Sisukord

Kommenteeritud kokkuvõte. 3

1........... Sissejuhatus. 5

2........... Majandusareng ja probleemid. 6

2.1........ Hiljutine majandusareng ja edasine väljavaade. 6

2.2........ Lahendamist vajavad probleemid. 8

3........... Poliitikakava hindamine. 9

3.1........ Eelarvepoliitika ja maksustamine. 9

3.2........ Finantssektor 15

3.3........ Tööturu- haridus- ja sotsiaalpoliitika. 16

3.4........ Majanduskasvu ja konkurentsivõimet edendavad struktuurimeetmed. 19

3.5........ Avaliku halduse moderniseerimine. 23

4........... Ülevaatetabel 25

5........... Lisa. 30

Kommenteeritud kokkuvõte

Majanduse väljavaade

Pärast jõulist taastumist 2011. aastal kasvas Eesti SKP 2012. aastal mõõdukamalt 3,2 %. Komisjoni kevadprognoosi kohaselt peaks selle kasv ka 2013. ja 2014. aastal ületama ELi keskmist, saavutades vastavalt 3 % ja 4 %. Töötuse määr langes taas oluliselt, kahanedes 2012. aastal 10,2 %-le. 2014. aastaks prognoositakse selle vähenemist 9 %-le. Ekspordipõhine majanduskasv võib Põhjamaade võlakriisile suhteliselt hea vastupanuvõime tulemusena peagi jälle hoogustuda. Samuti jätkus inflatsiooni aeglane langus. 2012. aastal vähenes inflatsioon 4,2 %-le ning prognoositakse, et 2013. aastaks langeb see 3,6 %-le ja 2014. aastal 3,1 %-le, kuigi palgainflatsioon võib varsti uuesti pead tõsta.

Prognoositakse, et valitsemissektori eelarve jääb 2013. aastal puudujääki 0,3 % SKPst, aga 2014. aastal on juba oodata ülejääki 0,2 % SKPst. Eesti keskpika perioodi eesmärk on saavutada struktuurne eelarve ülejääk (jättes arvestamata ühekordsed ja ajutised meetmed), kuid komisjoni 2013. aasta kevadprognoosi kohaselt kaldutakse 2013. aastal sellest eesmärgist veidi kõrvale, sest oodatakse struktuurset puudujääki 0,2 %. Tänu ülejäägis eelarvele peaks valitsemissektori võlg, mis on ELis madalaim, vähenema 10,1 %-lt 2012. aastal 9,6 %-le 2014. aastal (2013. aastal see veidi tõuseb, suurenedes 10,2 %-le).

Põhiküsimused

SKP reaalkasv, mis kajastab majanduse järelejõudmise potentsiaali, jääb pikas perspektiivis oodatavalt ELi keskmisest kõrgemale tasemele ning riigi rahandus on üks tugevamaid ELis. Eesti potentsiaalne majanduskasv järgnevatel aastatel on siiski tõenäoliselt väiksem kui enne kriisi.

Eesti on teinud 2012. aasta riigipõhiste soovituste rakendamisel teatavaid edusamme, eelkõige piirates eelarve puudujääki 0,3 %-le SKPst, vähendades veelgi töötuse määra, käivitades haridusreformid ja investeerides energiatõhususse. Hoolimata kõnealustest kiiduväärt saavutustest on reformid veel pooleli eelkõige haridusvaldkonnas (kolmanda taseme haridus, kutseharidus ja -koolitus ning keskharidus), invaliidsus- ja töövõimetuspensioni kavade valdkonnas ning energeetika sektoris.

Mõned reformid näivad olevat ebapiisavad, eeskätt võttes arvesse tööturul, vaesuse vastases võitluses, haridusvaldkonnas ja energeetikasektoris valitsevate probleemide ulatust. Struktuurne tööpuudus on endiselt suur ja peatselt takistavad konkurentsivõimet oskuste tööturu nõudlusele mittevastavus, kvalifitseeritud spetsialistide puudumine nii tööliste kui ka kontoritöötajate seas, puudused kohaliku tasandi avalike teenuste osutamisel ning suhteliselt nõrk innovatsioon:

· Riigi rahandus: valitsus ei ole veel täielikult täitnud majandus- ja rahaliidu stabiilsuse, koordineerimise ja juhtimise lepingu uusi eeskirju. Sel aastal on kavas sätestada nimetatud lepingu kohaselt struktuurse eelarvetasakaalu reegel, kuid lisaks sellele tuleks muuta siduvamaks kulueesmärgid. Eesti võiks suurendada sotsiaalkindlustusele tehtavate kulutuste tõhusust nende parema suunamise kaudu.

· Tööturg: Eesti kõige pakilisem väljakutse on tuua tööturule rohkem inimesi, eelkõige oskustöölisi, pikaajalisi töötuid ja puudega inimesi. Oskustööliste puudus võib peagi tuua ettevõtetele kaasa suuremad kulud ning kahjustada investeeringute ja majanduskasvu potentsiaali. Seda silmas pidades on tööturu vajadustele vastavate oskuste tagamiseks tarvilik paremini suunatud haridus- ja täiskasvanute koolitussüsteemi olemasolu. Töötamist võib aidata stimuleerida toetussüsteemide täiustamine ja töökohtade juurdepääsetavuse parandamine. Lapsevanemate, eelkõige naiste varajast tööturule naasmist takistab lastehoiuteenuste jätkuv ebapiisavus.

· Innovatsioon: Eesti konkurentsivõimet võib takistada nõrk avaliku ja erasektori vaheline koostöö, liiga laialivalguvad teadus- ja innovatsiooniprioriteedid ning ülikoolides õpetatavate tehniliste oskuste ja turuvajaduste mittevastavus. Teadustegevuses prioriteetide seadmine ning selle rahvusvaheliseks muutmine on riigi väiksuse tõttu väga olulise tähtsusega.

· Energeetika ja transport: Eesti on jätkuvalt üks energia- ja ressursimahukamaid ELi riike, samal ajal kui põlevkivi tähtsus energiaallikana osutab vajadusele arendada välja tõhusamad ja vähem saastavad energiaallikad. Samuti tundub, et transpordisektor ei ole piisavalt loodushoidlik, keskkonnamaksud ei stimuleeri vajalikul määral muutma keskkonda kahjustavaid tarbimisharjumusi, ühistranspordi võrgustik ei ole piisavalt ligitõmbav ning raudteeinfrastruktuuri areng on siiani piiratud. Ebapiisavatest piiriülestest ühendustest tulenev turu suhteline isoleeritus piirab Eesti energiavarustuse kindlust ja mitmekesisust ning hinnakonkurentsi.

· Avalik haldus: piirkondlikud erinevused ja kohalikest omavalitsustest tulenev ebatõhusus mõjutavad negatiivselt avalike teenuste osutamist sotsiaalvaldkonnas, eriti lastehoiuteenust, perekonna tugiteenuseid, pikaajalist hooldamist, esmast tervishoidu, haridust ja ühistransporti. Arvestades ELi vahendite märkimisväärset mõju majandusele, on samuti oluline tagada nende strateegiline kavandamine aastateks 2014–2020, et hoogustada majanduskasvu ja tööhõivet.

· Finantssektor: keskpikas perspektiivis valmistab muret ülemäärase krediidikasvu kordumise võimalus, sest erasektori (kodumajapidamised ja ettevõtjad) võlakoormus on suhteliselt suur (2011. aastal umbes 130 % SKPst) ja hakkab tõenäoliselt varsti jälle suurenema. Seda suundumust võib süvendada tööturul valitsev oskuste nappus, mis võib peagi sundida suurendama palku. Lisaks eksisteerib võimalus hüpoteeklaenude intressimaksed ja laenutagatised maksustatavast tulust osaliselt maha arvata, mis soosib laenuvõtmist.

1. Sissejuhatus

2012. aasta mais esitas komisjon ettepaneku Eestile majandus- ja struktuurireformide poliitikaga seotud riigipõhiste soovituste tegemiseks. Euroopa Liidu Nõukogu kiitis kõnealuste soovituste põhjal 2012. aasta juulis heaks viis riigipõhist soovitust. Riigipõhised soovitused käsitlesid riigi rahandust, eelarveraamistikku, tööturu-, haridus- ja sotsiaalpoliitikat, energeetikat ja transporti, teadustegevust ja innovatsiooni ning avalikku haldust. Käesolevas talituste töödokumendis hinnatakse riigipõhiste soovituste täitmist Eestis.

Poliitikameetmete hindamisel lähtutakse dokumendis järeldustest, mis esitati 2012. aasta novembris avaldatud komisjoni 2013. aasta majanduskasvu analüüsis[1] ja teises häiremehhanismi aruandes[2]. Majanduskasvu analüüs sisaldab komisjoni ettepanekuid, mille eesmärk on aidata leppida kokku 2013. aastal liikmesriikide ja ELi tasandil prioriteediks seatavates meetmetes. Selles on esitatud viis prioriteeti, mis peavad aitama liikmesriikidel taastada majanduskasvu: jätkata majanduskasvu soodustavat diferentseeritud eelarve konsolideerimist; taastada tavapärane majandusele laenuandmine; edendada praegust ja tulevast majanduskasvu ja konkurentsi; võidelda töötuse ja kriisi sotsiaalsete tagajärgedega ning moderniseerida avalikku haldust. Seevastu häiremehhanismi aruanne on esmane vahend selle kindlakstegemiseks, kas liikmesriikides ilmneb makromajanduslikku tasakaalustamatust või selle ohtu. Aruandes leiti positiivseid märke selle kohta, et Euroopas on käimas makromajandusliku tasakaalustamatuse korrigeerimine. Selleks et makromajanduslik tasakaalustamatus kõrvaldataks täielikult ja kestvalt, valiti välja 14 liikmesriiki, kelle puhul jälgitakse tasakaalustamatuse tekke ja vähendamise arengut[3]. Eesti nende riikide hulka ei kuulu.

Võttes arvesse nõukogu 2012. aasta soovitusi, majanduskasvu analüüsi ja häiremehhanismi aruannet, esitas Eesti 2013. aasta aprillis oma ajakohastatud riikliku reformikava ja stabiilsusprogrammi. Nimetatud kava ja programm kirjeldavad üksikasjalikult alates 2012. aasta juulist tehtud edusamme ja valitsuse tulevikuplaane. Kavas ja programmis esitatud teave on ühtlasi käesolevas talituste töödokumendis antud hinnangu aluseks.

Reformikava ja stabiilsusprogrammi esitamisele eelnes eri osapooli kaasav konsulteerimine, milles osalesid Riigikogu ja peamised sotsiaalpartnerid; samuti kasutati veebipõhist avalikku konsulteerimist.

Eesti stabiilsusprogramm on koostatud paralleelselt riikliku reformikava ja mitmeaastase riigieelarve strateegiaga. Stabiilsusprogramm vastab täielikult stabiilsuse ja kasvu pakti tegevusjuhendile. Riiklik reformikava vastab omakorda komisjoni peasekretariaadi antud suunistele. Strateegia eesmärgid ja meetmed on kooskõlas valitsuse tegevuskava ja riigieelarve strateegiaga.

Üldhinnang

Käesolevas talituste töödokumendis tehtud järelduste kohaselt on Eesti teinud nõukogu soovituses antud riigipõhiste soovituste täitmiseks ette nähtud meetmete võtmisel teatavaid edusamme. Positiivsest küljest on riigil õnnestunud piirata eelarvepuudujääki 0,3 %ni SKPst ja vähendada töötuse taset, seda eelkõige tänu loodetust suuremale majanduskasvule, ning algatada haridusreformid ja teha olulisi investeeringuid energiatõhususe poliitikasse. Hoolimata nendest kiiduväärsetest saavutustest, näivad reformipingutused olevat ebapiisavad, eeskätt võttes arvesse tööturul, vaesuse vastases võitluses, teatavates haridusvaldkondades ja energeetikasektoris valitsevate probleemide ulatust. Struktuurne tööpuudus on endiselt kõrge ja tagasihoidlikke ülemaailmseid väljavaateid arvestades võib see jääda 2013. aastal samale tasemele. Konkurentsivõimet võib peatselt takistada oskuste tööturu nõudlusele mittevastavus, kvalifitseeritud spetsialistide puudumine nii tööliste kui ka kontoritöötajate seas ning suhteliselt nõrk innovatsioon: Eestil on vaja liikuda tehnoloogiamahukamate majanduskasvu allikate suunas. Lisaks sellele on Eesti majanduse erakordselt suurt energiamahukust silmas pidades vaja teha täiendavaid jõupingutusi energiakulude vähendamiseks ning majanduse süsinikdioksiidiheitmete vähendamiseks. Kohalike omavalitsuste ühinemise toetamiseks on astutud piiratud seadusandlikke samme ning ettevalmistamisel on kohaliku omavalitsuse parandamise kava. Seetõttu on 2012. aasta juunis kindlaks tehtud probleemid, millele osutati uuesti majanduskasvu analüüsis, jäänud neis valdkondades, aga ka eelarveraamistikes, püsima.

Eesti esitatud poliitikakavad on üldiselt asjakohased ja vastavad enamikule eelmise aasta talituste töödokumendis kindlaks tehtud probleemidele. Seega kinnitavad need Eesti võetud kohustust kõrvaldada tööturu, hariduse ja energeetika valdkonnas esinevad puudused. Lisaks 2012. aasta tegevuskavas 2011.–2015. aastaks ette nähtud meetmetele kavandatakse uues tegevuskavas mitut uut meedet, eelkõige seoses tervena elatud oodatava eluea ja teadliku tervisekäitumisega. Mitmele valdkonnale ei ole aga pööratud piisavalt tähelepanu või on pööratud senisest vähem tähelepanu. Need valdkonnad on äriinglid, kutsehaigused, piirkondlik töötus, transpordi energiatõhusus ja kohaliku omavalitsuse reform.

