Sissejuhatus

Komisjoni 28. aastaaruandes ELi õiguse kohaldamise järelevalve kohta (2010) keskendutakse strateegilistele küsimustele ja õiguse hetkeseisu hindamisele kooskõlas komisjoni 2007. aasta teatises „Tulemuslik Euroopa – ühenduse õiguse kohaldamine” (edaspidi „2007. aasta teatis”)[1] kindlaksmääratud üldise aastaaruande vormiga.

Aruande koostamisel järgiti eelmiste aastate aruannete struktuuri[2].

Üldine teave

Rikkumiste haldamise peamised uued tunnusjooned

2010. aastal jätkas komisjon 2007. aasta teatisega algatatud rikkumiste haldamise reformi rakendamist, lõpuleviimist ja viimistlemist kõigis neljas täiustamist vajanud valdkonnas.

Erilist tähelepanu pöörati juhtumite tõhusale haldamisele, arendades järjekindlalt edasi katseprojekti „EU Pilot” – liikmesriikidega peetava dialoogi ja probleemide lahendamise vahendit – ja hinnates selle toimimist. Tuginedes 2009. aastal juba võetud meetmetele, seati liikmesriikides sisse ELi õiguse kohaldamist käsitlevate kaebuste ja päringute uus registreerimissüsteem (Complaints Handling – Accueil des Plaignants , CHAP) (täiendavad selgitused CHAPi ja katseprojekti „EU Pilot” kohta on esitatud punktis 3.2).

Komisjon tõhustas ka oma ennetavaid meetmeid, hinnates näiteks uute algatuste mõjuhinnangu raames muu hulgas ELi õiguse kohaldamist ja edendades uute direktiivide ülevõtmist toetavaid rakenduskavasid (vt punkt 3.4).

Lissaboni lepingu jõustumisega muudeti oluliselt rikkumiste haldamist. Üks uuendusi on komisoni võimalus nõuda menetluse algetapis rahalise karistuse määramist liikmesriigile, kes jätab teatamata direktiivi ülevõtmise meetmetest, mis on vastu võetud seadusandliku menetluse kohaselt (ELi toimimise lepingu artikli 260 lõige 3). Komisjon kirjeldas 2010. aastal teatises[3] oma tegevuspoliitikat selle uue vahendi kohaldamisel (vt punkt 3.1.1).

Euroopa Parlamendi ja komisjoni vahelisi suhteid käsitleva muudetud raamkokkuleppe[4] vastuvõtmise tulemusel sätestati laiaulatuslikumad normid, mis käsitlevad teavitamist ja koostööd rikkumiste haldamise valdkonnas (punkt 3.6.).

Üldine statistika

2010. aastal sisaldas ELi acquis peale esmase õiguse (aluslepingud) ligikaudu 8 400 määrust ja 2 000 direktiivi.

Nagu varasematel aastatel, esitatakse käesolevas aastaaruandes[5] ülevaatlikult peamised statistilised andmed ELi õiguse komisjonipoolse kohaldamisega seotud juhtumite haldamise kohta. Kõnealuste andmete õigeks tõlgendamiseks tuleb siiski meeles pidada, et komisjon on võtnud asjaomases valdkonnas kasutusele kaks uut (rikkumiseelset) haldusvahendit: CHAP (kaebuste ja päringute register) ja katseprojekt „EU Pilot” (probleemide lahendamine koos liikmesriikidega). Täpsem teave uute haldusvahendite kohta on esitatud punktis 3.2.

Ühtne „rikkumiste andmebaas” (NIF) sisaldas varem kõiki juhtumeid, olenemata nende päritolust ja menetluse etapist. Keskpikas perspektiivis hakkab andmebaas sisaldama üksnes selliseid juhtumeid, mille puhul komisjon on võtnud ametlikud meetmed alates ELi toimimise lepingu artikli 258 kohaselt märgukirja saatmisest liikmesriigile. Praegu sisaldab andmebaas siiski teatud arvu rikkumiseelseid juhtumeid (eelkõige kaebusi), mida uue süsteemi kohaselt menetletaks CHAPis või katseprojekti „EU Pilot” raames.

Juhtumite arv päritolu kaupa

Rikkumiste andmebaas sisaldas 2010. aasta lõpus ligikaudu 2 100 pooleliolevat rikkumisjuhtumit. Eelmise aasta lõpu seisuga võrreldes (ligikaudu 2 900 juhtumit) on pooleliolevate juhtumite arv vähenenud peaaegu 30 %. Selle põhjuseks on osaliselt asjaolu, et uued kaebused ja uued komisjoni algatatud juhtumid registreeritakse ning vaadatakse läbi kas CHAPi või katseprojekti „EU Pilot” andmebaasis (neist andmebaasidest pärit arvud on esitatud punktis 3.2). Probleemide edukas lahendamine katseprojekti „EU Pilot” raames aitas ka oluliselt vähendada katseprojektis alates selle rakendamisest 2008. aasta aprillis osalenud liikmesriikidega seotud rikkumismenetluste arvu.

Rikkumiseelsete vahendite üldine kasutamine kaebuste ja komisjoni algatatud juhtumite lahendamiseks on muutnud rikkumiste andmebaasis olevate juhtumite jagunemist päritolu põhjal. 2009. aasta lõpus algatati 53 % juhtumitest kaebuse alusel; 2010. aastal vähenes see arv veidi enam kui 40 %-ni (langus üle 10 %).

739 pooleliolevat juhtumit (umbes 35 % kõigist juhtumeist) on komisjoni algatatud juhtumid. Seda on vähem kui 2009. aastal (925). Nimetatud arvu mõjutab siiski asjaolu, et komisjoni talitused käsitlevad nüüd komisjoni algatatud juhtumeid põhimõtteliselt esmalt katseprojekti „EU Pilot” raames.

470 pooleliolevat teatamata jätmise juhtumit[6] moodustavad 22 % kõigist pooleliolevaist juhtumeist. Juhtumite absoluutarv on 2009. aastaga võrreldes kasvanud: 2009. aasta lõpus oli pooleli üksnes 407 teatamata jätmise juhtumit. Seda saab osaliselt selgitada asjaoluga, et ülevõtmise kava hõlmas 2010. aastal rohkem direktiive kui 2009. aastal (vt punkt 3.1.1).

