ET    ET ET 
ET    ET  EUROOPA KOMISJON 
Brüssel 9.11.2010 
KOM(2010) 642 lõplik 
  
KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAM ENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA 
MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE, REGIOONIDE KOMITEELE NING 
EUROOPA INVESTEERIMISPANGALE 
Majanduslikku, sotsiaalset ja territoriaalse t ühtekuuluvust käsitleva viienda aruande 
järeldused: ühtekuuluvuspoliitika tulevik 
{SEK(2010) 1348 lõplik} 
 
ET 2   ET KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAM ENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA 
MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE, REGIOONIDE KOMITEELE NING 
EUROOPA INVESTEERIMISPANGALE 
Majanduslikku, sotsiaalset ja territoriaalse t ühtekuuluvust käsitleva viienda aruande 
järeldused: ühtekuuluvuspoliitika tulevik 
1. S ISSEJUHATUS  
Euroopa ees seisab tohutu ülesanne. Ta peab  väljuma sügavast kriisist ning vähendama 
tööpuudust ja vaesust ning samas üle minema vähese CO 2-heitega majandusele. Selline 
auahne kava eeldab kiiret tegutsemist mitmel  rindel ning see on ka põhjus, miks Euroopa 
Ülemkogu võttis vastu Euroopa 2020. aasta strateegia1. Selleks et edu saa vutada, tuleb anda 
oma panus nii liidu, riigi, piirkonna kui ka  kohalikul tasandil. Ühtekuuluvuspoliitika on 
praegusel keerulisel ajal jätkuvalt oluline: se e aitab luua arukat, jä tkusuutlikku ja kaasavat 
majanduskasvu ning toetab samas piirkondadevah elisi erinevusi vähendades liidu ja selle 
piirkondade harmoonilist arengut. 
Ühtekuuluvuspoliitika on andnud märkimisväärse panuse majanduskasvu ja heaolu levikusse 
kõikjal ELis ning vähendanud majanduslikku, sotsia alset ja territoriaalset ebavõrdsust. 
Majanduslikku, sotsiaalset ja te rritoriaalset ühtekuuluvust kä sitlevas viiendas aruandes 
märgitakse, et poliitika abil on loodud uusi töökohti, suurenda tud inimkapitali, ehitatud olulisi 
infrastruktuure ning tõhustat ud keskkonnakaitset eelkõige vähem arenenud piirkondades. On 
selge, et ilma ühtekuuluvuspoliiti kata oleksid erinevused suur emad. Siiski tähendab kriisi 
püsiv sotsiaalne mõju, üha kasvavates t ülemaailmsetest probleemidest tulenev 
innovatsioonivajadus ning kohustus kasutada avali ku sektori iga euro parimal viisil seda, et 
poliitika tuleks ümber kujundada. 
ELi eelarve läbivaatamises2 on osutatud vajadusele saavutada edusamme eelkõige järgmistes 
põhivaldkondades: ressursside koondamine Eur oopa 2020. aasta eesmärkide saavutamiseks; 
liikmesriikide kohustus viia ellu poliitika tule muslikkust tagavad reformid ning poliitika 
efektiivsuse tõstmine, pöörates enam tähe lepanu tulemustele. Ühtekuuluvuspoliitika ja 
Euroopa 2020. aasta strateegia  selge seostamine avab tõ elise võimaluse pakkuda ELi 
vaesematele piirkondadele jätkuvalt abi teis tega sammu pidamiseks, hõlbustada ELi 
poliitikavaldkondade vahelist koordi neerimist ning täiustada ühte kuuluvuspoliitikat nii, et see 
oleks juhtiv majanduskasvu stimulaator kogu ELis ka kvalitatiivsel tasandil ja sellest oleks 
tuge ühiskondlike probleemidega tegelemisel (n t elanikkonna vananemine ja kliimamuutus). 
Nende järeldustega avab komisjon avaliku ko nsultatsiooni ühtekuuluv uspoliitika tuleviku 
kohta. Konsultatsioonil keskendutakse mitm etele peamisi reformiideid käsitlevatele 
küsimustele. 
Järgmistes peatükkides vaadelda kse järjekorras, kuidas muuta poliitikat tulemuslikumaks ja 
selle mõju suuremaks, et tugevdada Euroopa li sandväärtust (2. ptk), kui das täiendada poliitika 
                                                 
1 „Euroopa 2020. aastal: aruka, jätkusuutliku ja k aasava majanduskasvu strateegia” (KOM(2010)2020), 
3.3.2010. 
2 „ELi eelarve läbivaatamine”,  KOM(2010) 700, 19.10.2010. 
ET 3   ET juhtimist (3. ptk), kuidas poliitika rakendamise sü steemi täiustada ja lihtsustada (4. ptk) ning 
milline on poliitika struktuur (5. ptk). 
