ET    ET  EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON 
Brüssel 11.1.2005 
KOM(2004) 811 lõplik 
  
ROHELINE RAAMAT 
EUROOPA LIIDU LÄHENEMISVIIS I KOHTA MAJANDUSMIGRATSIOONI 
JUHTIMISELE 
(komisjoni esitatud) 
 
ET 2   ET SISUKORD 
1. Sissejuhatus................................................................................................................ .. 3 
2. EL lähenemisviis töömigratsioonile............................................................................. 5 2.1. Milline ühtlustamise tase on ELi eesmärk? ................................................................. 5 2.2. Vastuvõtukord palgatöötajate puhul ............................................................................ 6 2.2.1 Kodumaise tööturu eelistamine.................................................................................... 6 2.2.2 Vastuvõtusüsteemid ..................................................................................................... 7 2.3. Vastuvõtukord füüsilisest isikust ettevõtjate puhul...................................................... 9 2.4. Töö- ja elamislubade taotlemine .................................................................................. 9 2.5. Võimalus vahetada tööandjat/sektorit........................................................................ 10 2.6. Õigused ................................................................................................................... ... 10 
2.7. Kaasnevad meetmed: integratsioon, ta gasipöördumine ja koostöö kolmandate 
riikidega...................................................................................................................... 10 
3. Järeldus.................................................................................................................... ... 12 
Lisa .......................................................................................................................... .................14 
 
ET 3   ET 1. S ISSEJUHATUS  
Käesoleva rohelise raamatu eesmärk on alga tada ELi institutsioone, liikmesriike ja 
kodanikuühiskonda kaasavad süvaarutelud, et välja  selgitada kõige asjakohasemad ühenduse 
eeskirjad majandusmigrantide vastuvõtuks ja  määratleda sellise ühise raamistiku 
kohaldamisest saadav lisaväärtus. 2005. aastal korraldab komisjon avaliku ärakuulamise, et 
arutada seda küsimust erinevate huvirühmadega.  
Käesolev roheline raamat käsitleb kolmand ate riikide kodanikest majandusmigrantide 
vastuvõtukorda, kuid ei vaatle ELi kodanike va ba liikumist Euroopa Liidus. Ühenduse tööturu 
väljakujundamise arutelu le iab aset muus kontekstis. 
EÜ asutamislepingu artikli 63 lõikes 3 on sätestatud, et nõukogu  peab vastu võtma 
„sisserändepoliitikat käsitlevad meetmed järg mistes valdkondades: (a) sissesõidu- ja 
elamistingimused ning selle korra normid, mille kohaselt liikmesriigid väljastavad pikaajalisi 
viisasid ja elamislube.“  Pärast 1999. aasta oktoobris to imunud Euroopa Ülemkogu Tampere 
istungit soovis komisjon algata da majandusmigratsiooni strate egilise projekti arutelu. 2001. 
aastal võttis komisjon vastu ettepane ku direktiivi kohta, mis käsitleb „ kolmandate riikide 
kodanike sissesõitu liikmesriikide territooriumile ja seal viibimist sell eks, et leida palgatööd 
või tegutseda füüsilisest isikust ettevõtjana“1. Kui teiste Euroopa in stitutsioonide arvamused2 
olid positiivsed, siis arutelu nõukogus piirdus teksti esimese lugemisega. 
Komisjon leiab, et praegu on õige aeg tulla selle  küsimuse juurde tagasi, arvestades viimase 
kolme aasta arenguid sisserände  valdkonnas. Poliitilis el tasandil rõhutati Euroopa Ülemkogu 
19.–20. juunil 2003. aastal Thessalonikis toimunud istungil „ vajadust leida kolmandate riikide 
kodanikele võimalusi seaduslikuks rändamisek s Euroopa Liitu, arvestades liikmesriikide 
vastuvõtuvõimet  […].”  Euroopa põhiseaduse lepingus, mis võeti vastu 17.–18. juunil 2004. 
aastal Brüsselis toimunud Euroopa Ül emkogu istungil, on sätestatud: „ Euroopa Liit peab 
välja töötama ühtse sisserändepoliitika, mi lle eesmärk on tagada rändevoogude tõhusam 
haldamine igal tasandil .[...]”3. 
Olles teadlik rahvastiku vähenemise ja vanane mise mõjust majandusele, tõi komisjon esile 
vajaduse vaadata üle pikaaj aline sisserändepoliitika,4 lähtudes eelkõige majandusmigratsiooni 
strateegia mõjust konkurentsile  ning seega ka Lissaboni eesmärkide saavutamisele. See 
ühiskonnasuundumus on julgusta nud ELi migratsiooniarutel u, ilma et see mõjutaks 
liikmeriikide vastutust teha otsuseid vastuvõ etavate sisserändajate arvu kohta. Isegi kui 
Lissaboni tööhõive eesmärgid saavutatakse 2010. aastaks, siis üleüld ine tööhõive tase 
demograafilise muutuse tõttu langeb. Praeguste sisserändevoogude juures langeb ajavahemikul 2010–2030 EL-25 tööealise elanikkonna arv ligikaudu 20 miljoni töötaja võrra. Sellised arengud mõjutavad oluliselt üleüldis t majanduskasvu, siseturu toimimist ja ELi 
ettevõtete konkurentsivõimet.  
                                                
 
1 KOM(2001) 386. 
2 Euroopa Parlamendi 12.2.2003. aasta arvamus (A5-0010/2003); Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee 
16.1.2002. aasta arvamused (SOC/084, CES 28/2002); regioonide komitee 13.3.2002. aasta arvamus (CdR 386/2001). 
3 Artikkel III-267. 
4 KOM(2003) 336. 
 