Komisjon lõpetas 2010. aastal 987 enda algatatud juhtumit (2009. aastal 1 389). Enamik neist juhtumeist (431 otsust) lõpetati enne liikmesriigile märgukirja saatmist põhjusel, et liikmesriigid võtsid nõuetekohased meetmed vastuseks komisjoni korraldusele järgida ELi õigust.

Veel 312 juhtumit lõpetati pärast liikmesriigile märgukirja saatmist ja enne põhjendatud arvamuse esitamist (2009. aastal 341) ning 130 pärast põhjendatud arvamuse esitamist, kuid enne asja Euroopa Kohtusse andmist (2009. aastal 151). Need arvud näitavad seega, et 88 % lõpetatud juhtumeist ei jõudnud Euroopa Kohtusse, sest liikmesriigid lahendasid komisjoni tõstatatud õigusküsimuse enne, kui tekkis vajadus algatada rikkumismenetluse järgmine etapp.

Juhtumite arv liikmesriikide ja poliitikavaldkondade kaupa

Enamik 2010. aasta lõpus pooleli olnud rikkumismenetlustest oli algatatud Itaalia suhtes (176 pooleliolevat juhtumit); talle järgnesid Belgia (159) ja Kreeka (157). Malta, Leedu ja Läti on kolm liikmesriiki, kelle puhul oli pooleli kõige vähem rikkumismenetlusi (vastavalt 25, 27 ja 32 juhtumit). Itaalia ja Kreeka suhtes algatati 2010. aastal ka kõige rohkem uusi rikkumismenetlusi (vastavalt 90 ja 89 juhtumit); neile järgnes Ühendkuningriik (75 uut juhtumit 2010. aastal). Kõige vähem uusi menetlusi algatati 2010. aastal Leedu suhtes (19); Taani ja Malta olid vastavalt 22 ja 25 uue juhtumiga teisel ja kolmandal kohal. Kuigi Itaalia ja Kreeka suutsid ligikaudu 40 % uutest juhtumitest lõpetada samal aastal, kanti enamik uusi juhtumeid üle 2011. aastasse (vastavalt 49 ja 50 juhtumit). Ülekantud juhtumite arv oli suhteliselt suur ka Poolas ja Hispaanias (kummalgi 40 uut juhtumit). Kõige vähem kandsid juhtumeid üle Malta (8), Taani (10) ja Leedu (11).

Kolmes poliitikavaldkonnas, kus rikkumisi toimub kõige sagedamini (keskkond, siseturg ja maksundus), algatati 52 % kõigist rikkumismenetlustest. Enam kui viiendik kõikidest pooleliolevatest juhtumitest (444) on seotud keskkonnaalaste õigusaktidega; siseturu ja maksundusega seotud juhtumid (vastavalt 326 ja 324 juhtumit) moodustavad kummalgi juhul 15 % kõikidest rikkumistest.

Üheski nimetatud kolmest poliitikavaldkonnast ei algatatud 2010. aastal siiski kõige rohkem uusi juhtumeid. Uusi juhtumeid algatati enim tervishoiu- ja tarbijakaitse valdkonnas (273), kusjuures enamik neist olid teatamata jätmise juhtumid (254). 2010. aastal olid arvukuselt teisel ja kolmandal kohal keskkonna ja siseturuga seotud toimikute alusel algatatud juhtumid (vastavalt 229 ja 191 juhtumit). Komisjon lõpetas siiski enamiku uutest teatamata jätmise juhtumitest tervishoiu- ja tarbijakaitse valdkonnas 2010. aasta lõpuks, jättes avatuks vaid 62 juhtumit. Keskkonna, siseturu ja transpordi valdkonnas olid seevastu ikka veel pooleli umbes kaks kolmandikku uutest menetlustest (vastavalt 148, 131 ja 116 juhtumit); neis valdkondades kanti 2011. aastasse üle kõige rohkem uusi juhtumeid.

Petitsioonid

Sarnaselt eelmise aastaga esitati Euroopa Parlamendile kõige rohkem petitsioone keskkonna valdkonnas (120). Ainuüksi projektide keskkonnamõju hindamisega seotud probleemid olid 42 petitsiooni teemaks; sellele järgnesid looduskaitse (32) ja jäätmekäitlus (20). Ülejäänud 14 petitsiooni esitati vee kvaliteedi ja mereressursside valdkonnas. Märkimisväärselt paljudes petitsioonides käsitleti õigusküsimusi, põhiõigusi ja kodakondsust (61), kusjuures pooled neist isikute vaba liikumist. Suure osa moodustasid ka siseturu ja teenustega seotud petitsioonid (49), kusjuures kutseoskuste (13) ja teenuste osutamise vabaduse (11) valdkonnas esitati kõige rohkem petitsioone. Mitmes petitsioonis käsitleti maksuküsimusi (44), eelkõige kaudse maksustamise valdkonnas (33). Palju käsitleti ka tööhõivega seotud küsimusi: 36 petitsioonist 32 käsitlesid töötajate vaba liikumist ja sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamist .

Euroopa Parlamendile esitatud petitsioonide alusel algatati rikkumismenetlused näiteks seoses pärandimaksu määramise diskrimineerivate eeskirjadega, tööandjapensioni kogumisasutuste tegevuse ja järelevalvega ning pikaajaliste elanike diskrimineerimisega.

Kuna petitsioonide esitamise peamine põhjus on keskkonnamõju ebaõige hindamine, tuleks tähelepanu juhtida ajalisele kohaldamisalale ELi 12 liikmesriigis. Asjaomast ELi direktiivi (85/337/EMÜ)[7] kohaldatakse üksnes selliste projektide suhtes, millele taotleti luba pärast uute liikmesriikide ühinemise kuupäeva (st pärast 1. maid 2004 ja 1. jaanuari 2007).

Petitsioonide suurenev arv juhtis komisjoni tähelepanu tahtlike vägivallakuritegude ohvritele hüvitise maksmist käsitleva direktiivi 2004/80/EÜ[8] kohaldamisel esinevatele vigadele, eelkõige Itaalias ja Kreekas. Petitsioonide esitamise aluseks olid jätkuvalt ka kasutatud sõidukite import ja liikmesriikide kehtestatud registreerimismaksud.