2. Ü HTEKUULUVUSPOLIITIKA EUROOPA LISANDVÄÄRTUSE TUGEVDAMINE  
Poliitikakujundajad, akadeemilised ringkonnad ja sidusrühmad on ühtekuuluvuspoliitika 
lisandväärtuse üle kordu valt aru pidanud. Mõned väidavad, et  ühtekuuluvuspoliitika side ELi 
prioriteetidega on lõtv, et see jagab vahendeid poliitikaval dkondade vahel ebaühtlaselt ning 
selle mõju on raske hinnata. Kuigi aruandest  nähtub, et ühtekuuluvus poliitika on aidanud 
kaasa piirkondade majanduslikule ja sotsiaalsele  arengule ning suurendanud inimeste heaolu, 
suhtub komisjon sellisesse kr iitikasse väga tõsiselt. 
Ühtekuuluvuspoliitika ümbe rkujundamine, mille käigus tule b säilitada polii tika üldeesmärk, 
peaks seega olema otsustavalt suunatud tulemustele. Tulemuste saavutamiseks tuleb läbi viia reformid, vähendades samas bürokraatiat ja lihtsustades poliitika igapäevast juhtimist. 
2.1. Strateegilise kava ndamise tugevdamine 
Ühtekuuluvuspoliitika on juba ol ulisel määral viidud kooskõlla Lissaboni strateegiaga, 
eelkõige rahaliste vahendite eraldamise osas. Sellist kooskõla takistab siiski lõhe kahe strateegilise protsessi  juhtimise vahel. Tulevikus on võimalik ühtekuuluvuspoliitikat ja 
Euroopa 2020. aasta stra teegiat paremini ühtlustada. Se lleks on eelkõige vaja selgemat 
juhtimist Euroopa tasandil ning strateegilisem at läbirääkimis- ja järelevalveprotsessi.  
ELi eelarve läbivaatamises te hti ettepanek ühtekuul uvuspoliitika strateeg ilise kavandamise 
uue lähenemisviisi kohta, mille eesmärk on ELi poliitikavaldkondade tihedam koostöö Euroopa 2020. aasta strateegia  ja üldsuuniste eesmärkide saavutamiseks. Kõnealune 
lähenemisviis koosneks järgmisest:  
– ühine strateegiline raamistik , milles Euroopa 2020. aasta sihi d ja eesmärgid kirjutatakse 
lahti investeerimisprioriteetidena (võt ab vastu komisjon). Raamistik hõlmaks 
Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Regionaalarengu  Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Maaelu 
Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ja Euroopa Kalandusfondi;  
– arengu- ja investeerimiskoostöö kokkulepe , mis tugineb ühisele strateegilisele 
raamistikule ja milles sätestatakse investeerimisprioriteedid, riiklike ja ELi vahendite jaotus prioriteetsete valdkondade ja progr ammide vahel, kokkulepitud tingimused ning 
saavutatavad eesmärgid. Kokkulepe hõlmaks ühtekuuluvuspoliitikat. Selleks et edendada 
majanduslikku, sotsiaalset ja territoriaalset ühtekuuluvust ühtsel ja integreeritud viisil, 
oleks kasulik kokkuleppe laiendamine ka muudesse poliitikavaldkondadesse ja ELi 
rahastamisvahenditele. Kokkulepe sünniks liikme sriikide ja komisjoni vaheliste arutelude 
tulemusena riiklikes reformikavades esitatud  arengustrateegia üle. Samuti kirjeldataks 
selles ELi vahendite koordineerimist riigi tasandil; ja  
– rakenduskavad , mis oleksid sarnaselt praegusega p eamiseks juhtimisvahendiks ning mille 
abil muudetaks strateegilistes dokumentides esitatu konkreetseteks investeerimisprioriteetideks koos selgete ja mõõdetavate eesmärkidega. Rakenduskavad 
aitaks kaasa Euroopa 2020. aasta strateegia  riiklike eesmärkid e saavutamisele.  
Edusammude jälgimiseks koostatavate aastaaruannete  tähtajad tuleks viia vastavusse 
Euroopa 2020. aasta strateegia ju htimistsükliga. Korrapärane poliitiline arutelu  nõukogu 
ET 4   ET vastavates koosseisudes ning Euroopa Parl amendi komisjonides aitaks parandada 
ühtekuuluvuspoliitika läbipais tvust ja vastutust ning se lle tulemuste hindamist.  
ELi eelarve läbivaatamises on esitatud kolm ettepanekut, millel on oluline mõju 
ühtekuuluvuspoliitikale: keskendumine rahali stele vahenditele, tingimuste ja stiimulite 
süsteem ning tähelepanu pööramine tulemustele. 
2.2. Tugevam temaatiline kontsentratsioon 
Ühtekuuluvuspoliitika järelhindamist es on jõutud järeldusele, et kriitilise massi loomiseks ja 
käegakatsutava mõju saavutamiseks on vaja vahendeid senisest rohkem kontsentreerida. 
Seega on tulevikus vaja tagada, et liikmesriigid ja piirkonnad koondaksid ELi ja riiklikud 
vahendid  väikesele arvule prioriteetidele, mis va stavad nende ees seisvatele konkreetsetele 
ülesannetele. Seda on võimalik saavutada, kui  ühtekuuluvuspoliitikat kä sitlevates määrustes 
koostatakse temaatiliste prioriteetide loetelu, mis on seotud Euroopa 2020. aasta strateegia 
prioriteetide, üldsuuniste ja  peamiste algatustega.  
