Direktiiviga kehtestatakse rangemad nõuded sellistele jäätmehoidlatele, kus õnnetuse korral võib oht keskkonnale või inimeste tervisele olla suurem. Neid nimetatakse A-kategooria jäätmehoidlateks. Üksteist liikmesriiki on teatanud, et nende territooriumil A-kategooria jäätmehoidlaid ei ole.

Vastavalt direktiivi artiklile 22 on komisjon võtnud vastu otsused, millega antakse direktiivi mõnede aspektide kohta juhiseid või tõlgendusi või täpsustatakse tehnilisi aspekte. Kontrollide tehnilised juhised on alles välja töötamata.

Käesolevas aruandes vaadeldava kahe järjestikuse perioodi (1. mai 2008–30. aprill 2011 ja 1. mai 2011–30. aprill 2014) jooksul pidid liikmesriigid vastu võtma ja rakendama direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid. Direktiiv tuli üle võtta 1. maiks 2008. Kui komisjon hindas ülevõtmismeetmeid, siis selgus, et paljudel juhtudel oli direktiiv üle võetud ebaõigesti või ainult osaliselt. Komisjon esitas 22 ametlikku järelepärimist. Seoses mittevastavustega on praegu pooleli neli kohtuasja.

Kaevandustööstuse jäätmete käitlemist käsitleva direktiivi 2006/21/EÜ (edaspidi „direktiiv“) eesmärgiks on vältida või vähendada nii palju kui võimalik kaevandustööstuse jäätmete käitlemise tulemusel tekkivat kahjulikku mõju keskkonnale, eriti veele, õhule, pinnasele, loomastikule, taimestikule ja maastikule, ning sellest tulenevat ohtu inimeste tervisele. Direktiiv hõlmab selliste jäätmete käitlemist, mis on tekkinud otseselt maavarade uuringute, kaevandamise, rikastamise ja ladustamise ning karjääride töö tulemusena.

Hindamisel pöörati erilist rõhku just seda kategooriat reguleerivatele sätetele. Nende sätete rakendamise taset loetakse sobivaks näitajaks, mille alusel hinnata kogu direktiivi rakendamist. Nimetatud sätted hõlmasid järgmist: meetmed, mis on seotud jäätmekavadega ja suurõnnetuste vältimise ja nendest teavitamisega, praktilised meetmed, mis on võetud teabe edastamise tagamiseks, A-kategooria jäätmehoidlate (sh piiriülese mõjuga jäätmehoidlate) tuvastamise kord, hoidlaväliste hädaolukorra lahendamise kavade koostamine ja kontrollid.

Kokkuvõttes võib teha järelduse, et enamik liikmesriike on võtnud üldised meetmed direktiivi rakendamiseks. Eelkõige on nende hulgas jäätmekavad, suurõnnetuste vältimise ja nendest teavitamisega seotud meetmed ja praktilised meetmed teabe edastamise tagamiseks. Lisaks selgus kahe aruandlusperioodi võrdlemisel, et nimetatud sätetega seotud meetmete osas on toimunud üldine edasiminek.

Küll aga tuuakse hindamisel esile vajadust parandada teatud sätete praktilist kohaldamist. Näiteks on mõnel liikmesriigil vaja lõpule viia A-kategooria jäätmehoidlate tuvastamise protsess, võttes aluseks otsuses 2009/337/EÜ kehtestatud kriteeriumid. Märkimisväärsed erinevused liikmesriikide poolt määratletud A-kategooria jäätmehoidlate arvus ning teatatud jäätmehoidlate arvu ning tekkinud ohtlike kaevandamisjäätmete mahtude vahelised lahknevused osutavad sellele, et tuvastamise protsess ei ole veel lõpule viidud (vt käesolevale aruandele lisatud tabel).

Veel üks valdkond, mis näib vajavat kiiremas korras lahendamist mitmes liikmesriigis, on seotud lubade väljastamisega A-kategooria jäätmehoidlatele. Samuti ei ole kõigil A-kategooria jäätmehoidlatel veel hoidlaväliseid hädaolukorra lahendamise kavasid: liikmesriikide aruannetest selgub, et umbes 25 % sellistest jäätmehoidlatest ei ole kavasid kehtestanud.

Liikmesriikide esitatud teabest jääb mulje, et kõik ei ole kontrollimisega seotud sätetest üheselt aru saanud ega neid ühtviisi rakendanud. Lisaks sellele on olulised erinevused liikmesriikide poolt teatatud kontrollimiste arvudes. Kuna liikmesriikide edastatud teave osutab erinevatele praktikatele, ei ole nende võrdlemisest eriti kasu.