Kokkuvõte: pooleliolevate rikkumismenetluste arv vähenes üldiselt 2010. aastal võrreldes varasemate aastatega. Kuigi praegu ei ole võimalik selle suundumuse kõiki põhjuseid kindlaks teha, saab seda osaliselt seletada katseprojekti „EU Pilot” rakendamisega, mis aitab selgitada ja rahuldavalt lahendada komisjoni tõstatatud teatavaid küsimusi seoses ELi õiguse kohaldamisega, lahendades seega probleemid vajaduseta algatada rikkumismenetlus. Keskkonda, siseturgu ja maksundust reguleerivad õigusaktid on jätkuvalt peamised rikkumistega seotud poliitikavaldkonnad, samal ajal kui enamikus Euroopa Parlamendile esitatud petitsioonides käsitleti keskkonna, isikute vaba liikumise ja põhiõigustega seotud küsimusi.

PÕHIPROBLEEMID

Hilinemisega ülevõtmine

Üldine poliitiline areng

Keskmiselt pidid liikmesriigid 2010. aastal üle võtma rohkem direktiive kui 2009. aastal (st 111 direktiivi võrreldes 71-ga). Samal ajal pidi komisjon 2010. aastal algatama oluliselt rohkem teatamata jätmise juhtumeid (855 juhtumit) kui 2009. aastal (531). Kuigi üle poole uutest teatamata jätmise juhtumitest lõpetati, jäi 410 neist 2010. aasta lõpuks veel lahendamata. 2010. aasta lõpus oli koos varasemate aastate jooksul kogunenud 60 teatamata jätmise juhtumiga seega pooleli kokku 470 teatamata jätmise juhtumit.

See tähendab, et alates 2010. aasta algusest, mil selliseid juhtumeid oli ainult 407, suurenes pooleliolevate teatamata jätmise juhtumite arv 15 %.

Ülevõtmine toimub kõige tõhusamalt Taanis ja Maltal (kummalgi 5 pooleliolevat teatamata jätmise juhtumit), samas kui Itaalias (34 juhtumit) ja Poolas (32 juhtumit) kulub selleks rohkem aega.

Väga sageli ületavad paljud liikmesriigid asjaomase direktiivi ülevõtmise tähtaega. Kui komisjon algatab rikkumismenetluse, suureneb riiklikest meetmetest teatamine järsult ja see võimaldab menetluse lõpetada. 792 teatamata jätmise juhtumist, mille komisjon 2010. aastal lõpetas, lõpetati 558 menetlust pärast märgukirja ja enne põhjendatud arvamuse saatmist liikmesriigile. Seejärel viivitas ülevõtmisega veel üksnes vähemik liikmesriike.

Komisjon saab pikaajalisest hilinemisest tulenevate probleemidega tegeleda tõhusamalt, kohaldades ELi toimimise lepingu artikli 260 lõiget 3. Kõnealune säte võimaldab Euroopa Kohtul kohaldada direktiivi ülevõtmata jätnud liikmesriigi suhtes rahalisi karistusi juba vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 258 Euroopa Kohtusse pöördumise esimeses etapis, kui komisjon seda oma hagiavalduses nõuab. Varem sai teatamata jätmise juhtumites rahalisi karistusi kohaldada üksnes kaheetapilise menetlusega, st siis, kui liikmesriik jättis täitmata Euroopa Kohtu varasema otsuse. Komisjon kinnitas oma teatises,[9] mis käsitleb ELi toimimise lepingu artikli 260 lõike 3 kohaldamist, et ta kasutab kõnealust uut sätet. Loodetavasti aitab see oluliselt parandada ELi õiguse õigeaegset ülevõtmist liikmesriikides.

Valdkonnapõhised aspektid

Juhtumite arvu põhjal ilmneb, et ülevõtmisega hilinetakse peamiselt keskkonna (115 pooleliolevat juhtumit), transpordi (104) ja siseturu ning teenuste (78) valdkonnas.

Keskkonnaalaste ELi õigusaktide valdkonnas ületavad paljud liikmesriigid sageli tähtaega, kuid asi laheneb tavaliselt pärast rikkumismenetluse algatamist ja suuremaid hilinemisi esineb vähemikus liikmesriikides. Eriti aeglaselt võeti näiteks üle Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/35/EÜ keskkonnavastutusest keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise kohta[10]. Direktiivi võttis õigeks ajaks üle üksnes neli liikmesriiki ja Euroopa Kohus pidi tegema kohtuotsuse seitsme liikmesriigi suhtes.

Siseturgu reguleerivate direktiivide ülevõtmine 2010. aastal sarnanes muudes poliitikavaldkondades toimunule. Pärast 2009. ja 2010. aasta pingelist õigusloometegevust, eelkõige finantsteenuste valdkonnas, pidi komisjon tõdema, et teatamata jätmise juhtumite arv kasvas kõnealuses valdkonnas järsult. Ülevõtmisega hilineti sageli asjaomaste õigusaktide laia reguleerimisala tõttu (teenuste direktiiv 2006/123/EÜ,[11] tööandjapensioni kogumisasutuste direktiiv 2003/41/EÜ[12]) ja näiteks panganduse valdkonnas seadusandja seatud suhteliselt lühikeste ülevõtmistähtaegade tõttu (1–15 kuud), mille põhjuseks oli vajadus finantskriisile kiiresti reageerida.

Sageli hilinetakse transporti, eelkõige maantee- ja meretransporti reguleerivate direktiivide ülevõtmisega. Sellega seoses teatasid liikmesriigid komisjoni talitustele järgmistest hilise ülevõtmise põhjustest: liikmesriigil puuduvad piisavad eriteadmised ja vahendid ning riigisisene otsustusprotsess on keerukas. Samuti soovivad liikmesriigid, et komisjon neid direktiivi jõustumise ja ülevõtmistähtaja vahelisel ajal rohkem toetaks.

Õigeaegne ülevõtmine on peamine probleem ka õigusalase koostöö, põhiõiguste ja kodakondsuse valdkonnas. Kuna osa neist valdkondadest kuulus varem endisesse kolmandasse sambasse, peab komisjon neis valdkondades kohaldama nii direktiive kui ka raamotsuseid. Paljudes direktiividele tuginevates valdkondades, sh isikute vaba liikumise, kodakondsuse ja soolise võrdõiguslikkuse valdkonnas, on juba teatatud kõikide direktiivide ülevõtmisest. 2010. aastal võis nimetatud loendisse lisada tarbijakaitse, kui lõpetati viimane rikkumismenetlus ebaausaid kaubandustavasid käsitleva direktiivi 2005/29/EÜ[13] täielikult või osaliselt ülevõtmata jätmise tõttu. Ülevõtmisega jäädakse seevastu hiljaks endise kolmanda samba valdkondades, mida reguleerivad Lissaboni lepingu eelsed raamotsused. Komisjon ei või nende raamotsuste alusel algatada rikkumismenetlusi viie aasta jooksul alates Lissaboni lepingu jõustumisest[14].

