SELETUSKIRI

17. juuli 2000. aasta määruses (EÜ) nr 1760/2000 veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi loomise, veiseliha ja veiselihatoodete märgistamise kohta[1] on sätestatud, et iga liikmesriik peab looma veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi vastavalt kõnealuse määruse sätetele. Enne seda olid veiste spongioosse entsefalopaatia (BSE) kriisi taustal kehtestatud liidus eeskirjad veiste identifitseerimise ja jälgitavuse kohta juba 1997. aastal. Nõukogu määrusega (EÜ) nr 820/97 kehtestati veiste individuaalse jälgitavuse kord, mille kohaselt tuleb iga loom märgistada kahe kõrvamärgiga, luua põllumajandusettevõtete register iga põllumajandusettevõtte kohta (nt loomakasvatusettevõte, turg, tapamaja), koostada igale loomale pass, millesse märgitakse andmed kõikide looma liikumiste kohta ja edastatakse liikumisandmed elektroonilisse andmebaasi, mille abil on võimalik loomi kiiresti tuvastada ja teha haiguste korral kindlaks kohordid. Samu põhimõtteid järgiti hiljem ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1760/2000. Eesmärk oli taastada läbipaistvuse ning veiste ja veiselihatoodete täieliku jälgitavuse kaudu tarbijate usaldus loomaliha ja sellest valmistatud toodete vastu ning samuti lokaliseerida ja tuvastada loomi veterinaareesmärkidel, mis on väga tähtis nakkushaiguste tõrjel. Nende eesmärkide saavutamise osas võib praegu korda pidada edukaks (BSE on ELis kontrolli all ja tarbijate usaldus on tagasi võidetud[2]). Selle tulemuslikkus ja tõhusus nakkushaiguste (nt suu- ja sõrataud, lammaste katarraalne palavik) tõrje jaoks tähtsa teabe andmisel ning veiseliha jälgitavuse tagamisel on tõendatud.

Määrus (EÜ) nr 1760/2000 (millega kehtestatakse veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteem ning loomaliha ja loomalihatoodete märgistamine – sealhulgas vabatahtlik märgistamine – , mis põhineb „kahel kõrvamärgil”, „põllumajandusettevõtete registril”, „veisepassil” ja „elektroonilisel andmebaasil”) on nõukogule ja Euroopa Parlamendile esitatud komisjoni teatise (KOM (2009) 544) „Halduskoormuse vähendamise tegevusprogramm ELis” järgi ettevõtjatele põhjustatava halduskoormuse osas eriti tähtis teabekohustus[3].

Uue ELi loomatervishoiu strateegia[4] tegevuskava kohaselt lihtsustab komisjon veiste elektroonilise identifitseerimise sisseviimise käigus teabekohustusi (st põllumajandusettevõtete registrid, loomapassid). Seadusandliku tavamenetluse kohane õigusakti ettepanek on komisjoni tegevuskava järgi plaanis teha 2011. aasta esimeses pooles.

Veiste identifitseerimise praeguste eeskirjade väljatöötamisel 1997. aastal ei olnud aga elektrooniline identifitseerimine veel tehniliselt nii kaugel, et seda oleks saanud veiste puhul kasutada. Viimase kümne aasta jooksul on raadiosagedustuvastusel põhinev elektrooniline identifitseerimine (EID) märgatavalt edasi arenenud ja võimaldab individuaalsete loomakoodide kiiremat ja täpsemat lugemist ja edastamist otse andmetöötlussüsteemi, mis võimaldab kokku hoida tööjõukulusid, kuid suurendab samal ajal kulutusi tehnikale. Kehtiv õigusakt veiste identifitseerimise kohta ei kajasta neid viimaseid tehnoloogilisi arenguid. Elektrooniliste tunnuste kasutamine aitaks vähendada halduskoormust ja paberite täitmist, kui põllumajandusettevõttes peetakse registrit elektrooniliselt (nagu seda üha rohkem tehakse), kasutades automaatset lugemist ja andmete automaatset registrisse sisestamist. Kiirem ja usaldusväärsem süsteem võimaldab muu hulgas andmeid kiiremini ja täpsemalt lugeda kui see klassikaliste kõrvamärkide puhul toimub, lihtsustades loomade liikumist käsitlevate andmete edastamist kesksesse andmebaasi ning võimaldades seega nakatunud loomi ja/või toitu tõhusamalt ja kiiremini tuvastada.

EID praegusi tehnoloogilisi eeliseid arvesse võttes on mitu ELi liikmesriiki otsustanud hakata veiste elektroonilist identifitseerimist vabatahtlikult rakendama. Ka väljaspool ELi on märgata veiste elektroonilise identifitseerimise kasutamise tõusu. Lisaks sellele on elektrooniline identifitseerimine ELis kasutusel juba mitme loomaliigi puhul (enamikul juhul kohustuslikus korras).

Praegune õiguslik raamistik ei keela liikmesriikidel elektrooniliste tunnuste vabatahtlikku kasutamist, kuid lisaks tuleb kasutada ametlike nähtavaid kõrvamärke. Kuna ühtsed ELi standardid puuduvad, kasutatakse erinevates kohtades erinevat tüüpi elektroonilisi tunnuseid ja erineval raadiotuvastussagedusel töötavaid lugejaid. Seega võib iga liikmesriik valida endale sobivad standardid, mis tähendab, et puudub ühtsus, mis omakorda takistab elektroonilist andmevahetust ning muudab EID süsteemist saadava kasu olematuks.

