele, kelle arvates võib suure kapitali omamine osutuda raskeks või sobimatuks ettevõtte struktuuriga. Kutsekindlustust võib rakendada koos turujõududega, kasutades kindlustusturgu, et aidata säilitada nende äriühingute maksejõulisust, kes osutavad olulisi jaemüügiteenuseid, nagu investeerimisnõustamisteenus.

Kohustuslik kutsekindlustus on ka kasulik reguleerimisvahend, mis võib täiendada kapitalinõudeid ja investeeringute tagamise skeeme. Kutsekindlustuse ostmise nõudel võib olla veel üks positiivne regulatiivne mõju, sellega julgustatakse äriühinguid parandama riskihindamist ja riskide juhtimist, kuna madalama riskiprofiiliga äriühingud kipuvad vähendama oma kindlustusmakseid ja suurendama katte kättesaadavust.

Pealegi on see turuosaliste üldistes huvides, et äriühingutel oleks kutsekindlustus, selleks et piirata investeeringute tagamise skeemide alusel esitatud nõuete arvu.[4] Äriühing, kellel puuduvad piisavad ressursid, ei ole võib-olla võimeline rahuldama tema vastu esitatud õigustatud nõudeid ja võib lõpptulemusena muutuda maksejõuetuks. See võib omakorda põhjustada investeeringute tagamise skeemi alusel esitatud nõudeid, mida peavad katma ülejäänud asjaomases koostöörühmas osalevad äriühingud. Mida suurem on kõnealuste skeemide alusel esitatud nõuete arv, seda suurem on nende katmiseks asjaomaselt majandusharult sissenõutav summa. Kuna kõnealused summad ei ole riskitundlikud, võivad hüvitamiskulud jääda ebaproportsionaalselt pikka aega tegutsenud ja hästi juhitud ning skeemi kõige enam rahastatavate äriühingute kanda. Kutsekindlustus võib sellist rahastamise tasakaalustamatust vähendada.

2.3. Argumendid kutsekindlustuse nõuete vastu

Esimene ja kõige tavalisem argument, mis esitatakse kutsekindlustuse vastu, on see, et kindlustus võib tekitada moraalse ohu probleemi. See tähendab, et kutsekindlustus võib mõjutada kindlustatute käitumist viisil, mis suurendab nõuete esitamise tõenäosust või suurust. Teoreetiliselt ei ole kindlustuskaitsega äriühingutel samasugust rahalist ajendit tegude või tegematajätmiste vältimiseks, mis võivad põhjustada nõuete esitamist.

Teine rangete kutsekindlustuse nõuete vastu esitatud argument seisneb selles, et kindlustusturg ei suuda või võib-olla ei suuda pakkuda kutsekindlustuskaitset suuremale arvule äriühingutele. Väidetavalt lepiti direktiivis 2002/92/EÜ sätestatud piirmäärades kokku ajal, kui turuvõimsus oli suurem kui see võib olla praegu või on tulevikus. Olukorda võisid raskendada direktiivis 2004/39/EÜ sätestatud nõuded äriühingutele, kes tegutsevad mõlemas valdkonnas ning tuntakse muret, et nõuete kombinatsiooni tõttu võib kutsekindlustuse turg jõuda oma võimaluste piirideni ja et mõni äriühing ei suuda säilitada ettenähtud suurusega kindlustust. Sellega seotud probleem on ka kutsekindlustuse maksumus. Nende äriühingute arvu suurendamise korral, kellelt nõutakse kutsekindlustust, võib tekkida oht, et nõudluse kasv võib tõsta kutsekindlustuse hinda, tõrjuda mõned investeerimisnõustamisega tegelevad äriühingud turult ja takistada uute äriühingute turuletulekut.

Täpsemalt öeldes väideti, et direktiivis 2002/92/EÜ nõutakse kõrget kindlustuskatet, mis ületab taset, mis enamiku väikeettevõtete puhul tundub olevat mõistlik. Lisaks sellele väideti, et kõnealused kutsekindlustuse nõuded on välja töötatud nii, et need sobiks kõigile, ning need ei ole kohandatavad äriühingu riskiprofiilile.

