ET Euroopa Liidu Teataja C 128/56

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Erakapitali investeerimisfondide, riskifondide ja riiklike investeerimisfondide mõju tööstuse muutustele”

(omaalgatuslik arvamus)

(2010/C 128/10)

Raportöör: Peter MORGAN

Kaasraportöör: Ion POP

26. veebruaril 2009 otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastavalt kodukorra artikli 29 lõikele 2 koostada omaalgatusliku arvamuse järgmises küsimuses:

„Erakapitali investeerimisfondide, riskifondide ja riiklike investeerimisfondide mõju tööstuse muutustele”.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav tööstuse muutuste nõuandekomisjon võttis arvamuse vastu 10. septembril 2009.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 457. istungjärgul 4.–5. novembril 2009 (5. novembri istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 167, vastu hääletas 1, erapooletuks jäi 3 liiget.

1. Järeldused ja soovitused

1.1. Käesoleva arvamuse eesmärk on käsitleda riiklike investeerimisfondide ja alternatiivsete investeerimisfondide mõju tööstuse muutustele. Alternatiivsed investeerimisfondid on erakapitali investeerimisfondid ja riskifondid. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee tellis uuringu „Wilke Maack und Partner” (WMP) konsultantidelt, kes esitasid 87-leheküljelise aruande. Käesoleva arvamuse lugejate tähelepanu juhitakse nimetatud aruande üksikasjalikule analüüsile. Täiesti erineva nurga alt vaadeldakse alternatiivseid ja riiklikke investeerimisfonde aruandes „The New Power Brokers”, mis on avaldatud Mckinsey Global Institute'i veebilehel.

1.2. Käesolevas arvamuses käsitletavad fondid avaldavad tööstuse muutustele mõju mitmel viisil. Riiklikud investeerimisfondid on traditsioonilised turul ostvad ja müüvad investorid. Riskifondid ostavad ja müüvad osakuid, peamiselt kauplejatena, kuigi mõned riskifondid on ka aktiivsed investorid. Erakapitali investeerimisfondid kasutavad ettevõttejuhtimises osalemise strateegiat (hands on). Kõnealust kolme investeerimisliiki ei ole võimalik üldistada. Nad on küllaltki erinevad. „Wilke Maack und Partner” konsultantide koostatud SWOT-analüüs iga fondi kohta on esitatud vastavalt 3., 4. ja 5. peatüki lõpus.

1.3. Kogemustest ja uuringutest selgub üks väga selge ühine aspekt: kõigile sotsiaalsetele tagajärgedele, sealhulgas tööstuse muutustele, aitab suuresti kaasa teabe ja teavitamise ning eelkõige läbipaistvuse suurendamine. Komitee toetab kindlalt nimetatud kolme aspekti parandamist kõigil juhtudel.

1.4. Erakapitali investeerimisfondil on kolm olulist aspekti. See avaldab positiivset mõju riskikapitali kasutamisel, ümberkorralduste ja saneerimiste rahastamisel ning pereettevõtete kasvule. Teiselt poolt võib suuremate võimendusväljaostudega seotud hiljutine agressiivne finantskorraldus viia paljude ettevõtete pankrotini või peaaegu pankrotini, millel võivad olla tõsised tagajärjed kõigi sidusrühmade, sealhulgas töötajate jaoks. Erakapitali investeerimisfondil on ka oluline sotsiaalne mõõde, mis hõlmab nii tööhõivemäärade, sissetulekutaseme ja sotsiaalsete õiguste paranemist kui ka halvenemist. Andmetega seotud raskuste tõttu soovitab WMP olla äärmiselt ettevaatlik järelduste tegemisel, et erakapitali investeerimisfondide toetatavaid ettevõtteid koheldakse halvemini või pigistatakse rohkem viimase kahekümne aasta jooksul toimunud tööstuse muutuste üldise kiirenemise ja ümberstruktureerimiste kontekstis. Üle kogu Euroopa võib tuua palju näiteid töötingimuste ja töösuhete halvenemise kohta ettevõtetes, kus nimetatud fondidel ei ole mingit rolli.

1.5. Üldiselt ei mõjuta riskifondide tegevus tööstuse muutusi, kuid siiski on olulisi erandeid. Riskifondid on suured raskustes ettevõtete võlgade ostjad. Sellistena on nad viimast võimalust pakkuvad ostjad ning neil võib olla oluline roll raskustes ettevõtete päästmisel ja saneerimisel. Samuti on nad seotud ühinemiste ja ülevõtmiste mõlema poolega. Sellega luuakse väärtust, kuid selle mõju tööstuse muutustele ei ole alati positiivne. Lühiajalist suunitlust vaadeldakse võimaliku negatiivse mõjuna. Muud mureküsimused puudutavad läbipaistvuse puudumist ja võimalikku süsteemiriski, mida teravdab finantsvõimendus.

1.6. Riiklike investeerimisfondide tegevusel on kaks olulist aspekti. Positiivsete aspektide hulka kuuluvad nende pikemaajalise osaluse mudel ning nende valmidus olla viimast võimalust pakkuv ostja. Negatiivsete aspektide hulka kuuluvad läbipaistvuse puudumine ja nende panuste võimalik kasutamine strateegilis-poliitilistel eesmärkidel.

1.7. Kapitaliturgude rahvusvaheliseks muutumine on olnud märkimisväärne. Investeerivad organisatsioonid on kogunud ülemaailmsed omakapitaliportfellid ning soodustanud rahvusvahelisi ühinemisi ja ülevõtmisi. Ettevõtetele ja seadusandjatele on avaldatud survet hääleõiguse ülekandmiseks juhtkonnalt osanikele. Ühinemiste ja ülevõtmiste vari ning osanike aktiivse tegutsemise oht on andnud ELi ettevõtete juhtkondadele põhjuse algatada tööstuse laiaulatuslikud muutused. See on teatud määral kahjustanud juhtkondade ja osanike suhteid ning üldiselt lühendanud juhtkonna juhtimisaega. Selline on alternatiivsete ja riiklike investeerimisfondide toimimise kontekst.