Seoses veiste vabatahtliku märgistamisega on vaja vähendada ülemäärast halduskoormust, mis kaasneb praegu kehtiva vabatahtliku süsteemiga. Määrusega (EÜ) nr 820/97 kehtestati veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteem ning veiseliha ja veiselihatoodete märgistamine ning määrust täiendati määrusega (EÜ) nr 1760/2000. Selles käsitletakse veise päritolu kohustuslikku kindlakstegemist (sündinud/nuumatud/tapetud), kellelt liha on saadud (ettepanek ei hõlma uusi sätteid loomaliha kohustusliku märgistamise nõuete kohta), tapetud looma identifitseerimiskoodi kohustuslikku esitamist ja nende põllumajandusettevõtete andmeid, kus liha töödeldi (tapamaja ja lihalõikusettevõte) ja ka komisjoni ametlikku heakskiidukorda, mis hõlmab nõuet, et teatada tuleb ka lisamärgistusest, mis esitatakse täiendavalt kohustuslikule märgistusele. Juba 2004. aastal esitas komisjon nõukogule ja Euroopa Parlamendile aruande loomaliha märgistamist käsitletava osa kohta määruses (EÜ) nr 1760/2000[5], milles juhiti tähelepanu vabatahtliku loomaliha märgistamise korra puudustele. Välja toodi asjaolu, et süsteemi ei rakendata kõikides liikmesiriikides ühtsel viisil ( nt halduskord on liikmesriigiti väga erinev ) ja et kõik märgistuses esitatud viited (sealhulgas need, mis ei ole seotud liha päritolu, jälgitavuse või kvaliteediomadustega) tuleb esitada pädevale asutusele ametliku heakskiidu saamiseks. Komisjoni talituste töödokumendis ühise põllumajanduspoliitika lihtsustamise kohta[6], on juhitud tähelepanu halduskoormust käsitleva sõltumatute huvirühmade kõrgetasemelise töörühma (nn Stoiberi rühma) soovitusele. Stoiberi rühm soovitas tunnistada kehtetuks teabenõude seoses vabatahtliku lisamärgistuse kasutamisega, mis esitatakse lisaks veiseliha puhul kohustuslikule märgistusele[7].

Kõnealuses ettepanekus on arvesse võetud huvitatud isikutega toimunud arutelude ning mõjuhinnangu tulemusi. Mõjuhinnangus jõuti järeldusele, et veiste vabatahtlik elektrooniline identifitseerimine ametliku identifitseerimise vahendina annaks ettevõtjatele aega EID süsteemiga tutvuda ja välja selgitada, millist lisaväärtust see konkreetsetes tingimustes annab. See võimalus on eelistatav, kuna võimaldab ELi liikmesriikidel ja eraettevõtjatel end ise organiseerida, nii et nad saaksid eeliste hindamisel arvesse võtta piirkondlikke erinevusi ja erinevaid tootmisviise. Samuti on see süsteem piisavalt paindlik, et saada ametivõimudelt ja sidusrühmadelt toetust, mis tuleb eeskirjade jõustamisele kasuks. EID vabatahtlik kasutuselevõtt tähendaks, et EID kasuks otsustavad loomakasvatajad, kes sellest põllumajandusettevõtte haldamisel kohe kasu saavad. See on individuaalne otsus, mille iga ettevõtja teeb majanduslikest kaalutlustest (turu survel) lähtuvalt. Vabatahtliku korra alusel saab veiseid märgistada kahe kõrvamärgiga (praegune süsteem) või ühe nähtava kõrvamärgiga ja ühe elektroonilise tunnusega (nt elektrooniline kõrvamärk või makku paigaldatav tunnus), mis vastavad ELi ühtsetele standarditele, mis on ametlikult heaks kiidetud. Kavandatav vabatahtlik elektrooniline identifitseerimine näeks ELi liikmesriikidele ette ka võimaluse kehtestada oma riigi territooriumil kohustuslik kord. Kui liikmesriik valib kohustusliku korra, tuleb iga veis märgistada ühe nähtava kõrvamärgi ja ühe elektroonilise tunnusega. ELi kohustuslik kord ei ole praegu parim variant, kuna see paneks mõned sidusrühmad (nt väikeettevõtjad) majanduslikult ebasoodsamasse seisu. Kui kulude aspekt kõrvale jätta, siis oleks see tarbijate kaitsmise (tuvastatavus) ja halduskoormuse vähendamise seisukohast kõige parem võimalus. Samuti aitaks see vältida kahe eri identifitseerimissüsteemi paralleelsest kasutamisest lähtuvaid riske. Samuti õigustaks seda võimalust osaliselt ka parem kooskõla teiste loomaliikide (nt lammaste) elektroonilist märgistamist käsitlevate ELi strateegiatega.

Kuna kohustuslik EID kehtestamine võiks mõne ettevõtja ebasoodsasse olukorda panna, on EID kõige parem kasutusele võtta vabatahtlikus korras, mille puhul EID on juriidiliselt vastuvõetav ja sobiv veiste identifitseerimise vahend koos võimalusega lubada liikmesriikidel kehtestada oma territooriumil kohustuslik kord.

Määrus (EÜ) nr 1760/2000 on vaja viia kooskõlla Euroopa Liidu toimimise lepinguga.

Euroopa Liidu toimimise lepinguga (ELTL) muudeti märkimisväärselt delegeeritud õigusaktide ja rakendusaktide vastuvõtmise korda. ELTLis tehakse seoses delegeeritud aktide ja rakendusaktide vastuvõtmisega neil kahel selget vahet:

- ELTLi artiklis 290 delegeeritud õigusaktide kohta võib seadusandja või võivad seadusandjad kontrollida komisjoni volitusi kas delegeerimise tagasivõtmise õiguse ja /või vastuväidete esitamise õiguse kaudu.

