Ettepanek: Nõukogu määrus veinituru ühise korralduse kohta, millega muudetakse teatavaid määrusi {SEK(2007) 893} {SEK(2007) 894} /* KOM/2007/0372 lõplik - CNS 2007/0138 */





[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON | Brüssel 4.7.2007 KOM(2007) 372 lõplik 2007/0138 (CNS) Ettepanek: NÕUKOGU MÄÄRUS veinituru ühise korralduse kohta, millega muudetakse teatavaid määrusi (komisjoni esitatud) {SEK(2007) 893}{SEK(2007) 894} SELETUSKIRI 1. ETTEPANEKU TAUST Euroopa Liit (EL) on maailma juhtiv veinitootja, -tarbija, -eksportija ja -importija. 2006. aastal moodustas EL 27 veinitoodang 5% ELi põllumajanduse kogutoodangust. ELi veinide kvaliteet on ülemaailmselt tunnustatud. Veinisektor on ELi jaoks oluline majandusharu, eriti seoses tööhõive ja ekspordituluga. Siiski on ELi veinitarbimine viimastel aastakümnetel märkimisväärselt ja järjekindlalt langenud ning hiljutisest taastumisest hoolimata on ühenduse veinieksport pärast 1996. aastat kasvanud palju aeglasemalt kui import. Veinisektori pakkumise ja nõudluse tasakaalu kadumine ning suurenevad väljakutsed Euroopa ja rahvusvahelisel veiniturul avaldavad survet tootjate hinnale ja sissetulekule. Ometigi leidub palju konkurentsivõimelisi ja konkurentsivõimeliseks saada suutvaid veinitootjaid. Oma 22. juuni 2006. aasta teatises „Jätkusuutliku Euroopa veinisektori väljakujundamine”[1] väljendas Euroopa Komisjon arvamust, et kulude poolest ebatõhusate poliitiliste vahendite asendamiseks jätkusuutliku ja ühtse õigusliku raamistikuga on vaja veinituru ühist korraldust põhjalikult reformida. Eesmärk on tagada parem kulude ja tulude suhe, kasutades eraldatud jooksvat eelarvet (ligikaudu 1,3 miljardit eurot, mis moodustab umbes 3% põllumajanduse kogueelarvest). Veinituru praegune ühine korraldus on sätestatud nõukogu 17. mai 1999. aasta määruses (EÜ) nr 1493/1999. Ettepaneku vastuvõtmise korral tunnistatakse praegu kehtiv õigusakt kehtetuks. Euroopa Ühenduse asutamislepingu ja eriti selle artiklite 36 ja 37 kohaselt jõustub kavandatud määrus vastuvõtmise korral 1. augustil 2008 ning kuulub ühenduse ainupädevusse. Samas võimaldavad paljud käesoleva ettepaneku alusel rahastatavad meetmed liikmesriikidel veinitootmispiirkondade konkreetseid olukordi lahendada vastavalt subsidiaarsuse põhimõttele. Täites võetud kohustust koostada paremaid õigusakte, on komisjon lisanud ettepanekule ühise turukorraldusega seotud probleemide majanduslike, sotsiaalsete ja keskkonnaaspektide ajakohastatud analüüsi ning ka hinnangu, mis käsitleb ettepaneku mõju, eeliseid ja puuduseid seoses kõnealuste probleemidega. Ettepanekus võetakse arvesse ka sidusrühmadega, riigiasutustega ning ühenduse institutsioonides läbiviidud arutelude tulemusi. Käesolev määruse-eelnõu kujutab endast ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP) jätkuvate reformidega seonduvat komisjoni algatust, mis järgneb 2003. aasta (põllukultuurid ja loomakasvatus),[2] 2004. aasta (oliiviõli, tubakas ja puuvill),[3] 2006. aasta (suhkur)[4] reformidele ning 2007. aasta jaanuari kavandatud puu- ja köögiviljasektori reformile, mis hõlmavad kõiki peamiseid sektoreid peale veini. Määruse eelnõus võetakse arvesse ka Euroopa Ülemkogu Göteborgi kohtumisel kokku lepitud ühenduse säästva arengu poliitikat, suuremat konkurentsivõimet hõlmavat poliitikat uuendatud Lissaboni strateegia raames ning ÜPP lihtsustamist ja paremat õigusloomet käsitlevat poliitikat. 2. KONSULTEERIMINE HUVITATUD ISIKUTEGA JA MÕJU HINDAMINE - Välisekspertide kasutamine Veinituru ühise korralduse reformi ettevalmistamiseks rahastas komisjon rühma Euroopa teadlaste poolt läbiviidud kehtiva süsteemi järelhindamist. Hindamisaruanne avaldati 2004. aasta novembris ning see on kättesaadav komisjoni veebilehel[5]. Lisaks esitas komisjon veinituru keskpika perioodi prognoose tehes oma eeldused, metoodika ja tulemused veinimajandusele spetsialiseerunud Prantsusmaa, Hispaania, Itaalia ja Saksamaa teadlasterühmale. - Veiniseminar Et võimaldada sidusrühmadel arvamuste ja ideede väljendamist veinisektori hetkeolukorra ja tulevikuväljavaadete kohta, viidi 16. veebruaril 2006 läbi seminar „Euroopa veinisektori väljakutsed ja võimalused”. Seminaril osales üle saja inimese, kes esindasid erinevaid huvitatud osapooli[6]. - Komisjoni teatis ja mõju hindamine Tehes esimesi järeldusi arutelust võttis komisjon 2006. aasta juunis vastu teatise nõukogule ja Euroopa Parlamendile, milles kaaluti nelja võimalust veinituru ühise korralduse reformimiseks. Komisjon kutsus kõiki sidusrühmi üles osalema avalikes aruteludes tulevase veinituru ühise korralduse kohta ja teatas, et teeb kõnealuste arutelude alusel ettepaneku veinituru ühise korralduse reformimiseks. Võttes arvesse veinisektori olukorda ja seatud poliitilisi eesmärke, kaalus komisjon nelja võimalust veinituru ühise korralduse reformimiseks. Kolm võimalust — praeguse olukorra säilitamine, veinituru ühise korralduse reformimine ÜPP reformi mudeli kohaselt ning liikumine täieliku reguleerimise lõpetamise suunas — ei taga piisavaid lahendusi veinisektori probleemidele, vajadustele ja eripäradele. Komisjon viis läbi tööprogrammis ettenähtud mõju hindamise, mille aruanne on kättesaadav komisjoni veebilehel[7]. - Euroopa institutsioonid 2006. aasta juulist oktoobrini toimusid nõukogus elavad arutelud, eeskätt põllumajandus- ja kalandusnõukogu kolmel istungil. 2006. aasta detsembris võtsid nii Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee kui ka Regioonide Komitee vastu aruanded veinireformi kohta. 2007. aasta veebruaris võttis Euroopa Parlament vastu omaalgatusliku aruande kõnealuse teatise kohta. - Konsulteerimine sidusrühmadega Komisjon pidas sidusrühmadega mitmeid kohtumisi ning arutelusid pidas veinialane nõuanderühm. Lisaks on põllumajanduse ja maaelu arengu volinik Euroopa veinisektoriga otsese ja selge dialoogi pidamiseks külastanud alates 2006. aasta veebruarist paljusid Euroopa Liidu viinamarjakasvatuspiirkondi. - Peamised väljatoodud probleemid Kõikidel komisjoni teatise vastuvõtmise järel peetud aruteludel on liikmesriikidel ja paljudel sidusrühmadel olnud võimalus avaldada oma arvamust. Isegi kui seisukohad lahknesid, tunnevad paljud muret järgneva üle: - pakiline vajadus ulatusliku reformi järele lähtudes komisjoni majandusanalüüsist, probleemidest ja reformi eesmärkidest; - liiga kiirest ja laiaulatuslikust väljajuurimisest tulenevad sotsiaalsed ja majanduslikud riskid; - pakiline vajadus tõhustada veinide turustamist ja edendada veinimüüki; - kvaliteediriskid, kui peaks tühistatama keeld valmistada veini imporditud viinamarjavirretest ning keeld segada ELi veine importveinidega. Veini mittetootvad riigid rõhutasid vajadust kulutasuvate ja tarbijasõbralikemate meetmete kehtestamise järele. Komisjon on eespool nimetatud mureküsimusi käesolevas ettepanekus kohaselt arvesse võtnud. 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG - Reformi eesmärgid Kõnealuse reformi eesmärgid on järgmised: - suurendada ELi veinitootjate konkurentsivõimet; tugevdada ELi kvaliteetveinide kui maailma parimate veinide mainet; võita tagasi vanad turud ja leida uusi nii ELis kui ka mujal maailmas; - luua veinituru korraldus, mille aluseks on selged, lihtsad ja tõhusad eeskirjad, mis tasakaalustaksid pakkumist ja nõudlust; - luua veinituru korraldus, millega säilitatakse ELi parimad veinitootmistavad, tugevdatakse paljude maapiirkondade sotsiaalset struktuuri ja tagatakse keskkonnasõbralik tootmine. ELi uus veinipoliitika peab arvesse võtma ka ühiskonna kasvavat muret seoses tervishoiu- ja tarbijakaitseküsimustega, vajadust tagada vastavus Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) nõuetele, kooskõla reformitud ÜPP, esimese ja teise sambaga ning finantsperspektiiviga. Lõpuks tuleks rõhutada ka seda, et käesoleva ettepaneku koostamisel on võetud arvesse komisjoni ettepanekut nõukogu määruse kohta, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus. Teatavaid horisontaalseid sätteid on ajakohastatud, lihtsustatud ja ühtlustatud, et veinituru ühist korraldust saaks edaspidi hõlpsamalt kaasata ühisesse turukorraldusse. - Kavandatud meetmete kokkuvõte Arvestades veinisektori probleeme, selle potentsiaali ja eripärasid ning tuginedes mõju hindamise käigus tehtud põhjalikule analüüsile, on komisjon arvamusel, et veiniturule omane ühine korraldus tuleb säilitada, ent seda tuleb kahtlemata põhjalikult reformida. Väljakutse on kohandada tootmisstruktuuri ja õiguslikku raamistikku nii, et saavutada pikas perspektiivis jätkusuutlik ja konkurentsivõimeline Euroopa veinitööstus, millega samaaegselt tagataks eelarvevahendite võimalikult kulutasuv kasutamine. Selleks tuleb viivitamata kaotada kõik ebatõhusaks osutunud meetmed, nimelt kõrvalsaaduste destilleerimistoetus, alkohoolsete jookide ja mitmeotstarbeliste viinamarjade destilleerimistoetus, eraladustamistoetus ja eksporditoetused. Viinamarjavirdega seoses makstav rikastamistoetus, mis kehtestati lisakulude hüvitamiseks võrreldes sahharoosiga rikastamisega, kaotatakse seoses sahharoosiga rikastamise keelu kehtestamisega. Erakorralise destilleerimise meede asendatakse kahe kriisiohjemeetmega, mis lisatakse riiklikesse assigneeringutesse. Ulatusliku reformi oluline tunnusjoon on muuta uus veinituru ühine korraldus WTO-sõbralikuks. Seepärast kõrvaldatakse praegused kaubandust moonutavad (nn kollane kategooria) sekkumismeetmed ning sisemiste toetusmeetmete jätkudes eelistatakse nn rohelisse kategooriasse kuuluvaid meetmeid. Pakutud lähenemisviis koosneb kahest etapist: ajavahemikku 2008–2013 hõlmav esimene etapp sisaldab turu tasakaalustamist ning konkurentsivõimetutel aidatakse sektorist väärikalt lahkuda. Kogu perioodi jooksul kehtestatakse konkurentsivõime suurendamiseks uusi meetmeid, sealhulgas teises etapis ka istutusõiguste kaotamine alates 1. jaanuarist 2014. 3.1. Uuendatud, lihtsustatud ja arusaadavamad reguleerivad meetmed Vähem piiranguid tootjatele Istutusõiguste piirangute süsteemi pikendatakse 2010. aastalt kuni 2013. aastani. Alates 1. jaanuarist 2014 ei piirata enam viinapuude istutamist, et tõsta konkurentsivõimet. Eesmärk on võimaldada konkurentsivõimelistel veinitootjatel oma tootmist laiendada, et võita tagasi vanad turud ja leida uusi turge nii ELis kui ka kolmandates riikides. Kuid turu uus olukord ja liikmesriikide pädevus seoses kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähise kasutamise õigusega (näiteks kasvupinna piiramine, maksimaalse saagikuse kindlaksmääramine ning muud rangemad eeskirjad tootmisele, töötlemisele ja märgistamisele) koostoimes kaitsemehhanismina toimiva süstemaatilise destilleerimise lõpetamisega piiravad tegelikult hektarite arvu ja väldivad ületootmist. Iga uus tootmisotsus kajastab täielikult tootjate suutlikkust leida oma toodetele turustusvõimalusi. Kergemini kohandatavad veinivalmistamistavad seoses : - vastutuse andmine uute veinivalmistustavade kinnitamise või olemasolevate muutmise (sh ühenduse õigustiku ülevõtmine, välja arvatud rikastamine ja hapestamine) eest nõukogult komisjonile; - Rahvusvahelise Veiniameti (OIV) kinnitatud veinivalmistustavade hindamine komisjoni poolt ning nende ülevõtmine komisjoni määrusesse; - rahvusvaheliselt juba kokku lepitud veinivalmistustavade ELis kasutamise lubamine asjaomastesse sihtkohtadesse eksporditava veini valmistamiseks; - veini minimaalse alkoholisisalduse nõude tühistamine. Veinide selgem, ühtsem ja seega rohkem turule suunatud liigitamine ja märgistamine : ELi kvaliteetveinide kontseptsiooni aluseks on geograafiline päritolu (määratletud piirkonnas valmistatud kvaliteetvein). EL soovib kinnitada, kohandada, edendada ja täiustada kõnealust kontseptsiooni kogu maailmas. Kvaliteedipoliitika muudetakse selgemaks, lihtsamaks, läbipaistvamaks ja seega tõhusamaks. - Geograafilise tähistusega veinidele kehtestatakse selge raamistik, mis vastab horisontaalsele kvaliteedipoliitikale (nõukogu määrus (EÜ) nr 510/2006). Geograafilise tähisega veinid jagatakse omakorda kaitstud geograafilise tähisega veinideks ja kaitstud päritolunimetusega veinideks. Kehtestatakse geograafiliste tähiste registreerimise ja kaitse menetlus. - Veini kvaliteedi tagamiseks säilitatakse viinamarjade ülepressimise keeld, mida kohaldatakse subsidiaarsuse põhimõtte alusel. - Kutsealadevaheliste organisatsioonide rolli suurendatakse, et võimaldada kontrollida ja reguleerida nende territooriumil valmistatava veini kvaliteeti. Samuti tugevdatakse kontrollimehhanisme, eelkõige vin de cépage ’i (ühesordiveinide) valmistamise puhul. Komisjon teeb ettepaneku lihtsustada märgistamisnõudeid kehtestades ühtse õigusliku raamistiku, mida kohaldatakse kõikide veinikategooriate ja nendega seotud üksikasjade suhtes. Kõnealune süsteem vastab tarbijate vajadustele ja on veinikvaliteedipoliitikaga paremini kooskõlas. Täpsemalt hõlmab kõnealune raamistik järgnevat: - pädevuse üleandmist nõukogult komisjonile; - ühtse õigusliku vahendi kasutamist kõikide veinide puhul, mis eeldab horisontaalseid märgistusnõudeid sisaldava direktiivi 2000/13/EÜ täiendamist veinisektori erivajadusi arvestaval viisil seoses kohustusliku ja valikulise märgistamisega; - märgistamispoliitika paindlikkuse suurendamist arvestades WTO tegevuspõhimõtteid, ühtlustades kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähisega ja kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähiseta veinide märgistamise eeskirju, ennekõike lihtsustades kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähiseta veinide puhul viinamarjasordi ja aastakäigu osutamist kohastest jälgitavusnõuetest kinni pidades; - tarbijate teavitamise ja tarbijakaitse tagamist, teavitades neid täielikult toote päritolust vastavate jälgitavust käsitlevate märgistamiseeskirjade kaudu. 