Vaatlejad soovitavad ka kapitali rolli asjakohast tunnustamist kindlustusvahendajate jaoks. Kapitali abil saab rahastada ootamatuid kulusid või täita äriühingu kutsekindlustuskaitses olevaid lünki ning eelkõige rahastada võimalikku omavastutusmäära (s.o nõude esimene summa, mille tasumisel äriühing peab kasutama lisaressursse). Direktiivi 2006/49/EÜ artiklites 7 ja 8 tõepoolest märgitakse, et sellise kapitali või kutsekindlustuse ja kapitali kombinatsiooni kaudu saab saavutada sama tarbijakaitse eesmärki kui kutsekindlustusega. Võimalus kasutada kutsekindlustuse täiendusena rahalisi vahendeid võib anda äriühingutele suurema paindlikkuse, aidata neid hoida piisaval hulgal ressursse ning saada keerulises turuolukorras nõuetekohast kutsekindlustuskaitset.

3. SIHIPÄRANE KONSULTEERIMINE LIIKMESRIIKIDE JA PÄDEVATE ASUTUSTEGA

Siseturu ja teenuste peadirektoraat saatis 2006. aasta märtsis liikmesriikidele ja nende vastavatele pädevatele asutustele küsimustiku, mille põhjal uuriti kutsekindlustuse kohaldamist direktiivi 2002/92/EÜ ja direktiivi 2006/49/EÜ alusel. Küsimustikule saadi 19 vastust.[5] Need koondati kogumikuks ja avaldati 14. augustil 2006. aastal aruande kavandi osana. Meie arvates on vastuste ebapiisava arvu põhjuseks asjaolu, et selleks ajaks oli paljudes liikmesriikides alles lõpetatud direktiivi 2002/92/EÜ ülevõtmine ning et direktiivi 2006/49/EÜ enamiku sätete ülevõtmise tähtaeg ei olnud veel möödunud.

Samadel põhjustel on saadud vastuste põhjal selge, et liikmesriikidel on üldiselt vähe kogemusi ja kättesaadavaid andmeid, mille alusel saaks adekvaatselt hinnata kõnealuste direktiividega kehtestatud korra mõju äriühingutele ning seda, millist kaitset kõnealune kord tarbijatele pakub. Lisaks sellele on raske prognoosida selle mõju direktiivi 2004/39/EÜ kohastele vahendajatele, kes tegelevad ka kindlustusvahendusega direktiivi 2002/92/EÜ alusel. Näib, et põhjaliku hinnangu andmist võimaldavad adekvaatsed andmed ei ole kättesaadavad enne 2008. aasta algust.

Liikmesriikide üksikasjalikud vastused ning aruande eelnõu osaks olev kokkuvõtte on avaldatud ja kättesaadavad komisjoni veebilehel.[6]

4. ARUANDE EELNÕU AVALIK ARUTELU

Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama oma märkusi aruande eelnõu kohta kuni 31. oktoobrini 2006. Arutelu oli üles ehitatud nii, et alguses esitavad vastajad oma üldised märkused ja pärast seda vastavad konkreetsetele küsimustele.

Märkuseid saadi seitsmelt organisatsioonilt. Üks organisatsioon oli üleeuroopaline ja esitas 14 ELi liikmesriigi kindlustusvahendajate ühenduste ühisvastuse. Neli organisatsiooni olid Ühendkuningriigist, üks Saksamaalt ja üks Austriast. Vastanud organisatsioonid esindasid kindlustussektori eri harusid (maaklerid, agendid, kindlustusandjad, emissioonikorraldajad), üks esindas sõltumatuid finantsnõustajaid ning üks seadusandjat. Käesolevas osas kirjeldatakse lühidalt avaliku arutelu kõige tähtsamaid tulemusi.[7]

4.1. Arutelu tulemused

On oluline märkida, et kõik vastanud olid nõus sellega, et kutsekindlustus on tõhus investorite kaitsmise vorm ning enamik neist ütles, et seda ei saa täiel määral asendada kapitalinõuetega. Vastanud olid siiski eriarvamusel küsimuses, kas kehtiv kutsekindlustust reguleeriv kord on sobiv investori kaitse meede. Mõned vastanutest võtsid sõna rangemate kutsekindlustuse nõuete poolt, samal ajal kui teised eelistasid paindlikumat lähenemisviisi, kus arvestatakse üksikute äriühingute suurust ja riskiprofiili.