1.8. Traditsiooniliste institutsiooniliste fondide haldurid, kes vastutavad pensioni-, kindlustus- ja investeerimisfondide eest, puutuvad igal sammul kokku alternatiivsete investeerimisfondide halduritega. Nad on alternatiivsete investeerimisfondide olulised investorid. Nad müüvad oma investeeringuid erakapitali investeerimisfondidele võimendusväljaostude jaoks ja ostavad erakapitali investeerimisfondi lahkudes portfelli kuuluvaid ettevõtteid, nende investeeringuid ettevõtetesse kasutatakse aktiivsete riskifondide sekkumisel ühinemistesse ja ülevõtmistesse ning nad on osanikud, kes laenavad riskifondidele osakuid, et viimased saaksid neid kasutada katteta müügiks. Lõpuks seisavad nad kõigi keskkonna-, sotsiaal- ja juhtimismeetmete taga, mida alternatiivsed investeerimisfondid rakendavad. Traditsiooniliste institutsiooniliste fondide haldurite vaste on alternatiivsete investeerimisfondide haldurid.

1.9. Pärast WMP aruande ja teiste käesolevas arvamuses sisalduvate seisukohtade käsitlemist jagunevad komitee soovitused kolme kategooriasse: reguleerimine ja läbipaistvus, muudatused sotsiaalvaldkonna kehtivates õigusaktides ja traditsiooniliste institutsiooniliste fondide haldurite kohustused.

1.10. Alternatiivsete investeerimisfondide haldurite tegevuse reguleerimine on ELi direktiivi ettepaneku teema, mille kohta koostab komitee eraldi arvamuse. Komitee seisukohast on oluline märkida, et alternatiivsed investeerimisfondid ei põhjustanud kriisi, kuid see on neid tugevasti mõjutanud. Nende fondide roll on jätkuvalt suhteliselt ebakindel ning selles osas on selge vajadus suurema läbipaistvuse järele asjakohase reguleerimise kaudu.

1.11. Komitee toetab kuut kõrgetasemelist põhimõtet riskifondide reguleerimiseks, mille esitas Rahvusvahelise Väärtpaberijärelevalve Organisatsioon (IOSCO) juunis 2009 ning millest antakse ülevaade 4. peatükis. Komitee soovitab komisjonil juhinduda nimetatud põhimõtetest, et neid tugevdades luua alus alternatiivsete investeerimisfondide haldureid käsitlevale direktiivile. Kuigi IOSCO-l on valminud analüüs erakapitali investeerimisfondide pakutud finantssüsteemi riskide kohta, ei ole tehtud veel ühtegi õigusakti ettepanekut. Komitee soovitab komisjonil kohandada IOSCO pakutud riskifondide põhimõtteid erakapitali investeerimisfondide profiilile.

1.12. Nagu 5. peatükis käsitletakse, moodustavad riiklike investeerimisfondide kokkulepitud Santiago põhimõtted aluse riiklike investeerimisfondide paremale läbipaistvusele ja juhtimisele. Teha on siiski veel palju. Komitee kutsub komisjoni üles avaldama jätkuvalt survet riiklike investeerimisfondide rahvusvahelisele töörühmale vajalike arengute jätkamiseks.

1.13. Mõnes õigussüsteemis ei käsitleta ettevõtteid omavaid ja kontrollivaid riskifonde ja erakapitali investeerimisfonde tööandjatena ning seetõttu on nad vabastatud tööandjate õiguslikest kohustustest. Euroopa Ühenduse omandatud õiguste direktiivi, millega kaitstakse töötajate tingimusi ülevõtmiste korral, ei kohaldata alternatiivsete investeerimisfondide ülevõtmiste korral, sest nad võtavad üle üksnes osakud ning tööandja isik ei muutu. Komitee soovitab, et omandatud õiguste direktiivi 2001/23/EÜ (1) parandataks seoses riskifondide ja erakapitali investeerimisfondide ülevõtmistega, et

— kaitsta asjaomaste töötajate õigusi, sealhulgas õigust teavitamisele ja nõustamisele;

— tagada, et direktiivist ei jäetaks välja ettevõtete üleminekut osakute müügi teel;

— tagada, et nimetatud tegevuste puhul järgitakse riiklikke ja Euroopa õigusakte.

1.14. Riskifondide ja erakapitali investeerimisfondide loodud olukorra kajastamiseks teeb komitee ettepaneku muuta nõukogu direktiivi 94/45/EÜ (2) Euroopa töönõukogude asutamise kohta ning direktiivi 2002/14/EÜ (3), millega kehtestatakse töötajate teavitamise ja nõustamise üldraamistik, et tagada tõhusamad õigused konsultatsioonidel osalemiseks, austades kõigi osapoolte seisukohta, enne erakapitali investeerimisfondide tehingute sõlmimist, igasuguse ümberstruktureerimisprotsessi ajal ja enne lahkumist.

1.15. Järjest suuremal arvul pensionifondidel ja kindlustusettevõtetel on osakud riskifondides ja erakapitali investeerimisfondides ning nende pankrot võiks mõjutada negatiivselt pensioniskeemi liikmete õigusi. Komitee palub komisjonil läbi vaadata direktiiv 2003/41/EÜ (4) tööandjapensioni kogumisasutuste tegevuse ja järelevalve kohta, et tagada:

— tööandjate ja ametiühingute esindajate konsulteerimine seoses pensioni investeeringute ja nendega kaasnevate riskidega ning nende seisukohtade austamine;

— parima tava kasutamine liikmesriikides, et tagada töötajate omandatud ettevõttepensioni kaitse pankroti eest.

1.16. Komitee kutsub komisjoni üles kehtestama järgmises direktiivis selged, üheselt mõistetavad eeskirjad, millega tagatakse fondide läbipaistev kasutamine, eelkõige töötajate ja ettevõtete esindajate otsese osaluse kaudu.

1.17. Komitee kutsub traditsiooniliste institutsiooniliste fondide haldureid üles kohaldama vastutustundlike investeeringute põhimõtteid kõigis alternatiivsete investeerimisfondide halduritega tehtavates tehingutes. Vastutustundlike investeeringute põhimõtted koostati institutsioonilise investori algatusel koostöös ÜRO keskkonnaprogrammi rahastamisalgatuse ja ÜRO globaalse partnerlusega ning need käsitlevad keskkonna-, sotsiaal- ja juhtimisküsimusi. Komitee soovitab riiklikel investeerimisfondidel järgida Norra pensionifondi eeskuju ning liituda vastutustundlike investeeringute põhimõtetega.

