ET Euroopa Liidu Teataja C 75/9

Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta) artikli 50 lõike 2 punkti a kohase muutmistaotluse avaldamine

2014/C 75/05

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid vastavalt nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (1) artiklile 51.

MUUTMISTAOTLUS

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 510/2006

põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (2)

MUUTMISTAOTLUS VASTAVALT ARTIKLILE 9

„ГОРНООРЯХОВСКИ СУДЖУК” („GORNOORYAHOVSKI SUDZHUK”)

EÜ nr: BG-PGI-0105-01108-15.04.2013

KGT ( X ) KPN ( )

1. Spetsifikaadi osa, mida muutmine hõlmab

—  Toote nimetus — ☒ Toote kirjeldus —  Geograafiline piirkond —  Päritolutõend — ☒ Tootmismeetod —  Seos piirkonnaga — ☒ Märgistus —  Riiklikud nõuded —  Muu (täpsustada)

2. Muudatus(t)e liik

— ☒ Koonddokumendi või kokkuvõtte muutmine —  Registreeritud KPNi või KGT muutmine, mille kohta ei ole avaldatud koonddokumenti ega kokkuvõtet —  Spetsifikaadi muutmine, mis ei tingi avaldatud koonddokumendi muutmist (määruse (EÜ) nr 510/2006 artikli 9 lõige 3) —  Spetsifikaadi ajutine muutmine, mis tuleneb riiklike ametiasutuste nõutud kohustuslikest sanitaar- või fütosanitaarmeetmetest (määruse (EÜ) nr 510/2006 artikli 9 lõige 4)

3. Muudatus(ed)

3.1. Toote kirjeldus

Koonddokumendi punktis 3.3 (Tooraine) muudetakse sõnastust seoses veiste vanusega tapmisel: lauses „Tervetest ja hästi toidetud, tapmise ajal 18 kuu vanustest veistest saadud värske liha” asendatakse vanuse nõue järgmisega: „üle 12 kuu” ning lausest jäetakse välja viide täiendavatele tingimustele (tervetest ja hästi toidetud loomadest), mille täitmist võib eeldada.

Muudatus on vajalik viisi tõttu, kuidas ettevõtjate kasutatavat toorainet (kondita veiseliha) turustatakse vastavalt täiskasvanud veiste liha identifitseerimist, klassifitseerimist ja müüginimetusi reguleerivatele muudetud tingimustele.

Määruse (EÜ) nr 1234/2007 (muudetud nõukogu 14. aprilli 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 361/2008) artikliga 113b muudeti veiseliha identifitseerimist reguleerivaid eeskirju sõltuvalt veiste vanusest tapmisel, ning kehtestati nõue, et tuleb kasutada eri müüginimetusi, kui viidatakse lihale, mis on saadud kuni 12 kuu vanustelt loomadelt, ning lihale, mis on saadud täiskasvanud, üle 12 kuu vanustelt loomadelt.

Komisjoni 10. detsembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 1249/2008 artiklite 6 ja 7 kohaselt ei ole täiskasvanud loomadelt saadud veiseliha tootjad kohustatud konditustatud rümpasid, millelt liha on saadud, identifitseerima märgiga, mis näitab kategooriat ning lihakus- ja rasvasusklassi.

Liha saamine „hästi toidetud loomadelt” tagatakse määruse (EÜ) nr 1234/2007 III lisa IV osa punktis 2 kehtestatud määratlusega: „täiskasvanud veised” on veised, kelle eluskaal on üle 300 kilogrammi. Liha saamine „tervetelt loomadelt” tagatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 853/2004 artikli 5 kohase märgistusega, mida kohaldatakse tooraine suhtes ja päritoluettevõttest saadud dokumentatsiooni suhtes.

Vastavalt eespool nimetatud õigusaktidele märgivad kondita veiseliha tootjad etikettidel ja saatedokumentides üksnes müüginimetuse „Veiseliha”, tegemata kindlaks ja liigitamata loomarühmade rümpi, millelt liha on saadud, ning täpsustamata loomade vanust tapmisel. Seda silmas pidades on toote „Gornooryahovski sudzhuk” tootmiseks vajalik tooraine määratletud kui „värske veiseliha”, mis tähendab seda, et liha on saadud tervetelt ja hästi toidetud täiskasvanud veistelt, kes tapmise ajal on üle 12 kuu vanused.

