[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel, 21.02.2006

KOM(2006) 72 (lõplik)

KOMISJONI ARUANNE

Komisjoni teine aruanne vastavalt nõukogu 26. juuni 2001. aasta raamotsuse (milles käsitletakse rahapesu ning kuriteovahendite ja kuritegelikul teel saadud tulu kindlakstegemist, uurimist, blokeerimist, arestimist ja konfiskeerimist) artiklile 6 {SEK(2006) 219}

1. SISSEJUHATUS

Käesolev hinnang on jätk komisjoni 5. aprilli 2004. aasta aruandele,[1] mis koostati nõukogu 26. juuni 2001. aasta raamotsuse[2] (milles käsitletakse rahapesu ning kuriteovahendite ja kuritegelikul teel saadud tulu kindlakstegemist, uurimist, blokeerimist, arestimist ja konfiskeerimist) artikli 6 alusel. ja 25/26. oktoobril 2004 toimunud nõukogu koosolekul võeti komisjoni koostatud aruanne teadmiseks ja kutsuti neid liikmesriike, kes ei ole veel oma õigusakte raamotsusega täies ulatuses vastavusse viinud, tegema seda võimalikult kiiresti ning teatama oma edusammudest. Nõukogu otsustas koostada veel ühe hindamisaruande ja palus, et uued liikmesriigid, kelle kohta esimeses aruandes arusaadavatel põhjustel hinnangut ei antud, edastaksid asjakohase teabe riiklike õigusaktide raamotsusega vastavusse viimise kohta.

Vaatamata sellele, et teave tuli esitada 31. detsembriks 2004, ei suutnud kõik liikmesriigid määratud tähtajaks vastata. märtsil 2005 saatis komisjon kirjaliku meeldetuletuse ja juunis järgnes sellele viimase meeldetuletusena elektronkiri. 2005. aasta juuli lõpuks ei olnud vaid üks uus liikmesriik (Malta) komisjonile asjakohast teavet edastanud. Kaks liikmesriiki (Austria ja Portugal), kes esimese hindamise ajal ei edastanud ainsana tähtajaks mingeid andmeid, edastasid vahepeal hulgaliselt teavet. Samuti on kahetsusväärne, et teatavad liikmesriigid, kus õigusaktid olid hinnangute kohaselt raamotsusega ainult osaliselt kooskõlas, ei edastanud piisavaid andmeid, mis oleksid komisjonil võimaldanud teostada talle ülesandeks tehtud analüüsi. Eriti puudulikud olid Kreeka edastatud andmed. Ainult Saksamaa, Itaalia, Rootsi ja Ühendkuningriik edastasid täiendavad selgitused esimeses aruandes esitatud märkuste kohta.

Käesolevas aruandes käsitletakse ulatuslikult neid liikmesriike, keda esimene aruanne ei hõlmanud. Esimeses aruandes käsitletud liikmesriikide kohta, kes seejärel esitasid täiendavad selgitused, esitatakse käesolevas aruandes kokkuvõtlik analüüs. Arvesse on võetud ainult neid vastuseid, mis jõudsid komisjonini enne 30. juulit 2005.

Võttes arvesse kõikidesse Euroopa Liidu keeltesse tõlgitavate dokumentide maksimaalset lubatud mahtu, on käesolevas dokumendis esitatud vaid lühike kokkuvõte artiklite 2, 3 ja 4 alusel edastatud vastustest.[3]

2. RIIKIDE MEETMETE ANALÜÜS ÕIGUSAKTIDE RAAMOTSUSEGA VASTAVUSSE VIIMISEKS

2.1. Artikkel 1. aasta konventsioonile lisatud reservatsioonid

2.1.1. Artikli 1 lõige a: 1990. aasta konventsiooni artikli 2 kohta esitatud reservatsioonid.

Esimeses aruandes rõhutati, et kolme riigi (Kreeka, Luksemburg ja Rootsi) õigusaktid ei olnud vastavuses artikli 1 lõikega a. Rootsi edastas täiendava teabe 30. augusti 2004. aasta ja 29. juuni 2005. aasta kirjades. 19. mai 2005. aasta seadus, millega muudeti kriminaalkoodeksit, jõustus 1. juulil 2005. Sellega laiendati konfiskeerimismenetluse kohaldamist muude rikkumiste korral, mille puhul on ette nähtud vähemal ühe aasta pikkune vabadusekaotus. Reservatsioon jääb kehtima maksukuritegude kaudu saadud tulu konfiskeerimise osas, sest raamotsus võimaldab teha sel juhul erandi.

