ET Euroopa Liidu Teataja C 311/38

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Tarbijakaitse ja ülemäärase võlgnevuse asjakohane käsitlemine sotsiaalse tõrjutuse vältimiseks” (ettevalmistav arvamus)

2014/C 311/06

Pearaportöör: Reine-Claude Mader

6. detsembri 2013. aasta kirjas palus Kreeka alaline esindaja Euroopa Liidu juures Theodoros Sotiropoulos tulevase Euroopa Liidu Nõukogu eesistujariigi Kreeka nimel vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 304 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteel koostada ettevalmistav arvamus teemal

„Tarbijakaitse ja ülemäärase võlgnevuse asjakohane käsitlemine sotsiaalse tõrjutuse vältimiseks”.

Arvestades töö kiireloomulisust määras komitee täiskogu 498. istungjärgul 29. ja 30. aprillil 2014 (29. aprilli 2014. aasta istungil) pearaportööriks Reine-Claude Maderi ja võttis vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 164 vastu hääletas 12 ja erapooletuks jäi 4.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Komitee tunneb suurt muret ülemäärase võlgnevuse probleemi pärast, mis on võimendunud finantskriisi, elukalliduse tõusu ja arvelduskrediidi suurenenud kasutamise tõttu. Komitee on oma erinevates arvamustes korduvalt rõhutanud vajadust võtta meetmeid Euroopa tasandil.

1.2 Komitee märgib, et kuigi ülemäärase võlgnevuse põhjused on kindlaks tehtud, ei ole selle kohta ühtlustatud määratlust ning puuduvad vahendid täpse ülevaate saamiseks liikmesriikide tegelikust olukorrast. Seetõttu kutsub komitee üles võtma vastu ühist määratlust.

1.3 Viimane peaks hõlmama järgmisi tegureid: (i) leibkond olulise mõõtühikuna ülemäärase võlgnevuse kvantifitseerimiseks; (ii) rahalised kohustused; (iii) mitteametlikud rahalised kohustused perekonnas või kogukonna; (iv) maksevõimetus; (v) struktuuriline ülemäärane võlgnevus; (vi) väärikas elatustase ja (vii) maksejõuetus.

1.4 Komitee rõhutab, et tarbijakaitse peab olema tõeliselt integreeritud kõikidesse ühtse turu elluviimiseks võetavatesse meetmetesse.

1.5 Ülemäärase võlgnevuse käsitlemiseks on vaja haridust, ennetustööd ja kohandatud menetlusi, mis aitavad ülemäärase võlakoorma all kannatavaid inimesi taas majandusellu integreerida.

1.6 Selle saavutamiseks on äärmiselt oluline omada terviklikku pilti leibkondade ülemäärase võlgnevuse probleemist ja võtta tõhusaid meetmeid.

1.7 Rahandusalast õpetust tuleks anda esmajärjekorras koolides, kuid see peab olema kättesaadav ka igal ajal ja kõikidele. Sellega seoses julgustab komitee korraldama teavituskampaaniaid, milles peaksid kogemuste täiendavuse tagamiseks osalema kõik sidusrühmad. Komitee rõhutab tarbijaühenduste ja perede ühenduste äärmiselt olulist rolli teabe levitamisel ja abi andmisel seda soovivatele inimestele.

1.8 Vahendeid üleliigse võlgnevuse olukorra ennetamiseks ja käsitlemiseks on võetud kasutusele mitmetes liikmesriikides, kuid need ei ole ühtsed. Komitee on seisukohal, et kõikides liikmesriikides tuleb kasutusele võtta asjakohane ja ühtne menetlus, mis põhineb põhiõiguste harta artiklil 38, ELi toimimise lepingu artiklil 114 või ELi toimimise lepingu artiklil 81, kooskõlas üldpõhimõtetega, mille komisjon esitab direktiivi ettepanekus. See näitab konkreetselt Euroopa Parlamendi huvi Euroopa kodanike probleemide lahendamise vastu.

1.9 Need põhimõtted peavad hõlmama kiiret ja tasuta menetlust, teiste menetluste peatamist ülemäärase võlgnevuse ohjamiseks algatatud menetluse korral, nõuete kontrollimist, peamise elukoha säilitamist, tavavõlausaldajate võrdsetel alustel kohtlemist, võlgade tühistamise võimalust kõige koormavamates olukordades ja kohustust jätta ülemäärase võlakoorma all kannatavatele inimestele piisavalt vahendeid igapäevaste vajaduste inimväärseks rahuldamiseks, et integreerida tarbija võimalikult kiiresti taas majandus- ja ühiskondlikku ellu.

1.10 Komitee tuletab samuti meelde tähelepanu, mida ta pöörab pangateenuste kasutamise võimalusele, mis peab olema ülemäärase võlakoorma all kannatavatele inimestele tagatud, et vältida mis tahes sotsiaalset tõrjutust.

1.11 Ülemäärase võlgnevuse vastane võitlus eeldab ka liigkasuvõtmise reguleerimist Euroopa tasandil.