Tapmise ajal 12–18 kuu vanustelt veistelt saadud liha kasutamine ei mõjuta toote eripära ega muuda selle organoleptilisi ega füüsikalis-keemilisi omadusi, sest lihatäidise ühtlus ja kvaliteet tagatakse liha asjakohase valiku ning sidekoe ja rasva eemaldamisega; lõpptoote iseloomulikud omadused – värvus, tekstuur, struktuur ja maitse – on saadud konkreetse valmistusmeetodi kasutamisega (kõrgel temperatuuril küpsemine ja kuivatamine tingimustes, mis võimaldavad geograafilisele keskkonnale iseloomuliku mikrofloora arenemist).

3.2. Tootmismeetod

Koonddokumendi punktis 3.5 (Tootmise erietapid) – jäetakse lõigus pealkirjaga „Esmane töötlemine” lausest „Liha lõigatakse 100–150 g tükkideks” välja massi nõue, sest see on seotud üksnes ülessulatamise ajaga; see on kindlaks määratud seadmete tehniliste omadustega ega mõjuta lõpptoote kvalitatiivseid omadusi.

Lisatakse selgitus selle kohta, et liha hakitakse hakklihamasinas, millel on neerukujuliste ja muude võrede süsteem. Liha väljub viimasest võrest ligikaudu 4 mm suuruste tükkidena.

Lõigus „Vorstide täitmine ja vormimine” ei ole vaja lauses „Kohe pärast täitmist tehakse soolele keerd ümber oma telje iga 45 cm järel” kindlaks määrata keeratava vorsti täpset pikkust enne lõikamist, kuna järgneva vormimise käigus muutub see mitu korda, nii et algse pikkuse täpsel mõõtmisel ei ole mõtet. Keeramine, lõikamine ja vormimine toimub käsitsi, vorstitäidist sisaldava soole otsad seotakse kokku ja ühendatakse omavahel nööriga; soolte vabad otsad tühjendatakse täidismassist. Sõltuvalt soole pikkusest on iga vorsti kogupikkuse puhul lubatud hälve ± 2 сm. Kuigi on kindlaks määratud, et vorstijuppe keeratakse umbes iga 45 cm järel, ei muudeta punktis 3.2. esitatud nõuet, et pärast kuivatamist peab lõpptoote pikkus olema 35–40 cm.

3.3. Pakendamise ja märgistamise meetod

Muudetakse punkti 3.7 (Erieeskirjad märgistamise kohta) sõnastust.

Teksti „Iga tooteühik märgistatakse etiketiga järgmisel viisil: sõnad „KGT – Gornooryahovski sudzhuk” kõige suuremas kirjas, seejärel tootja nimi ja aadress ning isiklik logo, toote identifitseerimisnumber ja KGT sümbol” muudetakse järgmiselt:

— lisatakse sõnad „või pakend” nii, et kõnealune lause on järgmine: „Iga tooteühik või pakend märgistatakse järgmiselt: […] – pakendatud toote etikett pannakse vahetult pakendile, et anda märgistusteave samas vaateväljas;

— selleks et muuta sõnastust täpsemaks, asendatakse mõiste „identifitseerimisnumber” sõnaga „partiinumber”;

— jäetakse välja nõue lisada „tootja isiklik logo”, et oleks rohkem ruumi kohustuslikule teabele.

