Projekte kasutatakse selleks, et uurida mitmesuguseid valdkondi ja rakendusmehhanisme ning viia tervishoiupoliitika algatusi ellu uuenduslikul viisil (peaaegu nagu katseprojekte). Neile kulus kõige suurem osa programmi eelarvest. Programmi rakendamise ajal vähendati projektidele ette nähtud eelarvet, et suurendada ühismeetmete ja projektikonkursside rahastamist. See oli tingitud ka soovist tegeleda programmi raames vaid mõne olulise meetmega, kuhu oli kaasatud võimalikult palju partnereid, ideaaljuhul kõigist liikmesriikidest, et saavutada meetme ulatuslik mõju.

Programmi üldine ülesehitus sarnanes esimese rahvatervise programmiga, kuid selle kohaldamisala hõlmas lisaks nn klassikalistele rahvatervise valdkondadele ka näiteks tervise edendamist ja kaitset nakkushaiguste eest, uusi lähenemisviise (e-tervis ja tervishoiutehnoloogia hindamine) ning ravimeid. Mitmesuguseid valdkondi hõlmava programmi prioriteedid ühtlustati 2010. aastal, et järgida Euroopa 2020. aasta strateegiat. Lähtepunktiks võeti seisukoht, et tervis on majanduse elavdamise ja kaasava majanduskasvu eeltingimus, ja asjaolu, et tervishoiusektor on avatud innovatsioonile ja arukatele investeeringutele.

Programmi kohaselt võetud meetmed olid kooskõlas ELi rolliga tervishoiupoliitika valdkonnas, nagu see on sätestatud aluslepingu artiklis 168, ega läinud vajalikust kaugemale. Meetmed olid kavandatud selliselt, et need järgiksid strateegilist lähenemisviisi ja keskenduksid konkreetsetele algatustele, et maksimeerida Euroopa lisaväärtust. Seega pöörati programmi rakendamisel rohkem tähelepanu nendele prioriteetidele, millel oli oluline mõju majandusarengule ja -kasvule. Sellised esmatähtsad meetmed aitavad kaasa elanikkonna tervise parandamisele, hästitoimiva tervishoiusüsteemi kujundamisele ning teaduse ja tehnika arengule.

Teises terviseprogrammis kajastati ELi tervishoiupoliitika arengut – lisaks tavapärastele rahvatervisega seotud teemadele (tervise edendamine, haiguste ennetamine, võitlus nakkushaiguste ja muude piiriüleste terviseohtudega, patsiendiohutus) pöörati rohkem tähelepanu ka muudele terviseküsimustele, mis on tekkinud seoses vajadusega tervishoiusüsteemidele uuenduslikult lähendada ja neid moderniseerida, hoides samas tervishoiukulud kontrolli all, ning vajadusega optimeerida meetmeid sellistes valdkondades nagu tervishoiutehnoloogia hindamine, e-tervis ning piiriülest tervishoidu ja ELi kodanike õigusi käsitleva direktiivi kohaldamine. Programmi olid kaasatud asjaomased sidusrühmad kõigist 28st liikmesriigist (EL 15 liikmesriigid olid paremini esindatud kui EL 12 liikmesriigid) ning kolmest EMP ja EFTA riigist (Norra, Island ja Liechtenstein). Programm hõlmas mitut üldist tervisega seotud probleemi, näiteks raskeid kroonilisi haigusi, vananeva elanikkonna tervist ja reageerimisvõime arengut seoses piiriüleste terviseohtudega. Programmi raames tehti riiklikul ja piirkondlikul tasandil kättesaadavaks mitu kasulikku vahendit (nt harvikhaiguste ja parimate tavade andmebaas, parimad tavad HIV/AIDSi ennetamiseks, rasvumise vähendamiseks ja vähi sõeluuringute korraldamiseks) ning edendati liikmesriikide tervishoiuametite koostööd ja tegevuse kooskõlastamist, et tervisealase ebavõrdsuse, vaimse tervise, vananemise ja muude teemadega seotud küsimused oleksid nende tegevuskavades jätkuvalt olulisel kohal.