3.2. Riiklike assigneeringute kehtestamine, et liikmesriigid saaksid oma olukorda parandada Finantsselgituse kohaselt eraldatakse kõnealust tüüpi meetmetele kogueelarve suurusega alates 623 miljonist eurost 2009. aastal kuni 830 miljoni euroni alates 2015. aastast. Igale veini tootvale liikmesriigile nähakse selle raames ette eelarvelised assigneeringud, mis arvutatakse kolme objektiivse kriteeriumi (haritava pindala osakaal, tootmismaht, varasemad kulud) alusel, millel on järgmine kaal: üks neljandik, üks neljandik ja pool, välja arvatud müügiedenduse puhul, kus kaal on järgmine: pool haritava pindala osakaalu eest ja pool tootmismahu osa eest. Eraldatud vahenditega võib liikmesriik oma eelistuse kohaselt rahastada meetmeid teatavast meetmetevalikust, mis hõlmab: - uut toetust müügi edendamiseks kolmandates riikides; - viinamarjaistanduste ümberkujundamis- ja muutmiskava; - uut rohelise korje toetust; - uusi kriisiohjemeetmeid, näiteks kindlustus loodusõnnetuste vastu, valdkonnapõhise investeerimisfondi loomise halduskulud. Konkurentsimoonutuste vältimiseks on riiklike assigneeringute kasutamise aluseks teatavad nõuetele vastavuse põhimõtete kaudu kohaldatavad ühised eeskirjad (sealhulgas minimaalsed keskkonnanõuded) ning komisjoni teavitamine konkreetsest riiklikust programmist. 3.3. Jätkusuutlikuma sektori väljakujundamine tõhustades maaelu arengu meetmete kasutamist Mitmed maaelu arengu määruses[8] juba sisalduvad meetmed, mis on lisatud ka liikmesriikide poolt vastuvõetud programmidesse, võiksid pakkuda huvi ka veinisektorile, sest need võiksid märkimisväärselt toetada viinamarjakasvatajaid, töötlejaid ja müüjaid. Maaelu arengu meetmed on näiteks: - noorte põllumajandustootjate tegevuse alustamine, investeeringud tehnilistesse vahenditesse ja turustamise parandamine, - kutseõpe; - teabe- ja müügiedenduse alane toetus tootjaorganisatsioonidele pärast ühinemist kvaliteedikavaga; - põllumajanduse keskkonnatoetus, mis katab viinamarjaistanduste ja kultuurmaastike hooldamisega seonduvad lisakulud ja saamatajäänud tulu; - ennetähtaegselt pensionile jäämine: toetust antakse edaspidi põllumajandustootjatele, kes otsustavad kogu tulundusliku põllumajandustegevuse lõpetada ettevõtte üleandmiseks teistele põllumajandustootjatele. Suhkru kasutamise keeld sunnib mõningaid veinitootjaid, kes on traditsiooniliselt kasutanud rikastamise eesmärgil suhkrut, tegema investeeringuid, et juurutada viinamarjavirde kasutamist rikastamise eesmärgil. Maaelu arengu raames võimaldatakse liikmesriikidel anda investeeringutoetust veinitootjatele, kes peavad seoses rikastamisega minema suhkru kasutamiselt üle viinamarjavirde kasutamisele. Arvestades, et 2007.–2013. aasta maaelu arendamise kavandamisprotsess on lõpetamata, ning et edendada nimetatud meetmeid, on vaja rahalised vahendid paigutada ühest eelarverubriigist teise (ühelt poolt turutoetused ja otsemaksed ning teiselt poolt maaelu arendamine) ja määrata need veinitootmispiirkondadele sarnaselt kahes teises sektoris (tubakas ja puuvill) tehtuga. Ümberpaigutatud eelarve suurus muutub alates 100 miljonist eurost 2009. aastal kuni 400 miljoni euroni alates 2014. aastast. Kuna maaelu arengukavad saavad peatselt vastu võetud, avaneb liikmesriikidel võimalus oma kavu kohandada, et neil oleks tulevikus oluline roll veinisektori sidusrühmade majandusliku heaolu tagamisel ning keskkonna kaitsmisel viinamarjakasvatuspiirkondades. 3.4. Tarbijate teadlikkuse suurendamine Euroopa veinide kohta Mitmed sidusrühmad on rõhutanud (eriti 16. veebruaril toimunud seminaril) vajadust pöörata suuremat tähelepanu veinide turustamisele ja veinimüügi edendamisele. Komisjon kavatseb aktiivselt püüelda vastutustundliku reklaami- ja teavitamispoliitika kehtestamise poole. Kõiki ühenduse õigusaktides sisalduvaid võimalusi tuleks kasutada ja luua ka uusi võimalusi, et viia ellu järgnevat: - uued edendamisprojektid väljaspool ELi, kasutades riiklikke assigneeringuid. Selleks on ette nähtud märkimisväärne eelarve suurusega 120 miljonit eurot, mis moodustab ligikaudu 9% sektorile eraldatud eelarvest. Kõnealuseid meetmeid kaasrahastatakse 50% ulatuses ühenduse eelarvest; - tõhustatud edendamisprojektid, mille raames eraldatakse kvaliteedikavaga ühinenud tootjaorganisatsioonidele maaelu arengu vahendeid; - EL rahastab horisontaalset õigusraamistikku kasutades suurendatud kaasrahastamise määraga (60%) ka uusi vastutustundlikku ja mõõdukat veinitarbimist propageerivaid teavituskampaaniaid. Tõhustatakse ka käimasolevat Euroopa geograafiliste tähiste liigitust käsitlevat teavituskampaaniat. Selleks muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 2826/2000 ning eraldatakse täiendavaid vahendeid. 3.5. Keskkonnariskide vältimine Alates viljelustavadest kuni töötlemisviisideni tuleks veini tootmisel ja turustamisel tuleks igati arvestada keskkonnaprobleemidega. Komisjon kavatseb tagada, et veinituru korralduse reform vähendaks viinamarjade kasvatamise ja veinitootmise keskkonnamõju, eelkõige pinnase erosiooni ja saastamist, taimekaitsevahendite kasutamist, ning parandaks jäätmekäitlust. Selle saavutamiseks näeb komisjon ette: - anda kõikidele viinamarjakasvatuspiirkondadele võimalus osaleda ühtses otsemaksete kavas, mis tähendab, et üha rohkem tootjaid on kohustatud järgima nõuetele vastavuse eeskirju; - lülitada väljajuuritud alad automaatselt ühtsesse otsemaksete kavasse, mis tähendab, et nõuetele vastavuse eeskirjad on nendele aladele kohustuslikud; - maa seisukorra halvenemise vältimiseks sätestatakse väljajuurimistasu saamise eelduseks kohustus täita minimaalseid keskkonnanõudeid, sama kohustus kehtestatakse riiklikest assigneeringutest rahastatavatele ümberkorraldus- ja rohelise korje meetmetele; - kehtestada veinivalmistamisprotsessi suhtes vastuvõetav keskkonnakaitse miinimumtase; - suurendada maaelu arengu programmide vahendeid, näiteks teise telje raames, et tagada toetusmeetmed keskkonna ja paikkonna olukorra parandamiseks. 3.6. Muude võimaluste pakkumine väiksema konkurentsivõimega tootjatele Isegi kui paljud tootjad on juba konkurentsivõimelised või kui nad suurendavad oma konkurentsivõimet tänu kavandatud reformimeetmetele, on neist osad praegu väga raskes olukorras. Tihti on nende sissetulek juba negatiivne ning üha tihedama konkurentsiga turul on nad on sunnitud pankroti vältimiseks kõvasti pingutama. Et võimaldada neil sektorist väärikalt lahkuda, tuleb säilitada lõplik tootmisest loobumise kava. Viinamarjakasvatajatel peaks olema vabadus otsustada, kas juurida istandused välja või mitte. Kuid selleks, et vältida sotsiaalseid ja/või keskkonnaprobleeme, lubatakse liikmesriikidel piirata ülesjuurimist mägialadel ja järskudel nõlvadel asuvates viinamarjaistandustes ning ka eriliste keskkonnapiirangutega piirkondades ja/või lõpetada väljajuurimine, kui kogu väljajuuritud ala ületab 10% viinamarjakasvatusalast. Väljajuurimistasu suurendatakse ning see kehtestatakse huvipakkuval tasemel. Selleks et edendada väljajuurimist alates esimesest aastast, nähakse ette kõnealuse tasu vähenemine istutuspiirangute ülejäänud kehtivusaja jooksul. Eraldatud vahendid võimaldavad viie aasta jooksul ELis välja juurida ligikaudu 200 000 hektarit. Nimetatud ala vastab struktuuriliste ülejääkide sellele osale, mis kuulub kõrvaldamisele, võttes arvesse hiljuti paranenud kaubavahetust ja ka positiivset mõju turu tasakaalule, mida oodatakse teistelt kavandatud meetmetelt, eelkõige suhkruga rikastamise lõpetamiselt, müügiedenduselt, rohelise korje ja maaelu arengu toetuselt. Varem viinamarjakasvatuseks kasutatud põllumajandusmaa, kust viinapuud on välja juuritud, loetakse alaks, mille eest on õigus saada toetust ühtse otsemaksete kava alusel toodanguga sidumata otsetoetuste keskmise piirkondliku summa ulatuses. 3.7. Kauplemine kolmandate riikidega Pidades silmas, et WTO läbirääkimised jätkuvad ning nende tulemused ei ole veel teada, ei käsitleta reformiettepanekus väliskaubanduse olemasolevat õigusraamistikku (välja arvatud eksporditoetused). Kuid veini osas on eksporditoetuste mõju ja rolli analüüsitud. Nende majanduslik mõju on oluliselt vähenenud. Eksport, mille suhtes kohaldatakse eksporditoetusi, moodustab vähem kui 15% ekspordi kogumahust. Eksporditoetuste väärtus moodustab 3,4% eksporditoetuse saamise tingimustele vastavate toodete väärtusest. Seetõttu on leitud, et kõnealusele meetmele eraldatud vahendeid on võimalik paremini kasutada, osaliselt seoses müügiedendusega, ning on tehtud ettepanek eksporditoetused kaotada. 3.8. ÜPP sidususe suurendamine, lihtsustamine ja täielik kooskõla ühenduse õigusaktidega Kõikidele viinamarjakasvatuspiirkondadele võimaluse andmine osaleda ühtses otsemaksete kavas on oluline samm, mille eesmärk on pakkuda veinitootjatele suurt paindlikkust ja tagada, et neid koheldakse võrdsetel alustel teiste põllumajandustootjatega. Seetõttu muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 1782/2003. Käesoleva ettepanekuga nähakse ette õigusaktide ja haldusmenetluste lihtsustamine nii (ELi, riiklike või piirkondlike) ametiasutuste kui ka erasektori jaoks. Kavandatud reformi suur eelis on näiteks haldamise lihtsustumine, mis tuleneb turumeetmete ja istutusõiguste kaotamisest alates 2014. aastast. Samuti tuleks soodustada lihtsustamist ja saatedokumentide elektroonilist edastamist. Vaatamata istutamispiirangute tühistamisele on ettevõtjad ja liikmesriigid kohustatud järgima kehtivaid ühenduse õigusakte nn nõuetele mittevastavate ja ebaseaduslike viinamarjaistanduste osas. Kõnealuste õigusaktide järgimine on veinituru ühise korralduse toimimise seisukohalt ülioluline. Kui asjaomaseid õigusakte ei järgita, jätkab komisjon asjakohaste meetmete võtmist raamatupidamisarvestuse kontrollimise menetluste raames või algatab vajaduse korral rikkumismenetlused asutamislepingu artikli 226 alusel. 