- ELTLi artiklis 291 rakendusaktide kohta on ette nähtud, et liikmesriigid kontrollivad komisjoni rakendamisvolitusi. Sellise kontrolli mehhanismide kehtestamiseks vajalik õiguslik raamistik on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) nr 182/2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni rakendamisvolituste teostamise suhtes[8].

Komisjon tegi määruse (EL) nr 182/2011 vastuvõtmisega seoses järgmise avalduse:

„Komisjon kavatseb vaadata võimalikult kiiresti läbi kõik kehtivad õigusaktid, mida ei kohandatud kontrolliga regulatiivmenetluse kasutuselevõtmisega enne Lissaboni lepingu jõustumist, et ta saaks hinnata, kas neid vahendeid tuleks kohandada ELi toimimise lepingu artikliga 290 kasutusele võetud delegeeritud õigusaktide süsteemiga. Komisjon esitab asjakohased ettepanekud niipea kui võimalik ning mitte hiljem kui käesolevale avaldusele lisatud soovituslikus ajakavas märgitud tähtaegadeks[9].”

Määrus (EÜ) nr 1760/2000 on üks õigusakte, mida ei ole veel kohandatud kontrolliga regulatiivmenetluse kasutuselevõtmisega ja mis tuleks seega viia kooskõlla delegeeritud õigusaktide ja rakendusaktide uue õigusraamistikuga

Seepärast tuleks määrus (EÜ) nr 1760/2000 läbi vaadata ja seda seoses lihtsustamise ja halduskoormuse vähendamise ning veiste identifitseerimist ja loomaliha vabatahtlikku märgistamist käsitlevate uute sätete lisamisega vastavalt muuta.

Sellel Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse ettepanekul puudub finantsmõju Euroopa Liidu eelarvele.

2011/0229 (COD)

Ettepanek:

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS

millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1760/2000 veiste elektroonilise identifitseerimise osas ja jäetakse välja loomaliha vabatahtlikku märgistamist käsitlevad sätted

EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 43 lõiget 2 ja artikli 168 lõike 4 punkti b,

võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut[10],

olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,

võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[11],

võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust[12],

tegutsedes tavapärase seadusandliku menetluse kohaselt

ning arvestades järgmist:

1. 1997. aastal muudeti veiste identifitseerimise ja jälgitavuse eeskirju rangemaks veiste spongioosse entsefalopaatia (BSE) epideemia ja sellest tulenevalt (kõrvamärgi kasutamise abil) loomade liikumise jälgimise ja päritolu tuvastamise suurema vajaduse valguses.

2. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuli 2000. aasta määruses (EÜ) nr 1760/2000 veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi loomise, veiseliha ja veiselihatoodete märgistamise kohta[13] on sätestatud, et iga liikmesriik peab looma veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi vastavalt kõnealuse määruse sätetele.

3. Määrusega (EÜ) nr 1760/2000 kehtestati veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteem, mis koosneb looma mõlemale kõrvale kinnitatavast kõrvamärgist, elektroonilisest andmebaasist, loomapassist ja iga põllumajandusettevõtte kohta peetavast individuaalsest registrist.

4. Loomaliha allika tuvastamine identifitseerimise ja registreerimise abil on eeltingimus, et päritolu saaks märgistada kogu toiduahela ulatuses ja tagada seeläbi tarbijate ja inimeste tervise kaitse.

5. Määrust (EÜ) nr 1760/2000 ning eelkõige veiste identifitseerimist ja loomaliha vabatahtlikku märgistamist oli nõukogule ja Euroopa Parlamendile suunatud komisjoni teatises „Halduskoormuse vähendamise tegevusprogramm ELis”[14] nimetatud kui ettevõtjatele põhjustatava halduskoormuse osas eriti tähtsaid teabekohustusi.

6. Elektroonilise identifitseerimise süsteemide kasutamine tõhustab jälgimisprotsessi andmete automaatse ja täpsema lugemise ja salvestamisega põllumajandusettevõtte registrisse. Samuti võimaldaks see loomade liikumisandmete automaatset edastamist elektroonilisse andmebaasi ning muudaks seega süsteemi kiiremaks, usaldusväärsemaks ja täpsemaks.

7. Raadiotuvastussagedusel töötavad elektroonilise identifitseerimise süsteemid on viimase kümne aasta jooksul märkimisväärselt edasi arenenud. See tehnoloogia võimaldab individuaalsete loomakoodide kiiremat ja täpsemat lugemist ja nende edastamist otse andmetöötlussüsteemi, mis vähendab võimalike nakatunud loomade või toidu leidmiseks vajaminevat aega ja hoiab kokku tööjõukulusid, kuid suurendab samal ajal kulutusi tehnikale.

8. Kõnealune määrus on kooskõlas asjaoluga, et elektroonilist identifitseerimist kasutatakse liidus peale veiste ka muude loomaliikide puhul, nagu väikemäletsejaliste puhul kasutatav kohustuslik süsteem.

9. Kuna EID-l on mitmesuguseid tehnoloogilisi eeliseid, on mitmed liikmesriigid otsustanud hakata veiste elektroonilist identifitseerimist vabatahtlikult kasutama. Need algatused võivad viia selleni, et liikmesriigid või sidusrühmad töötavad välja erinevad süsteemid. Selline areng raskendaks hiljem tehniliste standardite ühtlustamist liidus.