Olenevalt liidu rahaliste vahendite suuruses t peavad riigid ja piirkonnad keskenduma 
rohkematele või vähematele prioriteetidele. Seega peavad liikmesriigid ja piirkonnad, kes saavad vähem rahalisi vahendeid, jagama kogu saadud summa kahe või kolme prioriteedi 
vahel, samas kui need, kes saavad rohkem ra halist toetust, võivad valida ka rohkem 
prioriteete. Teatavad priori teedid oleksid kohustuslikud.  
Samal ajal ei tohiks temaatiline kontsentreerim ine takistada liikmesriike eksperimenteerimast 
ning toetamast innovatiivseid projekte. Lisaks  võib kaaluda vahendite  sihtotstarbelist 
reserveerimist konkreetsete sihtrühmade või eksp erimentaalsete lähenemisviiside jaoks (nt 
kohalik areng) üldiste toetuste vormis.  
2.3. Suutlikkuse tõstmine tingim uste ja stiimulite kaudu  
Finants- ja majanduskriis on s undinud komisjoni esitama ettepa nekuid meetmete kohta, mis 
aitaksid parandada liidu majanduse juhtimist
3. Tugev makromajanduspoliitika, soodus 
mikromajanduslik keskkond ja tõhus institutsion aalne raamistik on töökohtade loomise, kasvu 
stimuleerimise, sotsiaalse tõrjutuse vähe ndamise ja struktuurimuudatuste tegemise 
eeltingimus.  
Ühtekuuluvuspoliitika puhul peab see veelgi enam  paika, sest poliitika tulemused sõltuvad 
suuresti majanduskeskkonnast, milles see toimib. Seega on võimalik tihendada ühtekuuluvuspoliitika ja liidu majanduspolii tilise raamistiku vahelist seotust. 
Esiteks võetakse majanduse juhtimise uue süst eemi toetuseks kasutusele uued tingimusi 
käsitlevad eeskirjad, millega l uuakse stiimulid reformide teostamiseks. Liikmesriigid peavad 
läbi viima uuendused, mis on vajalikud rahali ste vahendite tõhusaks kasutamiseks 
ühtekuuluvuspoliitikaga otsese lt seotud valdkondades, nt ke skkonnakaitses, turvalise 
paindlikkuse alal, hariduses või t eaduse ja innovatsi ooni valdkonnas.  
                                                
 
3 Majanduspoliitika parem koordineerimine aitab suurendada stabiilsust, elavdada majanduskasvu ja luua 
enam töökohti – ELi majandusjuhtimise tõhustamise hoovad, KOM(2010) 367. 
ET 5   ET Iga temaatilise prioriteedi kohta kehtestataks e ühises strateegilises raamistikus põhimõtted, 
mida sekkumise puhul järgida. Neid põhimõtteid  peab saama kohandada vastavalt riigi ja 
piirkonna oludele. Nende põhieesmärk on aidata  riikidel ja piir kondadel toime tulla 
probleemidega, mis varasema kogemuse põhjal on poliitika rakendamisel kõige sagedamini 
esile kerkinud. Kõnealused põhimõtted võiva d olla seotud näiteks konkreetsete ELi 
õigusaktide ülevõtmisega, ELi strateegiliste projektide rahastamisega või administratiivse, 
institutsionaalse ja hindamissuutlikkusega.  
Selle põhjal lepitakse iga liikmesriigi ja/v õi piirkonnaga (sõltuva lt institutsioonilisest 
raamistikust) programmitsükli alguses kokku ja pannakse programmidokumentidesse (nt 
arengu- ja investeerimiskoos töö kokkulepped, rakenduskav ad) kirja konkreetsed siduvad 
tingimused valdkondades, mis on ühtekuuluvus poliitikaga otseselt seotud. Tingimused 
kooskõlastatakse kõigi asjaomaste ELi poli itikavaldkondadega. Kõnealuste tingimuste 
täitmine võiks olla eeldus ühtekuuluvus poliitika vahendite eraldamiseks nii 
programmiperioodi alguses kui ka järelevalv e käigus, millega komisjon hindab kokkulepitud 
reformide läbiviimises tehtud edusamme. 
Institutsioonilise reformi edu on elutähtis selle ks, et toetada struktuurilist kohandamist, 
edendada majanduskasvu ja töökohtade loomist ni ng vähendada sotsiaalset tõrjutust; eelkõige 
tuleb selleks vähendada ettevõtete regulatiiv set ja halduskoormust ja parandada avalike 
teenuste kvaliteeti. Nagu prae gugi, täiendab neid meetmeid ühtekuuluvuspoliitika alusel antav 
toetus administratiivse ja institutsioonilise  suutlikkuse suurendamiseks ning juhtimise 
tõhustamiseks. See peaks olema kättesaadav  igale liikmesriigile  ja piirkonnale.  