4. MÕJU EELARVELE Kavandatud reformi mõju ei suurenda kulusid võrreldes praegu sektorile eraldatud summaga 1,3 miljardit eurot. Kõnealuseid vahendeid kasutatakse: - riiklikeks assigneeringuteks veinituru uue ühise korralduse raames, sealhulgas müügi edendamiseks nii kolmandates riikides kui ka väljajuurimiseks; - maaelu arengu meetmete ümberpaigutamise võimaldamiseks veinitootmispiirkondade toetamiseks; - ümberpaigutamise võimaldamiseks ühtsesse otsemaksete kavasse vastavalt väljajuuritud aladele. Eeldatakse, et turukorralduse muutmine ja uuendamine aitavad eelarvet tõhusamalt kasutada. Lisaks suurendatakse 3 miljoni euro võrra vahendeid, mida kasutatakse teavitustegevuse läbiviimiseks siseturul seoses kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähisega veinide, ühest viinamarjasordist valmistatud veinide ja vastutustundliku veinitarbimisega. SISUKORD I JAOTIS SISSEJUHATAVAD SÄTTED 21 II JAOTIS TOETUSMEETMED 22 I peatükk Tugiprogrammid 22 1. jagu Sissejuhatavad sätted 22 2. jagu Tugiprogrammid 23 3. jagu Eritoetusmeetmed 25 4. jagu Üldsätted 28 II peatükk Vahendite ümberpaigutamine 28 III JAOTIS REGULATIIVSED MEETMED 29 I peatükk Üldeeskirjad 29 II peatükk Veinivalmistustavad ja piirangud 30 III peatükk Päritolunimetused ja geograafilised tähised 32 1. jagu Kohaldamisala ja mõisted 32 2. jagu Kaitsetaotlus 33 3. jagu Kaitse alla võtmise menetlus 35 4. jagu Erijuhtumid 36 5. jagu Kaitse ja kontroll 38 6. jagu Üldsätted 41 IV peatükk Märgistus 41 V peatükk Tootjaorganisatsioonid ja tootmisharudevahelised organisatsioonid 44 IV JAOTIS KAUPLEMINE KOLMANDATE RIIKIDEGA 47 I peatükk Üldsätted 47 II peatükk Impordi- ja ekspordilitsentsid 48 III peatükk Kaitsemeetmed 49 IV peatükk Impordieeskirjad 51 V JAOTIS TOOTMISVÕIMSUS 53 I peatükk Ebaseaduslikud istandused 53 II peatükk Istutusõigus üleminekuajal 55 III peatükk Väljajuurimiskava 58 VI JAOTIS ÜLDSÄTTED 62 VII JAOTIS ÜLEMINEKU- JA LÕPPSÄTTED 65 I peatükk Muudatused 65 II peatükk Ülemineku- ja lõppsätted 67 2007/0138 (CNS) Ettepanek: NÕUKOGU MÄÄRUS veinituru ühise korralduse kohta, millega muudetakse teatavaid määrusi EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 36 ja 37, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, ning arvestades järgmist: (1) Veinisektori praegune turukorraldus on sätestatud nõukogu 17 mai 1999. aasta määruses (EÜ) nr 1493/1999 veinituru ühise korralduse kohta[9]. (2) Ühenduse veinitarbimine on pidevalt langenud ning ühendusest eksporditava veini kogus on alates 1996. aastast kasvanud palju aeglasemalt kui veini import. See on toonud kaasa pakkumise ja nõudluse tasakaalu kadumise, mis avaldab omakorda survet tootjate hindadele ja sissetulekule. (3) Kõik määrusega (EÜ) nr 1493/1999 ettenähtud vahendid ei ole aga osutunud tõhusaks, et juhtida sektorit konkurentsivõimelise ja jätkusuutliku arengu suunas. Turumehhanisme mõjutavad meetmed, näiteks erakorraline destilleerimine, on osutunud sellisel määral kulude poolest ebatõhusaks, et nad on põhjustanud struktuurilisi ülejääke nõudmata parandusi asjaomastes konkureerivates struktuurides. Lisaks on mõned kehtivad reguleerivad meetmed alusetult piiranud konkurentsivõimeliste tootjate tegevust. (4) Teisisõnu näib, et olemasolev õigusraamistik et võimalda jätkusuutlikul moel saavutada asutamislepingu artiklis 33 sätestatud eesmärke, eelkõige veinituru stabiliseerimist ning rahuldava elatustaseme tagamist asjaomasele põllumajandusega tegelevale rahvastikuosale. (5) Seetõttu on saadud kogemusi arvestades asjakohane põhjalikult muuta veinisektori suhtes kohaldatavat ühenduse turukorraldust, et saavutada järgmised eesmärgid: suurendada ühenduse veinitootjate konkurentsivõimet; tugevdada ELi kvaliteetveinide kui maailma parimate veinide mainet; võita tagasi vanu turge ja leida uusi nii ühenduses kui ka mujal maailmas; luua veiniturukorraldus, mille aluseks on selged, lihtsad ja tõhusad eeskirjad, mis tasakaalustaksid pakkumist ja nõudlust; luua veinituru korraldus, millega säilitataks ühenduse parimad veinitootmistavad, tugevdataks mitmete maapiirkondade sotsiaalset struktuuri ja tagataks keskkonnasõbralik tootmine. Seetõttu on asjakohane tunnistada määrus (EÜ) nr 1493/1999 kehtetuks ja asendada see uue määrusega. (6) Käesoleva määruse ettevalmistamisele eelnes hindamis- ja konsultatsiooniprotsess, et veinisektori vajadusi paremini kindlaks teha. Telliti välishindamisaruanne, mis avaldati 2004. aasta novembris. Komisjon viis 16. veebruaril 2006 läbi seminari, et võimaldada sidusrühmadel väljendada oma arvamusi. 22. juunil 2006 avaldas komisjon teatise „Jätkusuutliku Euroopa veinisektori väljakujundamine”[10] ja ka mõju hindamise, kus esitati mitmeid võimalusi sektori reformiks. (7) 2006. aasta juulist kuni novembrini toimusid arutelud nõukogu tasandil. 2006. aasta detsembris võtsid Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee ning Regioonide Komitee vastu aruanded komisjoni teatises väljapakutud veinireformi võimaluste kohta. 15. veebruaril 2007 võttis Euroopa Parlament vastu omaalgatusliku aruande kõnealuse teatise kohta, mille järeldusi on käesolevas määruses arvesse võetud. (8) Nõukogu määrus [ number, täielik pealkiri ja avaldamisandmed lisada võimalusel enne käesoleva määruse vastuvõtmist ], millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus („ühtne turukorraldus”), peaks lõpuks hõlmama ka veinisektorit. Ühtne turukorraldus sisaldab horisontaalseid sätteid, eelkõige seoses kolmandate riikidega kauplemise, konkurentsieeskirjade, kontrollide ja sanktsioonide ning komisjoni ja liikmesriikide vahelise teabevahetusega. Nimetatud horisontaalseid küsimusi käsitlevad käesoleva määruse sätted tuleks võimalikult suurel määral viia kooskõlla ühtse turukorralduse sätetega, et neid oleks edaspidi võimalik hõlpsamalt kaasata ühtsesse turukorraldusse. (9) Konkureerivate struktuuride tugevdamiseks on vaja tagada toetusmeetmed. Kõnealuste meetmete rahastamise ja määratlemise eest peaks vastutama ühendus, aga piirkondade vajadustele vastava kombinatsiooni valik peaks jääma liikmesriikidele, võttes vajadusel arvesse piirkonna eripära ning lülitades meetmed ka riiklikesse tugiprogrammidesse. Kõnealuste programmide rakendamise eest peaksid vastutama liikmesriigid. (10) Vahendite eraldamisel liikmesriikide riiklikele tugiprogrammidele peaks rahastamisotsuse aluseks olema põhikriteeriumina veinieelarvest varem eraldatud summad ning lisakriteeriumiteks viinamarjakasvatusala pindala ja varasem tootmine. (11) Kõnealuste programmide oluliseks meetmeks peaks olema ühenduse veinide müügi edendamine ja turustamine kolmandates riikides ning sellele meetmele tuleks eraldada teatavad eelarvelised vahendid. Ümberkorraldus- ja muutmistegevuse rahastamist tuleks jätkata, sest neil on sektorile positiivne struktuuriline mõju. Kriisiolukordade vastutustundliku lahendamise soodustamiseks tuleks toetusprogrammide raames rahastada selliseid ennetusvahendeid nagu näiteks saagikindlustus, investeerimisfondid ja roheline korje. (12) Abikõlblike meetmete ühendusepoolne rahastamine peaks võimaluse korral sõltuma sellest, kas asjaomased tootjad järgivad teatavaid kehtivaid keskkonnanõudeid. Nõuete rikkumisega peaks kaasnema maksete vastav vähendamine. (13) Sektori toetuseks tuleks kasutada ka nõukogu 20. septembri 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1698/2005 (Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta)[11] kohaseid struktuurimeetmeid. (14) Veinisektorile võiksid pakkuda huvi järgnevad määrusega (EÜ) nr 1698/2005 ettenähtud meetmed: noorte põllumajandustootjate tegevuse alustamine, investeeringud tehnilistesse vahenditesse ja turustamise parandamine; kutseõpe; teabe- ja müügiedenduse alane toetus tootjaorganisatsioonidele pärast kvaliteedikavaga ühinemist; põllumajanduse keskkonnatoetus; ennetähtaegselt pensionile jäämise toetus, mida antakse põllumajandustootjatele, kes otsustavad kogu tulundusliku põllumajandustegevuse lõpetada ettevõtte üleandmiseks teistele põllumajandustootjatele. (15) Määrusega (EÜ) nr 1698/2005 ette nähtud rahaliste vahendite suurendamiseks tuleks kehtestada vahendite järkjärguline ülekandmine kõnealuse määruse kohaste meetmete eelarvesse. (16) Veinisektoris tuleks kohaldada teatavaid reguleerivaid meetmeid, eelkõige tervisekaitse ning kvaliteedi ja tarbijate ootustega seotud põhjustel. (17) Liikmesriigid peaksid jätkuvalt vastutama selliste veiniviinamarjasortide liigitamise eest, millest nende territooriumil võib veini valmistada. Teatavad veiniviinamarjasordid tuleks seejuures kõrvale jätta. (18) Teatavaid käesoleva määrusega hõlmatud tooteid tuleks ühenduses turustada kooskõlas viinamarjasaaduste eriliigituse ja vastavate spetsifikaatidega. (19) Käesoleva määrusega hõlmatud tooteid tuleks valmistada kooskõlas teatavate veinivalmistustavade ja piirangute kohta käivate eeskirjadega, mis tagavad tervisekaitseküsimustega arvestamise ning tarbijate ootuste täitmise seoses kvaliteedi ja tootmismeetoditega. Paindlikkuse huvides peaks komisjon vastutama kõnealuste tavade ajakohastamise ja uute tavade heakskiitmise eest, välja arvatud sellistes poliitiliselt tundlikes valdkondades nagu rikastamine ja hapestamine, kus muudatuste eest peaks jätkuvalt vastutama nõukogu. (20) Veini alkoholisisalduse suurendamise suhtes peaksid kehtima teatavad piirangud ning seda tohiks teha üksnes kontsentreeritud ja puhastatud viinamarjavirde lisamisega veinile. Sahharoosi lisamist veinile ei tohiks enam lubada. (21) Ülepressimise teel saadud veini halba kvaliteedi tõttu tuleks see tava keelata. (22) Kõnealuse valdkonna rahvusvaheliste standardite täitmiseks peaks komisjon üldiselt lähtuma Rahvusvahelise Veiniameti (OIV) poolt heakskiidetud veinivalmistustavadest. Selleks, et mitte takistada ühenduse tootjate tegevust välisturgudel, tuleks kõnealuseid standardeid kohaldada ka ühenduse eksportveinide suhtes, hoolimata sellest, et ühenduse siseselt võidakse kohaldada rangemaid eeskirju. (23) Kolmandast riigist pärit veini segamine ühenduse veiniga ning kolmandatest riikidest pärit veinide segamine peaks ühenduses olema jätkuvalt keelatud. Sarnaselt ei tohiks teatavatest kolmandatest riikidest pärit viinamarjavirretest, viinamarjamahla ja värskete viinamarjade sortidest ühenduse territooriumil veini valmistada ega neid veinile lisada. (24) Kvaliteetveinide kontseptsiooni aluseks on ühenduses muuhulgas veini geograafilise päritoluga seonduvad eriomadused. Tarbijate teavitamiseks tähistatakse selliseid veine kaitstud päritolunimetuste ja geograafiliste tähistega, kuid praegune süsteem ei ole selleks veel täielikult välja arendatud. Selleks, et asjaomaste toodete kvaliteediga seonduvaid väiteid toetaks läbipaistev ja üksikasjalikum raamistik, tuleks luua süsteem päritolunimetuse ja geograafilise tähise registreerimistaotluste läbivaatamiseks kooskõlas lähenemisviisiga, mis järgib toiduainete (välja arvatud vein ja kanged alkohoolsed joogid) suhtes kohaldatavat ühenduse horisontaalset kvaliteedipoliitikat, mis on kehtestatud nõukogu 20. märtsi 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 510/2006 põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta[12]. (25) Päritolunimetuse või geograafilise tähisega veinide eriliste kvaliteediomaduste säilitamiseks tuleks anda liikmesriikidele õigus kohaldada sellega seoses rangemaid eeskirju. (26) Selleks, et päritolunimetusi ja geograafilisi tähiseid saaks ühenduse kaitse alla võtta, tuleks neid ühenduse tasandil tunnustada ja need registreerida. Vastavate nimede kooskõla tagamiseks käesolevas määruses sätestatud tingimustega peaksid taotluseid vaatama läbi asjaomaste liikmesriikide ametiasutused, seejuures tuleks järgida vastavust minimaalsetele üldsätetele, sealhulgas siseriiklikule vastuväidete esitamise menetlusele. Järgnevalt peaks komisjon kõnealused otsused läbi vaatama, et tagada taotluste vastavus käesoleva määruse tingimustele ja ühtne lähenemisviis kõigis liikmesriikides. (27) Tuleks kaitsta kolmandate riikide selliseid päritolunimetusi ja geograafilisi tähiseid, mis on ka päritolumaal kaitstud. (28) Registreerimiskord peaks kõikidel füüsilistel või juriidilistel isikutel, kellel on liikmesriigi või kolmanda riigi vastu õigustatud huvi, võimaldama vastuväidet esitades oma õigusi kasutada. (29) Registreeritud päritolunimetused ja geograafilised tähised peaksid olema kaitstud selliste kasutusviiside eest, millega seoses kasutatakse põhjendamatult ära nõuetele vastavate toodete saavutatud mainet. Ausa konkurentsi edendamiseks ja tarbijate eksitamise vältimiseks peaks kaitse laienema ka toodetele ja teenustele, mida käesolevas määruses ei käsitleta, sealhulgas asutamislepingu I lisas nimetamata toodetele ja teenustele. (30) Tuleks kehtestada kord, mis võimaldab tootespetsifikaate kaitse alla võtmise järgselt muuta ning päritolunimetusi ja geograafilisi tähiseid tühistada, eelkõige juhul, kui ei ole enam tagatud vastava tootespetsifikaadi järgimine. (31) Ühenduse territooriumil kaitstud päritolunimetusi ja geograafilisi tähiseid tuleks kontrollida võimaluse korral kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 882/2004 ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks[13] ning sealhulgas peavad need läbima kontrollid, et tagada kooskõla asjaomaste veinide tootespetsifikaatidega. (32) Liikmesriikidel peaks olema õigus nõuda oma kulude katteks tasu. (33) Õiguskindluse huvides tuleks ühenduse olemasolevad päritolunimetused ja geograafilised tähised uue kontrollimenetluse kohaldamisest vabastada. Asjaomased liikmesriigid peaksid aga komisjonile esitama põhilised andmed ja õigusaktid, mille alusel on päritolunimetused või geograafilised tähised riiklikul tasandil tunnustatud; vastasel juhul tuleks need kaitse alt välja arvata. Õiguskindluse huvides peaksid olemasolevate päritolunimetuste ja geograafiliste tähiste tühistamise võimalused olema piiratud. (34) Riiklikul tasandil ei tohiks enam olla võimalik kaitsta geograafilisi nimesid päritolunimetuste või geograafiliste tähistena. (35) Käesoleva määrusega hõlmatud toodete kirjeldamine, nimetamine ja esitusviis võib nende turustamisvõimalusi märkimisväärselt