Kümnest uuest liikmesriigist üheksa on viinud oma õigusaktid vastavusse artikli 1 lõikega a. Malta piiras 19. novembril 1999 esitatud deklaratsiooniga artikli 2 kohaldamist vaid sellistele õiguserikkumistele, mis on ka Malta seaduste kohaselt rasked õiguserikkumised.

2.1.2. Artikli 1 lõige b: 1990. aasta konventsiooni artikli 6 kohta esitatud reservatsioonid.

Esimese aruande kohaselt oli neli liikmesriiki (Austria, Kreeka, Luksemburg ja Portugal) esitanud artikli 1 lõikele b mittevastava reservatsiooni.

Portugal edastas teabe, mille kohaselt sätestatakse tema kriminaalkoodeksi parandusega, et asjaomaste õiguserikkumiste hulka kuuluvad kõik rikkumised, mille puhul on ette nähtud kuue kuu kuni viie aasta pikkune vabadusekaotus.

Austria reservatsiooni kohaselt on asjaomased õiguserikkumised vaid need, mille korral on Austria kriminaalkoodeksis ette nähtud rohkem kui kolme aasta pikkune vabadusekaotus. Austria on seisukohal, et tema õigusaktid on viidud vastavusse artikli 1 lõikega b, sest Austrias on kehtestatud karistuste alammäär. Karistuse alammäär on kehtestatud nende õiguserikkumiste korral, mille puhul on ette nähtud rohkem kui viie aasta pikkune vabadusekaotus. Samal ajal võib teatavate õiguserikkumiste eest karistada ka ühe kuni kolme aasta pikkuse vabadusekaotusega. Selliste õiguserikkumiste puhul ei ole karistuse alammäära kehtestatud. Kuna sellised õiguserikkumised ei kuulu Austria esitatud reservatsioonist lähtudes 1990. aasta konventsiooni artikli 6 kohaldamisalasse, ei ole Austria õigusaktid vastavuses artikli 1 lõikega b.

Kreeka teatas, et kooskõlastamisel olev seaduseelnõu võimaldab tühistada seadusega nr 2655/1998 artiklitele 2 ja 6 kehtestatud reservatsioonid. Selle seaduseelnõu kohaselt liigitatakse rahapesuga seotud rikkumised kolme kategooriasse. Lisaks õiguserikkumiste üksikasjaliku loetelu kinnitamisele laiendatakse seaduseelnõus asjaomaste rikkumiste mõistet esiteks sellistele õiguserikkumistele, mille puhul on ette nähtud vabadusekaotus (mille kestus tuleb veel kindlaks määrata) ning teiseks sellistele õiguserikkumistele, mille puhul on ette nähtud vabadusekaotus, mille kestus tuleb veel kindlaks määrata ja mis võimaldasid saada tulu, mille suurus on praegu veel kindlaks määramata. Käesolevas etapis ei ole võimalik otsustada, kas seaduseelnõuga kõrvaldatakse lõplikult kõik esimeses aruandes osutatud puudused.

Täiendava teabe puudumisel ei ole võimalik otsustada, kas Luksemburg võttis arvesse esimeses hinnangus esitatud kriitilisi märkuseid.

Kümne uue liikmesriigi puhul tundub, et kaheksa neist on viinud oma õigusaktid vastavusse artikli 1 lõikega b. Malta piiras 19. novembril 1999 esitatud deklaratsiooniga artikli 6 lõike 1 kohaldamist vaid sellistele õiguserikkumistele, mis on ka Malta seaduste kohaselt rasked õiguserikkumised. Ungari piiras 2. märtsi 2000. aasta deklaratsiooniga artikli 6 lõike 1 kohaldamist vaid oma kriminaalkoodeksis loetletud asjaomastele õiguserikkumistele.

2.2. Artikkel 2. Karistused

Esimeses hinnangus täheldati, et vastava teabe edastanud 11 riigi õigusaktid olid viidud kooskõlla artikliga 2. Taani, Soome ja Rootsi õigusaktidega ette nähtud karistused on siiski artikli 2 sätetega vastavuses vaid raskete või raskendavatel asjaoludel toime pandud rahapesujuhtumite korral. Kergemate õiguserikkumiste korral on nendes riikides ette nähtud karistus raamotsuses sätestatud karistusest kergem.

