[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel, 13.07.2006

KOM(2006) 376 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Aafrika ühendamine: ELi ja Aafrika infrastruktuurialane partnerlus {SEK(2006) 896} {SEK(2006) 983}

SISUKORD

1. infrastruktuuriprobleemide lahendamine Aafrika arengu kiirendamiseks 3

1.1. Arenguprobleemid 3

1.2. Aafrika jätkuv võitlus 4

1.3. Aafrika peab suurendama infrastruktuuri investeeringuid 5

1.4. Investeeringute suurendamisel on vaja paremaid süsteeme ja institutsioone nende toetuseks 5

2. Aafrika mandrit hõlmav ja piirkondlik nägemus 6

2.1. Aafrika Liit – eelistatud partner 6

2.2. Uus Aafrika arengupartnerlus – infrastruktuurialane lühiajaline tegevuskava 6

2.3. Uue Aafrika arengupartnerluse infrastruktuurieesmärkide saavutamine sõltub muutustest senises tegevuses 6

3. Euroopa Liidu algatus: ELi ja Aafrika infrastruktuuri-alane partnerlus 7

3.1. Eesmärgid 7

3.2. Kohaldamisala 7

3.3. Euroopa jagab oskusteavet ja kogemusi üleeuroopalistest võrkudest 8

4. Partnerlus praktikas 8

4.1. Institutsionaalne tegevus 8

4.2. Rakendamisvahendid 9

4.3. Tegevus 11

4.4. Kooskõlastamine ELi liikmesriikide, teiste rahvusvaheliste organisatsioonide ja algatustega 12

4.5. Jätkusuutliku partnerluse strateegia 13

LISA 14

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Aafrika ühendamine: ELi ja Aafrika infrastruktuurialane partnerlus

Aafrika strateegia kavandamisel järeldas Euroopa Ülemkogu, et kiire, püsiv ja laiapõhjaline majanduskasv on oluline arenguks ja vaesuse vastu võitlemiseks[1]. Üks Ülemkogu strateegiat toetavaid põhilisi meetmeid on ELi ja Aafrika infrastruktuurialase partnerluse loomine. ELi ühise jõupingutusena loodav partnerlus vastab Aafrika Liidu uue Aafrika arengupartnerluse eesmärkidele. Partnerluse eesmärk on tunduvalt suurendada ELi investeeringuid Aafrika infrastruktuuri ja transpordi-, energeetika- ja veevarustuseteenuste ning info- ja sidetehnoloogia teenuste osutamisse. Infrastruktuuri, sellega seotud teenuste ja neid reguleeriva raamistiku täiustamine aitab kaasa jätkusuutlikule arengule, edendab konkurentsivõimelist kaubandust, loob töökohti ja annab inimväärset tööd, toetab piirkondlikku integratsiooni ja vähendab vaesust. Nende eesmärkide saavutamine sõltub ka pidevast tööst rahu ja turvalisuse suurendamisel ning Aafrika valitsemistava parandamisel.

1. INFRASTRUKTUURIPROBLEEMIDE LAHENDAMINE AAFRIKA ARENGU KIIRENDAMISEKS

Euroopas ja Aafrikas tehtud uuringud on näidanud, et infrastruktuuri ja sellega seotud teenustega kaasnevate probleemide lahendamine võib tõhusalt kaasa aidata aastatuhande arengueesmärkide saavutamiseks vajaliku 7% kasvuni jõudmisele ja selle säilitamisele[2]. Partnerluse eesmärgiks on nimetatud probleemidega tegelemine.

1.1. Arenguprobleemid

Jätkusuutliku majanduskasvu soodustamine. Aafrika veenmine investeerima Aafrikasse ja otseste välisinvesteeringute kaasamine sõltub suures osas usaldusväärsest infrastruktuurist ja selle osutatavatest teenustest. Investeeringute saavutamiseks on vaja stabiilset, turvalist ja hästi juhitud majanduskeskkonda. Mõningate hinnangute järgi võib infrastruktuuri kapitali suurenemine ühe protsendi võrra lisada ühe protsendi SKT kasvule[3].

Konkurentsivõimelise kaubanduse edendamine. Oma kaupade riiklikule, piirkondlikule ja rahvusvahelisele turule toimetamiseks vajab Aafrika tõhusat transpordi- ja teabevahetussüsteemi. Kaubavedu Aafrikas, eriti sisemaariikides, on raskem ja maksab peaaegu kaks korda rohkem kui teistes arengupiirkondades. Poliitika täiustamine ja õigusliku reguleerimise reform kaubanduse, transpordi ning info- ja sidetehnoloogia alal, suutlikkuse tõstmine ja füüsiline infrastruktuur võivad transpordikulusid tunduvalt vähendada ja transpordivõimalusi suurendada.