mõjutada. Veinitoodete märgistust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide erinevused võivad takistada siseturu sujuvat toimimist. (36) Seega tuleks kehtestada eeskirjad, mis arvestavad tarbijate ja tootjate õigustatud huviga. Seetõttu on asjakohane kehtestada ühenduse eeskirjad märgistuse kohta. (37) Kõnealuste eeskirjadega tuleks ette näha teatavate terminite kohustuslik kasutamine, et võimaldada toote tuvastamist müügikategooriate kohaselt ja anda tarbijatele olulist teavet. Ühenduse raamistikus tuleks käsitleda ka teatava muu vabatahtliku teave kasutamist. (38) Kui ei ole sätestatud teisiti, peaksid veinisektori märgistamiseeskirjad täiendama Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. märtsi 2000. aasta direktiivis nr 2000/13/EÜ (toidu märgistamist, esitlemist ja reklaami käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta)[14] sätestatud horisontaalselt kohaldatavaid eeskirju. Kogemused on näidanud, et märgistamiseeskirjade eristamine vastavalt veinitoote kategooriale ei ole asjakohane. Kõnealuseid eeskirju tuleks kohalda kõigi erinevate veinikategooriate, sealhulgas importtoodete suhtes. Eelkõige peaksid eeskirjad võimaldama päritolunimetuse või geograafilise tähiseta veinide puhul viinamarjasordi ja aastakäigu osutamist märgistuse õigsust käsitlevatele nõuete ja vastava järelevalve kohaselt. (39) Olemasolevad tootjaorganisatsioonid ja uute asutamine suudavad kaasa aidata ühenduse tasandil määratletud veinisektori vajaduste rahuldamisele. Nende kasulikkus peaks põhinema liikmetele pakutavate teenuste ulatusel ja tõhususel. Sama kehtib ka tootmisharudevaheliste organisatsioonide puhul. Liikmesriigid peaksid seega tunnustama organisatsioone, kes vastavad teatavatele ühenduse tasandil määratletud nõuetele. (40) Päritolunimetuse või geograafilise tähisega veinide turu toimimise parandamiseks peaksid liikmesriigid suutma rakendada tootmisharudevaheliste organisatsioonide otsuseid. Kõnealuste otsuste reguleerimisalasse ei tohiks aga kuuluda konkurentsi moonutada võivad tavad. (41) Ühenduse ühtse turu loomine hõlmab kaubandussüsteemi loomist ühenduse välispiiril. See peaks hõlmama imporditollimakse ning põhimõtteliselt tasakaalustama ühenduse turgu. Kaubandussüsteem peaks põhinema ühenduse rahvusvahelistel kohustustel, eelkõige nendel, mis tulenevad WTO lepingutest. (42) Kaubavoogude järelevalve on eelkõige haldusküsimus, mis tuleks lahendada paindlikult. Seega peaks komisjon litsentsinõuete kehtestamise otsust tehes võtma arvesse impordi- ja ekspordilitsentside vajalikkust asjaomaste turgude korraldamise ning eelkõige kõnealuste toodete impordi järelevalve seisukohalt. Käesolevas määruses tuleks aga sätestada kõnealuste litsentside üldtingimused. (43) Juhul, kui on ette nähtud impordi- ja ekspordilitsentsid, peaks olema nõutud tagatise deponeerimine selle tagamiseks, et toimingud, mille kohta need litsentsid on väljastatud, ka sooritatakse. (44) Imporditollimaksude süsteem võimaldab ühenduse välispiiril kõikidest muudest kaitsemeetmetest loobuda. Erandlikel asjaoludel võib siseturu- ja tollimaksumehhanism osutuda ebapiisavaks. Sellisel juhul peaks ühendus saama viivitamata võtta kõik vajalikud meetmed, et ühenduse turg ei jääks võimalike häirete puhul kaitseta. Kõnealused meetmed peavad olema kooskõlas ühenduse rahvusvaheliste kohustustega. (45) Et vältida või kõrvaldada eelkõige viinamarjamahlast ja viinamarjavirdest valmistatud toodete impordist tuleneda võivaid kahjulikke mõjusid ühenduse turul, tuleks selliste toodete importimisel kohaldada teatavate tingimuste täitmise korral täiendavat imporditollimaksu. (46) Veinituru ladusaks toimimiseks ja eelkõige turuhäirete vältimiseks tuleks ette näha sise- ja välistöötlemise korra kasutamise keelustamise võimalus. Selleks, et seda tüüpi turukorraldusvahend oleks edukas, tuleb seda tavaliselt kohaldada ilma suurema viivituseta. Seetõttu tuleks komisjonile anda vastavad õigused. (47) Kolmandatest riikidest imporditud toodete suhtes tuleks kohaldada tootekategooriaid, märgistust ning päritolunimetusi ja geograafilisi tähiseid käsitlevaid ühenduse eeskirju. Nendega peaks kaasas olema analüüsiaruanne. (48) Teatavatel tingimustel on asjakohane anda komisjonile volitused avada ja hallata tariifikvoote, mis tulenevad asutamislepingu kohaselt sõlmitud rahvusvahelistest lepingutest või muudest nõukogu õigusaktidest. (49) Uute istanduste rajamise ajutise keelu rikkumise tõttu on ühenduses suurenenud veini ületootmise probleem. Ühenduses leidub märkimisväärsel arvul ebaseaduslikke istandusi, mis tekitab ebaausat konkurentsi ning teravdab sektori probleeme. (50) Ebaseaduslike aladega seoses tuleks tootjate vastavate kohustuste osas eristada neid, mis rajati enne ja pärast 1. septembrit 1998. (51) Siiani ei tule enne 1. septembrit 1998 rajatud istanduste suhtes kohaldada väljajuurimise kohustust. Asjaomased tootjad peaksid olema kohustatud need alad tasu maksmisega seadustama. Kui asjaomaseid alasid ei seadustata 31. detsembriks 2009, peaks tootjatel olema kohustus need omal kulul välja juurida. Väljajuurimise kohustuse täitmata jätmisega peaks kaasnema trahvid. (52) Istandused, mis on rajatud peale 1. septembrit 1998 asjaomast keeldu rikkudes, tuleks välja juurida, nagu on sätestatud määruses (EÜ) nr 1493/1999. Väljajuurimise kohustuse täitmata jätmisega peaks kaasnema trahvid. (53) Kuni seadustamise ja väljajuurimise meetmete rakendamiseni ei tohiks keeldu rikkudes rajatud ja määruse (EÜ) nr 1493/1999 kohaselt seadustamata istandustest pärit veini turule viia muul otstarbel kui destilleerimiseks ja asjaomase tootja kulul. Destilleerimislepingute esitamine tootjate poolt peaks tagama senisest parema järelevalve kõnealuse nõude täitmise üle. (54) Kuigi uute istanduste rajamise ajutine keeld on mõnevõrra mõjutanud pakkumise ja nõudluse tasakaalu veiniturul, on see samas loonud takistuse konkurentsivõimelistele tootjatele, kes soovivad suurenenud nõudmisele paindlikult vastata. (55) Et turu tasakaalu ei ole veel saavutatud ja kaasmeetmed, näiteks väljajuurimiskava, vajavad mõju avaldamiseks aega, on asjakohane jätta uute istanduste rajamise keeld jõusse kuni 31. detsembrini 2013, millest alates tuleks see aga täielikult tühistada, et võimaldada konkurentsivõimelistel tootjatel vabalt reageerida turutingimustele. (56) On ilmnenud, et luba rajada uusi istandusi pooktaimede kasvatamiseks, maakorraldus ja sundvõõrandamine, samuti katseline viinamarjakasvatus ei häiri märkimisväärselt veiniturgu ja peaks seetõttu ka edaspidi vajalike kontrollide kohaselt lubatud olema. (57) Taasistutusõiguste andmist tuleks jätkata, juhul kui tootjad kohustuvad välja juurima samaväärse viinapuid täisistutatud ala, sest selliste istanduste netomõju tootmisele on enamasti nullilähedane. (58) Range kontrolli all tuleks liikmesriikidel võimaldada ka taasistutusõiguste üleandmise lubamist teisele ettevõttele, eeldusel et see toimub kvaliteedi parandamiseks, hõlmab pooktaimede kasvatamiseks mõeldud piirkondi või on seotud ettevõtte osa üleandmisega. Kõnealused üleandmised võivad aset leida üksnes ühe liikmesriigi piires. (59) Viinamarjakasvatusvõimaluste paremaks korraldamiseks, istutusõiguste tõhusa kasutamise edendamiseks ja seega ajutiste istutuspiirangute mõju täiendavaks vähendamiseks tuleks riiklike või piirkondlike varude süsteemid säilitada. (60) Kõiki vajalikke kontrolle rakendades tuleks säilitada liikmesriikide laialdane otsustamisõigus varude haldamise üle, et nad saaksid varude istutusõigusi kohalike vajadustega paremini sobitada. Siia peaks kuuluma ka võimalus osta istutusõigusi varu suurendamiseks ja neid reservist müüa. Seetõttu peaks liikmesriikidel olema jätkuvalt õigus varude süsteemi mitte kohaldada, kui nad suudavad tõestada, et neil on juba tõhusalt toimiv istutusõiguste haldamise süsteem. (61) Erisoodustuste andmine noortele veinitootjaile hõlbustab lisaks põllumajandusettevõtete sisseseadmisele ka nende hilisemat struktuurilist kohandamist; niisugustel tootjatel peaks seetõttu olema õigus saada varudest tasuta istutusõigusi. (62) Ressursside võimalikult tõhusa kasutamise tagamiseks ning nõudmise ja pakkumise paremaks tasakaalustamiseks peaks istutusõiguste omanikud neid kasutama mõistliku aja jooksul. Kui seda ei tehta, tuleks õigused varudesse arvata või tagasi arvata. Samadel põhjustel tuleks varudesse arvatud õigused mõistliku aja jooksul eraldada. (63) Niisuguste liikmesriikide veinitoodang, mis jääb alla 25 000 hektoliitri aastas, ei ohusta turu tasakaalu. Seetõttu tuleks sellised liikmesriigid vabastada ajutisest uute istanduste rajamise keelust, samas ei tohiks neile võimaldada väljajuurimiskava kohaldamist. (64) Täiendava kaasmeetmena, mille eesmärk on luua turutingimustele vastav sektor, tuleks sisse viia väljajuurimiskava. Kui tootjad leiavad, et teatavate piirkondade tingimused ei soodusta elujõulist tootmist, tuleks neile anda võimalus kulude kärpimiseks ja kõnealuste piirkondade alaliseks kõrvaldamiseks veinitootmisest ning seega kas asjaomastel maatükkidel alternatiivsete tegevuste harrastamiseks või põllumajandustootmise täielikuks lõpetamiseks. (65) Kogemused on näidanud, et kui jätta tasu eest väljajuurimise lubamine liikmesriikide otsustada, võivad meede ja kaasnev mõju pakkumisele osutuda ebatõhusateks. Seega, vastupidiselt kehtivale korrale, peaks tootjatel olema üldiselt õigus väljajuurimiskavaga liituda ja ainuõigus otsustada, kas ühineda kavaga. Selle eest tuleks neile anda toetust iga väljajuuritud hektari kohta. (66) Liikmesriigid peaksid objektiivsete kriteeriumide alusel ja komisjoni määratud vahemiku piires kehtestama väljajuurimistasu täpsed määrad. (67) Väljajuuritud alade vastutustundliku kasutamise tagamiseks peaks toetuse saamise õigus sõltuma sellest, kas asjaomased tootjad tegutsevad kooskõlas kohaldatavate keskkonnanõuetega. Nõuete rikkumisega peaks kaasnema väljajuurimistasu proportsionaalne vähendamine. (68) Keskkonnaprobleemide vältimiseks peaks liikmesriikidel olema võimalik väljajuurimist mitte teostada mägistel ja järsunõlvalistel aladel ning eritingimustel ka keskkonnaohu korral. Liikmesriikidel peaks olema võimalik lõpetada väljajuurimine, kui kogu väljajuuritud ala saavutab 10% viinamarjakasvatusalast. (69) Varem viinamarjakasvatuseks kasutatud põllumajandusmaa, kust viinapuud on välja juuritud, tuleks lugeda alaks, mille eest on õigus saada toetust ühtse otsemaksete kava alusel toodanguga sidumata otsetoetuste keskmise piirkondliku summa ulatuses, mis eelarvelistel põhjustel ei tohiks ületada 350 eurot hektari kohta. (70) Riikliku abi andmine kahjustaks ühtse turu nõuetekohast toimimist. Seepärast tuleks veinituru ühise korralduse alla kuuluvate toodete suhtes kohaldada asutamislepingu riigiabi käsitlevaid sätteid. Kuid väljajuurimistasu ja teatavaid tugiprogrammide meetmeid käsitlevad sätted ei tohiks takistada riigiabi andmist samal eesmärgil. (71) Viinamarjakasvatusvõimaluste paremaks haldamiseks on soovitav, et liikmesriigid esitaksid komisjonile oma tootmisvõimsuse ülevaate. Kõnealune teave peaks põhinema olemasoleval viinamarjaistandusregistril. Et innustada liikmesriike ülevaadet esitama, tuleks ümberkorraldus- ja muutmistoetust anda üksnes nendele liikmesriikidele, kes on nimetatud ülevaate esitanud. (72) Veiniviinamarjade, viinamarjavirde ja veini tootjad peaksid esitama saagideklaratsiooni, et vastavate poliitiliste ja haldusotsuste tegemiseks vajalik teave oleks kättesaadav. Liikmesriikidel peaks olema võimalus nõuda, et ka veiniviinamarjade hulgikauplejad deklareeriksid igal aastal viimasest saagist turustatud kogused. Viinamarjavirde ja veini tootjad ning hulgikauplejad, kes ei ole jaemüüjad, peaksid deklareerima oma viinamarjavirde ja veini varud. (73) Asjaomaste toodete jälgitavuse rahuldava taseme tagamiseks, eelkõige tarbijakaitse huvides, tuleks sätestada, et kõikidel käesoleva määrusega hõlmatud toodetel peaks ühenduses ringeldes olema saatedokument. (74) Käesoleva määruse rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks vastu võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999.aasta otsusele 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused[15]. (75) Käesoleva määruse kohaldamisest tulenevate kohustustega seotud liikmesriikide kulutused peaks kandma ühendus vastavalt nõukogu 21. juuni 2005. aasta määrusele (EÜ) nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta[16]. Liikmesriigid ja komisjon peaksid andma üksteisele käesoleva määruse rakendamiseks vajalikku teavet. (77) Käesolevas määruses sätestatud kohustuste