Ülevõtmisega on harva probleeme sellistes poliitikavaldkondades, kus on stabiilne acquis (nt põllumajanduspoliitika). Ettevõtluse ja tööstuse, tööhõive ja sotsiaalküsimuste ning kaudse maksustamise valdkonnas ei ole täheldatud suuremaid probleeme ELi õigusaktide õigeaegse ülevõtmisega.

Kokkuvõte : endiselt on selgelt tuvastatavad valdkonnad, kus sageli hilinetakse direktiivide ülevõtmisega, näiteks keskkond, siseturg, transport ja õigusalane koostöö, põhiõigused ning kodakondsus. Lissaboni lepinguga anti komisjonile täiendav vahend, mille abil saab ebarahuldavat olukorda muuta (ELi toimimise lepingu artikli 260 lõige 3).

Täiustatud töömeetodid ELi õiguse kohaldamisega seotud juhtumite haldamiseks

CHAP : pärast CHAPi kasutuselevõttu 2009. aasta septembris on komisjoni käsutuses infotehnoloogiline vahend, mis on konkreetselt loodud selliste kaebuste ja päringute registreerimiseks ning haldamiseks, mida Euroopa kodanikud esitavad ELi õiguse kohaldamise kohta liikmesriigis. CHAP tagab kaebuste nõuetekohase ja õigeaegse suunamise komisjoni pädevatele osakondadele ning süstemaatilise tagasiside andmise kaebuse esitajatele kooskõlas 2002. aasta teatisega „Suhted ühenduse õiguse rikkumise kohta kaebuse esitajatega”[15].

2010. aastal kanti CHAPi 4 035 juhtumit (kaebusi 83 % ja päringuid 17 %). Kõige rohkem kaebusi ja päringuid esitati järgmisest viiest liikmesriigist: Itaalia (12 %), Hispaania (11,4 %), Saksamaa (9,5 %), Ühendkuningriik (7,5 %) ja Prantsusmaa (6,9 %).

Komisjon lõpetas 52,5 % kaebuste menetlemise põhjalike meetmete võtmise alusel otse CHAPis ja veel 14 % lõpetati ELi pädevuse puudumise tõttu. 17 % juhtumite uurimine jätkus katseprojekti „EU Pilot” raames ja 9 % juhtumite alusel algatati rikkumismenetlus.

Katseprojekt „EU Pilot” : katseprojekti „EU Pilot” rakendatakse alates 2008. aasta aprillist; selle raames püütakse kiiremini ja paremini vastata kodanike ja ettevõtete küsimustele ning leida lahendus ELi õiguse kohaldamisel tekkinud probleemidele. Samuti on selle eesmärk parandada komisjoni talituste ja liikmesriikide asutuste vahelist suhtlemist ning koostööd ELi õiguse kohaldamisel ja rakendamisel ning liikmesriikide õiguse ja ELi õiguse vastavuse tagamisel.

Komisjoni talitused saavad kanda katseprojekti „EU Pilot” alla kodanikelt ja ettevõtetelt saadud päringud ja kaebused ning enda algatatud juhtumid. See hõlmab küsimusi, mille on komisjoni ees tõstatanud Euroopa Parlamendi petitsioonikomisjon või esitanud kirja teel Euroopa Parlamendi liige.

Katseprojekt „EU Pilot” on osutunud rakendamisest alates väga edukaks ja näitab, kuidas komisjon ja projektis osalevad liikmesriigid teevad koostööd, et leida lahendused, mis panevad ELi õiguse täielikult ja kiirelt toimima kodanike ning ettevõtete kasuks. Komisjon uurib iga juhtumit ja kui ELi õigusega kooskõlas olevat lahendust ei leita, algatab rikkumismenetluse. 31. detsembri 2010. aasta seisuga hindas komisjon 81 % liikmesriikide antud vastustest vastuvõetavaks[16] ning umbes 160 juhtumit suunati andmebaasi NIF, et komisjon saaks algatada rikkumismenetluse., saates märgukirja ELi toimimise lepingu artikli 258 kohaselt.

2008. aastal ühines katseprojektiga „EU Pilot” vabatahtlikult 15 liikmesriiki. Projekti edu tõttu otsustas komisjon esimeses katseprojekti „EU Pilot” hindamisaruandes, mis võeti vastu 2010. aasta märtsis,[17] kutsuda projektiga ühinema ülejäänud 12 liikmesriiki. 2010. aasta lõpuks oli projektiga ühinenud veel kolm liikmesriiki[18].

Komisjoni andmebaasid ELi õiguse kohaldamisega seotud juhtumine haldamiseks

Kaebused/päringud registreeritakse esmalt CHAPis ja kui komisjon vajab täiendavat faktilist või õigusteavet või peab andma asjaomasele liikmesriigile võimaluse esitada ELi õigusega kooskõlas olev lahendus, siis kantakse projektis osalevaid liikmesriike käsitlevad kaebused/päringud üle katseprojekti „EU Pilot” alla. Kui ELi õigusega kooskõlas olevat lahendust ei leita, kantakse juhtumid seejärel rikkumiste andmebaasi NIF.

Komisjoni algatab kõigepealt katseprojekti „EU Pilot” raames projektis osalevate liikmesriikide suhtes ise (ex officio) uurimise seoses juhtumiga ja kui juhtumit ei suudeta lahendada, kantakse see üle rikkumiste andmebaasi NIF.

Teatamata jätmise juhtumid registreeritakse otse ja ainult rikkumiste andmebaasis NIF, sest need on selged juhtumid, mille puhul katseprojekti „EU Pilot” kasutamine ei annaks lisaväärtust.

Liikmesriikidega, kes katseprojektis „EU Pilot” veel ei osale, suheldakse enne rikkumismenetluse alustamist tavapäraste haldusvahendite kaudu.