Rootsi täpsustas, et Rootsis ja enamikus riikides kehtivatel süsteemidel ei ole olulist vahet, sest karistuste määramisel arvestatakse süstemaatiliselt õiguserikkumise raskust, olenemata sellest, kas õiguserikkumise raskuse ja karistuse määra vaheline seos on õigusaktis sätestatud, nagu Rootsis, või mitte, nagu Euroopa teistes õigussüsteemides, kus kohtunikul on suurem vabadus arvestada karistuse määramisel sooritatud kuriteo raskusega. Rootsi vastus sisaldas seega täiendavat teavet, mis kinnitas, tema õigusaktide vastavust artiklile 2. Kui eri riikides sätestatud karistusmäärasid ei peeta hinnangu andmiseks piisavaks, tuleb teha pretsedendiõiguse süvaanalüüs, et võrrelda Euroopa riikide õigussüsteemis määratud karistuste tegelikku rangust rahapesujuhtumite korral, kuid seda ei ole võimalik teha käesoleva hinnangu raames. Põhjendades oma karistusmäärasid, milles on lähtutud sarnastest kaalutlustest, rõhutas Austria vajadust arvestada õigussüsteemide sidusust.

Siiski tuleb tõdeda, et karistusmäärad võivad raamotsuse nr 2005/212/JSK rakendamist ootamatult ja soovimatult mõjutada. Artiklis 3 sätestatud laiendatud konfiskeerimisvolitusi kohaldatakse selliste rahapesujuhtumite korral, kus õiguserikkumine on toime pandud kuritegeliku ühenduse raames ja kus õiguserikkumise puhul on ette nähtud rohkem kui nelja aasta pikkune maksimaalne vabadusekaotus.

Seega on oluline tagada, et kuritegeliku ühenduse raames toime pandud rahapesujuhtumid loetaks samaväärseks „eriti raskete või korduvalt toime pandud“ (Taani) või „ulatuslike ja ametialaste“ (Soome) rahapesujuhtumitega.[4] Üldisemalt on vaja välja selgitada, kas direktiivi 2005/212/JSK kohaldamisel käsitletakse ühekordset rahapesujuhtumit erinevalt kui raskendavatel asjaoludel toime pandud õiguserikkumist.[5]

Kreeka ei edastanud kirjalikke andmeid, mis võimaldaksid hinnata, kas riigi õigusaktid on artikliga 2 vastavusse viidud.

Üheksa uue liikmesriigi puhul, kes on andmed edastanud:

- välistavad Ungari õigusaktid igasuguse süüdistuse esitamise isikutele, kes avalikustavad või aitavad avastada rahapesujuhtumeid, mida politsei ei ole veel tuvastanud. Selline välistamine tundub ülemäärane, sest seda võivad ära kasutada ka „teadlikult“ rahapesuga tegelevad isikud. Rahapesust politseile teada andes oleks neile süüdistuse esitamine välistatud. Lisaks on Ungari õigusaktide kohaselt ainult ametialase tegevusega seotud rahapesujuhtumid õiguserikkumised. Seepärast tundub, et rahapesu on liiga kitsalt määratletud.

– on Tšehhi Vabariigi valitsuse 9. juunil 2004 vastu võetud seaduseelnõu kohaselt väikese ulatusega õiguserikkumise eest ette nähtud kahe kuni nelja aasta pikkune maksimaalne vabadusekaotus. Samas on seaduseelnõus ka säte, et karistuste liitmisel jääb kehtima esimese õiguserikkumise eest määratud karistus, kui see on väiksem rahapesu eest määratavast karistusest. Kuigi selle sätte tegelikku ulatust on keeruline hinnata, peab Tšehhi Vabariik seda seaduseelnõu sätet ilmselt muutma, et viia õigusakt vastavusse raamotsuse artikliga 2.