täitmist tuleks kontrollida ning kohustuste täitmata jätmise korral tuleks kohaldada sanktsioone. Seetõttu tuleks komisjonile anda volitused vastavate eeskirjade koostamiseks, mis hõlmaksid ka alusetult makstud toetuste tagasinõudmist ja liikmesriikide aruandluskohustust. (78) Käesoleva määruse järgimise eest peaksid vastutama liikmesriikide ametiasutused ning tuleks kehtestada vastav kord, et komisjonil oleks võimalik jälgida ja tagada määruse järgimist. (79) Selleks, et näha ette veinisektori kaasamine ühtsesse otsemaksete kavasse peaks kõigi aktiivselt haritavate viinamarjakasvatusalade eest olema õigus saada toetust ühtse otsemaksete kava raames, mis on sätestatud nõukogu 29. septembri 2003. aasta määruses (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks[17]. (80) Bulgaaria, Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Rumeenia, Sloveenia ja Slovakkia viinamarjakasvatajad peaksid veini komponendi lülitamisest ühtsesse otsemaksete kavasse saama kasu samadel tingimustel nagu 30. aprillil 2004 ühendusse kuulunud viinamarjakasvatajad. Seepärast ei peaks ühtse otsemaksete kava veini komponendi suhtes kohaldama määruse (EÜ) nr 1782/2003 artiklis 143a sätestatud juurdekasvukava. (81) Nõukogu 14. detsembri 1999. aasta määrust (EÜ) nr 2702/1999 põllumajandussaaduste ja -toodetega seotud teavitamis- ja müügiedendusmeetmete kohta kolmandates riikides,[18] nõukogu 19. detsembri 2000. aasta määrust (EÜ) nr 2826/2000 põllumajandustoodete ja -saaduste teavitamis- ja müügiedendusmeetmete kohta siseturul[19] ning nõukogu määrust (EÜ) nr 1782/2003 tuleks vastavalt muuta. (82) Üleminek määruses (EÜ) nr 1493/1999 ja muudes veinisektori määrustes sätestatud korralt käesolevas määruses sätestatud korrale võib põhjustada raskusi, mida käesolevas määruses ei käsitleta. Kõnealuse võimaluse käsitlemiseks tuleks komisjonil lubada vastu võtta vajalikud üleminekumeetmed. Komisjonil tuleks lubada ka lahendada konkreetseid praktilisi küsimusi, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE: I JAOTIS SISSEJUHATAVAD SÄTTED Artikkel 1 Sisu ja kohaldamisala 1. Käesolevas määruses sätestatakse erieeskirjad, mida kohaldatakse järgmiste toodete tootmise ja turustamise suhtes: CN-kood | Kirjeldus | 0806 10 90 | Värsked viinamarjad, välja arvatud lauaviinamarjad | 2009 61 2009 69 | Viinamarjamahl (k.a viinamarjavirre) | 2204 30 92 2204 30 94 2204 30 96 2204 30 98 | Muud viinamarjavirded, välja arvatud need, mille käärimine kestab või mille käärimisprotsess on peatatud muul viisil kui alkoholi lisamisega | 2204 | Viinamarjaveinid värsketest viinamarjadest, k.a kangendatud veinid; muu kui rubriigis 2009 nimetatud viinamarjavirre, välja arvatud alamrubriikidesse 2204 30 92, 2204 30 94, 2204 30 96 ja 2204 30 98 kuuluvad viinamarjavirded | 2206 00 10 | Piquette (viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud vein) | 2209 00 11 | Veiniäädikas | 2209 00 19 | 2307 00 11 | Veinisete | 2307 00 19 | 2308 90 11 | Viinamarjade pressimisjäägid | 2308 90 19 | 2. Lõikes 1 viidatud toodete osas sätestatakse käesolevas määruses: a) toetusmeetmed; b) reguleerivad meetmed; c) kolmandate riikidega kauplemise eeskirjad; d) tootmisvõimsust reguleerivad eeskirjad. Artikkel 2 Mõisted Käesolevas määruses kasutatakse I lisas sätestatud mõisteid. II JAOTIS TOETUSMEETMED I peatükk Tugiprogrammid 1. JAGU SISSEJUHATAVAD SÄTTED Artikkel 3 Kohaldamisala Käesolevas peatükis on sätestatud eeskirjad, mis reguleerivad ühenduse vahendite eraldamist liikmesriikidele ning kõnealuste vahendite kasutamist liikmesriikide poolt riiklike tugiprogrammide (edaspidi „tugiprogrammid”) raames veinisektorit toetavate erimeetmete rahastamiseks. Artikkel 4 Kooskõla ja järjepidevus 1. Tugiprogrammid peavad olema kooskõlas ühenduse õigusega ning ühenduse tegevuse, poliitika ja prioriteetidega. 2. Liikmesriigid vastutavad tugiprogrammide eest ning tagavad, et neid koostatakse ja rakendatakse objektiivselt, võttes arvesse asjaomaste tootjate majanduslikku olukorda ja vajadust vältida tootjate põhjendamatut ebavõrdset kohtlemist. 3. Toetust ei anta: a) teadusprojektidele ja teadusprojekte toetavatele meetmetele; b) määrusega (EÜ) nr 1698/2005 hõlmatud meetmetele. 2. JAGU TUGIPROGRAMMID Artikkel 5 Tugiprogrammide esitamine 1. Iga II lisas viidatud tootjaliikmesriik esitab esimest korda 30. aprilliks 2008 komisjonile viieaastase tugiprogrammi kavaprojekti, mis sisaldab käesolevale peatükile vastavaid meetmeid. Toetusmeetmed töötatakse välja sellisel geograafilisel tasandil, mida liikmesriik peab kõige asjakohasemaks. Enne komisjonile esitamist tuleb tugiprogrammi osas konsulteerida sobiva territoriaalse tasandi pädevate asutuste ja organisatsioonidega. Iga liikmesriik esitab ühe programmi kavandi, mis võib hõlmata piirkondlikke eripärasid. 2. Tugiprogramme hakatakse kohaldama kolm kuud pärast nende esitamist komisjonile. Kuid kui tugiprogramm ei vasta käesolevas peatükis sätestatud tingimustele, teavitab komisjon sellest liikmesriiki. Sellisel juhul esitab liikmesriik komisjonile muudetud programmi. Muudetud programmi hakatakse kohaldama kaks kuud pärast selle esitamist, välja arvatud juhul, kui vastuolu ei ole kõrvaldatud – sel juhul kohaldatakse käesolevat lõiku. 3. Lõiget 2 kohaldatakse mutatis mutandis liikmesriikide esitatud tugiprogrammide muudatuste suhtes Artikkel 6 Tugiprogrammide sisu Tugiprogrammid koosnevad järgmistest osadest: a) kavandatud meetmete üksikasjalik kirjeldus ja nende arvudes väljendatud eesmärgid; b) peetud konsultatsioonide tulemused; c) eelhindamine, mis näitab eeldatavat tehnilist, majanduslikku, keskkonnaalast ja sotsiaalset mõju; d) meetmete rakendamise ajakava; e) üldine rahastamistabel, mis hõlmab ressursside kasutamist ja kavandatud suunavat meetmetevahelist vahendite jaotust kooskõlas II lisas sätestatud ülemmääradega; f) tõendus, et programmi erinevad meetmed sobivad üksteisega ja on omavahel kooskõlas; g) järelevalveks ja hindamiseks kasutatavad kriteeriumid ja arvulised näitajad ning meetmed, millega tagatakse programmide tõhus ja nõuetekohane rakendamine; h) kriteeriumid ja näitajad, mida kasutatakse selleks, et kontrollida, kas tugiprogramme esitatakse ja rakendatakse objektiivselt, võttes arvesse asjaomaste tootjate majanduslikku olukorda ja vajadust vältida tootjate põhjendamatut ebavõrdset kohtlemist; i) kontrolle ja sanktsioone käsitlevad sätted; j) programmi rakendamise eest vastutavate pädevate asutuste ja organite nimed. Artikkel 7 Abikõlblikud meetmed Tugiprogrammid hõlmavad müügiedendamise meetmeid kolmandate riikide turgudel vastavalt artiklile 9. Samuti hõlmavad need vähemalt ühte järgmistest meetmetest: a) viinamarjaistanduste ümberkorraldamine ja muutmine: b) roheline korje; c) investeerimisfondid; d) saagikindlustus. Artikkel 8 Tugiprogrammide üldeeskirjad 1. Saadaolevate ühenduse vahendite jaotus ja eelarvelised piirangud on sätestatud II lisas. 2. Ühenduse toetust antakse üksnes nende abikõlblike kulutuste katmiseks, mis on tehtud pärast asjaomase tugiprogrammi esitamist artikli 5 lõike 1 kohaselt. 3. Liikmesriigid ei kata tugiprogrammide alusel ühenduse (kaas)rahastatavate meetmete kulusid. 4. Erandina lõikest 3 võivad liikmesriigid kooskõlas riigiabi käsitlevate ühenduse eeskirjadega anda riiklikku abi artiklites 9 ja 13 viidatud meetmetele. Asjaomastes riigiabi käsitlevates ühenduse eeskirjades sätestatud abi ülemmäär kehtib kogu riiklikule (kaas)rahastamisele, mis hõlmab nii ühenduse kui ka riiklikke vahendeid. 3. JAGU ERITOETUSMEETMED Artikkel 9 Müügi edendamine kolmandate riikide turgudel 1. Käesoleva artikli kohane toetus hõlmab teavitus- või müügiedendusmeetmeid, mis on suunatud ühenduse veinidele kolmandates riikides, et suurendada nende konkurentsivõimet kõnealustes riikides. 2. Lõikes 1 viidatud meetmed on suunatud kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähisega veinidele või veinidele, millele on märgitud viinamarjasort. 3. Lõikes 1 viidatud meetmed võivad hõlmata: a) avalikke suhteid hõlmavaid, müügiedendus- või reklaamimeetmeid, eelkõige neid, mis rõhutavad ühenduse toodete eeliseid, eriti seoses kvaliteedi, toiduohutuse või keskkonnasõbralikkusega; b) osalemist rahvusvahelise tähtsusega üritustel, messidel või näitustel; c) teavituskampaaniaid, mis tutvustavad eelkõige päritolunimetusi, geograafilisi tähiseid ja mahetootmist hõlmavaid ühenduse süsteeme; d) uurimusi uute turgude kohta, mis on vajalikud turuväljundite laiendamiseks; e) uurimusi müügiedendus- ja teavitusmeetmete tulemuste hindamiseks. 4. Ühenduse toetus edendusmeetmetele ei tohi ületada 50% abikõlblikest kulutustest. 5. Liikmesriigid näevad kolmandate riikide turgudele suunatud müügedendusmeetmele ette vähemalt II lisas sätestatud ühenduse vahendid. Selleks ettenähtud vahendeid ei või kasutada muudeks meetmeteks. Artikkel 10 Viinamarjaistanduste ümberkorraldamine ja muutmine 1. Viinamarjaistanduste ümberkorraldamis- ja muutmismeetmete eesmärk on suurendada veinitootjate konkurentsivõimet. 2. Viinamarjaistanduste ümberkorraldamist ja muutmist toetatakse käesoleva artikli alusel üksnes siis, kui liikmesriigid esitavad oma tootmisvõimsuse ülevaate vastavalt artiklile 100. 3. Viinamarjaistanduste ümberkorraldus- ja muutmistoetus võib hõlmata ühte või mitut järgnevat tegevust: a) sordivahetus, sealhulgas ümberpookimise teel; b) viinamarjaistanduste ümberpaigutamine; c) viinamarjaistanduste haldamise parandamine. Ei toetata niisuguste viinamarjaistanduste tavapärast uuendamist, kus viinapuud on ealiselt vananenud. 4. Viinamarjaistanduste ümberkorraldus- ja muutmistoetuse vormid võivad olla järgmised: a) meetme rakendamisest tingitud sissetulekute kaotamise puhul tootjatele antav hüvitis; b) toetus ümberkorraldus- ja muutmiskulude katmiseks. 5. Lõike 4 punktis a viidatud sissetulekute kaotamise eest tootjatele antav hüvitis võib katta kuni 100% vastavast kahjumist ning seda võib anda ühes järgmistest vormidest: a) olenemata V jaotise II peatüki sätetest, nii uute kui vanade viinapuude üheaegse esinemise lubamine kindla ajavahemiku vältel, mis ei tohi olla pikem kui kolm aastat, kuni istutusõiguse üleminekukorra lõppemiseni, s.t hiljemalt 31. detsembrini 2013; b) rahaline hüvitis. 6. Ühenduse toetus viinamarjaistanduste ümberkorraldamise ja muutmise tegelike kulude katmiseks ei tohi olla suurem kui 50%. Määruse (EÜ) nr 1083/2006 kohaselt lähenemise piirkondadeks liigitatud piirkondades ei tohi ühenduse toetus ümberkorraldus- ja muutmiskulude katmiseks ületada 75%. Artikkel 11 Roheline korje 1. Käesolevas artiklis tähendab „roheline korje” ebaküpsete viinamarjakobarate täielikku hävitamist või eemaldamist, millega asjaomase maatüki saak langeb nullini. 2. Rohelise korje toetuse eesmärk on taastada ühenduse veinituru pakkumise ja nõudluse tasakaal, et vältida turukriise. 3. Rohelise korje toetust võib anda hüvitisena kindlasummalise toetuse vormis hektari kohta ja selle määrab asjaomane liikmesriik. Toetus ei tohi olla suurem kui 50% viinamarjakobarate hävitamise või eemaldamise otseste kulude summast ning sissetuleku kaotusest seoses viinamarjakobarate hävitamise või eemaldamisega. 4. Asjaomased liikmesriigid kehtestavad objektiivsetel kriteeriumidel põhineva süsteemi tagamaks, et rohelise korje meetme alusel üksikisikutest veinitootjatele antav hüvitis ei ületaks lõike 3 teises lõigus viidatud ülemmäära. Artikkel 12 Investeerimisfondid 1. Investeerimisfondide loomiseks antava toetusega abistatakse tootjaid, kes soovivad end turu kõikumise vastu kindlustada. 2. Investeerimisfondide loomiseks antavat toetust võib anda ajutise ja väheneva abi vormis fondide halduskulude katmiseks. Artikkel 13 Saagikindlustus 1. Saagikindlustuse toetuse eesmärk on kaitsta tootjate sissetulekut loodusõnnetuste, ilmastikutingimuste, haiguste või kahjurite leviku mõjude eest. 2. Saagikindlustuse toetust võib anda ühenduse rahalise toetuse vormis, mis ei tohi ületada: a) 80% kindlustusmaksetest, mille tootjad on tasunud enda kindlustamiseks loodusõnnetustega võrreldavate ilmastikutingimuste põhjustatud kahju vastu; b) 50% kindlustusmaksetest, mille tootjad on tasunud enda kindlustamiseks: - punktis a viidatud kahjude ja ilmastikutingimustest tulenevate muude kahjude vastu; - looma- või taimehaigustest või kahjurite järsust levikust tulenevate kahjude vastu. 3. Saagikindlustuse toetust võib anda üksnes siis, kui asjaomased kindlustushüvitised ei hüvita tootjatele üle 100% sissetuleku kaotusest, võttes arvesse kõiki muudest kindlustusriskiga seotud toetuskavadest tootjate poolt saadud hüvitisi. 