2. Majandusareng ja probleemid 2.1. Hiljutine majandusareng ja edasine väljavaade

Hiljutine majandusareng

Eesti SKP kasv on üldiselt tasakaalus. Pärast jõulist taastumist 2011. aastal kasvas Eesti SKP 2012. aastal mõõdukamalt 3,2%, mida vedas tugev sisenõudlus, kuid hoidis tagasi madalam ekspordikasv. Soodne tööturuolukord ning suured riiklikud investeeringud tagasid pideva sisenõudluse. Pärast maksebilansi suurt ülejääki 2009.–2011. aastal tekkis taas puudujääk, sest Eesti kaubavahetuse positiivne saldo vähenes ja välisinvesteeringutest tulenev tulu väljavool suurenes.

Inflatsiooni aeglane langus jätkub, kuid palgainflatsioon võib varsti taas pead tõsta. Tarbijahindade harmoneeritud indeksi (THHI) keskmine aastainflatsioon langes 5,1%-lt 2011. aastal 4,2%-le 2012. aastal, seda langevate maailmaturu toiduaine- ja naftahindade tõttu. Kuna palgakasv on üldiselt kooskõlas tootlikkuse kasvuga ning baasinflatsioon on jätkuvalt suhteliselt madal, siis puudub lühemas perspektiivis märkimisväärne palgainflatsiooni oht. Kuna töötuse määr on juba väga lähedal loomulikule tööpuuduse määrale, võib see järgmistes kvartalites siiski probleemiks kujuneda. Töötus vähenes 2012. aastal kiiresti 10,2%-le, kuna majanduskasv oli jätkuvalt tugev. Pikaajalise töötuse määr on sellegipoolest jätkuvalt kõrge eelkõige madala kvalifikatsiooniga töötajate hulgas ning erinevused piirkonniti on väga suured. Tööjõu osalemise määr on jätkuvalt kõigi aegade kõrgeim, kuid tervislikest põhjustest tulenev tööturult kõrvalejäämine kasvab. Eestil on ELi kontekstis suhteliselt kehvad tervishoiunäitajad, seda eelkõige meeste (tervena elatud) oodatava eluea ja krooniliste terviseprobleemide puhul[4].

Finantsvõimendus on vähenemas, mistõttu hakkab erasektori võlakoormus ilmselt peagi kasvama, ettevõtjate võlakoormus on juba suurenemas. Erasektori (kodumajapidamised ja ettevõtjad) võlakoormus, mis 2011. aastal moodustas konsolideeritud andmete põhjal umbes 130 % SKPst, kajastab endiselt kiiret võla kogunemist buumiaastatel. Lisaks sellele aitavad jätkuvalt pangandussektori stabiilsust säilitada kõrgemad intressimarginaalid ning ranged järelevalvemeetmed.

Avaliku sektori rahandus on jätkuvalt üks tugevamaid ELis, sealjuures on võlatase (ligikaudu 10,1% SKPst 2012. aastal) kõige madalam ELis ning eelarvepuudujääk on 0,3% SKPst, mis on oluliselt parem kui 2012. aasta kevadel ajakohastatud stabiilsusprogrammis kavandatud 2,6% SKPst. See võib peegeldada osaliselt Eesti majanduse volatiilsust.

Majanduse väljavaade

SKP reaalkasv, mis kajastab majanduse järelejõudmise potentsiaali, jääb pikas perspektiivis oodatavalt ELi keskmisest kõrgemale tasemele tänu kapitali jätkuvale akumulatsioonile ja tootlikkuse suurenemisele. 2013. aasta majanduskasvuks prognoositakse 3,0 %, mille aluseks on Eesti peamiste kaubanduspartnerite majanduse järkjärguline taastumine alates 2013. aasta keskpaigast. 2014. aastal peaks majanduskasv jätkama ühtlustumist pikaajalise keskmise majanduskasvu tempoga 4 %, kusjuures majanduskasvu vedavateks jõududeks on eksport ja sisenõudlus peamiselt suuremate erasektori investeeringute kaudu. Ekspordipõhine majanduskasv võib Venemaa suhteliselt heade majandustulemuste ning Põhjamaade võlakriisile suhteliselt hea vastupanuvõime tulemusena peagi jätkuda. Sisenõudluse kasvades nõuab praeguse maksebilansi seisu säilitamine siiski konkurentsivõime parandamist, et soodustada eksporti; samal ajal tuleb makrorahanduslikule stabiilsusele avalduvate ohtude ohjeldamiseks säilitada valvsus. Prognoositakse, et valitsemissektori eelarve jääb 2013. aastal puudujääki tasemel 0,3% SKPst, 2014. aastal on juba oodata nominaalset ülejääki 0,2% SKPst. Prognoositakse, et valitsemissektori võlg langeb 2014. aastal eelarveülejäägi tulemusena 9,6 %-le.

Riiklikus reformikavas ja stabiilsusprogrammis lähtutakse samast lühiajalisest majanduse väljavaatest, kuid kummaski neist ei esitata arvandmeid kavandatavate struktuurireformide mõju kohta majanduskasvule. 2013. aasta väljavaade on üldiselt kooskõlas komisjoni värskeimate prognoosidega. 2014. aasta puhul on Eesti ametiasutused ettevaatlikumad ja prognoosivad SKP reaalkasvuks 3,6 %.

Kombineeritult võivad erinevad tegurid pärast sisenõudluse täielikku taastumist tekitada jälle inflatsioonilise surve. Üldiselt on Eesti potentsiaalne majanduskasv järgnevatel aastatel tõenäoliselt väiksem kui enne kriisi, mil kapitali kiire akumulatsioon kajastas ELiga ühinemist ja kiiret finantslähenemist. Lisaks sellele elanikkond vananeb ja tööealiste arv väheneb. Kriisijärgne struktuurne tööpuudus jääb samuti kõrgemaks, kammitsedes potentsiaalset majanduskasvu. Välismaiste otseinvesteeringute pidev sissevool peaks siiski tähendama seda, et täistootlus annab märkimisväärse panuse majanduskasvu, samal ajal kui struktuurireformide jätkamine võib suurendada potentsiaalset majanduskasvu. Samal ajal annavad investeeringud mitmete tegurite tõttu tõenäoliselt suure panuse potentsiaalsesse majanduskasvu. Sellisteks teguriteks on näiteks erasektori investeeringuid soodustav ettevõtlus- ja poliitiline keskkond, ELi ühtekuuluvus- ja struktuurivahenditest toetatavad riiklikud infrastruktuuriinvesteeringud ning vajadus veelgi parandada praegust elamufondi, mis peaks aset leidma siis, kui reaalpalk hakkab taas kasvama.

2.2. Lahendamist vajavad probleemid

Eesti ees seisavad olulised lahendamist vajavad probleemid, mis on seotud oskustööjõu olemasolu ning pikaajaliste töötute uuesti tööleasumise või puuetega inimeste uuesti tööturule kaasamisega. Üldiselt ei ole peamised poliitikaprobleemid, millega riik vastamisi seisab, pärast 2012. aastal tehtud hindamist muutunud, kuigi valitsuse reformikava rakendamisest tulenevalt on vaja teha teatavaid kohandusi.

Esiteks ei ole valitsus veel ametlikult kehtestanud kõiki sätteid, mis on vajalikud majandus- ja rahaliidu stabiilsuse, koordineerimise ja juhtimise lepingu uute eeskirjade täitmiseks. Sel aastal on kavas sätestada (struktuurse) eelarvetasakaalu reegel, kuid lisaks sellele tuleks muuta siduvamaks mitmeaastased kulueesmärgid. Pidades silmas vajadust säilitada suureneva kulusurve tingimustes püsiv eelarveseisund, saaks samal ajal avaliku sektori kulutusi parandada eeskätt avaliku sektori poolsete sotsiaalkindlustusele tehtavate kulutuste parema suunamise kaudu.

Teiseks, kuna tööjõu vähenemine on oluline probleem, on kõige suuremaks väljakutseks suuremal hulgal inimeste tööturule toomine. Piiratud muudatuste tegemine toetussüsteemides ja mõistlikult kohandatud töökohtade juurdepääsetavuse parandamine võiksid julgustada tööturule tulekut ning vältida puudest tingitud tööturult väljumist. Samaaegselt võib pikaajaline ja noorte töötus muutuda püsivaks, sest oskused ei vasta tööturu nõudlusele ja teatavates piirkondades on puudus töökohtadest, millega omakorda kaasneb suurem vaesusrisk. Töötute leibkondade ees seisvad eri probleemid seavad üha suurema surve alla kvaliteetsete sotsiaalteenuste osutamise (ja nendele juurdepääsu), samal ajal võib aktiivsest tööturupoliitikast jääda väheks vältimaks seda, et struktuurne tööpuudus ei mõjutaks negatiivselt tööjõupakkumist ja avaldaks survet tõsta kasvavates majandusharudes palku. Lastehoiuteenuste jätkuv nappus ja vanemapuhkuse ajal makstav suur sissetulekutoetus ei soosi vanemate, eriti naiste varast naasmist tööturule, samal ajal kui sooline palgalõhe ja tööturu sooline jagunemine võivad omaltpoolt halvendada tööturunäitajaid.

Kolmandaks võib kvalifitseeritud tööjõu puudus varsti suurendada survet palkade tõstmiseks, mis toob ettevõtetele kaasa suuremad kulud ning kahjustab investeeringute ja majanduskasvu potentsiaali. See tuleneb kutseharidus- või koolitussüsteemi või ülikooli diplomita erialase hariduseta täiskasvanute suurest arvust, madala kvalifikatsiooniga töötajate madalast tööhõivemäärast ning eelkõige madala kvalifikatsiooniga töötajate ja 50–64aastaste vähesest osalusest elukestvas õppes. Seda silmas pidades on inimkapitali piisava pakkumise tagamiseks tarvilik paremini suunatud haridus- ja täiskasvanute koolitussüsteemi olemasolu.

Neljandaks võib teadustegevuse ja innovatsiooni ebatõhusus pärssida tootlikkuse kasvu ja seeläbi keskmise pikkusega ja pikaajalist konkurentsivõimet. Nõrk avaliku ja erasektori vaheline koostöö, liiga laialivalguvad teadus- ja innovatsioonipoliitika riiklikud prioriteedid, sealhulgas vähene keskendumine teadus- ja ettevõtlusalase innovatsiooni ühistele prioriteetidele ning ülikoolides õpetatavate tehniliste oskuste ja turuvajaduste suhteline mittevastavus võivad takistada tootlikkuse kasvu ja mõjutada seega riigi keskmise pikkusega ja pikaajalist konkurentsivõimet. Teadus- ja innovatsioonisüsteemis prioriteetide seadmine ning selle rahvusvaheliseks muutmine on riigi väiksuse tõttu Eesti jaoks väga olulise tähtsusega.

Viiendaks on Eesti jätkuvalt üks energia- ja ressursimahukamaid ELi riike, samal ajal kui põlevkivi tähtsus energiaallikana osutab vajadusele arendada välja tõhusamad ja vähem saastavad energiaallikad ning lahendada asjakohasel viisil põlevkivist energia tootmisest tulenev kiireloomuline jäätmete küsimus. Samuti tundub, et transpordisektor ei ole piisavalt loodushoidlik, ühistranspordi võrgustik ei ole piisavalt ligitõmbav ning raudteeinfrastruktuuri areng on siiani piiratud, samuti puuduvad reisijate- ja kaubaveo puhul mitut transpordiliiki hõlmavad ühendused. Ebapiisavatest piiriülestest ühendustest tulenev turu suhteline isoleeritus piirab Eesti energiatarnete turvalisust ja mitmekesisust ning seega turukonkurentsi.

Kuuendaks mõjutavad piirkondlikud erinevused ja kohalikest omavalitsustest tulenev ebatõhusus negatiivselt avalike teenuste osutamist, eriti lastehoiuteenust, perekonna tugiteenuseid, pikaajalist hooldamist, esmast tervishoidu, haridust ja ühistransporti. Arvestades ELi vahendite märkimisväärset mõju majandusele, on samuti oluline luua soodsad tingimused teenuste tõhusale ja jätkusuutlikule osutamisele, et tagada strateegia Euroopa 2020 prioriteetide saavutamiseks vajalike vahendite strateegiline kavandamine aastateks 2014–2020.

Ülemäärase krediidikasvu võimalik kordumine valmistab muret keskpikas perspektiivis. Erasektori võlakoormuse suhe SKPsse on jätkuvalt suhteliselt kõrge ning hakkab varsti tõenäoliselt kasvama. Lisaks sellele võib taas esile kerkivat oskuste nappust silmas pidades hakata uuesti ilmnema palgasurve, mis võib üsna varsti tuua kaasa ülemäärase krediidikasvu. Samal ajal eksisteerib võimalus hüpoteeklaenude intressimaksed ja laenutagatised maksustatavast tulust osaliselt maha arvata, mis endiselt soosib erasektori laenuvõtmist. Lisaks sellele on kinnisvara maksustamine arengus mahajäänud ning maamaks on alates 2013. aasta jaanuarist peaaegu kaotatud.