1.12 Ülemäärase võlgnevuse juhtumite arvu vähendamiseks ei piisa aga üksnes asjakohase käsitlusvahendi rakendamisest. See peab käima käsikäes kodumajanduse ja rahandusalase õpetuse arendamiseks võetavate meetmetega, mis tähendab, et selle eesmärgi saavutamiseks tuleb eraldada vajalikud vahendid.

1.13 Lõpetuseks juhib komitee tähelepanu asjaolule, et kontrolli võlaprobleemi üle ei ole võimalik saavutada ilma asjakohaste tekstide järgimiseta. Siinkohal tuletab komitee meelde oma toetust vastutustundliku laenuandmise põhimõttele, mis nõuab laenu- ja kindlustusandjatelt õiglaste ja eetiliste tavade kasutamist.

2. Sissejuhatus

2.1 Komisjon märkis 2013. aastal oma „sotsiaalsete investeeringute paketis” (1) väljatõstmiste ja kodutuks jäänud inimeste arvu märkimisväärset suurenemist alates kriisi algusest ning et ülemäärane võlgnevus oli üks sellise olukorra põhjuseid.

2.2 Ülemäärase võlgnevuse nähtus võimendus 1980. aastate alguses ning mõjutab üha suuremat hulka inimesi, jätmata puutumata ühtki sotsiaalset/tööalast kategooriat.

2.3 Ülemäärast võlgnevust ei saa enam käsitada üksikisiku vajadustest ja soovidest tingitud probleemina. Nüüdseks tuleb seda käsitleda sotsiaalse ja ühiskondliku kriisi väljendusena.

2.4 2013. aastal nentis Euroopa Keskpank, et rohkem kui pool euroala elanikest on võtnud finantsasutustest laenu (2).

2.5 Nimetatud uuringu kohaselt tekib ülemäärane võlgnevus üldiselt sissetulekute ootamatu vähenemise tagajärjel, mis on tingitud eelkõige töökaotusest, haigusest, lahutusest või ka ületarbimisest (3).

2.6 Pärast Taanit, kus 1984. aastal võeti kasutusele terviklik vahend üksikisikute ülemäärase võlgnevuse käsitlemiseks, sai Prantsusmaast teine Euroopa riik, kus 31. detsembri 1989. aasta seadusega üksikisikute ja leibkondade ülemäärase võlgnevusega seotud probleemide ennetamise ja reguleerimise kohta (4) võeti vastu sarnased meetmed.

2.7 Ülemäärane võlgnevus puudutab kõiki liikmesriike, kuigi erineval määral. See probleem on suurenenud koos finantskriisiga, mis muutis paljude riikide majanduse ebastabiilseks. Probleemi käsitlemine on seda olulisem, et selle finantstagajärgede all kannatavad kõik majandusosalejad; ettevõtteid, eelkõige VKEsid on nõrgendanud ka asjaolu, et maksejõuetuks muutunud kliendid ei suuda maksta arveid.

2.8 Praegu on üha rohkem põhjust muretsemiseks, kuna see probleem puudutab vaeseid töötajaid ja töötuid, kellel on kuhjunud maksmata arveid esmaste teenuste, nagu elektrienergia, vee, kindlustuse ja telefoni eest ning kes hilinevad üüriarvete maksmisega, samuti keskklassi kuuluvaid inimesi, sageli elu keerdkäikude tagajärjel, aga ka pensionäre, kelle pensionid on kokkuhoiupoliitika tagajärjel vähenenud ja kes toetavad rahaliselt oma lähedasi (5). Ülemäärase võlgnevuse põhjused on kindlaks tehtud. Need on töötus, ebakindlad töökohad ja teatavad perekondlikud olukorrad. Kõige enam kannatavad selle probleemi all ühe vanemaga perekonnad. Probleem võib tekkida teatavate elusündmuste – lahutus, eraldi elama asumine, surm, haigus või kulukat ravi nõudev puue – tagajärjel. Ülikoolide üle jõu käivatel õppemaksudel teatavates liikmesriikides on samuti oluline roll noorte ülemäärases võlgnevuses.

2.9 Ülemäärase võlgnevuse hiljutine suurenemine hõlmab veel ühte sotsioloogilist kategooriat: keskklassi kuuluvaid inimesi, kes on kaotanud töö ning seisavad silmitsi oma eluaseme hüpoteeklaenu suurte maksetega, ilma et neil oleks lähiajal väljavaateid uue töö leidmiseks.

2.10 Seega puudutab see probleem eri inimrühmi ning nii nende rühmade vahel kui sees on ülemäärasel võlgnevusel palju erinevaid põhjuseid ja tagajärgi.

2.11 Ülemäärase võlgnevuse riski võimendab sümmeetria puudumine sissetulekute kasvu ja elamiskulude suurenemise vahel, mis on seotud eluviisi muutumise, liikmesriikide kokkuhoiupoliitika ning asjaoluga, et suurenevad igapäevased kulud, nagu elektrienergia, eluase, elektroonilise side, telefon, transport ja finantskulud.