Kokkuvõte: komisjon arendab edasi ELi õiguse kohaldamisega seotud juhtumite haldamise andmebaase. Komisjon uurib võimalust laiendada katseprojekti „EU Pilot” kui probleemide lahendamise ja ennetamise vahendi kohaldamisala kõikidele liikmesriikidele. Üldine lähenemisviis, mille poole komisjon püüdleb, on tagada kõigi ELi õiguse kohaldamist käsitlevate kaebuste/päringute süstemaatiline registreerimine, otsida katseprojekti „EU Pilot” kasutades probleemidele kiireid lahendusi ja vajaduse korral algatada rikkumismenetlused ning viia need jõuliselt läbi.

Täitmise tagamisega seotud küsimused

Euroopa Liidu lepingu artikli 17 kohaselt on komisjonil ELi õiguse kohaldamise järelevalvel ainulaadne ja esmatähtis roll. Osana oma põhiülesandest peab komisjon „taga[ma] aluslepingute ja institutsioonide poolt aluslepingute alusel võetud meetmete rakendamise”. Võimalus algatada liikmesriigi suhtes rikkumismenetlus vastavalt ELi toimimise lepingu artiklile 258 ja ELi toimimise lepingu artikli 260 kohane menetlus koos rahaliste sanktsioonidega juhul, kui liikmesriik jätkab liidu õiguse rikkumist, on sellega seoses tähtis vahend.

Komisjonil on siiski üksnes mõnes valdkonnas õigus uurida vastavust ELi eeskirjadele otse kohapeal. Selline valdkond on muu hulgas liidu omavahendite kogumine käibemaksuna, mis on tehtud ülesandeks eelarvetalitustele, keda abistavad maksunduse valdkonna eksperdid. Toiduohutuse, loomade tervise ja heaolu ning taimede heaolu nõudeid võib kohapeal kontrollida komisjoni Toidu- ja Veterinaaramet. Ohutust ja turvalisust merendus- ja lennundussektoris kontrollivad spetsialiseeritud ELi asutused koostöös komisjoni mere- ja lennutranspordi talitustega. Komisjoni talitused kontrollivad korrapäraselt ka tuumarajatisi[19].

Komisjon saab liikmesriikidelt nõuda finantskorrektsioone samuti üksnes teatavates konkreetsetes valdkondades. Komisjon võib kasutada raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise menetlust põllumajanduses, kui kasutatakse ELi vahendeid, ning võtta vastu otsuse, et EL ei rahasta kulutusi, mis ei ole tehtud kooskõlas ELi eeskirjadega. Sarnast vahendit kasutatakse, et tagada ELi vahenditest kaasrahastatavate projektide nõuetekohane rakendamine regionaalpoliitika valdkonnas.

Hoolimata neist piirangutest tuleb meeles pidada, et ELi õigus on liikmesriikide õiguskorra lahutamatu osa olenemata sellest, kas ELi eeskirjad on otse kohaldatavad (nt määrused) või tuleb need enne siseriiklikku õigusesse üle võtta (direktiivid). Sellest tulenevalt lasub ELi õiguse õige kohaldamise kohustus peamiselt liikmesriigi haldusasutustel ja kohtutel, kes peavad tagama kodanike ja ettevõtete õiguste ning kohustuste nõuetekohase täitmise.

Liikmesriigi asutustel on sageli ulatuslik kaalutlusõigus täitemehhanismide, sh täitmatajätmise eest sanktsioonide kohaldamisel. Euroopa seadusandja ja komisjon saavad õiguse tõhusat kohaldamist liikmesriigi tasandil siiski mitmel viisil toetada.

Näiteks reisijate õiguste valdkonnas kohtus komisjon 2010. aasta kevadel Euroopa õhuruumi halvanud vulkaanilise tuhapilve põhjustatud kriisi ajal kiiresti liikmesriikide täitevasutustega, et kokkulepitud suuniste abil tagada määruse (EÜ) nr 261/2004[20] tasakaalustatud ning ühtne tõlgendamine. Kõnealuses määruses käsitletakse lennureisijate õigusi ja eelkõige abi, mida lennureisist mahajäänud reisijatel on õigus lennuettevõtjatelt saada.

Lisaks sellele peavad liikmesriigid olemasolevate ELi õigusaktide ja rahvusvaheliste kokkulepete kohaselt tagama õiguskaitsemehhanismide kättesaadavuse teatavates valdkondades. Keskkonna valdkonnas tehtud ettepanek Seveso direktiivi[21] läbivaatamiseks sisaldab õiguskaitse kättesaadavust käsitlevaid eeskirju, mis on kooskõlas Århusi konventsiooniga. Sellised õiguskaitse kättesaadavust käsitlevad ulatuslikumad sätted kehtivad ka edaspidi vastavalt tööstusheitmeid käsitlevale uuestisõnastatud direktiivile (2010/75/EL)[22]. Infoühiskonna õigusaktides sisalduvates edasikaebamise eeskirjades (direktiiv 2002/21/EÜ)[23] ja vastavas kohtupraktikas on määratletud suur rühm huvitatud isikuid, kes võivad liikmesriigi ametiasutuste ja kohtute otsused edasi kaevata. Siseasju käsitlevad õigusaktid (nt tööandjate karistuste direktiiv 2009/52/EÜ)[24] kohustavad liikmesriike lubama kolmandatel isikutel (nt ametiühingutel) alustada menetlust haldus- või tsiviilkohtumenetluses osaleva töövõtja nimel. Migratsioonieeskirjad kohustavad põhjendama elamisloa andmisest keeldumist ja teavitama taotlejat võimalikest õiguskaitsemehhanismidest ning tähtaegadest. Põhjendada tuleb ka viisataotluse rahuldamata jätmist.

