SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

·Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Eurooplaste tõhusaks kaitsmiseks peab Euroopa Liit vähendama jätkuvalt haavatavust, sealhulgas elutähtsate infrastruktuuride puhul, mis on meie ühiskonna ja majanduse toimimiseks hädavajalikud. Euroopa elanike toimetulek ja siseturu hea toimimine sõltub elutähtsa ühiskondliku ja majandustegevuse säilitamiseks vajalike teenuste usaldusväärse osutamisega seoses eri taristutest. Need teenused, mis on tavapärastes tingimustes üliolulised, on seda tähtsamad ajal, mil Euroopa tegeleb COVID-19 pandeemia mõjuga ja püüab sellest taastuda. Sellest tulenevalt peavad elutähtsaid teenuseid osutavad üksused olema vastupidavusvõimelised, st suutelised panema vastu intsidentidele, millega võivad kaasneda tõsised, potentsiaalselt sektori- ja piiriülesed häired, nendega toime tulema, kohanema ja neist taastuma.

Käesoleva ettepaneku eesmärk on tõhustada elutähtsa ühiskondliku funktsiooni või majandustegevuse säilitamiseks hädavajalike teenuste osutamist siseturul, suurendades selliseid teenuseid osutavate kriitilise tähtsusega üksuste vastupidavusvõimet. See kajastab nõukogu ja Euroopa Parlamendi hiljutisi üleskutseid võtta meetmeid – mõlemad on julgustanud komisjoni vaatama läbi praegust lähenemisviisi, et võtta paremini arvesse kriitilise tähtsusega üksustega seotud suuremaid probleeme ning tagada suurem kooskõla küberturvalisuse direktiiviga. Ettepanek on kooskõlas ning loob tiheda sünergia kavandatava direktiiviga, mis käsitleb meetmeid, millega tagada küberturvalisuse ühtlaselt kõrge tase kogu liidus, („teine küberturvalisuse direktiiv“); sellega asendatakse küberturvalisuse direktiiv, et käsitleda füüsilise ja digitaalse maailma suuremat omavahelist seotust õigusraamistiku abil, mis sisaldab tugevaid vastupidavusvõime meetmeid nii küber- kui ka füüsiliste aspektide jaoks, nagu on ette nähtud julgeolekuliidu strateegias.

Lisaks kajastab ettepanek üha enamate liikmesriikide riiklikke lähenemisviise, mis kalduvad rõhutama sektoritevahelist ja piiriülest vastastikust sõltuvust ning mille juures lähtutakse üha enam vastupidavusvõime ideest, kus kaitse on riskide ennetamise ja maandamise, talitluspidevuse ja taastumise kõrval vaid üks aspekt. Arvestades, et elutähtsad infrastruktuurid võivad olla ka potentsiaalsed terrorismi sihtmärgid, aitavad käesolevas ettepanekus sisalduvad meetmed, mille eesmärk on tagada kriitilise tähtsusega üksuste vastupidavusvõime, kaasa hiljuti vastu võetud ELi terrorismivastase võitluse tegevuskava eesmärkide saavutamisele.

Euroopa Liit on juba ammu tunnistanud elutähtsate infrastruktuuride üleeuroopalist tähtsust. Näiteks kehtestas EL 2006. aastal elutähtsate infrastruktuuride kaitse Euroopa programmi ja võttis 2008. aastal vastu Euroopa elutähtsate infrastruktuuride direktiivi. Euroopa elutähtsate infrastruktuuride direktiivis, mida kohaldatakse ainult energeetika- ja transpordisektori suhtes, on sätestatud menetlus selliste Euroopa elutähtsate infrastruktuuride identifitseerimiseks ja määramiseks, mille kahjustada saamisel või hävimisel oleks oluline piiriülene mõju vähemalt kahes liikmesriigis. Samuti sätestatakse selles konkreetsed kaitsenõuded Euroopa elutähtsate infrastruktuuride operaatoritele ja liikmesriikide pädevatele asutustele. Praeguseks on määratud 94 Euroopa elutähtsat infrastruktuuri, millest kaks kolmandikku asuvad kolmes Kesk- ja Ida-Euroopa liikmesriigis. Siiski ulatub elutähtsate infrastruktuuride vastupidavusvõimet käsitlevate ELi meetmete kohaldamisala neist meetmetest kaugemale ning hõlmab valdkondlikke ja valdkondadevahelisi meetmeid, mis käsitlevad muu hulgas kliimakindluse tagamist, kodanikukaitset, välismaiseid otseinvesteeringuid ja küberturvalisust. Vahepeal on liikmesriigid ise võtnud selles valdkonnas üksteisest lahkneval viisil meetmeid.