Teiseks on stabiilsuse ja majanduskasvu paktig a seotud finantssanktsioonide ja -stiimulite 
kohaldamine seni piirdunud Ühtekuuluvusfondiga . Komisjon on teinud ettepaneku laiendada 
seda täiendava hoovana kogu ELi eelarvele, et  tagada peamistest makromajanduslikest 
tingimustest kinnipidamine kooskõlas pakti korrigeerivate sätetega. Juhul kui pakti 
eeskirjadest kinni ei peeta, tu leks peatada või tü histada osa juba sa adud või tulevastest 
assigneeringutest ELi eelarvest, tehes seda nii, et see ei mõjuta ELi rahalise toe 
lõppkasutajaid. Tühistatud vahendid jääksid ELi eelarvesse alles. 
ELi majanduse juhtimise laiemas kont ekstis tuleks ümber korraldada täiendavuspõhimõtte  
kontrollimine ning siduda see ELi majandusjärele valve protsessiga näitajate alusel, mida 
liikmesriigid igal aastal komisjonile esitatavate s stabiilsus- ja lähenemisprogrammides juba 
kasutavad.  
Kaasrahastamine  on üks ühtekuuluvuspoliitika aluspõh imõtetest, mis tagab vastutuse 
võtmise kohapeal. Kaasrahastamise tasemed tuleks  läbi vaadata ning võib-olla eristada, et 
võtta paremini arvesse arengutaset, ELi lisa ndväärtust, meetmete tüüpi ja abi saajaid. 
Lõpetuseks tuleks uurida ka muid ühtek uuluvuspoliitika tulemuslikkust suurendavaid 
vahendeid. Näiteks võiks luua ELi tasandil tulemusreservi , et innustada tööd Euroopa 
2020. aasta eesmärkide ja sellega seotud riik like sihtide saavutamiseks: väike osa 
ühtekuuluvuspoliitika eela rvest tuleks kõrvale panna ning eraldada vahekokkuvõtete tegemise 
ajal neile liikmesriikidele ja piirkondadele , kelle programmid on võrreldes alguspunktiga 
2020. aasta eesmärkide saavutamises kõige ka ugemale jõudnud. Peale selle on käimasoleva 
perioodi kogemus näidanud, et komisjon vajab ressursse katsetamise ja võrgustike loomise  
otsetoetamiseks kooskõlas varasemate programmiperioodide uuendusmeetmetega. 
ET 6   ET 2.4. Hindamise, toimivuse ja tulemuste parandamine 
Kvaliteetsemad ja paremini toimivad järelevalve- ja hindamissüsteemid on strateegilisema ja 
tulemustele suunatud ühtekuuluvuspoliitika s aavutamisel olulise tähtsusega. Sellist 
üleminekut peaksid toetama mitmed muutused. 
Esiteks tuleb tulemustele suunatud lähenemisvii si puhul määrata eelnevalt kindlaks selged ja 
mõõdetavad eesmärgid ning tulemusnäitajad . Näitajad peavad olema üheselt mõistetavad, 
statistiliselt tõestatud, tõepoolest asjakohased ja otseselt seotud sekkumispoliitikaga ning need 
tuleb kiiresti koguda ja avaldada. Näit ajad ja eesmärgid  lepitakse kokku 
programmidokumentide üle peet avate arutelude käigus ni ng nad täiendavad mõningaid 
fondispetsiifilisi põhinäitajaid, mi s kehtivad kõikide Euroopa 2020. aasta raamistikuga seotud 
rakenduskavade kohta. Lisaks on näitajaid  ja kokkulepitud eesmärkide saavutamiseks tehtud 
edusamme käsitleva täpse teabe õigeaegne ja  täielik edastamine olulise tähtsusega 
aastaaruannete seisukohast.  
Teiseks peaksid eelhindamised  keskenduma programmi kavandamise parandamisele, et 
eesmärkide saavutamise vahendeid ja stiimuleid saaks rakendamise käigus jälgida ja hinnata.  
Kolmandaks tuleks hindamisel kasutada  rangemaid meetodeid, mis on kooskõlas 
rahvusvaheliste standarditega, sh mõju hindamist . Võimaluse korral tuleks mõju hindamine 
kavandada varasesse etappi, et  tagada asjakohaste andmete kogumine ja levitamine. Lisaks 
peaks saama kohustuslikuks iga programmi jooksev hindamine , mis suurendaks läbipaistvust 
ELi tasandil, tõhustaks hindamisstrateegiat ning tõstaks hindamiste üldist kvaliteeti. 
Hindamisi võib kavandada ka ajaks, kui kom isjon on teatud hulga rahalisi vahendeid 
kinnitanud.  
Lisaks võiksid liikmesriigid koostada aruande, milles analüüsitakse programmiperioodil läbi 
viidud jooksvate hindamiste tulemusi ning m ille eesmärk on programmi toimimise igakülgne 
kokkuvõtlik hindamine. 
2.5. Uute rahastamisahendite kasutamise toetamine 
ELi eelarve läbivaatamises rõhutatakse ELi ee larve kasutamisest saadava mõju võimendamist. 
2007.–2013. programmiperioodil on välja töötatud investeeringute finantseerimise uued 
vormid, mis tavapärase toetuspõhis e finantseerimise asemel kombineerivad toetusi ja laene. 