4. Saagikindlustuse toetus ei tohi moonutada kindlustusturu konkurentsi. Artikkel 14 Nõuetele vastavus Kui põllumajandustootja puhul tuvastatakse, et ta on oma põllumajandusettevõttes mis tahes ajal viie aasta jooksul alates ümberkorraldamise ja muutmise tugiprogrammide alusel saadud maksest või mis tahes ajal ühe aasta jooksul alates rohelise korje tugiprogrammide alusel saadud maksest rikkunud määruse (EÜ) nr 1782/2003 artiklites 3–7 viidatud kohustuslikke majandamisnõudeid ja häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi, ning rikkumine tuleneb põllumajandustootjale omistatavast tegevusest või tegevusetusest, vähendatakse toetuse summat või tühistatakse see kas osaliselt või täielikult vastavalt rikkumise tõsidusele, ulatusele, kestusele ja korduvusele, ning põllumajandustootja peab vajadusel toetuse tagastama vastavalt nimetatud sätete tingimustele. Kooskõlas määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 144 lõikes 2 viidatud menetlusega kehtestatakse eeskirjad, mis käsitlevad toetuse osalist või täielikku vähendamist või tagasinõudmist asjaomase liikmesriigi poolt. 4. JAGU ÜLDSÄTTED Artikkel 15 Aruandlus ja hindamine 1. Liikmesriigid esitavad komisjonile hiljemalt iga aasta 1. märtsiks aruande tugiprogrammidega ettenähtud meetmete rakendamise kohta eelmisel aastal. Kõnealustes aruannetes loetletakse ja kirjeldatakse meetmeid, milleks anti tugiprogrammide alusel ühenduse toetust, ning eelkõige peavad nad sisaldama üksikasju artiklis 9 viidatud müügiedendusmeetme rakendamise kohta. 2. Liikmesriigid esitavad komisjonile hiljemalt 1. märtsiks 2011 ja teist korda hiljemalt 1. märtsiks 2014 hinnangu tugiprogrammide kulude ja kasude kohta ning ka arvamuse, kuidas nende tõhusust suurendada. Komisjon esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule hiljemalt 31. detsembriks 2011 aruande artiklis 9 viidatud müügiedendusmeetme rakendamise kohta. Artikkel 16 Rakenduseeskirjad Käesoleva peatüki üksikasjalikud rakenduseeskirjad võetakse vastu artikli 104 lõikes 1 viidatud korras. Kõnealused eeskirjad võivad hõlmata eelkõige: a) tugiprogrammide esitusvormi; b) eeskirju tugiprogrammide muutmiseks pärast nende kohaldamise algust; c) artiklitega 9–13 ettenähtud meetmete üksikasjalikke rakenduseeskirju; d) tingimusi, mille alusel edastatakse ja avalikustatakse ühenduse vahenditest rahastatav toetus; e) aruandluse üksikasju. II peatükk Vahendite ümberpaigutamine Artikkel 17 Vahendite ümberpaigutamine maaelu arengusse 1. Alates 2009. eelarveaastast eraldatakse lõikes 2 kehtestatud summad, mis põhinevad ajaloolistel kulutustel ja olid määruse (EÜ) nr 1493/1999 kohaselt ettenähtud põllumajandusturge reguleerivaks sekkumiseks, millele on viidatud määruse (EÜ) nr 1290/2005 artikli 3 lõike 1 punktis b, ühenduse täiendavate vahenditena määruse (EÜ) nr 1698/2005 alusel rahastatavate maaelu arengu programmide kohastele veinipiirkonna meetmetele. 2. Nimetud kalendriaastatele eraldatakse järgmised summad: - 2009: 100 miljonit eurot; - 2010: 150 miljonit eurot; - 2011: 250 miljonit eurot; - 2012: 300 miljonit eurot; - 2013: 350 miljonit eurot; - alates 2014. aastast: 400 miljonit eurot. 3. Lõikes 2 ettenähtud summad jaotatakse liikmesriikide vahel vastavalt III lisale. III JAOTIS REGULATIIVSED MEETMED I peatükk Üldeeskirjad Artikkel 18 Veiniviinamarjasortide liigitamine 1. Liikmesriigid liigitavad veiniviinamarjasordid, mida nende territooriumil võib istutada, taasistutada või pookida. Liigitatud sordid peavad kuuluma Vitis vinifera liiki või olema nende liikide ja muude perekonna Vitis liikide ristandid. 2. Liikmesriigid ei tohi liigitada järgmisi veiniviinamarjasorte: a) Noah; b) Othello; c) Isabelle; d) Jacquez; e) Clinton; f) Herbemont. 3. Liigitamata veiniviinamarjasorte lubatakse istutada, taasistutada või pookida üksnes teadusuuringuteks ja katseteks. 4. Aladelt, kuhu on istutatud liigitamata veiniviinamarjasordid, tuleb viinapuud välja juurida, välja arvatud juhul, kui kõnealuste alade toodang on mõeldud veinitootja oma pere tarbeks. 5. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et kontrollida tootjate vastavust lõigetele 3 ja 4. 6. Kui veiniviinamarjasordid kustutatakse liigitusest, tuleb need välja juurida 15 aasta jooksul alates kustutamisest. Artikkel 19 Tootmine ja turustamine 1. IV lisas loetletud ja ühenduses valmistatud saadused peavad olema valmistatud veiniviinamarjasortidest, mis on kantud liikmesriikide koostatud liigitusse vastavalt artikli 18 lõike 1 esimesele lõigule. 2. IV lisas sätestatud viinamarjasaaduste kategooria nimetust võib ühenduses kasutada üksnes sellise toote turustamiseks, mis vastab kõnealuses lisas sätestatud vastavatele tingimustele. Ühendus võib otsustada lisada viinamarjasaaduste kategooriaid IV lisas loetletutele. 3. Välja arvatud villitud vein, mille kohta on tõendeid, et villimine toimus enne 1. septembrit 1971, võib veini, mis on toodetud artikli 18 lõike 1 esimesele lõigule vastavalt koostatud liigitustesse kantud veiniviinamarjasortidest, kuid mis ei vasta IV lisas sätestatud kategooriatele, kasutada ainult üksikisikutest veinitootjate oma pere tarbeks, veiniäädika tootmiseks või destilleerimiseks. II peatükk Veinivalmistustavad ja piirangud Artikkel 20 Kohaldamisala Käesolevas peatükis sätestatakse lubatud veinivalmistustavad ja kohaldatavad piirangud ning ka menetlus, mille kohaselt võib ühendus otsustada käesoleva määrusega hõlmatud toodete valmistamise ja turuleviimise suhtes kohaldatavate tavade ja piirangute üle. Artikkel 21 Veinivalmistustavad ja piirangud 1. Käesoleva määrusega hõlmatud toodete valmistamiseks ühenduses tuleb kasutada üksnes ühenduse õigusega lubatud veinivalmistustavasid. Esimest lõiku ei kohaldata: a) viinamarjamahla ja kontsentreeritud viinamarjamahla suhtes; b) viinamarjamahla valmistamiseks mõeldud viinamarjavirde või kontsentreeritud viinamarjavirde suhtes. 2. Lubatud veinivalmistustavasid võib kasutada üksnes kõnealuste toodete asjakohase valmistamise, säilitamise või töötlemise tagamiseks. 3. Käesoleva määrusega hõlmatud tooteid tuleb ühenduses valmistada kooskõlas VI lisas sätestatud asjakohaste piirangutega. 4. Ühenduses ei tohi turustada käesoleva määrusega hõlmatud tooteid, mille puhul on kasutatud veinivalmistustavasid, mis ei ole lubatud ühenduse või asjakohasel juhul riiklike veinivalmistustavadega, või mis on vastuolus VI lisas sätestatud piirangutega. 5. Samas kohaldatakse käesoleva määrusega hõlmatud ja ekspordiks valmistatud toodete suhtes Rahvusvahelise Veiniameti poolt tunnustatud veinivalmistustavasid ja piiranguid, mitte ühenduse lubatud veinivalmistustavasid ja piiranguid. Tootjad teavitavad kõnealusest tootmisest liikmesriike, kes kontrollivad vastavust ekspordinõudele. Artikkel 22 Liikmesriikide rangemad veinivalmistustavad Liikmesriigid võivad piirata või välistada teatavate ühenduse õigusega lubatud veinivalmistustavade kasutamist oma territooriumil valmistatava veini suhtes, et kindlustada kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähisega veinide, vahuveinide ja liköörveinide põhiomaduste säilimine. Liikmesriigid teatavad nendest piirangutest ja välistustest komisjonile, kes juhib neile teiste liikmesriikide tähelepanu. Artikkel 23 Veinivalmistustavade ja piirangute kohaldamise lubamine 1. Välja arvatud V lisas loetletud rikastamist, hapestamist ja hapetustamist käsitlevate veinivalmistustavade ning VI lisas sätestatud piirangute puhul, otsustatakse käesoleva määrusega hõlmatud toodete valmistamist ja säilitamist käsitlevate veinivalmistustavade ja piirangute üle vastavalt artikli 104 lõikes 1 viidatud menetlusega. 2. Liikmesriigid võivad lubada niisuguste veinivalmistustavade katselist kasutamist, mis muidu ei ole lubatud, kooskõlas artikli 104 lõikes 1 viidatud menetlusega. Artikkel 24 Loa andmise kriteeriumid Lubades veinivalmistustavade kasutamist kooskõlas artikli 104 lõikes 1 viidatud menetlusega, teeb komisjon järgnevat: a) tugineb Rahvusvahelise Veiniameti poolt tunnustatud veinivalmistustavadele ja veel lubamatute veinivalmistustavade katselise kasutamise tulemustele; b) arvestab rahva tervise kaitsega; c) võtab arvesse tarbijate eksitamise võimalikku ohtu nende kindlakskujunenud ootuste ja ettekujutuste tõttu, pidades silmas teabevahendite kättesaadavust ja võimalikkust selliste riskide vältimiseks; d) lubab veini looduslike ja põhiomaduste säilitamist ning ei põhjusta asjaomase toote koostise märkimisväärset muutust; e) tagab keskkonnakaitse vastuvõetava miinimumtaseme; f) peab kinni III ja IV lisas sätestatud veinivalmistustavade ja piirangute üldeeskirjadest. Artikkel 25 Analüüsimeetodid Rahvusvahelise Veiniameti poolt tunnustatud ja avaldatud analüüsimeetodeid ja eeskirju kasutatakse käesolevas määrusega hõlmatud toodete koostise määramiseks ja selgitamaks, kas kõnealuseid tooteid on käideldud lubatud veinivalmistustavadest erinevatel menetlustel. Kui puuduvad Rahvusvahelise Veiniameti poolt tunnustatud või asjakohased ühenduse meetodid ja eeskirjad, tuleb need vastu võtta kooskõlas artikli 104 lõikes 1 viidatud menetlusega. Artikkel 26 Rakenduseeskirjad Käesoleva peatüki ning III ja IV lisa üksikasjalikud rakenduseeskirjad võetakse vastu artikli 104 lõikes 1 viidatud korras. Kõnealused eeskirjad võivad hõlmata eelkõige: a) vahuveine käsitlevaid lubatud veinivalmistustavasid ja piiranguid; b) liköörveine käsitlevaid lubatud veinivalmistustavasid ja piiranguid; c) virrete ja veinide segamist reguleerivaid sätteid vastavalt VI lisa punktile C; d) veinivalmistamismenetluse käigus kasutatavate ainete puhtus- ja identifitseerimisnõudeid, kui asjakohased ühenduse eeskirjad puuduvad; e) lubatud veinivalmistustavade rakendamist käsitlevaid halduseeskirju; f) artiklile 21 mittevastavate toodete valdamist, ringlust ja kasutamist reguleerivaid tingimusi, võimalikke erandeid kõnealuse artikli nõuetest ning ka kriteeriumide kehtestamist raskuste ärahoidmiseks üksikjuhtudel; g) tingimusi, mille alusel liikmesriigid võivad lubada käesolevale peatüki muudele sätetele kui artiklile 21 või käesoleva peatüki rakendussätetele mittevastavate toodete valdamist, ringlust ja kasutamist. III peatükk Päritolunimetused ja geograafilised tähised 1. JAGU KOHALDAMISALA JA MÕISTED Artikkel 27 Päritolunimetused ja geograafilised tähised 1. Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid: a) „päritolunimetus” on piirkonna, konkreetse koha või erandjuhtudel riigi nimi, mida kasutatakse, et kirjeldada veini, liköörveini, vahuveini, gaseeritud vahuveini, poolvahuveini või üleküpsenud viinamarjadest valmistatud veini, mis vastab järgmistele nõuetele: i) selle kvaliteet ja omadused tulenevad valdavalt või eranditult teatavast geograafilisest piirkonnast koos sellele omaste looduslike ja inimteguritega; ii) viinamarjad, millest see on valmistatud, pärinevad eranditult kõnealusest geograafilisest piirkonnast; iii) see on saadud viinamarjasortidest, mis kuuluvad Vitis vinifera liiki. b) „geograafiline tähis” on piirkonnale, konkreetsele kohale või erandjuhtudel riigile viitav tähis, mida kasutatakse, et kirjeldada veini, liköörveini, vahuveini, gaseeritud vahuveini, poolvahuveini või üleküpsenud viinamarjadest valmistatud veini, mis vastab järgmistele nõuetele: i) selle kvaliteet, omadused või maine on omistatavad eelkõige selle geograafilisele päritolule; ii) vähemalt 85% selle valmistamiseks kasutavatest viinamarjadest pärinevad eranditult kõnealusest geograafilisest piirkonnast; iii) see on saadud viinamarjasortidest, mis kuuluvad Vitis vinifera liiki või Vitis vinifera liikide ja muude perekonna Vitis liikide ristandite hulka. 2. Traditsioonilised nimetused loetakse päritolunimetuseks, kui need: a) tähistavad veini; b) viitavad geograafilisele nimele; c) täidavad lõike 1 punkti a alapunktides i–iii viidatud tingimusi. 3. Päritolunimetused ja geograafilised tähised, sealhulgas need, mis on seotud kolmandate riikide geograafiliste piirkondadega, võetakse ühenduse kaitse alla vastavalt käesolevas peatükis sätestatud eeskirjadele. 2. JAGU KAITSETAOTLUS Artikkel 28 Kaitsetaotluste sisu 1. Päritolunimetuste või geograafiliste tähiste nimede kaitsetaotlused peavad hõlmama tehnilist toimikut, mis sisaldab: a) kaitstavat nimetust; b) taotleja nime ja aadressi; c) lõikes 2 viidatud tootespetsifikaati; d) koonddokumenti, milles esitatakse kokkuvõte lõikes 2 viidatud tootespetsifikaadist. 