3. Poliitikakava hindamine 3.1. Eelarvepoliitika ja maksustamine

Eelarve areng ja võladünaamika

Eesti on oma 2013. aasta stabiilsusprogrammis märkinud, et tema eelarvestrateegia põhieesmärk on tagada tasakaalustatud majanduskasvu toetav jätkusuutlik eelarvepoliitika. Keskpika perioodi eesmärk ei ole eelmise programmiga võrreldes muutunud ja selleks on saavutada struktuurne ülejääk. Nimetatud eesmärk on laiendatud euroala pakti täitmiseks enam kui piisav. Keskpika perioodi eesmärk saavutati programmi kohaselt 2009. aastal. Muude eelarve-eesmärkide hulka kuuluvad piisavate eelarvepuhvrite tagamine ja maksukoormuse langetamine kriisieelsele tasemele tööjõumaksude alandamise kaudu. Eelarveaasta jooksul kavatseb valitsus vältida positiivsete lisaeelarvete vastuvõtmist ja kasutada juhuslikku tulu reservide suurendamiseks.

Eesti valitsussektori eelarve puudujääk oli 2012. aastal 0,3 % SKPst, mis jääb oluliselt alla 2012. aasta stabiilsusprogrammis prognoositud puudujäägile 2,6 %. See tulenes esmajoones märkimisväärselt ootusi ületanud majanduskasvust ja tööhõive kasvust ning oodatust väiksemast kulude kasvust. Lisaks parandas tulemust asjaolu, et kasvuhoonegaaside heitelubade müügist saadud tulust rahastatavate investeerimisprojektide rakendamisel tekkisid mõned viivitused. 2013. aasta stabiilsusprogrammis prognoositakse 2013. aasta puudujäägiks 0,5 % SKPst, mis on mõnevõrra vähem 2012. aasta programmis prognoositust. Parem tulemus on tingitud 2012. aasta tugevast baasmõjust, mida toetab püsiv maksutulu kasv. Seda tasakaalustavad osaliselt kulusurve suurenemine, töötuskindlustusmaksete vähendamine 1,2 protsendipunkti võrra ja kasvuhoonegaaside heitelubade müügist saadud tulust rahastatavate ühekordsete investeeringute rakendamisel tekkinud viivitused. Näib, et 2013. aasta eelarve-eesmärgi täitmisega seotud riskid on üldiselt maandatud ja valitsuse makromajanduslikud prognoosid on realistlikud. 2013. aasta oktoobris toimuvad kohaliku omavalitsuse valimised eelarve täitmist eriti ei ohusta, sest enamikule kohalikest omavalitsustest kehtib netovõlakoormuse ülempiir.

Stabiilsusprogrammi eesmärgiks on saavutada 2014. aastal eelarve tasakaal. 2013. aastast parema olukorra prognoosimisel tuginetakse peamiselt parematele makromajanduslikele väljavaadetele. Teise pensionisambasse tehtavatest lisamaksetest tulenevate ühekordsete kulude ja kasvuhoonegaaside heitelubade müügist saadud tulust rahastatavate investeeringute edasilükkumise tõttu võib surve eelarve tasakaalule siiski suureneda. Valitsus kavatseb piirata valitsemissektori tarbimiskulude kasvu, mis peaks kogu programmiga hõlmatud ajavahemikul suurenema aeglasemalt kui nominaalne SKP, nagu on märgitud komisjoni kevadprognoosis. Kulude osakaal SKPst peaks võrreldes 2013. aastaga vähenema kõikides valdkondades, välja arvatud toetuste ja mitterahaliste sotsiaalsiirete puhul. Prognoositavat eelarve konsolideerumist peaksid toetama ka tulusid suurendavad vabalt valitud meetmed (vt tekstikast 1).

Programmi kohaselt on 2015.–2017. aastal kavas valitsemissektori eelarveseisundit pidevalt parandada, nii et 2017. aastal saavutataks ülejääk 0,8 % SKPst. Tulude osakaal SKPst peaks vähenema 2012. ja 2016. aasta vahel 5,4 protsendipunkti, sest ELi struktuurifondide toetused kaotatakse järk-järgult, ajutised konsolideerimismeetmed pööratakse tagasi ning 2015. aastal kavatsetakse vähendada üksikisiku ja äriühingu tulumaksu. See jääb aga kulude osakaalust siiski suuremaks. Kuigi kirjeldatud strateegiaga on seotud nii makromajanduslikest suundumustest kui ka strateegia täitmisest sõltuvad riskid, võib nende mõju üldjoontes hinnata neutraalseks, võttes eelkõige arvesse valitsuse seniseid häid tulemusi varasemate eesmärkide täitmisel.

Kui 2012. aastal saavutati programmis kehtestatud keskpika perioodi eesmärk,[5] siis 2013. aastaks prognoositakse (ümberarvutatud) struktuurse tasakaalu ajutist kõrvalekallet keskpika perioodi eesmärgist. Seejärel olukord paraneb 2014. aastal, mil saavutatakse taas ülejääk 0,3 % SKPst[6]. 2015. ja 2016. aastal peaks (ümberarvutatud) struktuurne tasakaal programmi kohaselt pidevalt paranema, jõudes 2016. aastal ülejääki 0,8 % SKPst. Nende eesmärkide tulemusena saavutatav (ümberarvutatud) struktuurse tasakaalu paranemine 0,7 % SKPst võimaldab parandada riiklike prognooside kohaselt 2014. aastal kõnealust näitajat 0,5 % SKPst. Komisjoni 2013. aasta kevadprognoosi kohaselt ei ole 2013. aastal tekkiv kõrvalekalle keskpika perioodi eesmärgist oluline, sest struktuurseks puudujäägiks kujuneb 0,2 % SKPst, samal ajal kui 2014. aastal oodatava paranemise ulatuse prognoosimisel langeb (ümberarvutatud) struktuurne tasakaal kokku riikliku prognoosiga. Mõlema prognoosi järgi paraneb struktuurne tasakaal pärast 2013. aastat ja vastab alates 2014. aastast keskpika perioodi eesmärgile. Prognooside hindamisel tuleks võtta arvesse asjaolu, et olulisi struktuurseid kohandusi tegevate riikide puhul ei ole võimalik täpselt kindlaks määrata, millises tsükli osas nad teataval hetkel paiknevad. Samuti tuleb võtta arvesse, et Eesti valitsus on seadnud julge keskpika perioodi eesmärgi ja struktuurne tasakaal on sellele suhteliselt lähedal. Programmis esitatud teabe põhjal prognoositakse, et jättes arvestamata vabalt valitud tulumeetmed, ületab valitsussektori kulude kasv 2014. aastal kulueesmärgiks seatud 0,85 % määra ja 2015. aastal kontrollväärtusena kasutatavat 2,11 % potentsiaalset SKP keskpika perioodi kasvumäära. See ei takista siiski keskpika perioodi eesmärgi saavutamist 2014. aastal ega tõenäoliselt ka hiljem, kuna riiklikud investeeringud kõiguvad ja ELi vahendite kasutamine väheneb pärast 2007.–2013. aasta programmitöö perioodi lõppu.

Valitsemissektori võlg, mis on madalaim ELis, peaks programmis esitatud prognooside kohaselt 2013. aastal veidi suurenema, ulatudes 10,2 %-ni SKPst, seejärel aga järk-järgult vähenema, langedes 2017. aastaks 8,3 %-le. Sellist arengut selgitab finantsvarade reserv, mis tekib pärast 2014. aastat valitsemissektori eelarve ülejäägi tulemusena. Keskpika perioodi võlaprognoosidest (lisas esitatud V tabelile järgnev joonis) nähtub, et programmi täieliku täitmise korral väheneb võla suhe SKPsse 2020. aastal veelgi.

Tabel 1 Peamised meetmed

|| Peamised eelarvemeetmed ||

|| Tulud || Kulud ||

|| 2012 ||

|| · Eriotstarbelise diislikütuse vähendatud aktsiisimäära kaotamine; netomõju (0,11 % SKPst) · Üksikisiku tulumaksust tehtavate mahaarvamiste ülemmäära alandamine 3 960 eurolt 1 920 eurole (mõju 2013. aastal 0,03 % SKPst) · Tubakaaktsiisi suurendamine 10 % (0,05 % SKPst) · Alkoholiaktsiisi suurendamine 5 % (0,04 % SKPst) || · Eripensionide süsteemi reformimine (mõju ei ole täpsustatud) · Riigi rahastatavate õppekohtade arvu suurendamine kõrgkoolides kõrgharidusreformi raames (mõju ei ole täpsustatud) ||

|| 2013 ||

|| · Töötuskindlustusmaksete vähendamine 4,2 %-lt 3 %-le (-0,3 % SKPst) · Maamaksu kaotamine elamumaalt, mille suurus on tiheasustusega aladel kuni 1 500 m2 ning maapiirkondades kuni 2 ha (-0,1 % SKPst) · Tubakaaktsiisi suurendamine 6 % (0,04 % SKPst) · Alkoholiaktsiisi suurendamine 5 % (0,05 % SKPst) || · – ||

|| 2014 ||

|| · Tubakaaktsiisi suurendamine 6 % (0,03 % SKPst) · Alkoholiaktsiisi suurendamine 5 % (0,07 % SKPst) || · – ||

|| 2015 ||

|| · Üksikisiku ja äriühingu tulumaksumäära vähendamine 21 %-lt 20 %-le (mõju ei ole täpsustatud) || · – ||

|| 2016 ||

|| · – || · – ||

|| Märkus: Tabelis on näidatud mõju eelarvele selliselt, nagu see on programmis, st riigi ametiasutuste poolt esitatud. Plussmärk tähendab, et meetme tulemusel tulud/kulud suurenevad. ||

·

Pikaajaline jätkusuutlikkus

Tundub, et Eestil ei ole lühiajalise, keskmise pikkuse või pikaajalise jätkusuutlikkusega seotud probleeme. Lisaks sellele on valitsemissektori võlakoorem (10,1 % SKPst 2012. aastal) märkimisväärselt allpool ELi toimimise lepingus sätestatud kontrollväärtust 60 % SKPst. Eesti valitsemissektori väga madal võlakoorem suureneks 2030. aastaks 13,7 %-le SKPst, eeldusel et praeguses poliitikas muudatusi ei tehta. Pikaajalised vananemisega seotud kulutused jäävad allapoole ELi keskmist ning pensionide valdkonnas võetud hiljutised reformimeetmed vähendavad jätkusuutlikkusele avalduvaid riske. Selle tulemusena võib aga hüvitiste suhtarvu prognoositav vähenemine siiski pensionide piisavusele ohtu kujutada.

Eelarveraamistik

Praeguse eelarveraamistiku tugevus seisneb pikaajalises kohustuses järgida valitsemissektori eelarve tasakaalu[7]. Selleks et täielikult täita majandus- ja rahaliidu stabiilsuse, koordineerimise ja juhtimise lepingu uusi eeskirju, tuleb aga eelarveraamistikku veelgi tugevdada. Kuigi kõnealust tasakaalus eelarve reeglit ei ole õigusaktides ametlikult sätestatud, on kõik Eesti valitsused sellest kinni pidanud, välja arvatud 2008.−2009. aastal. Kuna seda reeglit kohandati alles hiljuti, et võtta arvesse tsüklilisi tegureid, siis puuduvad mehhanismid, mis piiraksid kulutuste kasvu olukorras, kus majanduskasv on potentsiaalsest kõrgem. Tasakaalus eelarve reeglile on täienduseks võlareegel, mida kohaldatakse kohaliku omavalitsuse tasandil. Samuti nähakse kohalike omavalitsuste ja sõltuvate üksuste poolsele laenamisele ette netovõlakoormuse ülemmäär, milleks on 60 %[8] jooksva eelarveaasta[9] põhitegevuse tuludest, ilma vabastusklausliteta. Valitsusel on riigieelarveseaduses siiani vormistamata struktuurset eelarvetasakaalu (või ülejääki) käsitlev reegel, et see oleks kooskõlas majandus- ja rahaliidu stabiilsuse, koordineerimise ja juhtimise lepingu uute eeskirjadega. Struktuurse eelarvetasakaalu reegli ettevalmistamisprotsess algas juba 2011. aastal ning loodetakse, et ametiasutused peavad kinni majandus- ja rahaliidu stabiilsuse, koordineerimise ja juhtimise lepingus kehtestatud tähtaegadest.

Samuti annab keskpika perioodi eelarveraamistik aluse planeerimiseks järgmise aasta eelarvest pikemaks ajaks. Raamistikus ette nähtud kulupiirangud on siiski soovituslikud ja neid saab järgneva aasta ajakohastuses läbi vaadata. Selleks et vältida protsüklilist eelarvepoliitika lõdvenemist kiire majanduskasvu aastatel, võiks kulutuste ülemmäärad muuta siduvamaks ja neid võiks täiendada mitmeaastaste kulueeskirjadega. Sama võib öelda ka strateegiliste eesmärkide täitmise jälgimise ja neist aru andmise süsteemi, sealhulgas avaliku sektori vastutust käsitlevate küsimuste kohta.

Maksusüsteem

Eesti maksude suhe SKPsse, mis 2011. aastal oli 32,8 %, on võrreldes teiste ELi riikidega jätkuvalt madal (EL 27 kaalutud keskmine 38,8 % SKPst). Maksustruktuuri peetakse üldiselt majanduskasvu soosivaks ning maksupoliitika raamistiku moodustavad madalad maksumäärad ja lai maksubaas. Kuna valitsemissektori eelarve on peaaegu tasakaalus, ei tundu eelarve konsolideerimine Eesti jaoks suur probleem olevat. Tarbimismaksudest tulenev maksukoormus, mõõdetuna selle tegeliku maksumäära alusel, oli 2011. aastal 26,1 %, mis on ELis suuruselt seitsmes. Keskmise palga maksukiil (üksik inimene, ilma lasteta) oli 2012. aastal 40,4 % Samal ajal oli kapitali tegelik maksumäär 7,9 % (selle näitaja esitanud 19 liikmesriigi hulgas madaluselt teine) ja see moodustas 2011. aastal ainult 2,2 % SKPst (ELis madaluselt teine tulemus), peegeldades peamiselt äriühingu tulumaksu ülesehitust, mida makstakse ainult jaotatud kasumilt.