1.18. Lisaks toetab komitee vastutustundlike investeeringute põhimõtete algatuse nõukogu avaldatud põhimõtteid erakapitali investeerimisfondidesse tehtavate vastutustundlike investeeringute kohta. Põhimõtted on koostatud selleks, et aidata erakapitali investeerimisfondidesse investeerivatel traditsiooniliste institutsiooniliste fondide halduritel täita oma keskkonna-, sotsiaal- ja juhtimisküsimustega seotud kohustusi portfelli kuuluvate ettevõtete ees, millesse nad investeerivad. Komitee tervitaks sarnase põhimõtete kogumi väljatöötamist riskifondide jaoks.

2. Omanikud, haldurid, investorid

2.1. Enamik ELi liikmesriikide ettevõtteid on eraomanduses olevad pereettevõtted. Kui perekond lõpuks kontrollist loobub, võib ettevõtte omandada teine ettevõte (ettevõtte müük), müüa erakapitaliettevõttele (väljaost) või muuta riigiettevõtteks esimese avaliku pakkumise kaudu väärtpaberibörsil. Pereettevõtte idee on tavaliselt pikaajalise suunitlusega, millega kaasneb omaniku kohustus sidusrühmade, eriti tööjõu ees.

2.2. Mõned ettevõtjad otsivad ettevõtte arengu algetappide toetamiseks erakapitali. Algkapital on rahastamisvahendid toote või teenuse algse kontseptsiooni uurimiseks, hindamiseks ja arendamiseks. Stardikapital on ette nähtud toote arendamiseks ja esimeseks turustusetapiks. Selle spekulatiivse kapitali leidmiseks peab ettevõtja toetuma tavaliselt perekonnale ja sõpradele, kuid investeerida võivad otsustada ka erainvestorid (business angels) ja riskikapitaliettevõtted. Arengukapitaliga toetatakse ettevõtte kasvu. Selles etapis ei ole ebatavaline ka riskikapitali kaasamine.

2.3. Erakapitali investeerimisfondid investeerivad eraettevõtetesse nende väljaostmise kaudu. See võib tähendada asutajaperekonna lahkumist või hõlmata ettevõtte väärtpaberibörsilt eemaldamist ja selle muutmist eraettevõtteks. Juhatuse väljaostu puhul on ostjad ettevõtte praegused juhid, kasutades erakapitali investeerimisfondide rahalist toetust. Selles kontekstis rahastavad erakapitali investeerimisfondid ka töötajate väljaostusid. Asenduskapital tähendab olemasoleva eraettevõtte osakute ostu teiselt erakapitali investeerimisfondilt. Sellist liiki tehing võimaldab esimesel fondil õigel ajal väärtust suurendada, kuna enamikule erakapitali investeerimisfondidele kehtib ajaline piirang.

2.4. Ühinemised ja ülevõtmised on ettevõtte elus oluline tegur. Kasvavad ettevõtted sõlmivad ülevõtmistehinguid, mida nad tavaliselt rahastavad võla või erakapitaliga. Ettevõtteid võetakse sageli üle seepärast, et neil on väärtuslikud varad, mida ametisolev juhtkond ei kasuta optimaalselt.

2.5. Kui ettevõtted hakkavad näitama läbikukkumise ja raskustes olemise märke, on neid võimalik päästa, kuid selleks võib vaja minna äärmuslikke meetmeid, kiirendades hilinenud tööstuse muutusi ning mõjutades osanike, töötajate ja teiste sidusrühmade sotsiaalseid ja majanduslikke huve. Selle tagajärg võib olla uue juhtkonna poolne ümberkorraldus, päästmine ülevõtmise, erakapitali investeerimisfondi väljaostu või isegi pankrotile järgneva saneerimise kaudu.

2.6. Enamik omakapitali investeeringuid on avaliku sektori kapitalis – väärtpaberibörsil noteeritud ettevõtete osakutes. Omakapitaliturgude rahvusvaheliseks muutumine on olnud väga märkimisväärne. Avaliku sektori kapitali investorid mõjutavad tööstuse muutusi väärtpaberibörsi kaudu, kus nad ostavad oma ootustele vastavaid ja müüvad pettumust valmistanud osakuid. Traditsiooniliste institutsiooniliste fondide osanikud ettevõtte juhtimises ei osale. Nad teavitavad juhtkonda oma seisukohtadest ning nad võivad esitada nõukogule taotluse juhtkonna väljavahetamiseks, kuid lõpuks mõjutavad nad tööstuse muutusi oma lahkumiste ja sisenemistega ning ühinemiste ja ülevõtmiste toetamise või tagasilükkamisega ning alternatiivsete investeerimisfondide tehingutega.

2.7. Investeerimine ettevõtete omakapitali on investeerimisvõimaluste hulgas teatud määral riskantne valik. Investorid ostavad osakuid lootuses, et nende väärtus kasvab. Kuigi portfellide keskmine väärtus aja jooksul kasvab, tõusevad ja langevad nii turud kui ka üksikud osakud. Traditsiooniliste institutsiooniliste fondide haldurid kauplevad vastavalt turutsüklitele, püüdes optimeerida oma osakute väärtust, kuid nende fondid sõltuvad väärtpaberibörsi kõikumistest.

2.8. Traditsiooniliste institutsiooniliste fondide haldurid juhivad pensioni-, kindlustus- ja investeerimisfonde. Lisaks on varakatel üksikisikutel märkimisväärsed varad, millest ligikaudu kolmandik on paigutatud allpool nimetatud teistesse fondidesse. Kõik traditsioonilised investorid otsivad viise väärtpaberibörsi varjukülgede leevendamiseks. Selleks pöörduvad nad muu hulgas alternatiivsete investeerimisfondide haldurite poole. Varakate üksikisikute toetuse kaudu on rahastatud riskifondide tohutut kasvu.