2. Tootespetsifikaat võimaldab huvitatud osapooltel kontrollida päritolunimetuse või geograafilise tähise asjaomaseid tootmistingimusi. Tootespetsifikaat sisaldab: a) veini ning selle füüsiliste, keemiliste, mikrobioloogiliste ja organoleptiliste omaduste kirjeldust; b) vajadusel veini valmistamiseks kasutatavaid eritavasid; c) asjaomase geograafilise piirkonna piiritlust; d) maksimaalset saagikust hektari kohta; e) andmeid sordi või sortide kohta, millest vein on saadud; f) üksikasju, mis kinnitavad seost kvaliteedi, maine või omaduste ja geograafilise keskkonna või geograafilise päritolu vahel; g) ühenduse, riiklike või vajadusel tootmisharudevaheliste organisatsioonide eeskirjadega kehtestatud kohaldatavaid nõudeid, mis peavad igal juhul üldiselt vastama ühenduse õigusele; h) tootespetsifikaatide tingimuste täitmist kontrollivate asutuste või organite nime ja aadressi ning nende vastavaid ülesandeid. Artikkel 29 Kolmanda riigi geograafilise piirkonnaga seotud kaitsetaotlus 1. Kui kaitsetaotlus on seotud kolmanda riigi geograafilise piirkonnaga, peaks see lisaks artiklis 28 sätestatud andmetele sisaldama tõendit, et kõnealune nimi on oma päritolumaal kaitstud. 2. Taotlus edastatakse komisjonile, kas otse taotleja poolt või asjaomase kolmanda riigi ametiasutuste kaudu. 3. Kaitsetaotlus tuleb esitada ühes ühenduse ametlikus keeles või sellega peab kaasas olema kinnitatud tõlge ühesse nimetatud keelde. Artikkel 30 Taotlejad 1. Iga huvitatud tootjarühm või erandjuhtudel üksiktootja võib taotleda päritolunimetuse või geograafilise tähise kaitset. Taotlemises võivad osaleda ka teised huvitatud isikud. 2. Tootjad võivad kaitsetaotluse esitada üksnes seoses nende endi toodetava veiniga. 3. Ühise taotluse võib esitada piiriülest geograafilist piirkonda tähistava nime kohta või piiriülese geograafilise piirkonnaga seotud traditsioonilise nimetuse kohta. 3. JAGU KAITSE ALLA VÕTMISE MENETLUS Artikkel 31 Riiklik eelmenetlus 1. Ühendusest pärit veinide artikli 27 kohaste päritolunimetuse või geograafilise tähise kaitsetaotluste suhtes kohaldatakse riiklikku eelmenetlust kooskõlas käesoleva artikliga. 2. Kaitsetaotlus esitatakse selles liikmesriigis, mille territooriumilt päritolunimetus või geograafiline tähis pärineb. 3. Liikmesriik kontrollib kaitsetaotluse vastavust käesolevas peatükis sätestatud tingimustele. Liikmesriik viib läbi riikliku menetluse, millega tagatakse taotluse piisav avalikustamine ja nähakse ette vähemalt kahe kuu pikkune ajavahemik alates avalikustamisest, mille jooksul kõik tema territooriumil tegutsevad või asuvad ning õigustatud huvi omavad füüsilised või juriidilised isikud võivad esitada vastuväite kavandatavale kaitse alla võtmisele, esitades liikmesriigile nõuetekohaselt põhjendatud avalduse. 4. Kui liikmesriik leiab, et päritolunimetus või geograafiline tähis ei vasta asjaomastele nõuetele ning sealhulgas on võimalus, et see ei vasta üldiselt ühenduse õigusele, lükkab ta taotluse tagasi. 5. Kui liikmesriik leiab, et asjaomased nõuded on täidetud, teeb ta positiivse otsuse, millega ta võib sätestada ajutise riikliku kaitse, mis jõustub kuupäevast, mil kaitsetaotlus esitatakse komisjonile vastavalt lõikele 7. Liikmesriik avaldab koonddokumendi ja tootespetsifikaadi Internetis. 6. Liikmesriik tagab lõikes 5 viidatud otsuste avalikustamise ning edasikaebamisvõimaluse kõigile õigustatud huvi omavatele füüsilistele või juriidilistele isikutele selles liikmesriigis. 7. Asjaomased liikmesriigid esitavad seoses lõikes 5 viidatud positiivse otsusega komisjonile kaitsetaotluse, mis sisaldab: a) taotleja nime ja aadressi; b) artikli 28 lõike 1 punktis d viidatud koonddokumenti; c) liikmesriigi kinnitust, et taotleja esitatud taotlus vastab käesoleva määruse tingimustele; d) viidet lõikes 6 viidatud avaldamisele. Kõnealused dokumendid tuleb esitada ühes Euroopa Liidu ametlikus keeles või nendega peab kaasas olema kinnitatud tõlge ühesse nimetatud keelde. 8. Lõikes 5 viidatud ajutine riiklik kaitse kaotab kehtivuse kuupäeval, mil komisjon võtab vastu artikli 34 kohase otsuse. 9. Liikmesriigid kehtestavad käesoleva artikli järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 1. augustiks 2009. Artikkel 32 Komisjoni järelevalve 1. Komisjon avalikustab päritolunimetuse või geograafilise tähise kaitsetaotluse esitamise kuupäeva. 2. Komisjon kontrollib, kas artikli 31 lõikes 7 viidatud kaitsetaotlused vastavad käesolevas peatükis sätestatud tingimustele. 3. Kui komisjon leiab, et käesolevas peatükis sätestatud tingimused on täidetud, avaldab ta artikli 28 lõike 1 punktis d viidatud koonddokumendi ja artikli 31 lõikes 5 viidatud tootespetsifikatsiooni avaldamise viite Euroopa Liidu Teatajas . Vastasel korral otsustatakse taotlus tagasi lükata vastavalt artikli 104 lõikes 1 viidatud menetlusele. Artikkel 33 Vastuväidete esitamise menetlus Kahe kuu jooksul alates artikli 32 lõike 3 esimeses lõigus ettenähtud avaldamisest võivad kõik õigustatud huvi omavad liikmesriigid, kolmandad riigid, füüsilised või juriidilised isikud, kes tegutsevad või asuvad muus liikmesriigis kui kaitset taotlev liikmesriik või kolmandas riigis, esitada vastuväite kavandatavale kaitse alla võtmisele, esitades komisjonile nõuetekohaselt põhjendatud avalduse. Kolmandas riigis tegutsevate või asuvate füüsiliste või juriidiliste isikute puhul esitatakse kõnealune avaldus kas otse või asjaomase kolmanda riigi ametiasutuste kaudu esimeses lõigus viidatud kahekuulise ajavahemiku jooksul. Artikkel 34 Kaitse alla võtmise otsus Komisjonile kättesaadava teabe alusel ja kooskõlas artikli 104 lõikes 1 viidatud menetlusega otsustatakse käesolevas peatükis sätestatud tingimustele vastav ja üldiselt ühenduse õigusega kooskõlas olev päritolunimetus või geograafiline tähis kaitse alla võtta või taotlus tagasi lükata, kui kõnealuseid tingimusi ei täideta. 4. JAGU ERIJUHTUMID Artikkel 35 Homonüümid 1. Kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähisega homonüümne nimetus võetakse päritolunimetuse või geograafilise tähisena kaitse alla tingimusel, et see erineb kaitstud nimetusest piisavalt, et mitte eksitada tarbijaid kõnealuste veinide tegeliku geograafilise päritolu osas. 2. Kui komisjoni rakenduseeskirjades ei ole sätestatud teisiti, ei tohi viinamarjasordi nime kasutada käesoleva määrusega hõlmatud toodete märgistamiseks juhul, kui viinamarjasort sisaldab kaitstud päritolunimetust või geograafilist tähist või koosneb sellest. Artikkel 36 Kaitse alla võtmisest keeldumise põhjused 1. Üldnimetuseks muutunud nimetusi ei kaitsta päritolunimetuse või geograafilise tähisena. Käesolevas määruses tähendab „üldnimetuseks muutunud nimetus” veini nimetust, mis vaatamata oma seotusele koha või piirkonnaga, kus toodet algselt toodeti või turustati, on muutunud veini üldnimetuseks ühenduses. Et otsustada, kas nimetus on või ei ole muutunud üldnimetuseks, võetakse arvesse kõiki asjakohaseid tegureid, eelkõige: a) hetkeolukorda ühenduses, eelkõige tarbimispiirkondades; b) asjakohaseid riigi või ühenduse sätteid. 2. Nimetust ei kaitsta päritolunimetuse või geograafilise tähisena juhul, kui selle kaitsmine võib kaubamärgi mainet ja tuntust arvesse võttes tarbijat veini tegeliku olemuse osas eksitada. Artikkel 37 Seos kaubamärkidega 1. Juhul kui päritolunimetus või geograafilise tähis on käesoleva määruse alusel kaitstud, keeldutakse ühele artikli 38 lõikes 2 viidatud olukorrale vastava ja IV lisas loetletud kategooria alla kuuluva tootega seotud kaubamärgi registreerimisest juhul, kui kaubamärgi registreerimistaotlus esitatakse komisjonile pärast päritolunimetuse või geograafilise tähise kaitsetaotluse esitamist ning päritolunimetus või geograafilise tähis võetakse seejärel kaitse alla. Esimese lõigu sätteid rikkudes registreeritud kaubamärgid tunnistatakse kehtetuteks. 2. Ilma et see piiraks artikli 36 lõike 2 kohaldamist, võib olenemata päritolunimetuse või geograafilise tähise kaitsest jätkuvalt kasutada või uuendada kaubamärki, mille kasutus vastab ühele artikli 38 lõikes 2 viidatud olukorrale, mis on taotletud, registreeritud või asjaomaste õigusaktidega ettenähtud juhtudel ühenduse territooriumil kasutuses juurdunud enne komisjonile päritolunimetuse või geograafilise tähise kaitsetaotluse esitamise kuupäeva, tingimusel et selle tühistamiseks või kehtetuks tunnistamiseks ei ole ühtegi põhjust, nagu on määratletud nõukogu direktiiviga 89/104/EMÜ[20] või nõukogu määrusega (EÜ) nr 40/94[21]. Sellistel juhtudel lubatakse kasutada päritolunimetust või geograafilist tähist kõrvuti vastavate kaubamärkidega. 5. JAGU KAITSE JA KONTROLL Artikkel 38 Kaitse 1. Kaitstud päritolunimetusi ja geograafilisi tähiseid võivad kasutada kõik ettevõtjad, kes turustavad veini, mis on toodetud kooskõlas vastava tootespetsifikaadiga. 2. Kaitstud päritolunimetused ja geograafilised tähised ning tootespetsifikaadiga kooskõlas kaitstud nimetusi kasutavad veinid kaitstakse: a) kaitstud nimetuse otsese või kaudse kaubanduslikul eesmärgil kasutamise eest: - sarnastel toodetel, mis ei vasta kaitstud nimetuse tootespetsifikaadile või - kui sellise kasutusega kaasneb päritolunimetuse või geograafilise tähise maine ärakasutamine; b) väärkasutuse, imiteerimise või seoste tekitamise eest ka siis, kui toote või teenuse tegelik päritolu on näidatud või kui kaitstud nimetus on tõlgitud või sellele on lisatud väljend „liik”, „stiil”, „meetod”, „toodetud nagu”, „imitatsioon”, „maitse”, „samasugune” või muu samalaadne väljend; c) muude toote lähtekohta, päritolu, laadi või olulisi omadusi käsitlevate valede või eksitavate märgete eest, mis esitatakse asjaomase toote sise- või välispakendil, reklaammaterjalides või tootega seotud dokumentides, ning selliste pakendite kasutamise eest, mis võivad anda vale mulje toote päritolust; d) muu tegevuse eest, mis võib tarbijat eksitada seoses toote tegeliku päritoluga. 3. Kaitstud päritolunimetused või kaitstud geograafilised tähised ei muutu ühenduses üldnimetusteks artikli 36 lõike 1 tähenduses. 4. Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et lõpetada kaitstud päritolunimetuste ja geograafiliste tähiste ebaseaduslik kasutamine lõikes 2 viidatud viisil. Artikkel 39 Register Komisjon loob avalikkusele kättesaadava veini kaitstud päritolunimetuste ja geograafiliste tähiste elektroonilise registri ja haldab seda. Artikkel 40 Pädevad kontrolliasutused 1. Liikmesriigid määravad vastavalt määrusele (EÜ) nr 882/2004 käesolevas peatükis sätestatud kohustuste täitmise kontrollimise eest vastutava(d) pädeva(d) asutuse(d). Liikmesriigid võivad kõnealuste kontrollide läbiviimiseks määrata tootmisharudevahelised organisatsioonid, kui need on piisavalt objektiivsed ja erapooletud. 2. Liikmesriigid peavad tagama, et kontrollisüsteemi kohaldatakse iga käesolevat peatükki järgiva ettevõtja suhtes. 3. Liikmesriigid teavitavad komisjoni lõikes 1 viidatud asutustest või organisatsioonidest. Komisjon avalikustab nende nimed ja aadressid ning ajakohastab neid korrapäraselt. Artikkel 41 Spetsifikaatide järgimise kontrollimine 1. Ühenduse geograafilise piirkonnaga seotud kaitstud päritolunimetuste ja geograafiliste tähiste puhul tagatakse tootmisel ning veini müügiks ettevalmistuse ajal ja järgselt tootespetsifikaatide järgimise iga-aastane kontrollimine: a) ühe või mitme artiklis 40 viidatud asutuse või organisatsiooni poolt või b) ühe või mitme toote sertifitseerimisasutusena tegutseva kontrolliorgani poolt määruse (EÜ) nr 882/2004 artikli 2 tähenduses. Sellise kontrollimise kulud kannavad kontrollitavad ettevõtjad. 2. Kolmanda riigi geograafilise piirkonnaga seotud kaitstud päritolunimetuste ja geograafiliste tähiste puhul tagatakse tootmisel ning veini müügiks ettevalmistuse ajal ja järgselt tootespetsifikaatide järgimise iga-aastane kontrollimine: a) ühe või mitme kolmanda riigi määratud ametiasutuse poolt või b) ühe või mitme sertifitseerimisasutuse poolt või c) ühe või mitme tootmisharudevahelise organisatsiooni poolt. 3. Käesoleva artikli lõike 1 punktis b ja lõike 2 punktis b viidatud sertifitseerimisasutused peavad vastama Euroopa standardile EN 45011 või ISO/IEC juhendile 65 (toodete sertifitseerimise süsteemidega tegelevate asutuste üldnõuded) ning alates 1. maist 2010 tuleb neid ka akrediteerida kooskõlas kõnealuse standardi või juhendiga. 4. Kontrollides tootespetsifikaadi järgimist peavad käesoleva artikli lõike 1 punktis a ning lõike 2 punktides a ja c viidatud asutused olema piisavalt objektiivsed ja erapooletud ning nende käsutuses peavad pidevalt olema kvalifitseeritud töötajad ja ülesannete täitmiseks vajalikud vahendid. Artikkel 42 Tootespetsifikaatide muutmine 1. Artikli 30 tingimustele vastav taotleja võib taotleda kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähise tootespetsifikaadi muutmise heakskiitmist, eelkõige selleks, et võtta arvesse teaduse ja tehnika edusamme või määratleda uuesti artikli 28 lõike 2 teise lõigu punktis c viidatud geograafiline piirkond. Taotlustes kirjeldatakse ja põhjendatakse taotletud muudatusi. 