Mõne hiljutise ELi direktiivi kohaselt peavad liikmesriigid seadma sisse täiendavad või alternatiivsed vaidluste lahendamise viisid . Siseturu valdkonnas kohustab direktiiv vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeeringuks loodud ettevõtjaid (eurofondid) käsitlevate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (nn UCITS IV direktiiv 2009/65/EÜ)[25] liikmesriike kasutama tarbijavaidluste kohtuväliseks lahendamiseks tõhusaid ja tulemuslikke kaebuste esitamise ning hüvitamise menetlusi. Riigihankelepingute sõlmimise läbivaatamise tõhusust käsitlev direktiiv 2007/66/EÜ[26] tagab ühtsete normide abil, et kõikidel riigihangete osalistel on kõikides liikmesriikides vajalikud õiguskaitsevahendid, et kaitsta oma ELi õigusest tulenevaid õigusi. Tarbijakaitse-eeskirjad on ikka veel üks peamisi valdkondi, kus õiguskaitsevahendid tulenevad ELi õigusest, milles on sätestatud Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlus (määrus nr 861/2007)[27] ja põhidirektiivide (2005/29/EÜ[28] ja 97/7/EÜ[29]) kohane liikmesriikide kohustus luua piisavad ning tõhusad õiguskaitsevahendid. ELi elektri- ja gaasituru liberaliseerimist käsitlevad direktiivid (2009/72/EÜ[30] ja 2009/73/EÜ[31]) tugevdavad samuti tarbijakaitset, kutsudes üles looma energiaombudsmani ametikoht või tarbijaorganisatsioon vaidluste kohtuväliseks lahendamiseks. Veel üks näide sellest, kuidas ELi õigus toetab täitmist, on võrdõiguslikkuse eest vastutavate organite loomine vastavalt diskrimineerimisvastastele seadustele: üks kõnealuste organite ülesandeid on suunata diskrimineerimise ohvrid vahendajaorganisatsioonide poole.

Riigi pädevate asutuste vahelise koostöö toetamine võib sageli osutuda kasulikuks kaasmeetmeks. Seda saab teha võrgustike (nt IMPEL – keskkonnaõiguse rakendamise ja jõustamise Euroopa võrgustik), klassikaliste nõuandekomisjonide (nt kõrgemate tööinspektorite komitee) või selliste uuenduslike struktuuride kaudu nagu REACH-määruse[32] kohane täitevasutuste „foorum”, mis on seotud Euroopa Kemikaaliametiga.

Mitteametlikud probleemide lahendamise mehhanismid pakuvad kodanikele jätkuvalt kiireid ja praktilisi lahendusi. Liikmesriikide ametiasutuste võrgustik SOLVIT, mida toetab komisjon, lahendab aasta-aastalt üha rohkem juhtumeid, eelkõige reguleeritud kutsealade, elukoha ja sotsiaalkindlustuse valdkonnas. 2010. aastal lahendati üheksa kümnest SOLVITi juhtumist edukalt, enamasti kümne nädala jooksul. 2009. aastaga võrreldes on lahendatud juhtumite arv seega kasvanud.

Tööhõiveküsimuste lahendamiseks lõi sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise halduskomisjon lepitusnõukogu, mis tegutseb vahendajana erineval arvamusel olevate liikmesriikide vahel.

Kokkuvõte: komisjon tugevdab ja toetab jätkuvalt probleemide lahendamise vahendeid (nt SOLVIT) ja võrgustikke (nt IMPEL) ning uurib, kas ELi õiguskaitsevahendite praegusesse süsteemi tuleks lisada täiendavaid mehhanisme, et parandada ELi õigusaktide täitmise tagamist. Samuti võtab ta meetmeid, et võimaluse korral suurendada probleemide lahendamise vahendite koostoimet, tagamaks seda, et probleemid lahendatakse kõige tõhusamal viisil Euroopa kodanike ja ettevõtete kasuks.

Ennetavad meetmed

Üldine poliitiline areng

Rakenduskavad: komisjon kohustus 2007. aasta teatises süstemaatiliselt võtma ennetavaid meetmeid, et aidata liikmesriikidel rakendada ELi õigust. Sellega seoses on rakenduskavadel väga tähtis osa. Komisjon määrab rakenduskavades kindlaks kõik peamised uue direktiivi õigeaegset ja nõuetekohast rakendamist ohustavad riskid ning nende riskide kõrvaldamiseks asjakohased meetmed. Rakenduskavade koostamine on komisjoni aruka reguleerimise lähenemisviisi lahutamatu osa ja aitab tagada, et kogu poliitilise tsükli jooksul võetakse rakendamist piisavalt arvesse. 2010. aastal määrati komisjoni 2011. aasta tööprogrammis kindlaks tähtsad ja keerukad ettepanekud, mille jaoks tuleb koostada rakenduskava.

Eesistujariik Belgia korraldas 22.–23. novembril 2010 ELi direktiivide ülevõtmist käsitleva konverentsi. Konverentsil jätkati teemade käsitlemist, mida oli arutatud sarnasel 2009. aasta märtsi konverentsil, mille korraldas eesistujariik Tšehhi Vabariik ja mille eesmärk oli jagada ELi õiguse rakendamise parimaid tavasid[33].

Õigusalane koolitus: Lissaboni lepingus on esmakordselt sätestatud Euroopa õigusalast koolitust käsitlevate Euroopa Liidu meetmete õiguslik alus (ELi toimimise lepingu artikli 81 lõige 2 ja artikli 82 lõige 1). Euroopa õigusalane koolitus peaks hõlmama õigusala töötajate (kohtunike, prokuröride, juristide, advokaatide, notarite, kohtutäiturite ja kohtuametnike) koolitamist koolitustegevuse ja vahetusprogrammide kaudu ELi õigusaktide kõikides valdkondades. Euroopa Komisjon koostab Euroopa õigusalast koolitust käsitlevat teatist, et uurida, kuidas rahuldada õigusala töötajate suurt koolitusvajadust kõnealuses valdkonnas. Komisjon algatas 2010. aasta oktoobris ulatusliku konsulteerimise, et kuulata ära peamiste sidusrühmade seisukohad õigusalase koolituse alal. Konsulteerimise tulemusi kajastatakse teatises, mis on kavas vastu võtta 2011. aasta teises pooles.

Peamised valdkonnapõhised muutused

Rakenduskavad: mõnes poliitikavaldkonnas seotakse direktiivid korrapäraselt rakenduskavadega. Keskkonna valdkonnas, kus selliseid kavasid koostatakse alates 2008. aastast, vaatas komisjon oma lähenemisviisi läbi, et riske paremini tuvastada ja ühtlustada rakenduskavu muude ennetusvahenditega, nt tulemustabelite ja ülevõtmise kontrollnimekirjadega[34]. Siseturu valdkonnas on rakendamiskava kohaldatud kaitsealaste riigihangete direktiivi, 3. postidirektiivi ja äriühinguõiguse valdkonna direktiivide puhul. Komisjon nõuab praegu üldiselt rakenduskava koostamist iga uue tervishoidu ja tarbijakaitset käsitleva direktiivi puhul. Ettevõtluse ja tööstuse valdkonnas lisatakse mitmele direktiivi ettepanekule rakenduskava. Kõnealused ettepanekud käsitlevad kasutatud sõidukite ümberregistreerimist teises liikmesriigis, ravimite hinnakujundust ja mootorsõidukite tüübikinnituse muutmist.

