Kavandatud muudatused on kooskõlas eesmärkidega, mis sätestati 2011. aasta transpordipoliitika valges raamatus, kus esitati üleskutse täielikuks üleminekuks „saastaja maksab“ ja „kasutaja maksab“ põhimõtetele, et muuta transpordi ja taristute rahastamine jätkusuutlikumaks.

Käesolev algatus on osa komisjoni jõupingutustest energialiidu loomiseks ja kuulub ettepanekute hulka, mis on seotud vähese heitega transpordiga, samamoodi nagu autode ja väikebusside CO2-heidet käsitlevate määruste läbivaatamise algatus, veokite ja busside CO2-heite sertimist ning seiret/aruandlust käsitlevad ettepanekud ning asjaomased maanteetranspordi valdkonna algatused, mis on seotud näiteks elektrooniliste maksukogumisteenuste koostalitlust käsitlevate õigusaktide ning autovedude ja bussiteenuste siseturgu reguleerivate eeskirjade läbivaatamisega.

Käesolev ettepanek esitatakse koos teise ettepanekuga, milles käsitletakse direktiivi 1999/62/EÜ III peatüki puudusi seoses tee- ja kasutusmaksudega, et tagada teatavate kõnealuse direktiivi eesmärkide parem täitmine. Viimati nimetatud ettepanekuga soovitakse edendada teemaksude kasutuselevõttu, ehk selliste teekasutusmaksude kehtestamist, mis on seotud läbitud vahemaaga.

Iga-aastased sõidukimaksud on oma olemuselt seotud asjaoluga, et maksumaksja on mootorsõiduki teatavaks ajavahemikuks registreerinud, ning ei kajasta seega taristu kasutamise konkreetset viisi. Sarnastel põhjustel ei ole mootorsõidukimaksud tulemuslikud puhtama ja tõhusama sõidukikasutuse või ummikute vähendamise stimuleerimise seisukohast. Otseselt teede kasutamisega seotud teemaksud on aga selliste eesmärkide saavutamiseks tunduvalt sobivamad.

Direktiiviga 1999/62/EÜ (Eurovignette’i direktiiv) on ette nähtud üksikasjalik õiguslik raamistik raskete kaubaveokite maksustamiseks teatavate teede kasutamise eest. Selle direktiivi eesmärk on kõrvaldada transpordiettevõtjate vahelise konkurentsi moonutamine sõidukimaksude järkjärgulise ühtlustamise ning taristukasutustasude määramise õiglaste mehhanismide loomise teel. Direktiiviga kehtestati raskete kaubaveokite maksustamise miinimummäärad ning sätestati üksikasjalikud taristukasutustasude kogumise eeskirjad, sealhulgas eeskirjad tasude diferentseerimise kohta vastavalt mootorsõiduki keskkonnatoimele.

Tõhus ja usaldusväärne transpordisüsteem on siseturu sujuva toimimise tagamiseks hädavajalik ning on oluline majandussektor. Kuigi maanteetransport on maismaaveosüsteemi olulisim osa, on see ka mitmete sotsiaal-majanduslike ja keskkonnaprobleemide (nt kliimamuutused, õhusaaste, müra, ummikud) allikas. Vahemaapõhised teemaksud võivad aidata soodustada puhtamat ja tõhusamat maanteetransporti ning nende sidus kujundamine annab hädavajaliku panuse liiklejate õiglase kohtlemise ja taristu jätkusuutliku rahastamise tagamisse.

Direktiivi muude sätete muudatused jäävad ELi toimimise lepingu artikli 91 lõike 1 kohaldamisalasse ja neid käsitletakse eraldi eespool osutatud ettepanekus.

•Subsidiaarsus (ainupädevusse mittekuuluva valdkonna puhul)

EL ja liikmesriigid jagavad reguleerimispädevust transpordi valdkonnas vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 4 lõike 2 punktile g ning siseturu valdkonnas vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 4 lõike 2 punktile a. Liidu ette nähtud kehtivate miinimummäärade järkjärgulist vähendamist saab aga reguleerida üksnes liit ise.

ELi sekkumiseta oleksid liikmesriigid endiselt kohustatud kohaldama madalaimat sõidukimaksu, isegi kui nad on võtnud kasutusele või kavatsevad võtta kasutusele asjakohasema vahendi taristukulude katmiseks, mis on otseselt seotud taristu tegeliku kasutamisega. See kohustus takistaks neid kaubaveosektori jaoks sõidukimaksu vähendamise kaudu proportsionaalselt kompenseerida võimalikke lisandunud kulusid, mis on seotud kõnealuse vahendi kohaldamisega raskete kaubaveokite suhtes.

•Proportsionaalsus

Kavandatud meede aitab kaasa üksnes seatud eesmärkide saavutamisele, eelkõige „saastaja maksab“ ja „kasutaja maksab“ põhimõtete ühtsele rakendamisele, ning ei lähe nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale. II peatüki sihipärane muutmine on vajalik, et võimaldada liikmesriikidel järk-järgult vähendada raskete kaubaveokite suhtes kohaldatavaid makse.

•Vahendi valik

Et muudetav õigusakt on direktiiv, peaks muutev õigusakt põhimõtteliselt jõustuma samas vormis.

3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED

•Praegu kehtivate õigusaktide järelhindamine või toimivuse kontroll

Komisjon avaldas oma hinnangu direktiivi 1999/62/EÜ kohta 2013. aastal. Välishindamine „Evaluation of the implementation and effects of EU infrastructure charging policy since 1995“ avaldati 2014. aasta jaanuaris. Nende hindamiste tulemusena tehti kindlaks mitu probleemi, mis on seotud raskete kaubaveokite suhtes teemaksude kohaldamisega praeguses õigusraamistikus. Kõiki neid probleeme käsitletakse paralleelses ettepanekus kõnealuse direktiivi III peatüki muutmise kohta, samas kui käesolev algatus keskendub üksnes vahemaapõhiste teemaksude kohaldamise hõlbustamisele.

Kuigi 24 liikmesriigis on teemaksud mingil kujul kasutusele võetud ja on suundumus vahemaapõhiste teemaksude kasutuselevõtmiseks kogu teedevõrgu ulatuses, on üleminek olnud aeglane ja liidus püsivad selles valdkonnas vastuolud. Hindamistulemused näitasid, et riikide teemaksu kohaldamise strateegiate puhul esineb suuri erinevusi ning et maksuliikide (ajapõhised teemaksukleebised või vahemaapõhised teemaksud) ja tasude kogumiseks kasutatavate tehnoloogialahenduste ühtlustamatus tekitab täiendavat halduskoormust ja lisakulusid nii avaliku sektori asutuste kui ka kasutajate jaoks.

Komisjon avaldas 2013. aastal kokkuvõtte meetmetest, sh sõidukimaksudest, mille abil võetakse arvesse või vähendatakse transpordi välismõjusid.

•Konsulteerimine sidusrühmadega

Sidusrühmadega konsulteerimisel lähtuti huvitatud isikutega konsulteerimise miinimumnõuetest, mis on esitatud komisjoni 11. detsembri 2002. aasta teatises KOM(2002) 704 (lõplik).