Sõltumatud välishindamised toimusid järgmiselt: vahehindamine toimus ajavahemikul 2010–2011 ja järelhindamine ajavahemikul 2014–2015. Mõlema hindamise puhul oli programmile antud hinnang positiivne, kuid mõningate mööndustega. Hindamisdokumentides kinnitati rahastatud meetmete asjakohasust, kuid osutati ka puudustele programmi ülesehituses (lai kohaldamisala, mittekohustuslikud eri-eesmärgid). Jõuti järeldusele, et programmi ELi lisaväärtus avaldus eelkõige seoses parimate tavade määratlemisega, võrdlusuuringute korraldamisega, mis võimaldavad teha paremaid otsuseid, ja võrgustike loomisega. Lisaväärtus oli väiksem innovatsioonivaldkonnas ning ELi tervisealaste õigusaktide ja mastaabisäästu puhul ning piiriüleseid terviseohtusid ja inimeste vaba liikumist hõlmavaid meetmeid ei olnud piisavalt. Lisaks jõuti järeldusele, et iga asjakohase vajadusega ei saa kaasneda mõjukate meetmete võtmist, vaid liikmesriikide tervishoiupoliitikat saab mõjutada üksnes ELi lisaväärtusega meetmete kaudu. Programmi mõju sõltub hindamistulemuste kasutuselevõtust ja rakendamisest liikmesriikide poolt. Seepärast on tähtis tutvustada tulemusi asjaomastele sidusrühmadele ning eelkõige riikide terviseametitele, kes kujundavad ja rakendavad riiklikku tervishoiupoliitikat. Edukuse määr asjaomaste sidusrühmade kaasamisel programmi meetmetesse olid erinev. Teine tegur, mis mõjutas tulemuste kasutuselevõtmist liikmesriikides, oli omaosaluse suurendamine meetmetes osalemisel, programmi rakendamisperioodi teisel poolel pöörati seepärast rohkem tähelepanu ühismeetmetele.

Programmi raames saadud kasulikke teadmisi ja tõendusmaterjali kasutati teabel põhineva poliitika kujundamisel ja muude uuringute tarbeks. Saadud teadmiste toel tuvastati häid tavasid, vahendeid ja meetodeid, mis olid kasulikud nii rahvatervise kui ka kodanike jaoks ning hõlmasid näiteks diagnostiliste testide parandamist, liikmesriikide toetamist vähktõve vastase riikliku tegevuskava koostamisel, patsiendihoolduse parandamist jne. Programmi raames toetati teadlikkuse suurendamist ja püsivate võrgustike loomist, näiteks kaasrahastati üleeuroopaliste konverentside korraldamist ning rahvatervise ja terviseedenduse võrgustike tegevust. Samuti toetati võrreldavate andmete kogumist kogu liidus, see tegevus hõlmas paljusid liikmesriike ja andis teavet poliitika kujundamiseks (nt Euroopa peamiste tervishoiunäitajate ja haruldasi haigusi käsitleva andmebaasi ORPHANET loomine), koolitus- ja õppematerjalide loomiseks (nt tervishoiutöötajate koolitamine sisserändajate ja etniliste vähemustega tegelemiseks) ning juhiste koostamiseks. Lisaks toetati rahvatervise alase suutlikkuse suurendamist mitmel tasandil (nt liikmesriikide valmisoleku edendamine, et olla valmis tervist ohustavateks hädaolukordadeks) koolituse pakkumise ja teadmiste vahetamise kaudu liikmesriikide tervishoiuasutuste vahel.

Ühismeede, mis on oma olemuselt finantsmehhanism, võeti esimest korda kasutusele teise terviseprogrammi raames, et toetada liikmesriikide koostööd poliitiliselt olulistes valdkondades. Valituks osutunud ühismeetmetega aidati suuresti kaasa Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärgi „Arukas ja kaasav majanduskasv” saavutamisele. Ühismeetmed on sageli ametiasutuste ja asjaomaste sidusrühmade pika koostöö tulemus, nende eesmärk oli tagada liikmesriikide ametiasutuste poliitiliste kohustuste täitmine, kiita heaks tulemused ja optimeerida poliitika koordineerimist. Enamasti on ühismeetmete eesmärk arendada, jagada ja testida vahendeid, meetodeid ja lähenemisviise, mis on seotud konkreetsete valdkondade või tegevustega ja käsitlevad suutlikkuse suurendamist. Osalevad liikmesriigid peavad saama teadmiste ja kogemuste vahetamisest märkimisväärset kasu ning mõnel juhul saavutati märgatav kulude kokkuhoid. Seepärast oli programmi eesmärk saavutada kõikide liikmesriikide võimalikult ulatuslik osalemine.

Projektikonkursse kasutatakse selleks, et korraldada konkreetseid uuringuid, hindamisi ja ülevaateid, mis olid vajalikud ELi tervishoiupoliitika ja õigusaktide (nt ravimite tootmist, turustamist ja kasutamist käsitlevad eeskirjad) arendamiseks ja rakendamiseks. Neid kasutatakse ka komisjoni algatatud väga konkreetse kohaldamisala ja eesmärkidega meetmete toetamiseks, nt liikmesriike kaasavate väljaõppekursuste ja õppuste väljatöötamiseks ja korraldamiseks, et arendada suutlikkust tulla toime äärmusliku hädaolukorraga.

on kehtestatud piiratud arv valdkondlikke prioriteete (I lisa);

on ette nähtud konkreetsed kriteeriumid ELi lisaväärtuse väljaselgitamiseks (põhjendus 6) vajaduste olulisuse määratlemisel (II lisa) ja vahendite eraldamisel;

on ametlikult tunnustatud riiklike kontaktpunktide rolli (artikkel 15) ning

on rõhutatud vajadust parandada meetmete tulemuste ja liidu üldiste poliitiliste prioriteetide tutvustamist (artikli 13 lõige 4 ja artikkel 9).