2.9. Londonis asuva rahvusvahelise finantsteenuste organisatsiooni avaldatud andmed aitavad hinnata fondide olulisust. Ülemaailmselt hallatavaid varasid hinnati 2007. aastal miljardites USA dollarites järgmiselt:

Pensionifondid 28,2 Riiklikud investeerimisfondid 3,3 Kindlustusfondid 19,9 Investeerimisfondid 26,2 Riskifondid 2,3 Varakad üksikisikud 40,0 Erakapitali investeerimisfondid 2,0

Riskifondide ja erakapitali investeerimisfondide suhtelist tähtsust suurendab nii kontsentratsioon kui ka finantsvõimendus. Riiklikel investeerimisfondidel on üldjoontes samad eesmärgid kui traditsiooniliste institutsiooniliste fondide halduritel, seega investeerivad ka nemad erakapitali investeerimisfondidesse ja riskifondidesse. Absoluutne enamus kõigist globaalsetest riskifondide hallatavatest varadest pärinevad traditsioonilistest institutsioonilistest fondidest ja ligikaudu kolmandik nimetatud varadest pärineb pensionifondidest.

2.10. Alternatiivsete investeerimisfondide haldurite tulud on järjepidevalt ületanud traditsiooniliste väärtpaberibörside investeeringuid. Nad on tavaliselt edukad kõrge riski / kõrge tulu strateegiate elluviimisel. Näiteks tegelevad riskifondide haldurid katteta müügiga. Riskifond laenab sihtettevõttelt osakuid. Need saadakse maakleri poolt osakute omanikule makstava tasu eest. Seejärel müüb riskifond osakud lootuses, et nende hind langeb. Teatud aja jooksul peab riskifond osakud tagasi ostma, et need omanikule tagastada. Kui osakute hind on langenud, saab fond kasu, mis on aga piiratud 100 %-ga mängus olnud summadest. Kui hind tõuseb, on võimalik kaotus piiramatu. Katteta müük on kõrge risk.

2.11. Riskifondid osalevad ka ühinemiste ja ülevõtmiste tehingutes, kus nad tavaliselt ostavad sihtettevõtte osakuid ja müüvad ostja omi. Tehingu blokeerimise riski tõttu võib riskifond selle riski vähendamiseks muutuda aktiivseks investoriks. Sarnaselt sekkumisele ühinemiste ja ülevõtmiste tehingutesse, võivad riskifondid osaleda ettevõtetes ka tehingu provotseerimiseks. See on kõrge risk.

2.12. Kui ettevõtted satuvad raskustesse, müüvad traditsiooniliste institutsiooniliste fondide haldurid nende osakud ära. Alternatiivsed investeerimisfondid on eriti huvitatud raskustes ettevõtete võlgadest, sest need on tavaliselt tugevasti allahinnatud. See annab alternatiivsetele investeerimisfondidele võimu mõjutada läbirääkimiste käiku. Likvideerimise korral saab fond tihti oma raha tagasi ja rohkemgi veel. Saneerimise korral võib fond ettevõtte võla omakapitali vastu kustutada, mis võib tuua kasu, juhul kui osakute väärtus seejärel taastub. Saneerimine on hea ettevõtte osanike seisukohalt, sest see võimaldab ettevõttel tegevust jätkata. Investeerimine raskustes ettevõtete võlgadesse on selgelt riskantne. Fondid võivad saada tulu, sest nad on valmis sekkuma siis, kui kõik teised lahkuvad.

2.13. Võimendusväljaost on kõrge riskiga erakapitali investeerimisfondide tehing. Investeerimisfond sõlmib ülevõtmise tehingu, ise suuremat osa tehinguks vajalikku kapitali eraldamata. Tehingut rahastatakse tavaliselt pangalaenu ja riskiobligatsioonidega, mille tagatisena kasutatakse sihtettevõtte varasid. Kogu tehing põhineb eeldusel, et intressimaksed ja laenu tagasimaksed kaetakse sihtettevõtte rahavoogudest. Praeguse kriisi käigus on paljud sellised tehingud osutunud puudulikuks.

2.14. Käesolevas peatükis valgustati alternatiivsete investeerimisfondide toimimist. Kuigi järgnevates peatükkides kirjeldatakse alternatiivsete investeerimisfondide haldurite ja riiklike investeerimisfondide tavapärast tegevust, ei kuulu fondid ise tingimata nendesse kategooriatesse. Erakapitali investeerimisfondid võivad tegutseda riskifondide tegutsemisalas ja vastupidi. Riiklikud investeerimisfondid investeerivad mõlemasse.

3. Erakapitali investeerimisfondid

3.1. Erakapitali investeerimisfondid on erasektori kapitali kogumid, mille eesmärk on investeerida eraettevõtetesse. Nad on tavaliselt struktureeritud usaldusühingutena. Erakapitali investeerimisfondide investeeringud on suunatud riskikapitalile, asenduskapitalile, raskustes ettevõtete väärtpaberitele ja väljaostudele. Erakapitali investeerimisfondi eluiga on 7–10 aastat. Selle eesmärk on saada fondi sulgemise ajaks kasumit. Tüüpilise investeeringu kestus on 3–5 aastat, kuid see võib pikeneda kuni kümne aastani. Asenduskapital võimaldab fondi sulgeda enne kõigi selle investeeringute kestuse lõppemist.

3.2. Kuna erakapitali investeerimisfondid eelistavad selgelt alg- ja riskikapitali pakkumist ning samuti raskustes ettevõtete väärtpaberite omandamist ja väljaostude rahastamist, on erakapitali investeerimisfondid tööstuse muutuste oluline tõukejõud. Komitee toetas riskikapitali rolli hiljutises arvamuses (5). Erakapitalivahendite järsk suurenemine aastatel 2004–2007 avaldas olulist mõju tööstuse muutustele Euroopas, eelkõige kapitali pakkumisega võimendusväljaostudeks, ühinemiste ja ülevõtmiste rahastamiseks ning raskustes ettevõtete võlgade ostmiseks.