10. Komisjoni aruandes nõukogule ja Euroopa Parlamendile veiste elektroonilise identifitseerimise kasutuselevõtmise võimalikkuse kohta[15] jõutakse järeldusele, et raadiotuvastussüsteemi arengutase on piisav selle kasutamiseks praktikas. Samuti järeldatakse aruandes, et elektroonilisele identifitseerimissüsteemile üleminek on liidus ülimalt soovitatav, kuna see aitaks lisaks muudele eelistele vähendada ka halduskoormust.

11. Vastavalt nõukogule, Euroopa Parlamendile, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele suunatud komisjoni teatisele „Tegevuskava ELi loomatervishoiustrateegia rakendamiseks”[16] peab komisjon veiste elektroonilise identifitseerimise (põllumajandusettevõtete register ja loomapassid) sisseviimise käigus lihtsustama teabekohustusi.

12. Komisjoni teatises nõukogule, Euroopa Parlamendile, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Euroopa Liidu uus loomatervishoiustrateegia aastateks 2007–2013: „Haiguste ennetamine on parem kui ravi”[17] on soovitatud EID-d veiste puhul kasutada ELi olemasoleva identifitseerimise ja registreerimise süsteemi võimalikuks tõhustamiseks teabekohustuste lihtsustamise näol (nt põllumajandusettevõtete register, loomapassid) ja hõlmatud on ka algatus veisepasside elektroonilise vahetuse rakendamise kohta. Kõnealune vahetus kujutaks endast sellise elektroonilise identifitseerimise käivitamist, mille puhul andmeid sisestatakse reaalajas. Selline vahetus aitaks liikmesriikide pädevatel asutustel ja muudel sidusrühmadel finants- ja ajakulu oluliselt kokku hoida ning vähendada ka töökulu loomapasside andmete sisestamisel elektroonilisse andmebaasi. Kõnealune määrus on selle algatusega kooskõlas.

13. Kõnealune määrus peaks seega aitama saavutada peamiste ELi strateegiate, sealhulgas EL aastal 2020 põhieesmärke, nagu majanduskasvu, ühtekuuluvuse ja konkurentsivõime edendamine.

14. Mõned kolmandad riigid on juba kehtestanud eeskirjad, mis võimaldavad nüüdisaegse EID tehnoloogia kasutamist. Liit peaks kehtestama sarnased eeskirjad, et hõlbustada kaubavahetust ja parandada sektori konkurentsivõimet.

15. Lisaks määrusega (EÜ) nr 1760/2000 ette nähtud kõrvamärkidele võib loomade individuaalseks identifitseerimiseks kasutada eri tüüpi elektroonilisi tunnuseid, nagu makku paigutatavad tunnused, elektroonilised kõrvamärgid ja naha alla süstitavad transpondrid. Seega on asjakohane laiendada kõnealuses määruses esitatud identifitseerimisvahendite valikut, et võimaldada elektroonilise identifitseerimise kasutamist.

16. EID kohustuslikuks muutmine ELi tasandil võib teatavad ettevõtjad panna majanduslikult ebasoodsasse olukorda. Seega on asjakohane viia EID sisse vabatahtliku korra alusel. Sel viisil otsustaksid EID kasuks need loomakasvatajad, kes sellest tõenäoliselt otsest majanduslikku kasu saaksid.

17. Liikmesriikide loomakasvatussüsteemid, põllumajandustavad ja sektori ülesehitus on väga erinevad. Liikmesriikidel peaks seega olema võimalus kuulutada EID oma territooriumil kohustuslikuks vaid siis, kui nad peavad seda kõikide nimetatud tegurite valguses asjakohaseks.

18. Kolmandatest riikidest liitu toodavate loomade suhtes tuleks kohaldada samu identifitseerimisnõudeid nagu liidus sündinud loomade suhtes.

19. Määruses (EÜ) nr 1760/2000 on ette nähtud, et iga looma jaoks, kes tuleb märgistada kooskõlas kõnealuse määruse nõuetega, peab pädev asutus väljastama loomapassi. See tähendab liikmesriikide jaoks märkimisväärset halduskoormust. Liikmesriikide loodud elektroonilised andmebaasid tagavad veiste riigisisese liikumise jälgimise piisavalt hästi. Passid tuleks seega väljastada vaid liidusiseseks kaubanduseks ette nähtud loomadele. Niipea kui liikmesriikide elektrooniliste andmebaaside vaheline andmevahetus toimima hakkab, tuleks tühistada liidusiseseks kaubanduseks ette nähtud loomadele passide väljastamise nõue.

20. Määruse (EÜ) nr 1760/2000 II jaotise II jaos on sätestatud veiseliha vabatahtliku märgistamise eeskirjad, mille kohaselt peab liikmesriigi pädev asutus heaks kiitma teatavad märgistamise spetsifikaadid. Halduskoormus ja kulud, mida selline kord liikmesriikidele ja ettevõtjatele kaasa toob, ei ole süsteemist saadava kasuga proportsionaalsed. Seepärast tuleks kõnealune jagu välja jätta.

21. Lissaboni lepingu jõustumise järel komisjonile määruse (EÜ) nr 1760/2000 kohaselt antud pädevus tuleb viia vastavusse Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „alusleping”) artiklitega 290 ja 291.