Kaks vastanut väitsid, et äriühingutel tuleks lubada täiendada või üldse asendada kutsekindlustuse kaitse kapitalinõuete täitmisega, tagamaks et taskukohase kutsekindlustuse puudumine ei põhjustaks vahendajate kohustuste täitmatajätmist.

Üks vastanu, kes esindab kindlustusagente, kirjeldas kutsekindlustuse nõudeid märkimisväärse ja tarbetu koormana, mis ajendas kindlustusandjaid veeretama kutsekindlustuse kulud oma agentidele.

Kaks vastanut soovitasid komisjonil olukord veel kord üle vaadata siis, kui direktiive kohaldatakse täiel määral kõikides liikmesriikides, et hinnang oleks täielikum.

5. JÄRELDUSED

Liikmesriikidelt ja sidusrühmadelt kahe aruteluvooru tulemusena saadud teabe analüüs näitab, et ühenduse õiguse alusel kutsekindlustuse nõuete kehtestamist ajendanud poliitilised põhjused on praegu kättesaadavate piiratud tõendite põhjal veel õigustatud ning et puuduvad piisavad tõendid kõnealuste nõuete asjakohatuse kohta.

Kuid on selge ka see, et praegu on veel liiga vara anda ülevaatlikku hinnangut selle kohta, kuidas kõnealused nõuded mõjutavad teenuste osutajaid ja tarbijaid. Direktiivis 2002/92/EÜ sätestatud kord on kehtinud liikmesriikides üsna lühikest aega ning liikmesriikidel puuduvad täielikult direktiivis 2006/49/EÜ sätestatud uute, investeerimisühinguid käsitlevate kutsekindlustuse nõuete kohaldamise kogemused. Kõnealuste nõuete jätkuva asjakohasuse põhjalik hindamine ei ole võimalik seni, kuni ei ole rohkem kogemusi ja teavet, mida ei saa enne, kui liikmesriikides on vähemalt ühe aasta jooksul rakendatud ja kohaldatud direktiivis 2006/49/EÜ sätestatud nõudeid. Siis on asjakohane uurida, kas kutsekindlustuse nõudeid ja kapitalinõudeid saab omavahel asendada. Seetõttu jätkab komisjon olukorra jälgimist juhuks, kui ilmnevad tõendid turuprobleemide kohta.

[1] Kõnealused sätted on tuletatud direktiivi 93/6/EÜ artikli 3 uuest lõikest 4b, lisatud direktiivi 2004/39/EÜ artikli 67 kohaselt.

[2] Põhjendus (8): „Liikmesriikidel peaks olema võimalik kehtestada ka rangemaid eeskirju kui need, mis on sätestatud käesolevas direktiivis“.

[3] KOM (200) 625 (lõplik), artikli 11 lõige 2.

[4] Kahjumijuhtumi korral maksab kutsekindlustuspoliisi pakkuja hüvitusnõudeid kutsekindlustuspoliisi tingimuste kohaselt ning äriühing peab tasuma summa, mis on võrdeline tema kutsekindlustuse katet ületava summaga, oma kapitaliressurssidest. Juhul kui äriühingu ressursid on ammendatud, on äriühing maksejõuetu. Sellisel juhul rahuldatakse kõik tarbija õigustatud nõuded asjakohase investeeringute tagamise skeemi abil. Kõnealusel skeemil on aga piirangud ning kõiki ülejäänud kulusid kannavad tarbijad.

[5] Vastused saadi Austrialt, Küproselt, Tšehhi Vabariigilt, Soomelt, Prantsusmaalt, Kreekalt, Ungarilt, Iirimaalt, Maltalt, Madalmaadelt, Norralt, Poolalt, Rumeenialt, Slovakkialt, Hispaanialt, Rootsilt ja Ühendkuningriigilt. Belgia, Taani, Saksamaa, Itaalia, Eesti, Läti, Leedu, Luksemburg ja Portugal ei vastanud küsimustikule.

[6] http://ec.europa.eu/internal_market/securities/isd/mifid_reports_en.htm

[7] Teatavatele küsimustele saadud vastuste üksikasjalikum kokkuvõte on kättesaadav Interneti-aadressil http://ec.europa.eu/internal_market/securities/isd/mifid_reports_en.htm