3.3. Erakapitali investeerimisfondide peamine tegevusvaldkond on väljaostud. Erakapitali investeerimisfondide väljaostmiste mõju hindamisel tööstuse muutustele on palju metoodilisi probleeme. Nagu WMP märkis, on tegemist kontrafaktilisuse küsimusega. Mis oleks juhtunud asjaomase ettevõttega ilma erakapitali investeerimisfondide kaasamiseta? Kui on olemas andmed ettevõtte tulemuslikkuse kohta, siis milliste kriteeriumite järgi peaks neid mõõtma? Kuidas seletame tõsiasja, et erakapitali investeerimisfondide ülevõetud ettevõtted ei ole kaugeltki mitte juhuslik valik?

3.4. Tavapärane tegutsemisviis on võrrelda erakapitali investeerimisfondi väljaostude mõju rühma sarnaste ettevõtetega, keda pole välja ostetud. Siiski annaks tõesed võrdlustulemused võrdlemine ettevõtete rühmaga, kes on korporatiivselt üle võetud. Oleks üllatav, kui korporatiivne ülevõtmine tooks kaasa vähem radikaalsed tööstuse muutused kui erakapitali investeerimisfondide väljaostud, sest korporatiivse ülevõtmise eesmärk on alati suurendada ülevõtja tulusid. Sarnaselt on radikaalseid tööstuse muutusi oodata ka uue juhtkonna ametisseasumise tulemusena toimuva tavapärase ümberkorraldamise puhul.

3.5. Aastad 2005–2007 olid hiiglaslike võimendusväljaostude ajajärk. Pangad andsid laene äärmiselt leebetel tingimustel. Traditsiooniliselt on võla osakaal võimendusväljaostu puhul 60–90 %. Seda finantsvõimendust kohaldati pigem erakapitali investeerimisfondi portfelli kuuluvate ettevõtete bilansis kui erakapitali investeerimisfondides endas. Seega on finantsvõimendus laialdaselt jaotatud ega kujuta endast iseenesest süsteemiriski. Siiski on Rahvusvaheline Väärtpaberijärelevalve Organisatsioon kindlaks teinud, et paljud suure finantsvõimendusega erakapitali investeerimisfondi portfelli kuuluvad ettevõtted võivad ebaõnnestuda, mõjutades laenuandjaid, võlgade ostjaid ja erakapitali investeerimisfondide partnereid, nagu pensionifondid. Tööstuse muutuste seisukohast avaldub kõige suurem oht mõjutatud ettevõtete sidusrühmadele. Võimalusel tuleks nimetatud ettevõtete saneerimist ja ümberkorraldamist teostada osanike nõusolekul.

3.6. WMP analüüsis tõendeid erakapitali investeerimisfondide poolt tööstuse muutustele avaldatava mõju viie aspekti kohta ettevõtte tasandil. Metoodiliste probleemide ning muude analüüsipiirangute tõttu ei olnud WMP-l võimalik teha konkreetseid järeldusi.

3.7. Ettevõtete tulemuslikkuse, tulu ja väärtuse loomise osas on tulemus selgelt positiivne. Uuringutulemuste peamine järeldus erakapitali investeerimisfondide mõjude kohta sihtettevõtete keskmise väärtuse lisandumisele oli siiski see, et tulemused ei selgita, millises ulatuses tuleneb jälgitud väärtuse loomine pigem tõelisest väärtuse loomisest kui nn väärtuse omandamisest.

3.8. Tööhõive puhul on praeguses arutelus erakapitali investeerimisfondide üle äärmiselt vastuoluline küsimus mõju sihtettevõtete personalile. Tehtud on palju vastuolulisi uuringuid nii erakapitali investeerimisfondide sektori kui ka ametiühingute vaatepunktist. WMP tsiteeritavas Harvardi uuringus Maailma Majandusfoorumi jaoks leiti, et erakapitali investeerimisfondide investeeringud olid seotud suuremate töökohakaotustega kui kontrollrühm. Kuid kuna erakapitali investeerimisfondid võtavad sageli üle nõrgemaid ettevõtteid, kelle eelnev tööhõiveolukord ei olnud tõenäoliselt jätkusuutlik, siis võisid ümberstruktureerimised ja koondamised olla siiski vajalikud.

3.9. Harvardi uuringus leiti ka, et erakapitali investeerimisfondide kontrollitavad ettevõtted kalduvad nn loovale destruktiivsusele: ülevõtmiste, müükide, uute ettevõtete käivitamise ja sulgemise määr oli kaks korda suurem kui teistes ettevõtetes. Kaks aastat pärast ülevõtmist erakapitali investeerimisfondi poolt on see tegevus mõjutanud 24 % töötajaid. See ei ole üllatav, kui mängus on ümberstruktureerimine ja saneerimine.

3.10. Palkade arengu ja töötingimuste osas on erakapitali investeerimisfondide mõju samuti äärmiselt vastuoluline. Tõendeid on mõlema vaidluspoole kohta, kuid süstemaatilise andmekogumise puudumise tõttu ei ole WMP jõudnud kindlale järeldusele.

3.11. Sotsiaalse dialoogi, teabe ja konsulteerimise kohta ettevõtte tasandil ei ole läbi viidud peaaegu üldse olulisi uuringuid. Empiirilised tõendid näitavad, et mõnel juhul austatakse olemasolevaid kokkuleppeid ja ametiühingute suhteid, mõnel juhul mitte. Oluline küsimus on see, et asjaomased ELi sotsiaalvaldkonna direktiivid ei ole alati kohaldatavad erakapitali investeerimisfondide ülevõtmistele.

3.12. Haldustavade, ettevõttekultuuri ja juhtimise osas on aluseks võetud jällegi Harvardi panus. WMP järeldab sellest, et erakapitali investeerimisfondide peamine mõju seisneb tulemuslikkuse tugevdatud järelevalves ja tulemuslikkuse kriteeriumeid mitte täitvate töötajate ja ettevõtete kõrvaldamises. WMP tsiteerib ka Euroopa Ametiühingute Instituuti, et erakapitali investeerimisfondid oma kitsa suunitlusega tegevuslike eesmärkide täitmisele ei ole ei ideoloogilised ega sentimentaalsed oma lähenemises teemadele, nagu kollektiivläbirääkimised ja töötajate osalemine.