ET 4   ET Selles kontekstis ning arvestad es, et sisseränne üksi ei la henda elanikkonna vananemise 
probleemi, on üha enam vaja pidevaid sisserä ndevoogusid, et katta ELi tööturu vajadused ja 
tagada Euroopa jõukus. Sisseränne mõjutab üha enam ka ettevõtlu st. Lisaks peab Euroopa Liit 
arvestama asjaoluga, et maailma peamised  piirkonnad võistleva d sisserändajate 
ligimeelitamises, et katta oma majanduse va jadusi. Seega on oluline tagada, et ELi 
majandusmigratsiooni poliitika pakuks neile, ke s vastu võetakse, turv alise õigusliku seisundi 
ja tagatud õigused, mis edendavad integratsiooni. 
Lisaks suurendab vajadust Euroopa  strateegilise initsia tiivi järele asjaolu,  et selle puudumisel 
oleks migratsioonivoogudel suurem tõenäosus mööda hiilida siseriiklikest eeskirjadest ja 
õigusaktidest. Sellest tulenevalt kasvab ma jandusmigrantide ühtsete vastuvõtukriteeriumide 
puudumisel Euroopa Liitu ebaseaduslikult sise nevate ja ilma kindl a töökoha garantiita 
kolmandatest riikidest pärit kodanike ar v, keda tuleb ühiskonda integreerida. 
Selles kontekstis on komisjoni seisukoht, et liik mesriikide pädevuses on  otsustada nende tööd 
otsivate majandusmigrantide arv, kes võetaks e riiki vastu. Põhis eaduse lepingu eelnõus 
sätestatakse, et „see artikkel [III-267] ei mõjuta liik mesriikide õigust määrata kindlaks nende 
territooriumile palgatöötajana või füüsilises t isikust ettevõtjana t öötamiseks tulevate 
kolmandatest riikidest pä rit kolmandate riikide kodanike vastuvõtumahud."  Samas mõjutavad 
ühe liikmesriigi sellised otsused vastu võtta kolmandate riikide kodanikke teisi liikmesriike 
(õigus reisida Schengeni territ ooriumil, osutada teenuseid teis es liikmeriigis, ümber asuda 
teise liikmesriiki pärast pikaajalise elaniku staatuse saamist ning lisaks kolmandate riikide töötajate vastuvõtu mõju ELi tööt urule); lisaks on Euroopa L iidul rahvusvahelised kohustused 
mõnede majandusmigrantide kategooriate suht es. Seepärast on komisjon arvamusel, et 
majandusmigrantide vastuvõtuks tuleb Euroopa Liidu tasandil kokku leppida läbipaistvad ja 
ühtlustatud ühiseeskirjad  ja –kriteeriumid.  
Kõik eespool nimetatu koos Euroopa Liidu tasa ndil vastuvõetavate meetmete lisaväärtusega 
on alustalad, millele iga edasine samm selles valdkonnas peaks tuginema. Lisaks peaks iga 
meede vähendama liikmesriikide ja kolma ndate riikide kodanike halduskoormat. 
Seepärast ei ole selle rohelise raamatu eesmärk  kirjeldada EL25 poliitikat ega võrrelda seda 
maailma teiste piirkondade omaga. Selles hoo pis määratletakse põhiprobleemid ja ELi 
õigusraamistiku võimalused majandusmigratsiooni  haldamisel. Seda tehes on komisjon 
arvestanud reservatsioonide ja küsimustega, mille liikmesriigid esitasid 2001. aasta direktiivi ettepanekut käsitleva arutel u käigus ning ühtlasi pakub vä lja alternatiivettepanekud. 
Euroopa Ülemkogu rõhutas 4.–5. novembril 2004. aastal Haagi programmi raames toimunud 
istungil rohelise raamatu arutelude tähtsust ja leidis, et roheline raamat koos liikmesriikide 
parimate tavade ja nende asjakohasusega Liss aboni eesmärkide saavutamisel tuleks võtta 
aluseks „seadusliku sisserändepo liitika kava koostamisel, kaasa arvatud sellise 
vastuvõtukorra kehtestamisel, mida oleks võimalik kiiresti kohandada vastavalt tööturu 
muutuvale nõudlusele si sserännanud tööjõu järele “
5. Komisjon esitab nimetatud kava enne 
2005. aasta lõppu. 
                                                 