2.12 Heaoluühiskonnas agressiivsete ja eksitavate reklaamikampaaniate õhutusel laenude võtmine vähese sissetuleku kompenseerimiseks ning kaupade ja teenuste ostmiseks on paljudel juhtudel veel üks ülemäärase võlgnevuse algpõhjuseid. Sellega seoses tuleb märkida, et laenu võtmise seisukohast on haavatavad inimrühmad kõige halvemas seisus, sest vähese maksevõime tõttu puudub neil juurdepääs kõikidele laenuvormidele. Neile pakutakse sageli kõige kallimaid võimalusi, nn arvelduskrediiti, mis sageli hõlmab eri kanalite kaudu levitatavaid väga kõrge intressimääraga kaarte.

2.13 Sageli saadetakse sellist tüüpi krediitkaartide pakkumisi inimestele posti teel koju ja nendega on kaasas sellist laadi kiri: „Õnnitleme! Olete võitnud tasuta krediiti, mille tagasimaksmisega ei kaasne mingeid kulusid!”, hoolimata tarbijate teavitamisele ja tarbijakaitsele kehtestatud eeskirjadest. Komitee nõuab, et selliste kaartide kasutamise tähtaja ja ülemmäära üle peetaks ranget järelevalvet. (6)

2.14 Hüpoteeklaenude ja tarbijakrediidi intressimäärade küsimus väärib samuti erilist tähelepanu. Teatavaid laene antakse fikseerimata, muutuvate intressimääradega, mis võivad turuolukorra muutumisel märkimisväärselt suureneda.

2.15 Mõnikord antakse teatavaid laenusid leibkondade maksevõime suurendamise ettekäändel järk-järgult suurenevate intressimääradega, eeldades, et hiljem sissetulekud suurenevad, kuid kriisi tõttu seda ei juhtunud, sest teatavates riikides kehtestati palkadele ülemmäärad ja osal juhtudel palgad vähenesid.

2.16 Lisaks puuduvad teatavates liikmesriikides ühtlustamatuse tõttu Euroopa tasandil liigkasuvõtmist reguleerivad eeskirjad.

2.17 Teatavad ülemäärastes võlgades leibkonnad, kes ei suuda makseid või tagasimakseid õigeaegselt tasuda, seisavad silmitsi suurema sotsiaalse tõrjutuse ohuga, nad võivad ilma jääda põhiteenustest ja neid võidakse elukohast välja tõsta, rääkimata sellisest ebastabiilsusest tingitud raskustest tervishoiuteenustele juurdepääsul. Näitena võib tuua Hispaania, kus 2012. aastal tõsteti kodust välja 75 000 ülemäärastes võlgades inimest, mis on 16,7 % rohkem kui 2011. aastal (7).

2.18 Kuigi ülemäärase võlgnevuse põhjused ei ole kõikides liikmesriikides täpselt ühesugused, on siiski jõutud kokkuleppele selle peamiste põhjuste suhtes. Meil puuduvad aga vahendid olukorra vajaliku täpsusega hindamiseks Euroopa tasandil, nagu on rõhutatud komitee oma varasemates arvamustes (8). Samuti puuduvad vastavad Euroopa registrid. Lisaks eeldab selliste registrite loomine esmajärjekorras „ülemäärase võlgnevuse” määratluse ning selle hindamiseks kasutatavate kriteeriumide ja meetodite osas kokkuleppele jõudmist.

2.19 Komitee on seda juba täheldanud ning kutsunud üles algatama sellise rohelise raamatu koostamist, milles antaks soovitusi toimivate lahenduste kohta, ja elektroonilist konsulteerimist.

2.20 Sellega seoses soovib komitee, et Euroopa tasandil võetaks kasutusele ühtne ja toimiv ülemäärase võlgnevuse määratlus, mis põhineks tõsiasjal, et tarbija ei suuda kõikide oma võlgadega toime tulla, olenemata nende laadist ja nendega kaasnevatest kohustustest. Ilma sellise määratluseta, mis võimaldaks seda mitmetahulist nähtust täpselt hinnata, võivad riiklikud meetmed osutuda asjatuks.

2.21 Komitee toetab ülemäärase võlgnevuse Euroopa vaatlusrühma loomist, millega ei kaasne täiendavaid eelarvekulutusi ning millesse kaasatakse liikmesriikide juba olemasolevad ja tõhusad tavad.

2.22 Lõpetuseks on komitee seisukohal, et ülemäärast võlgnevust tuleb käsitleda rahandusalase õpetuse kaudu juba enne selle tekkimist, pidades seda äärmiselt oluliseks vahendiks vastutustundliku ja kontrollitud tarbimise arendamisel.

3. Ülemäärase võlgnevuse ühtne Euroopa määratlus

3.1 2008. aasta veebruaris avaldatud uuringu (9) kohaselt, milles antakse ülevaade 18 liikmesriigis ja ühes Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni kuuluvas riigis (10) kasutatud ülemäärase võlgnevuse määratluste ja selle käsitlemiseks võetud meetmete kohta, puudub ühine arusaam ülemäärase võlgnevuse määratlusest, kuna kontseptsioonid on riigiti väga erinevad.