Kolmanda terviseprogrammi vahehindamise käigus hinnatakse, kas ning millises ulatuses on kõnealuseid muudatused aidanud parandada programmi rakendamist ja selle eesmärkide saavutamist.

3.3. Järelhindamine

Järelhindamise käigus anti hinnang programmi rakendamise peamistele aspektidele, sealhulgas vahehindamise soovituste järgimisele. Hindamisel võeti luubi alla programmi juhtimine ja selle tulemuste tutvustamine, programmi tulemuslikkus ja sünergia ELi muude programmidega. See võimaldas keskenduda küsimustele, mida ei olnud vahehindamise käigus veel piisavalt uuritud, ning vältida varasema hindamise käigus tehtud töö dubleerimist. Arvestades, et tervishoius võtab tulemuste ja mõju avaldumine tavaliselt kaua aega ning programmi mõju sõltub meetmete tulemuste kasutuselevõtust liikmesriikide poolt, mis kuulub väljapoole programmi kohaldamisala, pidasid hindajad silmas järgmist programmitöö perioodi ja püüdsid leida konkreetset teavet, et mõista paremini, kuidas võiks programm mõjutada liikmesriikide tervishoiupoliitikat. Järeldustes osutati nii positiivsetele teguritele kui ka sellistele, mille võimalik mõju teise terviseprogrammi raames rahastatud meetmetele on negatiivne. Neid soovitusi võetakse arvesse, et parandada kolmanda terviseprogrammi rakendamist ning neid on kavas järgida kolmes peamises meetmevaldkonnas.

(a)Järelevalve, aruandluse ja teavitamise parandamine

Programmi juhtimist parandati märkimisväärselt. Programmi rakendusperioodi teisel poolel ühtlustati selle prioriteedid Euroopa 2020. aasta strateegia algatustega ning aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu eesmärkidega. Koguti seireandmeid (ja kogutakse jätkuvalt) ning nende süsteemsem kogumine ja analüüs ning korrapärane kasutamine lõi parema aluse iga-aastaste prioriteetide valikuks, väljundite ja tulemustega seotud aruandluse koostamiseks ning tulemuste paremaks tutvustamiseks asjaomastele sidusrühmadele.

Programmi edu sõltub suuresti liikmesriikide ja teiste osalevate riikide tahtest tulemusi hinnata ja võtta neid arvesse riigi algatuste ja poliitikameetmete kavandamisel (nt on kõik liikmesriigid koostanud vähi sõeluuringute juhised ning valmimisoleku kava, et reageerida terviseohtudele ja hädaolukordadele). Seepärast on oluline, et asjaomased peamised sidusrühmad oleksid meetmete ja nende tulemustega hästi kursis. See on oluline, et programm oleks nähtav, ressursside kasutamine vastutustundlik ja programm ise kasulik.

Komisjon on kahe viimase aasta jooksul teavitustegevust tõhustanud. Peamised teavitusvahendid on olnud CHAFEA projekti andmebaas, brošüürid, milles tutvustatakse kaasrahastatavaid meetmeid teemade kaupa (nt tervisealane ebavõrdsus, harvikhaigused jne), klastri korrapärased kohtumised ajakirjanikega, kus käsitletakse selliseid teemasid nagu elundisiirdamine ja HIV/AIDS, ning programmi raames 2012. aastal korraldatud kõrgetasemeline konverents. Alates 2014. aastast on programmi vahenditest toetanud liikmesriikide ametiasutusi konverentside ja muude ürituste korraldamisel, et tutvustada peamistele sihtrühmadele programmi tulemusi konkreetsetes tervisevaldkondades. Toetuse suurendamine üksikmeetmete tutvustamiseks on osutunud kasulikuks ja aitab kaasa vajalike tulemuste saavutamisele. Arvestades meetmete mitmekesisust ja ulatust, tuleb nentida, et kõikide meetmete tulemusi ei ole suudetud tutvustada nendele sihtrühmadele, kelle jaoks on need tulemused kõige asjakohasemad. Seepärast tuleks kolmanda terviseprogrammi kõikide meetmete jaoks juba varakult kindlaks määrata tõhus teavitamisstrateegia.