3.13. Alljärgnev on erakapitali investeerimisfondide SWOT-analüüs koos raportööri kommentaaridega.

Mikromõõde Tugevad küljed — algkapital, riskikapital üldiselt — teadmised/võrgustike moodustamise teadmised — juhtimisstruktuur — finantsvahendid ühinemisteks ja ülevõtmisteks ning kasvustrateegiad Nõrgad küljed — sageli liialdatud kasumiootused,kuid riskile vastavad — finantskulud / välised tegurid võimendusväljaostude puhul — üksnes keskpikk suunitlus — tugev finantsalane / osanike suunitlus — sageli kõrge riski strateegia tegemist on riski/tasuvuse äriga Laiem mõõde Võimalused — väärtuse loomine — konkurentsivõime suurenemine — kasvu ja töökohtade loomine — kohanemisvõime suurenemine Ohud — finantsvõimenduse kasutamise strateegia – hiiglaslike võimendusväljaostude jaoks — finantsiline ümberkorraldamine – sama, mis eelmine — oht stabiilsele arengule – sama, mis eelmine — tööhõive ja töötingimused meeles tuleb pidada kontrafaktilisust — pikaajalise suunitluse puudumine — pankrot – hiiglaslike võimendusväljaostude puhul

4. Riskifondid

4.1. Riskifondid on usaldusühingud. Portfelli juhib investeerimishaldur, teised tegevused delegeeritakse peamaaklerile ja administraatorile. Paljud fondid luuakse offshore-finantskeskustes, nagu Kaimanisaared, et fondide väärtuse suurenemist ei maksustataks. Investorite tulu maksustatakse oma koduriigis. Investeerimishaldurid, kes paiknevad peamiselt USAs või Londonis, maksavad oma märkimisväärsete tasude pealt makse riigis, kus nad paiknevad.

4.2. Sveriges Riksbanki majandusülevaate ühes artiklis kirjeldatakse riskifondide turu kasvu 1996. aastast, kui 2 000 fondi üle maailma haldas umbes 135 miljardit USA dollarit, 2007. aastani, kui oli 10 000 fondi, kes haldasid 2 000 miljardit USA dollarit.

4.3. Eelisõigustega maaklerlus on üldine määratlus investeerimispankade ja väärtpaberiettevõtete pakutavate teenuste kohta, ilma milleta ei saaks riskifondid toimida. See hõlmab üldist järelevalvet fondi varade üle, väärtpaberite laenamist katteta müügiks, finantseerimist finantsvõimenduse saavutamiseks ja tehnoloogiateenuseid. Arvestades peamaaklerite rolli riskifondide turul, usuvad paljud vaatlejad, et süsteemiriski järelevalveks vajalikke andmeid oleks parem koguda piiratud arvult peamaakleritelt kui igalt riskifondilt eraldi.

4.4. Umbes 20 peamaaklerit katab 90 % kogu riskifondisektorist. 30–40 % kõigist peamaaklereist paikneb Londonis. Riskifondidest 60 % on USAs, 20 % Londonis ja 20 % mujal maailmas. Londonis asub 80–90 % ELi riskifondidest. Alternatiivsete investeerimisfondide haldurid Londonis alluvad Ühendkuningriigi finantsteenuste ametile.

4.5. Riskifondid pakuvad absoluutseid investeeringutulusid suhteliselt madala kõikuvuse juures, mis ei ole enamasti seotud sellega, kas konkreetne investeeringuturg tõuseb või langeb. See saavutatakse riskikindlustusega. Nad rakendavad strateegiaid tuletislepinguid kasutades ning tavaliselt võimendavad nad oma tulusid, laenates investeerimiseks lisavahendeid.

4.6. Neil on mitmekesine valik oskusi ja strateegiaid kõige igapäevasematest kõige riskantsemateni. Nad kasutavad mitmekesiseid strateegiaid, et saavutada ülemaailmsed positsioonid, pidades silmas turu arenguid, valuutasid, kaupu, intressimäärasid jne. Need fondid loovad suure osa vahetuste mahust, mõjutamata otseselt tööstuse muutusi. Mõned kasutavad tipptasemel turu-uuringu ja osakute valimise oskusi, et osta parimad ideed ning siis müüa need, mida nad peavad vähem tulemuslikuks. Teised kasutavad arvutisüsteeme, et arvutada ühe väärtpaberi õiglane väärtus võrreldes mõne teisega, ning et siis ühtesid müüa ja teisi osta.

4.7. Katteta müük on seega riskifondide tegevuse oluline osa. Ühendkuningriigi finantsteenuste amet ütles 2008. aasta septembris, et katteta müük on „õiguspärane investeerimisviis normaalsetes turutingimustes”. Katteta müüjad on majandusosalejad. Nad juhivad sageli tähelepanu ebamugavale tõele nende ettevõtete finantsolukorra kohta, kelle osakuid nad müüvad –, et need ei ole nii väärtuslikud, kui arvatakse. Selles mõttes on nad finantsmaailma vaste poisile, kes julges öelda, et keiser on alasti. Teatud tingimustel on võimalik, et katteta müük võib suurendada toimivate ettevõtete muidu lühiajalisi raskusi ning viia lõpuks ettevõtte tööstusliku ümberstruktureerimiseni. Samuti võib see süvendada börsikriise, tekitades süsteemseid tagajärgi turuväärtuse reegli mõju tõttu. Finantskriisi puhkedes kehtestasid ametiasutused keelu pangaaktsiate katteta müügile. Keelu kehtestamine on seadusandjate poliitiline võimalus juhuks, kui nad leiavad, et turutingimused ei ole normaalsed.

4.8. Sündmustepõhiste strateegiatega võivad riskifondid avaldada ja avaldavad suurt mõju tööstuse muutustele. Riskifondid otsivad võimalusi seoses ettevõtete sündmustega. Omamisperiood on sellistel puhkudel tavaliselt 1 kuni 3 aastat. Üks näide on ühinevate ettevõtete osakute arbitraaž. Mõnikord tegutsevad riskifondid proaktiivselt ja võtavad väikese spekulatiivse osa, et mõnda sündmust esile kutsuda, nagu juhtus ABN AMRO puhul. Kui investeeringud on suured ja fond astub üles aktiivse investorina, siis viib see vältimatult kiirendatud tööstuse muutustele. Kuigi on piisavalt tõendeid selle kohta, et riskifondide investeeringud suurendavad sihtettevõtte väärtust, on vähe või ei ole üldse uuringuid tööhõive ja sotsiaalse mõju kohta. Riskifondid on suurimad raskustes ettevõtete väärtpaberite ostjad, mis on täiendav sündmustepõhine võimalus.