3.2 Ülemäärane võlgnevus on keeruline, mitmetahuline ja edasiarenev nähtus, nagu rõhutati 2013. aastal Euroopa Komisjoni tervise- ja tarbijaküsimuste peadirektoraadi tellimusel koostatud statistilises analüüsis (11).

3.3 Nagu märkis ka Euroopa Nõukogu, (12) võib ülemäärane võlgnevus hõlmata nii laenude osamaksete kui ka igapäevaste arvete tasumisel esinevaid probleeme.

3.4 Nendest erinevatest allikatest nähtub, et enamikul juhtudel kasutatakse mõõtühikuna leibkonda. Peaaegu pooltes liikmesriikide määratlustes osutatakse võlgnevuse kestusele või selle struktuurilisele olemusele. Enamasti osutatakse kohustuste täitmise suutlikkusele.

3.5 Esile võib tuua mõned alljärgnevad ühised tegurid, mida võib kasutada ühise alusena.

3.6 Komitee on seisukohal, et ülemäärase võlgnevuse ühise määratluse väljatöötamisel tuleb arvesse võtta alljärgnevaid tegureid: — leibkond olulise mõõtühikuna ülemäärase võlgnevuse kvantifitseerimiseks (13); — rahalised kohustused. Nende hulka kuuluvad eluasemelaen, tarbijakrediit, telefoni, elektroonilise side, põhiteenuste (vesi, küte, elekter, tervishoid jne) arved, üürimaksed, jooksvad kulud (toit, transport, koolituskulud jne); — mitteametlikud rahalised kohustused perekonnas või kogukonnas. Komitee rõhutab selle kriteeriumi arvessevõtmise olulisust, kuna sellel on ülemäärases võlgnevuses üha suurem roll; — maksevõimetus. Liiga suure võlakoorma all kannatav leibkond ei ole suuteline jooksvate kulude ning lepinguliste ja mitteametlike rahaliste kulutustega toime tulema; — struktuuriline ülemäärane võlgnevus. See on ajaline kriteerium, mis peaks hõlmama püsivaid ja järjepidevaid rahalisi probleeme; — väärikas elatustase. Leibkond peab olema suuteline oma lepinguliste ja mitteametlike rahaliste kohustustega toime tulema, ilma et seeläbi väheneksid minimaalsed kulutused, mis on vajalikud elatustaseme säilitamiseks; — maksejõuetus. Leibkond ei ole suuteline oma rahalist olukorda parandama, kuigi kasutusele võetakse nii finants- kui ka muud varad.

4. Ülemäärase võlgnevuse ennetamine

4.1 Rahandusalane õpetus ja vastutustundlik tarbimine

4.1.1 Ülemäärase võlgnevuse juhtumite arvu vähendamiseks ei piisa üksnes asjakohase õigusvahendi rakendamisest. Selleks on vaja terviklikku lähenemisviisi. Ülemäärase võlgnevuse võimalikult suurel määral vältimiseks tuleb võtta ennetavaid meetmeid.

4.1.2 Vajadus rahandusalase õpetuse järele on finantsteenuseid käsitlevates aruteludes korduvalt esile kerkinud, kuid selleks ei ole eraldatud piisavalt vahendeid. Selles veendumiseks tuleb kõrvutada reklaamile kulutatavaid ja rahandusalasele õpetusele eraldatavaid summasid.

4.1.3 Komitee toetatavate meetmete hulgas on komitee juba rõhutanud vajadust arendada edasi inimestele säästva tarbimise õpetamist (14). Komitee peab rahandusalast õpetust äärmiselt oluliseks, kuna see aitab inimestel oma eelarvet kontrolli all hoida ja vältida ülemäärast võlgnevust.

4.1.4 Komitee märgib, et ükski nimetatud 18 liikmesriigist ei maininud teenusepakkuja poolt pakutavat ennetavat õpetust. Komitee soovib, et Euroopa Liit viiks haridussüsteemi seatud eesmärkide tasemele.

4.1.5 Komitee kutsub üles kaasama rahandusalase õppe koolide õppekavadesse. Sellega seoses juhib komitee tähelepanu vajadusele kohandada seda õpetust vastavalt sihtrühma vanusele ja teadmistele, et see vastaks nende vajadustele.

4.1.6 Komisjon peaks samuti ergutama liikmesriike kehtestama riiklikku rahandusalase õpetuse programmi, mida viivad läbi õpetajad või mida täidetakse avaliku ja erasektori partnerluste raamistikus, ning reklaamima veelgi rohkem Euroopa tasandil olemasolevaid vahendeid.

4.1.7 Komitee on seisukohal, et rahandusteemat käsitlevaid teavitus- ja teadvustamiskampaaniaid tuleb tugevdada, kuna sellisest õpetusest peab olema võimalik osa saada kogu üldsusel. Komitee on seisukohal, et selliseid kampaaniaid võivad korraldada erinevad sotsiaalmajanduslikud osalejad, ametivõimud, valitsusvälised organisatsioonid, kutseühingud ja tarbijaühendused. See võimaldab erinevatel teabeallikatel üksteist üldise huvi eesmärgil täiendada. Lisaks on vajadust sellise teabe levitamise järele tunnistanud mitmed riigid, kus on kasutusele võetud kodanikele kättesaadavaid programme.