Komisjon soovib, et liikmesriigid ja piirkonna d kasutaksid selliseid vahendeid edaspidi 
laiemalt. 
Finantsvahendid aitavad luua ri nglevaid rahastamisviise, mis pikema aja jooksul muudavad 
need jätkusuutlikumaks. Lisaks võimaldab see Euroopal suurendada in vesteerimisvahendeid 
eelkõige majanduslanguse tingimustes. See avab uus i turge avaliku ja erasektori partnerluse 
eri vormidele ning kaasab rahvusvaheliste fi nantsinstitutsioonide eksperditeadmised. 
Selleks et täiustada ühtekuuluvus poliitika valdkonnas ka sutatavaid finantskorraldusvahendeid, 
tuleks kaaluda järgmisi meetmeid:  
– muuta regulatiivses raamistikus selgemaks ja eristada üksteisest eeskirjad , mis 
käsitlevad toetuspõhist rahastam ist ja tagastatavat abi, eelkõ ige kulutuste abikõlblikkuse ja 
auditite osas; 
ET 7   ET – kanaliseerida ettevõtete üldine finantstoetus  peamiselt finantskorraldusvahendite kaudu 
ning kasutada tagastamatut abi suunatud toetusskeemide (innovatsioon, keskkonnainvesteeringud jne) kaasrahastamiseks; 
– laiendada finantskorraldusvahendi te kohaldamisala ja ulatust . Kohaldamisala tuleks 
laiendada uutele tegevustel e (nt säästev linnatransport , teadus- ja arendustegevus, 
energeetika, kohalik areng, elukestev õpe või liikuvusmeetmed, kliimamuutus ja keskkond, IKT ja lairibavõrgud ja -teenus ed); ning ulatuse laiendamiseks  tuleks intressitoetused 
kombineerida laenukapitali või m uude tagastatava abi vormidega. 
• Kuidas lähendada Euroopa 2020. aasta strateeg iat ja ühtekuuluvuspolii tikat ELi, riigi ja 
piirkonna tasandil? 
• Kas arengu- ja investeerimiskoostöö kokkule ppe kohaldamisala peaks ulatuma väljaspoole 
ühtekuuluvuspoliitikat? Kui ja h, siis millisel määral?  
• Kuidas saavutada tugevam temaatilin e kontsentreerumine Euroopa 2020. aasta 
prioriteetidele?  
• Kuidas saavad tingimuste seadmine, stiim ulid ja tulemuspõhine juhtimine muuta 
ühtekuuluvuspoliitika tulemuslikumaks?  
• Kuidas muuta ühtekuuluvuspoliitika rohkem tulemustele suunatuks? Millised oleksid 
kohustuslikud prioriteedid? 
3. J UHTIMISE TUGEVDAMINE  
3.1. Lisagem kolmas mõõde: te rritoriaalne ühtekuuluvus 
Lissaboni lepingus on territoriaalne ühtekuu luvus lisatud majandusliku ja sotsiaalse 
ühtekuuluvuse eesmärkide hulka . Seega tuleb seda eesmärki  uutes programmides arvesse 
võtta ning pöörata tähelepanu eelkõige linnade rollile, funkt sionaalsele geograafiale, 
konkreetsete geograafiliste või demograaf iliste probleemidega piirkondadele ja 
makropiirkondlikele strateegiatele. 
Linnapiirkonnad võivad olla majanduskasvu t õukejõuks ning loovuse ja innovatsiooni 
keskusteks. Kasvu edenemise ja uute töökohtade loomise eelduseks on selliste tegurite nagu 
ettevõtete, kõrgkoolide ja teadla ste kriitilise massi olemasolu. Linnade probleemid, olgu need 
seotud keskkonnaseisundi halvenemise või sots iaalse tõrjutusega, vajavad konkreetseid 
vastuseid ning asjaomase valits ustasandi otsest sekkumist. Seega tuleks välja töötada 
kaugeleulatuv linnade arengukava , milles linnaprobleemide lahendamiseks ettenähtud 
rahastamisvahendid oleksid selgemini määratletud ning kus linnavõimudel oleks rohkem sõnaõigust linnade arengustrateegiate kavandamises ja rakendamises. Programmidokumentides tuleks selgelt kindlak s määrata linnadega seotud meetmed, vahendid 
nende rahastamiseks ning asjaomased linnad. 
Tulevikus tuleks kaaluda, kas ühtekuuluvuspolii tika regulatiivses stru ktuuris peaks olema 
rohkem ruumi rakenduskavade paindlikumaks  organiseerimiseks, et võtta paremini arvesse 
arenguprotsesside iseloomu ja geograafiat. Sellisel juhul s aaks programme lisaks riigi ja 
piirkonna tasandile kavandada ja juhtida ka näiteks linnade rühm a või jõgede vesikondade ja 
merepiirkondade tasandil. 