4.9. Pärast LTCM riskifondi päästmist 1998. aastal põhjusel, et see oli „liiga suur, et ebaõnnestuda”, hakati riskifonde vaatlema kui potentsiaalset süsteemiriski, kuigi tagasi vaadates leitakse, et päästmine Föderaalreservi poolt oli mõtlematu. Sellest ajast on peamaaklerid olnud hoolikad riskide suhtes, mis kaasnevad nende suhetega riskifondidega, ning praegusel juhul oli Lehman Brothers'i – reguleeritud panga maksejõuetus see, mis põhjustas kokkuvarisemise. Riskifondid ei olnud kaugeltki nii suure finantsvõimendusega kui reguleeritud pangad.

4.10. Sveriges Riksbanki majandusülevaate (vt eespool) artiklis analüüsitakse riskifondide rolli finantskriisides, eriti arvamust, et nad tegutsevad koos, et nö laineid tekitada. Sellise käitumise kohta ei leitud tõendeid ei Euroopa valuutakriisi (1992), Aasia kriisi (1997) ega IT-mulli (2002) puhul. Praegune kriis on mõjutanud fonde rohkem kui fondid kriisi.

4.11. Nimetatud analüüsis uuriti ka, kas riskifondid kujutavad endast finantsstabiilsusele suuremat ohtu kui teised investorid. Analüüsis leiti, et eraldi üksikute fondide mõju kogu turule on piiratud, muu hulgas ka seepärast, et riskifondide varad jagunevad 10 000 fondi vahel. Siiski oli neil tõenäoliselt kriisi kujunemises oma roll koos kõigi teiste institutsiooniliste investoritega.

4.12. Kuigi riskifondide mõju tööstuse muutustele on vähem silmatorkav kui erakapitali investeerimisfondide mõju, siis püsib kartus nende võimaliku mõju pärast, muu hulgas nende strateegiate, investeeringute ja asukoha läbipaistvuse puudumise tõttu. Vastavalt sellele toetab Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee kuut kõrgetasemelist põhimõtet, mis esitati Rahvusvahelise Väärtpaberijärelevalve Organisatsiooni hiljutises aruandes riskifondide järelevalve kohta (juuni 2009). Aruanne koostati G20 algatuse toetamiseks. Nimetatud põhimõtted on:

— riskifondide haldurite/nõustajate kohustuslik registreerimine;

— regulatiivsed nõudmised, mis hõlmavad organisatsioonilisi standardeid, huvide konflikte, avalikustamise ja usaldatavusnormatiive;

— peamaaklerite kohustuslik registreerimine, reguleerimine ja järelevalve;

— riskifondide/erakapitali investeerimisfondide poolt olulise teabe esitamine seoses süsteemiriskiga;

— parimate tavade suunised seadusandjate poolt;

— rahvusvaheline koostöö seadusandjate vahel.

Rahvusvahelise kokkuleppe eelis on, et see hoiab tagasi õiguslikku arbitraaži.

4.13. Alljärgnev on WMP riskifondide SWOT-analüüs koos raportööri kommentaaridega.

Mikromõõde Tugevad küljed — börsiettevõtete väärtuse suurenemine — suunitlus tõhusatele turgudele — viimast võimalust pakkuv ostja — riskikapitali / raskustes ettevõtete väärtpaberite ostmine Nõrgad küljed — lühiajaline suunitlus neil ei ole pikaajalist rolli — nn karjamentaliteet/karjas käitumine ei ole tõestatud ega täheldatud — riskide läbipaistvus — välised tegurid Laiem mõõde Võimalused — likviidsus finantsturgudel — turutõrgete ületamine (aktiivsete investorite puhul) — finantsinnovatsioon Ohud — finantsvõimendus/süsteemiriskid — ei ole tõestatud — turgude manipuleerimine — kindlasti mitte — finantsreservide kurnamine pigem erakapitali investeerimisfondidega seotud mure — keskendumine finantskorraldusele — kõrge riski strateegia – koos kõrge tasuvusega

5. Riiklikud investeerimisfondid

5.1. Riiklik investeerimisfond ei ole alternatiivne investeerimisfond. See on riigi omanduses olev kapital, mis investeeritakse finantsvarade portfelli. Peamine ülesanne on stabiliseerida riigi majandust mitmekesistamise kaudu ja luua rikkust tulevaste põlvkondade jaoks. Praegu on 20 peamist fondi, mille koguvara väärtus on hinnanguliselt 3 triljonit USA dollarit. Riiklikke investeerimisfonde rahastatakse üldiselt kas tooraine müügist saadud kasumist, nagu nafta ja gaas Lähis-Idas, või jooksevkonto ülejäägist, nagu Hiina puhul. Globaalse majanduse makrotasandi vaatepunktist on riiklikel investeerimisfondidel täita selgelt kaks olulist rolli. Nad kannavad vahendid tagasi OECD riikide majandustele, korrigeerides seega globaalset tasakaalustamatust; ning hoides oma ülejääke väljaspool sisemajandust, vähendavad nad inflatsiooni ohtu oma riigis.

5.2. Vastavalt WMP-le on peamised riiklikud investeerimisfondid:

Riik: Fond Varad miljardites USA dollarites Abu Dhabi Abu Dhabi Investment Authority 627 Saudi Araabia SAMA Foreign Holdings 431 Hiina SAFE Investment Company 347 Norra Gov’t Pension Fund Global 326 Singapur Gov’t Investment Corporation 248 Venemaa National Welfare Fund 220 Kuveit Kuwait Investment Authority 203

5.3. Nende investeerimisperioodid on pikad ja enamikul juhtudel ilma finantsvõimenduseta. Nad kalduvad suuremale riskitolerantsile ja ootavad kõrgemaid tulusid kui traditsioonilised ametlikud reservid, mida haldavad rahandusasutused. Üldiselt on nad passiivsed investorid, kes võivad siiski olla mõjukad. Näiteks Norra pensionifondi investeeringuid kontrollitakse eetilisest vaatepunktist vastavalt vastutustundlike investeeringute põhimõtetele.