(b)Kõikide liikmesriikide ja teiste osalevate riikide osaluse edendamine

Programm on vahend, mille abil toetatakse tervishoiupoliitika väljatöötamist, koordineerimist ja rakendamist. Kuigi vastav pädevus lasub peamiselt liikmesriikidel, osutati neile programmi raames abi, et käivitada ELi tasandil algatusi, mis tagaksid tavapärastele terviseprobleemidele tõhusamad ja tulemuslikumad lahendused (nt kvaliteetsete riiklike vähitõrjeprogrammide Euroopa suunises on poliitikakujundajate jaoks esitatud vähktõve kontrolli all hoidmise poliitika peamised põhimõtted); laiendaksid teadmisi osalevates riikides rakendatavate elundidoonorluse ja elundite siirdamise süsteemide kvaliteedi ja tõhususe kohta; võimaldaksid välja töötada diagnostikavahendid ja laboratoorsed võrgustikud, et edendada liikmesriikide valmisolekut ja koostööd terviseohtude korral ning võimaldaksid tagada selliste patsientide õigused, kes elavad ja töötavad liikmesriigis, mis ei ole nende päritoluriik.

Kõik liikmesriigid, kolm EMP ja EFTA riiki (Island, Liechtenstein ja Norra) ning Horvaatia osalesid programmis erineval määral. Vaatamata sellele, et EL 15 liikmesriigid osalesid programmis suuremal määral kui EL 12 liikmesriigid ja olid sagedamini meetmete koordinaatorid, oli madala sisemajanduse koguprodukti ja kogurahvatuluga riikide kaasatus terviseprogrammis suurem kui 7. raamprogrammi puhul. Võimalikult paljude riikide osalemine loob soodsa pinnase võrgustike moodustamiseks, et määratleda üldised terviseprobleemid, tõsta teadlikkust peamiste tulevaste tervishoiuprobleemide suhtes ning vahetada teadmisi rahvatervise parandamiseks ja ebavõrdsuse kõrvaldamiseks. Tervishoid võib olla investeeringute jaoks huvitav majandusvaldkond, sellel on oluline roll Euroopa ühtekuuluvuse ja kaasatuse kujundamisel.

Liikmesriikide vähese osaluse ühe põhjusena nimetati rasket majandusolukorda, seepärast kohaldab komisjon praeguse kolmanda terviseprogrammi puhul erakordse kasulikkuse põhimõtet, millega nähakse ette rahaline stiimul, et kaasata kõik liikmesriigid. Kõikides liikmesriikides ja osalevates riikides tuleb jätkata programmi tutvustavate teabepäevade korraldamist ning eesmärgiks tuleks seada, et vähemalt pooled nimetatud üritustest toimuksid liikmesriikides, mis olid eelmisel programmiperioodil alaesindatud. Kõikides ELi keeltes tuleks kättesaadavaks teha rohkem teabematerjali.

Programm on kulupõhiselt avatud ka ühinevatele riikidele, kandidaatriikidele ja potentsiaalsetele kandidaatriikidele. Nendes riikides peaks programm toimima mehhanismina, mis aitab riikidel kohaneda ühenduse tervishoiu valdkonda käsitleva õigustikuga, tehes projektide ja ühismeetmete raames koostööd liikmesriikidega.

(c)Programmi rakendamine koostoimes Euroopa muude programmide ja komisjoni prioriteetidega

Programmi tulemuste kasutamine ja nende integreerimine riiklikku poliitikasse sõltub suurel määral sellest, kas programm on olnud edukas. Kuna eelarve on piiratud, kuid tervisevajadused ja probleemid on suured, siis on programmi tulemuse tutvustamiseks, tulemuste kasutuselevõtu edendamiseks ja tulemuste edasi arendamiseks juba tehtud ulatuslikku koostööd liidu teadusprogrammidega (7. raamprogramm ja „Horisont 2020”) ning väiksemas ulatuses koostööd Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidega.

Eraldatuse vähendamine ja tihe koostöö liidu muude programmidega haakub ka komisjoni nägemusega kümne peamise eesmärgi kooskõlastatud elluviimise jaoks. Kolmanda terviseprogrammi raames pakutakse võimalusi koostööks, et toetada tervishoiuvaldkonda küsimustes, mis on seotud rändega, keskkonnaprobleemidest (nt kliimamuutustest) tingitud esilekerkivate taudidega, innovatsiooniga tervishoius, tervishoiusektori reformiga ja ülemaailmse tervishoiuga. Programm hõlmab tervishoiusüsteemide hindamist ja selle raames kogutakse kokku riigipõhised ning riikidevahelised teadmised, mida saab arvesse võtta riiklike ja Euroopa tasandi poliitikameetmete puhul.