2011. aastal võttis Eesti vastu seaduseelnõude paketi, millega soovitakse veelgi parandada maksustamise soosivust majanduskasvu suhtes, vähendades tööjõu maksukoormust, pakkudes stiimuleid elukestvas õppes osalemise suurendamiseks ja vähendades stiimuleid laenuvõtmiseks. Need hõlmavad üksikisiku ja äriühingu tulumaksumäära vähendamist ühe protsendipunkti võrra (20 %-ni) alates 2015. aastast, tööga seotud õpingutelt erisoodustusmaksu kaotamist ja kogu üksikisiku tulumaksust tehtavate (eelkõige hüpoteeklaenude intressimaksetega seonduvate) mahaarvamiste ülemmäära alandamist umbes 40 % võrra alates 2012. aastast. Lisaks sellele otsustas valitsus 2012. aasta lõpus vähendada alates 2013. aastast töötuskindlustusmakset 4,2 %-lt 3,0 %-le (-0,3 % SKPst).

Eesti on alates 2013. aastast kaotanud maamaksu väikestelt ja keskmise suurusega elamukruntidelt, tingimusel et tegemist on maksumaksja peamise elukohaga. Kinnisvaramaksude osa Eestis oli juba varem kõige väiksem kogu ELis (0,3 % SKPst 2011. aastal), mida kohaldati ainult maa suhtes, võttes aluseks kinnistusameti aegunud andmed. Kuigi maamaksu kaotamise mõju eelarvele on küllaltki väike (-0,1 % SKPst), võib see nõrgendada eluasemesektorit mõjutada võivaid vastutsüklilisi poliitilisi vahendeid. Samuti vähendab see poliitikavõimalusi eelarvetulude tugevdamiseks ja mitmekesistamiseks ilma majanduskasvu kahjustamata[10].

Eesti keskkonnamaksud (2,8 % SKPst) olid 2011. aastal EL 27 keskmisest kõrgemad (2,4 % SKPst), peegeldades nii transpordikütuse maksudest saadavat suurt tulu. Transpordimaksud kütuseaktsiise arvestamata olid ELis oma väiksuselt teisel kohal (0,1 % SKPst). Sõidukeid ei maksustata (välja arvatud raskeveokite puhul) ning siiani ei ole võetud meetmeid transpordimaksude tõstmiseks. Uute autode keskmiste heitkoguste tasemelt kilomeetri kohta oli Eesti 2011. aastal ELis esikohal (156,9 g CO2/km, 16 % üle ELi keskmise). Suurenenud kütuseaktsiisist ja nafta kõrgest maailmaturu hinnast tulenev hinnaefekt ei ole siiani autoostu otsuseid oluliselt mõjutanud. Hoolimata suurenemisest on diiselkütuse aktsiis siiski mõnevõrra madalam kui ELi keskmine ning bensiiniaktsiis on ELi keskmisest oluliselt madalam. Energiaallikate ning samuti transpordi ja jäätmete (nt teemaks, energiatarbimisega seonduvad maksud mootorsõidukite omamise või registreerimise eest kooskõlas komisjoni teatisega[11] või prügilamaksud) suhtes maksude kehtestamine või nende tõstmine võiks aidata saavutada keskkonnaeesmärke ning eelarvetulusid veelgi mitmekesistada.

Tänu lihtsale maksusüsteemile ja e-valitsusteenuste laialdasele kasutusele on Eesti maksukogumiskulud suhteliselt väikesed. Mitteametliku töö suhteline osakaal on umbes 10 % tööhõivest, mis on alla ELi keskmise[12]. Maksude laekumise parandamiseks on Eesti hiljuti võtnud asjakohaseid meetmeid, et tugevdada kontrolli nõrga järelevalvega valdkondade üle: kullaga seotud tehingute puhul maksupettuse ärahoidmiseks muudeti käibemaksuseadust, samuti piirati nullmääraga aktsiisimaksu kohaldamist aktsiisiladudes hoitavate kaupade suhtes. Maksu- ja Tolliamet tegeleb maksukogumisküsimustega süstemaatiliselt, keskendudes maksude paremale kogumisele ehitus-, toitlustus- ja majutussektoris. Samal ajal kavandab valitsus täiendavaid meetmeid: i) alates 2013. aasta lõpust piiratakse eraisikute võimalusi importida aktsiisikaupu kolmandatest riikidest; ii) mitteametliku töö vähendamiseks tugevdatakse töötajate registreerimise eeskirju ning iii) käibemaksu laekumise parandamiseks ja käibemaksupettuse ulatuse vähendamiseks võetakse kasutusele e-kviitungi süsteem.

3.2. Finantssektor

Eesti pangandussektori olukord on jätkuvalt hea; seda iseloomustavad tugevad kapitalipuhvrid, vara rahuldav kvaliteet ja suur eraldistega kaetus, kuid püsib oht keskpika perioodi finantsstabiilsusele. Pangandussektori laenuportfell on jälle kasvama hakanud ning suurenema on hakanud ettevõtjate võlakoormus SKP suhtes. Krediidikasv võib kiireneda, kuna pankade reservinõuded on madalad, samal ajal kui hüpoteeklaenude puhul ei ole minimaalset sissemaksu määra sätestatud, reaalpalga kasv on üha enam hoogu võtmas. Laenuvõtmise stiimulid eksisteerivad siiani, hõlmates võimalust hüpoteeklaenude intressimaksed ja laenutagatised maksustatavast tulust osaliselt maha arvata, aidates nii kaasa keskpika perioodi finantsstabiilsuse ohu säilimisele. Kinnisvaratehingute koguväärtus ja arv kasvasid 2012. aastal vastavalt 13 % ja 12 %, eluaseme taskukohasuse indeks on kõrge ja üha suurem arv inimesi (11 %) kavatseb järgmise 2–3 aasta jooksul kinnisvara osta, mistõttu võib tekkida uus kinnisvaramull[13]. Säästmise soodustamine on endiselt soovitav, kuna laenu ja hoiuste suhe on siiani rohkem kui 100 %[14]. 2013. aasta jaanuaris jõustunud maamaksu maksubaasi vähendamisel (vt punkt 3.1) võib (arvatavasti ainult piiratud kujul) olla vastupidine mõju. Lisaks sellele ei räägita enam kehtiva maamaksu aluseks olevate, 2001. aastast pärinevate kinnistusameti andmete ajakohastamisest.

Juurdepääs rahalistele vahenditele

Väikese ja keskmise suurusega ettevõtjate (VKEde) juurdepääs rahalistele vahenditele on hoolimata olukorra paranemisest eelmisel aastal endiselt keeruline. Alates kriisi algusest on rahastamisallikad, nagu aktsia- ja võlakirjaturud, olnud põhimõtteliselt külmutatud. Lisaks sellele on ainult suhteliselt vähestel Eesti ettevõtjatel juurdepääs võlakirjadega rahastamisele või rahvusvahelistele turgudele. Siiski teatavad pangad klientide, hoiuste, välistehingute ja liisingulepingute arvu ning kaardikasutuse kasvust. Samuti koosneb pankade laenuportfell võrreldes eelmise buumiperioodiga vähem kinnisvaraprojektidest, mis võimaldab paremat juurdepääsu muudes sektorites tegutsevatele ettevõtjatele. Sellegipoolest on see siiani kasulikum olnud peamiselt suurematele ettevõtjatele ja projektidele ning kommunaalteenustele. VKEde suhtes kohaldatavad laenutingimused on jätkuvalt väga ranged: piiratud vastutus on suures osas kujutelm, kuna ettevõtjad peavad väga sageli laene enda varaga tagama. See vähendab krediidi kättesaadavust tulevaste investeeringute tegemiseks ja majanduskasvu edendamiseks.

Valitsus kasutab kavakohaselt finantskorraldusvahendeid, mis on ELi vahenditest ette nähtud VKEde rahastamisele juurdepääsu parandamiseks, jätkates samal ajal ettevõtjate toetamist eelmistel aastatel selleks loodud järgmiste institutsioonide kaudu: Kredex, Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus ja Eesti Arengufond. Viimatinimetatu on rohkem projektipõhine. Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus keskendub paljutõotavamatele turusegmentidele (IKT, meditsiin ja meditsiinitehnoloogia, puidu- ja toiduainetööstus) ning põhiklientidele. 2012. aastal loodi seemne- ja omakapitaliga rahastamisele juurdepääsu lihtsustamiseks kaks olulist uut organisatsiooni/asutust: Eesti äriinglite võrgustik ja Balti Innovatsioonifond, mille raames investeeritakse erakapitali ja riskikapitalifondidesse Balti riikides, keskendudes metalli-/masina- ja elektroonikatööstusele, IKT-le ning ühisteenustele ja logistikale.

3.3. Tööturu- haridus- ja sotsiaalpoliitika

2012. aastal jätkus majanduskasv, üha enam töötuid leidis tööd ning reaalpalgad kasvasid. Kuna tööhõive kasvab jätkuvalt, tundub vastava riikliku eesmärgi saavutamine võimalik; seda lihtsustab osaliselt vähenev tööealine elanikkond (nimetaja muutuse mõju). Püsiv noorte ja pikaajaline töötus, oskuste tööturu nõudlusele mittevastavus ning kroonilisest haigusest[15] või terviseprobleemidest tulenevad tööjõukaotused, mille tulemuseks on kasvav tööjõupuudus, on siiski jätkuvalt põhiline mureallikas ning võimalik jätkusuutlikku majanduskasvu takistav kitsaskoht. Lastehoiuasutuste ja -võimaluste jätkuva nappuse tõttu viivitavad vanemad, eriti naised tööturule naasmisega, samal ajal kui sooline palgalõhe ja tööturu sooline jagunemine võivad halvendada kvalifitseeritud naiste puhul tööturunäitajaid.

2012. aastal soovitas nõukogu Eestil parandada tööstiimuleid, ühtlustades sotsiaaltoetuste süsteemi ning suurendades hüvitiste määramise paindlikkust, tagades samal ajal piisava sotsiaalkaitse. Osa meetmeid selleks on juba võetud. Osa meetmeid on alles väljatöötamisel, ootavad rakendamist või on kahepoolse mõjuga. Kaaluda oleks võinud täiendavate meetmete võtmist. Edusammud nõukogu soovituse rakendamisel on olnud piiratud. Kooskõlas võetud kohustustega on alates 2013. aasta jaanuarist vähendatud tööandjate ja töötajate töötuskindlustusmakset, samuti vähendatakse alates 2015. aastast üksikisiku ja äriühingu tulumaksumäära (vt punkt 3.1 „Maksusüsteem”). Üksikisiku tulumaksu maksuvaba tulu tõstmine on siiski edasi lükatud. Leevendamaks töötute kõrget vaesusriski, on töötustoetust alates 2013. aastast märkimisväärselt tõstetud – 65 eurolt 101,50 euroni kuus (ligikaudu 35 % riiklikust miinimumpalgast).

Alustatud on arutelu töövõimetuspensioni kavade läbivaatamise üle, kuid pikka aega kavandatud kutsehaiguste ja tööõnnetuste vastase kindlustuse loomine on mitu kuud edasi lükkunud[16]. Kava tahetakse nüüd esitada Riigikogule 2013.–2014. aasta talvel ega jõustu tõenäoliselt enne 2015. aasta keskpaika. Hoolimata kasvavast vaesusest ei ole Eesti taganud piisavalt tõhusate ja kvaliteetsete teenuste paremat kättesaadavust (vt ka punkt 3.5 „Avaliku halduse moderniseerimine”). Ka sotsiaalmaksete miinimum ning töötushüvitise puudumine osalise tööajaga töötajatel[17] ei lihtsusta sujuvat üleminekut tööpuuduselt/tööturult kõrvalejäämiselt osalise tööajaga töökohtade kaudu töötamisele[18][19]. Miinimumpalga tõus 320 euroni (st 35 % keskmisest palgast) on tugevdanud madalapalgaliste töötajate tööstiimuleid, kuid aitas samas kaasa tööjõukulude kasvule. On oluline, et miinimumpalga kasv oleks jätkuvalt täielikult kooskõlas tootlikkuse kasvuga majanduses tervikuna, eriti seetõttu, et madala kvalifikatsiooniga töötajate osakaal tööjõus on suhteliselt suur. Sotsiaaltoetuste süsteemi üldine koostalitlusvõime andmete haldamisel on ebapiisav,[20] piirab tõenditel põhineva poliitika rakendamist, mis võimaldaks toetusi paindlikumalt ja paremini suunata, ning võib tekitada kattuvust/ebatõhusust ja töötuse / tööturult kõrvalejäämise ohtu.