5.4. Riiklike investeerimisfondide kasv on märk suuremast nihkest globaalses finantsstruktuuris. Rahvusvahelise Valuutafondi prognooside kohaselt jõuavad riiklike investeerimisfondide varad viie aasta jooksul 6–10 triljoni USA dollarini. Riiklikud investeerimisfondid tegid kriisi ajal rea suuri investeeringuid raskustes olevatesse finantsinstitutsioonidesse. Nimetatud fondide esilekerkimine on rahvusvahelisel investeerimismaastikul keskne tegur ning kui regulatiivsed küsimused lahendatakse, siis saavad nad olulise rolli maailmamajanduse kujundamises.

5.5. Paljud OECD riikide valitsused on rõhutanud riiklike investeerimisfondide järelevalve ja võimaliku reguleerimise tähtsust. Kardetakse, et riiklike investeerimisfondide investeeringud ohustavad riiklikku julgeolekut ning nende läbipaistvuse puudumine on seda vaidlust õhutanud. See aga kutsub vastuvõtvates riikides esile protektsionismi ja majanduslikku natsionalismi. Täiendavat kartust tekitab aruandekohustuse puudumine, mille tõttu võivad riiklikud investeerimisfondid põhjustada finantsturgude moonutusi või ebastabiilsust. Seda kartust leevendaksid haldusalased avalikustamised. Enamikke kartusi vähendaks läbipaistva, usutava ja usaldusväärse avalikustamismeetodi loomine.

5.6. Puuduvad olulised tõendid selle kohta, et riiklikud investeerimisfondid teeksid investeeringuid poliitilistel või strateegilistel ajenditel.

Mõne arenguriigi strateegilist tegevust näivad teostavat pigem riigiettevõtted kui riiklikud investeerimisfondid. Tüüpilised näited siinkohal on Gazpromi poolsed ülevõtmised ning Chinalco ebaõnnestunud pakkumine, et saada Rio Tinto osanikuks. Hiina teeb jõupingutusi kogu maailma energiareservide sidumiseks, pakkudes valitsustele laenu oma kahe poliitiliselt juhitud panga kaudu – Hiina Arengupank ja Hiina Ekspordi-Impordipank.

5.7. Alates 2008. aastast viiakse ellu kahesuunalist rahvusvahelist algatust, et reguleerida suhteid fondide ja OECD riikide vahel. OECD on välja töötanud suunised vastuvõtvate riikide jaoks, samas on Rahvusvaheline Valuutafond teinud koostööd riiklike investeerimisfondide rahvusvahelise töörühmaga, et töötada välja Santiago põhimõtted, mis hõlmavad:

— õigusraamistikku ja fondide eesmärke;

— institutsioonilist raamistikku ja juhtimisstruktuuri;

— investeerimise ja riskijuhtimise raamistikku.

5.8. Selleks, et riiklikud investeerimisfondid saaksid täita igakülgselt oma rolli OECD riikide majandustes, peavad nad suurendama läbipaistvust ja avalikustamist, eriti seoses juhtimise, strateegia ja investeerimiseesmärkidega. Nad peavad kinnitama uuesti oma kohustust turumajanduse ees, mis võimaldab neile investeerimisvabadust. Valitsused peavad olema valmis aktsepteerima vastastikuseid investeeringuid OECD riikide majandustest.

5.9. Aprillis 2009 Kuveidis toimunud riiklike investeerimisfondide rahvusvahelise töörühma kohtumisel rajasid riiklikud investeerimisfondid alaliste esindajate foorumi töörühma töö jätkamiseks. Põhimõtted on küll oluline samm edasi, kuid rohkem on vaja ära teha seoses:

— suhetega vastuvõtvate riikidega;

— avalikustamisnõuete ja -standarditega;

— vastavusnõuete, hindamiste ja sanktsioonidega.

Läbipaistvuse suurendamiseta võivad riiklikud investeerimisfondid olla makromajanduse jaoks ebastabiilsuse tegur.

5.10. Ettevõtte tasandil ei mõjuta riiklikud investeerimisfondid otseselt tööstuse muutusi, kuigi kaudselt on nad olulised investorid alternatiivsetes investeerimisfondides. Siiski on neist tänu nende kasvavale majanduslikule jõule saamas olulised osanikud juhtivates ettevõtetes. Sellega seoses soovib Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee, et riiklikud investeerimisfondid järgiksid Norra fondi eeskuju ning liituksid vastutustundlike investeeringute põhimõtetega.

5.11. Alljärgnev on WMP riiklike investeerimisfondide SWOT-analüüs koos raportööri kommentaaridega.

Mikromõõde Tugevad küljed — pikaajaline suunitlus — viimast võimalust pakkuv ostja — finantsressursside suurenemine — sideme tugevdamine tööstusturgudega Nõrgad küljed — riiklike osanike iseseisvuse puudumine — läbipaistvuse puudumine — mõlemat küsimust tuleb käsitleda Santiago põhimõtetest lähtuvalt Laiem mõõde Võimalused — suunitlus osanikele — tugev finantskorraldus — sisenemine uutele turgudele — võimalik mõju alternatiivsetele investeerimisfondidele Ohud — keskendumine poliitilistele eesmärkidele –pikaajalised kavatsused on ebaselged — rikkuse koondumine väljaspool demokraatlikku kontrolli — käsitletakse osaliselt Santiago põhimõtetes

Brüssel, 5. november 2009 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Mario SEPI

(1) EÜT L 82, 22.3.2001, lk 16.

(2) EÜT L 10, 16.1.1998, lk 22.

(3) EÜT L 80, 23.3.2002, lk 29.

(4) ELT L 235, 23.9.2003, lk 10.

(5) ELT C 100, 30.4.2009, lk 15. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Komisjoni teatis” Riskikapitalifondide piiriüleste investeeringute takistuste kõrvaldamine, KOM(2007) 853 lõplik.