ET Euroopa Liidu Teataja C 100/44

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „EL ja ülemaailmne toidunappus”

2009/C 100/08

25. oktoobril 2007 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee presidendile Dimitris DIMITRIADISele saadetud kirjas palus nõukogu eesistujariik Prantsusmaa koostada vastavalt Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklile 262 ettevalmistava arvamuse järgmises küsimuses:

„EL ja ülemaailmne toidunappus”.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav põllumajanduse, maaelu arengu ja keskkonna sektsioon võttis arvamuse vastu 8. oktoobril 2008. Raportöör oli Seppo KALLIO.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 448. istungjärgul 21.–23. oktoobril 2008 (22. oktoobri istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 73, vastu hääletas 11, erapooletuks jäi 27.

1. Ettepanekud ja soovitused

1.1. Komitee arvab, et EL peaks andma hinnangu põllumajandus- ja kaubanduspoliitika pikaajalistele eesmärkidele ning tegema kindlaks, kas praegu ELis ja maailmas üldiselt valitsevates muutunud tingimustes on toiduga varustamine tagatud.

1.2. EL peab tõstma toidu kättesaadavuse põllumajanduspoliitika keskmesse, tagades elujõulise tootmise kõigis ELi piirkondades. Seda tuleb teha ÜPP läbivaatamise kontekstis.

1.3. Toiduainete tootmist tuleb eelistada energia tootmisele. Taimepõhine energiatootmine peaks piirduma taimede ja biomassiga, mis oma olemuselt ei ole toiduainete tootmiseks sobivad.

1.4. Tootjahindade mõistlik tase kindlustab piisavate toiduvarude tootmise (esmane tootmine ja töötlemine) stabiilse aluse nii ELis kui ülemaailmselt.

1.5. Tuleb teha jõupingutusi, et töötada välja põllumajanduskaubanduse eeskirjad, millega tagatakse toiduvarud kõigis riikides ja igas olukorras. Arengumaadele tuleks võimaldada kaubanduseeliseid, mis aitavad tugevdada riiklikku tootmist.

1.6. EL peaks laiendama koostööd ja toetama toiduahelate kaasajastamise ja tõhustamise püüdeid arengumaades.

1.7. Komitee rõhutab, et EL on kohustatud tegema jõupingutusi, et tugevdada arengumaade tootja- ja turuorganisatsioone ning tagama sel viisil toiduga varustamise põhitingimused. EL peab kinni pidama ettepanekust toetada arengumaade põllumajandustootjaid ühe miljardi euro väärtuses.

1.8. EL peaks edendama uusi tehnoloogiaid, sh biotehnoloogiat, et võimaldada tootmiseks vajalike rakenduste väljatöötamist.

1.9. Tulevikustrateegia peab seisnema toiduainete kvaliteedi parandamises, ning toiduainete ohutust tuleb täiustada läbipaistva päritoluriigi märgistuse ja tarbijate teavitamise abil.

1.10. Tarbijahindu ei tohiks kunstlikult alandada, pigem peaks hinnakompensatsioon toimuma sotsiaalpoliitika kaudu.

1.11. ÜRO ja teised rahvusvahelised organisatsioonid peaksid toiduainete tootmisel seadma esimeseks prioriteediks vaesuse likvideerimise.

1.12. Toidu kättesaadavuse tagamiseks tuleb luua ülemaailmne kohustuslike varude programm sarnaselt ELi naftavarude kavaga.

1.13. ELi varustuskindluse tagamiseks tuleb luua parem oluliste toodete ja tootmissisendite (valgud, väetised, seemned, pestitsiidid) põhivarude süsteem ja võtta aktiivseid meetmeid liikmesriikide, ELi ja eraettevõtete koostöö tugevdamiseks.

1.14. Toiduvarude kindlustamiseks tuleb parandada koolitust selles valdkonnas, et reageerida toidukriisi probleemidele ELis, eelkõige aga arengumaades.

1.15. Komitee arvates peaks EL looma arengumaade põllumajandus- ja kalandussektoris ühisettevõtteid, et parandada nende riikide majandustingimusi.

1.16. Komitee kutsub komisjoni üles esitama ettepanekuid, millega julgustada liikmesriike investeerima rohkem vahendeid kalandussektori teadus-, arendus- ja uuendustegevusse ning eelkõige mereuurimislaevade ehitamisse ja käigus hoidmisse. Laevadel tehtav uurimistöö aitaks säilitada ja arendada säästvat kalandust ning parandada toiduainetega varustatust ja sotsiaalmajanduslikke tingimusi vähem arenenud riikides.