2.3. Artikkel 3. Tulu väärtusele vastava väärtusega vara konfiskeerimine

Vastavalt esimesele aruandele on tulu väärtusele vastava väärtusega vara konfiskeerimist erinevas ulatuses võimalik kohaldada vähemalt alternatiivse meetmena (isegi kui see on mõnikord piiratud erijuhtumitega või teatud tüüpi õiguserikkumise või varaga) 11 liikmesriigi (Belgia, Taani, Saksamaa, Prantsusmaa, Iirimaa, Itaalia, Luksemburg, Madalmaad, Soome, Rootsi ja Ühendkuningriik) menetlustes. Teise liikmesriigi taotlusel algatatud menetluse puhul on konfiskeerimist võimalik kohaldada vähemalt üheksas liikmesriigis (Belgia, Taani, Prantsusmaa, Iirimaa, Itaalia, Madalmaad, Soome, Rootsi, Ühendkuningriik ja tõenäoliselt Saksamaa).

Luksemburg ja Hispaania teatasid esimese aruande koostamise ajal, et riiklike õigusaktide täiendamine nende vastavusse viimiseks artikliga 3 on käimas, kuid teavet edasise arengu kohta ei ole edastatud.

Kreeka teatas, et riiklikud õigusaktid on artikliga 3 vastavuses, kuid ei edastanud nende teksti.

2.3.1. Riiklik menetlus

Teise aruande koostamiseks kogutud teabe kohaselt on tulu väärtusele vastava väärtusega vara konfiskeerimine laialt levinud, vähemalt juhul, kui ei ole võimalik konfiskeerida kuritegevusest saadud tulu. Tundub, et Itaalia, Portugali, Leedu, Poola, Küprose, Tšehhi, Slovakkia, Sloveenia ja Ungari õigusaktid on riiklike menetluste osas artikliga 3 vastavusse viidud. Austria kriminaalkoodeksi artiklis 20 sätestatakse, et ebaseaduslikult omandatud vara eest võib õiguserikkumise toime pannud isikutele määrata rahatrahvi õiguserikkumise tulemusel saadud tulu või selle toimepanemise eest saadud tasu ulatuses. Rahatrahvi ei kohaldata kui õiguserikkumise tulemusel saadud tulu ei ületa 21 802 eurot. See summa ületab tunduvalt artiklis 3 sätestatud määra. Läti edastatud andmete kohaselt tundub, et seal ei ole tulu väärtusele vastava väärtusega vara konfiskeerimist ette nähtud.

2.3.2. Teise liikmesriigi taotlusel algatatud menetlused

Kõik liikmesriigid on ratifitseerinud Euroopa Nõukogu konventsiooni nr 141, mis kohustab pooli võtma teise riigi esitatud taotluse korral vajalikke meetmeid rahaliste vahendite konfiskeerimiseks sellises ulatuses, mis vastab õiguserikkumisest saadud tulu väärtusele.

Esimese aruande koostamisel teatavatelt liikmesriikidelt saadud selgitused olid üsna laialivalguvad. Teise aruande koostamisel kogutud andmed olid küll olulised, kuid viisid samade järeldusteni. Ära tuleks märkida Saksamaa parandusettepanek, mis aitaks selgitada tema õigusaktide vastavust artiklile 3.

2.4. Artikkel 4. Vastastikuse abi taotluste menetlemine

Selle artikli kohaselt peavad liikmesriigid menetlema kõiki teiste liikmesriikide abitaotlusi varade kindlakstegemise, uurimise, blokeerimise või arestimise ja konfiskeerimise kohta sama kiiresti kui samasuguseid siseriiklikke taotlusi.

Esimeses aruandes rõhutati, et komisjonile ei laekunud liikmesriikidelt piisavalt teavet, mis võimaldanuks hinnata, kas riikide õigusaktid on selle sättega vastavusse viidud.

Hiljem esitatud andmete puhul on viidatud peamiselt Euroopa Nõukogu 1990. aasta konventsiooni rakendamisele (Küpros, Tšehhi, Sloveenia), teiste riikide taotluste menetlusse võtmise tingimusi käsitlevatele õigusaktidele (Austria, Küpros, Rootsi, Eesti ja Ungari) või teisestele õigusaktidele, millega kehtestatakse õigusasutustele eeskirjad nimetatud taotluste menetlusse võtmiseks (Saksamaa, Portugal). Ilma, et seataks kahtluse alla edastatud teabe sisu, on komisjon jõudnud samale arvamusele, mis esimesegi aruande puhul. Tundub, et artikli 4 tegeliku rakendamise hindamiseks peab kasutama teistsuguseid hindamismeetodeid.