22. Selleks et tagada veiste ja loomaliha identifitseerimise, registreerimise ja jälgitavuse nõuetekohaseks toimimiseks vajalike eeskirjade kohaldamine, tuleks anda volitused õigusaktide vastuvõtmiseks aluslepingu artikli 209 kohaselt komisjonile; need volitused hõlmaksid nõuete kehtestamist veiste alternatiivsete identifitseerimisvahendite jaoks; eritingimusi, mille puhul liikmesriigid võivad pikendada identifitseerimisvahenditega märgistamise tähtaega; liikmesriikide elektrooniliste andmebaaside vahel vahetatavaid andmeid; teatava aruandekohustuse tähtaega; identifitseerimisvahendite suhtes kehtestatavaid nõudeid; loomapassides ja iga põllumajandusettevõtte kohta peetavasse registris esitatavaid andmeid; ametlike kontrollide miinimumtaset; veiste identifitseerimist ja nende liikumise registreerimist, kui neid karjatatakse suvel erinevatel mägikarjamaadel; teatavate toodete märgistamise eeskirju, mis peaksid olema samaväärsed määruses (EÜ) nr 1760/2000 sätestatutega; veisehakkliha, veiseliha korrastamisel saadud lihalõikmete ja tükeldatud liha määratlust; konkreetseid andmeid, mida võib toote märgistusel esitada; päritolutähise lihtsustamisega seotud märgistamiseeskirju; teatavate loomarühmade maksimaalset suurust ja kooslust; tükeldatud liha märgistamisnõuete heakskiitmise menetlust. Siinkohal on väga tähtis, et komisjon viiks ettevalmistustööde ajal läbi vajalikud konsultatsioonid, sealhulgas ekspertide tasandil.Komisjon peaks delegeeritud õigusaktide ettevalmistamise ja koostamise ajal tagama asjaomaste dokumentide sama- ja õigeaegse ning asjakohase edastamise Euroopa Parlamendile ja nõukogule.

23. Selleks et kehtestada ühesugused tingimused käesoleva määruse rakendamiseks seoses alternatiivseid identifitseerimisvahendeid kasutavate põllumajandusettevõtete registreerimisega, liikmesriikide elektrooniliste andmebaaside vahel andmete vahetamiseks vajalike tehniliste omaduste ja korraga, identifitseerimisvahendite vormi ja kujunduse, EID rakendamiseks vajalike standardite ja tehnilise korraga, loomapasside ja iga põllumajandusettevõtte kohta peetava registri vormiga, eeskirjadega, mille alusel liikmesriigid rakendavad vastavalt määrusele (EÜ) nr 1760/2000 sanktsioone põllumajandusettevõtjate suhtes, tuleks anda komisjonile rakendamisvolitused. Kõnealuseid volitusi tuleks kasutada vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrusele (EL) nr 182/2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni rakendusvolituste teostamise suhtes[18].

24. Seetõttu tuleks määrust (EÜ) nr 1760/2000 vastavalt muuta,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:

Artikkel 1

Määrust (EÜ) nr 1760/2000 muudetakse järgmiselt:

(1) Artikli 1 lõike 2 teine lause jäetakse välja.

(2) Artikli 3 esimese lõigu punkt a asendatakse järgmisega:

„a) identifitseerimisvahendid loomade identifitseerimiseks; ”

(3) Artikkel 4 asendatakse järgmisega:

„Artikkel 4

Loomade identifitseerimise kohustus

1. Kõik majandi loomad peavad olema märgistatud vähemalt kahe identifitseerimisvahendiga, mis on lubatud vastavalt artiklile 10 ja 10a ning mille pädev asutus on heaks kiitnud.

Identifitseerimisvahendid antakse majandile ning need jaotatakse ja loomad märgistatakse nendega pädeva asutuse kindlaksmääratud viisil.

Igal identifitseerimisvahendil, millega loom märgistatakse, on sama, kordumatu identifitseerimiskood, mis võimaldab identifitseerida iga looma ja majandi, kus loom on sündinud.

2. Liikmesriigid võivad vastu võtta siseriiklikud sätted, millega muudetakse kohustuslikuks ühe elektroonilise tunnuse kasutamine ühena kahest lõikes 1 ette nähtud identifitseerimisvahendist.

Liikmesriigid, kes seda võimalust kasutavad, esitavad komisjonile selliste siseriiklike sätete teksti.

3. Erandina lõikest 1 võib kultuuri- ja spordiüritusteks (välja arvatud messideks ja näitusteks) ettenähtud veised identifitseerida alternatiivse identifitseerimisvahendiga, mis vastavad samasugustele identifitseerimisstandarditele kui lõikes 1 ette nähtud.

4. Alternatiivseid identifitseerimisvahendeid kasutavad majandid registreeritakse elektroonilises andmebaasis.

Komisjon kehtestab rakendusaktidega sellise registreerimise jaoks vajalikud eeskirjad. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 23 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega.

5. Komisjonile antakse volitused delegeeritud aktide vastuvõtmiseks kooskõlas artikliga 22b, et kehtestada nõuded lõikes 3 osutatud alternatiivsete identifitseerimisvahendite suhtes, sealhulgas sätted nende eemaldamise ja asendamise kohta.”

(4) Lisatakse järgmised artiklid 4a–4d:

„Artikkel 4a

Identifitseerimisvahenditega märgistamise tähtaeg

1. Artikli 4 lõikes 1 ette nähtud identifitseerimisvahendid tuleb kasutusele võtta looma sünnist möödunud kindla ajavahemiku jooksul, mille määrab kindlaks liikmesriik, kus loom sündis. See tähtaeg ei või olla pikem kui:

a) 20 päeva esimese identifitseerimisvahendi puhul;

b) 60 päeva teise identifitseerimisvahendi puhul.

Ühtegi looma ei tohi sünnimajandist ära viia enne, kui loom on märgistatud mõlema identifitseerimisvahendiga.

2. Erandjuhtudel võivad liikmesriigid pikendada identifitseerimismärgiga märgistamise tähtaega, mis on ette nähtud lõike 1 punktides a ja b. Liikmesriigid, kes seda võimalust kasutavad, teatavad sellest komisjonile.