2. Sissejuhatus

2.1. Euroopa kodanike tervis ning nende mure tuleviku pärast, põllumajandustoodete ja toiduainete hindade hiljutine järsk tõus ja üliaktuaalne maailma näljahäda temaatika on toonud ülemaailmsed toidunappusega seotud probleemid avaliku arutelu keskmesse. Tooraine hinnad olid põllumajandustoodete ja toidusektoris langenud 1970ndatest alates. Viimasel kolmel aastal toimunud tõus on areng õiges suunas, mis on tekitanud raskusi ahela kõige nõrgema lüli, st tarbijate jaoks. Tarbijad peavad tasuma põhitoiduainete eest hinda, mis mõnel juhul on märkimisväärselt suurem põllumajandustootjale algselt makstavast hinnast. Kuigi osa Euroopa põllumajandusest on saanud hindade tõusust kasu, tuleb siinkohal juhtida tähelepanu Euroopa karjakasvatuse kriitilisele olukorrale, sest tootjad ei saa endale lubada söödahindade tõusu ega kanda kulusid üle tarbijahindadesse.. Käesolevas arvamuses uuritakse toidunappusega seotud probleeme Euroopa Liidu seisukohast ja käsitletakse ELi tegevuse mõju laiemalt. (1)

2.2. Kõige olulisemad küsimused on toiduga varustamine ja varustuskindlus. Eesmärk on teha kindlaks ülemaailmsed probleemid ja anda soovitusi, kuidas neile reageerida. Dramaatilised muutused turul on põhjustanud radikaalseid reageeringuid: mitmed allikad on koguni soovitanud eraldada põllumajandus- ja toiduküsimused WTO läbirääkimistelt ning pöörduda ELi tasandil tagasi tootmisega seotud toetuse juurde. Lõpuks uurime, kuidas mõjutavad need probleemid ja võimalikud lahendused kõige olulisemaid sotsiaalseid küsimusi. Mida tähendavad need Euroopa tarbija jaoks? Kuidas mõjutavad need arengumaade pikaajalist toiduga varustamist? Kuidas aitavad need kaasa maaelu elujõulisusele?

2.3. Alustame lühiülevaatega ELi põllumajanduslikust ja toiduainete tootmisest, põllumajandus- ja toidupoliitikast ning raamistikust, mis hetkel piiritleb põllumajanduslikku ja toiduainete tootmist. Seejärel arutleme oluliste välisjõudude üle, mis tekitavad survet kehtiva raamistiku edasiarendamiseks. Selle analüüsi põhjal koostame kokkuvõtte, tuues välja kõige olulisemad ELi põllumajandust ja toiduainetega varustamist ees ootavad väljakutsed ning visandades võimalikud alternatiivsed tegutsemisviisid. Lõpuks hindame kõnealuseid tegutsemisviise ja uurime ELi rolli maailma varustamises toiduga nii tootja kui ka tarbijana.

3. ELi põllumajandus- ja toidupoliitika ning sektori areng

3.1. EMÜ/ELi toidu- ja põllumajandussektor ning selle eesmärgid ja suundumused

3.1.1. Põllumajanduslik ja toiduainete tootmine on ELis viimastel kümnenditel arenenud kooskõlas mujal ühiskonnas toimuvate arengutega. Varasematel aastatel pöörati põhitähelepanu toodangu suurendamisele, mistõttu 1980ndatel aastatel tekkis märkimisväärseid ülejääke eksportimiseks. Sel kümnendil ilmnesid ka põllumajandusega seotud keskkonnaprobleemid, nagu sõnniku laotamine intensiivse põllumajandustegevusega piirkondades ja veeprobleemid.

3.1.2. Vastusena intensiivsele maaviljelusele ja keskkonnaprobleemidele tekkis mahepõllumajandus, mis on näide toote eristamise kohta: mõned tarbijarühmad on valmis maksma rohkem toidu eest, mille tootmisel kasutatud meetodeid peetakse keskkonnasõbralikumaks. 1990ndaid aastaid mäletatakse kui loomahaiguste ja zoonooside kümnendit, mil ELi veisekasvatuse sektorile ja toiduainetööstusele andsid hoobi nn hullu lehma tõbi ja sigade katk. Toiduainetega varustamise oluliseks teguriks sai toiduohutus ning paljudes riikides hakati eraldama rohkem vahendeid selliste küsimustega tegelemiseks nagu salmonelloosi tõkestamine ja vältimine.

3.1.3. Kõnealused probleemid ja nende lahendamiseks võetud meetmed on aidanud kujundada Euroopa Liidu põllumajandus- ja toidupoliitikat. Viimastel aastatel esile kerkinud aktuaalsed teemad on seotud põllumajandustoormest bioenergia tootmisega, st põllumajandus kui bioenergia tooraine allikas.

3.1.4. Teine oluline küsimus on toidu toiteväärtus ja selle tähtsus rahvatervise seisukohalt: aruteludes keskendutakse toidu koostisele ja sellele, mil määral vastutab toiduainetööstus lääneriikides üha enam leviva rasvumise eest. Seda aspekti peab toidusektor arvesse võtma näiteks toodete kavandamisel ja turustamisel ning sellega peavad tarbijad arvestama tarbimisotsuste tegemisel. Vastutustundlikku tarbimist tuleb toetada tarbijate teavitamise abil.

3.1.5. Hetkel on kõige aktuaalsem küsimus toiduainete ning põllumajanduslike sisendite ja valmistoodangu hindade järsk tõus: kas hinnatõus on püsiv ning millist mõju avaldab see ülemaailmsele toiduga varustamisele ja vaeste inimeste elutingimustele? Otsuselangetajad peaksid arvestama ka turutingimuste muutumisega: kas madalate ja pidevalt langevate toiduainehindadega turgudele kavandatud poliitikameetmed jäävad kehtima ka uutes tingimustes?