4.1.8 Komitee on samuti seisukohal, et inimestele, kes seda soovivad, tuleb kogu nende elu jooksul tagada lihtne juurdepääs teabele, nõuannetele ja abile oma eelarve juhtimisel või selliste raskuste lahendamisel, millega nad võivad kokku puutuda oma laenuasutuse, teenuseosutaja või haldusasutusega suhtlemisel. Komitee on sellega seoses seisukohal, et oluline on toetada ja väärtustada tarbijaühenduste poolt juba tehtud tööd, kuna need ühendused on üldsusele lähedal ja annavad sellele abi, korraldades teabekoosolekuid, kus toetatakse ja aidatakse abivajavaid isikuid tasuta.

4.1.9 Kokkuvõttes ei ole võlaprobleemi võimalik kontrolli alla saada, kui seejuures ei järgita tarbijakrediiti, eluasemelaenu ja ebaausaid kaubandustavasid (ebaõiglased tingimused, eksitav reklaam, agressiivne ukselt uksele müük) (15) käsitlevate tekstide põhimõtteid ja sisu.

4.2 Ülemäärase võlgnevuse vältimine vastutustundliku laenamise soodustamise ja ettevõtetele kehtivate teavitamiskohustuste rikkumise korral hoiatavate karistuste kehtestamise teel

4.2.1 Ettevõtted peavad käituma vastutustundlikult alates pakkumiste tegemisest ja reklaamide levitamisest kuni tarbijatele nõuannete ja selgituste andmiseni, kui nad otsustavad laenu võtta. Selleks on vaja personaalset lähenemisviisi, mis ei ole kahjuks praegu laialdaselt levinud praktika, hoolimata sellest, et enamikus liikmesriikides on vastavad kehtivad õigusaktid ja käitumisjuhendid olemas. Toodete läbipaistvus, eelkõige välisvaluutas antavate laenude korral, nendega kaasnevad riskid käendaja ja laenuvõtja kaudselt vastutava abikaasa jaoks ning antava teabe selgus peavad olema normiks kasutatavast kanalist sõltumata.

4.2.2 Komitee toetab vastutustundliku laenuandmise põhimõtet selles osas, et see hõlmab kõiki lepingupooli (16). Laenuandmise kontrollimine registrite abil on selle lähenemisviisiga kooskõlas.

4.2.3 Selles tundlikus kontekstis on komitee seisukohal, et erilist tähelepanu tuleb pöörata isikuandmete töötlemisele.

4.3 Ülemäärase võlgnevuse vältimine laenuandmise ja eelkõige laenuettevõtete sektori reguleerimise teel

4.3.1 Direktiivis 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid, (17) antakse liikmesriikidele juhiseid, kuidas kehtestada krediidiandjatele ja krediidivahendajatele kohustus teavitada reklaamides tarbijaid selgesõnaliselt, pakkudes neile võrdlusaluseid, ning nähakse ette peamised finantsandmed, mis peaksid lepingus sisalduma.

4.3.2 See direktiiv, mis põhineb tarbija teavitamisel, ei ole ülemäärase võlgnevuse ennetamiseks piisav.

4.3.3 Seda valdkonda käsitlevates tõhusates õigusaktides tuleb sätestada ettevõtjate ja tarbijate koolitamise meetodid.

4.3.4 Seega on teatavad liikmesriigid nimetatud direktiivist kaugemale läinud ja seadnud tingimuseks, et tarbijakrediidi lepingus tuleb hoiatada tarbijat teatava kuritarvitamise eest või tuletada talle meelde tema õigust saada üksikasjalik tagasimaksegraafik.

4.3.5 Komitee on seisukohal, et õigusaktid peavad olema täpsemad ja sihiteadlikumad kui direktiiv 2006/114/EÜ eksitava ja võrdleva reklaami kohta, (18) et keelata teatavate eksitavate või pahatahtlike reklaamide kasutamine, eelkõige selliste reklaamide kasutamine, mis on suunatud haavatavatele tarbijatele või tarbijatele, kes juba praegu ei suuda oma võlgu tagasi maksta (19).

4.4 Võitlus liigkasuvõtmise vastu

4.4.1 Euroopa tarbijad oleksid paremini kaitstud, kui liigkasuvõtmist reguleeritaks Euroopa tasandil. Peamine liigkasuvõtmise vastases võitluses kasutatav mehhanism seisneb selles, et krediidi kulukuse määra tuntud meetodi alusel fikseeritakse maksimaalse krediidikulukuse määr, mis sisaldab kõiki laenulepinguga seotud intresse ja kulusid ning mida väljendatakse protsendimäärana; see võib varieeruda olenevalt laenu liigist ja laenatavast summast.