3.2.Muud sätted

Mõned liikmesriikide poolt esitatud andmed direktiivi reguleerimisalasse kuuluvate jäätmehoidlate arvu kohta ei tundu usutavad (vt käesolevale aruandele lisatud tabel). Esitatud arvudes on liikmesriikide vahel suuri kõikumisi ja need arvud on suhteliselt väikesed võrreldes muudest siseriiklikest allikatest saadud andmetega tekkivate kaevandamisjäätmete hulga kohta. Artiklis 2 sätestatakse direktiivi reguleerimisala ja piiratakse sellest väljajätmise võimalusi. Liikmesriikide poolt aruannetes esitatud käitiste arv osutab aga sellele, et kõik liikmesriigid ei mõista ega kohalda seda sätet ühetaoliselt.

Näiteks kuus liikmesriiki on teatanud, et nende territooriumil ei olegi direktiivi reguleerimisalasse kuuluvaid jäätmehoidlaid. Siiski osutavad teistest allikatest saadud andmed sellele, et mõnedes nimetatud riikidest toimub kaevandamine, mille käigus tekivad jäätmed, mõnel juhul ka ohtlikud jäätmed.

Mõne liikmesriigi andmetel on neil püsijäätmetega hoidlaid väga vähe, see on aga vastuolus teiste riikide esitatud arvudega (näiteks Prantsusmaal on aruande kohaselt 4 100, Ungaris 604 sellist hoidlat, kuid teiste riikide arvud on oluliselt väiksemad).

Käesoleva direktiivi alusel väljastatud lube võib muude ELi õigusaktide (näiteks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2012/18/EL (Seveso direktiiv)) kohaselt nõutavate lubadega ühendada, et vältida teabe põhjendamatut dubleerimist ja töö kordamist. Näib, et vaid väheseid käesoleva direktiivi reguleerimisalasse jäävatest jäätmehoidlatest peavad liikmesriigid oma aruannetes kaevandamisjäätmetega jäätmehoidlateks.

Artikli 17 lõikes 1 sätestatakse kontrolliga seotud kohustused. Liikmesriigid peavad tagama, et käesoleva direktiivi alusel väljastatud loaga jäätmehoidlaid kontrollitakse enne ladustamistööde alustamist ja korrapäraselt pärast seda, sealhulgas sulgemisjärgses etapis, et tagada nende vastavus asjakohaste loatingimustega. Direktiivis ei ole kontrolli olemust otsesõnu määratletud ega selle käiku üksikasjaliselt sätestatud. Kuid vastavalt artiklile 22 on komisjon kohustatud välja töötama ja vastu võtma kontrollide tehnilised juhised.

Suured erinevused kehtestatud kontrollimeetmes (eriti kontrollide korraldamisel, nende laadis, vastutavate ametiasutuste määramisel ja kontrollide sageduses) ja teise aruandlusperioodi jooksul läbi viidud kontrollide arvus osutavad sellele, et liikmesriigid pole direktiivi kontrolliga seotud sätteid alati ühetaoliselt tõlgendanud.

Vaid seitse riiki teatasid siseriikliku tasandi nõuete rikkumise juhtumitest teise aruandlusperioodi jooksul. Peamised rikkumised olid seotud lubades sätestatud tingimuste mittetäitmise ja jäätmehoidlate ilma loata tegutsemisega.

Olenevalt jäätmete laadist lubab direktiiv teatud jäätmehoidlate puhul sätteid kohandada või nende kohaldamisest loobuda. Siseriiklikud püsijäätmete nimistud, mis on kooskõlas komisjoni otsusega 2009/359/EÜ, võimaldavad nimetatud jäätmeliike diferentseeritult kohelda. Seda võimalust on kasutanud vaid kaheksa liikmesriiki.

Direktiivi muude, s.t kõikidele jäätmehoidlatele kehtivate sätete rakendamise kohta võib teha sama järelduse nagu A-kategooria jäätmehoidlate puhul: kuigi enamik liikmesriike on kehtestanud üldise raamistiku, on endiselt mitmeid lahendamata probleeme.

Liikmesriikide vahelised erinevused näitavad vajadust rohkem pingutada selle nimel, et direktiivi peamisi põhimõtteid mõistetaks ja kohaldataks ühetaoliselt, nõnda et oleks tagatud selle sätete tõhusus kõikjal ELis.

4.OHUTUSEGA SEOTUD ARUANDLUS

Komisjonile teadaolevalt juhtus käesolevas aruandes vaadeldava kahe perioodi jooksul kahes riigis kokku viis õnnetust.

Kuigi vastavalt direktiivi artikli 18 lõikele 2 tuleb komisjoni ametlikult õnnetustest teavitada, seda ei tehtud. Teave pärines teistest allikatest.

Liikmesriikidelt paluti ka kinnitust selle kohta, et kahe aruandlusperioodi jooksul pole õnnetusi juhtunud. Enamik liikmesriike kinnitas seda. Selleks, et hinnata, kas direktiivis seatud õnnetusohu vähendamise eesmärgid on täidetud, on vaja rohkem teavet.