3.2. Muutused ELi põllumajanduspoliitikas ja kalanduses

3.2.1. ELi põllumajanduspoliitika aluseks on olnud tugev siseturg ja turu reguleerimine toetussüsteemide abil eesmärgiga tagada stabiilne toiduga varustamine kõigis riikides ja igas olukorras. EL on oma poliitika rajanud Euroopa põllumajandusmudelile, millega kaitstakse põllumajanduslikku mitmekesisust ja tagatakse põllumajanduse kasumlikkus ka ELi ebasoodamate tingimustega piirkondades. Eesmärk on toota ELi tarbijatele mõistliku hinnaga kvaliteetset ja ohutut toitu.

3.2.2. Põllumajanduspoliitika on globaliseerumise tõttu omandanud rahvusvahelise mõõtme, tuues ühise põllumajanduspoliitika reformimise teele uusi probleeme, mis hõlmavad kasvava konkurentsi ja põllumajandustootjate tulupoliitika korraldamise. Pikka aega tulenesid põllumajandustoodangu turgude probleemid toodangu madalast hinnast, millele ELi põllumajandusreformide käigus on püütud tähelepanu pöörata.

3.2.3. 1999. ja 2003. aasta põllumajandusreformiga liiguti turupõhisema süsteemi suunas: kaotati sekkumissüsteemid, vähendati halduskulusid ning kaotati seos otsetoetuste ja toodangu mahu vahel. Järgnesid paljude toodete turukorralduse reformid, mis põhjustasid raskusi osale ELi põllumajandustootjatele. Nende muutuste alusel seati ELi eesmärgid WTO kaubandusläbirääkimistel.

3.2.4. Praegu tegeletakse ELis ühise põllumajanduspoliitika läbivaatamisega (nn tervisekontroll), mis peaks andma võimaluse teatud täpsustuste tegemiseks. Selle nn tervisekontrolli peaeesmärk on hinnata 2003. aasta ühise põllumajanduspoliitika reformi elluviimist ning teha reformiprotsessis muudatusi, mida peetakse vajalikuks poliitika edasiseks lihtsustamiseks, mis võimaldaks haarata kinni uutest turuvõimalustest ning teha ettevalmistusi turul ja ühiskonnas tekkivate uute väljakutsetega toimetulekuks. Läbivaatamine on langenud ajale, mil maailma põllumajandustoodangu turgudel valitseb suur segadus ja toiduga varustamine on sattunud tõsisesse ohtu.

3.2.5. Peale põllumajanduse on kalandusel oluline osa meie varustamisel toiduga. 2005. aastal ulatus maailma kalanduse kogutoodang peaaegu 142 miljoni tonnini, mis vastab 16,6 kg kalale inimese kohta ja rohkem kui 15 %-le maailma loomajahu toodangust. Kalandustoodetel on toiduga varustamisel oluline osa. Lisaks on kalanduse ja vesiviljelusega seotud tegevus oluline toidu-, töökohtade ja sissetulekuallikas Euroopas ja arengumaades. Euroopa Liit peaks püüdma tagada, et ka arengumaad suudaksid oma kalavarusid majandada ja võimalikult tõhusal viisil kasutada.

3.2.6. ELi tegevus selles valdkonnas peaks keskenduma kõikehõlmavale lähenemisviisile, mis ühendab kalavarude säästvat kasutamist ja vaesuse vähendamist ning tagab tasakaalu arengumaade ja arenenud riikide vahel, võttes arvesse järgmist:

1) EL peaks arendama kohalikke kalastusviise ning toetama säästva ja vastutustundliku kalanduse ja vesiviljeluse levikut;

2) EL peaks jätkama kalandustoodete importi ning parandama toiduohutuse ja tarbijakaitse tavasid;

3) EL peaks toetama Euroopa kalanduskogukonna kalastamist kolmandate riikide vetes eeldusel, et see toimub täielikus kooskõlas kõnealuste riikide ja nende kodanike huvidega;

4) ookeanid ja mered on Maa loodusvarade ja meie maailmapärandi lahutamatud osad. EL peab hea seisma selle eest, et ülepüüki ei toimuks ei ELi ega teiste riikide vetes.

3.3. Vajadus muutuse järele: ELi põllumajandus- ja toidupoliitikat mõjutavad välistegurid

3.3.1. ELi põllumajandus- ja toidupoliitika raamistik on viimase poolsajandi jooksul arenenud eespool kirjeldatud viisil ning on nii selle poliitika eesmärkide ja võimaluste kui ka välistegurite tulem. Selle poliitika muutumisele ja kujundamisele kaasa aidanud välistegurid on eelkõige ELi kaubanduspoliitika (praegune WTO kaubandusläbirääkimiste Doha voor), tehnoloogiline areng, keskkonnaprobleemid ja suundumused toiduturgudel.