Piirkondliku integratsiooni toetamine. Aafrika peab oma kaubandust laiendama. Selleks on vajalik integratsioon ühtsete piirkondlike kaubanduslepete raames ning infrastruktuuripoliitika ja seda reguleeriva raamistiku ühtlustamise kaudu. Hea teabevahetus ja e-tehnoloogiate kasutamine võivad seda protsessi kiirendada.

Tõhus panus aastatuhande arengueesmärkide saavutamiseks. tänapäeval ei ole üle 300 miljonil inimesel – umbes 42% Aafrika rahvastikust – ikka veel ligipääsu ohutule joogiveele. Samuti ei ole 60% rahvastikust kanalisatsiooniühendust. Alla 20% Aafrika rahvastikust saab kasutada elektrit ning elektrienergia säästurežiim ja elektrikatkestused on osa igapäevaelust. See takistab töökohtade loomist ja tööstusesse investeerimist ning häirib konkurentsivõimeliste kaupade ja teenuste tootmist. Kõikide aastatuhande arengueesmärkide saavutamiseks on oluline juurdepääs taskukohase hinnaga joogiveele ja tänapäevastele energeetikateenustele, kanalisatsioonile ja parematele hügieenitingimustele.

1.2. Aafrika jätkuv võitlus

1990ndatel võtsid paljud Aafrika riigid kasutusele uue infrastruktuuripoliitika, mis tõi kaasa olulise tähtsusega institutsioonilised- ja finantsreformid jätkusuutliku infrastruktuuri loomiseks. Kuigi edasiminek on toimunud, on veel palju teha, sealhulgas täiustada valitsemistava ja piirkondlikku integratsiooni.

Ebakindlad transpordisüsteemid muutuvad ajapikku paremaks. Autotransport moodustab 90% linnadevahelisest transpordist, aga füüsilised ühendusteed ja teenused on ebapiisavad. Raudteevõrgustik on hõre ja võrkude omavaheline ühildatavus halb. Paljud meresadamad teevad pingutusi konkurentsivõimeliste teenuste pakkumiseks ja siseveeteed on transpordivõrkudesse nõrgalt kaasatud. Õhutranspordi puhul ei ole täielikult ära kasutatud 1999. aastal vastu võetud Yamoussoukro otsust. Teeolud on paremaks muutumas piirkondades, kus rakendatakse Sahara-taguse Aafrika transpordipoliitika programmi. Raudtee ja sadamate töö tõhusus tõuseb seal, kus teenuseid osutab erasektor. Siiski püsivad transpordikulud kõrgemana kui teistes arengupiirkondades, moodustades keskmiselt 14% kõikide ekspordikaupade koguväärtusest, võrreldes kõigi arengumaade keskmisega 8,6%, ning on veelgi kõrgemad mitmes sisemaal asuvas riigis – Malawis (56%), Tšaadis (52%) ja Ruandas (48%)[4].

Energiapotentsiaali on piisavalt, kuid seda kasutatakse ebaotstarbekalt. Enamik fossiilkütusest veetakse sisse. Taastuvaid energiaallikaid peaaegu ei kasutata või kasutatakse neid vähe ja ainult 7% Aafrika hüdroenergeetilisest potentsiaalist muudetakse elektriks. Energeetika ühiskasutus ja omavaheline ühildatavus on takistatud ebausaldusväärsete ja kallite teenuste tõttu. Usaldusväärsuse, taskukohasuse ja juurdepääsetavuse parandamiseks on oluline riikliku ja piiriülese energeetikaalase koostöö ja kaubanduse laiendamine.

Veevarud on ebaühtlaselt jaotunud ja korrapäratud vihmad halvendavad võrdseid juurdepääsuvõimalusi. Paljud Aafrika riigid kannatavad suurte hooajaliste sademetehulkade kõikumiste ning põua ja uputuste tsüklite all, mis takistavad toiduainete tootmist, ökosüsteemide kaitsmist ja majanduslikku arengut, eelkõige vaestes riikides. Piiriülesed jõgede vesikonnad vajavad looduskaitseks ja ressursside õiglaseks jagamiseks ühist haldamist – see on Aafrika Liidu veeküsimustega tegeleva ministrite nõukogu prioriteediks Aafrika veenägemuse rakendamisel aastaks 2025. Veeteenuste taskukohasuse ja juurdepääsetavuse tõstmiseks riigi tasandil on vaja stabiilset ja turvalist finants- ja halduskeskkonda.