5 Euroopa Ülemkogu järeldused, I lisa, III punkt 1.4. 
 
ET 5   ET 2. EL  LÄHENEMISVIIS TÖÖMIGRATSIOONILE  
Komisjoni leiab, et arutelud tuleviku Eur oopa majandusmigratsiooni poliitika kohta peaksid 
keskenduma olulise tähtsusega probleemidele, m ille loetelu siinkohal ei  ole küll lõplik, kuid 
mis vastastikku on teineteisest sõltuvad. Paku tud valikuid saab mitmel viisil ühendada 
vastavalt sellele, millist lõppt ulemust soovitakse saavutada.  
2.1. Milline ühtlustamise tase on ELi eesmärk?  
Arvestades, et kolmandate riik ide kodanike juurdepääs töötur ule on tundlik teema, leiab 
komisjon, et edukalt toimiv ühenduse selle valdkonna poliitika on saavutatav ainult 
etapiviisiliselt, et  soodustada järkjärgulist ja  sujuvat üleminekut sise riiklikelt eeskirjadelt 
ühenduse omadele. ELi õigusakte majandusmigranti de vastuvõtu kohta tule ks seepärast võtta 
kui "esimese etapi õigusakte,“ mis sätestavad teatavad ühised mõisted, kriteeriumid ja korra, 
jättes samal ajal liikmesriikidele võimaluse arvestada oma tööturu konkreetsete vajadustega. 
Siinkohal on oluline meenutada, et põhiseadus e lepingu eelnõu kohaselt jäävad tööotsijate 
vastuvõtumahud liikmesriikide otsustada. Lisa ks oleks ELi tööturu üldiste vajaduste 
hindamiseks vaja kooskõlastusmeetodit, mille kohaselt liikmesriigid, kasutades riiklikke 
kvoote, teavitaksid komisjoni poli itika rakendamisest ja selle tu lemustest ning mis aitaks luua 
ELi ühtset seaduslikku sisserändepoliitikat ja saavutada tõhusam ja kooskõlastatum kord, mis 
oleks nii liikmesriikide kui ka asjaomaste inimeste huvides.  
Tulevaste ELi õigusaktide reguleerimisala s uhtes on komisjonil mitu võimalust. Esimene 
võimalus on kasutada horisontaalset lähenemisviisi , kasutades lähtekohana algset 
ettepanekut, milles käsitletakse kolmanda riigi kodaniku sissesõidu- ja elamistingimusi liikmesriigis, kus ta teeb tööd palgatöölisena, f üüsilisest isikust ettevõtjana või mõnes muus 
ettevõtlusvormis rohkem kui 3 kuud. Erisätted peaksid katma teatavate rühmade, näiteks 
hooajatööliste ja äriühingusises elt üleviidavate isikute konkreets eid vajadusi. Sellise süsteemi 
eeliseks on majandusmigratsiooni ühtse tervik liku ja paindliku raamistiku loomine. 
Kasutades näitena direktiivi ettepanekuid üliõpilaste
6 ja teadustöötajate7 vastuvõtu kohta, on 
alternatiivina võimalik kasutada valdkondlikke seadusandlikke ettepanekuid . See õigusakti 
eelnõu võiks keskenduda hooajat öölistele, äriühingusiseselt ül eviidavatele isikutele, 
erioskustega sisserännanutele (mitte ainult kõrge t kvalifikatsiooni omavatele), lepingulistele 
teenuseosutajatele ja/või muude le kategooriatele, jättes mõne ks ajaks kõrvale kolmandate 
riikide tööliste vastuvõtu üldise  ühtse raamistiku. Sel juhul olek s eeliseks ühiste eeskirjade 
lihtsam kasutuselevõtt. 
Teisi lähenemisviise, näiteks ühise kiirmenetluse  kehtestamist, võiks samuti kaaluda, et võtta 
vastu sisserännanuid täitmaks eritöötajaid ja erioskusi nõudvaid vabu töökohti; selline 
menetlus algatatakse juhul, kui teatav arv liikmesriike saab nõukogult vastavasisulise loa 
sellise kiirmenetluse korraldamiseks. See hoiaks ära kasutu ja võimaliku kahjuliku 
konkurentsi liikmesriikide vahel teatav a kategooria tööjõu värbamisel. 
• Milline peaks olema väljatöötatava Euroopa tö ömigratsiooni poliitika ulatus ja kuivõrd 
peaks sellesse sekkuma ühendus?  
                                                 
6 KOM(2002) 548. 
7 KOM(2004) 178. 
 
ET 6   ET • Kas Euroopa migratsiooniseaduse eesmärk peaks olema üldise õigusraamistiku 
kehtestamine, mis reguleeriks peaaegu kõikide  kolmandate riikide kodanike sisenemist 
Euroopa Liitu, või peaks see hoopis keske nduma teatavatele immigrantide rühmadele? 
• Kui valitakse valdkondlik õiguslik lähenemisvii s, siis milliseid migrantide rühmi tuleks 
käsitleda esmajärjekorras ja miks? 
• Kas teie arvates tuleks kaaluda  ka teiste lähenemisviiside, nt Euroopa ühise kiirmenetluse 
kasutamist? Kas teil on välja pakkuda muid võimalusi? 
2.2. Vastuvõtukord palgatöötajate puhul 
Tavaliselt nõuavad liikmesriigid enne kolmanda riigi töötaja va stuvõttu tõendeid  selle kohta, 
et mitte keegi kodumaisel tööturul osalejatest ei saa seda vaba töökohta täita (majandusvajaduste test). Mõned liikmesriigid võt avad vastu teatava kategooriaga töötajaid – 
nt kõrge kvalifikatsiooniga töötaj aid ja tööjõudu sektor itesse/kutsealadele, kus esineb tööjõu 
nappust –, keda värvatakse selliste eriskeem ide nagu kiirmenetlus, rohelised kaardid jms 
süsteemide raames. Neid lähenemisviise võiks uurida Euroopa Liidu tasandil. Samuti peaks Euroopa Liit ära kasutama maailma teiste piirkondade kogemusi
8. 
2.2.1. Kodumaise tööturu eelistamine 
„Ühenduse eelistamise" põhimõtet defineeritakse järgmiselt : „Liikmesriigid kaaluvad 
taotlusi, mis on esitatud seoses tööleasumi sega nende territooriu mil ainult siis, kui 
taotletavaid vabu töökohti ei ole võimalik  täita riigi enda võ i ühenduse tööjõuga või 
ühendusevälise tööjõuga, kes juba seaduslikult alalis elt selles liikmesriigis elavad ja kellest 
on seega saanud liikmesriigi tavapärase tööturu osa .“9 Mitmed liikmesriigid aga ei järgi 
ühenduse eelistamise põhimõtet teatud liiki majandusmigrantide puhul (juhtivtöötajate 
äriühingusisesed üleviimised, rahvu svaheliselt tuntud artistid jne). 
Siin on põhiküsimuseks, kas eelistada tuleks liikmesriigis juba elavaid kolmandate riikide 
töötajaid alles saabuvatele kolmandate riikide tööt ajatele. On oluline meeles pidada, et alates 
2006. aastast on pikaajalised elanikud võrreld es liikmesriiki äsja saabunud migrantidega 
eelisseisundis ning neil on võimalus liikuda ja elam a asuda teise liikmesriiki kas õpingute, töö 
või mõnel muul eesmärgil10. Kas selline eelistus peaks laienema ka nendele kolmandate 
riikide kodanikele, kes elavad mõnes muus liikmesriigis kui see, kus tööjõu nappus esineb 
(lisaks pikaajalistele elanikele)? See ei piir aks teise liikmesriigi õigust otsustada, keda oma 
territooriumile vastu võtta, kuid lihtsustaks tööl evõtmist, aidates kiiremini ja tõhusamalt täita 
eritöötajaid ja erioskusi nõudvaid  vabu töökohti. Euroopa Liidul e tekiks omakorda tööjõu 
„varu,“ kelle integratsioon on juba alanud.  
Seda eelistust võiks laiendada ka inim estele, kes enne oma kodumaale ajutist 
tagasipöördumist on juba mõned aastad Euroop a Liidus töötanud. Nii toimides hoogustuks nn 
                                                 