3.3.2. WTO mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Doha voor on kestnud juba peaaegu seitse aastat. Läbirääkimiste käigus on jõutud teatud lahendusteni, kuid üldine edu on olnud aeglane. EL on läbirääkimistega hõlmatud mitmesugustes küsimustes olnud väga aktiivne. Mõned riigid ei ole soovinud arenguid, mis viiksid eduka lõpptulemuseni. EL on teinud märkimisväärseid järeleandmisi, näiteks põllumajanduses, tööstuses ja arengumaadega seotud küsimustes. Läbirääkimiste käigus lahenduste leidmine oleks oluline rahvusvahelise kaubavahetussüsteemi toimimise seisukohalt.

3.3.3. Põllumajandus on läbirääkimistel alati olnud keeruline küsimus, sest enamik riike kaitseb oma toodangut kindlustunde nimel. Läbirääkimistel osalevad ka väga suured eksportijad, kes aga ei soovi oma importi vabaks lasta. EL on teatud toodete suur eksportija, ent ka maailma suurim toiduainete importija. 2007. aastal eksportis ELi toiduainetetööstus toiduaineid 54,6 miljardi euro väärtuses, samas imporditi töödeldud toitu 52,6 miljardi euro eest.

3.3.4. Kui Doha vooru läbirääkimistel jõutakse lähitulevikus lahenduseni, tähendab see ELi põllumajandusturgude jaoks uut olukorda. Praeguste ettepanekute kohaselt kaoksid eksporditoetused 2014. aastaks ja mittetariifseid tõkkeid vähendataks enam kui 50 %. See võib ELi põllumajandussektorile tähendada üle 20 miljardi euro suurust majanduslikku kahju. Põllumajandustoodangu hindade hiljutine tõus mõjutab kaubanduse struktuuri ja lõplike lahenduste mõjusust.

3.3.5. EL on juhtinud tähelepanu mitmetele olulistele teguritele, mis on seotud põllumajanduskaubandusega, näiteks keskkonna- ja sotsiaalstandarditele ja loomade heaolule (st mittekaubanduslikele teguritele). Nende ettepanekute osas ei ole kahjuks mingit edasiliikumist toimunud. Maailmakaubanduses võrdse mänguruumi saavutamiseks tuleks ühtlustada tootmiseeskirju ja -standardeid.

3.3.6. EL on teinud läbirääkimistel märkimisväärseid järeleandmisi kõige vaesematele arengumaadele kaotades imporditariifid, mis peaks parandama nende riikide võimalusi põllumajanduskaubanduses. Samuti on oluline, et arengumaade endi põllumajanduslikul tootmisel oleks rohkem ressursse, soodustusi ja tehnilist abi. EL peaks samuti toetama algatusi, mis toetavad arengumaade koduturule tootmist ja edendavad maapiirkondade osalejate organiseerumist. Arengumaad erinevad kaubandustingimuste osas suuresti ja uutes kaubanduseeskirjades tuleks seda asjaolu arvesse võtta.

3.3.7. Hiljutised radikaalsed muutused maailma põllumajandustoodangu turgudel mõjutavad toiduainetekaubandust ja selle struktuuri. Kui hinnatõusud on püsivad, siis mõjutab see kaudselt uusi kaubanduspoliitilisi kokkuleppeid ja tingimusi. EL on juba hakanud laiendama paljude kaubanduspartneritega sõlmitud kahepoolseid kaubanduslepinguid, osalt mitmepoolsetel läbirääkimistel esile kerkinud raskuste tõttu, ent ka kiirete muutuste tõttu näiteks toidu- ja energiaturgudel. Eesmärgiks peab olema kokkuleppe ja sekkumismehhanismini jõudmine, mida saaks kasutada tootehinna kõikumiste vähendamiseks ja turu tasakaalustamiseks.

3.4. Keskkonnamuutused ja tehnoloogiline areng

3.4.1. Keskkonnaküsimused

3.4.1.1. Kõige olulisemad keskkonnaga seotud tegurid on kliimamuutusest põhjustatud muutused ja eelkõige sellest tulenevad poliitilised meetmed. Kliimamuutus põhjustab ilmastikutingimuste muutumist kogu maailmas ning tootmine peab nende uute tingimustega kohanema, see aga tähendab põllumajanduse tootlikkuse vähenemist. Kaudne mõju ilmneb poliitikameetmete kaudu: kliimamuutuse aeglustamiseks võetavad meetmed nõuavad tootmise struktuuri ja tootmisviiside muutmist; mis vähendavad aga tootlikkust. Lisaks põllumajandusele on kliimamuutusel suur mõju toiduainetetööstuse võimalustele ja kasumlikkusele.

3.4.1.2. Eriti tuleks esile tõsta põllumajandustoormel põhinevat bioenergia tootmist. Toidu- ja energiaturud on nüüd tihedasti omavahel seotud, sest bioenergia ja toiduainete tootmine võistlevad sama toorme pärast ning samuti seetõttu, et põllumajanduslik tootmine on täna suures sõltuvuses fossiilkütuste kasutamisest. Kõnealuse konkurentsi tulemusel on energiaturgude hinnamuutustel ja neid turge puudutavatel poliitikameetmetel otsene mõju toiduturgudele.