2. Kui kavandatud muudatus toob kaasa ühe või mitu muudatust artikli 28 lõike 1 punktis d viidatud koonddokumenti, kohaldatakse artikleid 31–34 mutatis mutandis muutmistaotluse suhtes. Kuid kui kavandatud muudatus on üksnes väike, otsustakse kooskõlas artikli 104 lõikes 1 viidatud menetlusega, kas rahuldada taotlus artikli 32 lõikes 2 ja artiklis 33 sätestatud menetlust rakendamata ning heakskiitmise korral avaldab komisjon artikli 32 lõikes 3 viidatud andmed. 3. Kui kavandatud muudatus ei too kaasa koonddokumendi muutmist, kohaldatakse järgmisi eeskirju: a) kui geograafiline piirkond asub liikmesriigis, avaldab kõnealune liikmesriik oma seisukoha muudatuse suhtes ning heakskiidu korral avaldab muudetud tootespetsifikaadi ning teavitab komisjoni heakskiidetud muudatustest ja nende põhjendustest; b) kui geograafiline piirkond asub kolmandas riigis, otsustab komisjon, kas kavandatud muudatus heaks kiita. Artikkel 43 Tühistamine Kooskõlas artikli 104 lõikes 1 viidatud menetlusega võidakse komisjoni algatusel või õigustatud huvi omava liikmesriigi, kolmanda riigi või füüsilise või juriidilise isiku asjakohaselt põhjendatud taotluse korral otsustada päritolunimetuse või geograafilise tähise kaitse tühistada, kui vastava tootespetsifikaadi järgimine ei ole enam tagatud. Artikleid 31–34 kohaldatakse mutatis mutandis . Artikkel 44 Olemasolevad kaitstud veininimetused 1. Kooskõlas määruse (EÜ) nr 1493/1999 artikliga 54 ja määruse (EÜ) nr 753/2002 artikliga 28 võetakse kaitstud veininimetused automaatselt käesoleva määruse kohase kaitse alla. Komisjon kannab need artiklis 39 sätestatud registrisse. 2. Lõikes 1 viidatud päritolunimetuste ja geograafiliste tähistega seoses edastavad liikmesriigid komisjonile: a) artikli 28 lõikes 1 ette nähtud tehnilised toimikud; b) riikliku otsuse nende kehtivuse kohta. 3. Lõikes 1 viidatud nimetused, mille kohta ei esitata lõikes 2 viidatud teavet 31. detsembriks 2010, arvatakse käesoleva määruse kaitse alt välja. Seejärel võtab komisjon vajalikke meetmeid, et kõrvaldada kõnealused nimetused artiklis 39 sätestatud registrist. 4. Erandina artiklist 43 võidakse kooskõlas artikli 104 lõikes 1 viidatud menetlusega kuni 31. detsembrini 2013 komisjoni algatusel otsustada käesoleva artikli lõikes 1 viidatud päritolunimetuste või geograafiliste tähiste kaitse tühistada, kui need ei vasta asjaomastele kaitsetingimustele. 6. JAGU ÜLDSÄTTED Artikkel 45 Rakenduseeskirjad Käesoleva peatüki üksikasjalikud rakenduseeskirjad võetakse vastu artikli 104 lõikes 1 viidatud korras. Kõnealused eeskirjad võivad hõlmata eelkõige erandeid käesolevas peatükis sätestatud eeskirjade kohaldamisest menetluses olevate päritolunimetuste või geograafiliste tähiste kaitsetaotluste suhtes. Artikkel 46 Tasud Liikmesriikidel on õigus nõuda oma kulude katteks tasu, sealhulgas nende kulude katteks, mis kantud seoses käesoleva määruse kohaste kaitsetaotluste, vastuväidete, muutmistaotluste ja tühistamistaotluste läbivaatamisega. IV peatükk Märgistus Artikkel 47 Mõiste Käesolevas määruses tähendab „märgistus” kõiki vastava toodetega kaasnevaid või sellele viitavaid sõnu, andmeid, kaubamärke, marginimesid, kujunduselemente või sümboleid pakendil, dokumentidel, sedelitel, etikettidel või kaelaetikettidel. Artikkel 48 Horisontaaleeskirjade kohaldatavus Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse direktiivi 2000/13/EÜ, nõukogu direktiivi 89/396/EMÜ,[22] nõukogu direktiivi 75/106/EMÜ[23] ja direktiivi 89/104/EMÜ kõnealuste direktiivide kohaldamisalasse kuuluvate toodete märgistuse suhtes. Artikkel 49 Kohustuslikud üksikasjad 1. IV lisa punktides 1–9 ja punktis 13 viidatud ja ühenduses toodetud või eksportimiseks mõeldud toodete märgistus peab sisaldama järgmisi kohustuslikke üksikasju: a) viinamarjasaaduste kategooria nimetust kooskõlas IV lisaga; b) kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähisega veinide puhul: - terminit „kaitstud päritolunimetus” või „kaitstud geograafiline tähis” ja - kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähise nimetust. c) tegelikku alkoholisisaldust mahuprotsentides; d) märget veini lähtekoha kohta; e) märget villija kohta; f) imporditud veinide puhul märget importija kohta. 2. Erandina lõike 1 punktist a võib viite viinamarjasaaduste kategooriale välja jätta selliste veinide puhul, mille etikett sisaldab päritolunimetuse või geograafilise tähise kaitstud nimetust. 3. Erandina lõike 1 punktist b võib viite terminitele „kaitstud päritolunimetus” või „kaitstud geograafiline tähis” jätta välja järgmistel juhtudel: a) kui etiketil on esitatud riiklike õigusaktidega reguleeritud riiklik erinimetus; b) kui kooskõlas artikli 104 lõikes 1 viidatud menetlusega määratletud erandjuhul on etiketil esitatud kaitstud päritolunimetuse või kaitstud geograafilise tähise nimetus. Artikkel 50 Valikulised üksikasjad Artikli 49 lõikes 1 viidatud toodete märgistus võib sisaldada eelkõige järgmisi valikulisi üksikasju: a) aastakäiku; b) ühe või mitme viinamarjasordi nime; c) suhkrusisaldusele osutavaid termineid; d) kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähisega veinide puhul muid traditsioonilisi termineid kui päritolunimetusi või geograafilisi tähiseid, mis tähistavad asjaomase veini tootmis- või laagerdamismeetodit, omadusi, värvust, tüüpi või kohta; e) kaitstud päritolunimetusele või geograafilisele tähisele osutavat ühenduse sümbolit; f) teatavatele tootmismeetoditele viitavaid termineid. Artikkel 51 Keeled Sõnadega väljendatud artikliga 49 ettenähtud kohustuslikud üksikasjad tuleb esitada ühes või enamas ühenduse ametlikus keeles. Kuid kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähise nimetus või riiklik erinimetus peab etiketil olema esitatud selle liikmesriigi ametlikus keeles (ametlikes keeltes), kust vein on pärit. Artikkel 52 Jõustamine Liikmesriikide pädevad asutused võtavad meetmed tagamaks, et veini, mis ei ole etiketitud kooskõlas käesoleva peatükiga, ei turustata või see kõrvaldatakse turult. Artikkel 53 Rakenduseeskirjad Käesoleva peatüki üksikasjalikud rakenduseeskirjad võetakse vastu artikli 104 lõikes 1 viidatud korras. Kõnealused eeskirjad võivad hõlmata eelkõige: a) üksikasju veini lähtekoha osutamise kohta; b) artiklis 50 loetletud valikuliste üksikasjade kasutamistingimusi; c) üksikasju traditsiooniliste terminite kohta, et tähistada kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähisega veine; d) järelevalvet etiketil esitatavate aastakäigu ja viinamarjasordi tähiste üle. V peatükk Tootjaorganisatsioonid ja tootmisharudevahelised organisatsioonid Artikkel 54 Tootjaorganisatsioonid Liikmesriigid tunnustavad tootjaorganisatsioonina kõiki juriidilisi isikuid, kes vastavad järgmistele tingimustele: a) see koosneb käesoleva määrusega hõlmatud toodete tootjatest; b) see on asutatud tootjate algatusel; c) selle tegevusel on teatav eesmärk, mis võib eelkõige olla seotud: i) tootmise ühise kohandamisega turunõudmistele ja toote täiustamisega; ii) pakkumise kontsentreerimise edendamisega ja oma liikmete toodetud toodete turuleviimisega; iii) tootmise ja töötlemise ratsionaliseerimise ja täiustamise edendamisega; iv) tootmiskulude ja turukorraldusega seotud kulude vähendamisega ning tootjahindade tasakaalustamisega; v) keskkonnasõbralike viljelustavade ja tootmistehnoloogia kasutamise edendamisega ning selleks tehnilise abi osutamisega; vi) veinitootmise kõrvalsaaduste majandamisega ja jäätmekäitlusega seotud algatuste edendamisega, eelkõige vee, mulla ja maastiku kaitseks ning bioloogilise mitmekesisuse säilitamiseks või arendamiseks; vii) säästvate tootmismeetodite ja turuarengute uuringute läbiviimisega. d) selle põhikirjas nõutakse liikmetelt eelkõige järgmist: i) tootjaorganisatsioonis vastuvõetud eeskirjade kohaldamist, mis käsitlevad aruandlust toodangu kohta, toodangut ennast, turustamist ja keskkonnakaitset; ii) teabe esitamist, mida tootjaorganisatsioon vajab statistilistel eesmärkidel, eriti viljeluspiirkondade ja turu arengu kohta; iii) trahvide maksmist põhikirjajärgsete kohustuste täitmata jätmise eest. e) see on esitatud asjaomasele liikmesriigile taotluse tootjaorganisatsioonina tunnustamiseks käesoleva määruse alusel ning taotlus sisaldab järgmisi andmeid: i) tõendit selle kohta, et asutus vastab punktides a–d sätestatud nõuetele; ii) tõendit selle kohta, et asutusel on ettenähtud miinimumarv liikmeid, mille kehtestab asjaomane liikmesriik; iii) tõendit selle kohta, et asutus tagab oma tegutsemispiirkonnas turustatava toodangu miinimumkoguse, mille kehtestab asjaomane liikmesriik; iv) tõendit selle kohta, et asutus suudab pikema aja jooksul nõuetekohaselt ja tõhusalt ning varude kontsentratsiooni silmas pidades tegutseda; v) tõendit selle kohta, et asutus võimaldab oma liikmetel saada tõhusat tehnilist abi keskkonnasäästlike viljelusviiside kasutamisel. Artikkel 55 Tootmisharudevahelised organisatsioonid Liikmesriigid tunnustavad tootmisharudevahelise organisatsioonina kõiki juriidilisi isikuid, kes vastavad järgmistele tingimustele: a) see koosneb käesoleva määrusega hõlmatud toodete tootmise, kaubanduse või töötlemisega seotud majandustegevusalade esindajatest; b) see on moodustatud kõigi või osa liikmesorganisatsioonide või -ühenduste algatusel; c) see rakendab ühenduse ühes või mitmes piirkonnas ühte või mitut järgmist meedet, võttes arvesse rahvatervist ja tarbijate huve: i) tootmise ja turuga seotud teadlikkuse ja läbipaistvuse suurendamine; ii) toodete turuletoomise paremale koordineerimisele kaasa aitamine, eelkõige turu-uuringute abil; iii) ühenduse eeskirjadele vastavate standardsete lepinguvormide koostamine; iv) tootmisvõimsuse parem kasutamine; v) teabe kogumine ja uuringute teostamine selleks, et kohandada tootmist turunõuete ning tarbijate eelistuste ja ootustega, eriti seoses tootekvaliteedi ja keskkonnakaitsega; vi) teavitamine kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähisega veini erilistest omadustest; vii) võimaluste otsimine taimekaitsevahendite ja muude lisandite kasutuse piiramiseks ning tootekvaliteedi säilitamise ja mulla ning vee kaitse tagamiseks; viii) integreeritud tootmise või muude keskkonnasäästlike tootmismeetodite edendamine; ix) teavitamine mõõduka ja vastutustundliku veinitarbimise innustamine ning vastutustundetu tarbimisega seotud ohtudest; x) veini müügiedendusmeetmete võtmine, eelkõige kolmandates riikides; xi) kõigil tootmis-, veinivalmistamis- ja turustamisetappidel kasutatavate tootekvaliteedi parandamise meetodite ja vahendite arendamine; xii) mahepõllunduse, samuti kvaliteedimärkide, kaitstud päritolunimetuste ja geograafiliste tähiste potentsiaali kasutamine, kaitse ja edendamine; d) see on esitatud asjaomasele liikmesriigile taotluse tootmisharudevahelise organisatsioonina tunnustamiseks käesoleva määruse alusel ning taotlus sisaldab järgmisi andmeid: i) tõendit selle kohta, et asutus vastab punktides a–c sätestatud nõuetele; ii) tõendit selle kohta, et asutus tegutseb asjaomase territooriumi ühes või mitmes piirkonnas; iii) tõendit selle kohta, et asutus esindab märkimisväärset osa käesoleva määrusega hõlmatud toodete toodangust või kaubandusest; iv) tõendit selle kohta, et asutus ei tegele käesoleva määrusega hõlmatud toodete tootmise, töötlemise või turustamisega. Artikkel 56 Tunnustamismenetlus 1. Taotlused tootjaorganisatsioonina või tootmisharudevahelise organisatsioonina tunnustamiseks esitatakse sellele liikmesriigile, kus organisatsioon asub, ning kõnealune liikmesriik vaatab ka taotlused läbi. 2. Liikmesriigid otsustavad kolme kuu jooksul alates taotluse esitamisest, kas organisatsioonile tunnustus anda või sellest keelduda. Artikkel 57 Turustuseeskirjad 1. Kaitstud päritolunimetuse või geograafilise tähisega veinide (sealhulgas viinamarjade, viinamarjavirrete ja veinide, millest need on saadud) turu toimimise parandamiseks võivad tootjaliikmesriigid eelkõige tootmisharudevaheliste organisatsioonide otsuste rakendamisel kehtestada turustuseeskirju, mis reguleerivad tarnet, tingimusel et need eeskirjad on seotud toodangu ladustamise või järkjärgulise turuletoomisega. Kõnealused eeskirjad ei tohi: a) olla seotud asjaomase toote esmaturustuse järgsete tehingutega; b) lubada hindade kindlaksmääramist, sealhulgas juhul, kui hinnad määratakse juhindumiseks või soovitusena; c) teha kättesaamatuks üldiselt saada