ET 8   ET Aruanne on näidanud, et mõnel juhul võivad geograafilised ja dem ograafilised tingimused  
arenguprobleeme süvendada. Eelkõige kehtib see äärepoolseimate, aga ka põhjapoolseimate 
piirkondade puhul, kus rahvastiku tihedus on vä ga madal, ning saarte, piiriüleste ja 
mägipiirkondade puhul, nagu on märgitud ka Li ssaboni lepingus. On vaja välja töötada 
sihtotstarbelised sätted, mis võtav ad neid eritingimusi arvesse, kuid ei too kaasa vahendite ja 
programmide tarbetut kordamist.  Territoriaalne ühtekuuluvus tähe ndab ka tegelemist linna- ja 
maapiirkondade vahelise ühendusega, et tagada juurdepääs sobiva hinnaga kvaliteetsetele 
infrastruktuuridele ja teenuste le, ning probleemide lahendamist piirkondades, kus sotsiaalselt 
tõrjutud elanikkonnarühmade kontsentratsioon on suur. 
Lisaks peaks uute makropiirkondlike strateegiate  edasine täiustamine tuginema 
olemasolevate strateegiate põhjalikule läbiva atamisele ning vahendite kättesaadavusele. 
Makropiirkondlikud strateegiad p eaksid olema laiapõhja lised integreeritud instrumendid, mis 
keskenduvad põhiprobleemidele ning mida toetav ad tugevdatud riikid evahelised meetmed, 
kuigi põhiosa rahalistest vahenditest pe aks tulema ühtekuuluvuspoliitika alusel 
kaasahastatavatest riiklikest ja piirkondlikest programmidest ning muudest riiklikest allikatest. 
3.2. Koostöö tugevdamine 
Euroopa 2020. aasta strateegia tõhus rakenda mine eeldab juhtimissüsteemi, mis hõlmab 
muutustes osalejaid liikmesriikides ning mis liidab ühte ELi, riikliku, piirkondliku ja kohaliku 
tasandi haldussüsteemid.  
Selleks et kõiki asjaosalisi täielikult kaasa h aarata, tuleb nii poliiti lisse dialoogi kui ka 
ühtekuuluvuspoliitika rakendamisse kaasata rohk em kohalike ja piirkondlike sidusrühmade, 
sotsiaalpartnerite ja kodanikuühi skonna esindajaid. Seda arvesse  võttes tuleb jätkuvalt toetada 
avaliku ja erasektori (sh sotsiaalmajanduslike pa rtnerite ja valitsusvä liste organisatsioonide) 
dialoogi 
Eespool öeldu taustal tuleks üh tekuuluvuspoliitika raames tugevdada kohaliku arengu  
osakaalu, toetades näiteks aktiivset kaasamist, edendades sotsiaalset in novatsiooni, töötades 
välja innovatsioonistrateegiaid või koostades kavasid mahajäänud piirkondade 
taaselustamiseks. Nimetatud meetmed peaksi d olema hoolikalt kooskõlastatud samalaadsete 
meetmetega, mida rahastatakse maael u arengu ja merenduspoliitika raames. 
• Kuidas saab ühtekuuluvuspoliitika raames võ tta paremini arvesse linnapiirkondade ja 
geograafiliste eripäradega p iirkondade võtmerolli arenguprot sessis ning makropiirkondlike 
strateegiate esilekerkimist? 
• Kuidas täiustada koostööpõhimõtet ning paranda da kohalike ja piirkondlike sidusrühmade, 
sotsiaalpartnerite ja kodan ikuühiskonna kaasamist?  
4. T ÕHUS JA LIHTNE RAKENDUSSÜSTEEM  
Kuigi on veel vara teha lõp likke järeldusi ühtekuuluvuspol iitika rakendussüsteemi tõhususe 
kohta 2007.–2013. aasta programmiperioodil, on liik mesriigid võtnud sõna eeskirjade liiga 
sagedase ja radikaalse muutmise vastu, mi s võib rakendamist takistada. Siiski on hulk 
sihtotstarbelisi muudatusi väärt kaalumist. 
ET 9   ET 4.1. Finantsjuhtimine 
Kooskõlas hiljutise ettepanekuga finantsmääruse läbivaatamise kohta4 esitab 
ühtekuuluvuspoliitika programmide korraldusas utus igal aastal juhtimisaruande koos 
raamatupidamise aastaaruande ja sõltumatu audiitori arvamusega. See peaks tugevdama 
rahandusaasta jooksul ELi eel arvest kaasrahastatud kulut uste vastutusliini.  
Iga-aastase juhtimisaruande alusel teeb  komisjon ettepaneku ühtekuuluvuspoliitika 
raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heak skiitmise menetluse perioodilisuse kohta. See 
tõhustaks kinnitusprotsessi ning annaks võima luse programmide korrapäraseks osaliseks 
lõpetamiseks.  
Komisjon peab kaaluma, kas riiklikele asutuste le summade hüvitamata jätmine seni, kuni ELi 
vastav toetussumma on abi saajatele välja makst ud, kiirendaks toetuste maksmist abivajajatele 
ning õhutaks riiklikku k ontrolli tõhustama. 