4.4.2 Selles küsimuses on olukord Euroopas väga erinev (20).

4.4.3 Üldiselt on üksikisikutele antavate laenude puhul kasutusel tagatised, kuid osa riike on oma liigkasuvõtmist käsitleva korra ettevõtetele antavate laenude puhul täielikult liberaliseerinud. Erandiks on jäänud üksnes Itaalia ja Prantsusmaa.

4.4.4 Enamikus riikides on intressimäärade üle kontrolli teostamise aluseks pigem kohtupraktika kui seadused. Nii on see näiteks Ühendkuningriigis ja Hispaanias.

4.4.5 Saksamaal hindavad kohtud liigkasuvõtmist turu keskmiste intressimäärade alusel, mida Bundesbank avaldab igakuiselt eri liiki laenude kohta. Intressimäära peetakse liiga suureks, kui see on kaks korda suurem kui turu keskmine intressimäär.

4.4.6 Sarnaselt Prantsusmaaga on ka Itaalias olemas intressimäärasid reguleeriv seadus. Seal hinnatakse intressimäära samuti kord kvartalis. Kuid liigkasuvõtmiseks peetakse intressimäära, mis on rohkem kui 50 % suurem kui keskmine pankade kehtestatud intressimäär.

5. Ülemäärase võlgnevuse käsitlemine

5.1 Mitmed liikmesriigid on võtnud kasutusele kohtumenetlused ülemäärase võlgnevuse ohjamiseks. Võttes arvesse kättesaadavaid andmeid ja hoolimata kõiki 28 liikmesriiki hõlmavate õigusaktide võrdlevate või statistiliste uuringute puudumisest, saab siiski teha järelduse, et ülemäärase võlgnevuse käsitlemise üldiseks eesmärgiks on pakkuda leibkondadele lahendust sotsiaalse tõrjutuse vältimiseks ning võimaluse korral oma võlgade tagasimaksmiseks sellises ulatuses, nagu nende rahalised vahendid võimaldavad. Teatavates süsteemides nähakse ette võlgade osalise või täieliku kustutamise võimalus, kui liiga suure võlakoorma all kannatavate inimeste olukord on parandamatu ning eesmärgiga anda neile teine võimalus.

5.2 Ettevõtete maksejõuetuse seadus, mille kohta on komitee samuti arvamuse koostanud, on selles valdkonnas huvitav näide (21).

5.3 Enamik Euroopa riikidest on ülemäärase võlgnevuse käsitlemiseks kehtestanud kohtumenetlused, mis varieeruvad nii oma olemuse, juurdepääsutingimuste kui ka käsitletavate võlaliikide poolest.

5.3.1 Need kõik annavad kohtunikule võimaluse kehtestada võlglastele ja nende võlausaldajatele võla tasumise ajatamise kava. Otsusele eelneb tavaliselt nn rahumeelne etapp, mille jooksul üritatakse jõuda eri poolte vahel kava üle kokkuleppele, ning kui see eesmärk on saavutatud, siis annab sellele kavale heakskiidu kohtunik (22).

5.3.2 Lisaks kohtuniku sekkumisele võib selline menetlus ette näha ka avaliku teenistuja määramise (Belgias võlavahendaja, Madalmaades kuraator), kelle ülesandeks on võtta vastu avaldused nõuete kohta, neid kontrollida, uurida liiga suure võlakoorma all kannatavate isikute elamistingimusi ja varalist olukorda, määrata vajaduse korral kindlaks sissetulekud, mis on vajalikud nende jooksvate kulude katmiseks, hoida ülejäänud tulud alles võlgade maksmiseks, korraldada asjaomaste isikute teatava vara müüki, koostada maksuvõla tasumise ajatamise kava ning kontrollida selle täitmist ja jälgida liiga suure võlakoorma all kannatavate isikute head tahet (23).

5.3.3 Sellega seoses rõhutab komitee vajadust näha Euroopa tasandil ette, et teatavaid elutähtsaid varasid ei arestita ühelgi juhul ega müüda madala hinna eest.

5.3.4 Sellise menetluse algatamine muudab enamasti võimatuks olukorra, kus tavavõlausaldajad annavad üksikisiku kohtusse, et asjaomaselt isikult tema vara või sissetulekud ära võtta. Loomulikult ei lasta neil veel rohkem võlgadesse langeda, vastasel korral jäävad nad ilma võla tasumise ajatamise kava menetlusest saadavast kasust.

5.3.5 Komitee on seisukohal, et nimetatud menetluste ühtlustamine aitaks kaitsta tarbijat sotsiaalse tõrjutuse ohu eest, tingimusel et need on kiired, lihtsad ja tasuta võlgnikele, kes on niigi delikaatses olukorras.

5.3.6 Lisaks tuleb otsus kohtumenetluse peatamise kohta kuulutada välja menetluse alguses, et vältida võlausaldajate poolset survet.

5.3.7 Komitee juhib tähelepanu vajadusele näha ette nõuete kontrollimise etapp, nii et seejuures järgitaks eri poolte õigusi.