KOONDDOKUMENT

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 510/2006

põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (3)

„ГОРНООРЯХОВСКИ СУДЖУК” (GORNOORYAHOVSKI SUDZHUK)

EÜ nr: BG-PGI-0105-01108-15.04.2013

KGT ( X ) KPN ( )

1. Nimetus

„Горнооряховски суджук” („Gornooryahovski sudzhuk”)

2. Liikmesriik või kolmas riik

Bulgaaria

3. Põllumajandustoote või toidu kirjeldus

3.1. Toote liik

Klass 1.2. Lihatooted (kuumtöödelud, soolatud, suitsutatud jne)

3.2. Toote kirjeldus, mida punktis 1 esitatud nimetus tähistab

Toode „Gornooryahovski sudzhuk” on pressitud hästi säiliv toorelt kuivatatud toode, mida valmistatakse hakklihamasinaga peenestatud veiselihast, millega täidetakse naturaalne sool. Toode on ette nähtud otsetarbimiseks.

Toote välimus: vorst on puhas, sile, ilma plekkide, defektide või ebatavaliselt karedate kohtadeta. Kest liibub tihedalt täidisele, kestal ei ole väljaimbunud rasva, kesta all ei ole tühikuid. Vorsti pind on ühtlaselt kaetud kuiva valge pulbritaolise väärishallitusega, mis ei ole tunginud toote sisemusse. Vorst on kujult silindriline, lapik ja painutatud hoburauakujuliseks. Vorsti otsad on kokku seotud ja nööriga omavahel ühendatud; vorsti pikkus on 35–40 cm ja läbimõõt kuni 40 mm. Toode on tiheda elastse, keskosast kestani ühesuguse konsistentsiga. Vorsti lõikepind on ellipsikujuline, ühtlase peeneteralise pinnamustriga. Lihatäidis on tühikuteta, ei sisalda kõõluseid ega kelmeid. Täidis on marmorjas, selle värvus varieerub veiselihale iseloomulikult punasest tumepruunini. Rasv on valge värvusega. Ristlõikel ei esine tumedat ääreala ega halle kohti sügavamal täidise sees. Tootel on iseloomulik meeldiv ja vürtsikas mõõdukalt soolane maitse ilma võõra kõrvalmaitseta. Lõhn on iseloomulik ja selles avalduvad lisatud taimsete vürtside, nagu musta pipra, köömne ja aedpiparrohu maitsed. Füüsikalis-keemilised näitajad on järgmised: veesisaldus kuni 45 % üldmassist; rasvasisaldus kuni 65 % kuivainest; keedusool ei ületa 4,5 % üldmassist; nitritite sisaldus kuni 50 mg toote kg kohta; pH vahemikus 5,1–6; ja aW ≤ 0,88.

3.3. Tooraine (üksnes töödeldud toodete puhul)

Värske veiseliha

3.4. Sööt (üksnes loomse päritoluga toodete puhul)

Puuduvad erinõuded sööda kvaliteedi või piirangud sööda päritolu suhtes.

3.5. Tootmise erietapid, mis peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas

Toote „Gornooryahovski sudzhuk” valmistamise konkreetsed etapid põhinevad Gorna Oryahovitsa elanike traditsioonilistel oskustel ja nimetatud maakohale iseloomulikel valmistamistingimustel. Gorna Orjahovitsas peavad toimuma järgmised valmistamisetapid.

Põhitooraine esmane töötlemine: vorsti „Gornooryahovski sudzhuk” valmistamiseks kasutatakse liha, mille temperatuur ei tohi ületada – 5 °С. Liha lõigatakse tükkideks. Need tükid peenestatakse masinaga ja aetakse läbi mitme võre, et saada ligikaudu 4 mm suurused tükid, samal ajal eemaldatakse kõõlused, nii et sidekoe sisaldus ei ületa 10 %.

Vorstide täitmine ja kujundamine: naturaalset soolt pestakse voolava joogiveega, et eemaldada sool. Seejärel leotatakse vees, kuni taastub soole elastsus. Vorstisegu pritsitakse rõhu all soolde. Kohe pärast täitmist tehakse soolele keerd ümber oma telje umbes iga 45 cm järel. Seejärel lõigatakse sool noaga igalt keerukohalt läbi. Niimoodi saadud tükid kujundatakse käsitsi: otsad seotakse kõvasti kinni ja ühendatakse omavahel nööriga. Soole vabad otsad puhastatakse täidismassist. Vorstid riputatakse sidumiseks kasutatud nööri aasapidi rataskärule paigutatud puuvarbadele.