3.4.1.3. Toiduks sobiva toorme kasutamine toorainena bioenergia tootmisel suurendab nõudlust põllumajandustoodete järele ja toob kaasa nende hinnatõusu.

3.4.1.4. Kasvuhooneefekt on ulatuslik keskkonnaprobleem, mis varjutab mitmeid teisi keskkonnaga seotud küsimusi, millest bioloogiline mitmekesisus on aga oluline ülemaailmne teema. Mitmekesise geneetilise baasi kaitse omandab ELis üha suuremat tähtsust; kaitsealade ning algupäraste taime- ja loomaliikide kaitsmine toimub osana tootmisest või lisaks sellele ning geenipanga tegevusena. Väljaspool Euroopat on vajadused põhimõtteliselt samasugused, ent liigirikkus võib seal olla kordi mitmekesisem ja majanduslikke võimalusi vähem.

3.4.1.5. Lisaks bioloogilisele mitmekesisusele on probleemiks ka nakkuslikud loomahaigused ja zoonoosid, mis muutuvad rahvusvahelise kaubanduse, transpordi ja koostöö tõttu üha sagedasemaks. ELis on ilmselt kõige tuntumad bioturvalisusega seotud probleemid sigade katk, veiste spongioosne entsefalopaatia (BSE), suu- ja sõrataud ning salmonelloos, samas kui ülemaailmselt põhjustab muret linnugripi epideemia. Nii haigused kui kahjurid levivad omal moel, ühine on nende puhul aga asjaolu, et nad mõjutavad otseselt või kaudselt toiduainete tootmist ning põhjustavad ebakindlust tarbijate ostuotsustes. Peale selle on neil oluline pikaajaline mõju varustuskindlust kahjustava tegurina.

3.4.2. Uued tehnoloogiad

3.4.2.1. Nõudlus põllumajandussaaduste kui bioenergia tooraine järele on kasvanud peamiselt keskkonnaohu vähendamiseks võetud poliitikameetmete, aga ka tehnoloogilise arengu tõttu. Biotehnoloogia pakub hulgaliselt uusi võimalusi toiduturgudele ja muudele turgudele suunatud toodete tootmise ja töötlemise tõhustamisel. Energiavaldkonnas kerkib turustatava tootena esile tselluloosil põhinev bioenergia koos tärklisel põhineva energiaga.

3.4.2.2. Biotehnoloogilised uuendused on endaga kaasa toonud laias valikus uusi tootmismeetodeid. Biotehnoloogia arengut võib vaadelda olulise sammuna tootmise tõhususe parandamisel. Kõnealust protsessi tuleks toetada teadus- ja arendustegevuse kaudu. Lisaks hüvedele tuleb arvesse võtta ka võimalikke riske tervisele ja keskkonnale. Probleem seisneb selles, et paljudel juhtudel ei ole ikka veel selged biotehnoloogiarakenduste võimalikud kõrvalmõjud loomade tervisele, taimedele ja ökosüsteemidele.

3.4.2.3. Piisavate andmete puudumine ja uuringud, mis tõestavad kaasaegse biotehnoloogia kõrvalmõjusid tervisele ja keskkonnale, on mõjutanud tarbijate arusaamu seoses biotehnoloogiarakenduste juurutamisega. Suurt tähelepanu tuleb pöörata tarbijate arvamustele ja muredele toote arendustöös, lisaks peavad turul olevad tooted kandma kohast märgistust.

3.5. Hinnamuutused toiduturgudel

3.5.1. Viimase kahe aasta jooksul on põllumajandussaaduste ja mitmete oluliste põhitoiduainete hinnad järsult tõusnud. See on toimunud mitmesugustel põhjustel, milleks on muu hulgas rahvastiku kasvust tulenev suurenenud nõudlus, kõrgemad energiahinnad ja varude ülemaailmne vähenemine, eeltoodust johtuvalt põllumajandussaaduste muutumine investeeringute ja spekuleerimise objektiks ning lisaks ilmastikutingimused – nii kohalikud erandlikud ilmaolud kui ka püsivamate muutuste oht.

3.5.2. Prognooside põhjal on raske ennustada, kuidas turud tulevikus käituvad. Viimastel kuudel toimunud hinnalangus ei paku mingit vihjet selle kohta, millisele tasemele hinnad lõpuks püsima jäävad. Igatahes on hinnamuutustel märkimisväärne mõju arengumaades ja seda mõju tunnevad ka arenenud riigid, sh ELi liikmesriigid.

3.5.3. ELis on kõrgemad maailmaturu hinnad tekitanud arusaama, et põllumajandus- ja toidupoliitikas on varasemaga võrreldes veidi rohkem manööverdamisruumi. Toidu ostjate jaoks on toiduhindade tõus olnud kiire ja see on juba mõjutanud üldist inflatsiooni ELi liikmesriikides. Samasugune muster, ehkki jõulisem, ilmneb selgelt ka arengumaades – paljudes riikides on koguni teatatud toidu kättesaadavuse ja hindadega seotud rahutustest. Samal ajal ilmneb, et hinnatõusul on olnud positiivne mõju teatud tootmissektoritele – paljudel juhtudel on kohalikel tootjatel paljude aastate vältel esmakordselt osutunud võimalikuks konkureerida maailmaturu hinnaga imporditava toidukaubaga. Pikas perspektiivis võib see suurendada toiduainete tootmist ja pakkuda tootmisvõimalusi kohalikele elanikele. Edu saavutamiseks on vaja majanduskasvu, mis kindlustab tarbijad piisava rahaga toidu ostmiseks.