Komisjonile antakse volitused võtta vastu delegeeritud õigusakte kooskõlas artikliga 22b selliste erandjuhtude kindlaksmääramiseks.

Artikkel 4b

Kolmandatest riikidest pärit loomade identifitseerimine

1. Iga loom, kes peab läbima kolmandast riigist Euroopa Liitu sisenevate loomade puhul direktiivis 91/496/EMÜ ette nähtud veterinaarkontrolli, ja kes on ette nähtud liidu territooriumil asuvasse majandisse jäämiseks, identifitseeritakse sihtmajandis artikli 4 lõikes 1 osutatud kõrvamärgiga.

Kolmandast riigist päritoluriigis loomale paigaldatud tunnus salvestatakse artiklis 5 sätestatud elektroonilises andmebaasis koos kordumatu identifitseerimiskoodiga, mis on sihtliikmesriigis loomale identifitseerimisvahendiga antud.

Esimest lõiku ei kohaldata loomade suhtes, kes viiakse otse liikmesriigis asuvasse tapamajja, kui loom tapetakse 20 päeva jooksul pärast veterinaarkontrolli.

2. Loomad märgistatakse lõike 1 esimeses lõigus osutatud identifitseerimisvahenditega tähtaja jooksul, mille määrab kindlaks liikmesriik, kus sihtmajand asub.

Kõnealune tähtaeg ei tohi olla pikem kui 20 päeva pärast lõikes 1 osutatud veterinaarkontrollide teostamist. Igal juhul tuleb loomad märgistada identifitseerimisvahenditega enne sihtmajandist lahkumist.

3. Kui majand asub liikmesriigis, kes on vastavalt artikli 4 lõikele 2 muutnud siseriiklike sätetega elektrooniliste tunnuste kasutamise kohustuslikuks, märgistatakse loomad liidu sihtmajandis elektroonilise tunnusega tähtaja jooksul, mille määrab kindlaks sihtliikmesriik.

Kõnealune tähtaeg ei tohi olla pikem kui 20 päeva pärast lõikes 1 osutatud veterinaarkontrollide teostamist. Igal juhul tuleb loomad elektroonilise tunnusega märgistada enne sihtmajandist lahkumist.

Artikkel 4c

Ühest liikmesriigist teise liikuvate loomade identifitseerimine

1. Teisest liikmesriigist pärit loomale jäetakse alles identifitseerimisvahend, millega ta on märgistatud vastavalt artiklile 4.

2. Kui majand asub liikmesriigis, kes on muutnud siseriiklike sätetega elektrooniliste tunnuste kasutamise kohustuslikuks, märgistatakse loomad elektroonilise tunnusega:

a) enne looma viimist kõnealuse liikmesriigi sihtmajandisse või

b) sihtmajandisse tähtaja jooksul, mille määrab kindlaks liikmesriik, kus see majand asub.

Punktis b osutatud tähtaeg ei tohi olla pikem kui 20 päeva pärast loomade saabumist sihtmajandisse. Igal juhul tuleb loomad märgistada identifitseerimisvahenditega enne sihtmajandist lahkumist.

Esimest lõiku ei kohaldata loomade suhtes, kes viiakse otse sellises liikmesriigis asuvasse tapamajja, kes on muutnud siseriiklike sätetega elektrooniliste tunnuste kasutamise kohustuslikuks, kui loom tapetakse 20 päeva jooksul pärast veterinaarkontrolli.

Artikkel 4d

Identifitseerimisvahendite eemaldamine või asendamine

Identifitseerimisvahendi võib eemaldada või asendada ainult pädeva asutuse loal ja tema kontrolli all. Sellist luba võib anda vaid siis, kui vahendi eemaldamine või asendamine ei halvenda looma jälgimist.”

(5) Artiklit 5 muudetakse järgmiselt:

- Teine lõik kustutatakse ja asendatakse järgmisega:

„Alates kuupäevast, mil komisjon on kinnitanud andmevahetussüsteemi täielikku toimivust, võivad liikmesriigid hakata vahetama elektroonilisi andmeid oma elektrooniliste andmebaaside vahel.

Komisjon võtab kooskõlas artikliga 22b vastu delegeeritud akte, et kehtestada eeskirjad liikmesriikide elektrooniliste andmebaaside vahel vahetatavate andmete kohta.

Komisjon teeb rakendusaktide kaudu järgmist:

a) kehtestab andmevahetuse tehnilised tingimused ja viisi;

b) tunnustab andmevahetussüsteemi täielikku toimivust.

Sellised õigusaktid võetakse vastu artikli 23 lõikes 2 sätestatud kontrollimenetluse kohaselt.”

(6) Artikkel 6 asendatakse järgmisega:

„Artikkel 6

Kui liikmesriik ei vaheta elektroonilisi andmeid teiste liikmesriikidega artiklis 5 osutatud elektroonilise andmevahetussüsteemi raames

a) väljastab pädev asutus kõnealuse liikmesriigi andmebaasist saadud andmete põhjal igale liidusiseseks kaubanduseks ette nähtud loomale passi;

b) peab pass iga passi omava loomaga alati kaasa olema, kui teda viiakse ühest liikmesriigist teise;

c) loovutatakse loomaga kaasasolev pass looma sihtmajandisse saabumisel selle liikmesriigi pädevale asutusele, kus sihtmajand asub.”

