KOMISJONI TEATIS

Natura 2000 aladega seotud kavade ja projektide hindamine. Metoodilised suunised elupaikade direktiivi 92/43/EMÜ artikli 6 lõigete 3 ja 4 sätete kohta

(2021/C 437/01)

SISUKORD

1 SISSEJUHATUS 3

1.1. Dokumendi eesmärk ja laad 3

1.2. Struktuur 3

2. ÜLDINE LÄHENEMISVIIS JA PÕHIMÕTTED 4

2.1. Artikli 6 lõigete 3 ja 4 kohase menetluse etapid 4

2.2. Otsuste tegemise põhimõtted 5

3. ARTIKLI 6 LÕIGETE 3 JA 4 KOHANE METOODIKA 7

3.1. 1. etapp: eelhindamine 7

3.1.1. 1. samm: tehakse kindlaks, kas kava või projekt on otseselt seotud Natura 2000 ala kaitsekorraldusega või on selleks vajalik 8

3.1.2. 2. samm: kava või projekti ja selle mõjutegurite kirjeldamine 9

3.1.3. 3. samm: kindlakstegemine, milliseid Natura 2000 alasid võib kava või projekt mõjutada 10

3.1.4. 4. samm: hindamine, kas tõenäolist olulist mõju on võimalik välistada, võttes arvesse ala kaitse-eesmärke 13

3.1.5. Järeldused: eelhindamise tulemusel põhinev otsus 15

3.2. 2. etapp: asjakohane hindamine (täishindamine) 17

3.2.1. 1. samm: projekti ja asjaomaste Natura 2000 alade kohta teabe kogumine 18

3.2.2. 2. samm: kava või projekti mõju hindamine kas eraldi või koos muude kavade või projektidega, pidades silmas ala kaitse-eesmärke 23

3.2.3. 3. samm: kava või projektiga Natura 2000 ala terviklikkusele avaldatava mõju kinnitamine 34

3.2.4. 4. samm: leevendusmeetmed 36

3.2.5. Asjakohase hindamise järeldused 40

3.2.6. Muud kaalutlused: konsultatsioonid, asjakohase hindamise kvaliteet, õiguskaitse kättesaadavus 42

3.3. 3. etapp: artikli 6 lõike 4 kohane menetlus 46

3.3.1. 1. samm: alternatiivsete lähenduste uurimine 47

3.3.2. 2. samm: ülekaalukate avaliku huviga seotud põhjuste uurimine 53

3.3.3. 3. samm: asendusmeetmete kindlaksmääramine, hindamine ja vastuvõtmine 55

a) Peamised asendusmeetmete liigid 55

b) Asendusmeetmete ja sihtväärtuste kehtestamise juhtpõhimõtted 57

c) Asenduse ajastamine 59

d) Artikli 6 lõike 4 kohaste asendusmeetmete hindamine ja seire 59

e) Kavadele asendusmeetmete kehtestamine 61

4. STRATEEGILINE PLANEERIMINE JA KAVADE ASJAKOHANE HINDAMINE 64

4.1. Strateegiline planeerimine 64

4.2. Kavade asjakohane hindamine 64

4.3. Tundlike alade kaardistamine 66

4.4. Konsulteerimine ja dialoog strateegilisel planeerimisel 70

5. SEOSED MUUDE KESKKONNAMÕJU HINDAMISE MENETLUSTEGA: KESKKONNAMÕJU HINDAMISE JA KESKKONNAMÕJU STRATEEGILISE HINDAMISE DIREKTIIVID NING VEEPOLIITIKA RAAMDIREKTIIV 71

5.1 Keskkonnamõju ühtlustamise hindamine 71

5.2. Keskkonnamõju hindamine, keskkonnamõju strateegiline hindamine ja asjakohane hindamine 71

5.2.1. KMH/KSH ja asjakohase hindamise ühtlustamise võimalused ja neist saadav kasu 72

5.2.2. Asjakohase hindamise erijooned ja erinevused KMH/KSH menetlustest 73

5.2.3. KSH / KMS/ asjakohase hindamise seosed loodusdirektiivide ranget liigikaitset käsitlevate sätetega 74

5.3. Veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 lõike 7 kohased hindamised, mis on kooskõlastatud või integreeritud elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 kohase menetlusega 75

6. PEAMISED VIITED 77

LISA

1. SISSEJUHATUS

1.1. Dokumendi eesmärk ja laad

Dokumendi eesmärk on anda metoodilisi suuniseid elupaikade direktiivi (1) artikli 6 lõigete 3 ja 4 kohta. Suunised on mõeldud abiks liikmesriikide ja kandidaatriikide asutustele ja ametitele, samuti arendajatele, konsultantidele, kaitseala haldajatele, praktikutele ja muudele sidusrühmadele kõnealustest sätetest tulenevate kohustuste kohaldamisel. Dokumendis esitatakse Euroopa Komisjoni seisukohad ja see ei ole õiguslikult siduv; liidu õiguse siduva tõlgendamise pädevus on ainult Euroopa Liidu Kohtul.

Suuniseid tuleb lugeda koos direktiivide ja siseriiklike õigusaktidega ning nõuannetega, mis on esitatud komisjoni teatises „Natura 2000 alade kaitsekorraldus. Elupaikade direktiivi 92/43/EMÜ artikli 6 sätted“ (käesolevas dokumendis edaspidi „artikli 6 kohaldamise juhend“), (2) millest tuleb direktiivi põhiterminite ja -mõistete tõlgendamisel lähtuda. Lugemise hõlbustamiseks esitatakse käesolevas juhendis tsitaatidena artikli 6 kohaldamise juhendi asjakohased osad.

Komisjon on vastu võtnud ka mitu valdkondlikku juhenddokumenti eri poliitikavaldkondade kohta, nagu energeetika, sealhulgas taastuvad energiaallikad, kaevandamine, siseveetransport, sadamate ja suudmealade areng, põllumajandus ja metsandus (3). Nendes dokumentides analüüsitakse sageli üksikasjalikumalt kavade või projektide hindamise eripärasid nendes konkreetsetes sektorites. Seetõttu võib neid kasutada selleks, et täiendada käesolevaid üldsuuniseid praktiliste valdkondlike kaalutlustega.

Menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt on iga liikmesriigi otsustada, kuidas kehtestada direktiivist tulenevaid menetlusnõudeid. Artikli 6 lõigete 3 ja 4 kohastes hindamistes sisalduvate peamiste otsuste tegemine on iga liikmesriigi pädeva asutuse ülesanne. Käesolevas juhenddokumendis kirjeldab termin „hindamine“ kogu protsessi, mille käigus kava või projekti arendaja, ametiasutused, looduskaitse- ja muud asutused, valitsusvälised organisatsioonid ja üldsus koguvad teavet ning esitavad selle pädevale asutusele kaalumiseks ja hindamiseks.

Seejärel määrab pädev asutus kindlaks hindamise tulemused ja teeb otsuse selle kohta, kas kava või projekt heaks kiita või mitte, ning kui jah, siis millistel tingimustel. Selle protsessi käigus tunnistatakse, et artikli 6 lõigete 3 ja 4 kohaselt nõutavad hindamised tuginevad usaldusväärse teabe ja andmete kogumisele mitme sidusrühma poolt, samuti nendega peetud ja nendevahelistele konsultatsioonidele.

Käesolev dokument kujutab endast elupaikade direktiivi artikli 6 lõigete 3 ja 4 kohta varem avaldatud metoodiliste suuniste (4) ajakohastatud versiooni (5). Selles tuginetakse elupaikade direktiivi rakendamisel saadud kogemustele ja Euroopa Liidu Kohtu asjakohasele praktikale, samuti ELi suuniste ja kirjanduse läbivaatamisele, juhtumianalüüside materjalidele, tagasisidele ja ettepanekutele pärast konsulteerimist ELi liikmesriikide ametiasutuste ja sidusrühmadega. Juhenddokumendi koostamist toetasid Euroopa Komisjoniga sõlmitud lepingu alusel ATECMA S.L. ja Adelphi consult GmbH (6).

1.2. Struktuur

Dokument koosneb kolmest põhiosast ja ühest lisast.

— Esimeses jaos selgitatakse suuniste aluseks olevat üldist lähenemisviisi ja põhimõtteid. See sisaldab artikli 6 kohaldamise juhendist pärit vooskeemi, millel on näidatud, kuidas artikli 6 lõigete 3 ja 4 kohased hindamised peaksid olema struktureeritud ning kuidas hindamise eri etapid on seotud artikli 6 lõigete 3 ja 4 nõuetega.

— Järgmises jaos on esitatud peamised metoodilised suunised etappide kaupa. Iga etapp sisaldab meetodeid ja töövahendeid, näiteid ja soovitusi hindamise läbiviimise kohta. Seda toetavad kontroll-loendid, maatriksid ja sammsammulised juhised hindamise igaks etapiks. Tuleb siiski märkida, et need on üksnes näitlikud ega saa hõlmata kõiki olukordi.

— Kolmas jagu sisaldab peatükki strateegilise planeerimise ja eelkõige kavade hindamismenetluse kohta. Selles jaos uuritakse ka seoseid muude ELi õigusaktide kohaselt nõutavate keskkonnaalaste hindamistega.

— Lisas on esitatud näited meetodite ning täiendavate suuniste ja töövahendite kohta, mida saab kasutada artikli 6 lõigete 3 ja 4 kohaste menetluste rakendamiseks (nt kontroll-loendid või vormingud).

2. ÜLDINE LÄHENEMISVIIS JA PÕHIMÕTTED

2.1. Artikli 6 lõigete 3 ja 4 kohase menetluse etapid

Artikli 6 lõigetes 3 ja 4 on sätestatud:

„3. Iga kava või projekti, mis ei ole otseselt seotud ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis tõenäoliselt avaldab alale olulist mõju eraldi või koos muude kavade või projektidega, tuleb asjakohaselt hinnata seoses tagajärgedega, mida see ala kaitse-eesmärkidele avaldab. Pädevad siseriiklikud asutused annavad kavale või projektile kava või projekti tagajärgede hindamise järelduste alusel ning lõike 4 sätete kohaselt nõusoleku alles pärast seda, kui nad on kindlaks teinud, et see ei avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju, ja teevad seda vajaduse korral pärast avaliku arvamuse saamist. 4. Kui hoolimata negatiivsest hinnangust kava või projekti tagajärgedele ala suhtes ja alternatiivsete lahenduste puudumisel tuleb kava või projekt üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsetel või majanduslikel põhjustel siiski ellu viia, peab liikmesriik võtma kõik vajalikud asendusmeetmed, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse. Liikmesriik teatab komisjonile vastuvõetud asendusmeetmetest. Kui asjaomasel alal esineb esmatähtsaid looduslikke elupaigatüüpe ja/või esmatähtsaid liike, võib kaaluda ainult neid seisukohti, mis on seotud rahva tervise või avaliku julgeolekuga, esmatähtsate soodsate tagajärgedega keskkonnale või komisjoni arvamuse kohaselt muude üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvate põhjustega.“

Artikli 6 lõigetes 3 ja 4 on sätestatud sammsammuline menetlus selliste kavade või projektide hindamiseks, mis tõenäoliselt mõjutavad Natura 2000 alasid. See hõlmab kolme peamist etappi.

— Esimene etapp: eelhindamine. Menetluse esimene osa koosneb eelhindamise etapist, et teha kindlaks, kas kava või projekt on otseselt seotud Natura 2000 ala kaitsekorraldusega või on selleks otseselt vajalik, ning kui see nii ei ole, siis kas see võib tõenäoliselt avaldada alale olulist mõju (7) (kas üksi või koos muude kavade või projektidega), pidades silmas ala kaitse-eesmärke. Esimest etappi reguleerib artikli 6 lõike 3 esimese lause esimene osa.

— Teine etapp: asjakohane hindamine. Kui tõenäolist olulist mõju ei saa välistada, tuleb menetluse järgmises etapis hinnata kava või projekti mõju (kas eraldi või koos muude kavade või projektidega) ala kaitse-eesmärkidele ning teha kindlaks, kas see mõjutab Natura 2000 ala terviklikkust, võttes arvesse võimalikke leevendusmeetmeid. Pädevad asutused otsustavad asjakohase hindamise tulemuste põhjal, kas kava või projekt heaks kiita või mitte. Teist etappi reguleerib artikli 6 lõike 3 esimese lause teine osa ja teine lause.

— Kolmas etapp: teatavatel tingimustel tehtav erand artikli 6 lõikest 3. Menetluse kolmandat etappi reguleerib artikli 6 lõige 4. See on oluline üksnes juhul, kui arendaja leiab negatiivsest hinnangust hoolimata, et kava või projekt tuleks siiski ellu viia ülekaalukatel avaliku huviga seotud põhjustel. See on võimalik üksnes siis, kui puuduvad alternatiivsed lahendused, ülekaalukad avaliku huviga seotud põhjused on nõuetekohaselt põhjendatud ja kui Natura 2000 üldise sidususe kaitsmiseks on vastu võetud sobivad asendusmeetmed.

Menetluse iga etappi mõjutab eelmine etapp. Etappide järjekord on seega artikli 6 lõigete 3 ja 4 nõuetekohaseks rakendamiseks väga oluline. Menetluse vooskeem on esitatud joonisel 1.

2.2. Otsuste tegemise põhimõtted

Nagu kõik ELi keskkonnaalased õigusaktid, põhineb ka elupaikade direktiiv ettevaatuspõhimõttel, (8) st meetme heakskiitmise põhjendamiseks ei saa kasutada teaduslike tõendite puudumist meetme olulise negatiivse mõju kohta. Artikli 6 lõike 3 kohase menetluse puhul tähendab ettevaatuspõhimõte, et enne kavale või projektile loa andmist tuleb tõendada, et sellel puudub negatiivne mõju Natura 2000 aladele. Teisisõnu – kui puudub kindlus negatiivse mõju puudumise suhtes, ei saa kava või projekti heaks kiita.

Praktikas tähendab see seda, et tõendamiskohustus lasub kava või projekti arendajal, kes peab viisil, mis ei jäta ruumi põhjendatud kahtlustele, tõendama ja pädevale asutusele kinnitama, et:

— 1. etapil (eelhindamine) saab tõenäolise olulise mõju välistada või

— 2. etapil (asjakohane hindamine) saab välistada ebasoodsa mõju Natura 2000 ala terviklikkusele.

Kui ebasoodne mõju ala terviklikkusele on kas kindel või seda ei saa välistada, võib kavale või projektile siiski anda erandkorras loa artikli 6 lõike 4 alusel, tingimusel et puuduvad alternatiivid, et loa andmine on õigustatud ülekaalukatel avaliku huviga seotud põhjustel ning et on kehtestatud piisavad asendusmeetmed, et kaitsta Natura 2000 võrgustiku üldist sidusust. Sellistel juhtudel võib olla vajalik ka ettevaatuspõhimõtte rakendamine, eelkõige seoses kohaldatavate asendusmeetmete ulatusega (vt punkt 3.3.3).

