Soovitus:

NÕUKOGU SOOVITUS

euroala majanduspoliitika kohta

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 136 koostoimes artikli 121 lõikega 2,

võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, eriti selle artikli 5 lõiget 2,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrust (EL) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta, eriti selle artikli 6 lõiget 1,

võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,

võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,

võttes arvesse majandus- ja rahanduskomitee arvamust,

võttes arvesse majanduspoliitika komitee arvamust

ning arvestades järgmist:

(1)Majanduskasv euroalal jätkub ja on muutunud liikmesriikides üha laiapõhjalisemaks. Majanduse elavnemist toetab üha enam sisenõudlus, kusjuures peamiseks majanduskasvu mootoriks on eratarbimine ning suurenemas on ka investeeringud. Tööhõive kasv jätkus 2016. aastal ja 2017. aasta esimesel poolel. Töötuse määr on oluliselt vähenenud, kuid on ikka veel kõrgem kui 2008. aastal. Majanduse elavnemist euroalal iseloomustavad siiski mõned ebatüüpilised jooned: madal baasinflatsioon ja aeglane palgakasv, mis ei kajasta olukorra paranemist tööturul, millele osutavad tööturu standardnäitajad, samuti suur jooksevkonto ülejääk ja püsiv, kuid vähenev investeerimislõhe. Aeglane palgakasv näib olevat tingitud tööturu jätkuvast loidusest mõnes liikmesriigis, madalatest inflatsiooniootustest, mille mõju kandub üle palgaläbirääkimistele, ja väikesest tootlikkuse kasvust. Kodumajapidamiste reaalsissetulek on suurenenud, kuid jääb paljudes riikides alla 2008. aasta tasemele. Euroala riikides püsivad erinevused sellistes näitajates nagu SKP elaniku kohta ja töötuse määr. Pikaajalise töötuse ja noorte töötuse määrad on jätkuvalt kõrged, samas kui vaesus, sotsiaalne tõrjutus ja ebavõrdsus on mitmes liikmesriigis jätkuvalt suureks probleemiks.

(2)Euroala majandusnäitajate põhjal näib, et nõudlust, investeeringuid ja palgakasvu tuleks veelgi toetada, ilma et sellega kaasneks inflatsioonisurve oht, kusjuures samas tuleks edendada sisemist ja välist tasakaalustamist ning majanduslikku ja sotsiaalset lähenemist. Samal ajal tuleb tähelepanelikult jälgida uue tekkiva tasakaalustamatuse märke, nt mõne liikmesriigi eluasemeturul.

(3)Euroalal püsib märkimisväärne tasakaalustamatus. Kuigi netovõlgnikriigid on teinud suuri edusamme oma maksebilansi tasakaalustamisel, on mitmes võlausaldajariigis jätkuvalt suur jooksevkonto ülejääk, mis kajastab üldist kogunõudluse nappust. Jooksevkonto ülejääk oli euroalal 2016. aastal 3,3 % SKPst ja see peaks prognooside kohaselt vähenema 2019. aastaks 2,9 %-le SKPst. Enamiku suurima võlakoormusega liikmesriikide rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon on paranenud aeglaselt ja jätkuvalt on vaja võtta kestvaid tasakaalustamismeetmeid. Riikidel, kus on pikka aega olnud suur jooksevkonto puudujääk, on jätkuvalt suur negatiivne rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon, millega kaasneb tavaliselt ka suur erasektori või avaliku sektori võlakoormus ja mis kujutab endast nõrka kohta. Samas on vaja teha jõupingutusi ka suure jooksevkonto ülejäägiga riikides, et toetada sisenõudlust ja seeläbi tasakaalustada euroala.

(4)Palgakasv toetab majanduse elavnemist euroalal, soodustades kogunõudlust, vähendades ebavõrdsust ja tagades kõrge elatustaseme. Tõhusad palgakujundusmehhanismid peaksid tagama, et palgad erinevad sõltuvalt riigipõhistest tingimustest ja adekvaatselt kajastavad tootlikkuse muutust. Tasakaalustamisprotsessi kiirendamiseks tuleks euroalal viia ellu struktuurireformid, mis suurendavad kõigi riikide tootlikkust, parandades riiklike kulutuste kvaliteeti ja struktuuri ning edendades palgakasvu ja sisenõudlust netovõlausaldajariikides, ja rakendada meetmed, mis piiravad tööjõu ühikukulu kasvu netovõlgnikriikides.

(5)Üldise makromajanduspoliitika, sealhulgas raha-, eelarve- ja struktuuripoliitika, järjepidevus ja tasakaalustatus euroalal, on esmatähtis, et tagada kindlam ja jätkusuutlikum majanduse elavnemine. Viimastel aastatel on poliitikameetmed olnud rohkem seotud rahapoliitikaga, mille raames kasutati uusi erakorralisi vahendeid Euroopa Keskpanga keskpika perioodi inflatsioonieesmärgi saavutamiseks, toetades seeläbi majanduskasvu ja töökohtade loomist. Euroopa Keskpank teatas, et alustab oma varaostuprogrammi ümberkalibreerimist 2018. aasta jaanuaris. Seepärast on vaja rohkem tuge muudest poliitikameetmetest, mida saab võtta liikmesriikides, kus selliste meetmete võtmiseks piisavalt manööverdamisruumi.