(7) Artiklit 7 muudetakse järgmiselt.

a) Lõiget 1 muudetakse järgmiselt:

i) teine taane asendatakse järgmisega:

„– teatama liikmesriigi kindlaksmääratud tähtaja jooksul pädevale asutusele kõigist majandist lahkunud ja sinna saabunud loomadest ning majandis sündinud ja surnud loomade sünni- ja surmakuupäevad; tähtaeg on vähemalt kolm ja mitte rohkem kui seitse päeva pärast asjaomase sündmuse toimumist. Liikmesriigid võivad komisjonilt taotleda seitsmepäevase maksimumtähtaja pikendamist.”;

ii) lisatakse teine lõik järgmises sõnastuses:

„Komisjonile antakse volitused võtta vastu delegeeritud õigusakte kooskõlas artikliga 22b, et määrata kindlaks tingimused, mille korral liikmesriigid võivad pikendada esimese lõigu teises taandes ette nähtud maksimaalset seitsmepäevast tähtaega, ning tähtaja pikendamise pikkuse.”.

b) Lisatakse lõige 5:

„5. Erandina lõikest 4 on ajakohastatud registri pidamine vabatahtlik loomapidajale:

a) kellel on juurdepääs elektroonilisele andmebaasile, mis juba sisaldab registrisse sisestatavat teavet, ja

b) kes sisestab uue teabe elektroonilisse andmebaasi 24 tunni jooksul pärast sündmuse toimumist.”

(8) Lisatakse artikkel 9a järgmises sõnastuses:

„Artikkel 9a

Koolitus

Liikmesriigid tagavad, et iga loomade identifitseerimise ja registreerimise eest vastutav isik saaks juhiseid käesoleva määruse asjakohaste sätete ning iga artikli 10 ja 10a kohaselt vastu võetud delegeeritud õigusakti ja rakendusakti kohta, ning asjakohaste koolituste kättesaadavuse.

(9) Artikkel 10 asendatakse järgmisega:

„Artikkel 10

Komisjonile teatavate delegeeritud õigusaktide vastuvõtmiseks volituste andmine

Komisjonile antakse volitused delegeeritud õigusaktide vastuvõtmiseks kooskõlas artikliga 22b, et kehtestada eeskirjad, sealhulgas nende sisseviimiseks vajalikud üleminekumeetmed seoses järgmisega:

a) artikliga 4 ette nähtud identifitseerimisvahenditele esitatavad nõuded;

b) artikliga 6 ette nähtud loomapassi sisestatav teave;

c) artikliga 7 ette nähtud registrisse sisestatav teave;

d) kooskõlas artikliga 22 teostatavate ametlike kontrollide miinimumnõuded;

e) suvel erinevatel mägikarjamaadel karjatatavate veiste identifitseerimine ja nende liikumise registreerimine.”

(10) Lisatakse artikkel 10a järgmises sõnastuses:

„Artikkel 10a

Teatavate rakendusvolituste andmine komisjonile

Komisjon võib rakendusaktidega kehtestada vajalikud eeskirjad, sealhulgas nende sisseviimiseks vajalikud üleminekumeetmed seoses järgmisega:

a) artikliga 4 ette nähtud identifitseerimisvahendite vorm ja kujundus;

b) veiste elektroonilise identifitseerimise kasutamiseks vajalik tehniline kord ja standardid;

c) artikliga 6 ette nähtud loomapassi vorm;

d) artikliga 7 ette nähtud registri vorming

Sellised rakendusaktid võetakse vastu artikli 23 lõikes 2 sätestatud kontrollimenetluse kohaselt.”

(11) Artiklit 13 muudetakse järgmiselt:

a) lõiked 3 ja 4 jäetakse välja;

b) lõike 5 punkti a sissejuhatav lause asendatakse järgmisega:

„a) Ettevõtjad ja organisatsioonid esitavad märgistusel ka järgmised andmed:”

(12) Artiklis 14 asendatakse neljas lõik järgmisega:

„Komisjonile antakse volitused delegeeritud õigusaktide vastuvõtmiseks kooskõlas artikliga 22b, et kehtestada veiseliha korrastamisel saadud lihalõikmete ja tükeldatud liha suhtes käesoleva artikli esimeses kolmes lõigus sätestatud eeskirjadele samaväärsed eeskirjad.”

(13) Artikkel 15 asendatakse järgmisega:

„Artikkel 15

Kolmandatest riikidest pärit veiseliha kohustuslik märgistamine

Erandina artiklist 13 märgistatakse liidu territooriumile imporditud veiseliha, mille kohta ei ole kättesaadavad kõik artiklis 13 sätestatud andmed, järgmiselt:

„Päritolu:. ELi mittekuuluvad riigid” ja „Tapetud (kolmanda riigi nimi).”

(14) Artiklid 16, 17 ja 18 jäetakse välja.

(15) Artikkel 19 asendatakse järgmisega:

„Artikkel 19

Komisjonile teatavate delegeeritud õigusaktide vastuvõtmiseks volituste andmine

Komisjonile antakse volitused võtta vastu delegeeritud õigusakte kooskõlas artikliga 22b seoses järgmisega:

a) artiklis 14 nimetatud veisehakkliha, veiseliha korrastamisel saadud lihalõikmete ja tükeldatud liha määratlused;

b) märgistustel esitatavad konkreetsed andmed;

c) märgistuseeskirjad seoses päritolutähise lihtsustamisega;

d) artikli 13 lõike 2 punktis a nimetatud loomarühma suuruse ja kooslus;

e) tükeldatud liha märgistamisnõuete heaks kiitmise menetlus. ”

(16) Artiklid 20 ja 21 jäetakse välja.