Elupaikade direktiivis viidatakse artikli 6 lõike 3 kohaldamise alusena sõnaselgelt ala kaitse-eesmärkidele. Euroopa Liidu Kohus kinnitas oma otsuses kohtuasjas C-849/19: komisjon vs. Kreeka, et kaitse-eesmärgid peavad olema ametlikult kehtestatud ja alapõhised, viitama alal esinevatele konkreetsetele väärtustele ja olema täpse sõnastusega (9).

Lisaks on Euroopa Kohus korduvalt otsustanud, et kava või projekti poolt kaitsealale avaldatava mõju asjakohase hindamise kohustuse ulatus tuleb kindlaks määrata kaitse-eesmärke silmas pidades (10). Teisisõnu tuleks otsus selle kohta, kas kaval või projektil on tõenäoliselt Natura 2000 alale oluline mõju, teha lähtuvalt ala kaitse-eesmärkidest (vt punkt 3.1 „Eelhindamine“). Seepärast on oluline, et kõigile Natura 2000 aladele seatakse viivitamata alapõhised kaitse-eesmärgid ja et need tehtaks avalikult kättesaadavaks.

Nagu on selgitatud allpool punktis 3.2.2, tuleb alapõhised kaitse-eesmärgid kehtestada kõikidele kaitsealustele elupaikadele ja liikidele, mida alal leidub olulisel määral (st elupaigad ja liigid, mis vastavalt kaitseala standardsel andmevormil esitatud hinnangule kuuluvad A, B või C, kuid mitte D kategooriasse (11)). Kaitse-eesmärkides tuleb kindlaks määrata eesmärgid, mis tuleb saavutada iga omaduse või parameetri puhul, mille alusel määratakse kindlaks kaitsealuste objektide kaitsestaatus.

Nii eel- kui ka asjakohase hindamise käigus antud hinnangud tuleb üle vaadata, kui kava või projekti ettevalmistamise käigus muudetakse või täiendatakse. Näiteks kui eelhindamisetapis ei saa välistada olulise mõju tõenäosust, võib kava või projekti arendaja otsustada kava või projekti muuta, et välistada võimaliku olulise mõju oht. Sellisel juhul tuleks muudetud kava või projekti suhtes teha uus eelhindamine, et teha kindlaks, kas see avaldab kaitsealale tõenäoliselt endiselt olulist mõju.

Infokast 1 Otsuse tegemine asjakohase hindamise alusel Pädevad asutused vastutavad kava või projekti heakskiitmise eest, võttes arvesse asjakohase hindamise järeldusi kava või projekti tagajärgede kohta Natura 2000 alale. Heakskiitmisotsuse võib teha ainult pärast seda, kui nad on veendunud, et kava või projekt ei avalda ebasoodsat mõju Natura 2000 ala terviklikkusele. Nii on see juhul, kui teaduslikust seisukohast ei ole sellise mõju puudumises mingisugust põhjendatud kahtlust (12). Seega tuleb tõendada pigem ebasoodsa mõju puudumist kui selle olemasolu, lähtudes ettevaatuspõhimõttest (13). Seepärast peab asjakohane hindamine olema piisavalt üksikasjalik ja põhjendatud, et tõendada ebasoodsa mõju puudumist, võttes aluseks parimad teaduslikud valdkonnateadmised (14). Sama kindlusastet nõutakse juhul, kui otsus tehakse eelhindamise etapis; ka selles etapis ei tohiks tekkida põhjendatud kahtlust tõenäolise olulise mõju puudumise suhtes.

3. ARTIKLI 6 LÕIGETE 3 JA 4 KOHANE METOODIKA

3.1. 1. etapp: eelhindamine

Esimeses etapis uuritakse seda, kui suure tõenäosusega avaldab projekt või kava Natura 2000 alale olulist mõju, kas eraldi või koos teiste projektide või kavadega. Kui tõenäolist olulist mõju ei saa ilma mõistlike kahtlusteta välistada, tuleb kava või projekti suhtes artikli 6 lõike 3 kohaselt läbi viia täielik asjakohane hindamine.

Termineid „kava“ ja „projekt“ tuleks mõista laias tähenduses. Projekt võib hõlmata ehitustöid, paigaldisi ja muid sekkumisi looduskeskkonda, sealhulgas korrapärast tegevust loodusvarade kasutamiseks. Ka terminil „ kava “ on artikli 6 lõike 3 kohaldamisel potentsiaalselt lai tähendus: see hõlmab maakasutuse või ruumilisi planeeringuid ja valdkondlikke planeeringuid (nt transpordi, energeetika, jäätmekäitluse, veemajanduse, metsa majandamise jne puhul). Direktiiv ei piira ei kava ega projekti mõistet konkreetsete kategooriatega. Ainus määrav asjaolu on see, kas kava tõenäoliselt avaldab Natura 2000 alale olulist mõju. Täpsemad üksikasjad on esitatud artikli 6 kohaldamise juhendi punktides 4.4.1 ja 4.4.2.

Hindamiseelse etapina võib eelhindamine üldjuhul põhineda juba olemasoleval teabel, sealhulgas eksperdiarvamustel (nt pädevate keskkonnaasutuste arvamused), või avaldatud materjalil (nt elupaikade kaardid või liikide loetelud), selle asemel et nõuda üksikasjalike uute tõendite kogumist. Kui aga nt kaitsealuste elupaikade ja liikide leidumise kohta kavast või projektist potentsiaalselt mõjutatud alal pole piisavat teavet või see on aegunud, võib olla vaja koguda ja analüüsida täiendavaid andmeid, et teha kindlaks, kas on tõenäoline, et esineb olulist mõju. Kui selline teave puudub, tuleb eeldada, et oluline mõju on tõenäoline ja et on vaja asjakohast hindamist.

Eelhindamine tuleb läbi viia varases etapis, tavaliselt enne kui kõik kava või projekti üksikasjad on kindlaks määratud, näiteks kui projekti asukoht ja üldine laad on teada, kuid projekteerimisprotsess ei ole veel alanud. Varajasel eelhindamisel on mitu eelist:

— see võib vähendada hiljem arendusloa taotluse läbivaatamise käigus viivituste ja lisakulude tekkimise riski;

— see võimaldab varajast konsulteerimist ja teabevahetust kava või projekti taotlejate, pädevate asutuste ja muude asjakohaste andmete ja teadmistega sidusrühmade vahel;

— see võimaldab kava või projekti arendajal varakult kaaluda, milliseid edasisi samme on vaja teha, kulutamata selleks märkimisväärsel hulgal aega ja raha;

— see võimaldab kindlaks teha ja ennetada potentsiaalseid riske seoses Natura 2000 aladega ning kava/projekti endaga, näiteks juhtides tähelepanu vajadusele määrata kavale/projektile alternatiivne koht või lahendus, et vältida kahju tekitamise riski, või kogudes täiendavaid andmeid õigeaegse hindamise toetamiseks. Kuigi esialgse planeerimise põhiaspektid peaksid olema selged, peaks olema võimalik kava või projekti ka kohandada.

Kui kava või projekti eelhinnatakse varajases etapis, võib osutuda vajalikuks eelhindamise tulemused hiljem läbi vaadata, kui kava või projekti kohta saadakse rohkem üksikasju. Eelhindamisanalüüsi ulatus võib kavade ja projektide puhul erineda sõltuvalt arenduse ulatusest ja tõenäolisest mõjust.

Analüüs koosneb neljast sammust:

1. tehakse kindlaks, kas kava või projekt on otseselt seotud Natura 2000 ala kaitsekorraldusega või on selleks vajalik;

2. tehakse kindlaks kava või projekti asjakohased elemendid ja nende tõenäolised mõjud;

3. tehakse kindlaks, kas ja millistele Natura 2000 aladele võib mõju avalduda, võttes arvesse kava või projekti võimalikku mõju eraldi või koos muude kavade või projektidega;

4. hinnatakse, kas tõenäolist olulist mõju Natura 2000 alale on võimalik välistada, võttes arvesse ala kaitse-eesmärke.

Järgmistes osades on kirjeldatud kõiki nelja sammu üksikasjalikumalt koos eelhindamise tulemuste ja seotud dokumentidega.

Tabelis 1 on esitatud peamised erinevused elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 kohaste eelhindamise ja asjakohase hindamise etappide vahel.

Tabel 1

Eelhindamise etapi ja asjakohase hindamise erinevused

Eelhindamine Asjakohane hindamine Tehakse kindlaks, kas kava või projekti rakendamise tagajärjel võib tõenäoliselt avalduda Natura 2000 alale selle kaitse-eesmärke silmas pidades olulist kahjulikku mõju. Hinnatakse tõenäolist mõju Natura 2000 alale, pidades silmas selle kaitse-eesmärke, ja seda, kas ala terviklikkusele avaldub või võib avalduda ebasoodsat mõju. Kui olulise mõju esinemist ei ole võimalik kindlalt välistada, tuleb läbi viia kava või projekti asjakohane hindamine. Kavale või projektile võib loa anda ainult juhul, kui on võimalik välistada ebasoodne mõju Natura 2000 ala terviklikkusele. Põhineb tavaliselt olemasolevatel andmetel, olemasolevatel teadmistel ja kogemustel ning eksperdiarvamusel. Nõuab üksikasjalikku uurimist, sageli kohapealseid uuringuid, ekspertide nõuandeid ja eksperdihinnangut konkreetse juhtumi kohta. Leevendusmeetmeid ei saa kaaluda (15). Hinnatakse leevendusmeetmeid ebasoodsa mõju kõrvaldamiseks või vähendamiseks.

3.1.1. 1. samm: tehakse kindlaks, kas kava või projekt on otseselt seotud Natura 2000 ala kaitsekorraldusega või on selleks vajalik

Selle sammuga tehakse kindlaks, kas kava või projekt on seotud ala kaitsekorraldusega või on selleks vajalik, st kas see aitab kaasa ala kaitse-eesmärkide saavutamisele.

Terminiga „kaitsekorraldus“ tähistatakse alal võetavaid kaitsemeetmeid, st seda tuleb mõista artikli 6 lõike 1 tähenduses. Seega on tegevus juhul, kui see on otseselt seotud kaitse-eesmärkide saavutamisega, ja selleks vajalik, hindamisnõudest vabastatud. Kavad ja projektid, mis on otseselt seotud Natura 2000 alade kaitsekorraldusega või on selle jaoks vajalikud, peaksid üldjuhul artikli 6 lõike 3 kohaldamisalast välja jääma, kuid nende komponendid, mis ei ole seotud kaitsekorraldusega, võivad siiski vajada hindamist. Täpsemad üksikasjad on esitatud artikli 6 kohaldamise juhendi punktis 4.4.3.

Kui kava või projekti muude eesmärkide seas on neid, mis on seotud kaitsekorraldusega, võivad kaitsekorraldusega mitteseotud komponendid siiski eeldada asjakohast hindamist. Nii võib see olla näiteks Natura 2000 alaks määratud metsamaa puhul, mille kaitsekorralduskava ühe osa võib moodustada metsaraie. Tegevuse selle osa suhtes, mis ei ole vajalik ala kaitsekorralduseks, tuleks läbi viia asjakohane hindamine (16).

Võib esineda olukordi, kus kava või projekt, mis on otseselt seotud ühe ala (sihtala) kaitsekorraldusega või selleks vajalik, võib negatiivselt mõjutada mõnd teist ala. Näiteks võidakse sihtala üleujutusriski juhtimiseks kavandada tammi rajamist mõnel teisel alal, mis võib avaldada viimasele olulist ebasoodsat mõju. Seepärast tuleks selle kava või projekti puhul hinnata võimalikku olulist mõju teisele kaitsealale.

Sellest tulenevalt peaksid kavad või projektid, mis on otseselt seotud Natura 2000 alade haldamisega linnudirektiivi ja elupaikade direktiivi alusel või on selleks otseselt vajalikud, olema kavad või projektid, mille eesmärk on säilitada või vajaduse korral taastada kaitsealuste elupaikade ja liikide soodne kaitsestaatus kõnealustel aladel.

Infokast 2 Näited kriteeriumidest, mis võimaldavad teha kindlaks, kas kava või projekt on otseselt seotud Natura 2000 ala kaitsekorraldusega või on selleks vajalik — Kavas või projektis kavandatud meetmed sisalduvad asjaomase Natura 2000 ala kaitsekorralduskavas või on kavandatud osana muudest õiguslikest, haldus- või lepingulistest meetmetest, mis on vajalikud ala, selle elupaigatüüpide ja liikide soodsa kaitsestaatuse säilitamiseks ja (vajaduse korral) taastamiseks. — On olemas Natura 2000 ala haldamise eest vastutava seadusjärgse organi põhjendatud avaldus selle kohta, et tegevus on otseselt seotud sihtala kaitsekorraldusega ja selleks vajalik ning et see on selgelt seotud elupaigatüüpide või liikide kaitsestaatuse säilitamise või parandamisega alal.

3.1.2. 2. samm: kava või projekti ja selle mõjutegurite kirjeldamine

Kava või projekti kirjeldamisel on vaja kindlaks teha kõik aspektid, mis võivad mõjutada Natura 2000 ala eraldi või koos muude kavade või projektidega.

Arvesse tuleb võtta kõiki projekti etappe, sealhulgas ehitamist, käitamist ja käitusest kõrvaldamist.

Kavade puhul tuleb koguda ja analüüsida asjakohaseid üksikasju kava raames ellu viidavate tegevuste kohta, et teha kindlaks, kas need võivad eraldi või koos võetuna Natura 2000 alasid oluliselt mõjutada, sealhulgas koos muude kavade või projektidega.

Infokastis 3 on loetletud kava või projekti põhiparameetrid, mis tuleb kindlaks teha. Need elemendid on üksnes soovituslikud ning neid tuleb iga juhtumi puhul kohandada või täiendada. Mõne projekti või kava puhul võib olla vaja kindlaks määrata eraldi parameetrid ehitus-, käitus- ja käitusest kõrvaldamise etapiks.

Infokast 3 Näited kava või projekti elementidest, mida tuleb eelhindamise käigus arvesse võtta — suurus (nt seoses otsese maa hõivamisega); — kogu mõjutatud ala, sealhulgas ala, millele avalduvad kaudsed mõjud (nt müra, hägusus, vibratsioon); — füüsilised muutused keskkonnas (nt jõesängi või muude veekogude morfoloogia muutumine, metsa tiheduse muutumine); — muutused olemasoleva surveteguri intensiivsuse tasemes (nt müra, saaste või liikluse suurenemine); — ressursivajadused (nt veevõtmine, maavarade kaevandamine); — heitmed (nt lämmastiksaaste) ja jäätmed (ning kas need kõrvaldatakse maal, vees või õhus); — transpordivajadused (nt juurdepääsuteed); — ehitamise, käitamise, käitusest kõrvaldamise jne kestus; — ajalised aspektid (kava või projekti eri etappide ajakava); — kaugus Natura 2000 aladest ja eelkõige objektidest, mille kaitseks alad on määratud; — kumulatiivsed mõjud koos teiste projektide ja kavadega.