3.5.4. Toiduhindade tõus maailmaturul suurendab tõenäoliselt toiduainete tootmise mahtu. Samas võivad kõrgemad hinnad suurendada maailmas nälga, kuna vaestel on aina raskem osta esmavajalikke toidukaupu, eelkõige juhul, kui suurt osa saagist ei kasutata toiduainete tootmiseks. Igal juhul mõjutab uus olukord selgelt sissetulekute jaotumist riikide vahel ja on seega poliitiliselt tundlik teema. Maailmaorganisatsioonide suhtumine tulevikuarengutesse on siiani ebaselge.

3.5.5. Küsimus ei ole ilmselgelt ainult lõpptoodete turgudes – kui lõpptoodete hinnad tõusevad, siis on tegemist tootmissisendite kallinemise tendentsiga, ja vastupidi. Sama toimub praegu – kuna energia ja väetiste hinnad on kasvanud, siis ei pruugi põllumajandustootjatel varasemaga võrreldes sugugi paremini minna. Kui toiduainetetööstus ei suuda oma suhtelist osa lõpptoote hinnas muutumatuna hoida, kannatab tooraine kõrgemate hindade tulemusel ka tema.

3.5.6. Hinnatõus peegeldab paljudest erinevatest teguritest tingitud uut turutasakaalu. Praktikas kajastab see maailma toiduainetetööstuse võimet – maailma varustuskindlust – varustada inimesi toiduga vastavalt nende vajadustele. Varem on sageli väidetud, et maailmas valitseva nälja põhjus ei ole mitte tootmisvõimaluste puudumine, vaid pigem riiklik ja rahvusvaheline poliitika. See seisukoht kuulub lähitulevikus ümbervaatamisele, sest vastata tuleb küsimusele, kas rahvastiku jätkuv kasv, kliimamuutus ja toiduks mittekasutatavad tooted (fossiilsete energiaallikate ammendumise taustal) muudavad olukorda selliselt, et tulevikus ei ole toidunappuse põhjus enam üksnes poliitika, vaid aina enam ka tootmisvõimaluste kasvav piiratus.

3.5.7. Põhitoiduainete hindade arengu problemaatikat käsitledes on vaja uurida põhjalikult selle kogu keerukust ning vältimatu on tuua läbipaistvust hinna kujundamisse põllumajandustoiduainete väärtusahela eri lülides. Valitsuste ülesanne on püüda parandada hindade jälgitavust, kehtestades sobivad kontrollimehhanismid, millega avastada mõningate ettevõtjate teatud ebaausaid tavasid, ning töötades välja tarbijate harimise meetmed, mille eesmärk on edastada neile tõest ja täpset teavet.

3.6. Toidu kvaliteet, ohutus ja toiteomadused

3.6.1. Lisaks toidu kogusele on toiduaineturgudel olulised tegurid ka toidu kvaliteet, ohutus, toiteomadused ja tarbija eelistused. Toidu ohutuse aluseks on standardid, mille üle teostab järelevalvet Euroopa Toiduohutusamet (EFSA).

3.6.2. Toitumine on keerukas mõiste, sest tarbija valikuid suunavad mitte ainult tervisetegurid, vaid ka kultuuriga seotud käitumine. Toidukaupade mõju tervisele ja vastutus selle eest on jätkuvate arutelude teemad, ning turul tegutsejad ei ole selles osas üksmeelele jõudnud.

3.6.3. Tarbija eelistuste aluseks on isiklikud väärtushinnangud ja arvamused (nt mahepõllumajanduslik toit) ning kultuurilised tegurid, mis ei ole võrreldavad. Kõnealuste tegurite mõju toiduturgudele ei tohiks sellegipoolest alahinnata.

3.7. Tarbijate positsioon ja roll

3.7.1. Vastutustundlik kasutamine ja säästev tarbimine, sh taaskasutus, peab muutuma üldlevinud tavaks. See kehtib nii varustusahela kui ka tarbijate suhtes. Eesmärk on võimalik saavutada laiaulatusliku ühiskondliku arutelu kaasabil.

3.7.2. Euroopa tarbijate jaoks on kvaliteetne toit ja mõistlik hind enesestmõistetavad. Lisaks hinnale on tarbijate jaoks olulised valikuvabadus ja lai sortiment. Üldjuhul ei ole keegi valmis toidu ohutuse osas kompromissile minema.

3.7.3. Praktikas lähevad paljud tarbijad sellegipoolest kompromissile, kui tegu on toiduainete ohutuse ja nende kultuurilise tähendusega. Lisaks on paljudele tarbijatele olulised toidu teatud omadused: näiteks mõjutavad toodete müügihinda mahetootmine ja GMO tooraine.