Selleks et viia ellu soovitus suunata paremini pere- ja vanemahüvitisi ning tühistada sellised lastega seotud tulumaksuvabastused, mis ei ole otstarbekad, on astutud teatavaid õigeid samme, kuid edusamme on vaja tõhustada, eelkõige lapsehoiuteenuste valdkonnas. Valitsus on võtnud meetmeid perehüvitiste paremaks suunamiseks, kehtestades alates 2013. aasta juulist täiendava lastetoetuse peredele, kes elavad suhtelises vaesuses ning tõstes kolmandale ja järgmistele lastele makstavat toetust 76,72 euroni kuus. Kõnealuseid täiendavaid hüvitisi ei arvestata toimetulekutoetuste arvutamisel. Lisaks sellele kavandab Eesti 2013. aastal vanemahüvitiste valemi muutmist, et hüvitiste ajaline kestus ergutaks vanemaid tööle naasma. Eestis keskendutakse lapse sünni korral sissetulekutoetuse meetmetele,[21] mis võivad olla võrreldes lastehoiuteenustega sündimuse tõstmiseks suhteliselt ebatõhusad, mõjutades lisaks negatiivselt naiste tööhõivet[22]. Samal ajal on jätkuvalt alarahastatud meetmed, millel on tõendatud tugevam positiivne mõju sündimusele ja naiste tööhõivele, nagu näiteks lapsehoiuteenuste osutamine[23] (vt punkt 3.5 „Avaliku halduse moderniseerimine”). Koolieelse lasteasutuse seaduse reformi eelnõu on siiani teadus- ja haridusministeeriumis arutusel, nagu see oli juba eelmise aasta kevadel[24].

Soovitust suurendada pikaajaliste töötute naasmist tööturule on rakendatud ainult osaliselt, sest edusammud on olnud siiani piiratud. Kuigi töötute tööturule tagasi toomisel on tehtud pidevalt edusamme, on pikaajaliste töötute ja väga pikaajaliste töötute osakaal kogu tööjõust siiani väga kõrge. Valitsus reageerib probleemile teatavate sihtotstarbeliste ja keerukate aktiveerimismeetmetega, kuigi nende intensiivsus ja ulatus on ikkagi madal. Aktiivse tööturupoliitika meetmed on kõnealuste raskuste ületamisel siiski vaid osaliselt tõhusad, kuna pikaajalisi töötuid mõjutavad probleemid on mitmetahulised (nt võlad, sõltuvus, terviseprobleemid, hoolduskohustused) ning nõuavad teiste institutsioonide ja haldustasandite osutatavaid lisateenuseid (vt ka punkt 3.5 „Avaliku halduse moderniseerimine”). Seda süvendab madala kvalifikatsiooniga töötajate suur arv ja suured piirkondlikud erinevused. Sellega seoses puudub koordineeritud lahendus põhiliste majandustegevuste arendamiseks ja töökohtade loomise toetamiseks kõrgest tööpuudusest mõjutatud piirkondades[25].

Vastusena soovitusele suurendada noorte tööhõivet on edusammud noorte töötuse kõrvaldamisel olnud siiani piiratud ning riigipõhiste soovituste kõnealune osa on ainult osaliselt rakendatud. Valitsus on suurendanud kutsenõustamise, tööalase koolituse ja tööotsingu töötubade pakkumist. Kuigi noorte töötuse määr on märkimisväärselt langenud (32,9 % 2010. aastal, 20,9 % 2012. aastal), on see näitaja siiski jätkuvalt kõrge ja noorte tööhõivemäär on allpool kriisieelset taset, kuna olemasolevate meetmetega on noori väga raske tööturule kaasata. Ainult ligikaudu kolmandik noortest töötutest olid 2012. aastal töötutena registreeritud ning said kasutada aktiivse tööturupoliitika meetmete pakutavaid võimalusi.

Hariduspoliitika

Eestit kimbutab suhteliselt märkimisväärne oskuste nõudlusele mittevastavus, mida põhjustab eelkõige viimastel aastatel toimunud oluline struktuurimuutus, mille käigus mindi suletud sektorilt üle avatud sektorile. Sellest hoolimata, et riiklikud kulutused on üle ELi keskmise, on Eestis väga palju ilma igasuguse kutsekvalifikatsioonita inimesi, kuna 32 %-l 25–64aastastest puudub kutseharidus- või ülikoolidiplom. Samuti on endiselt probleemiks loodusteaduste, tehnoloogia, inseneriteaduste ja matemaatika eriala lõpetanute ebapiisav arv.

Vastusena soovitusele siduda haridus ja koolitus tõhusamalt tööturu vajadustega on käimas kolmanda taseme hariduse, kutsehariduse ja -koolituse ning keskhariduse ambitsioonikad reformid, kuid oodatakse täiendavaid tulemusi. Üldiselt on riigipõhise soovituse selle osa rakendamisel tehtud teatavaid edusamme.

Kolmanda taseme hariduses on vastavalt uuele kõrgharidusseadusele sõlmitud tulemuslepingud haridusministeeriumi ja kõrgharidusasutuste vahel ning neid hakatakse rakendama alates 2013. aasta septembrist. Kõnealune reform võib aidata suunata õpiväljundid valdkondade suunas, mis on majandusele vajalikud (nt loodusteadused, tehnoloogia, inseneriteadused ja matemaatika). Samal ajal on loodud loodusteaduste, tehnoloogia, inseneriteaduste ja matemaatika valdkondade tudengitele uued stipendiumid. Tegemist on kõige suurema nõudlusega valdkondadega ning stipendiumide eesmärk on suurendada lõpetajate arvu. On oluline, et Eesti kõnealuse reformi tulevikus täielikult rakendab, sealhulgas piisava rahastamise tagamise kaudu, säilitades samas kolmanda taseme haridusasutuste ulatusliku sõltumatuse.

Riigikogus on arutamisel uue kutseõppeasutuse seaduse eelnõu. Kavandatakse kutseharidusõppekavade ambitsioonikat moderniseerimist, mille eesmärk on suurendada praktika osakaalu õppekavas ning viia õpitulemused paremini vastavusse tööturu vajadustega. Ettevõtjate akrediteerimiseksperdid on andnud positiivse hinnangu juba 7-le kutseõppeasutustes õpetatavale sektorile 40-st. Kõnealune hindamine toimus osana korrapärasest läbivaatamisprotsessist. Esialgsed kavad hõlmavad praktikakoolituse juhtimiskeskuse loomist, mille eesmärk on luua koostöös kutseõppeasutuste ja tööandjatega 2000 praktikandi kohta. See nõuab aga ulatuslikumat koostööd sotsiaalpartneritega (eelkõige ettevõtlussektoriga, kuid mitte ainult), samuti asjaomast rahastamist. Mõlemad aspektid ei ole praegu täielikult kaetud.

Valitsus ajakohastas hiljuti oma üldharidussüsteemi arengukava (2007-13) eesmärgiga parandada haridussüsteemi kvaliteeti ja tõhusust ning vähendada koolist väljalangenute arvu. Rakendatakse riiklikku koolist väljalangemise seiremehhanismi. Samaaegselt on valitsus algatanud kauaoodatud ja ambitsioonika gümnaasiumide võrgustiku reformi, mille eesmärk on tõsta hariduse kvaliteeti ja viia see tööturuvajadustega rohkem kooskõlla ning ühtlustada gümnaasiumide võrgustik vastavalt Eesti demograafilisele olukorrale. Seoses sellega arutab Riigikogu praegu uut põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse eelnõu, mille eesmärk on eristada põhikoolid selgemini gümnaasiumidest. See võib hõlmata pikemas perspektiivis üleminekut ainult riigigümnaasiumidele, mis on aga aeganõudev protsess. Lisaks sellele ei ole veel teada, kas sellist gümnaasiumide võrgustiku ratsionaliseerimist on võimalik rakendada sõltumatult veelgi ambitsioonikamast kohalike omavalitsuste reformist (vt punkt 3.5 „Avaliku halduse moderniseerimine”).

Eesti teeb suuri investeeringuid uute tehnoloogiate kasutamisse ja digitaaloskustesse, ajakohastades näiteks õpilaste, õpetajate ja õpetajate koolitajate IKT oskusi üld-, kutse- ja kõrgharidussüsteemis. Eesti valitsus algatas hiljuti põhikoolides ja gümnaasiumides ka arvutipõhise statistikaõpetuse katseprojekti.

2012. aastal loodi ministeeriumidevaheline oskuste rakkerühm eesmärgiga leida lahendusi, kuidas sobitada inimeste oskusi paremini tööturu vajadustega. Tööd selleks on alustatud oskuste kataloogi loomisega kutsealase kvalifikatsiooni riiklikus registris ning elektrooniliste registrite ristsidumisega[26]. Ettevõtlusalased oskused on lisatud ülikoolide õppekavadesse ning vabatahtlikkuse alusel ka gümnaasiumide õppekavadesse. Siiski on üks Eesti majanduse peamistest kitsaskohtadest jätkuvalt oskustööjõu puudumine nii kõrg- kui ka madalamal tasemel, sealhulgas kõrge kvalifikatsiooniga juhtide seas.

Vastusena soovitusele suurendada madala kvalifikatsiooniga töötajate võimalusi saada parem juurdepääs elukestvale õppele on riigipõhise soovituse selle osa rakendamisel tehtud piiratud edusamme. Madala kvalifikatsiooniga töötajate puhul jätkuvad asjaomased kehtivad programmid 16–29aastastele töötutele, kellel on põhiharidus või see puudub, samal ajal on käimas ka kutseharidusprogramm „Tagasi kooli”. Samal ajal juhib 2012. aastal loodud ministeeriumidevaheline rakkerühm tulevase riikliku elukestva õppe strateegia koostamist aastateks 2014–2020. Siiski ei ole praegusele madala kvalifikatsiooniga ja vanemate töötajate puudulikule elukestvasse õppesse kaasatusele leitud piisavat lahendust ning koolitustegevus ei ole alati tööturu vajaduste täitmiseks piisavalt asjakohane ja kvaliteetne. Alates 2012. aasta kevadest on täiskasvanute koolituse seaduse muutmise eelnõu puhul tehtud ainult piiratud edusamme; koolitajatele mõeldud koolituslubade süsteemi läbivaatamist ning täiskasvanute koolituse rahastamissüsteemi käsitlevad muudatused on siiani haridusministeeriumis arutlusel. Täiskasvanute ja töötute koolitus võiks rohkem kasu saada moderniseeritud kutsehariduse ja -koolituse keskustest ning moderniseeritud kutsehariduse õppekavadest.

3.4. Majanduskasvu ja konkurentsivõimet edendavad struktuurimeetmed

Energeetika, transport, infrastruktuur, kliimamuutused ja keskkond

Eesti energia- ja CO2-mahukuse näitajad kuuluvad siiani ELi kõrgeimate hulka, seda eelkõige transpordisektoris, mille uus autopark on kõige energiamahukam ELis[27]. Põlevkivi tähtsus energiaallikana osutab vajadusele arendada välja tõhusamad ja vähem saastavad energiaallikad ning lahendada asjakohasel viisil kiireloomuline jäätmete küsimus. Samuti vajavad parandamist teadmised veevarude tegeliku hinna kohta majandustegurina veerohkuse kontekstis. Mitme energiasektorit käsitleva ELi direktiivi ülevõtmine ei ole veel täielikult lõpule viidud. Lisaks peab Eesti ühendama oma energiaturu ELi teiste elektri- ja gaasivõrkudega, et suurendada energiatarnete turvalisust ja energiaallikate mitmekesisust, arendada piiriülest kauplemist ning vältida ülekoormust.

2012. aasta nõukogu soovituses nimetati vajadust parandada energiatõhusust, eelkõige hoonetes ja transpordisektoris, ning suurendada keskkonnastiimuleid seoses sõidukitega. Arvestades lahendamist vajavate probleemide ulatust ja hoolimata mõningatest edusammudest üldkasutatavate hoonete soojustamisel, on võetud meetmetel olnud piiratud mõju, seda eelkõige meetmetel, mis olid suunatud transpordisektori energiatõhususe suurendamisele. Seetõttu on riigipõhise soovituse selle osa rakendamisel tehtud teatavaid edusamme.

Eesti jätkab hoone- ja transpordisektoris investeerimisprogrammide rakendamist. Hoonesektoris jätkus see kuni 2012. aasta lõpuni, mil enamik valitsushoonete sektori CO2- projektidest olid peaaegu lõpule viidud ning ELi rahastamisega seotud projektid olid samuti suures osas lõpetatud. Valitsus ootab ELi uue rahastamisprogrammi (2014–2020) kinnitamist, et jätkata korter- ja eramajade soojustamist. Lisaks sellele võttis Eesti meetmeid energiatõhususe parandamiseks elektrienergia tootmisel ja kaugküttel ning on kavandanud meetmeid, millega edendada tõhusat koostootmist, eelkõige biomassi kasutamisel. Nii elu- kui ka tööstushoonete CO2-mahukuse vähendamiseks võiks siiski investeerida veel märkimisväärseid summasid energiatõhususe parandamisse. Tööstussektorile suunatud meetmed on kavandamisel.

Transpordisektoris ei kasuta Eesti oma autopargi energiatõhususe parandamiseks maksusoodustusi. Meetmed piirduvad avaliku sektori vahendite kasutamisega keskkonnaprojektide toetamiseks. 2012–2014 elektritranspordi programmi raames jätkub riikliku toetuse andmine elektriautode ostmisele ja kogu riiki hõlmava kiirlaadimisinfrastruktuuri loomisele. Eesti on algatanud ka rahastamisprogrammi (86 miljonit eurot), mis keskendub ühistranspordi energiatõhususele. Sellega seoses on algatamisel vedelgaasi kasutavate busside katseprojektid. Ühistranspordi edendamiseks võttis Tallinna linn alates 2013. aastast oma elanike jaoks kasutusele tasuta ühistranspordi, mille tulemusena on erasõidukite liiklustihedus langenud praeguseks umbes 10 %. Selleks et kõnealust algatust saadaks täielik edu, tuleb tagada, et piletitulu saamatajäämine ei seaks ohtu teenuse kvaliteeti ega investeeringuid uutesse sõidukitesse ja transpordi infrastruktuuri.