3.1.3. 3. samm: kindlakstegemine, milliseid Natura 2000 alasid võib kava või projekt mõjutada

Võimalike mõjutatud Natura 2000 alade kindlaksmääramisel tuleks arvesse võtta kõiki kava või projekti aspekte, millel võib olla mõju kava või projekti mõjupiirkonnas asuvatele Natura 2000 aladele. Seejuures tuleks arvesse võtta kõiki aladel leiduvaid objekte, mille kaitseks alad on määratud (liigid, elupaigatüübid), ja nende kaitse-eesmärke.

Eelkõige tuleks kindlaks määrata:

— kõik Natura 2000 alad, mis kattuvad või külgnevad geograafiliselt kava või projekti mõne meetme või aspektiga selle mis tahes etapis;

— kõik Natura 2000 alad, mis jäävad kava või projekti tõenäolise mõjuala piiresse. Natura 2000 alad, mis asuvad kava või projekti asukoha ümbruses (või teatavas kauguses) ja mida projekti aspektid võivad siiski kaudselt mõjutada, sealhulgas seoses loodusvarade (nt vee) kasutamise ja eri liiki jäätmete, ainete või energia keskkonda laskmise või heitega;

— kava või projekti asukoha ümbruses (või sellest teatavas kauguses) asuvad Natura 2000 alad, millel elavad loomad võivad liikuda projektialale ja seejärel hukkuda või olla muul viisil mõjutatud (nt kaob toitumisala või väheneb kodupiirkond);

— Natura 2000 alad, mille ühendatust või ökoloogilist järjepidevust kava või projekt võib mõjutada.

Hinnatavate Natura 2000 alade ulatus, st piirkond, kus kava või projekt võib mõju avaldada, sõltub kava või projekti laadist ja sellest, kui pika vahemaa tagant võib mõju avalduda. Jõel allavoolu asuvate Natura 2000 alade või põhjaveekihtidest toituvate märgalade puhul võib kava või projekt mõjutada veevoolu, kalade rännet jne isegi väga kaugelt. Ka saasteainete heite mõju võib avalduda pika vahemaa tagant.

Osal projektidest või kavadest, mis ei mõjuta otseselt Natura 2000 alasid, võib siiski olla aladele oluline mõju, kui nad avaldavad tõkestavat mõju või katkestavad ökoloogilisi sidemeid. See võib juhtuda näiteks siis, kui kavad mõjutavad Natura 2000 alasid ühendavaid maastikuvorme, takistavad liikide liikumist või häirivad jõe või metsa ökosüsteemi järjepidevust.

Selleks et teha kindlaks kava või projekti võimalik mõju Natura 2000 aladele, on vaja kindlaks määrata mitte ainult asjaomased alad, vaid ka nendel aladel olulisel määral leiduvad elupaigad ja liigid ning alapõhised kaitse-eesmärgid.

Infokast 4 sisaldab näiteid andmeallikatest, mida saab sel eesmärgil kasutada.

Infokast 4 Allikad Natura 2000 alale avalduva mõju kindlakstegemiseks — Natura 2000 standardne andmevorm ala kohta; — alapõhised kaitse-eesmärgid (sätestatud loodusalade määramise või linnualade klassifitseerimise aktides, ala kaitsekorralduskavas või eraldi õigusaktis); — ala kaitsekorralduskavad (kus nt tehakse kindlaks ala mõjutavad survetegurid ja ohud); — varasemad uuringud ja seireandmed asjaomaste liikide ja elupaigatüüpide, nende leviku kohta alal ja selle ümbruses ning nende kaitsestaatuse, surve ja ohtude kohta; — ala praegused ja varasemad kaardid; — maakasutuse ja muud asjakohased olemasolevad kavad; — ala uuringutel põhinev olemasolev materjal; — olemasolevad hüdrogeoloogilised andmed; — olemasolevad andmed asjaomaste ainete kohta (nt lämmastiksaaste, keskkonda lastud reovee koostis); — sarnaste projektide või kavade keskkonnamõju hinnangud; — asjakohased keskkonnaseisundi aruanded; — kaardid ja geoinfosüsteemid; — toimikud ala ajaloo kohta jne.

Natura 2000 standardsel andmevormil (17)esitatud teave on lähtepunkt, mis aitab teha kindlaks alal olulisel määral leiduvad elupaigatüübid ja liigid, mida kava või projekt võib mõjutada, samuti kõik olemasolevad survetegurid ja mõjud alale. Muud kaitseala tasandi teavet saab sellistest allikatest nagu Natura 2000 ala kaitsekorralduskava, loetelu tegevustest, mis võivad põhjustada kahju või halvenemist, alal leiduvate elupaikade ja liikide seire tulemused ning väljaspool Natura 2000 ala asuvad biogeograafilise, riikliku ja kohaliku tasandi allikad.

On oluline, et need andmed ja teave tehakse avalikult kättesaadavaks näiteks keskandmebaasi või riiklike või piirkondlike ametiasutuste veebiportaalide ja -saitide kaudu ning et neid ajakohastatakse korrapäraselt, et kõigil asjaomastel sidusrühmadel ja asutustel oleks neile lihtne juurde pääseda.

Infokast 5 Peamised teabeallikad objektide kohta, mille kaitseks Natura 2000 alad on määratud Iga Natura 2000 ala kohta on täidetud standardne andmevorm. See sisaldab teavet kaitsealal leiduvate ELi kaitstavate liikide ja elupaigatüüpide kohta ning selles antakse üldine hinnang asjaomase ala iga liigi või elupaigatüübi seisundi kohta (hindega skaalal A–D). Andmevorm sisaldab teavet kaitsealal asuvate elupaikade pindala, esinduslikkuse ja kaitsestaatuse kohta ning üldist hinnangut ala väärtuslikkuse kohta asjaomaste looduslike elupaigatüüpide kaitsmise seisukohast. Seoses alal leiduvate liikidega sisaldab andmevorm teavet nende populatsioonide ja staatuse (paikne, pesitsev, talvituv, rändav) kohta ning kaitseala väärtuslikkuse kohta asjaomase liigi kaitse seisukohast. Samuti hõlmab andmevorm järgmist taustteavet kaitseala kohta: — ala üldisi omadusi, kvaliteeti ja tähtsust käsitlev teave; — ala kahjustatavust käsitlev teave (alale inimtegevusest või muudest mõjuritest tulenev koormus ning elupaikade ja ökosüsteemide tundlikkus); — teave inimtegevuse ja looduslike protsessidega seotud positiivse või negatiivse mõju kohta ala kaitsele ja kaitsekorraldusele ning selle kohta, kui suur osa alast on mõjutatud; — teave ala kaitsekorralduse eest vastutava organi kohta; — teave ala kaitsekorralduskavade ja -tavade, sealhulgas tavapärase inimtegevuse kohta; — kaitseala kaart. Kaitsemeetmed ja kaitsekorralduskavad Loodusalade jaoks peavad liikmesriigid kehtestama kaitsemeetmed, mis vastavad alal esinevate I lisa looduslike elupaigatüüpide ja II lisa liikide ökoloogilistele vajadustele (elupaikade direktiivi artikli 6 lõige 1). See võib vajaduse korral hõlmata spetsiaalselt kaitsealade jaoks välja töötatud või muudesse arengukavadesse lisatud kaitsekorralduskavade kasutamist ja/või muid õigus-, haldus- või lepingulisi meetmeid. Samuti tuleb sihipäraseid kaitsemeetmeid kohaldada linnualade suhtes. Kui Natura 2000 kaitsekorralduskavad on kättesaadavad, võivad need sisaldada teavet ala kaitse-eesmärkide, alal esinevate liikide ja elupaikade asukoha ja seisundi, neid ähvardavate ohtude ning nende kaitsestaatuse parandamiseks vajalike kaitsemeetmete kohta. Sellest kõigest võib olla kasu eel- ja asjakohasel hindamisel.

Komisjoni veebisaidil on Natura 2000 Network Vieweri ja Natura 2000 avaliku andmebaasi kaudu esitatud andmed ja kaardid kõigi ELi Natura 2000 alade kohta: http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/data/indexen.htm. Ka enamikus liikmesriikides on avalikult kättesaadav teave Natura 2000 alade ja nende omaduste kohta. Geoinfosüsteemid võivad samuti aidata mõista seoseid kava või projekti aspektide ja Natura 2000 ala eritunnuste vahel.

Eri riikides on olemas praktilised töövahendid ja infosüsteemid, mis aitavad kindlaks teha eri liiki projektide ja kavade võimalikku mõju Natura 2000 aladele. Infokastis 6 on esitatud mõned näited sellistest töövahenditest.

Infokast 6 Näited infosüsteemidest, mis aitavad teha kindlaks eri liiki projektide ja kavade võimalikku mõju Natura 2000 aladele Saksamaa Vajalik teave peaaegu kõikide projektitüüpide võimaliku kahjuliku mõju hindamise jaoks on esitatud föderaalse looduskaitseameti infosüsteemis FFH-VP-Info. See sisaldab ulatuslikku andmebaasi võimalike mõjude kohta konkreetsetele elupaigatüüpidele ja liikidele, mida saab kasutada eel- ja asjakohaseks hindamiseks. Selles esitatakse üksikasjalik teave mõjutegurite tundlikkuse ja võimaliku mõju kohta peaaegu kõigile Saksamaal loodusdirektiivide alusel kaitstavatele elupaikadele ja liikidele. See sisaldab ka kontroll-loendeid, milles hinnatakse iga elupaigatüüpidele ja liikidele avalduva mõju raskusastet/olulisust. Vt: http://ffh-vp-info.de/FFHVP/Page.jsp. Iirimaa Iirimaal on kättesaadav rakendus GeoTool, mis toetab andmekogumisprotsessi 1. etappi (eelhindamine) ja 2. etappi (asjakohane hindamine). See võimaldab kasutajal valida kaardil mõne punkti ning seejärel otsida loodus- ja linnualasid sellest punktist määratud raadiuses, mille kasutaja saab valida sõltuvalt kava või projekti võimaliku keskkonnamõju tasemest. Teave iga valitud raadiuses asuva Natura 2000 ala kohta sisaldab nende elupaikade ja liikide loetelu, mille kaitseks alad on määratud, ning on seotud iga ala kaitse-eesmärkidega. Vt: https://gis.epa.ie/EPAMaps/AAGeoTool. Madalmaad Madalmaade valitsus on loonud töövahendi projekti võimaliku mõju kiireks hindamiseks algetapis. Selles kirjeldatakse toiminguid, mida on vaja teha, kui loa saamise menetlus hõlmab Natura 2000 aladele või kaitsealustele liikidele avalduva mõju hindamist. See aitab kindlaks teha võimalikku mõju üksikutele liikidele ja elupaigatüüpidele ning annab teavet liikide ja elupaigatüüpide tundlikkuse kohta eri tegevuste suhtes. Vt www.natura2000.nl („routeplanner beschermde natuur“ ja „effectenindicator Natura 2000-gebieden“). Belgia Õhusaaste (NOx ja NH3 sadestumine, mis on seotud intensiivse põllumajanduse, tööstuslike kütte- ja energiaprotsesside ning liikuvusega) mõjul toimuva hapestumise ja eutrofeerumise hindamiseks on Belgias esmaseks eelhindamiseks kasutusel interaktiivne veebirakendus. See on kiirskaneerimisvahend võimalike mõjude kindlakstegemiseks. Kui kiirskaneerimise tulemusena antakse heakskiit, ei ole oodata võimalikku kahjulikku mõju. Kui aga heakskiitu ei anta, võib esineda kahjulik mõju, mida tuleks asjakohase hindamise abil lähemalt uurida. Vt: https://www.milieuinfo.be/voortoets/. Lisateavet eel- ja asjakohast hindamist toetava teabe ja praktiliste töövahendite kohta vt käesoleva juhenddokumendi lisast (punkt 1.1).

3.1.4. 4. samm: hindamine, kas tõenäolist olulist mõju on võimalik välistada, võttes arvesse ala kaitse-eesmärke

Eelhindamise järgmise sammuna hinnatakse eelmise sammu käigus kindlaks tehtud mõjude tõenäosust ja võimalikku olulisust, võttes arvesse võimalikku kumulatiivset mõju muude kavade või projektidega.

Olulise mõju tõenäosuse hindamine

Selles kontekstis mõistetakse tõenäolise olulise mõju all igasugust mõju, mida võib põhjendatult prognoosida sellise kava või projekti tagajärjel, mis mõjutaks negatiivselt ja oluliselt Natura 2000 alal märkimisväärsel määral esinevatele elupaikadele ja liikidele kehtestatud kaitse-eesmärke. See võib tuleneda kas kaitsealal või sellest väljaspool toimuvast tegevusest või koosmõjust muude kavade või projektidega.

Siinkohal tuleks meelde tuletada, et kui tõenäolist olulist mõju ei saa ilma mõistlike kahtlusteta välistada, peab kava või projekt läbima artikli 6 lõike 3 kohase täieliku asjakohase hindamise ehk täishindamise (võimaliku mõju hindamise täpsemad üksikasjad on esitatud punkti 3.2.2 alapunktis b).

Mõju olulisus varieerub sõltuvalt sellistest teguritest nagu mõju suurus, liik, ulatus, kestus, intensiivsus, avaldumise aeg, tõenäosus ja kumulatiivsus ning asjaomaste elupaikade ja liikide haavatavus.

Infokastis 7 on esitatud näited mõõdikutest, mille abil saab nende mõjude olulisust kvantifitseerida.

Infokast 7 Olulisuse mõõdikute näited Mõju tüüp Olulisuse näitaja Elupaigaala kadu Halvenemine Elupaiga kao pindala hektarites ja osakaal protsentides. Ala (absoluutarvudes ja protsentides), kus liigi või elupaiga kaitsestaatuse määramiseks kasutatavad omadused on halvenenud, samuti iga omaduse halvenemise ulatus. Häirimine Häirimisteguri intensiivsuse, kestuse või püsivuse aste ja selle kaugus pesitsusaladest Killustatus Muutus võrreldes algsete ja soovitud seisunditega (nt mitme väikese elupaigalaigu loomine ühe suure asemel, servaefektist mõjutatud hektarite arv elupaigas) Kaudsed mõjud Mil määral on ala avatud muudele ohtudele (invasiivsed võõrliigid, ala hõlvamine inimeste ja loomade poolt, lisaarendused).

Mõju olulisuse hindamiseks kasutatavate teabeallikate hulka kuuluvad tõendid samalaadse tegevuse kohta, mis avaldab mõju sarnaste kaitsealuste objektidega ja sarnase kaitsestaatusega või sarnaste kaitse-eesmärkidega aladele, samuti olemasolevatel tõenditel põhinevad eksperdiarvamused. Kuna aga iga juhtum on paratamatult erinev, tuleb arvesse võtta kohalikke asjaolusid. Seetõttu tuleb hindamine alati teha iga juhtumi puhul eraldi.

Nagu on sätestatud artikli 6 kohaldamise juhendis, ei pruugi see, mis võib olla ühe kaitseala puhul oluline, olla oluline teise ala jaoks. Näiteks võib elupaiga sajaruutmeetrine kadu olla oluline väikesel haruldase orhideeliigi kaitsealal, samas kui suurel stepialal ei tarvitse selline kadu olla oluline, kui see ei ohusta ala kaitse-eesmärkide saavutamist.