Küpsemine: vorstide küpsemiseks hoitakse vorstidega puuvarbu, mis on paigutatud raamidele, pidevalt ventileeritavas kuivatusruumis, milles temperatuur on 22–25 °C ja õhuniiskus 100–85 %; küpsemine kestab umbes 48 tundi, kuni lihamass tiheneb ja muutub punaseks.

Kuivatamine: vorstide kuivatamiseks hoitakse vorstidega puuvarbu, mis on paigutatud raamidele, pidevalt ventileeritavas kuivatusruumis, milles temperatuur on 15–18 °C ja õhuniiskus on 85–70 %; kuivatamine kestab 10–20 päeva. Vorste pressitakse üks või kaks korda metallpressidega, mis on paigutatud puulaudadele. Kuivatamise ajal kattub vorstide pind ühtlase valge väärishallitusega, mis areneb ruumides loomulikul teel.

3.6. Erieeskirjad viilutamise, riivimise, pakendamise jm kohta

„Gornooryahovski sudzhuk” vorste turustatakse tervete rõngastena, pakendamata või ühekaupa vaakumpakendisse pakendatult.

3.7. Erieeskirjad märgistamise kohta

Iga tooteühik märgistatakse etiketiga järgmisel viisi: sõnad „KGT – Gornooryahovski sudzhuk” kõige suuremas kirjas, seejärel tootja nimi ja aadress, toote partiinumber ja KGT sümbol.

4. Geograafilise piirkonna täpne määratlus

Toote „Gornooryahovski sudzhuk” tootmise geograafiline koht on määratletud halduspõhimõttel – see on Gorna Orjahovitsa linn.

5. Seos geograafilise piirkonnaga

5.1. Geograafilise piirkonna täpne eripära

Tootmise geograafiline piirkond on künklik tasandik kõrgusega 199 m üle merepinna. Kliima on mõõdukalt kontinentaalne, aasta keskmine õhuniiskus on 71 % ja temperatuur + 11,5 °С. Tuule keskmine kiirus on 2,2 m/s, valdavad on kirde- ja loodetuuled. Eespool kirjeldatud kliimatingimused on soodsad paikkonnale iseloomuliku hallitusseente Penicillium ja Aspergillus liikide kombinatsiooni moodustumiseks. Nimetatud hallitusseened katavad vorsti „Gornooryahovski sudzhuk” pinda kuiva valge pulbritaolise kihina.

5.2. Toote eripära

Toote iseloomulikud organoleptilised omadused on järgmised: maitse, lõhn, värvus ja konsistents sõltuvad toorainena kasutatud liha kvaliteedist, kohalike elanike oskustest ja konkreetsest, läbi aegade põlvest põlve edasi antud valmistamismeetodist (vorsti küpsemine kõrgemal temperatuuril ja kuivatamine tingimustes, mis võimaldavad geograafilisele keskkonnale iseloomuliku mikrofloora arengut).

Vorsti „Gornooryahovski sudzhuk” toodetakse üksnes värskest, kõrge glükogeenisisaldusega veiselihast. Glükogeeni lagunemisest on tingitud vorsti mahlakus, iseloomulik maitse ning punane kuni pruun värvus. Liha on valitud ja töödeldud nii, et selles on 10 % sidekudet ja kuni 30 % rasva, et lõpptoode oleks iseloomuliku õrna struktuuri ning selle ristlõige peeneteralise pinnaga.

Vorsti „Gornooryahovski sudzhuk” vürtsikas maitse on tingitud traditsioonilisest maitsetaimede segust: must pipar, köömen ja aedpiparrohi, mida lisatakse vastavalt retseptile, mis on aegade jooksul püsinud muutumatuna.

Tootjate meisterlikkus on eriti oluline tootele hea välimuse, iseloomuliku hoburauda meenutava kuju ja tiheduse andmisel. Soole elastsuse määrab tehnoloog tavaliselt paisumise ja venivuse järgi. Pärast vorstisisu soolde pritsimist vormitakse vorstid käsitsi, milleks soolele tehakse keerd ja sisu tihendatakse vorstide otste nööriga kinnisidumise abil.