Loodetakse, et uue transpordiarengukava 2014–2020 (praegu koostamisel) raames esitatakse terviklik strateegia, mis käsitleb keskkonnahoidlikumat ja innovaatilisemat transpordisektorit, sealhulgas ühistranspordivõrkude edendamist, raudteeinfrastruktuuri jätkuvat arendamist, koossõidujaamade loomist ning reisijate- ja kaubavedude puhul mitut transpordiliiki hõlmavaid ühendusi. Samal ajal pakuti „Eesti ettevõtluskasvu strateegia 2020” projektis peamiste arendusprioriteetide hulgas välja logistika ja transpordialane inseneritegevus. Innovaatilised lähenemisviisid on veelgi olulisemad projekti Rail Baltic majandusliku potentsiaali täielikuks ärakasutamiseks. Kõnealuse projekti ehitustööd on kavandatud aastatele 2018–2023 ning selle eesmärk on parandada Eesti ühendust Lääne-Euroopaga[28]. Sellega seoses valmistab muret Eesti valitsuse otsus vähendada märkimisväärselt järgmisel programmitöö perioodil (2014–2020) ELi struktuurifondidest transpordi infrastruktuuri tehtavate investeeringute summat.

Kokkuvõttes on siiski ebatõenäoline, et kõnealused meetmed oleksid piisavad, et ära hoida nihet ühistranspordilt isiklike sõiduautode kasutamisele ja laiemas plaanis piirata heitkoguste kauplemise süsteemiga hõlmamata heitkoguste kasvu. Värskeimatest andmetest ilmneb siiski, et heitkoguste kauplemise süsteemiga hõlmamata heitkogused suurenevad Eestis 2011. aastal prognoositust rohkem ja ületavad juba jõupingutuste jagamist käsitlevas otsuses 2013. aastaks ette nähtud piirmäära (vt ülevaatetabel, lk 23). Võib oodata, et Eesti ei suuda energiatõhususe parandamist käsitlevate täiendavate meetmete puudumise korral täita 2020. aastaks seatud kasvuhoonegaaside heitkoguste eesmärki, eelkõige transpordi ja hoonete valdkonnas, ning vähendada oma autopargi energiamahukust.

Vastusena soovitusele suurendada keskkonnastiimuleid seoses jäätmetega on tehtud teatavaid edusamme põlevkivi tootmiselt makstava kasutustasu tõstmise osas ning 2013. aastal loodetakse saada täiendavaid tulemusi. Arvestades aga, et põlevkivi, olmejäätmete ja reovee valdkonnas on vaja võtta täiendavaid meetmeid, on nõukogu soovituse kõnealust osa rakendatud ainult osaliselt. Põlevkivi tähtsus energiaallikana suurendab vajadust vähendada selle tekitatavaid jäätmeid ning luua jätkusuutlikud alternatiivid ja majanduslik stiimul juba kaevandatud põlevkivist kogunenud jäätmete kasutamiseks. Põlevkivi tootmiselt makstava kasutustasu tõstmine alates 2013. aastast on samm õiges suunas. 50 % olmejäätmetest lähevad põletamisele Tallinna lähistele ehitatavas ja 2013. aasta juunis valmivas koostootmisjaamas. Sellest hoolimata on hulgaliselt takistusi, mis raskendavad 2020. aastaks seatud olmejäätmete ringlussevõtu eesmärkide täitmist, kuna tootjate praegune vastutus ei suuda katta jäätmete liigiti kogumise, sorteerimise ja ringlussevõtu kogukulusid peamiste jäätmevoogude puhul, samal ajal kui maksa-nagu-viskad-skeemi rakendatakse ainult piiratud alal. Seoses reoveega tuleb märkida, et Eesti rakendab ELi direktiivi suhteliselt aeglaselt ning täielikuks vastavusse viimiseks on vaja võtta täiendavaid meetmeid. Seoses veevarustusettevõtjate tõhususega tuleb märkida, et veetootmises puudub rõhuasetus standardite, piirmäärade või nõuete määramisel, millega tagada tehnoloogiliste muudatuste tegelik toimumine.

Soovituse puhul edendada taastuvenergia kasutamist, sealhulgas ajakohastades infrastruktuuri ja õigusakte, võib tehtud edusamme pidada märkimisväärseteks ning probleemi ajutiselt lahendatuks. Siiski võiks tähelepanu pöörata muudatuste vältimisele, mis mõjutavad investorite õiguspäraseid ootuseid erasektori esindajatega sõlmitud ametlikes kokkulepetes. Eesti saavutas aastateks 2011–2012 seatud vahe-eesmärgi taastuvenergia tootmisel, jaotamisel ja tarbimisel. Lisaks sellele valmistab riik ette uusi arengukavu, mis ulatuvad 2050. aastani. Üldeesmärgiks on veelgi mitmekesistada energiaallikate valikut ehk sõltuda veelgi vähem fossiilkütustest ning jätkata esmaste energiaallikate seas taastuvenergia osakaalu suurendamist. Eesti avas 2013. aasta jaanuaris oma elektrituru täielikult konkurentsile. Parlamendis on arutlusel elektrituruseaduse muutmine, mille tulemusena võidakse tagasiulatuvalt muuta tuulegeneraatoritele toetuse andmise tingimused ebasoodsamaks, taganedes nii kõnealuse tööstusharu esindajatega sõlmitud eelnevatest kokkulepetest. Lõpule tuleb viia ELi energia siseturu direktiivide kolmanda paketi ülevõtmine, eelkõige kuna Eesti on lähedal täielikule vastavusseviimisele[29]. Seoses läänerannikul toodetud energia ülekandmisega Ida-Eestisse on kindlaks määratud infrastruktuuri laiendamiseks vajalikud sundvõõrandamismeetmed. Transpordisektoris on taastuvenergia osa kõikides transpordiliikides jätkuvalt väike, kaugel seatud eesmärgist 10 %. Selle tulemusena kavatseb valitsus kehtestada kohustuse lisada mootorikütusele 5-7 % biokütust ning seega suurendada taastuvenergia kasutamist ühistranspordis.

Soovituse puhul jätkata piiriüleste ühenduste väljatöötamist, et kaotada turu suhteline isoleeritus, on tehtud teatavaid edusamme. Edasised edusammud sõltuvad osaliselt Eestist sõltumatutest teguritest. Arvestades olemasolevate probleemide ulatust, võib selle riigipõhise soovituse kõnealust osa pidada ainult osaliselt rakendatuks. Tugevdatakse piiriüleseid elektrienergiaühendusi Läti (kolmas kaabel) ja Soomega (teine kaabel), samuti sünkroniseeritakse elektrivõrgusüsteeme. Eesti ühines hiljuti Nord Pool Spot turuga, luues elektribörsi päev-ette turu Estlinki hinnapiirkonna. Eesti jätkab jõupingutusi gaasisektori lahutamiseks jaotusvõrgust ning Venemaaga sõlmitud pikaajalistest naftahindadega seotud lepingutest sõltuvuse lõpetamiseks. Edusamme on märgata seoses riigi esimese veeldatud maagaasi terminaliga. Otsuseid on oodata suhteliselt varsti, kuna avaldati vajaliku terminali parimat asukohta käsitleva uuringu järeldused.

Teadustegevus ja innovatsioon

Kõik teadus- ja innovatsioonisektoris osalejad Eestis on väga dünaamilised: valitsus, ülikoolid ja ettevõtlussektor. Avaliku sektori teadustegevuse ning kogu majanduse vaheline nõrk side aga tähendab nõrka avaliku ja erasektori vahelist koostööd,[30] piiratud vahendite raames liiga laialivalguvaid riiklikke prioriteete ning ülikoolides õpetatavate tehniliste oskuste ja turuvajaduste suhtelist mittevastavust. Praktikas peab Eesti edendama innovatsiooni traditsioonilistes tööstusharudes, kasutades oma piiratud vahendeid samal ajal suunatult ning toetades teadmistemahukate ettevõtjate kasvu, eelkõige sektorites, kus Eestil juba on konkurentsieelis või kus tal on seda lihtne saavutada. Samuti võiks teadus- ja innovatsioonisüsteemi juhtimisel meetmete väljatöötamise käigus rohkem arvestada nii ülikoolide kui ka ettevõtjate vajadustega. Lisaks sellele on teadus- ja innovatsioonisüsteemi rahvusvaheliseks muutmine riigi väiksuse tõttu Eesti jaoks väga olulise tähtsusega. Üldiselt on edusammud olnud piiratud ning teadus- ja innovatsioonisüsteemiga seotud riigipõhist soovitust peetakse ainult osaliselt rakendatuks.

Seoses ettevõtete ja teadusasutuste vahelist koostööd käsitlenud soovitusega tuleb märkida, et nõrga avaliku ja erasektori vahelise koostöö probleem teadus- ja innovatsioonivaldkonnas püsib hoolimata sellest, et on olemas sellised meetmed nagu tehnosiirdekeskused ülikoolides, ettevõtjate ja ülikoolide vahelised uurimis- ja arendustegevuse toetuskavad, pädevuskeskused ja innovatsiooniosakud. Valitsuse lähenemisviis idufirmade ja kiirelt kasvavate ettevõtjate toetamisel on ettevõtjate hulgas väga kõrgelt hinnatud ja uuest Balti Innovatsioonifondist on kasu sellist tüüpi ettevõtjatele vajaliku rahalise toetuse suurendamisel. Selliste vahendite edasiarendamine nagu innovatsiooniga seotud riigihanked tuleks kasuks valitsuse teadus- ja innovatsioonialase nõudluse kindlaksmääramisel, et suurendada konkurentsivõimet ja lahendada ühiskondlikke probleeme. Osa lahendusest on võimalik saavutada ka ülikoolide ja tööstusharude vahelise teadlaste liikuvuse ja vahetusprogrammide kaudu.

Vastusena soovituse osale, mis käsitles teadustegevuse ja innovatsioonisüsteemide eelistamise edendamist, on Eesti ette valmistamas nii riiklikku teadus- ja innovatsioonistrateegiat kui ka riiklikku innovatsiooni- ja ettevõtlusstrateegiat. Mõlema strateegia üle käib avalik arutelu ja need peaks vastu võetama 2013. aasta juuni lõpuks. Strateegiate abil loodetakse kindlaks määrata teadmistemahukad majandusharud, mis võiksid tõsta riigi rahvusvahelises väärtusahelas kõrgemale ja anda juurdepääsu laiematele turgudele ning keskendada avaliku sektori vahendid väiksemale arvule teadus- ja tehnoloogiavaldkondadele, mis kajastavad rahvusvahelise võrdlusuuringu abil kindlaks tehtud Eesti tugevaid külgi. Asjaolu, et tegu on kahe eraldi strateegiaga ning et nende koostamisel ei korraldatud ulatuslikku konsulteerimist, kuhu oleks algetapis kaasatud erasektori ja ülikoolide esindajaid, võib siiski mõjutada lõpptulemust. Lisaks teeb muret asjaolu, et teadus- ja ettevõtlusinnovatsioon ei ole ühendatud ühtsesse või vähemalt strateegiliselt koordineeritud ja poliitilise heakskiidu saanud raamistikku.

Seoses soovituse osaga, mis käsitleb teadustegevuse ja innovatsioonisüsteemide rahvusvahelistumise edendamist, teadvustavad Eesti ametiasutused, et kõnealusele küsimusele on vaja pöörata erilist tähelepanu. Kuigi kõrge kvalifikatsiooniga spetsialiste käsitlevate olemasolevate meetmete suund on õige, on väga ebatõenäoline, et Eesti-sugune väikeriik suudab talentide probleemi ise lahendada. Lisaks sellele, kui Eesti tippteadlased on rahvusvaheliselt hästi integreerunud, siis sama ei saa öelda Eesti teadlaskonna kohta üldiselt. Kõige ilmsemateks kanaliteks on Euroopa raamprogrammid ja Euroopa teadusruumi algatused koos Balti ja Põhjala riikidega toimuvate eri koostööprojektidega.

Siseturg ja konkurents

Eestis kehtib üldiselt ettevõtjasõbralik regulatiivne keskkond ning e-valitsuse vahendite kättesaadavus on erakordselt kõrge. Ettevõtjatele asetatud halduskoormus tundub mõistlik ning riik on ka ise oma tegevuses tõhus (näiteks kulutab riik maksude kogumiseks palju väiksema osa tulusid kui teised ELi riigid, sealhulgas väga tõhusalt toimivad riigid). Teisalt võiks parandada regulatsioonide mõjuhindamist nii sisu kui ka sidusrühmadele tagasiside esitamiseks antava aja osas.

Valitsus võtab meetmeid maksejõuetusmenetluse tõhustamiseks, sest tegemist on ühega vähestest valdkondadest, kus Eesti võrreldes teiste ELi liikmesriikidega maha jääb. Käimas on olukorra läbivaatamine, et lihtsustada võlgade restruktureerimist ja leida alternatiivseid viise maksejõuetuseprobleemide lahendamiseks.

3.5. Avaliku halduse moderniseerimine

Kohalike omavalitsuste fiskaalvõimekuse mittevastavus neile pandud kohustustele muudab teenuste osutamise kohalikul tasandil väga raskeks. Seda olukorda raskendab paljude omavalitsuste väiksus ning enamike maakondade madal rahvastikutihedus, millega kaasneb üldiselt madal kohaliku tasandi haldussuutlikkus. 2011. aasta augustis koostas OECD Eesti palvel ülevaate,[31] milles tõsteti esile ebapiisavat tõhusust, andmete ja süsteemidega seotud kehva koostalitlusvõimet ning killustatud vahendeid ja menetlusi. Samuti juhiti tähelepanu kesk- ja kohaliku tasandi vaheliste kontaktide tugevdamisele, kasutades selleks ulatuslikumat institutsioonilist koordineerimist ja koostööd (vt ka punkt 3.3 „Tööturu-, haridus- ja sotsiaalpoliitika”), sealhulgas sotsiaaltoetuste süsteemi koostalitlusvõime tagamise kaudu andmete haldamisel. Olemasolev omavalitsuste rahastamissüsteem ei hõlma stiimuleid, mis ergutaksid kohalikke omavalitsusi toetama ettevõtlust ja töökohtade loomist ja seega suurendama oma tulusid; samal ajal võib nõrgemate omavalitsuste toetamiseks loodud tasakaalustusfond praegusel kujul kärpida motivatsiooni teha tulude suurendamiseks täiendavaid jõupingutusi.