Kavade puhul võib sõltuvalt kava erinevate aspektide ja komponentide määratluse tasemest ja üksikasjadest olla keeruline hinnata selles etapis iga võimaliku mõju ulatust ja olulisust üksikutele aladele. Siiski saab hinnata Natura 2000 alale avalduva olulise mõju tõenäosust, võttes arvesse näiteks kava või projekti liiki ja selle võimalikku mõjuala.

Seepärast tuleb kavad eelhindamisel läbi vaadata piisavalt hoolikalt (et välistada põhjendatud kahtlused) ja ettevaatuspõhimõtet silmas pidades, et vältida Natura 2000 alale potentsiaalselt mõju avaldavate komponentide või tegevuste välistamist ning nende väljajätmist asjakohase hindamise käigus tehtavast täiendavast kontrollist.

Seoses leevendusmeetmete (18) hindamisega artikli 6 lõike 3 kohase menetluse rakendamisel on kohus otsustanud, et „selle kindlaks tegemiseks, kas hiljem on vaja korraldada kava või projektiga alale kaasneva keskkonnamõju hindamist, ei võeta eelhindamise etapis arvesse meetmeid, mille eesmärk on vältida või vähendada nimetatud kava või projektiga alale kaasnevat kahjulikku mõju“ (otsus kohtuasjas C-323/17).

Projektiarendajad võivad aga vahel projekte kavandada viisil, mis võimaldab algusest peale vältida või minimeerida võimalikku mõju. Seda saab teha, kasutades parimat võimalikku tehnoloogiat või rakendades ennetavaid meetmeid, sealhulgas kohustuslikke meetmeid (nt keelutsoonid), mis on ette nähtud näiteks valdkondlike määruste, Natura 2000 kaitsekorralduskavade või (üld)planeeringutega.

Projekti selliseid üldkomponente võib eelhindamisel arvesse võtta, erinevalt kava- või projektipõhistest leevendusmeetmetest, mida selles etapis arvesse võtta ei tohi. Need komponendid tuleks projekti kirjelduses selgelt ära märkida. Konkreetseid leevendusmeetmeid, nt rohesildade ehitamine, et võimaldada selliste liikide rännet, kelle kaitseks ala on määratud, eriti kui need on kehtestanud pädev asutus, tuleks kaaluda alles asjakohase hindamise käigus, nagu on kirjeldatud punktis 3.2.5.

Teiste kavade ja projektidega seotud võimaliku kumulatiivse mõju hindamine

Eelhindamise käigus tuleks hinnata kava või projekti võimaliku olulise mõju tõenäosust kas eraldi või koos teiste projektide või kavadega. Sellise kumulatiivse mõju hindamine on eelhindamises etapis sageli vähem üksikasjalik kui asjakohase hindamise etapis. Siiski tuleb teha kindlaks kõik muud kavad või projektid, mis võivad koos kõnealuse kava või projektiga põhjustada kumulatiivset mõju.

Selline koosmõju eelhindamine eeldab, et tehakse kindlaks muud kavad ja projektid, millel võib olla potentsiaalne mõju samadele Natura 2000 aladele, ning seejärel hinnatakse nende võimet avaldada olulist mõju koos hinnatava kava või projektiga. Kui selle analüüsi käigus ei jõuta lõplike järeldusteni, tuleks vähemalt kindlaks määrata muud asjakohased kavad ja projektid, mida tuleks asjakohase hindamise käigus üksikasjalikumalt uurida.

Kumulatiivse mõju hindamine eelhindamise etapis Rida üksikuid tagasihoidlikke mõjutusi võivad kokku moodustada olulise mõju. Võimaliku olulise mõju kindlaksmääramisel tuleks hinnatava kava või projekti kõrval arvesse võtta ka teisi kavasid ja/või projekte, et hinnata kumulatiivset mõju. Koosmõju käsitlevas sättes peetakse silmas teisi kavasid või projekte, mis on lõpule viidud, mis on heakskiidetud, kuid lõpule viimata, või mille kohta on tehtud ettepanek (st on esitatud heakskiitmis- või nõusolekutaotlus). Lisaks on oluline tähele panna, et kumulatiivse mõju hindamine ei piirdu samasse tegevusvaldkonda kuuluvate samalaadsete kavade või projektide hindamisega . Hindamisel tuleks arvesse võtta kõiki muud liiki kavasid või projekte, mis võivad koos hinnatava kava või projektiga avaldada olulist mõju. Samuti peaks hindamisel lisaks sellele, et võetakse arvesse eri projektide vahelist ja eri kavade vahelist kumulatiivset mõju, silmas pidama ka projektide ja kavade omavahelist kumulatiivset mõju (ja vastupidi) . Näiteks uus projekt, mis näeb ette kiirtee ehitamise, ei pruugi eraldi võttes avaldada alale ebasoodsat mõju, ent kui võtta arvesse juba heaks kiidetud kava, mis näeb ette samale alale elamuehituse, võib projekti ja kava kumulatiivne mõju olla piisavalt oluline, et avaldada alale ebasoodsat mõju. Seevastu ei pruugi mõni kava üksikult võetuna avaldada olulist mõju Natura 2000 aladele, kuid hinnang võib olla teistsugune, kui kava hindamisel võetakse arvesse kavandatavat või juba loa saanud suurt arendusprojekti, mis selles kavas ei sisaldu. Täpsemad üksikasjad on esitatud artikli 6 kohaldamise juhendi punktis 4.5.3.

Teabe hankimine muude kavade ja projektide kohta, mis võivad koos avaldada Natura 2000 alale kumulatiivset mõju, võib olla keeruline. Väga kasulik on omada andmebaase või infosüsteeme, mis võivad anda seda teavet valitud piirkonna kohta – mõnes riigis on need juba välja töötatud või väljatöötamisel (19). Võimaliku kumulatiivse mõju kindlakstegemiseks võib kasutada ka olemasolevaid andmebaase, mis on mõeldud üldsuse teavitamiseks kavade ja projektide keskkonnamõju strateegilisest hindamisest ja keskkonnamõju hindamisest (20).

Igal juhul tuleks konsulteerida pädevate asutustega (keskkonna- või valdkondlikud asutused) ja neil peaks olema võimalik esitada teavet muude kavade/projektide kohta, mida eelhindamise käigus tuleks arvesse võtta.

Tabelis 2 on esitatud Natura 2000 alale avalduva kumulatiivse mõju hindamise põhisammud.

Tabel 2

Kumulatiivse mõju hindamine

Hindamisel läbitavad sammud Vajalik tegevus Määrata kindlaks geograafilised piirid ja hindamise ajakava Määrata kindlaks piirid kumulatiivse mõju uurimiseks; pange tähele, et need erinevad olenevalt mõju tüübist (nt mõju veevarudele, müra) ja võivad hõlmata kaugemaid (alaväliseid) asukohti. Teha kindlaks kõik projektid/kavad, mis võivad avaldada koosmõju Teha kindlaks kõik kaalutava kava või projekti mõju allikad koos kõigi teiste allikatega olemasolevas keskkonnas ning teistest kavandatud projektidest või kavadest tuleneda võiv muu mõju; projektide või kavade ajakava ja etappideks jagamine. Mõju kindlakstegemine Teha kindlaks mõju tüüp (nt müra, veevarude vähendamine, keemiline heide), mis võivad mõjutada muutuste suhtes tundliku kaitseala struktuuri ja funktsioone. Kumuleerumistee kindlakstegemine Teha kindlaks võimalikud kumuleerumisteed (21) (nt vee, õhu kaudu; mõju kumuleerumine ajas ja ruumis). Uurida ala tingimusi, et teha kindlaks ala struktuuri ja funktsioneerimise haavatavad aspektid, mis on ohustatud. Prognoosimine Prognoosida kindlakstehtud tõenäolise kumulatiivse mõju suurust/ulatust. Hinnang Selgitada, kas võimalik kumulatiivne mõju on tõenäoliselt oluline, võttes arvesse olulisuse hindamise etapis kogutud teavet.

Kui alal leiduv kaitsealune elupaik või liik on juba ebasoodsa kaitsestaatusega või kui ületatakse elupaikade või liikide eriomadustele avalduva mõju kriitilisi künniseid (või kui ala suhtes avalduv kumulatiivne mõju viib ühe või teise eespool mainitud olukorrani), avaldab iga täiendav kava või projekt, mis eraldi või koos muude kavade ja projektidega lisab nendele tasemetele täiendavat mõju, tõenäoliselt Natura 2000 alale olulist mõju.

3.1.5. Järeldused: eelhindamise tulemusel põhinev otsus

Otsusega, kas kaval või projektil on Natura 2000 alale tõenäoliselt oluline mõju, kaasnevad praktilised ja õiguslikud tagajärjed. Kavasid ja projekte, mille puhul on jõutud ilma põhjendatud kahtlusteta järeldusele, et need tõenäoliselt ei avalda olulist mõju, võib menetleda artikli 6 lõikes 3 osutatud edasisi samme läbimata.

Sarnaselt asjakohase hindamise etapile peab eelhindamisetapp lõppema pädeva asutuse kirjaliku põhjendatud otsusega, et jääks kirjalik jälg põhjendustest, mille alusel sellele järeldusele jõuti. Järelduste koostamisel tuleks arvesse võtta ka Natura 2000 ala haldava asutuse arvamust.

Otsus tuleks teha ka avalikult kättesaadavaks. Kuigi direktiivi tekstis ei ole sellele sõnaselgelt viidatud, on Euroopa Kohus tunnistanud, et avalikkuse osalemine on vajalik ka artikli 6 lõike 3 kohase eelhindamise etapis (kohtuasi C-243/15, punktid 46–49). Lisaks on kohus tunnustanud valitsusväliste organisatsioonide õigust vaidlustada ametiasutuste eelhindamisotsus (kohtuasi C-243/15, punktid 56–61).

Kuna asjakohase hindamise vajaduse tingib ka ainult võimalus, et kaitsealale avaldatakse olulist mõju, võib selle otsuse teha kas pärast kava või projekti põhjalikku uurimist või lihtsa analüüsi alusel, kui juba eeldatakse, et oluline mõju on tõenäoliselt olemas (kava või projekti liigi, suuruse või ulatuse, Natura 2000 ala omaduste või suure koosmõju riski tõttu muude kavade või projektidega). See võimaldab alustada asjakohast hindamist niipea kui võimalik.

Kahtluste korral, st kui olemasoleva teabe põhjal ei saa välistada, et kava või projekt võib avaldada olulist mõju Natura 2000 alale kas eraldi või koos muude kavade või projektidega, tuleb kava või projekti suhtes teha asjakohane hindamine.

Ideaaljuhul peaks eelhindamise tulemusel tehtud otsus andma ka suuniseid järgneva asjakohase hindamise ulatuse ja tõenäolise olulise mõju kohta, mida tuleb uurida (22). Kava puhul peaks see hõlmama ka kõiki Natura 2000 alasid, mida kava võib mõjutada.

Infokastis 8 on esitatud eelhindamisanalüüsi vorm.

Infokast 8 Eelhindamisanalüüsi vorm Kava või projekti kokkuvõtlik kirjeldus ja peamised aspektid, mis tõenäoliselt mõju avaldavad Kava või projekti eesmärgid ja selle peamised omadused/tegevused eri etappides (nt ehitamine, käitamine ja vajaduse korral käitusest kõrvaldamine). Natura 2000 alade ja nende põhitunnuste kokkuvõtlik kirjeldus Elupaigad ja liigid, mille kaitseks alad on määratud, ning nende kaitse-eesmärgid. Kava või projekti selliste üksikute aspektide kirjeldus, mis võivad avaldada mõju Natura 2000 aladele, sealhulgas: — ulatus ja mõõtmed; — kaugus Natura 2000 aladest; — maa hõivamine (otsene/kaudne); — ressursivajadused (nt veevõtmine, pinnase väljakaevamine, maavarade kaevandamine); — heide (maale, vette või õhku laskmine); — veonõuded; — ehituse, käituse ja käitusest kõrvaldamise kestus ja ajastus; — mõjutegurite (nt müra, lämmastiksaaste, hägusus) ulatus. Natura 2000 aladele avalduva tõenäolise mõju kirjeldus, pidades silmas konkreetseid kaitse-eesmärke, mis on kehtestatud objektide kohta, mille kaitseks alad on määratud, sh: — elupaiga pindala vähenemine, seisundi halvenemine või killustumine; — liikide häirimine, populatsioonide ja asustustiheduse vähenemine; — elupaikade ja liikide ökoloogiliste vajaduste seisukohalt oluliste ökoloogiliste funktsioonide ja/või tunnuste muutus (nt vee kvaliteet ja hulk); — sekkumine peamistesse seostesse, mis määravad kindlaks kaitseala struktuuri ja funktsiooni. Koos muude kavade või projektidega esinevate tõenäoliste mõjude kirjeldus: — kumulatiivse mõju puhul arvestatavad mõjutegurid; — selliste projektide loetelu ja kirjeldus, mis võivad kumulatiivset mõju suurendada; — kumulatiivse mõju ulatuse ja olulisuse hindamine, pidades silmas alapõhiseid kaitse-eesmärke. Olulisuse hindamise kriteeriumid, olulisuse näitajad seoses alapõhiste kaitse-eesmärkidega, nt: — elupaiga kadumise määr (absoluutne, suhteline), muutused elupaikade struktuuris; — liikide populatsioonide väljatõrjumise oht, häirimise tase, liikide kodupiirkonna, toitumis- või varjeala vähenemine, paljunemiseks soodsa seisundi muutumine; — mõjutatud elupaikade ja liikide olulisus, nt esinduslikkus, kohalik liik; — ala tähtsus (nt asub teatava elupaiga ja liigi levila piiril, täidab nn astmelaua rolli ökoloogilise ühenduvuse loomisel); — ökoloogiliste funktsioonide katkemine või muutumine; — muutused kaitseala peamistes ökoloogilistes omadustes (nt vee kvaliteet). Järeldused. Kirjeldada eespool esitatud teabe põhjal kava või projekti selliseid aspekte või nende kombinatsiooni, mis tõenäoliselt põhjustavad olulist mõju, samuti selliseid aspekte, mille puhul mõju iseloom või ulatus ei ole teada. Tõenäoliselt oluline mõju: ☐ ei ☐ jah või ei ole kindel

3.2. 2. etapp: asjakohane hindamine (täishindamine)

Asjakohase hindamise eesmärk on hinnata kava või projekti mõju ala kaitse-eesmärkide saavutamisele, kas eraldi või koos muude kavade või projektidega. Hindamise järeldused peaksid pädevatel asutustel võimaldama otsustada, kas kava või projekt avaldab „asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju“. Seega on asjakohase hindamise keskmes konkreetselt need liigid ja/või elupaigad, mille kaitseks Natura 2000 ala on määratud. Artikli 6 kohaldamise juhendi punkt 4.6.1.

Asjakohast hindamist viiakse läbi nii projektide kui ka kavade suhtes. Seda võib kooskõlastada või ühendada muude keskkonnamõju hindamistega, nagu projektide keskkonnamõju hindamine (KMH), kavade ja programmide keskkonnamõju strateegiline hindamine (KSH) ning veepoliitika raamdirektiivi kontekstis tehtud hindamised (vt punkt 5.2).