Muud vahendid: peaaegu kõik komisjoni osakonnad annavad välja suuniseid, käsiraamatuid või tõlgendusdokumente, et muuta ülevõtmine sujuvamaks. Kõik komisjoni osakonnad püüavad liikmesriikidega selgitada lahendamata ülevõtmisprobleeme eksperdirühma kohtumiste ja kahepoolsete kontaktide abil. Ülevõtmisega seotud probleemid on sageli pakettkohtumiste päevakavas. Ülevõtmise tulemuste parandamiseks kasutatakse korrapäraselt ka seminare, õpitubasid ja töödokumente.

Komisjon toetab liikmesriike aktiivselt, et tagada võimalikult tõhus ja kiire ülevõtmine ning saavutada lõppeesmärk – ELi õiguse nõuetekohane kohaldamine ja õiguste ning kohustuste tõhus täitmine. Näiteks käibemaksu tulevikku käsitleva rohelise raamatu[35] eesmärk on leida viis ELi käibemaksusüsteemi lihtsustamiseks, et hõlbustada ülevõtmist. Samuti tegeleb komisjon aktiivselt kohaliku Schengeni koostöö parandamisega liikmesriikide konsulaatide vahel, sh koolituste korraldamisega ja tegevuse ühtlustamisega kooskõlas ELi acquis ’ga.

Ennetavates meetmetes keskendutakse ka kodanike kaasamisele ELi õiguse kohaldamisse. Üks võimalik abivahend on internetipõhine tarbijaõiguse (eelkõige direktiiv 2005/29/EÜ)[36] õigusandmebaas. Teadlikkuse suurendamine on esmatähtis valdkondades, kus kodanikud peavad oma õiguste nõudmiseks tuginema peamiselt aluslepingu sätetele, nt üliõpilaste vaba liikumine, diplomite akadeemiline tunnustamine ja sport.

Kokkuvõte : uute õigusaktide ülevõtmise ja kohaldamisega soetud probleemide ennetamiseks kasutab komisjon jätkuvalt eri ennetusmeetmeid, sh rakenduskavasid, et toetada tulevaste direktiivide sujuvat ja täpset rakendamist.

Vastavustabelid

Vastavustabeleid kasutatakse näitamaks, kuidas liikmesriik on ELi õigusaktid siseriiklikku õigusesse üle võtnud, ning neis esitatakse, kuidas ELi õiguse iga säte on üle võetud.

Need annavad selge ülevaate sellest, milliste siseriiklike eekirjadega direktiivi üksikuid artikleid rakendatakse, ja hõlbustavad seega komisjoniga suhtlemist, tõendades, et direktiiv on täielikult üle võetud. Hiljem saavad ettevõtjad kasutada neid lähtepunktina asjaomaste õigussätete kindlakstegemisel.

2003. aastast alates lisab komisjon direktiivide ettepanekutesse siduvad sätted vastavustabelite kohta. Õigusloome protsessi ajal jäetakse need sätted nõukogu algatusel siiski sageli välja.

Alates 2010. aasta novembrist on mõlemad institutsioonid toonud Euroopa Parlamendi ja komisjoni vahelisi suhteid reguleerivas raamkokkuleppes välja vastavustabelite mitmed eelised ja kinnitanud vastavalt oma otsustavust seda meetodit järgida. Kokkuleppe punkti 44 alusel rõhutasid Euroopa Parlament ja komisjon, et nad peavad õigusloomealaste läbirääkimiste jooksul säilitama vastavustabeleid käsitlevad kohustuslikud sätted.

Kokkuvõte: komisjon on seisukohal, et sageli on vastavustabelid olulised vahendid, mis aitavad tagada direktiivide tõhusa rakendamise. Komisjon lisab seetõttu ka edaspidi asjaomase teksti oma uutesse ettepanekutesse. Komisjon teeb nõukogu ja Euroopa Parlamendiga tihedat koostööd, et leida lahendus, millega edendatakse ülevõtmist ja kohustuste täitmist.

Läbipaistvus

Komisjon avaldas ka 2010. aastal oma veebilehel[37] kokkuvõtliku teabe kõigi rikkumismenetluste kohta alates põhjendatud arvamuse esitamisest ja teatud juhtudel alates märgukirja saatmisest. Kokkuvõttes nimetati asjaomane liikmesriik, vastutav komisjoni talitus, menetluse registreerimisnumber ja nimetus ning komisjoni viimase otsuse kuupäev ja olemus.

Läbipaistvus oli üks asjaoludest, mida rõhutati Euroopa Parlamendi ja komisjoni suhteid käsitlevas muudetud raamkokkuleppes. Raamkokkuleppe punktis 44 on sätestatud:

„Lisaks eriaruannetele ja aastaaruandele liidu õiguse kohaldamise kohta teeb komisjon parlamendile kättesaadavaks kokkuvõtliku teabe kõikidest rikkumismenetlustest alates ametliku teatamise kirjast, sealhulgas kui parlament soovib, siis iga juhtumi kohta eraldi, ja järgides konfidentsiaalsusnõudeid, eelkõige Euroopa Liidu Kohtu poolt tunnustatud konfidentsiaalsust käsitlevaid sätteid rikkumismenetlustega seotud küsimustes”.

Kokkuvõte: komisjon toetab õigus- ja kohtusüsteemi raames jätkuvalt rikkumisi käsitleva poliitika läbipaistvust.

ARUKAS REGULEERIMINE

Komisjon nägi teatises „Arukas reguleerimine Euroopa Liidus”[38] ette lähenemisviisi, mille kohaselt integreeritakse ELi õiguse kohaldamine poliitilisse tsüklisse (st alates kavandamise algetapist kuni võimaliku läbivaatamiseni). Eesmärk on täiustada olemasolevate õigusaktide rakendamist ja täitmise tagamist ning parandada uute õigusaktide kvaliteeti. Kõnealust lähenemisviisi arendatakse edasi ja see peaks toetama ELi õiguse tõhusat järelevalvet ning kohaldamist.