Lisaks uurib komisjon võimalust siduda ELi eel arvest rakenduskavade le või nende osadele 
(olenevalt meetme tüübist) tehtavad väljamaksed tulemuspõhiste elementidega. 
Peale selle tuleks jätkuva lt toetada 2007.–2013. aasta programmi perioodil kasutusele võetud 
lihtsustatud hüvitusmeetodeid (näiteks ühikuhindade standardiseeritud astmik ja toetuste ühekordsed väljamaksed) ning suurendada seega nende mõju. See oleks veel üks võimalus 
tulemuspõhise lähenemisviisi juurde siirdumiseks. 
4.2. Halduskoormuse vähendamine 
Tuleks säilitada 2007.–2013. aasta progra mmiperioodi üldpõhimõte, mille kohaselt 
abikõlblikkuse eeskirjad määrat akse kindlaks riigi tasandil. Se llegipoolest tuleks vastu võtta 
põhipunkte (nt üldkulud) käsitlevad  ühised eeskirjad, mis hõlmavad ELi eri fonde. Kulutuste 
abikõlblikkuse eeskirjade ühtlustamine poliiti kavaldkondade, rahastamisvahendite ja fondide 
vahel lihtsustaks toetusesaajatel fondide kasutami st ning riiklikel asutustel fondide haldamist, 
vähendades ühtlasi vigade tekki mise ohtu ning andes vajaduse korral võimaluse eristuste 
tegemiseks, et võtta arvesse poliitika, rahast amisvahendi ja toetusesaajate eripärasid. 
Kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega tuleks kaaluda, kuidas muuta kontrollimeetmed 
kulutasuvamaks ja riskipõhisemaks , et tõsta sellega nende tulemuslikkust ja tõhusust, tagades 
samal ajal seonduvate riskide katmise mõistli ku hinnaga, võttes arvesse usaldusväärse 
finantshalduse põhimõtet. 
4.3. Finantsdistsipliin 
Kulukohustustest vabastamise põhimõtte eesm ärk on tagada projektide rakendamine 
mõistliku ajavahemiku jooksul ning julgustada  finantsdistsipliin ist kinnipidamist. 
Sellegipoolest võib see muuta liik mesriikide ja piirkondade käitu mist, kuna keskendub pigem 
vahendite kiirele kui tulemuslikule kasuta misele. Lisaks takistab kulukohustustest 
vabastamise põhimõtte kohaldamist hulk erande id. Seega on vaja saavutada tasakaal 
investeeringute kvaliteedi tagami se ning ladusa ja kiire rakenda mise vahel. Üks võimalus on 
                                                
 
4 Ettepanek Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse kohta, mis käsitleb Euroopa Liidu üldeelarve suhtes 
kohaldatavat finantsmäärust, KOM(2010) 260. 
ET 10   ET kohaldada N+2 põhimõtet kõikide programmide suht es (välja arvatud esimesel aastal) ning 
jätta kõrvale vabastused ja erandid. 
4.4. Finantskontroll 
Haldus- ja kontrollisüsteemid tuleks muuta kindlamaks, kuid ühtlasi peaksid ka liikmesriigid 
tegema rohkem jõupingutusi kvaliteedikon trolli tagamiseks. See annaks Euroopa 
Parlamendile, komisjonile ja liikmesriikidel e võimaluse pöörata rohkem tähelepanu poliitika 
tulemustele ja mõjule.  
Esimene ettepanek on läbi vaadata süsteemid e eelhindamise menetlus, võttes arvesse 
2007.-2013. aasta programmide eelneva vastavushi ndamise kogemusi, et vältida probleeme 
haldus- ja kontrollisüsteemides. Menetlust tule ks ratsionaliseerida, jättes samas alles selle 
head küljed. Selleks tuleks hinnata peamist vastutavat korraldusasutust, viia läbi 
akrediteerimine ning vaadata üle komi sjoni osalus selles protsessis.  
Teine ettepanek käsitleb kindlus e tagamist vastutuse koondamise teel. Akrediteeritud asutusel 
lasuks ainuvastutus rakenduskava nõuete kohase haldamise ja kontrolli eest.  
• Kuidas lihtsustada auditeerimisprotsessi ning paremini ühendada liikmesriikide ja 
komisjoni läbiviidavad auditid, säilitade s samas kaasrahastatud kulutuste kõrge 
kindlustaseme? 
• Kuidas saab proportsionaalsuse põhimõtte  kohaldamine leevendada juhtimise ja 
kontrolliga seotud halduskoormust? Kas territo riaalse koostöö programmide jaoks tuleks 
kasutusele võtta spetsiaalsed lihtsustamismeetmed? 
• Kuidas leida abikõlblikkuse eeskirju välja tööt ades õige tasakaal kõiki fonde hõlmavate 
ühiste eeskirjade ja fondide er ipärade tunnustamise vahel? 
• Kuidas tagada finantsdistsipliin ning olla samas piisavalt paindlik keerukate programmide 
ja projektide kavandamisel ja rakendamisel? 
5. Ü HTEKUULUVUSPOLIITIKA STRUKTUUR  
Ühtekuuluvuspoliitika eesmärk on edendada liid u ja selle piirkondade harmoonilist arengut 
ning vähendada piirkondlikke erinevusi (Eur oopa Liidu toimimise lepingu artikkel 174). 