5.3.8 Komitee märgib, et teatavates riikides käsitletakse peamise elukohta küsimust eraldi, et vältida perekondade väljatõstmist nende elukohast. Komiteel on selle asjaolu üle hea meel ning ta on seisukohal, et sellist praktikat tuleks süstemaatiliselt rakendada, et vältida perekondade sotsiaalset tõrjutust, mis peab üldsuse huvides olema peamine eesmärk.

5.3.9 Komitee soovitab pakkuda võlgade osalist või täielikku kustutamist kõige koormavamates olukordades, et vältida sotsiaalse tõrjutuse ohtu.

5.3.10 Komitee on seisukohal, et ülemäärase võlgnevuse käsitlemise menetlusega ei tohiks kaasneda oluliste pangateenuste kasutamise võimaluse kaotamine, kuna need on majandus- ja ühiskondlikuks eluks hädavajalikud.

5.3.11 Komitee rõhutab, et nende meetmete toimimiseks eraldatavad vahendid peavad võimaldama olukordade personaalset käsitlemist. Sellega seoses tundub olevat asjakohane pakkuda toetusskeeme inimestele, kes seda vajavad.

6. Kõrgetasemelise tarbijakaitse tagamine ühtse turu elluviimisele kaasa aitamiseks

6.1 Komitee on seisukohal, et selle eesmärgi saavutamiseks tuleb kõikides liikmesriikides kasutusele võtta ühtne menetlus, mis põhineb põhiõiguste hartal, ELi toimimise lepingu artiklil 114 või ELi toimimise lepingu artiklil 81, kooskõlas peamiste põhimõtetega, mille kohta komisjon peaks tegema ettepaneku direktiivis, järgides alljärgnevaid suuniseid ühtsema siseturu saavutamiseks.

6.2 Komitee rõhutab, et osa nendest meetmetest on teatavates liikmesriikides juba kasutusel ning need vääriksid ka teistes liikmesriikides kasutuselevõtmist.

6.3 Abivahendid liiga suure võlakoorma all kannatavatele inimestele

6.3.1 Finantsteenuste ja tarbimisalane nõustamine, pankade ja krediidiasutuste kohustus pakkuda nõustamist ning abi eelarve juhtimisel ei ole võlgades olevate inimeste jaoks sageli piisavad või asjakohased. Seega peavad riiklikud ametiasutused pakkuma raskustes olevatele inimestele sotsiaalabiteenuseid, millega saab neile soovi korral pakkuda kohest abi, või tasuta juriidilist abi. Sellega seoses võiksid liikmesriigid toetada tarbijakaitseühenduste rolli juriidilise abi andmisel ja selle ametlikuks muuta.

6.3.2 Sotsiaalabi võib ette näha kõige raskemate võlaprobleemide korral, et katta elektri- ja gaasitarbimise, eluaseme, toidu, tervishoiuga seotud kulud ning võlausaldajatele võlgade osalise või täieliku tasumisega seotud kulud.

6.3.3 Lisaks tuleks võtta kasutusele vahend inimeste konkreetse olukorra analüüsimiseks, neilt nõutavate summade seaduslikkuse kontrollimiseks, võlausaldajatega võla tasumise ajatamise kava üle läbirääkimiste pidamiseks või muude lahenduste – näiteks kohtumenetlus – leidmiseks, nende õigustest ja kohustustest teavitamiseks.

7. Ülemäärase võlgnevuse Euroopa vaatlusrühm

7.1 Komitee toetab ülemäärase võlgnevuse Euroopa vaatlusrühma loomist, millega ei kaasne täiendavaid eelarvekulutusi. See vahend võiks põhineda olemasolevatel siseriiklikel süsteemidel ning peaks võimaldama korvata praegust usaldusväärse statistika puudumist, võimaldades põhjalikult analüüsida ülemäärase võlgnevuse põhjuseid, asjaomaste inimeste tüpoloogiat, võrrelda eri liikmesriikide olukorda ja selle parandamiseks kavandatud meetmeid ning mõõta selle nähtuse arengut.

7.2 Vaatlusrühma võiks täiendada foorumiga, mis on avatud kõikidele huvitatud isikutele ning kus peetakse dialoogi heade tavade üle.

7.3 Tarbijate ülemäärase võlgnevuse vastu võitlemiseks ja sotsiaalse tõrjutuse vältimiseks on vaja terviklikku lähenemisviisi. Selle probleemi vastu ei saa võidelda üksikute ja Euroopa tasandil kooskõlastamata meetmetega. Tarbijate, ametiasutuste ja ettevõtjate jaoks on äärmiselt oluline teha rohkem koostööd, et võtta kasutusele loomingulisemad ja tõhusamad meetmed.

7.4 Vaatlusrühm võib koosneda osakondadest, kus käsitletakse järgmisi valdkondi: andmete kogumine, olemasolev õigusraamistik ning teadlikkuse tõstmise ja koolitusmeetmed.