Nagu KMH ja KSH protsessidegi puhul, esitab kava või projekti arendaja tavaliselt pädevale asutusele kontrollimiseks asjakohase hindamise aruande. Kui hinnangus tehakse kindlaks negatiivne mõju või sellise mõju tõenäosus, võib arendaja selles etapis võtta ka leevendusmeetmeid mõju vähendamiseks.

Seejärel on pädeva asutuse ülesanne kindlaks teha, kas kava või projekt avaldab asjaomase ala terviklikkusele ebasoodsat mõju või mitte ning kas kava või projekti saab seega heaks kiita või mitte. Samuti võib pädev asutus kehtestada heakskiitmise tingimused ja vajaduse korral küsida eelnevalt üldsuse arvamust. Täiendav teave asjakohase hindamisega seotud konsulteerimise kohta on esitatud punktis 3.2.7.

Hindamisprotsess hõlmab mitmelt sidusrühmalt, sealhulgas riigi, piirkondliku ja kohaliku tasandi looduskaitseasutustelt, teadusekspertidelt ja asjaomastelt vabaühendustelt teabe kogumist ning selle hindamist. Pädev asutus võib kasutada ka kava või projekti arendaja esitatud teavet lähtekohana, millel põhinevad konsultatsioonid sise- ja välisekspertide ning muude sidusrühmadega.

Mõnel juhul võib pädeval asutusel olla vaja küsida lisateavet tagamaks, et lõplik hinnang on võimalikult põhjalik ja objektiivne. Tuleb meeles pidada, et asjakohane hindamine peab olema piisavalt üksikasjalik ja põhjendatud, et tõendada ebasoodsa mõju puudumist, võttes aluseks parimad teaduslikud valdkonnateadmised.

Kokkuvõttes hõlmab asjakohane hindamine järgmisi samme:

1. projekti ja asjaomase Natura 2000 ala kohta teabe kogumine;

2. kava või projekti tagajärgede hindamine, pidades silmas ala kaitse-eesmärke kas eraldi või koos muude kavade või projektidega;

3. kindlakstegemine, kas kaval või projektil võib olla ebasoodne mõju kaitseala terviklikkusele;

4. leevendusmeetmete (sealhulgas nende järelevalve) kaalumine.

Neid samme võib olla vaja rakendada järk-järgult ning teatavaid samme võib olla vaja järgnevate sammude tulemuste põhjal korrata. Järgmistes osades kirjeldatakse iga sammu eraldi. Muid küsimusi, nagu avalik konsultatsioon ja asjakohaste hindamiste kvaliteedi tagamine, käsitletakse käesoleva peatüki lõpus.

3.2.1. 1. samm: projekti ja asjaomaste Natura 2000 alade kohta teabe kogumine

Asjakohaseks hindamiseks vajalik teave hõlmab tõenäoliselt mõjutatavate Natura 2000 alade kirjeldust, kaitsealal olulisel määral esinevaid liike ja elupaiku (objektid, mille kaitseks alad on määratud) ning nende kaitse-eesmärke, samuti kava või projekti kirjeldust ja selle võimalikku mõju ala kaitse-eesmärkidele. Osa sellest teabest võib olla kogutud juba eelhindamise etapis, kuid tavaliselt peab teave olema asjakohase hindamise jaoks üksikasjalikum.

Keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 5 lõike 2 ja keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikli 5 lõike 4 kohaselt peaks pädev asutus arendaja taotlusel kindlaks määrama keskkonnamõju hindamise ulatuse (ulatuse kindlaksmääramine). Ulatuse kindlaksmääramise eesmärk on teha kindlaks elemendid, mida tuleks käsitleda arendaja koostatud ja pädevale asutusele esitatud keskkonnamõju hindamise aruandes. Eelkõige peaks hindamise ulatuse kindlaksmääramine aitama välja selgitada kõige olulisemad uuritavad elemendid, et neid oleks võimalik üksikasjalikumalt käsitleda (23).

Hindamise ulatuse kindlaksmääramise protsess sõltub kavast või projektist ja asjaomastest aladest. Tavaliselt sisaldab see siiski ala kirjeldust, kava või projekti kirjeldust ja alale avaldatava võimaliku mõju kindlakstegemist, pidades silmas ala kaitse-eesmärke. Olenemata sellest, kas asjakohane hindamine on KMH/KSH hindamisega ühendatud või mitte, tuleks ulatuse kindlaksmääramisel määratleda ala lähteseisund (st alal olulisel määral esinevate kaitsealuste elupaikade ja liikide seisund, alapõhised kaitse-eesmärgid ning muud elemendid, mis määravad ala terviklikkuse ja selle olulisuse võrgustiku sidususe jaoks), mida tuleb asjakohase hindamise käigus kindlaks teha ja uurida, analüüsi üksikasjalikkuse tase, meetodid, olulisuse hindamise kriteeriumid, analüüsitavad leevendusmeetmete liigid ja alternatiivsed lahendused jne.

KMH direktiivi (direktiivi 2011/92/EL (muudetud direktiiviga 2014/52/EL) artikli 5 lõige 2 Arendaja taotlusel esitab pädev asutus arvamuse arendaja poolt keskkonnamõju hindamise aruandes käesoleva artikli lõike 1 kohaselt esitatava teabe ulatuse ja üksikasjalikkuse astme kohta, võttes arvesse arendajalt saadud teavet projekti erisuste, sealhulgas selle asukoha ja tehnilise võimsuse, ning tõenäolise keskkonnamõju kohta. Pädev asutus konsulteerib enne arvamuse esitamist artikli 6 lõikes 1 osutatud asutustega. Liikmesriigid võivad samuti nõuda, et pädevad asutused esitaksid esimeses lõigus osutatud arvamuse olenemata sellest, kas arendaja seda taotleb. KSH direktiivi (direktiiv 2001/42/EÜ) artikli 5 lõige 4 Keskkonnamõju hindamise aruandes sisalduva teabe ulatuse ja üksikasjalikkuse üle otsustamisel konsulteeritakse artikli 6 lõikes 3 osutatud asutustega.

Andmete kogumise, uuringute ja uurimise ulatus ja vajaliku üksikasjalikkuse tase sõltub projektist ja mõjutatud ala(de)st. Seega tuleb otsus teha igal üksikjuhul eraldi. See võib sõltuda näiteks projekti ja ala keerukusest ning ala tähtsusest nende liikide ja elupaikade jaoks, mille kaitseks see on määratud. See sõltub ka kaitseala ning seal olulisel määral esinevate liikide ja elupaikade kohta juba olemasolevatest andmetest, samuti varasematest hindamistest saadud teabest jne.

Ühtlustatud ja kvaliteetne geograafiline teave hõlbustab tavaliselt arendajate, ametiasutuste ja sidusrühmade tööd ning on eriti oluline piiriüleste projektide ja mõju kontekstis. Näiteks piiriülest jõge või sellist käitist mõjutava projekti puhul, mis võib tekitada piiriülest saastet, on väga oluline, et selle mõju kindlakstegemiseks, hindamiseks ja leevendamiseks kasutataks ühiseid standardeid. ELi ruumiandmete infrastruktuuri (INSPIRE) direktiivi eesmärk on tagada, et sellised standardandmed oleksid kättesaadavad ja kasutusel (24).

Tabelis 3 on esitatud asjakohaseks hindamiseks vajalike lähteandmete soovituslik kontroll-loend ning tabelis 4 on esitatud näide teabe kohta, mida tuleb koguda kavade ja projektidega Natura 2000 võrgustikule avaldatava mõju hindamisel.

Tabel 3

Asjakohaseks hindamiseks vajalike lähteandmete soovituslik kontroll-loend

Lähteandmed Natura 2000 alade ja nende tunnuste kohta Teabeallikad Kättesaadav: Natura 2000 alade kaitse-eesmärgid. Alade suhtes kehtestatud kaitsemeetmed. Maakasutus, aladel keelatud ja lubatud tegevus. Aladel tuvastatud peamised ohud ja survetegurid. Natura 2000 alade kaardid (kus on näidatud alade piirid ja oluliste objektide asukoht). Natura 2000 standardsed andmevormid Loodus- ja linnualade määramisaktid Kaitsekorralduskavad ja muud alade kaitsekorraldust käsitlevad dokumendid/õigusaktid (määrused, lepingud, kokkulepped) Riikide/piirkondade veebiportaalid Ametlikud teatajad Looduskaitseasutused/-ametid Natura 2000 Network Viewer (25) Natura 2000 andmebaas (26) Riiklikud andmebaasid Kaitsealal leiduvad elupaigatüübid ja liigid ning nende seisund: kaitsestaatus, esinduslikkus jne. Alade olulisus seal leiduvate elupaikade ja liikide jaoks. Elupaigatüüpide ja liikide peamised ökoloogilised vajadused, haavatavus ja tundlikkus. Natura 2000 standardsed andmevormid Ala kaitsekorralduskavad Määramisaktid Seadusega ette nähtud looduskaitsekavad ja -poliitikad riiklikul/piirkondlikul/kohalikul tasandil Liikide ja elupaikade kaitse tegevuskavad Praegused ja ajaloolised kaardid, uuringud jne Ekspertidelt saadud teave Riikide/piirkondade veebiportaalid Natura 2000 Network Viewer Natura 2000 andmebaas Riiklikud andmebaasid Pädevad asutused Kättesaadav kirjandus Teadusasutused Elupaikade ja liikide kaitsestaatus, suundumused, peamised ohud ja survetegurid (biogeograafilises piirkonnas ja riigi tasandil). Elupaikade direktiivi artikli 17 ja linnudirektiivi artikli 12 kohased riiklikud kaitsestaatuse aruanded Veebiaruanded (27) Projekti/kavaga seotud lähteandmed Teabeallikad Kättesaadav: Kava või projekti täielik kirjeldus: projektiga mõjutatav kogupindala, projekti tegevused, heited, loodusvarade kasutamine, etapid, ajakava jne. Kava või projekti ja Natura 2000 ala vaheline seos (nt olulised vahemaad või liikumisteed). Kava või projekti dokumendid (plaanid, kaardid jne) Kaardid, geoinfosüsteemid Projekti/kava taotleja Natura 2000 Network Viewer Muude (rakendatud, heakskiidetud või kavandatud) kavade või projektide omadused, mis võivad koos hinnatava projektiga avaldada Natura 2000 alale koos- või kumulatiivset mõju. Andmebaasid, nt KSH, KMH, kavade/projektide asjakohane hindamine, piirkondlikud või munitsipaalkavad, kohaliku omavalitsuse planeerimistaotlused Pädevad asutused Veebiplatvormid Teave projektile loa andmiseks või kava heakskiitmiseks vajalike muude hindamiste kohta. Siseriiklikud õigusaktid Pädevad asutused Ametlikud teatajad Organisatsioonid, kes osalevad kava või projekti sektoris/tegevuses või on sellega seotud. Valdkondlikud organisatsioonid/ühendused Projekti/kava arendaja Pädevad asutused Samalaadsete kavade või projektide hinnangud. KMH ja KSH aruanded, asjakohase hindamise aruanded ja muud varem hinnatud samalaadsete kavade või projektidega seotud dokumentaalsed tõendid Ametlikud teatajad Pädevad asutused, asjaomased asutused ja muud organid





Tabel 4

Teave, mida kogutakse kavade ja projektidega Natura 2000 aladele avaldatava mõju hindamisel (suunised Hispaanias)

Elemendid Ulatus Kogutav teave Natura 2000 alad Elupaigad Üldist — tunnus, nimetus, prioriteetsus; — iseloomulikud liigid; — struktuuri ja funktsiooniga seotud olulised muutujad ning ökoloogilised vajadused. Biogeograafiline piirkond (riigi tasandil) — elupaiga kaitsestaatus biogeograafilises piirkonnas (riigi tasandil); — kaitseala roll ja tähtsus asjaomase elupaiga kaitsmisel. Natura 2000 ala — elupaiga kaitsetase ja esinduslikkus alal; — elupaigale kaitsealal seatud kaitse-eesmärk; — elupaiga levila alal (lisada kaardid), % kogupindalast (riik/piirkond); — elupaigale alal avalduvad surve- ja ohutegurid ning mõjud; — haavatavus projekti võimalike mõjude poolt. Liigid Üldist — tunnus, nimetus, prioriteetsus, kaitsestaatus piirkonnas/riigis; — ökoloogilised vajadused ja tegurid, mis mõjutavad liigi populatsiooni dünaamikat. Biogeograafiline piirkond (riigi tasandil) — liigi kaitsestaatus biogeograafilises piirkonnas (riigi tasandil); — kaitseala roll ja tähtsus asjaomase liigi kaitsmisel. Natura 2000 ala — liigi kaitsestaatus alal; — liigile alal seatud kaitse-eesmärk; — liigi levila ja ala kasutamine (koos kaartidega); — populatsioonid ja suundumused alal; % kogu riigi/piirkonna populatsioonist; — liiki alal mõjutavad olemasolevad surve- ja ohutegurid; — liigi haavatavus võimalike mõjude poolt (nt tundlikkus häirimise suhtes). Natura 2000 võrgustiku sidususe seisukohast olulised maastikuelemendid Biogeograafiline piirkond (riigi tasandil) — tüüp (ökoloogiline koridor, „astmelaud“ jne); — Natura 2000 ja muud ühendatud või ökoloogiliselt seotud alad (koos kaartidega); — liigid (või elupaigad), mille jaoks see on oluline, ja tähtsus nende kaitse seisukohast; — objektile alal avalduvad surve- ja ohutegurid ning mõjud; — haavatavus projekti ja selle võimalike mõjude poolt.

Kohandatud allikast:„Recommendations on the information to include in the appropriate assessment of projects on the Natura 2000 network in the EIA documents of the national administration in Spain“ (Soovitused teabe kohta, mida võtta arvesse Hispaania ametiasutuste keskkonnamõju hindamise dokumentides seoses Natura 2000 võrgustiku projektide asjakohase hindamisega) (Ministerio de Agricultura y Pesca, Alimentación y Medio Ambiente, 2018). Kättesaadav aadressil https://www.miteco.gob.es/es/calidad-y-evaluacion-ambiental/temas/evaluacion-ambiental/guias-directrices/.

3.2.2. 2. samm: kava või projekti mõju hindamine kas eraldi või koos muude kavade või projektidega, pidades silmas ala kaitse-eesmärke

Lisaks tuleks asjakohase hindamise käigus teha kindlaks kogu võimalik oluline mõju, mida kava või projekt alale tõenäoliselt avaldab, võttes arvesse hinnatava kava või projekti ning muude kavade või projektide koostoimest tekkida võivat kumulatiivset ja muud mõju. (Artikli 6 kohaldamise juhendi punkt 4.6.2)

Asjakohane hindamine peaks tagama, et kõiki ala terviklikkust toetavaid struktuurilisi ja funktsionaalseid aspekte võetakse täielikult arvesse nii lähteseisundi kindlaksmääramisel kui ka võimalike mõjude, leevendusmeetmete ja pärast leevendusmeetmete rakendamist tekkivate jääkmõjude kindlakstegemise etappides.