Seadusega ette nähtud kvaliteetse teenuse osutamine näib endiselt ebatõhus enamikes sektorites: transport, haridus ja sotsiaalteenused, sealhulgas lastehoid, pikaajaline hooldamine ja esmane tervishoid. Kuna enamik omavalitsusüksusi on väikesed, ei suuda nad palgata vajalikul määral pädevaid spetsialiste, sest neil ei ole võimalik pakkuda piisavat koormust. Pikaajaliste töötute tööturule integreerimise teeb raskemaks eelkõige kohalike omavalitsuste ebatõhusus teenuste osutamisel, kuna sihtgrupp vajab uuesti tööleasumise või aktiveerumise eeltingimusena tavaliselt mitmesuguseid kohalikke sotsiaalteenuseid. Enne kui kohalike omavalitsuste tasandil sotsiaal- ja teiste tugiteenuste osutamist ei parandata, jääb aktiivse tööturupoliitika meetmete osutamine ka edaspidi osaliselt ebatõhusaks[32]. Ka ELi vahendite rakendamiseks on vajalik luua kohalikul tasandil avalike teenuste tõhusaks osutamiseks usaldusväärne raamistik.

Nõukogu soovituse puhul parandada kohalike omavalitsuste tõhusust ning tagada teenuste tõhus osutamine on siiani tehtud piiratud edusamme, kuna võetud või kavandatud meetmed ei tundu praeguses etapis piisavalt tulemuslikud ja laiaulatuslikud, et mõjuda täiesti veenvalt; samuti võiks kaaluda täiendavaid meetmeid. Territooriumi haldusjaotuse seadusesse ja kohalike omavalitsuste ühinemise soodustamise seadusesse tehtud muudatused jõustusid 2013. aasta märtsis. Muudatuste eesmärk on lihtsustada omavalitsuste vabatahtlikku ühinemist, suurendades selleks antavat rahalist toetust ning võimaldades ilma ühise piirita omavalitsuste ühinemist. Regionaalminister on lisaks esitanud kohaliku omavalitsuse reformi ettepaneku eelnõu, mille aluseks on „tõmbekeskuste” mudel. Ettepaneku kohaselt võiks Eestis olla 2017. aastaks mitte rohkem kui 30–50 kohalikku omavalitsust. Reformiettepanek ei ole aga saanud veel valitsuse täielikku toetust. Tegelikkuses on kohalike omavalitsuste arv vabatahtliku ühinemise tulemusena alates 1996. aastast vähenenud ainult 254-lt 226-le. 2013. aastaks kavandatakse seitset ühinemist, mis hõlmavad kokku 18 kohalikku omavalitsust. Omavalitsuste rahastamissüsteemi läbivaatamist ei ole siiani kaalutud.

Teenuste valdkonnas on ettevalmistamisel kohaliku omavalitsuse parandamise tegevuskava ning on käivitatud vanurite hooldamise ja jäätmekäitlusega seotud katseprojekt. Projekti tulemustest võetakse eeskuju ühiseks teenuste osutamiseks ja ühishangete korraldamiseks, samuti on kindlaks määratud koostööpiirkonna optimaalne suurus. Praegune uue põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse eelnõu toob rohkem selgust küsimusse, millised on riigi ja kohalike omavalitsuste kohustused haridussektoris (vt punkt 3.3 „Hariduspoliitika”). Kesk- ja kohaliku tasandi andmebaaside ja süsteemide koostalitlusvõime on siiski endiselt puudulik, eriti sotsiaaltoetuste valdkonnas.

Avalikku haldust moderniseeriv avaliku teenistuse seadus jõustus 1. aprillil 2013. Ühtlasi on praegu käimas kahe uue riikliku reformikava rakendamine, mis käsitlevad riigi finantsaruandluse kvaliteedi suurendamist ning ELi struktuurifondide haldamise ja rakendamise süsteemide parandamist. 2012. aasta juunis võttis Riigikogu vastu ka uue korruptsioonivastase seaduse. Loodetakse, et kõnealused arengud tugevdavad veelgi Eesti head mainet kõnealustes olulistes ja tundlikes valdkondades.

4. Ülevaatetabel

2012. aasta kohustused || Kokkuvõtlik hinnang

Riigipõhised soovitused

1. riigipõhine soovitus: Säilitada püsiv eelarveseisund, rakendades väljatöötatud eelarvekavasid, tagades keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamise hiljemalt 2013. aastaks ja kindlustades kulueesmärgist kinnipidamise. Täiendada kavandatud tasakaalus eelarve nõuet rohkem siduvate mitmeaastaste kulueesmärkidega keskpika perioodi eelarveraamistiku raames, jätkata avaliku sektori kulutuste tõhususe suurendamist ja meetmete rakendamist maksude laekumise parandamiseks. || Eesti on teinud riigipõhises soovituses nimetatud eelarvekavade rakendamisel märkimisväärseid edusamme. Eelarveraamistikuga seoses ei ole aga siiani edusamme tehtud. Keskpika perioodi eesmärk saavutati 2012. aastal, st üks aasta enne tähtaega. 2013. aastal kaldutakse keskpika perioodi eesmärgist ajutiselt kõrvale, kuid mitte oluliselt, ja alates 2014. aastast prognoositakse struktuurset ülejääki. Loodetakse, et valitsus täidab majandus- ja rahaliidu stabiilsuse, koordineerimise ja juhtimise lepingu raames võetud kohustused ning võtab struktuurse eelarvetasakaalu reegli vastu vastavalt tähtajale. Ametiasutused ei kavatse siiski kulueeskirju kasutusele võtta. Valitsus on võtnud meetmeid maksude laekumise parandamiseks.

2. riigipõhine soovitus: Parandada tööstiimuleid, ühtlustades sotsiaaltoetuste süsteemi ning suurendades invaliidsus-, töötus- ja vanemahüvitiste määramise paindlikkust, tagades samal ajal piisava sotsiaalkaitse. Parandada sotsiaalteenuste osutamist, suunates samal ajal paremini pere- ja vanemahüvitisi ning tühistades sellised lastega seotud tulumaksuvabastused, mis ei ole otstarbekad. Suurendada noorte ja pikaajaliste töötute osalust tööturul. || Eesti on teinud kõnealuse riigipõhise soovituse rakendamisel piiratud edusamme. Tööjõupakkumise suurendamiseks vähendas valitsus 2013. aasta jaanuaris tööandjate ja töötajate jaoks töötuskindlustusmakseid ning 2015. aastal kärbitakse üksikisiku ja äriühingu tulumaksu. Töövõimetuspensioni kavade läbivaatamisel ja kauaoodatud kutsehaiguste ja tööõnnetuste vastase kindlustuse loomisel ei ole siiani erilist edu saavutatud. Valitsus on muutnud suhtelises vaesuses elavate perede jaoks ette nähtud perehüvitised paremini suunatuks. Töötute aktiveerimise tase ei ole aga jätkuvalt piisav, kuna kehtivad aktiveerimismeetmed lahendavad pikaajaliste ja noorte töötute ees seisvad keerukad probleemid ainult osaliselt.

3. riigipõhine soovitus: Siduda haridus ja koolitus tõhusamalt tööturu vajadustega ning edendada ettevõtete ja haridusasutuste koostööd. Suurendada madala kvalifikatsiooniga töötajate võimalusi saada parem juurdepääs elukestvale õppele. Edendada teadustegevuse ja innovatsioonisüsteemide eelistamist ja rahvusvahelistamist. || Eesti on teinud kõnealuse riigipõhise soovituse rakendamisel teatavaid edusamme. Valitsus on hakanud otsima oskuste tööturu nõudlusele mittevastavuse probleemile lahendusi, luues oskuste rakkerühma ning on alustanud elukestva õppe strateegia koostamist aastateks 2014–2020. Täiskasvanute osalemine elukestvas õppes on märkimisväärselt suurenenud, kuid madala kvalifikatsiooniga ja vanemate töötajate tööhõives osalemine 2010. ja 2011. aastal oli ikkagi väga madal. Haridusministeeriumi ja kolmanda taseme haridusasutuste vahel on sõlmitud tulemuslepingud. Käimas on kutseõppeasutuste moderniseerimiseks ette nähtud uus ulatuslik reform. Teadus- ja arendustegevuse peamiseks probleemiks on lisaks teadustegevuse ja innovatsiooni süsteemi rahvusvaheliseks muutmisele jätkuvalt ettevõtjate ja ülikoolide nõrk koostöö. Prioriteetide seadmist loodetakse tõhustada kahe uue strateegia abil, mille heakskiitmine peaks aset leidma 2013. aasta hiliskevadel. Veel ei ole teada, mil määral kõnealusest kahest strateegiast kujuneb sidus raamistik.

4. riigipõhine soovitus: Parandada energiatõhusust, eelkõige hoonetes ja transpordisektoris, ning suurendada keskkonnastiimuleid seoses sõidukite ja jäätmetega, kaaludes ka selliseid stiimuleid nagu sõidukite maksustamine. Edendada taastuvenergia kasutamist, sealhulgas ajakohastades infrastruktuuri ja õigusakte. Jätkata piiriüleste ühenduste väljatöötamist, et kaotada turu suhteline isoleeritus. || Eesti on teinud kõnealuse riigipõhise soovituse rakendamisel piiratud edusamme. Valitsus on võtnud meetmeid energiatõhususe parandamiseks ning valitsushoonete CO2-mahukuse vähendamiseks. Ülejäänud hoonete suhtes on võetud ainult piiratud meetmeid, kuigi potentsiaal on tohutu. Transpordisektoris siiani võetud meetmed (elektritranspordi programm, energiatõhus ühistranspordi masinapark) on küll asjakohased, kuid nende väga piiratud üldist mõju arvestades ebapiisavad. Sõidukeid ei maksustata (välja arvatud raskeveokite puhul). Siiamaani on tarbimisharjumuste muutmine olnud väga aeglane. Teatavaid edusamme on tehtud energiatõhususe valdkonnas, kuid on raske hinnata, kas toetusvahendid on piisavad energiatõhususe edendamiseks lühemas ja keskmises perspektiivis. On võetud õigeid meetmeid, et suurendada keskkonnastiimuleid jäätmekäitluse valdkonnas, kuigi siiani on ebatõenäoline, et Eesti täidab 2020. aastaks seatud olmejäätmete ringlussevõtu eesmärgid, ning vaja on täiendavaid tõhusaid meetmeid jäätmekäitluse tõhustamiseks, eelkõige seoses põlevkivist tekkivate jäätmetega. Eesti saavutas aastateks 2011–2012 seatud vahe-eesmärgi taastuvenergia tarbimisel. Eesti peab lõpule viima teise elektriühenduse loomise Soomega ning mitmekesistama maagaasi tarneid, luues Balti riikidesse piirkondliku veeldatud maagaasi terminali ning võimaliku ühenduse Poolaga. Balti riikide sisest ülekandevõrku tuleks tugevdada nii elektrienergia kui ka gaasi osas, et toetada energiavarustuskindlust ning piirkondlikku kaubandust.

5. riigipõhine soovitus: Suurendada kohalike omavalitsuste rahanduslikku jätkusuutlikkust, parandades samal ajal nende tõhusust ning tagades teenuste tõhusa osutamise, eeskätt neile tugevamate ühinemis- või koostööstiimulite pakkumise kaudu. Ettepanekud asjakohasteks reformideks tuleks teha mõistliku aja jooksul. || Eesti on teinud kõnealuse riigipõhise soovituse rakendamisel piiratud edusamme. Kahes õigusaktis on tehtud piiratud muudatusi, et toetada omavalitsuste vabatahtlikku ühinemist, kuid muudatused ei käsitle kohalike omavalitsuste tulusid ega teenuseid ning nende potentsiaalne mõju on tõenäoliselt väike. Teenuste valdkonnas on ettevalmistamisel tegevuskava ja käivitatud katseprojekt ning keskharidusega seotud kohustuste jaotus võib peagi muutuda selgemaks. Raskendatud juurdepääs kohaliku tasandi teenustele ja nende madal kvaliteet takistavad siiski endiselt pikaajaliste töötute tagasitoomist tööturule.

Strateegia „Euroopa 2020” (riigi eesmärgid ja edusammud)

2011. aasta riiklikus reformikavas seatud tööhõive määra eesmärk: 76 % || Tööhõive määr (protsentides) 2010. aastal 66,7 % 2011. aastal 70,4 % 2012. aastal 71,7 % Absoluutarvudes tuleb eesmärgi 76 % saavutamiseks tööturule tuua umbes 43 000 inimest. Tööhõive määr kasvab jätkuvalt tänu sellele, et eelnevalt tööta olnud inimesed naasevad tööle ning üha enam mitteaktiivseid ühineb tööjõuga.