7.5 Vaatlusrühma liikmed peaksid tulema nii avalikust kui ka erasektorist. Erasektorit võiksid esindada kutseühingute ning liikmesriikide ja Euroopa tarbijaühenduste liikmed, kes on pärit eri majandussektoritest ja geograafilistest piirkondadest ning osalevad ülemäärase võlgnevuse vastases võitluses. Nad osaleksid aktiivselt vaatlusrühma osakondade töös, asjaomasel juhul spetsialiseerunud töörühmade raames.

7.6 Avalikku sektorit võiksid esindada liikmesriikide poolt määratud siseriiklikud eksperdid, kes on loonud suhteid erasektoriga ning omavad kogemusi ülemäärase võlgnevuse ja tarbijakaitse valdkonnas. Liikmesriikide esindajatel peaks olema ka mõningane kogemus üldsuse teadlikkuse tõstmise valdkonnas.

Brüssel, 29. aprill 2014 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Henri MALOSSE

(1) COM(2013) 83 final; EMSK arvamus ELT C 271, 19.9.2013, lk 91.

(2) Euroopa Keskpank, 2013. Eurosüsteemi kodumajapidamiste ja tarbimise uuring: esimese vooru tulemused, Statistics Paper Series, aprill 2013, lk 57–71.

(3) Eurofound 2013, Kodumajapidamiste ülemäärane võlatase ELis: mitteametlike võlgade roll, Euroopa Liidu Väljaannete Talitus, Luxembourg.

(4) Prantsuse Senati dokument: „Le traitement du surendettement” (ülemäärase võlgnevuse käsitlemine). Justiitsministeeriumi Euroopa asjade osakond. Aprill 1998.

(5) Eurofound 2013, samas.

(6) ELT C 18, 19.1.2011, lk 24.

(7) L'Expansion.com koos AFP-ga, avaldatud 22.3.2013.

(8) ELT C 44, 16.2.2008, lk 74.

(9) Euroopa Komisjoni tööhõive, sotsiaalküsimuste ja võrdsete võimaluste peadirektoraadi tellimusel OEE (Hoiuste Euroopa vaatluskeskus), CEPSi (Euroopa Poliitikauuringute Keskus) ja PFRC (Bristoli ülikooli uurimiskeskus Personal Finance Research Centre) poolt läbi viidud uuring.

(10) Austria, Belgia, Bulgaaria, Hispaania, Iirimaa, Itaalia, Kreeka, Leedu, Luksemburg, Madalmaad, Poola, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Saksamaa, Soome, Tšehhi Vabariik, Ühendkuningriik ja Norra.

(11) The over-indebtedness of European households: updated mapping of the situation, nature and causes, effects and initiatives for alleviating its impact. Civic Consulting of the Consumer Policy Evaluation Consortium (CPEC), 17.1.2013

(12) Ministrite Nõukogu soovitus Rec(2007)8 liikmesriikidele võlaprobleemide juriidiliste lahenduste kohta. Euroopa Nõukogu, 20.6.2007.

(13) Antud määratlus on üle võetud Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemi (ESA 95) metoodikast.

(14) ELT C 318, 29.10.2011, lk 24.

(15) Neid teemasid on käsitletud direktiivis 2011/83/EL tarbija õiguste kohta (ELT L 304, 22.11.2011, lk 64).

(16) ELT C 44, 16.2.2008, lk 74 ja ELT C 318, 29.10.2011lk 24.

(17) ELT L 133, 22.5.2008, lk 66.

(18) ELT L 376, 27.12.2006, lk 21.

(19) Näiteks sellised juhtumid, kus reklaamis pakutakse „tasuta krediiti”, „isegi kohtuprotsesside korral” või „isegi riigipanga registrisse kantud isikutele” või kui selles julgustatakse tarbijaid varasemaid laene ebaõiglastel tingimustel refinantseerima või kui selles rõhutatakse krediidi andmise lihtsust või kiirust.

(20) Prantsusmaa tarbijakaitseseaduse (Code de la Consommation) artikkel L313-3. Prantsusmaal on liigkasuvõtmine õigusrikkumine, mille eest võidakse määrata karistuseks kaheaastane vabadusekaotus ja/või kuni 45 000 euro suurune rahatrahv. Lisaks tuleb tagastada ülemääraselt võetud summad ja lisada need tasutud laenu põhisummale. Kui laen on vahepeal juba tagasi makstud, peab laenuandja tagastama ebaõiglaselt makstud summad koos intressidega. Iga finantskategooria jaoks on kehtestatud liigkasuvõtmise määr. Liigkasuvõtmise määra määrab kord kvartalis Prantsusmaa keskpank ning seejärel avaldatakse see ametlikus väljaandes (Journal Officiel).

(21) ELT C 271, 19.9.2013, lk 55.

(22) See on kaasatud tegelikku kohtumenetlusse ja põhineb kohtuotsusel antud menetluse vastuvõetavuse kohta (Prantsusmaa, Belgia) või siis on kohustuslik eeltingimus, kuid ei ole kohtumenetluse osa (Madalmaad).

(23) Mõnikord ei ole nimetatud järelevalverolli ette nähtud, vaid mitmeid eespool nimetatud ülesandeid täidavad valitsusasutused (Prantsusmaal Commission départementale).