(17) Artiklit 22 muudetakse järgmiselt.

a) Lõikele 1 lisatakse järgmine kolmas lõik:

„Komisjon kehtestab rakendusaktidega teises lõigus osutatud sanktsioonide kohaldamise tingimusi ja menetlusi käsitlevad vajalikud eeskirjad, sealhulgas nende sisseviimiseks vajalikud üleminekumeetmed.”

b) Lõige 4 asendatakse järgmisega:

„4. Kui komisjon peab seda kontrolli tulemusel põhjendatuks, võtab ta delegeeritud õigusaktiga meetmed, mis on vajalikud eelkõige kontrollinõuete ja haldussanktsioonide järgimisega ning artiklites 4, 4a, 4b ja 4c osutatud maksimaalsest tähtaegadest kinnipidamisega. Kõnealune rakendusakt võetakse vastu vastavalt artikli 23 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusele.”

c) Lõiked 5 ja 6 jäetakse välja;

(18) Lisatakse artiklid 22a ja 22b:

„Artikkel 22a

Pädevad asutused

Liikmesriigid määravad pädeva asutuse või asutused, kes vastutavad käesoleva määruse ja selle alusel võetavate komisjoni aktide täitmise eest.

Nad teatavad komisjonile ja teistele liikmesriikidele kõnealuste asutuste nimetused.

Artikkel 22b

Delegeeritud volituste kasutamine

1. Komisjonile antakse õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte käesolevas artiklis sätestatud tingimustel.

2. Komisjonile antakse määramata ajaks* volitused võtta vastu artikli 4 lõikes 5, artikli 4a lõikes 2 ning artiklites 5, 7, 10, 14 ja 19 osutatud delegeeritud õigusakte.

[*alates käesoleva määruse jõustumise kuupäevast või mõnest muust seadusandja määratud kuupäevast].

3. Euroopa Parlament või nõukogu võivad artikli 4 lõikes 5 ja artikli 4a lõikes 2 ning artiklites 5, 7, 10, 14 ja 19 osutatud volituse delegeerimise igal ajal tagasi võtta. Tagasivõtmise otsusega lõpetatakse otsuses nimetatud volituste delegeerimine. Otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas või otsuses kindlaksmääratud hilisemal kuupäeval. See ei mõjuta juba jõustunud delegeeritud õigusaktide kehtivust.

4. Niipea kui komisjon on delegeeritud õigusakti vastu võtnud, teeb ta selle samal ajal teatavaks Euroopa Parlamendile ja nõukogule.

5. Delegeeritud õigusakt, mis on vastu võetud kooskõlas artikli 4 lõikega 5 ja artikli 4a lõikega 2 ning artiklitega 5, 7, 10, 14 ja 19, jõustub ainult juhul, kui Euroopa Parlament ega nõukogu ei ole esitanud vastuväiteid kahe kuu jooksul pärast kõnealusest õigusaktist teatamist Euroopa Parlamendile ja nõukogule või kui Euroopa Parlament ja nõukogu on mõlemad enne nimetatud ajavahemiku lõppemist komisjonile teatanud, et nad ei kavatse vastuväiteid esitada. Kõnealust ajavahemikku võib Euroopa Parlamendi või nõukogu taotlusel kahe kuu võrra pikendada.

(19) Artikkel 23 asendatakse järgmisega:

„Artikkel 23

Komiteemenetlus

1. Komisjoni abistab:

a) artikli 22 lõike 1 kohaste rakendusaktide korral nõukogu määruse (EÜ) nr 1290/2005[19] artikli 41 kohaselt loodud põllumajandusfondide komitee;

b) artikli 4 lõike 4 ja artiklite 5, 10a ja 22 kohaste rakendusaktide puhul Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 178/2002[20] artikli 58 kohaselt loodud alaline toiduahela ja loomatervishoiu komitee.

Kõnealused komiteed on komiteed määruse (EL) nr 182/2011 tähenduses.

2. Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse määruse (EL) nr 182/2011 artiklit 5.

Kui komitee arvamus tuleb saada kirjaliku menetluse kaudu, lõpetatakse see menetlus ilma tulemusele jõudmata, kui komitee eesistuja arvamuse esitamisele seatud tähtaja jooksul sedasi otsustab või kui komitee liikmete enamik seda taotleb.”.

Artikkel 2

Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.

Brüssel,

Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu nimel

president eesistuja

[1] EÜT L 204, 11.8.2000, lk 1.

[2] KOM(2005) 322 (lõplik) – TSE suunised:http://ec.europa.eu/food/food/biosafety/tse_bse/docs/roadmap_en.pdf

[3] http://www.cc.cec/sg_vista/cgi-bin/repository/getdoc/COMM_PDF_COM_2009_0544_F_EN_ANNEXE.pdf

[4] Viide KOM (2007) 539 (lõplik).

[5] KOM (2004) 316 (lõplik).

[6] SEC(2009)1601, 16/11/2009 http://ec.europa.eu/agriculture/simplification/sec2009_1601_en.pdf

[7] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/better-regulation/files/hlg_opinion_agriculture_050309_en.pdf, lk 7.

[8] ELT L 55, 28.2.2011, lk 13.

[9] ELT L 55, 28.2.2011, lk 19.

[10] ELT L xxx, xx.xx.xxxx, lk xx.

[11] ELT L xxx, xx.xx.xxxx, lk xx.

[12] ELT L xxx, xx.xx.xxxx, lk xx.

[13] EÜT L 204, 11.8.2000, lk 1.

[14] KOM (2009) 544 (lõplik).

[15] KOM (2005) 9 (lõplik).

[16] KOM (2008) 545 (lõplik).

[17] KOM (2007) 539 (lõplik).

[18] ELT L 55, 28.2.2011, lk 13.

[19] ELT L 209, 11.8.2005, lk 1.

[20] EÜT L 31, 1.2.2002, lk 1.