8 „Tõhusad meetodid majandusmigrantide valikuks“ 
(http://europa.eu.int/comm/employment_social/employment_analysis/immigr_new_stud_en.htm): vt 
lisa.  
9 Nõukogu 20. juuni 1994. aasta resolutsioon seoses nõukogu määrusega (EMÜ) nr 1612/68. Tuleb 
märkida, et 16. aprilli 2003. aas ta ühinemislepingus eelistatakse liikmesriikide kodanikest töötajaid 
kolmandate riikide kodanikest töötajatele, kui see puudutab nende juurdepääsu liikmesriikide tööturule. 
10 Nõukogu direktiiv 2003/109/EÜ. 
 
ET 7   ET „ajude ringlus“, mis võimaldaks kolmandate ri ikide töötajatel ta asintegreeruda oma 
kodumaal, olles samal ajal teadlikud selles t, et nende puhul kehtivad soodsamad 
vastuvõtutingimused juhul, kui nad hiljem soovi vad tagasi pöörduda Euroopa Liitu tööle. 
• Kuidas me saame olla kindlad selles, et „ühenduse eelistamise“ põhimõtet rakendatakse 
tõhusalt? 
• Kas olemasolev ühenduse eelistamise määratlus on endiselt asjakohane? Kui ei, siis kuidas 
tuleks seda muuta? 
• Milliste teiste majandusmigrantide suhtes (lisaks juhtivtöötajat e äriühingusisestele 
üleviimistele) ei peaks ühenduse eelistamise loogikat kohaldama?  
• Lisaks pikaajalistele elanikele, milliseid kolmandate riikide kodanike kategooriaid (kui 
üldse) tuleks eelistada äsja saa bunud kolmandate riikide töötajatele? 
• Kas eelisjärjekorra õigus, mis otsustatakse täpsete tingimuste alusel, tuleks anda 
kolmandate riikide kodanikele, kes on ajut iselt Euroopa Liidus t lahkunud, olles seal 
eelnevalt töötanud teatava aja?  
• Kas kolmandatest riikidest pärit tööjõu ühest liikmesriigist teise liikumise lihtsustamine on 
kasulik ELi majandusele ja r iiklikele tööturgudele? Kuidas  seda praktikas tõhusalt 
rakendada? Milliste piir angute/soodustustega? 
• Kuidas saavad Euroopa erasektori tööturua sutused ja EURESi tööalase liikuvuse portaal11 
kaasa aidata kolmandate riikide töötajate töömigratsioonile? 
2.2.2. Vastuvõtusüsteemid 
Lisaks on üks eripunkt, mille üle tuleb eelneva lt aru pidada: kas kolma ndate riikide kodanike 
vastuvõttu Euroopa Liidu tööturule tuleks luba da ainult siis, kui seal on tekkinud vaba töökoht 
või tuleks välja töötada paindlikumad süsteem id nagu rohelise kaardi süsteem jms, mille 
eesmärk on äratada töötajate huvi reageerima tööturu lühi- ja pika ajalistele vajadustele? Jääb 
ka küsimus, millist korda järgida nende kolma ndate riikide töötajate puhul, kes otsivad 
sisenemisvõimalusi Euroopa Liitu majandustege vuse eesmärgil (nt välismaal asuva tööandja 
ja ELis asuva kliendi vahel sõlmitud teenuslepi ngu alusel), kuid kes tegelikult ei tule ELi 
tööturule. 
• Kas kolmandate riikide kodanike  vastuvõtu tingimuseks peak s olema ainult vaba töökoha 
olemasolu või kas liikmesriikidele jääb võima lus vastu võtta kolmandate riikide kodanikke 
ka siis, kui nimetatud tingimus ei ole täidetud? 
• Millist korda tuleks kohaldada nende majandus migrantide suhtes, kes tööturule ei sisene? 
Kui vastuvõtu tingimuseks on vaba töökoha olemasolu (majandusvajaduste test) ning 
eeldades, et kasutatakse horisontaalset ELi  majandusmigratsiooni lähenemisviisi, jääb 
                                                 
11 Euroopa Liidu tasandil koordineerib liikmesriikid e tööturuasutusi EURES (Euroopa tööturuasutuste 
süsteem). EURES on loonud ka Euroopa tööalase  liikuvuse portaali (http://europa.eu.int/eures), kus 
alates 2005. aastast on veebiteenuste tehnoloogial põhineva IT platvormi abil näha kõik ametlikult välja 
kuulutatud vabad töökohad Euroopas. 
 