2. etapp hõlmab järgmisi tegevusi:

— kava või projektiga mõjutatud Natura 2000 alade kaitse-eesmärkide kindlaksmääramine;

— kava või projekti mõju kindlakstegemine ja hindamine, pidades silmas ala kaitse-eesmärkide saavutamist;

— koos teiste kavade ja projektidega tekkiva võimaliku kumulatiivse mõju hindamine.

a) Kava või projektiga mõjutatud Natura 2000 alade kaitse-eesmärkide kindlaksmääramine

Asjakohase hindamise käigus tuleb hinnata kava või projekti mõju, võttes arvesse Natura 2000 aladel leiduvatele kaitsealustele elupaikadele ja liikidele seatud kaitse-eesmärke.

Pädevad asutused peavad määrama igale alale kaitse-eesmärgid. Kaitse-eesmärgid tuleb kehtestada kõigi elupaikade direktiivi kohaselt ühenduse tähtsusega liikidele ja elupaigatüüpidele ning linnudirektiivi I lisas nimetatud linnuliikidele, mis on Natura 2000 alal oluliselt esindatud, ja samuti korrapäraselt esinevate rändliikide jaoks.

Ala tasandil seatud kaitse-eesmärgid on kaitseala jaoks seatud konkreetsed eesmärgid selle tagamiseks, et ala aitaks parimal võimalikul viisil saavutada soodsat kaitsestaatust asjakohasel tasandil (võttes arvesse asjaomaste liikide või elupaigatüüpide looduslikku levilat). Ala tasandi kaitse-eesmärkides peaks olema määratletud alal esinevate looduslike elupaigatüüpide ja liikide soovitav kaitsestaatus, mis aitaks maksimaalsel määral kaasa soodsa kaitsestaatuse saavutamisele asjakohasel tasandil. Mõnikord määratletakse need vahe-eesmärkidena, mis tuleb teatava perioodi jooksul saavutada. Vahe-eesmärkide seadmisel tuleks lähtuda hinnangust iga alal esineva liigi ja elupaigatüübi seisundile, mis on märgitud standardsel andmevormil. Täpsemad üksikasjad on esitatud artikli 6 kohaldamise juhendi punktis 2.3.1 ja komisjoni teadaandes kaitse-eesmärkide kehtestamise kohta (kättesaadav aadressil: https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/guidance_en.htm).

Natura 2000 ala kaitse-eesmärgid on tavaliselt sätestatud kaitsekorralduskavades või asjakohastes kaitsekorraldust käsitlevates õigusaktides või muudes alade kohta avaldatud dokumentides (nt ametlikes teatajates avaldatud määramisaktid). Need tuleks teha ka avalikult kättesaadavaks.

Iga alal leiduva elupaigatüübi ja liigi kaitse-eesmärgid peaksid olema seotud nende ökoloogiliste vajadustega ning lähtuma parameetritest, mida kasutatakse nende kaitsestaatuse kindlaksmääramiseks vastaval alal (nt pindala, struktuur ja funktsioonid või populatsioonid). Iga tunnuse/parameetri puhul tuleks kindlaks määrata eesmärgid, mis on vaja saavutada. Samuti peaksid kaitse-eesmärgid hõlmama selliste ökoloogiliste funktsioonide ja protsesside sihtväärtusi/piirmäärasid, millest need elupaigad ja liigid sõltuvad (nt veeloomade ja -taimede puhul nõutava veekvaliteedi ja vee koguse kindlaksmääramine).

Kaitse-eesmärgid peavad olema: — konkreetsed – seotud konkreetse huvipakkuva looduselemendiga (liik või loodusliku elupaiga tüüp) ning tuleb kindlaks määrata kaitse-eesmärgi saavutamise tingimused; — mõõdetavad ja aruandluseks sobivad – hõlmama kvantitatiivseid eesmärke (mida võib täiendada kvalitatiivsete eesmärkidega, nagu näiteks elupaiga soodsa seisundi või populatsiooni struktuuri kirjeldus), võimaldama teha seire käigus kindlaks, kas kaitse-eesmärgid on saavutatud, ning võimaldama elupaikade direktiivi artikli 17 kohast aruandlust; — realistlikud – põhinema mõistlikul ajakaval ja ressurssidel; — järjepidevad – võimaluse korral peaks kaitse-eesmärkide struktuur olema sama kõigi alade puhul ning alade puhul, mis on loodud samade loodusobjektide kaitseks, tuleks soodsa seisundi kirjeldamisel kasutada sarnaseid tunnuseid ja sihtväärtusi ning — kõikehõlmavad – tunnused ja sihtväärtused peaksid hõlmama kaitsealuse objekti kõiki omadusi, mida on vaja selleks, et kirjeldada, kas selle seisund on soodne või ebasoodne. Eesmärkides tuleb täpsustada ka seda, kas nende siht on ala kaitsealuse loodusobjekti kaitsestaatuse taastamine või säilitamine (eesmärgi tasemest sõltuvad vajalikud kaitsemeetmed). Komisjoni teadaanne kaitse-eesmärkide kehtestamise kohta, kohandatud sõnastuses (dokument on kättesaadav aadressil: https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/guidance_en.htm).

Alapõhiste kaitse-eesmärkide puudumine või eespool kirjeldatud standardile mittevastavate kaitse-eesmärkide kehtestamine takistab artikli 6 lõike 3 nõuete järgimist.

Infokastis 9 tuuakse näiteid alade kaitse-eesmärkide kohta.

Infokast 9 Natura 2000 alade elupaigatüüpide ja liikide kaitse-eesmärkide näiteid Karid (1170) — püsielupaiga pindala (xx ha) on stabiilne või suureneb, sõltuvus looduslikest protsessidest; — karide levila on stabiilne või suureneb (lisatud kaart); — looduslikus seisundis säilitatakse järgmisi kooslusetüüpe: loodetevööndi (eulitoraali) paljastunud karide koosluste kompleks (xx ha) sublitoraali paljastunud karide koosluste kompleks (lisatud on kõigi kooslusetüüpide kirjeldused). Liikuvad rannikuluited (valged luited) rand-luidekaeraga (Ammophila arenaria) (2120) — elupaiga pindala (xx ha) on stabiilne või suureneb ning selle levila ei vähene (lisatud kaart), sõltuvus looduslikest protsessidest; — säilib setete ja orgaanilise aine loomulik ringlus ilma füüsiliste takistusteta (nt füüsilised tõkked); — säilivad liigivaesed kooslused, kus domineerib rand-luidekaer; — negatiivses sõltuvuses indikaatorliikide (sealhulgas võõrliigid, toitainesisalduse muutusi näitavad liigid ja liigid, mida ei peeta elupaigale iseloomulikeks) katvus on alla 5 %. Kuivad nõmmed (4030) — hindamisaegne pindala (xx ha) ja elupaiga levila alal suureneb x % võrra (lisatud kaart); — säilib tüüpiliste liikide arvukus (esitatud loend); — säilib hajutatud kohalike puude ja võsa väike katvus (alla 10 %); — vähemalt 1 %, kuid mitte üle10 % elupaiga katvusest koosneb paljast maast; — lämmastiksaastet hoitakse allpool ala jaoks kindlaksmääratud kriitilise saastekoormuse väärtusi (nt 10–20 kg N/ha/aastas). Sinihelmikaniidud (Molinion caeruleae kooslused) karbonaatsel või turvastunud mullal või savikatel mudasetetel (6410). — hindamisaegne pindala (xx ha) ja elupaiga levila alal suureneb x % võrra (lisatud kaart); — taimestiku koostis paraneb: esineb vähemalt xx positiivses sõltuvuses indikaatorliiki, sealhulgas üks nn kõrgekvaliteediline liik, negatiivses sõltuvuses indikaatorliikide katvus kokku ei ületa 20 %, kusjuures üksikute liikide katvus on väiksem kui 10 %, ja võõrliikide katvus ei ületa 1 %; — taimestiku struktuur paraneb: puittaimeliikide ja kilpjala (Pteridium aquilinum) katvus ei ületa 5 %, laialehiste rohttaimede osakaal taimestikus on 40–90 %. Vähemalt 30 % rohust on 10–80 cm kõrge; — säilib füüsiline struktuur: palja maa osakaal ei ületa 10 %. Rabad (7110) — elupaiga pindala alal laieneb (suureneb nt 10 % – xx hektarilt yy hektarini) ja selle seisund paraneb (nt rabale iseloomuliku turbasambla (Sphagnum’i liikide) katvus suureneb vähemalt x %-ni); — kogu alal taastub õige veetase (keskmine veetase peab olema suurema osa aastast samblamuru pinna lähedal või sellest kõrgemal; hooajalised kõikumised ei tohiks ületada 20 cm ja peaksid ulatuma ainult 10 cm pinnast allapoole, välja arvatud väga lühikese aja jooksul); — mulla pH ja vajalikud toitainete tasemed säilivad (esitatakse andmed vajalike toitainete ja nende loomulike kõikumisvahemike kohta kaitsealal); — hajutatud kohalike puude ja põõsaste katvus ei ületa 10 %. Luzulo-Fagetum’i kooslusega pöögimetsad (9110) — säilib soodne kaitsestaatus; — elupaiga pindala kaitsealal: säilib xx ha; — säilivad iseloomulikud puuliigid: vähemalt 70 % võrastikust koosneb harilikust kuusest (Picea abies), harilikust pöögist (Fagus sylvatica ssp. Sylvatica) ja valgest nulust (Abies alba) erinevates proportsioonides, kusjuures arukaske (Betula pendula) ja harilikku pihlakat (Sorbus aucuparia) esineb harva, kuuskede ja nulgude katvus on 80–90 % ja kõrgus 22–30 m ning saja-aastase pöögi puhul 18–24 m; — säilivad rohurinde iseloomulikud liigid: rohurindes leidub 1 000 m2 kohta järgmistest happelembestest liikidest vähemalt kolm: Calamagrostis arundinacea (teravaõiene kastik), Luzula luzuloides (salu-piiphein), Vaccinium myrtillus (harilik mustikas), Hieracium rotundatum, Athyrium filix-femina (harilik naistesõnajalg), Digitalis grandiflora (helekollane sõrmkübar), Dryopteris filix-mas (maarjasõnajalg), Festuca drymeia, Galium odoratum (lõhnav madar), Galium Lischle, Galium schultesii (metsmadar), Lamium galeobdolon (koldnõges), Oxalis acetosella (harilik jänesekapsas), Poa nemoralis (salunurmikas), Pteridium aquilinum (kilpjalg), Veronica officinalis (harilik mailane); — invasiivsete ja allohtoonsete puuliikide (sh mittevastavad ökotüübid) katvus on alla 20 %; säilikpuud: vähemalt kolm puud hektari kohta; lagupuidu maht: vähemalt 20 m3 hektari kohta. Asperula-Fagetum’i kooslustega pöögimets (9130) — hindamisaegne pindala (xx ha) ja elupaiga levila alal suureneb x % võrra (lisatud kaart); — elupaikade kvaliteet (ökoloogiline struktuur ja funktsioon) paraneb järgmiste tegurite tagamisega: vähemalt 95 % võrastikku moodustavatest puudest on omamaised liigid, nagu pöök, saar ja tamm, kusjuures vähemalt 50 % moodustab harilik pöök (Fagus sylvatica); ligikaudu 10 % võrastikust sisaldab dünaamiliselt muutuvaid tühimikke, et soodustada igas vanuses puuliikide looduslikku taastumist; vähemalt x täiskasvanud puud hektari kohta ja samblarindes vähemalt x nõutud liiki hektari kohta (esitatud asjaomaste liikide loetelu); — et tagada elupaik selgrootutele, seentele ja muudele metsaliikidele, suurendatakse võimaluse korral lagu- ja lamapuidu hulka (langenud puud ja oksad, eluspuude surnud oksad või seisvad surnud puud, kõik üle 20 cm läbimõõduga; näidatakse miinimummaht). Saarmas (Lutra lutra) — säilib praeguse populatsiooni suurus (xx isendit); — paraneb magevee (jõe) elupaikade ökoloogiline kvaliteet (rohkem kui xx km ulatuses); — pesakohtade ja urgude arv (esitada) jääb samaks ja kalade biomass (xx kg) oluliselt ei vähene; — paraneb ühenduvus saarmaste populatsioonidega jõe teistes lõikudes. Pringel (Phocoena phocoena) — säilib praeguse populatsiooni suurus alal (xx isendit); — veealuse müra maksimumtase piirdub xx dB-ga. — alal säilitatakse liigi levila, tagades, et puuduvad kunstlikud tõkked, mis võiksid piirata ala kasutamist; — säilib saakloomade kättesaadavus ja tihedus alal (sh tobiaslased, merlang, heeringas ja kilu); — alal välditakse pringli kaaspüüki püügivahendis. Väike-sagarnina (Rhinolophus hipposideros) — populatsioon säilib, suvistes varjepaikades on alal vähemalt xx nahkhiirt; — säilib suviste ja üleminekuvarjepaikade arv ja seisund; — säilib võimaliku toitumisala ulatus (xx ha) ja pikkus (xx km): 2,5 km raadiuses varjepaigast toitumisala oluliselt ei kao ega vähene (lisatud kaart); — varjepaikade juures ja lennuradadel ei ole kunstliku valguse intensiivsus varjepaigast 2,5 km raadiuses oluliselt suurenenud.

Kaitse-eesmärkide puudumisel (28) tuleks asjakohase hindamise puhul lähtuda miinimumnõudena sellest, et eesmärk on tagada, et alal olulisel määral leiduvad elupaigatüübid või liikide elupaigad hindamisaegse tasemega võrreldes ei halveneks ning et liike oluliselt ei häiritaks, kooskõlas artikli 6 lõike 2 nõuetega (29).

Kuigi hindamisel tuleks keskenduda alal olulisel määral leiduvatele lindudele ning ühenduse tähtsusega liikidele ja elupaigatüüpidele, ei tohiks unustada, et need sihtobjektid on keerukal viisil seotud ka teiste liikide, elupaigatüüpide ja looduskeskkonnaga. Seega võib kaitstavatele elupaikadele avalduva võimaliku mõju uurimisel olla vaja võtta arvesse ka teisi liike, kui need on kõnealusele elupaigale tüüpilised taime- või loomaliigid (30) või mängivad olulist rolli toiduahelas, millest Natura 2000 alal kaitstavad sihtobjektid sõltuvad. See kajastub ala kaitse-eesmärkides ja asjakohane hindamine peaks vajaduse korral käsitlema ka kava või projekti võimalikku mõju nendele teistele liikidele.