3.7.4. Kvaliteediküsimused rõhutavad teabe juhtimise tähtsust: eri tootmismeetodite ja sisenditega kaasnevaid riske ja eeliseid tuleb tarbijatele tutvustada viisil, mis selgitab tootega seonduvat riskimõtlemist. Tuleb loobuda must-valgetest arvamustest, et tarbijad saaksid ise vaagida, millised on nende jaoks konkreetse toote head ja halvad küljed.

3.7.5. Tarbija jaoks on eluliselt oluline teada, millel rajaneb kvaliteet, mille järgi ta oma valiku teeb. Usalduse loomise eeltingimus on tarbija hõlbus juurdepääs teabele toodete kvaliteedi kohta. Tarbijad on esitanud mitmeid nõudeid, muu hulgas naasmine päritoluriigi märgistuse juurde, sh ka Euroopa toidukaupade puhul. Euroopa toodetel läheb Euroopa turgudel hästi tänu tarbijate kõrgele teadlikkusele ja läbipaistvusele. Tarbijapoliitikale vajaliku tähelepanu pööramine on toiduainete tootmise edasise arengu üks põhitegureid.

3.8. Arengupoliitika ja toiduainete tootmine

3.8.1. Rahvusvahelisel tasandil on võetud vastu arvukalt poliitilisi otsuseid maailmas valitseva nälja likvideerimiseks, viimati leidis see aset aastatuhande arengueesmärkide kontekstis. Tänini on praktilised tulemused väga tagasihoidlikud. Nälgivate inimeste arv kasvab jätkuvalt ning ikka veel kannatab nälga umbes miljard inimest maailmas. Suurem põllumajanduslik tootmine ei ole olnud piisav vastamaks rahvastiku kasvule ning ei ole olnud võimalik tõhusalt reageerida toiduainete tootmises tekkinud uuele olukorrale. EL on teinud jõupingutusi nii rahvusvahelistes organisatsioonides kui ka kahepoolsetes suhetes arengumaadega. EL on soovinud võtta aktiivse rolli nii arengukoostöö- kui ka kaubanduspoliitikas eesmärgiga parandada toiduainete tootmise olukorda arengumaades.

3.8.2. Toiduga varustamise kindlus tuleb seada rahvusvahelises arengupoliitikas prioriteediks, et vähendada vaesust. Toiduainete tootmise arendamine peaks olema arengumaade riikliku poliitika nurgakivi. Igal arengumaal peaks olema oma riiklik põllumajanduspoliitika, mis on alus riigi elanike esmaste toiduainetega varustamise korraldamisele.

3.8.3. Selle eesmärgi saavutamine eeldab piisavate koolitus-, nõustamis- ja teadustööressursside loomist arengumaades. Rahvusvaheline üldsus ja EL peaksid tegema sihikindlamaid jõupingutusi nende eesmärkide lisamiseks arengupoliitika kavadesse.

3.8.4. Arengumaade põllumajandustootjaid tuleks aidata, toetades tootjaorganisatsioonide pingutusi siseriikliku tootmise, turustamise ja töötlemise arendamisel ning turupositsiooni tugevdamisel. Arengumaades tootmistingimuste parandamiseks tehtavate jõupingutuste ühe osana tuleks tõhustada riskide juhtimist. Lisaks tootmisele tuleb tähelepanu pöörata ka sotsiaalküsimustele. Ka ÜRO süsteemis saab võtta tõhusamaid meetmeid, et parandada toiduga varustatust.

3.8.5. Mis puutub kaubanduspoliitikasse, siis peab olema võimalik tagada arengumaadele tõeline võimalus – oma „roheline toetuskava”. Selle eesmärgi saavutamine eeldab arengumaade valitsuste märkimisväärset toetamist oskusteabega kaubanduseeskirjade ja -süsteemide loomise kohta. EL võiks innukamalt edendada oma rolli oskuste arendamisel arengumaades. Arengumaade selgem rühmitamine vähim arenenud riikideks vastandatuna peamistele eksportivatele riikidele aitaks parandada vaeseimate riikide olukorda. EL on neid eesmärke edendanud WTO läbirääkimiste käigus.

4. Võimalikud tegevused ELi tasandil ja piiravad tegurid

4.1. Viimastel kümnenditel on ELi mure ja arutelud toidu üle võtnud uue suuna, keskendudes ületootmise asemel rohkem keskkonnaküsimustele, loomade heaolule ning sellest tulenevalt loomade ja inimeste terviseprobleemidele ja rahvatervisele. Tulevikus – mis ei pruugi olla üldse kaugel – kogeme tõenäoliselt naasmist juurte juurde: Euroopas nihkuvad arutelud tagasi toidu kättesaadavuse ja hinna juurde, sarnast suundumust on olnud võimalik täheldada juba mõned aastad.

4.2. Samas on selge, et Euroopa ei ole saar: vaesus ja sellest tulenevad raskused on jätkuvalt arengumaade peamine probleem – vaesus ei kao maailmast veel lähiajal. ELil lasub siiski vastutus vaesuse likvideerimise eest.