ET 8   ET võimalus kasutada „individuaalset hindamist“: ku i tööandjad on avaldanud vaba töökoha teate 
lühikeseks ajavahemikuks ja ei ole sellele leidnud sobivaid kandi daate ELi tööturult, siis on 
neil lubatud palgata tööjõudu välismaalt. S ee süsteem, mis sõltub ELi vabade töökohtade 
kohta teavet levitavatest töövahenditest nagu EU RES, võimaldab töölevõttu teataval määral 
kontrollida, et vähendada kuritarv itusi. Lisaküsimus on see, kas se da testi tuleks korrata või 
mitte, kui lühiajaline leping on lõppenud ja tööandja soovib seda pikendada. 
• Kas teie arvates on majandusvajaduste test eluj õuline süsteem? Kas seda tuleks kohaldada 
paindlikult, arvestades näiteks piirkondlike ja sektori omadustega või siis asjaomase 
ettevõtte suurusega? 
• Kas peaks olema ette nähtud minimaalne aj avahemik, mille jooksul vaba töökoha teade 
tuleks avaldada, enne kui oleks alles võimalik  kaaluda kolmandast ri igist pärit kandidaadi 
sobivust ametikohale? 
• Millised muud võimalused on tõhusalt tõestada, et  kolmandast riigist pärit töötaja töölevõtt 
on vajalik? 
• Kas pärast tööloa lõppemist tuleks majandusva jaduste testi korrata, kui töölepingut, mille 
põhjal kolmandast riig ist pärit töötaja on tööle võet ud, on pikendatud/pikendatakse?  
Mitmed vabatahtlikud süsteemid tagaksid suurem a paindlikkuse: nt võiks liikmesriik lugeda 
majandusvajaduste testi sooritatuks, kui töötaja aastasissetulek ja/või oskuste tase on kõrgem 
kehtestatud näitajast, ja/või asjaomane liikmesrii k ei peaks esitama tõendeid selle kohta, et 
teatavates sektorites või piir kondades esineb tööjõunappus (rohe lise kaardi süsteem). Sama 
kontseptsiooni võiks rakendada  töötajate kvootide puhul, võimaldades seega liikmesriikidel 
säilitada oma rahvusvahelised kohus tused kolmandate riikide ees.  
• Milliseid alternatiivseid vabatahtlikke süsteeme võiks kavandada? 
Veel üheks võimaluseks oleks kasutada ELi  valikusüsteemi, et rahuldada vajadust 
oskustööliste järele, pidades eelkõige silmas pik aajalisi vajadusi. ELi ta sandil võiks luua ühtse 
raamistiku (nt kogemused, haridus, keelte oskus, tööpakkumise/tööjõupuuduse olemasolu, 
liikmesriigis asuvad pereliikmed jne) ning seejärel iga liikmesriik saaks valida, kas seda kasutada või mitte, ja kui otsustatakse selle kasutuselevõtu poolt, siis kuidas seda kujundada 
oma tööturu vajadustest lähtuvalt. Veel üheks  võimaluseks on mitme süsteemi olemasolu, nt 
üks vähekvalifitseeritud töötajatele (nt eelistades teatavas sektoris töötamise kogemust), teine 
keskmiselt kvalifitseeritud/kõrgelt kvalifitseeritud töötajatele (nt eelista des haridust, alles 
seejärel kogemust) ning liikmesriigid saaksid otsustada, millist kasutada. Selline süsteem võiks olla samaaegselt kasutuses nii „indi viduaalse hindamise" kui  „rohelise kaardi“ 
süsteemiga. Liikmesriigid, kes soovivad sisse v iia teatava oskustöö või teatavate sektorite 
puhul „tööotsija lube,“ võiksid seda teha. 
Selles kontekstis võiks kasutusele võtta näitek s EURESi pakutavatel t eenustel tugineva nn 
„arvelduskoja süsteemi,“ kus tööandja saaks näha kõigi ELi kand ideerivate töötajate 
elulookirjeldusi, kui tal tekib vajadus värvata ko lmandatest riikidest pärit töötajaid. Kui sobiv 
kandidaat on leitud, siis kolmanda riigi kodanik saak s liikmesriigi veebileh e abil kontrollida, 
kas ta vastab kehtestatud tingi mustele, ning alustada vajalik e lubade taotlemismenetlust. 
• Kas valikusüsteemi saaks kasutada üldr eeglina majandusmigrantide ELi tööturule 
vastuvõtul ning millised peaksid olema asjaomased kriteeriumid? 
 
