1.Sissejuhatus

Käesolevas aruandes esitatakse vahendite tulevase sisse- ja väljavoolu pikaajaline prognoos, mis hõlmab järgnevat viit aastat (2019–2023), nagu nõutakse finantsmääruse artikli 247 lõike 1 punktis c. Analüüsis võetakse arvesse Euroopa Liidu ja Ühendkuningriigi vahelise väljaastumislepingu projektis sätestatud põhimõtteid ja tingimusi. Selles ei hinnata, kuidas mõjutab pikaajalist prognoosi väljaastumislepingu sõlmimata või ratifitseerimata jätmine.

Prognoos hõlmab endas praeguse ja järgmise finantsraamistiku elemente. See põhineb 2019. ja 2020. aasta kulukohustuste assigneeringute tasemel, nagu see on esitatud 2019. aasta eelarveprojektis ja sellele lisatud 2020. aasta finantsplaneeringus. Aastate 2021–2023 puhul on võetud arvesse komisjoni ettepanekut järgmise mitmeaastase finantsraamistiku kohta.

Kajastatud on ka uut teavet vastavalt 2. mai 2018. aasta ettepanekule mitmeaastase finantsraamistiku kohta: liikmesriikide 31. juuliks 2018 esitatud ajakohastatud prognoosid Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide (ESIF) rakendamise kohta ajavahemikul 2014–2020; 2018. aasta eelarve parandused (nt paranduseelarve projekt nr 5 ja koondümberpaigutuse tulemused) ning 2019. aasta eelarveprojekti kirjalik muutmisettepanek nr 1. Arvesse on võetud ka 12. septembril 2018 välja kuulutatud algatusi tugevdada veelgi Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Ametit ja Euroopa Varjupaigaametit.

2.Prognoosi tulemused

2.1. Maksed

2.1.1.Maksed kuni praeguse mitmeaastase finantsraamistiku lõpuni (2019–2020)

2019. aastaks prognoositud maksed vastavad 2019. aasta eelarveprojektis (k.a kirjalik muutmisettepanek nr 1) kavandatud tasemele. 2020. aasta makseid on hinnatud, võttes arvesse rakendamist aastatel 2014–2017 ja 2018. aasta esimesel poolel, 2019. aasta eelarveprojekti koostamise ajal kättesaadavat teavet ning liikmesriikide ajakohastatud prognoose Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide (ESIF) rakendamise kohta ajavahemikul 2014–2020. Eeldatakse, et kõik kuluprogrammid saavutavad praeguse mitmeaastase finantsraamistiku viimaseks aastaks täismahu. Enamik 2007.–2013. aasta ühtekuuluvuspoliitika programme suletakse eeldatavasti 2019. aasta lõpuks.

2.1.2.Järgmise mitmeaastase finantsraamistiku (2021–2023) maksed

Aastateks 2021–2022 prognoositavad maksed tagavad ühilduvuse ELi kogurahvatulu omavahendite 1,20 % ülemmääraga. Samal ajal, kui komisjon on teinud ettepanku suurendada omavahendite ülemmäära, et võtta arvesse 27 liikmesriigi kogurahvatulu baasi, võib uue omavahendite otsuse pikaldase ratifitseerimisprotsessi tõttu ikka veel kasutada praegust taset.

Järgmise programmitöö perioodi (2021–2022) alguses katab pool kõigist maksetest (51 %) varasemate finantsraamistike täitmata kulukohustused (RAL, „Reste à liquider“). 35 %ga maksetest kaetakse liigendamata assigneeringud, mille puhul makse tehakse kohe pärast kulukohustuse võtmist (s.o ühise põllumajanduspoliitika 1. sammas, rubriigi 7 „Euroopa avalik haldus“ kulud, toetus detsentraliseeritud asutustele). Ülejäänud 14 % maksetest on pärit uue põlvkonna kuluprogrammide käivitamisest.

Alates 2023. aastast makstakse välja rohkem kui pool 2021. aasta eelse perioodi täitmata kulukohustustest ja seega väheneb 2021. aasta eelse perioodi maksete osatähtsus. Samal ajal eeldatakse, et 2021.–2027. aasta programmid saavutavad täismahu, mis tähendab maksete taseme olulist tõusu 2023. aastal võrreldes kahe esimese aastaga (68 %le kogu maksetest 2021. aasta 45 %lt).

2.1.3.Kulukohustuste vabastamine

2019.–2023. aastaks prognoositakse kulukohustuste vabastamist kokku 6,4 miljardi euro ulatuses. Umbes kaks kolmandikku vabastamisi on seotud perioodi 2014–2020 programmidega (4,3 miljardit eurot), samal ajal, kui 2014. aasta eelsete täitmata kulukohustuste vabastamine lõpeb järk-järgult nagu ka nendega seotud maksed. Mitmeaastase finantsraamistiku 2021–2027 ettepaneku kulukohustuste vabastamist ei kavandata.

Vabastamise tasemed varieeruvad rubriigiti, kuna koostatud prognoosis on võetud arvesse juba tehtud vabastamisi ja 2019. aasta eelarveprojekti koostamise ajal tuvastatud vabastamisi. Põhimõtteliselt on vabastamised prognoositud kogu programmitöö perioodi jaoks. Kuna enamiku programmide ja meetmete jaoks ei ole olemas automaatse vabastamise reegleid, on vabastamiste jaotamine aastate peale alati väga umbkaudne. Selleks, et hinnata vabastamiste mahtu ainult 2023. aastani, jagati 2018. aasta lõpu täitmata kulukohustused osadeks proportsionaalselt asjaomaste aastaste maksetega. 2019. ja 2020. aasta kulukohustuste võimalikud vabastamised toimuksid peamiselt 2023. aastal, kooskõlas programmide üldise sulgemistsükliga.

Eraldi prognoos on tehtud 2014.–2020. aasta Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide kohta – selles võetakse arvesse 2007.–2013. aasta programmide sulgemist ja vabastamiste eeldatavat ajastust. Kuna vabastamise tegelik aasta oleneb iga liikmesriigi konkreetsetest sulgemisaegadest, ja võttes arvesse kehtivaid n+3 vabastamise eeskirju, jaotuvad vabastamised tõenäoliselt aastatele 2024–2026. Seepärast ei mõjuta see käesoleva aruande prognoosiperioodi.

2.1.4.Täitmata kulukohustuste (RAL) taseme muutumine

Täitmata kulukohustuste tase aruandeperioodi alguses on eeldatavasti umbes 276 miljardit eurot ja jõuab praeguse mitmeaastase finantsraamistiku lõpuks 295 miljardi euroni. 2023. aasta lõpuks prognoositakse nende tasemeks umbes 314 miljardit eurot, mis on viie analüüsitud aasta nimiväärtusest 14 % suurem. Kuid täitmata kulukohustuste mahu aastane muutumine ei ole ühtlane, sest täitmata kulukohustused muutuvad sõltuvalt aasta maksete suhtest aasta kulukohustustesse. See suhe on 2019. aastal 90 % ja 2023. aastal tõuseb see 99 %le. Maksed lähenevad 2023. aastal kulukohustustele peamiselt tänu uute programmide ühissätete määruse kohase esimese automaatse vabastamise ning 2014.–2020. aasta Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide viimase osamakse n+3 vabastamiseesmärgi ja nende programmide sulgemise kombinatsioonile. Selle tulemusena suurenevad täitmata kulukohustused 2023. aastal võrreldes eelmise aastaga vähem kui 1 %.

2.2. Tulud