Vajaduse korral tuleks kavade ja projektide Natura 2000 võrgustikule avaldatava mõju hindamisel arvesse võtta ka maastikuobjekte, mis aitavad kaasa võrgustiku ökoloogilisele sidususele, sealhulgas selle ühenduvusele (vt tabel 4).

b) Kava või projekti mõju kindlakstegemine ja hindamine, pidades silmas ala kaitse-eesmärke

Kõik kava või projekti aspektid, mis eraldi või koos muude kavade või projektidega võivad avaldada mõju ala kaitse-eesmärkidele, tuleb kindlaks teha, võttes arvesse valdkonna parimaid teaduslikke teadmisi. Mõju hindamine peaks põhinema objektiivsetel ja võimaluse korral kvantifitseeritavatel kriteeriumidel. Mõju tuleks prognoosida võimalikult täpselt ning prognooside alus peaks olema selge ja see tuleks dokumenteerida asjakohase hindamise aruandes. Täpsemad üksikasjad on esitatud artikli 6 kohaldamise juhendi punktis 4.6.

Hindamisel tuleks arvesse võtta kogu kaalumisel oleva kava või projekti mõju, võttes arvesse kõiki sellega seotud tegevusi ja kõiki etappe (ettevalmistamine, ehitamine, käitamine ja vajaduse korral käitusest kõrvaldamine või taastamine). See nõuab mõjude kindlaksmääramist ja eristamist liikide kaupa, sh otsene ja kaudne mõju, ajutine või püsiv mõju, lühi- ja pikaajaline mõju ning kumulatiivne mõju.

Hindamine hõlmab tavaliselt järgmiste võimalike mõjude analüüsi.

— Otsene kadumine: elupaiga pindala vähenemine füüsilise hävimise tõttu (näiteks selle eemaldamise või ehitusmaterjalide või setete ladestamise tõttu); liikide pesitsus-, paljunemis-, toitumis- ja puhkealade kadumine.

— Halvenemine: elupaiga kvaliteedi halvenemine, mis viib iseloomulike liikide arvukuse vähenemise või koosluste struktuuri (liigilise koosluse) muutumiseni. Selle põhjuseks võivad olla abiootiliste tingimuste muutused (nt veetaseme muutus või hõljuvate setete, saasteainete või tolmu ladestumine); liikide pesitsus-, paljunemis-, toitumis- ja puhkealade kahjustumine.

— Häirimine: keskkonnatingimuste muutumine (nt suurenenud müra- või valgusreostus, inimeste ja sõidukite tihedam liikumine). Häirimine võib muu hulgas põhjustada liigi isendite väljatõrjumist, muutusi liigi käitumises või suurendada haigestumise või suremuse riski.

— Killustumine: asjaomaste elupaikade ja liikide levikualade muutmine näiteks füüsiliste või ökoloogiliste tõkete loomisega füüsiliselt või funktsionaalselt ühendatud aladel või nende jagamine väiksemateks isoleeritumateks üksusteks.

— Muu kaudne mõju: kaudne muutus keskkonna kvaliteedis (mis tuleneb näiteks toitainete ja valguse kättesaadavuse muutumisest või kaitseala suuremast haavatavusest muude uute ohtude poolt, nagu invasiivsed võõrliigid, ala hõlvamine inimeste ja loomade poolt).

Neid mõjusid tuleks analüüsida, pidades silmas alapõhiseid kaitse-eesmärke, mis tähendab, et analüüsida tuleb mitte ainult alal olulisel määral leiduvate elupaikade ja liikide seisundit hindamise ajal, vaid ka nende soovitud seisundit, nagu see on määratletud kaitse-eesmärkidega (nt populatsiooni suuruse või elupaiga pindala suurenemine x % võrra).

Analüüsides mõju alapõhiste kaitse-eesmärkide seisukohast, tuleb seepärast lähtuda ka konkreetsetest tunnustest või parameetritest, mis määravad kindlaks kaitsealuste objektide kaitsestaatuse (nt levila, elupaik, struktuur ja funktsioon, populatsiooni suurus, tulevikuväljavaated).

Kava või projekti iga aspekti tuleks uurida järgemööda ja selle võimalikku mõju tuleks hinnata lähtuvalt ala kaitse-eesmärkidest. Seejärel vaadeldakse kõiki eri elupaikadele ja liikidele avalduvaid mõjusid koos ja omavahelises seoses, et arvesse võtta ka nendevahelist vastastikust mõju.

Kava või projekti võimaliku mõju prognoosimiseks võib kasutada erinevaid meetodeid. Infokastis 10 on esitatud mõned näited mõju ja selle ulatuse prognoosimiseks kasutatavate meetodite kohta.

Infokast 10 Mõju prognoosimise meetodite näiteid Otsene mõõtmine, näiteks kadunud või mõjutatud elupaikade pindala mõõtmise abil saab kindlaks teha liikide populatsioonide, elupaikade ja koosluste proportsionaalse kao suuruse. Vooskeemid, võrgustikud ja süsteemidiagrammid näitavad otsesest ja kaudsest mõjust tulenevaid mõjuahelaid vastavalt nende tekkele, näitlikustades vastastikuseid seoseid ja protsesside kulgu. Kvantitatiivsed prognoosimismudelid matemaatiliste prognooside tegemiseks, lähtudes andmetest ja eeldustest mõju tugevuse ja suuna kohta. Mudelid võivad ekstrapoleerida prognoose, mis on kooskõlas varasemate ja praeguste andmetega (suundumuste analüüsid, stsenaariumid, muude asjakohaste asukohtade teabel põhinevad analoogiad) ning intuitiivse prognoosimisega. Mõned üldkasutatavad mudelid prognoosivad saasteainete hajumist õhus, mullaerosiooni, setete ladestumist ojades ja hapnikusisaldust reostatud jõgedes. Geoinfosüsteeme (GIS) kasutatakse selleks, et koostada mudeleid ruumiliste suhete kohta, näiteks piirangute andmekihtidena, või kaardistada tundlikke piirkondi ja elupaikade kadumist. GISis on ühendatud arvutipõhine kartograafia, kaardiandmete salvestamine ja andmebaasi haldussüsteem, milles salvestatakse selliseid atribuute nagu maakasutus või kallak. GIS võimaldab salvestatud muutujaid kuvada, kombineerida ja kiiresti analüüsida. Sarnastest projektidest saadud teave võib olla kasulik, eriti kui algul on tehtud kvantitatiivseid prognoose ja neid projekti käitamisetapis jälgitud. Varasemate kogemuste ja konsultatsioonide põhjal saab koguda eksperdiarvamusi ja -hinnanguid.

Tabelis 5 on esitatud näide süstemaatilisest ristanalüüsist projekti elementide ja Natura 2000 ala kaitsealuste objektide vahel.

Tabel 5

Näide süstemaatilisest ristanalüüsist projekti elementide ja Natura 2000 ala kaitsealuste objektide vahel: kalakasvanduse lihtsustatud näide

Projekti etapp Projekti element 1. elupaik Jõgi 2. elupaik Jõeäärsed metsad 3. elupaik Märjad nõmmed 1. liik Kalad 2. liik Selgrootud 3. liik Linnud Ehitus Tiigid Jõesängi ja jõe vooluhulga muutmine (xx m pikkuses) Elupaigaala kadu (xx m2) Elupaigaala kadu (xx m2) Muutused liikide kooslustes Häirimine, isendite väljatõrjumine Pesitsus-/paljunemiselupaiga kadu Hooned Elupaigaala kadu (xx m2) Elupaiga kadumine ja halvenemine Maanteed Kohalikud veevoolu muutused Elupaigaala kadu (xx m2) Elupaiga kadumine ja halvenemine Käitamine Kalade toitmine ja ravimine Orgaanilistest ja keemiatoodetest tulenev veereostus Elupaikade kvaliteedi muutus veereostuse tõttu Häirimine, isendite väljatõrjumine Veevõtmine Elupaiga muutus veevoolu vähenemise tõttu Elupaiga halvenemine veevoolu vähenemise tõttu Elupaiga halvenemine veevoolu vähenemise tõttu Valgustus Häirimine, isendite väljatõrjumine Häirimine, isendite väljatõrjumine Müra Isendite väljatõrjumine

Hindamine peab põhinema valdkonna parimatel teaduslikel teadmistel. See tähendab, et teave peab olema täielik ja ajakohane. Seetõttu on sageli vaja teha väliuuringuid, et täita teabelüngad ja koguda täpseid andmeid. See võib hõlmata näiteks piirkonna uurimist (kasutades proovivõtumeetodeid, loendusi, inventarinimestikke jne), et teha kindlaks või kinnitada loodusobjektide täpne asukoht ja levik seoses hinnatava kava või projekti kavandatud tegevustega ning nende kaitsestaatusega.

Vajalik võib olla eelnev teoreetiline uuring, et vaadata läbi olemasolevad teadmised ja teha kindlaks teabevajadused, mis eeldavad täiendavaid väliuuringuid. Näiteks võib sellest olla abi, kui teoreetiline uuring näitab, et esineb haavatavaid elupaiku, kus leidub haruldasi taime- ja/või loomakooslusi, või et mõjutataval territooriumil esineb liike, mis on ala kaitse-eesmärkide seisukohast kriitilise tähtsusega.

Väliuuringutest saadud andmed peaksid olema objektiivseks aluseks hindamisprotsessile, mille läbiviimisel tuleb silmas pidada alapõhiseid kaitse-eesmärke. Selleks et väliuuringute andmed oleksid täielikud, tuleb kehtestada piisav ajakava, nt üks või mitu aastat kestev uuring, mis hõlmab kogu vegetatsioonitsüklit, võttes arvesse eluslooduse sesoonsust, või loomastiku uuringud, mida võib olla vaja korrata, et andmeid populatsioonide ja suundumuste kohta pikema aja jooksul kinnitada.

Suurte arenduste puhul, nagu kiirteed, raudteed, tuulepargid, sadamad, veeteed jne, mis oma ulatuse ja laadi tõttu avaldavad alale eeldatavasti olulist mõju, on peaaegu alati vaja väliuuringuid. Need peavad hõlmama kaitsealuste elupaikade või liikide paljunemis-/pesitsemisalade või puhkepaikade jne üksikasjalikku kaardistamist (välja arvatud juhul, kui mõni neist uuringutest on hiljuti juba tehtud, näiteks kaitsekorralduskava koostamise või ajakohastamise ajal või piirkonna mõne muu olulise arenguprojekti hindamise ajal).

Mõju tuleks kvantifitseerida või dokumenteerida, kasutades parameetreid, mis võimaldavad hinnata mõju ulatust ja tõsidust alal olulisel määral leiduvate elupaikade ja liikide konkreetsete kaitse-eesmärkide puhul (vt ka infokast 7 punktis 3.1.4 „Olulised näitajad“). See võib hõlmata näiteks järgmisi parameetreid.

— Püsivalt kadunud elupaiga või püsivalt kadunud liigi elupaiga pindala (nt kui eemaldatakse taimestik või sobivad pesitsus- või paljunemiskohad), mida hinnatakse piirkonna, riigi ja biogeograafilisel tasandil, võttes arvesse elupaiga pindala kaitsealal (kadunud elupaiga pindala protsent) ning alapõhises kaitse-eesmärgis (mis võib hõlmata taastamiseesmärki) seatud eesmärki.

— Mõjutatud elupaiga (nt reostuse, müra või muude ökoloogiliste tingimuste halvenemise tõttu) või mõjutatud liigi elupaiga pindala, mida hinnatakse piirkonna, riigi ja biogeograafilisel tasandil, võttes arvesse kaitsealal paikneva elupaigaala pindala (kadunud elupaiga pindala protsent) ning alapõhises kaitse-eesmärgis (mis võib hõlmata taastamiseesmärki) seatud eesmärki.

— Mõjutatud kohalike ja rändliikide populatsioonide suurus, mille hindamisel võetakse arvesse kohalikku, piirkonna, riigi ja maailma populatsiooni suurust (mõjutatud populatsiooni protsent) ning alapõhises kaitse-eesmärgis määratud sihtväärtust (mis võib eeldada alal populatsiooni suurendamist).

— Elupaiga või mõjutatud liigi elupaiga kvaliteedile või mõjutatud liikide ellujäämisele avalduva mõju (nt saastamine, müra, muude ökoloogiliste tingimuste halvenemine) ulatus, pidades silmas elupaikade ja liikide ökoloogilisi vajadusi kaitsealal, nagu on määratletud alapõhises kaitse-eesmärgis (mis võib hõlmata taastamiseesmärki).

Nagu eelmistes punktides juba mainitud, tuleks võimaliku ebasoodsa mõju hindamisel arvesse võtta mitte ainult praeguse seisundi halvenemist, vaid ka muutusi, mis võivad takistada kaitse-eesmärkide saavutamist, kui need nõuavad praeguste tingimuste parandamist.

c) Koos teiste kavade ja projektidega tekkiva kumulatiivse mõju hindamine

Kumulatiivne mõju võib tuleneda arenduse (kava, projekt) järjestikustest, täiendavatest ja/või koosmõjudest, kui arendus lisandub muudele olemasolevatele, kavandatud ja/või mõistlike ootuste põhjal eeldatavatele arendustele (vt ka punktis 3.1.4 tabel 2 Natura 2000 alale avalduva kumulatiivse mõju hindamise põhisammude kohta). Kumulatiivse mõju näideteks on:

— saasteainete suurenenud kontsentratsioonid (eelkõige vees ja pinnases), mis ületavad alal kaitstava elupaiga või liigi ökoloogilistele vajadustele vastavaid tasemeid;

— veevoolu vähenemine valgalal mitmekordse veevõtu tõttu allapoole taset, mis on kooskõlas alal kaitstava elupaiga või liigi ökoloogiliste vajadustega;

— lindude või loomade rände- ja liikumisteedele takistuste seadmine;

— erinevatest arendustest tulenev suurem surve ökosüsteemi elupaikadele ja liikidele.

Kumulatiivne mõju hõlmab mitmesuguseid mõjusid erinevatele geograafilistele tasanditele ja ajakavadele. Mõnel juhul avaldub kumulatiivne mõju seetõttu, et arendamisel on mitu sama tüüpi projekti. Peamised näited on järgmised:

— kui samale jõele või valgalale ehitatakse või kavandatakse mitu hüdroelektrijaama;

— kui üksteise vahetus läheduses on arendamisel mitu nafta- ja gaasiprojekti või maavarade kaevandamise projekti või

— kui samale rändeteele või samasse piirkonda ehitatakse või kavandatakse mitu tuuleparki.

Muudel juhtudel on kumulatiivne mõju tingitud sama piirkonna eri liiki projektide – näiteks maavarade kaevandamise arendus, juurdepääsuteed, ülekandeliinid ja muud külgneva maa kasutusviisid – kombineeritud mõjust. Mõnes olukorras viiakse sama arenduse eri komponente ellu ja hinnatakse neid eraldi ning seega tuleks nende komponentide kumulatiivse mõju hindamiseks teha ka kumulatiivne mõjuhindamine.

Asjakohase hindamise ajal tuleb arvesse võtta muid kavasid või projekte, mis võivad koos hinnatava kava või projektiga avaldada kaitsealale märkimisväärset mõju. Näiteks võib kavandatav tee asuda Natura 2000 alast teataval kaugusel, nii et sellest tulenevad häirivad tegurid (nt müra) ei mõjuta oluliselt alal kaitstavaid linnuliike. Kui aga arendamisel või kavandamisel on muidki projekte või kavasid (nt maantee teisel pool Natura 2000 ala), võib kõigi nende projektide summaarne müratase põhjustada nende linnuliikide olulist häirimist (müratase ületab liigi ökoloogiliste vajadustega kooskõlas olevat taset).