ET 9   ET • Kuidas tagada tööandjatele kõikehõlmav j uurdepääs kogu ELi tööotsijate CVdele ning 
kuidas tuleks selles kontekstis EURESi täiustada? 
• Kas tuleks ette näha võimalus saada „tööotsija luba?“ 
2.3. Vastuvõtukord füüsilisest isikust ettevõtjate puhul 
EL tasandil tuleks kehtestada ka kol mandate riikide kodanike ühtlustatud 
vastuvõtutingimused töötamiseks füüsilisest isikust ettevõtjana. Need ti ngimused erinevad 
alapunktis 2.2 esitatud tingimustest: nt kolmanda riigi kodanikult võidakse nõuda 
üksikasjaliku ja rahaliselt tasuva  äriplaani esitamist, rahaliste vahendite olemasolu tõendamist 
ning tegevuse kasuliku mõju näitamist tööhõi vele või asjaomase liikmesriigi majanduse 
arengule. Samas võiks olla lubatud paindlikkus , näiteks liikmesriikidele võiks jääda võimalus 
teatavaid sektoreid välist ada või edendada jne. 
• Kas Euroopa Liidul peaksid olema ühised reeg lid kolmandatest riikid est pärit füüsilisest 
isikust ettevõtjate vastuvõtuks? Kui jah, s iis millistest tingimustest lähtuvalt? 
• Kas füüsilisest isikust ettevõtjatele, kes soovi vad ELi kliendiga sõlmitud lepingu täitmiseks 
siseneda ELi turule lühemaks perioodiks kui üks aasta, tuleks ette näha paindlikum kord? 
Kui nii, siis missugune? 
2.4. Töö- ja elamislubade taotlemine 
Selline riiklik kord, mille käigus oleks korraga võimalik taotleda ühitatud elamis- kui tööluba 
(nn koondmenetlus), lihtsustaks olemasolevat  korda. Kui riiki sisenemiseks nõutakse 
sissesõiduviisat, võiksid liikmesr iigid jätkuvalt nõuda kas esialgse t sissesõiduviisat või lugeda 
piisavaks konsulaadi poo lt väljastatud ühitatud elamis- ja tööluba. 
See luba ei mõjutaks riikli ke haldusasutuste tegevust eg a vastuvõtutingimusi. Enamikus 
liikmesriikides nõutakse kolmandate riikide kodanike lt tööloa olemasolu enne, kui vaadatakse 
läbi nende elamisloa taotlus: seepärast võib jääda mulje, et elamisloa andmine – tööloast 
erinevate kriteeriumide alusel – on koondmene tluse käigus peaaegu et automaatne, mis 
tegelikult ei ole komisjoni kavatsus.  
Siin jääks alternatiivseks võimaluseks seda küs imust Euroopa Liidu tasandil mitte reguleerida. 
Kompromissina võiks kaaluda elamis- ja tööloa  taotlemist koos, olgugi  et lõpptulemusena 
väljastatakse ikka kaks erinevat luba  siseriiklikest eeskirjadest lähtuvalt. 
• Kas Euroopa Liidu tasandil peaks olema ühita tud „töö-ja elamisl uba?“ Mis on selle 
head/halvad küljed?  
• Või tuleks kehtestada kord, mille käigus oleks võimalik taotleda töö-ja elamisluba korraga? 
• Kas on muid lisavõimalusi? 
2.5. Võimalus vahetada tööandjat/sektorit 
Võimalus vahetada tööandjat ja/või sektorit esimese Euroopa Liidus töötamise ajavahemiku 
jooksul on tihedalt seotud loaküsimusega ja töötaja vastuvõtutingimu stega (alapunkt 2.2). Kui 
kolmanda riigi kodanik on vastu võetud mingi eriskeemi alusel, siis tema liikumist võib ajutiselt piirata selleks, et vältida vast uvõtutingimuste kuritarvitusi. Vastuvõtjariigi 
 
ET 10   ET majandusele tekib aga vaevalt probleem sellest, kui töötaja on vastu võ etud sellise eriskeemi 
väliselt ja talle pakutakse tasuvamat tööd (maja ndusvajaduste testi alusel, kui vaja). Kui aga 
loa omanik on tööandja, siis töötaja võib sattu da olukorda, kus tema tulevane ELi tööandja 
teda põhjendamatult kont rollib või „omab.“ 
• Kas kolmanda riigi töötaja liikumisele tema elukoha liikmesriigi t ööturul peaks olema 
piiranguid? Kui jah, siis missugused (tööa ndja, sektor, piirkond jne) ning millistel 
asjaoludel ja kui kaua? 
• Kes peaks olema loaomanik? Kas tööandja, töötaja või mõlemad koos? 
2.6. Õigused 
Migranttöötajatel peab olema turvaline õiguslik seisund12 hoolimata sellest, kas nad soovivad 
tagasi pöörduda oma päritolumaale või saada al alisemat staatust. Enne pikaajalise elaniku 
staatuse saamist tuleb kolmanda riigi tööt ajaid samuti kohelda Euroopa Liidu kodanikega 
võrdsetel alustel, eelkõige mis puudutab nende  majanduslikke ja sots iaalseid põhiõigusi. 
Pikaajalise elaniku staatusega  kaasneb rohkem õigusi, lähtude s õiguste diferentseerimise 
printsiibist riigis viibimise kestuse alusel. 
• Millised eriõigused tuleks anda kolmandate  riikide kodanikele, ke s töötavad ajutiselt 
Euroopa Liidus? 
• Kas teatavate õiguste andmise tingimuseks p eaks olema minimaalne riigis viibitud aeg? 
Kui nii, siis milliste õiguste puhul ja kui pikk aeg? 
• Kas lisasoodustused – nt paremad tingimused perekonna taasühinemiseks või pikaajalise 
elaniku staatuse saamiseks – on vajalikud, et riiki meelitada teatav atesse kategooriatesse 
kuuluvate kolmandate riikide kodanikke? Kui jah, siis miks ja missugused? 
2.7. Kaasnevad meetmed: inte gratsioon, tagasipöördumin e ja koostöö kolmandate 
riikidega 
Nagu rõhutatud mitmetes komisjoni teatistes13 ja nõukogu 19. mai 2003. aasta järeldustes 
migratsiooni ja arengu kohta, on edukaks ELi majandusmigratsiooni poliitikaks vaja juhtida 
sisserändevoogusid koostöös pärito lu- ja transiidiriikidega, ar vestades nende tegelikkust ja 
vajadusi. Lisaks nendele meetmetele on vaja vastuvõetud migrantide tugevat 
integreerimispoliitikat. 
Järelikult koostöö kolmandate riikidega sea dusliku migratsiooni ni ng potentsiaalsete 
migrantide sotsiaalse ja majandusliku integr atsiooni valdkonnas peab lahendama mitmeid 
probleeme, nagu ajude väljavool, päritoluriikide investeeringud inimeste oskustesse, kes 
hiljem sealses majanduses ja ühiskonnas ei osal e, migrantide raskused sotsiaalsete ja 
                                                 