4.3. Põhimure ELi ja ka toidusektori jaoks on energia kättesaadavus. Praegusel kujul on toidusektor rajatud rohkele energiatarbimisele, mistõttu on vaja tagada selle varustamine energiaga. Teine piirav tegur on vesi, eelkõige ülemaailmsel tasandil. Nende kättesaadavuse nimel tuleb teha pingutusi.

4.4. EL saab valida mitme eri tegutsemisviisi vahel. Näiteks võib suurendada ELi põllumajanduse ja kalanduse tõhusust, kuid selliselt käitudes peab arvestama keskkonnaaspektide, loomade heaolu ja rahvatervisega. Tootmise tõhustamise püüdlustes võiks EL suurendada põllumajandusettevõtete ja tootmisüksuste mahtu, kuid seda tuleks teha kooskõlas keskkonna- ja loomade heaolu nõuetega, unustamata seejuures tootjate heaolu ja vajadust tagada maaelanikkonna püsimajäämine.

4.5. Varustuskindluse tagamiseks võiks EL koguda varusid ja muu hulgas mitmekesistada oma energiaallikaid. Bioenergia tootmist tuleb tõsta, kuid mitte toiduvarude arvelt.

4.6. EL peab samuti jätkuvalt järgima humanismi põhimõtteid ja kandma vastutust rände küsimuste ja arengumaade probleemide eest ning vähendama samal ajal ka naaberpiirkondade vaheliste konfliktide võimalusi, püüdes tagada, et inimesed saaksid teenida elatist kodupiirkonnas, nii ELis kui ka väljaspool.

EL peaks toetama arengumaade tootjaid ja nende organiseerumisjõupingutusi; koostööd tehes ja üksteiselt õppides saavad tootjad paremini vastata oma piirkonna toiduga varustamise vajadustele. Euroopa tootjad peaksid osalema talunikult-talunikule koostöös. 2008. aasta juulis võttis EL vastu põhimõttelise otsuse eraldada põllumajanduseelarvest ühe miljardi euro suurune toetus arengumaade põllumajandustootjate tootmistingimuste parandamiseks.

4.7. Samuti on kogu maailmas vaja edendada vastutustundlikku tarbimist ja tervislikke toitumistavasid: köögiviljarohke toit aitab inimkonnal oma toiduvajadust rahuldada märkimisväärselt väiksema energiavajaduse juures kui loomseid valke rikkalikult sisaldav toit. Tootmise poole pealt on oluline jätkata tootmise arendamist ja tugevdada teadusliku oskusteabe osa. EL peab olema nendes valdkondades algatusvõimeline nii oma tegevustes kui ka rahvusvahelisel tasandil.

5. Varustuskindlus – ELi toiduga varustamise alus

5.1. Varustuskindlus on keskne riskide tõrjumisel ning toiduainete ja meditsiinitarvetega varustamisel erakorralistes oludes. Riiklik varustuskindlus erineb ELi liikmesriikides märkimisväärselt. ELi liikmestaatus tähendab üldjuhul riikliku varustuskindluse vähenemist, kuna EL on veendunud, et suudab kanda üldist vastutust varustuskindluse ja kriiside ohjamise eest. ELi siseturg on selle eesmärgi saavutamise hea lähtepunkt. Viimastel aastatel ilmnenud kriisid on oma loomult olnud kvalitatiivsed ega ole kaasa toonud esmatarbekaupade puudust.

5.2. Üks peamine eesmärk varustuskindluse korraldamisel on tagada toidutoorme tootmine. Kriisi korral saab toidu jaotamist reguleerida ja kontrollida. Siinkohal on äärmiselt oluline põllumajandustootjate, kaubanduse, tööstuse, ametivõimude ja muude organite koostöö.

5.3. Kriisi jätkumisel muutub eluliselt oluliseks põllumajandusliku tootmise põhiliste sisendite kättesaadavus. Viimaste hulka kuuluvad väetised, energiaallikad (nt nafta), taimekaitsevahendid, seemned, veterinaarravimid, vesi jne. Õigusaktide kohaselt peavad ametivõimud erakorralistes oludes tagama varustamise tootmissisenditega. See nõuab selget töö ja plaanide jaotust eri osapoolte vahel. Riiklikud kavad ja valmisolek varustuskindluse tagamiseks on erinevad. ELis on käimas uute kavade ettevalmistamine eelkõige tingituna rahvusvaheliste riskide ulatuse laienemisest.

5.4. ELi toidusektori varustuskindlust on vaja toetada, kehtestades selleks praegusega võrreldes mõjukamad mehhanismid ja süsteemid, et EL saaks valmistuda uuteks võimalikeks riskideks. Varustuskindluse tagamisel on põhilised piisavalt suured ja kogu ELi hõlmavad varude süsteemid. Varustuskindluse aluse moodustavad liikmesriikide stabiilsed ja toimivad põllumajandustoodete turud ning ELi siseturg. Kriisi korral on varustuskindluse tagamisel üliolulised eri osapoolte usaldusväärsus ja reageerimise kiirus.

Brüssel, 22. oktoober 2008 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Mario SEPI

(1) Käesoleva arvamuse koostamisega seoses toimus EMSKs 22. septembril 2008 arutelu teemal „Põllumajandussaaduste ja toiduainete hindade realistlikud prognoosid”.