Samuti tuleb märkida, et ka mõjutatud alade kokkupuutepunktis võib ilmneda kumulatiivne mõju. Näiteks võib tuua olukorra, kus kavandatav projekt vähendab tõenäoliselt veetaset Natura 2000 alal. Kuigi see ressursside vähenemine iseenesest ei pruugi olla märkimisväärne, võib madalam veetase juhul, kui lähedalasuvast intensiivse põllumajandusega piirkonnast jõuavad Natura 2000 alale väetise- ja pestitsiidijäägid, viia äravoolu ajal saasteainete suurema kontsentratsioonini, nii et koosmõju võib muutuda oluliseks, st saasteainete kontsentratsioon ületab taseme, mis on kooskõlas alal kaitstava elupaiga või liigi ökoloogiliste vajadustega.

Koosmõju oleks tulnud uurida juba eelhindamise etapis (punkt 3.2) ning kindlaks oleks tulnud teha kõik muud kavad ja projektid, mis võivad koos mõju avaldada. Eelhindamine võib olla lihtsustatud, kuid asjakohase hindamise etapis tuleks koos hinnatava kava või projektiga koosmõju avaldavate muude projektide või kavade kindlakstehtud mõju nõuetekohaselt hinnata. See eeldab nende muude mõjude ulatuse kvantifitseerimist ja/või kvalifitseerimist ning Natura 2000 alade mõjutatud tunnuste kindlakstegemist.

Nagu punktis 3.1.4 märgitud, hõlmab koosmõju käsitlev nõue muid kavasid või projekte, mis on juba lõpule viidud, heaks kiidetud, kuid veel lõpule viimata, või nõusoleku saamiseks esitatud.

Lisaks nende kavade või projektide mõjule, mis on hindamise esmane ese, võib olla asjakohane võtta arvesse juba lõpule viidud kavade ja projektide mõju, hõlmates ka kavad ja projektid, mis viidi ellu enne direktiivi ülevõtmise kuupäeva või enne kuupäeva, mil ala määrati kaitsealaks. Lõpuleviidud kavade ja projektide mõju moodustab tavaliselt osa ala algsest olukorrast, mida selles etapis kaalutakse. Kavasid ja projekte, mis on minevikus heaks kiidetud, kuid mida pole veel rakendatud või lõpule viidud, tuleks koosmõju käsitleva sätte kohaldamisel arvesse võtta. Mis puudutab teisi planeeritavaid kavasid või projekte, siis oleks õiguskindluse huvides asjakohane piirata koosmõju käsitleva sätte kohaldamisala nende kavadega, mille kohta on tegelikult tehtud ettepanek, st mille kohta on esitatud heakskiidu või nõusoleku taotlus. Samal ajal on ilmne, et planeeritava kava või projekti hindamisel ei või liikmesriigid luua eeldust, et tulevikus tehakse otsus muude kavade või projektide kasuks, mille kohta ei ole veel ettepanekut tehtud. Täpsemad üksikasjad on esitatud artikli 6 kohaldamise juhendi punktis 4.5.3.

Kumulatiivse mõju hindamisel kasutatav geograafiline ulatus sõltub kava või projekti liigist ning alal olulisel määral leiduvatest elupaikadest ja liikidest. Lähtuda võib näiteks teatavast raadiusest, valgalast või lindude rändeteest. Hõlmata tules siiski kogu geograafiline ala, kus asjaomaste Natura 2000 alade kaitse-eesmärkidele avaldavad tõenäoliselt mõju kavade või projektide tegevused ja nende kumulatiivne mõju.

Kumulatiivse ja koostoimelise mõju hindamiseks sobivad eriti hästi kava tasandi hindamised (sektoripõhised, näiteks transpordi, energeetika, veemajanduse kavad, samuti piirkondlikud kavad ja strateegiad, maakasutuskavad jne), sest need võivad ennetada edasisi probleeme projekti etapis. Selles kontekstis võib olla eriti kasulik tutvuda teiste sama valdkonda mõjutavate olemasolevate kavade ja projektide keskkonnamõju hindamistega (keskkonnamõju strateegiline hindamine ja asjakohane hindamine, kui seda on tehtud).

Selliste kavade asjakohane hindamine võib aidata kindlaks määrata ka kava (projektid) üksikute komponentide asjakohase hindamise ulatuse nende kumulatiivset mõju arvestades. Näiteks maavarade kaevandamise kava asjakohase hindamise ulatuse kindlaksmääramisel võib olla kasulik kindlaks määrata, mil määral kaevandamiskohtadesse viivate juurdepääsuteede laiem võrk võib kumulatiivset mõju suurendada, põhjustades näiteks populatsioone mõjutavat elupaiga killustumist.

Tabelis 3 on esitatud allikad, mis võivad anda teavet muude kavade ja projektide kohta, millega võib kaasneda kumulatiivne mõju. Kumulatiivse mõju hindamise ühtlustamisel on abiks kumulatiivse mõju võrdlemiseks kasutatavad töövahendid, näiteks andmebaasid kaalutavate projektide ja kavade kohta. Näiteks saab eri tegevustest palju hõlpsamini ülevaate, kui on olemas ajakohastatud riiklik või piirkondlik andmebaas, eelistatavalt koos dünaamilise kaardiga, mis võimaldab kasutajatel teha otsingut kõikide projektide, sealhulgas veel kavandamisetapis projektide kohta. Selleks et need andmebaasid oleksid asjakohase hindamise jaoks kasulikud, peaksid pädevad asutused püüdma säilitada asjaomaseid dokumente (nt mõjuhinnang, kehtestatud leevendusmeetmed või heakskiitmise tingimused) veebis ka pärast lubade andmist.

Pädevate asutustega (looduskaitse- ja valdkondlikud asutused) tuleks konsulteerida, et koguda teavet muude kavade/projektide kohta, mida tuleks hindamisel arvesse võtta. Pädevad asutused võivad anda panuse ka kumulatiivse mõju hindamisse või seda toetada, sest neil on parim ülevaade ja teadmised muude tegevuste kohta laiemates valdkondades. Nad võivad koguda ka asjaomast teavet ja esitada selle projektiarendajatele ja konsultantidele.

Kumulatiivse mõju hindamine võib tugineda mitmesugustest allikatest pärit teabele, sealhulgas keskkonnauuringutele ja -programmidele, strateegilistele, valdkondlikele ja piirkondlikele keskkonnamõju hindamistele, projekti tasandi keskkonnamõju hindamistele, sarnaste olukordade kumulatiivsetele mõjuhinnangutele ja konkreetseid küsimusi käsitlevatele sihtuuringutele. Heaks teabeallikaks kumulatiivse mõju kohta võivad olla ka eksperdinõuanded.

Kumulatiivse mõju hindamiseks võib kasutada mitmesuguseid meetodeid ja vahendeid ning tavaliselt hõlmab see ka ulatuse kindlaksmääramist ja hindamisetappi (vt joonis 2).

Allikas: Euroopa Komisjon, 1999. Guidelines for the Assessment of Indirect and Cumulative Impacts as well as Impact Interactions (Kaudse ja kuhjuva mõju ning erinevate tegurite koosmõju hindamise juhend).

Konsultatsioonid, kontroll-loendid, kaardikihid, võrgustiku- ja süsteemianalüüs võivad olla ulatuse kindlaksmääramiseks sobivad vahendid, mille abil saab tuvastada võimalikud mõjud, mida tuleb kumulatiivse mõju hindamisel täiendavalt uurida.

— Võrgustiku- ja süsteemianalüüsid lähtuvad põhimõttest, et keskkonna üksikute tunnuste vahel on seosed ja vastasmõjud ning kui üks element on mõjutatud, mõjutab see ka teisi tunnuseid, millega see on seotud.

— Ruumianalüüsides kasutatakse geoinfosüsteeme (GIS-süsteeme) ja kaardikihte, et teha kindlaks, kus võib ilmneda mitme eri meetme kumulatiivne mõju, ning tuvastada koosmõju. Selle käigus võidakse võrrelda ka projekti mõjusid teatavatele vastuvõtjatele, tunnustele või ressurssidele, et teha kindlaks, kus mõju oleks kõige suurem.

— Kasu võib olla ka tundlike alade kaardistamisest, sest see võib aidata prognoosida teatavate tegevuste võimalikku kumulatiivset mõju loodusobjektidele, mis on nende tegevuste mõju poolt haavatavad (vt täpsemalt käesoleva juhenddokumendi punkt 4.2.2) (31).

— Kumulatiivse mõju kindlakstegemiseks ja hindamiseks võib moodustada eksperdirühmi. Selleks, et mõju hinnata ja võtta arvesse mitme meetme kumulatiivset mõju alale või objektile, samuti mõjude koostoimet, võib kasutada maatrikseid.

— Modelleerimine on analüütiline vahend põhjuse ja tagajärje seoste kvantifitseerimiseks keskkonnatingimuste simuleerimise abil. Modelleerimine võib ulatuda õhukvaliteedi või müra mudelitest keerukat looduslikku süsteemi kujutava mudeli kasutamiseni.

— Keskkonna taluvusvõime (32) analüüsides vaadeldakse mõju akumuleerumist künniste suhtes. Siiski ei pruugi alati olla võimalik kehtestada konkreetse objekti või vastuvõtja jaoks künnist või taluvusvõimet.

Valitud meetoditest olenemata tuleks neid kohandada analüüsiks kättesaadava teabega ja esitada võimaluse korral kumulatiivse mõju kvantitatiivne hinnang. Kui töötatakse välja kumulatiivse mõju kvalitatiivsed hinnangud, peaksid need põhinema sõltumatute ekspertide rühma konsensuslikul hinnangul, mitte üksiku eksperdi arvamusel. Eksperdirühm võib olla kasulik ja isegi vajalik ka näiteks juhul, kui hinnatav kumulatiivne mõju tuleneb eri projektidest, nt kui samal jõel toimuvad korraga hüdroenergiajaama ehitus ning süvendus- ja niisutustööd.

Valitud meetod ei pea olema keerukas. Eesmärk peaks olema esitada tulemused viisil, mis on arendajale, otsusetegijale (st pädevale asutusele) ja üldsusele kergesti arusaadav. Valitsused võivad täita olulist rolli, luues ja rakendades tugiraamistikke, mis seda tööd suunavad ning aitavad kindlaks teha ja hallata kumulatiivset mõju.

Infokastis 11 on esitatud näide kumulatiivse mõju hindamise järkjärgulisest protsessist. Protsessi tuleb kohaldada paindlikult, st etappide järjestus ei pea olema sama ja neid võib olla vaja rakendada korduvalt: mõnd etappi võidakse teiste etappide tulemuste selgudes uuesti läbi vaadata.

Infokast 11 Kumulatiivse mõju hindamise protsessi näide 1. samm. Ulatuse kindlaksmääramine — Teha kindlaks kumulatiivse mõju hindamise geograafilised piirid ja ajakava; — teha kindlaks alal olulisel määral leiduvad kaitsealused elupaigad ja liigid ning ökoloogilised protsessid, mida tuleb kaaluda; — teha kindlaks muud olemasolevad ja kavandatud kavad ja projektid (ja inimtegevus), mis mõjutavad/mõjutaksid loodusobjekte ja mida tuleb kumulatiivse mõju hindamisel arvesse võtta; — teha kindlaks looduslikud keskkonnategurid, mis mõjutavad ka kumulatiivse mõju hindamisel käsitletavate objektide seisundit. 2. samm. Kaitsealustele elupaikadele ja liikidele avalduva kumulatiivse mõju hindamine — Koguda kättesaadavat teavet mõju kohta, mida muud kavad, projektid, tegevused ja looduslikud tegurid avaldavad alal asuvate loodusobjektide kohta kehtestatud alapõhistele kaitse-eesmärkidele; — hinnata kumulatiivset mõju kaitsealuste objektide alapõhistele kaitse-eesmärkidele, st kaitsealustele objektidele avalduvat kogumõju, kui asjaomase kava või projekti mõju vaadeldakse koos muude kavade või projektidega. 3. samm. Eeldatava kumulatiivse mõju olulisuse hindamine — Hinnata vaatlusalustele loodusobjektidele eeldatavalt avalduva kumulatiivse mõju olulisust, võttes arvesse ala kaitse-eesmärke. Näiteks on mõju oluline juhul, kui kumulatiivne mõju loodusobjektide seisundile läheneb selle looduselemendi kaitse-eesmärgis määratletud teatava omaduse künnisväärtusele või ületab seda. 4. samm. Kumulatiivse mõju haldamine — Määrata vajaduse korral kindlaks täiendavad leevendusmeetmed, et vähendada hinnangulist kumulatiivset mõju kaitsealustele objektidele (sellise täiendava leevendusmeetme väärtuse hindamiseks on vaja täita 2. ja 3. sammus kirjeldatud ülesandeid).

3.2.3. 3. samm: kava või projektiga Natura 2000 ala terviklikkusele avaldatava mõju kinnitamine

Kogutud teave ja prognoosid kava või projekti eri etappidest tõenäoliselt tulenevate mõjude ja muutuste ulatuse ja intensiivsuse kohta peaksid nüüd võimaldama hinnata kava või projekti mõju ulatust kaitseala terviklikkusele.

Ala terviklikkuse kirjeldus ja mõjuhinnang peaksid põhinema parameetritel, millega määratakse kindlaks kaitse-eesmärgid ning mis on iseloomulikud kaitseala elupaikadele ja liikidele ning nende ökoloogilistele vajadustele. Sellest võib olla kasu ka kava või projekti mõju edasisel seirel rakendamise ajal.

Mis puudutab sõna „terviklikkus“ tähendust, siis see on selgelt seotud ökoloogilise terviklikkusega. Seda võib pidada omaduseks või seisundiks, mida saab iseloomustada sõnadega „terve“ või „täielik“. Muutuvas ökoloogilises kontekstis võib selle all mõelda ka vastupidavust ja võimet areneda viisil, mis on säilimise seisukohast soodne. „Ala terviklikkust“ on kasulik määratleda kogu ala hõlmava ökoloogilise struktuuri, funktsiooni ja kõigi ökoloogiliste protsesside sidusa summana, mis võimaldab alal säilitada neid elupaiku, elupaikade kompleksi ja/või liikide populatsioone, mille kaitseks ala on määratud. Suure terviklikkusega alana võib kirjeldada ala, mille sisemine potentsiaal ala kaitse-eesmärkide saavutamiseks on teostunud, mille iseparanemis- ja -taastumisvõime säilib dünaamilistes tingimustes ning mis vajab minimaalselt välist toetavat korraldamist. Vt artikli 6 kohaldamise juhendi punkt 4.6.4.

Ala terviklikkus on seega seotud ala kaitse-eesmärkide, peamiste loodusobjektide, ökoloogilise struktuuri ja funktsiooniga. Kui kavandatud kava või projekt (üksikult ja koos teiste kavade ja projektidega) ei kahjusta ala kaitse-eesmärke, ei avalda see ala terviklikkusele ebasoodsat mõju