12 Euroopa Liidu õigusaktides on juba sätestatud mitmeid õigusi, nt nõukogu direktiiv 2003/109/EÜ 
(pikaajalised elanikud), nõukogu määruse (EÜ ) nr. 859/2003, millega laiendatakse määruse (EMÜ) nr. 
1408/71 sätteid (sotsiaalkindlustusalaste õigusaktide kooskõlastamine), ja kaks diskrimineerimisvastast 
direktiivi (direktiiv 2000/43/EÜ ja direktiiv 2000/78/EÜ). Lisaks on ELi direktiivid töötervishoiu ja tööohutuse ning töötingimuste kohta rakendatavad kõigi töötajate suhtes, vaatamata nende 
kodakondsusele. Sama kehtib ka enamiku Euroopa Liidu põhiõiguste hartas esitatud artiklite kohta. 
13 KOM(2004) 412; KOM(2002) 703. 
 
ET 11   ET kultuuriliste sidemete säilitamisel jne. Siin on oluline näidata, kuidas selliseid probleeme 
lahendada ja milliseid meetmeid rakendada, et soodustada ajutiste töötajate tagasipöördumist 
päritoluriiki pärast lepingu lõppemist ning taasintegreerida neid koduühiskonda. Võimalikud 
meetmed, mis soodustaksid mõlemapoolselt kasulikke situatsioone ja/või kompenseeriks võimalikke negatiivseid olukordi, on: ajakohase teabe edastamine Euroopa Liitu sissesõidu ja 
Euroopa Liidus elamise kohta, päritoluriikid es tööhõive- ja koolituskeskuste loomine, kus 
õpetatakse oskusi, mille järele Euroopa Li idus on nõudlus, kultuuriloo- ja keeleõppe 
korraldamine, potentsiaalsete migrantide andmebaaside loomine oskuste/ametikohtade/sektorite lõikes (kom petentsusnõuded), kodumaale raha saatmise 
lihtsustamine ja kolmandatele riikidele sea lt ELi lahkuvate töötajate väljaõppega seotud 
kulude hüvitamine. Eraldi küsimus on loomulikult see, kas teatavatele kolmandatele riikidele 
tuleks koostöölepingute raames anda eelisseisund nende kodanike vastuvõtuks. 
Nagu juba esile toodud esimeses migratsiooni ja integratsiooni  aastaaruandes, peab Euroopa 
Liit jätkuvalt paremini püüdma integreerida olem asolevaid ja tulevasi migrante nii tööturule 
kui vastuvõtva liikmesriigi ühiskonda. Äsja saabunud immigrantidele ettenähtud 
sissejuhatavad programmid, mis hõlmavad eel kõige keele-, ühisk onna- ja vastuvõtva 
liikmesriigi põhinormide ja väärtuste õpet, on liikmesriikides muutumas üha tähtsamaks. 
• Milliseid lisameetmeid oleks vaja, et li htsustada majandusmigrantide vastuvõttu ja 
integratsiooni nii Euroopa Liidu kui ka päritoluriikide tasandil? 
• Lähtudes Euroopa Liidu arengupolii tikast, mida saaks Euroopa Li it ära teha ajude ringluse 
soodustamisel ja ajude väljavoolu võima like kahjulike mõjude lahendamisel? 
• Kas arengumaadele tuleks hüvitada (kelle poolt ja kuidas) nende tehtud investeeringud 
inimestesse, kes sealt lahkuvad Euroopa Liitu ? Kuidas saaks negatiivseid mõjusid 
vähendada?  
• Kas vastuvõtvatel riikidel ja kodumaal on kohu stus tagada ajutiste majandusmigrantide 
kodumaale tagasipöördumine? Kui jah, s iis milliste asjaolude korral?  
• Kuidas saaks tagasipöördumist korraldada nii, et see oleks kasulik ni i vastuvõtvale riigile 
kui kodumaale?  
• Kas teatavate kolmandate riikide suhtes tule ks kehtestada vastuvõtu eelistingimused ja 
kuidas?  
• Kas selliseid eeliseid tuleks si duda eri raamistikega nagu Euroopa  naaberriikide poliitika ja 
laienemiseelsed strateegiad? 
3. J
ÄRELDUS  
Komisjon on arvamusel, et majandusmigrantide vastuvõtt on iga sisserändepoliitika nurgakivi 
ning seepärast tuleks Euroopa tasandil se llele küsimusele läheneda ühenduse ühtse 
sisserändepoliitika järkjä rgulise arengu kontekstis. Selles ro helises raamatus püüdis komisjon 
avada põhiprobleemide olemust ning esitas mitm eid valikuid, mis võiksid saada ühtse ELi 
raamistiku osaks. Kõnealune süsteem peaks olem a läbipaistev, mittebürokraatlik ja laitmatult 
toimiv. See peaks toimima kõigi asjaomaste isi kute – migrantide, lähetavate ja vastuvõtvate 
riikide – huvides. Majandusmi grantide sisserändevoogude suure ndamise ja nende vastuvõtu 
 