2011. aasta riiklikus reformikavas seatud teadus- ja arendustegevuse eesmärk: 2020. aastaks 3 % || 2011. aastal 2,36 %, mis ületab juba 2015. aastaks seatud vahe-eesmärki 2 %. Järsk tõus alates 2010. aastast (1,63 %) oli peamiselt põhjustatud siiski ühest investeeringust põlevkivi katserajatisse, mis registreeriti erainvesteeringuna, mille tulemusena erasektori kulutused teadus- ja arendustegevusele võrreldes 2010. aastaga absoluutarvudes kahekordistusid. Kõnealune ühekordne investeering järgmisel aastal arvatavasti ei kordu. Eesti ametiasutused prognoosivad, et ilma kõnealuse investeeringuta oleksid erasektori kulutused teadus- ja arendustegevusele ajavahemikus 2010–2011 suurenenud 100 % asemel 20 %. Kõnealuse investeeringu tegi Eesti Energia, mis kuulub riigile, kuid investeering registreeriti statistiliste menetluste tõttu erasektori investeeringuna teadus- ja arendustegevusse. Seetõttu on oodata, et järgmisel aastal Eesti teadus- ja arendustegevuse intensiivsus mõnevõrra langeb, kuid on siiski suuteline täitma 2020. aastaks seatud eesmärki.

Kasvuhoonegaaside heitkogustega seotud eesmärk: mitte suurendada heitkoguste kauplemise süsteemiga hõlmamata heitkoguseid rohkem kui 11 % võrreldes 2005. aastaga || Komisjonile hiljuti esitatud siseriiklike prognooside kohaselt ning kehtivaid meetmeid arvestades tundub, et kõnealune eesmärk jääb saavutamata: prognoosi kohaselt on vastav näitaja 2020. aastal võrreldes 2005. aastaga siiski vaid +12 %, (1 protsendipunkt suurem seatud eesmärgist). Värskeimatest seireandmetest ilmneb siiski, et heitkoguste kauplemise süsteemiga hõlmamata heitkogused suurenesid Eestis 2005. ja 2011. aasta vahel 9 % ning ületavad juba jõupingutuste jagamist käsitlevas otsuses 2013. aastaks ette nähtud piirmäära. Seetõttu võib oodata, et kasvuhoonegaaside heitkoguste eesmärki ei suudeta täita.

Taastuvenergiaga seotud eesmärgid: 2020. aastaks 25 % Taastuvenergia osa kõikides transpordiliikides: 10 % || Taastuvenergia osa summaarses energia lõpptarbimises oli 2011. aastal 25,9 % ja transpordis 0,2 % (allikas: Eurostat, aprill 2013. Arvestatud on ainult direktiivi 2009/28/EÜ artiklitele 17 ja 18 vastavaid biokütuse koguseid, millest on ametlikult teatatud).

Energiatõhususe tõstmise soovituslik eesmärk 2020. aastaks: energia lõpptarbimise hoidmine 2020. aastal 2010. aasta tasemel. See eeldab, et 2020. aastal ei ületa energia esmatarbimine 6,5 miljonit naftaekvivalenttonni ja lõpptarbimine 2,84 miljonit naftaekvivalenttonni. || Eesti seatud energiatõhususe tõstmise soovituslik eesmärk on energiatõhususdirektiivi (2012/27/EL) artiklitega 3 ja 24 kooskõlas. Eesmärk on väljendatud nõuetekohaselt energia esma- ja lõpptarbimise absoluuttasemena 2020. aastal, samuti on esitatud teave, mille põhjal eesmärk on arvutatud.

Koolist väljalangemise eesmärk: 9,5 % || Koolist väljalangenute arv: 2011. aastal 10,9 % ja 2012. aastal 10,5 %. Eesti tulemused ületavad koolist väljalangenute osakaalu osas veidi ELi keskmist (vastavalt 10,5 % ja 12,9 % 2012. aastal). Eesti näitaja läheneb nii 2020. aastaks seatud ELi peamisele eesmärgile (10 %) kui ka enda riiklikule eesmärgile (9,5 %). Samuti väärib märkimist, et viimastel aastatel on meeste hulgas toimunud märkimisväärne koolist väljalangenute arvu langus. Ajavahemikul 2010–2011 langes koolist väljalangenute määr 0,7 protsendipunkti võrra. Varakult õpingud või koolituse katkestanud isikud (18–24aastaste elanike osakaal protsentides, kellel on madalam kui keskharidus ning kes ei jätka õpinguid või koolitusi): 2010: 11,6 % 2011: 10,9 % 2012: .

Kolmanda taseme hariduse eesmärk: 40 % || Kolmanda taseme hariduse omandamine: 2011. aastal 40,3 % ja 2012. aastal 39,1 %. Eesti tulemused ületavad ELi keskmist ka kolmanda taseme hariduse omandamise osas (vastavalt 39,1 % ja 35,8 % 2012. aastal). Eesti on kõnealuses valdkonnas peaaegu saavutanud nii riikliku eesmärgi kui ka 2020. aastaks seatud ELi peamise eesmärgi. Lisaks sellele täheldati Eestis kolmanda taseme hariduse omandamise suurt kasvu naiste hulgas. Ajavahemikus 2011–2012 kolmanda taseme hariduse omandamine siiski vähenes 1,2 protsendipunkti võrra: 2010: 40,0 % 2011: 40,3 % 2012: 39,1 %.

Vaesuse ohus oleva elanikkonna osakaalu vähendamise eesmärk: 2020. aastal 15 % || 2010: 15,8 % 2011: 17,5 %. Vaesuse ohus oleva elanikkonna osakaalu vähenemine 2010. aastal (majandusaasta) 17,5 %-lt 15 %-le 2020. aastal (majandusaasta) tähendab, et vaesusriskis elavate inimeste arv peaks vähenema 36 248 inimese võrra. 2011. aastal toimunud osakaalu tõusuga seoses ning arvestades eelnevat stabiilset taset 18-19 % juures, on kõnealuse eesmärgi saavutamine väga raske.

5. Lisa

I tabel. Makromajanduslikud näitajad

II tabel. Makromajandusliku arengu ja prognooside võrdlus

III tabel. Eelarvekohanduse struktuur

IV tabel. Võladünaamika

V tabel. Jätkusuutlikkuse näitajad

VI tabel. Maksustamisnäitajad

VII tabel. Finantsturu näitajad

VIII tabel. Tööturu ja sotsiaalsed näitajad

IX tabel. Tooteturu tulemus- ja poliitikanäitajad

X tabel. Keskkonnahoidlik majanduskasv

[1] COM(2012) 750 final.

[2] COM(2012) 751 final.

[3] 10. aprillil 2013 avaldati 13 põhjalikku analüüsi. Kuigi Küpros oli üks liikmesriikidest, kelle kohta oli kavas koostada põhjalik analüüs, ei analüüsitud teda lõpuks makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse raames, sest finantsabi programmiga seotud ettevalmistused olid jõudnud juba kaugele.

[4] Riiklikud prioriteedid määrati kindlaks 2009.–2020. aasta tegevuskavas, mille eesmärk on leida lahendus tervishoiuga seotud probleemidele.

[5] Tsükliliselt kohandatud eelarveseisund, milles ei ole võetud arvesse ühekordseid ja ajutisi meetmeid ning mille komisjon on arvutanud programmis esitatud teabe alusel, kasutades ühiselt kokku lepitud metoodikat. Eesti tasakaalulise tööpuuduse määra prognooside puhul on kasutatud komisjoni kevadprognoosi.

[6] Programmis prognoositakse ümberarvutusest paremat struktuurset eelarveseisundit ja keskpika perioodi eelarve-eesmärgi katkematut täitmist alates 2009. aastast, ilma kõrvalekaldeta 2013. aastal. Lahknevus on peamiselt tingitud asjaolust, et ühise metoodika ja programmis kasutatud lähenemisviisi puhul hinnatakse majanduse kohta tsüklis erinevalt.

[7] Kõnealuse eelarvereegli nurgakiviks on olnud eesmärk hoida valitsemissektori nominaalne eelarve tasakaalus (või ülejäägis alates 2007. aastast).

[8] Kõnealust netovõlakoormuse ülemmäära (võlakoormus) võib kõrge omafinantseerimisvõimega kohalike omavalitsuste puhul tõsta 100%-ni nende tuludest.

[9] Selle tulu hulka kuuluvad ülekanded, kuid ei kuulu netotulu põhivara müügist, finantstulu ja põhivara soetamiseks saadud sihtotstarbelised toetused.

[10] Vt nt Euroopa Komisjon (2012), „Tax reforms in EU Member States 2012”, European Economy, nr 6/2012. Vt ka OECD (2012), „OECD Economic Surveys: Estonia 2012”, OECD Publishing.

[11] Komisjoni teatis COM(2012) 756, 14.12.2012.

[12] Vt Hazans, M. (2011). „Informal Workers across Europe. Evidence from 30 European Countries. The World Bank, Policy Research Working Paper”. Detsember 2011. Mujal esitatud hinnangute kohaselt moodustas mitteametlik töö Eestis 2005.–2006. aastal 7–8 % SKPst, mis vastab ligikaudu EL 27 kaalutud keskmisele („European Employment Observatory Review: Spring 2007; European Commission (2012). Tax reforms in EU Member States 2012”).

[13] Eesti Kinnisvarafirmade Liidu tellitud uuring.

[14] 2013. aasta alguse seisuga ligikaudu 110 %.

[15] Majanduskriisis kõige rohkem kannatada saanud kohaliku omavalitsuse tasandil vähenesid sotsiaalkaitsekulud 2010. aastal 2009. aastaga võrreldes 8 %, kuigi puudega inimeste arv on viimasel viiel aastal igal aastal kasvanud. Kogukasv on olnud rohkem kui 11 %.

[16] Reformikava ei hõlma enam kõnealuse kindlustusskeemi kutsehaigusi käsitlevat osa.

[17] Töötushüvitis osalise tööajaga töötajale, kuid piirangutega kuritarvitamise vältimiseks.

[18] R. Leetmaa, K. Nurmela ja PRAXIS (juuli 2012), „European Employment Observatory – Long-term unemployment in Estonia”, A. Vork (2009), „Labour supply incentives and income support systems in Estonia”, OECD (2012), „Country Economic Survey – Estonia”, European Employment Observatory (aprill 2013), „Template for Post-Assessment of National Reform Programmes – national SYSDEM experts (EU-27)”.

[19] Eesti osalise tööaja määr on ELis üks madalamaid.

[20] Puudub kesksüsteem riikliku ja kohaliku tasandi süsteemide ühendamiseks (vt ka punkt 3.5).

[21] Sissetulekutoetuse meetmete osa sissetulekutest koos vanemahüvitisega oli 2010. aastal 1,5 % SKPst, mis on kõrgeim näitaja EL 27 liikmesriikide seas.

[22] 2011. aastal oli lastega naiste tööhõivemäär 20–49aastaste hulgas üle 20 protsendipunkti madalam kui lasteta naiste tööhõivemäär. See erinevus on ELis üks suuremaid.

[23] Kokku oli sotsiaalministeeriumi tellitud, kohalike omavalitsuste lapsehoiuteenuseid käsitlevate uuringute andmetel 2009. aasta jaanuaris lapsehoiukohtade ootenimekirjades olevate laste arv 4830, mis kasvas 2012. aasta jaanuariks 5890-le (Ainsaar, M., Soo, K. Kohalikud omavalitsused ja lastega pered 2011; Ainsaar, M., Soo, K. Kohalike omavalitsuste toetus lastega peredele 2008 ja laste päevahoid 2008-2009 Eestis). Eelkõige takistab vanemate naasmist tööle alla kolmeaastaste laste kvaliteetsete lastehoiuvõimaluste vähene kättesaadavus.

[24] Eelmise aasta eelnõu kohandustes pakuti välja luua üle kogu riigi riiklikesse algkoolidesse päevahoiuasutused ja muuta nende kasutamine peredele kättesaadavamaks ning anda kohalikele ametiasutustele täiendavaid rahalisi vahendeid uute kohtade ja uute asutuste loomiseks.

[25] Eriti suurt muret valmistab Kirde-Eestis valitsev pikaajaline töötus, mis on ühtaegu tingitud piirkonna ebasoodsast asukohast, tööstustegevuse osalisest lõpetamisest, halvemast eesti keele oskusest ja vähemalt poolte elanike ebapiisavast haridusest. Seetõttu ei ole ime, et Kirde-Eestis on kõrgeim piirkondliku töötuse ja pikaajalise töötuse määr Eestis.

[26] Kiirmenetluse loomisega töölubade saamiseks on samuti lihtsustatud kvalifitseeritud võõrtööjõu palkamist.

[27] Kuigi ühistranspordi üldine osakaal on siiani veidi üle ELi keskmise, on ühistranspordiga tehtud reiside arv ühtlaselt langenud ning reisirongitranspordi kasutamine on jätkuvalt madalaimaid ELis.

[28] Eesti majandusarengu seisukohast on samuti väga oluline tagada piisavad lennuühendused.

[29] Ülevõtmata on ainult piiratud arvul artikleid.

[30] Ühenduse innovatsiooniuuringust selgub, et kuigi Eestis on palju innovaatilisi VKEsid, ei kuulu ülikoolid üldiselt kolme esimese eelistatud koostööpartneri hulka.

[31] OECD Public Governance Reviews, „Estonia: Towards a Single Government Approach”, OECD, Pariis, august 2011.

[32] Näiteks nõutakse töötutelt eelnevalt registreerumist selleks, et nad saaksid kasutada mitmesuguste aktiivse tööturupoliitika meetmete võimalusi ja haigekassateenust, kuid kohalikud omavalitsused ei määra neile süstemaatiliselt transpordihüvitist. Eesti Töötukassa püüab siiski kohaliku omavalitsuse võimalikke vigu korrigeerida.