Vorsti iseloomulike omaduste kujundamise seisukohast on eriti oluline lihamassi küpsemise protsess. Küpsemise tulemusel muutub vorstisisu pehmemaks, mahlakamaks ja vorstid omandavad iseloomuliku tiheduse, maitse ja värvuse. Paikkonnale iseloomulikes tootmistingimustes (temperatuur 22–25 °С) toimub denitrifitseerivate mikroorganismide loomulik paljunemine ja liha ensüümide toimel laguneb glükogeen anaeroobsetes tingimustes piimhappeks ning lisatud salpeeter muundub järgemööda nitrititeks, lämmastikushappeks ja lämmastikoksiidiks. Lämmastikoksiid reageerib lihaskoe müoglobiiniga ja vere hemoglobiiniga ning tekib nitrosomüoglobiin või vastavalt nitrosohemoglobiin, mis annavad küpsenud lihale iseloomuliku punase värvuse. Toote värvuse muutumine punakaspruuniks, lihatäidise paisumine ja tihenemine ning iseloomulik lõhn näitavad, kui anaeroobne protsess on vaja lõpetada. Vorstimeistri oskused on väga olulised, et õigesti määrata aeg, millal protsess tuleb peatada, et ei tekiks aineid, mis muudavad toote tarvitamiskõlbmatuks. Minevikus kasutatud originaalmeetod vorstide küpsemise kiirendamiseks seisnes vorstide kuhjamises hunnikusse ja katmises vaibaga, millega saavutati temperatuuri tõus. Sama tulemus, mis tuleneb tootes toimuvatest füüsikalis-keemilistest muutustest, saavutatakse moodsas tehnoloogias õhu soojendamisega ja pideva ventileerimisega, et vähendada õhuniiskus ruumis 85 %-ni.

Ruumi suhteliselt ühtlastes kuivatamistingimustes (temperatuur 15–18 °С ja õhuniiskus umbes 75 %) areneb kõnealusele paikkonnale iseloomulik väärishallitus, mis hoiab ära rasvade roiskumise ja hallide ringide tekkimise. Sama hallitus aitab kaasa toote ühtlasele kuivamisele ja tugevdab taimsete maitseainete aroomi. Vorstimeistri oskused on eriti olulised, kui üksikuid vorste pressimisega tihendatakse. Survet on vaja tõsta järk-järgult ja ühtlaselt kogu vorstirõnga ulatuses, et sool ei rebeneks, vorstirõngas säilitaks vajaliku hoburauakuju, ristlõige jääks ellipsikujuliseks ja vorstitäidise tihedus ühtlaseks. Pressimise ajal saavad vorstid puulaudadelt hallituse. Hallitusspoorid levivad ruumis nõrkade õhuvooludega ja seeneniidistik katab ühtlaselt kogu vorsti pinna. Septembrist maikuuni valdavad tootmiskohale iseloomulikud kliimatingimused (kuiv jahe õhk ja nõrgad õhuvoolud) ning eriline mikrofloora on eeldused, mis tagavad vorsti „Gornooryahovski sudzhuk” kuivamiseks vajalikud tingimused. Varem riputati vorstid pikkadele puuvarbadele, mis rippusid vorstitöökodade põhjapoolsete katuseräästaste all. Nüüdisajal saavutatakse vajalikud kliimatingimused kogu aasta jooksul ventilatsioonisüsteemidega, mille abil hoitakse püsivat temperatuuri ja õhuniiskust.

Vorstide küpsemiseks ja kuivamiseks ettenähtud ruumid on varustatud salvestusseadmetega, millega registreeritakse temperatuur ja õhuniiskus; sel viisil on tootmistingimusi võimalik hoida pidevalt kontrolli all ja saavutada toote veesisaldus 45 % üldmassist.