KOKKUVÕTE

2010. aastat iseloomustasid tegevused, millega püüti rakendada ja edasi arendada 2007. aastal teatisega „Tulemuslik Euroopa – ühenduse õiguse kohaldamine” algatatud reformi, mis käsitleb rikkumiste haldamist komisjoni poolt.

2011. aastal keskendub komisjon jätkuvalt kõnealuse strateegilise lähenemisviisi põhivaldkondadele, eelkõige alljärgnevale:

tõhus probleemide lahendamine : nt katseprojekti „EU Pilot” kasutusala laiendamine, et kaasata kõik liikmesriigid;

tõhus haldamine : rikkumistega seotud juhtumite parem haldamine kooskõlas komisjoni eesmärkidega;

ennetavad meetmed : nt rakenduskavadele süstemaatilise ja tervikliku lähenemisviisi tagamine;

arukas reguleerimine: ELi õiguse kohaldamise järelevalve täielikum integreerimine kõikidesse õigusloome etappidesse.

[1] KOM(2007)502 (lõplik).

[2] Varasemate aruannete kohta vt:http://ec.europa.eu/eu_law/infringements/infringements_annual_report_en.htm.

[3] ELT C 12, 15.1.2011, lk 1.

[4] ELT L 304, 20.11.2010, lk 47.

[5] Käesolevas aruandes esitatakse põhiandmed; aruandele lisatud komisjoni talituste töödokument {SEK(2011) 1094 (lõplik)} sisaldab põhjalikumaid andmeid.

[6] Juhtumid, kus asjaomane liikmesriik jättis täitmata oma kohustuse teatada direktiivi ülevõtmiseks võetud meetmetest.

[7] Nõukogu direktiiv 85/337/EMÜ, 27. juuni 1985, teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta, EÜT L 175, 5.7.1985, lk 40.

[8] Nõukogu direktiiv 2004/80/EÜ, 29. aprill 2004, mis käsitleb kuriteoohvritele hüvitise maksmist, ELT L 261, 6.8.2004, lk 15.

[9] ELT C 12, 15.1.2011, lk 1.

[10] ELT L 143, 30.4.2004, lk 56.

[11] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2006/123/EÜ, 12. detsember 2006, teenuste kohta siseturul, ELT L 376, 27.12.2006, lk 36.

[12] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/41/EÜ, 3. juuni 2003, tööandjapensioni kogumisasutuste tegevuse ja järelevalve kohta, ELT L 235, 23.9.2003, lk 10.

[13] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/29/EÜ, 11. mai 2005, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004, ELT L 149, 11.6.2005, lk 22.

[14] Protokolli nr 36 artikkel 10.

[15] KOM(2002)141 (lõplik), EÜT C 244, 10.10.2002, lk 5.

[16] „Vastuvõetav” tähendab, et saadud teabele tuginedes võib komisjon toimiku sulgeda.

[17] KOM(2010)70 (lõplik).

[18] 18 liikmesriiki on järgmised: Austria, Bulgaaria, Tšehhi Vabariik, Taani, Eesti, Saksamaa, Soome, Ungari, Iirimaa, Itaalia, Leedu, Madalmaad, Portugal, Slovakkia, Sloveenia, Rootsi, Hispaania ja Ühendkuningriik. Protsess jätkub 2011. aastal.

[19] Käesolev aruanne ei hõlma konkurentsipoliitikat, kus komisjoni käsutuses on vastavuse kontrollimiseks erivahendid.

[20] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 261/2004, 11. veebruar 2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta, ELT L 46, 17.2.2004, lk 1.

[21] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/105/EÜ, 16. detsember 2003, millega muudetakse direktiivi 96/82/EÜ ohtlike ainetega seotud suurõnnetuste ohu ohjeldamise kohta, ELT L 345, 31.12.2003, lk 97.

[22] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2010/75/EL, 24. november 2010, tööstusheidete kohta (saastuse kompleksne vältimine ja kontroll), ELT L 334, 17.12.2010, lk 17.

[23] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/21/EÜ, 7. märts 2002, elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta, EÜT L 108, 24.4.2002, lk 33.

[24] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/52/EÜ, 18. juuni 2009, millega sätestatakse ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tööandjatele kohaldatavate karistuste ja meetmete miinimumnõuded, ELT L 168, 30.6.2009, lk 24.

[25] ELT L 302, 17.11.2009, lk 32.

[26] ELT L 335, 20.12.2007, lk 31.

[27] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 861/2007, 11. juuli 2007, millega luuakse Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlus, ELT L 199, 31.7.2007, lk 1.

[28] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/29/EÜ, 11. mai 2005, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul, ELT L 149, 11.6.2005, lk 22.

[29] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ, 20. mai 1997, tarbijate kaitse kohta sidevahendi abil sõlmitud lepingute korral, EÜT L 144, 4.6.1997, lk 19.

[30] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/72/EÜ, 13. juuli 2009, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/54/EÜ, ELT L211, 14.8.2009, lk 55.

[31] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/73/EÜ, 13. juuli 2009, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ, ELT L 211, 14.8.2009, lk 94.

[32] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1907/2006, 18. detsember 2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ja millega asutatakse Euroopa Kemikaalide Agentuur ning muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93, komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ, ELT L 396, 30.12.2006, lk 1.

[33] Vt 22. novembri 2010. aasta pressiteade: http://www.eutrio.be/pressrelease/opening-conference-transposition-european-directives-olivier-chastel-describes-belgian-.

[34] Ülevõtmise kontrollnimekiri on mitteametlik dokument, mille komisjoni talitused koostavad pärast asjaomaste liikmesriikidega töörühmade/pakettkohtumiste raames aru pidamist ja mille eesmärk on aidata liikmesriikidel rakendada ELi õigust.

[35] 1. detsembri 2010. aasta roheline raamat „Käibemaksu tuleviku kohta. Lihtsama, kindlama ja tõhusama käibemaksusüsteemi suunas”, KOM(2010)695 (lõplik).

[36] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/29/EÜ, 11. mai 2005, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul, ELT L 149, 11.6.2005, lk 22.

[37] http://ec.europa.eu/eu_law/infringements/infringements_decisions_en.htm.

[38] Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ja Regioonide Komiteele „Arukas reguleerimine Euroopa Liidus”, KOM(2010)543 (lõplik). Lisateave on avaldatud parema õigusloome veebisaidil: http://ec.europa.eu/governance/better_regulation/key_docs_en.htm.