Lisaks toetab ta Euroopa 2020. aasta strate egia kasvumudelit, sh vajadust reageerida 
liikmesriikide ja piirkondade ees seisvatele ühi skondlikele ja tööhõivealastele probleemidele. 
Poliitikaga toetatakse sellist arengut igas pi irkonnas selgepiirilise in vesteerimisstrateegia 
kaudu, mis edendab konkurentsivõime suurenda mist, tööhõive laiendamist, sotsiaalse 
kaasatuse tugevdamist ning keskkonnakaitset. Poliitika mitmetasandiline juhtimissüsteem 
aitab muuta Euroopa Liitu tema kodanike jaoks nähtavamaks. 
Ühtekuuluvuspoliitika raames võiva d toetust saada kõik piirkonnad ja liikmesriigid ning neil 
kõikidel on võimalus kohandada oma strateegia  vastavalt konkreetsetele tugevustele ja 
nõrkustele. 
Nagu tänagi, sõltub piirkondade toetamine nende  majandusliku arengu tasemest (mõõdetuna 
SKT-na elaniku kohta) ning vähem ja rohkem arenenud piirkondade vahel tehakse selget 
vahet. Selleks et pehmendada üleminekut ühest kategooriast teise ning tagada sarnase 
ET 11   ET majandusarengu tasemega piirkondade võrdne kohtlemine, tuleks esitada küsimus, kas 
lihtsam süsteem, millesse lisatakse uus vahekategooria, võiks praegust toetuste järkjärgulise kasutuselevõtu ja kaotamise süsteemi asenda da. Kõnealune kategooria hõlmaks ka piirkondi, 
mis praegu on abikõlblikud lähenemise eesmärgi raames, kuid mille SKT on viimaste andmete kohaselt rohkem kui 75 % liidu keskmisest.  
Samal ajal tuleks kooskõlas ELi eelarve lä bivaatamisega ühtekuuluvuspoliitika tulevase 
struktuuri huvides kaaluda, kuidas suunata  Euroopa Sotsiaalfond ümber 2020. aasta 
eesmärkide tagamisele ning kuidas saavutada suurem nähtavus ning rahastamise mahtude ennustatavus. Peale selle on oluline uur ida, kuidas saaks fond teenida Euroopa 
tööhõivestrateegia eesmärke ning kaasa ai data ulatusliku Euroopa tööhõivealgatuse 
rakendamisele, milleks tehti ettepanek ELi eelarve läbivaatamises. 
Ühtekuuluvuspoliitika keske ndub jätkuvalt majandus- ja tööhõivepoliitika koondsuuniste 
rakendamisele. 
Ühtekuuluvusfond annab jätkuvalt abi liikmesr iikidele, mille kogurahva tulu elaniku kohta on 
väiksem kui 90 % liidu keskmisest. 
Lisaks jätkab ühtekuuluvuspolii tika edaspidigi koostöö territoriaalse mõõtme (piiriülene, 
riikidevaheline ja piirkondadeva heline koostöö) edendamist.  
Siinhulgas vaadataks läbi ja lihtsustataks piiriü lese koostöö senist korraldust (k.a 
ühinemiseelse abi rahastamisvahend, Euroopa naab rus- ja partnerlusinstrument ja Euroopa 
Arengufondi piiriülene koostöö EL i välispiiridel) ning riikidevahelise tegevuse seniseid 
tavasid, mida toetatakse ERF-ist ja ESF-st. 
• Kuidas tagada, et ühtekuuluvuspol iitika struktuur võtaks arvesse iga fondi eripära ja eriti 
vajadust suurema nähtavuse ja ESFi rahast amise mahtude ennustatavuse järele ning 
kindlustada, et see keskenduks Euroopa  2020. aasta eesmärkide saavutamisele? 
• Milline peaks olema vahekategooria nende piirkondade jaoks, kes ei ole majandusliku 
järelejõudmise protsessi veel lõpule viinud?  
6. E DASISED SAMMUD  
Viiendas ühtekuuluvusaruandes on esitatud  komisjoni mõned põhiideed poliitika 
reformimiseks, mis on välja koorunud 2007. aastal  neljanda aruandega algatatud pikkadest 
aruteludest. Lähemate kuude jooksul need  ideed täpsustataks e ja koondatakse kokku. 
Komisjon kutsub kõiki sidusrühmi üles vastama käesolevas teatises esitatud küsimustele. 
Märkuseid võib esitada kuni 31. j aanuarini 2011 järgmisel aadressil:  
http://ec.europa.eu/regional _policy/consultation/index_en.htm . 
Saadud vastuseid võetakse arvesse õigusaktide  ettepanekute eelnõudes, mis esitatakse kohe 
pärast uue mitmeaastase finantsraa mistiku vastuvõtmist 2011. aastal. 
Viiendal ühtekuuluvusfoorumil, mis peetakse Br üsselis 31. jaanuarist kuni 1. veebruarini 
2011, on võimalik neid ideid arutada.