5.3. Põhjuslik seos geograafilise piirkonna ja toote kvaliteedi või omaduste vahel (kaitstud päritolunimetuse puhul) või toote erilise kvaliteedi, maine või muude omaduste vahel (kaitstud geograafilise tähise puhul)

Vorsti „Gornooryahovski sudzhuk” tootmine tekkis ja laienes tänu suhteliselt püsivatele kliimatingimustele ja nõrkadele õhuvooludele Gorna Orjahovica linna piirkonnas, erilise hallitusseente kombinatsiooni (Penicillium ja Aspergillus) arenemisele vorsti pinnal ning Gorna Orjahovitsa elanike ettevõtlikkusele, mis ajendas neid säilitama liha soolamise, kõrgel temperatuuril küpsemise ja järgneva kuivatamisega.

Paljudes perekondades on vorsti valmistamise õpetust edasi antud põlvest põlve ja vorstide valmistamine kujunes peamiseks sissetulekuallikaks. Selle ameti pidamiseks nõuti vorstimeistritelt meistritõendi ja eriloa olemasolu.

Käesoleva kaitstud geograafilise tähise taotlus on põhjendatud peamiselt vorsti „Gornooryahovski sudzhuk” kõrge mainega, mis saavutati juba Bulgaaria rahvusliku ärkamise ajal (18. sajandi algus), ning eriliste tootmistingimustega.

Igivanast ajast saadik on Gorna Orjahovitsa linnas arenenud terve rida tegevusalasid, mis on seotud lihatoodete valmistamisega: lihatootmine, lihunikutöö, sudžukkide valmistamine, liha vinnutamine jm. Juba 19. sajandil mõistis valitsus vorstivalmistamise eeliseid ja hakkas toetama kohalikke vorstimeistreid ja -kauplejaid. Sel viisil sai linnast turgude ehitamise tõttu järk-järgult üks suuremaid kaubanduskeskusi tollases Türgi impeeriumis. Süleyman I Hiilgav andis 1538. aastal välja korralduse, millega Rustem-paša fondile annetati maad ja maksutulud sudžukkide valmistamisest Rahoviçe-I Gebr’is (tänapäeva Gorna Orjahovitsa).

Vorstimeister ja kaupmees Mihail Nikolov sai 1861. aastal Itaalia rahvusvahelisel näitusel sudžukkide eest medali. Bulgaaria rahvusliku ärkamise ajal toodeti Gorna Orjahovitsa linnas sudžukke nimedega Sara ja Smarlama. Pärast vabastamist said nimetatud vorstid tuntuks nimede all „Gornooryahovski sudzhuk” ja kuivatatud loomalihavorst. Austria-ungari etnograafi Felix Philipp Kanitzi teoses „Doonau-Bulgaaria ja Balkanimaad” (1882) on kirjeldatud Gorna Orjahovitsa elanike traditsioone seoses liha tootmise ja sudžukkide valmistamisega. „Bulgaaria Almanahhis” ilmus aastal 1911 esimene sudžuki tootereklaam, mille avaldas Gorna Orjahovitsas elanud Nedevi perekond. Hästi arenenud sudžuki-kauplemine turgudel oli üks põhjuseid, miks Gorna Orjahovitsas korraldati esimene rahvusvaheline kaubanäidiste mess (selliseid messe korraldati 1922. aastast kuni 1932. aastani). Aastal 1931 anti välja Gorna Orjahovitsa turuhoones kauplemise korra ja turuhoone juhtimise eeskirjad. Kõnealuste eeskirjade alusel anti riiklik kontroll sudžukkide müügi üle kohalikele tootjatele. Pärast 1940. aastat on ainulaadse ja iseloomuliku maitse ning kõrge kvaliteediga sudžukid vallutanud Bulgaaria turu ja nende tootmist edendati nimetuse „Gornooryahovski sudzhuk” all.