ET 12   ET soodustamise poliitika intensiivistamisel peavad Euroopa Liit ja liikmesriigid pöörama tõsist 
tähelepanu võimalikele sellistele negatiivsete le mõjudele nagu inimeste väljavool nende 
päritolumaalt.  
Rohelise raamatu põhieesmärk on kutsuda esile r eageeringuid ja algatada  laiapõhjaline arutelu 
asjaomaste huvirühmade vahel. Nõukogu, Eur oopa Parlamenti, Euroopa majandus- ja 
sotsiaalkomiteed, regioonide kom iteed, riiklikke, piirkondlikke ja kohalikke omavalitsusi 
(kaasa arvatud töötajate ametiorganisatsi oone ja ametiühinguid), valitsusväliseid 
organisatsioone, kandidaatriike, kolmandaid partnerriike, akadeemilisi ja muid kodanikuühiskonna organisatsioone ning üksikisikuid kutsutakse üles andma oma panus. Kui 
kõikehõlmavad konsultatsioonid on lõppenud, si is vastavalt Haagi pr ogrammis sätestatule 
esitab komisjon 2005. aasta lõpuks seadusliku migratsiooni poliitika kava, mis hõlmab ka vastuvõtukorda.  
Et valmistuda 2005. aasta avalikuks ärakuul amiseks majandusmigratsiooni kohta, palub 
komisjon huvitatud pooltel esitad a kirjalikud seisukohad järgmisele  aadressile hiljemalt 15. 
aprilliks 2005. aastal: 
The Director General 
Directorate General Justice, Freedom and Security 
European Commission 
B-1049 Brussels 
jls-economic-migration@cec.eu.int
 
ET 13   ET BIJLAGE  
BIBLIOGRAPHY  
A. Legislative instruments and proposals : 
(1) Council Directive 2003/86/EC of 22 Se ptember 2003 on the right to family 
reunification (applicable as of 3 October 2005);  
(2) Council Directive 2003/109/EC of  25 November 2003 concerning the status of third-
country nationals who are long-term reside nts (applicable as of 26 January 2006);  
(3) Proposal for a Council Directive on the c onditions of admission of third-country 
nationals for the purpose of studies, pup il exchange, unremunerated training or 
voluntary service - COM(2002) 548; political agreement reached in March 2004;  
(4) Proposal for a Council Directive on a speci fic admission procedur e for third country 
researchers - COM(2004) 178; 
(5) Proposal for a Council Directive on the c onditions of entry and residence of third-
country nationals for the purpose of paid  employment and self-employed economic 
activities - COM(2001) 386; 
(6) Council Regulation (EEC) No 1612/1968 on fr eedom of movement for workers (in 
particular, article 19(2) for the “Community preference”); 
(7) Council Resolution of 20 June 1994 on limitations on admission of third-country 
nationals to the territory of the Member States for employment; 
(8) Council Directive 2000/43/EC of 29 June 2000 implementing the principle of equal 
treatment between persons irrespective  of racial or ethnic origin;  
(9) Council Directive 2000/ 78/EC of 27 November 2000 establishing a general framework 
for equal treatment in employment and occupation;  
(10) Council Regulation (EC) No 859/2003 of 14  May 2003 extending the provisions of 
Regulation (EEC) No 1408/71 a nd Regulation (EEC) No 574/72 to nationals of third 
countries who are not already covered by those provisions sole ly on the ground of 
their nationality. 
B. Commission Communications:  
(1) Communication from the Commission "Study on  the links between legal and illegal 
immigration” - COM (2004) 412 final; 
(2) First Annual Report on Migration a nd Integration - COM(2004) 508 final; 
(3) Communication from the Comm ission on immigration, integr ation and employment - 
COM(2003) 336 final; 
(4) Communication from the Commission on integr ating migration issues in the EU's 
relations with third count ries - COM(2002) 703 final. 
 
ET 14   ET C. Studies: 
(1) Studies on labour migration, Migration Research Group, Ham burg Institute for 
International Economics (HWWA), Germany;  papers prepared for the European 
Commission, DG Employment and Social  Affairs, June 2004, available at: 
http://europa.eu.int/comm/employment_soc ial/employment_analysis/immigr_new_stu
d_en.htm . The papers examine best practice rega rding recruitment of labour migrants, 
projecting future labour needs and labour mark et integration in the European countries 
as well as in other industrialised countri es. They were prepared by experts from the 
MRG, in cooperation with the Migration Policy Institute, Washington DC. 
(2) Admission of third-country nationals for paid  employment or self-employed activity, 
European Commission, Directorate General for Justice and Home Affairs, 2001, ISBN 
92-894-1689-0. The study, undertaken by Ecot ec Research and Consulting Limited 
between November 1999 and May 2000, anal ysed and compared the legal and 
administrative frameworks in the EU-15 concerning the admissi on of third-country 
nationals to the EU Member States for the purposes of paid employment and self-
employment.