Seepärast on ilmne, et praegune elutähtsate infrastruktuuride kaitse raamistik ei ole piisav, et käsitleda elutähtsate infrastruktuuride ja neid haldavate üksuste praeguseid probleeme. Võttes arvesse elutähtsaid teenuseid osutavate taristute, võrkude ja operaatorite üha suuremat omavahelist seotust kogu siseturul, on praeguse lähenemisviisi raames vaja suunata tähelepanu põhimõtteliselt konkreetsete varade kaitsmiselt neid käitavate kriitilise tähtsusega üksuste vastupidavusvõime suurendamisele.

Tegevuskeskkond, milles kriitilise tähtsusega üksused tegutsevad, on viimastel aastatel märkimisväärselt muutunud. Esiteks on riskikeskkond keerulisem kui 2008. aastal, hõlmates tänapäeval looduslikke ohte (mida paljudel juhtudel teravdavad kliimamuutused), riiklikult toetatavaid hübriidmeetmeid, terrorismi, siseohte, pandeemiaid ja õnnetusi (nt tööstusõnnetusi). Teiseks peavad operaatorid tulema toime probleemidega uute tehnoloogiate, näiteks 5G ja mehitamata sõidukite integreerimisel oma tegevusse, tegeledes samal ajal nende tehnoloogiate tekitatavate võimalike nõrkustega. Kolmandaks muudavad need tehnoloogiad ja muud suundumused operaatorid üksteisest üha sõltuvamaks. Selle tagajärjed on selged – häired, mis mõjutavad ühe operaatori ühes sektoris osutatavaid teenuseid, võivad avaldada ahelreaktsioonina mõju teenuste osutamisele teistes sektorites ja võimalik, et ka muudes liikmesriikides või kogu liidus.

Nagu nähtub Euroopa elutähtsate infrastruktuuride direktiivi 2019. aasta hindamisest, on olemasolevatel Euroopa ja riiklikel meetmetel piiratud võimalused aidata operaatoritel tulla toime praeguste tegevusprobleemidega ja haavatavusega, mis kaasnevad nende vastastikuse sõltuvusega.

Sellel on mitu põhjust, nagu on märgitud ettepaneku väljatöötamist toetanud mõjuhinnangus. Esiteks ei ole operaatorid täielikult teadlikud või ei mõista täielikult selle dünaamilise riskikeskkonna mõju, milles nad tegutsevad. Teiseks on vastupidavusvõimega seotud jõupingutused liikmesriigiti ja sektoriti märkimisväärselt erinevad. Kolmandaks peetakse osades liikmesriikides kriitiliselt tähtsateks sama liiki üksusi, kuid teistes seda ei tehta, mis tähendab, et võrreldavad üksused saavad suutlikkuse suurendamiseks erineval määral ametlikku toetust (nt juhendamise, koolituse ja õppuste korraldamise vormis), sõltuvalt sellest, kus nad liidus tegutsevad, ning nende suhtes kohaldatakse erinevaid nõudeid. Asjaolu, et operaatoritele esitatavad nõuded ja neile antav riiklik toetus on liikmesriigiti erinevad, tekitab operaatoritele piiriülesel tegutsemisel takistusi, eelkõige rangemate raamistikega liikmesriikides tegutsevate kriitilise tähtsusega üksuste puhul. Arvestades teenuste osutamise ja sektorite üha suuremat seotust liikmesriikides ja kogu ELis, tähendab ühe operaatori ebapiisav vastupidavusvõime tõsist ohtu üksustele mujal siseturul.

Lisaks siseturu sujuva toimimise ohustamisele võivad häired, eriti piiriülese ja võimaliku üleeuroopalise mõjuga häired avaldada tõsist kahjulikku mõju kodanikele, ettevõtetele, valitsustele ja keskkonnale. Üksikisiku tasandil võivad häired mõjutada eurooplaste võimalusi vabalt reisida, töötada ja kasutada olulisi avalikke teenuseid, nagu tervishoid. Paljudel juhtudel osutavad neid ja muid igapäevaelu toetavaid põhiteenuseid omavahel tihedalt seotud Euroopa ettevõtete võrgustikud; ühe sektori ühe ettevõtte tegevuse katkemine võib mõjutada ahelreaktsioonina paljusid teisi majandussektoreid. Lisaks võivad häired, näiteks ulatuslikud elektrikatkestused ja tõsised transpordiõnnetused, kahjustada turvalisust ja avalikku julgeolekut, tekitada ebakindlust ja õõnestada usaldust kriitilise tähtsusega üksuste ning nende järelevalve ning elanikkonna ohutuse ja turvalisuse tagamise eest vastutavate asutuste suhtes.