Vorstitööstuse asukoht avaldab tohutut mõju vorsti õigele küpsemisele ja kvaliteedile. Just sellepärast on vorstitööstustele pika aja jooksul otsitud õigete kliimatingimustega kohta Gorna Orjahovitsa piirkonnas. Kui vorstitootmise alguses, 19. sajandil toodeti vorsti "Gornooryahovski sudzhuk" spetsiaalsetes töökodades Gorna Orjahovitsa kaguosas turu Sar pazar lähedal, siis 19. sajandi viimasel kümnendil ja 20. sajandi alguses paigutati vorstitootmistsehhid järk-järgult ümber linna idaosa äärepiirkonda. Peamiseks põhjuseks olid vorstitootjate avastatud soodsad õhuvoolud, mis on osutunud tähtsaimaks teguriks vorsti „Gornooryahovski sudzhuk” kuivatamisel ja vorste katva erilise väärishallituse väljakujunemisel.

Nimetatud toote järele on turul kujunenud suur nõudmine ja pakkumine ning sudžuki kuulsuse levik tingis selle, et valitsus andis välja erieeskirjad selle tootmiseks, mis avaldati 1975. aastal tehnoloogiajuhendite käsiraamatus, samuti konkreetsed tehnilised juhendid selle vorsti tootmiseks ja konkreetsed sanitaarnõuded elanikkonnale müüdava sudžuki kohta, mis avaldati 1983. aastal veterinaaria- ja sanitaariaalases aruandmisteatmikus.

Ajaloolist teavet toote „Gornooryahovski sudzhuk” varasema tootmise kohta 19. sajandil on edasi antud peamiselt suulise pärimuse kaudu nende poolt, kes on olnud vahetult või kaudselt seotud nimetatud vorsti tootmise, turustamise ja tarbimisega. Vorsti kuulsus on innustanud mitmeid autoreid ja uurijaid kirjutama selle vorstiga seotud teemadest. Selle valdkonna teerajajad olid koduloouurijad, ajaloolased ja publitsistid Tsani Ginčev ja Zvezdelin Tsonev. 2003. aastal avaldas Elza Garabedjan raamatu „Gornooryahovski sudzhuk”, mis on spetsiaalselt pühendatud nimetatud tootele ja selle tootmise ajaloole, ning milles on esitatud meie ajani säilinud autentsed dokumendid, mida hoitakse kahes riiklikus hoidlas: Veliko Tõrnovos asuvas Riigiarhiivis ja Gorna Orjahovitsa linna ajaloomuuseumis.

Gorna Orjahovitsa linna ettevõttes Rodopa 96 EOOD toodetud vorst „Gornooryahovski sudzhuk” sai 2001. aastal kuldmedali Plovdivis toimunud rahvusvahelisel kevadmessil. Gorna Orjahovitsa linnavolikogu taaselustas 2007. aastal vana traditsiooni – igal aastal linna aastapäeva tähistamise ajal korraldada vorsti „Gornooryahovski sudzhuk” laat.

Vorsti traditsiooniline kasutamine Gorna Orjahovitsa linnas külalistele kinkimiseks ja nende võõrustamiseks on muutnud vorsti „Gornooryahovski sudzhuk” selle linna sümboliks, millest ta on saanud oma nimetuse. Vorsti ainulaadne retsept, iseloomulikud valmistamistingimused, eriline hallitus ja kohalike tootjate meisterlikkus on muutnud selle kvaliteedi etaloniks ja kõrge kvaliteedi tagatiseks. Aja jooksul on „Gornooryahovski sudzhuk” omandanud aukoha bulgaarlaste peolaual. Vorsti „Gornooryahovski sudzhuk” tootmine on selle linna jaoks suure majandusliku tähtsusega, kuna toote tarbijaid on palju ja selle müügihind kõrge.

Viide spetsifikaadi avaldamisele

(Määruse (EÜ) nr 510/2006 (4) artikli 5 lõik 7)

http://www.mzh.government.bg/MZH/bg/ShortLinks/ZashiteniNaimenovania/Gornoorahowskisudjuk/Zaqvlenie.aspx

(1) ELT L 343, 14.12.2012, lk 1.

(2) ELT L 93, 31.3.2006, lk 12. Asendatud määrusega (EL) nr 1151/2012.

(3) Asendatud määrusega (EL) nr 1151/2012.

(4) Vt joonealust märkust 3.