Nõukogu 22. juuli 2003. aasta raamotsuses 2003/577/JSK sisalduvad uued sätted, millega liikmesriigid pidid oma õigusaktid 2. augustiks 2005 vastavusse viima ja mis aitavad kaudselt kaasa artikli 4 paremaks kohaldamisele.[6] Käimasolev ettevalmistustöö konfiskeerimisotsuste vastastikuseks tunnustamiseks teenib sama eesmärki. Raamotsuse kiire vastuvõtmine nimetatud valdkonnas oleks kindlasti oluline edusamm.

2.5. Artikkel 7. Territoriaalne kohaldatavus

Artikli 7 kohaselt kohaldatakse raamotsust Gibraltari suhtes niipea, kui Euroopa Nõukogu 1990. aasta konventsiooni kohaldamine Gibraltarile laieneb. Ühendkuningriik teatas, et see tingimus ei ole täidetud ning ettevalmistamisel ei ole ühtegi meedet selle puudujäägi likvideerimiseks.

3. JÄRELDUSED

Olukord konkreetsete sätete ülevõtmisel riiklikesse õigusaktidesse on järgmine:

Artikkel 1 lõige a: Kreeka, Luksemburg ja Malta peavad tõenäoliselt muutma 1990. aasta konventsiooni artiklile 2 esitatud reservatsioone.

Artikkel 1 lõige b: tundub, et Austria, Kreeka ja Luksemburgi õigusaktid ei vasta veel esitatud tingimustele. Uute liikmesriikide puhul tundub, et Malta ja Ungari esitatud reservatsioonid ei ole samuti raamotsusega kooskõlas.

Artikkel 2. Kõikide vastanud liikmesriikide õigusaktid on käesoleva artikliga vastavusse viidud. Siiski on komisjonil kolm märkust:

- Tšehhi Vabariik peaks muutma vastava seaduseelnõu ühte sätet, et viia see käesoleva artikliga täielikku vastavusse;

- Ungari peaks muutma sätteid, mis välistavad automaatselt igasuguse süüdistuse esitamise isikutele, kes avalikustavad rahapesujuhtumi, ning laiendama rahapesuga seotud õiguserikkumise mõistet;

- artikli 2 kohast maksimaalset karistust kohaldatakse vaid juhul, kui kohus määratleb õiguserikkumise kui raskendavatel asjaoludel toime pandud rahapesujuhtumi (Austria, Taani, Soome, Rootsi, Tšehhi Vabariik, Slovakkia).

Artikkel 3. Tundub, et enamiku liikmesriikide menetlustes on võimalik kohaldada tulu väärtusele vastava väärtusega vara konfiskeerimist erinevas ulatuses, kuid vähemalt alternatiivse meetmena (isegi kui mõnikord on selle kohaldamine piiratud erijuhtumitega või teatavat liiki õiguserikkumise või varaga). Ainsaks erandiks on Läti, kus selline menetlus puudub. Austrias kohaldatakse konfiskeerimismenetlust vaid juhul, kui kahju suurus ületab alammäära, mis on kõrgem artiklis 3 sätestatust. Vastastikuse abi taotluste kohta laekus vähe teavet, mis oleks võimaldanud täiendada esimeses aruandes antud hinnangut. Uued liikmesriigid märgivad oma andmetes enamasti, et nad järgivad selles valdkonnas vastavaid rahvusvahelisi õigusakte.

Artikkel 4. Komisjon on arvamusel, et talle ei ole laekunud liikmesriikidelt piisavalt teavet, et hinnata, kas riikide õigusaktid on selle sättega vastavusse viidud. Komisjon on arvamusel, et käesoleva artikli rakendamine oleks lihtsam, kui konfiskeerimisotsuste vastastikust tunnustamist käsitlevad algatused võetaks võimalikult kiiresti vastu.

Artikkel 7. Ühendkuningriik ei ole oma õigusakte käesoleva sättega veel vastavusse viinud.

[1] KOM (2004)230, 5.4.2004.

[2] EÜT L 182, 5.7.2001, lk 1.

[3] Üksikasjalikum kokkuvõte on lisatud SEK dokumendis.

[4] Need on vaid mõned näited.

[5] Näiteks Austrias on selleks kuritegeliku või terroriorganisatsiooni tulu realiseerimine kolmandate isikute poolt.

[6] Dokumendid 14622/04 COPEN 135, 17. detsember 2004, ja 14622/04 COR 1 COPEN 135, 17. jaanuar 2005.