Aafrika sidetehnoloogia areneb kiiresti, kuigi juurdepääs teenustele on ebaühtlane. Seni maailma madalaim telefoni püsiühendus kasvab püsivalt, aga mobiiltelefoniteenuste dramaatiline kasv on sellest mööda läinud[5]. Telefoniühenduste poolest jäävad maapiirkonnad linnadest kaugele maha. Maailma suurim digitaalne lõhe väheneb aeglaselt, kuna piirkondlikud majandusühendused ja riigid kooskõlastavad poliitikat ja teabevahetust käsitlevaid eeskirju, kuid ebapiisav õigusliku reguleerimise reform võib muuta Aafrika telekommunikatsiooniteenused kõige kallimateks maailmas.

1.3. Aafrika peab suurendama infrastruktuuri investeeringuid

1990ndatel vähendasid Aafrika valitsused ja arengupartnerid tunduvalt infrastruktuurile määratud rahaliste vahendite osakaalu. Valitsemissektori kulud on langenud tunduvalt allapoole infrastruktuuri hooldamiseks ja toimimiseks vajaliku 4% SKTst, rääkimata täiendavatest investeeringutest 5% SKTst, mis on vajalik selle arendamiseks. See tähendab, et Aafrika vajab täiendavalt 20 miljardit USA dollarit aastas, et säilitada 7% suurust kasvu.

ELi liikmesriikide toetus majanduslikule infrastruktuurile ja teenustele on viimase kümne aasta jooksul vähenenud, eriti transpordi- ja osaliselt energeetikavaldkonnas. Osana ametlikust arenguabist vähenesid toetused 19%lt aastail 1985-94 11%le aastail 1995-2004[6]. Viimase kümne aasta jooksul on EÜ toetus Sahara-taguse Aafrika transpordile jäänud samaks. Praegu on see 2500 miljonit eurot üheksandast Euroopa Arengufondist. Tänu vee- ja energiarahastutele tõusis pärast 2002. aasta ülemaailmset säästva arengu tippkohtumist veetoetus 475 miljonilt eurolt 975 miljonile eurole ja energeetikatoetus 230 miljoni euroni. EÜ (Euroopa Arengufondi) toetus infrastruktuurile on kokku 3750 miljonit eurot, mis moodustab 25% üheksandast Euroopa Arengufondist. EÜ eelarvetoetus Põhja-Aafrika infrastruktuurile oli aastail 2003-2005 3829 miljonit eurot.

Tulevaste Euroopa Arengufondi ja EÜ eelarve assigneeringute puhul mõlemale Aafrika alampiirkonnale tuleb neid kavandada hiljem, vastavates finantsraamistikes. 1.4. Investeeringute suurendamisel on vaja paremaid süsteeme ja institutsioone nende toetuseks

1.4.1. Kogemustest õppimine

Hiljutised hindamised käesoleva teatisega hõlmatud valdkondades näitavad, et EÜ poliitikal ja strateegial oli tähtis roll hoolduse parandamisel, mis on olnud EÜ valdkondliku lähenemise oluline osa. Jätkusuutlikkuse tagamiseks tuleb siiski veel palju teha. Esmase teedevõrgu ja meresadamate täiustamisel on olnud soodus mõju kaubanduse arengule ja piirkondlikule majandusintegratsioonile. Juurdepääsu suurendamine veele ja kanalisatsioonile on parandanud inimeste elatist. Kõik saadud kogemused kinnitavad EÜ poliitika valdkondliku lähenemise õigsust. Siinkohal on komisjoni koostöö Aafrika valitsuste ja teiste rahastajatega viinud olulise ja jätkuva arenguni. Energeetikavaldkonna hindamine on koostamisel.

1.4.2 Pilk tulevikku

Aafrika majandus saab kasu ainult siis, kui täiustatud infrastruktuuri osutatavaid teenuseid suudetakse hoida jätkusuutlikuna. Paljud Aafrika riigid tegelevad jätkusuutlikkuse küsimustega, milleks on makromajanduslik taskukohasus, hooldamiseks vajalik turvaline ja piisav rahastamise, “kommertsalustel” juhitavad institutsioonid ning kvalifitseeritud ja piisavaarvulise töötajaskonnaga üksused, uuringutele tuginevad usaldusväärsed andmed, keskkonnamõjude leevendamine ja reguleeriva raamistiku tugevdamine. Teha on veel palju.

Tugeva institutsioonilise ja finantsraamistiku loomiseks kulub palju aega. Väheste riikide infrastruktuurisektorid on piisavalt tugevad, et jääda püsima ilma välistoetuseta. Piirkondlik jätkusuutlikkus ei ole võimalik ilma tugevate riiklike raamistiketa. Need on olulised, kui Aafrika majandus tahab saada kasu transpordi-, energeetika- ja veevarustuseteenuste ning info- ja sidetehnoloogia teenuste piirkondlike protokollide ja lepingute rangest rakendamisest.

2. Aafrika mandrit hõlmav ja piirkondlik nägemus

Aafrika Liidu riigipead on leidnud, et arengu edukuseks on olulised rahu, julgeolek ja hea valitsemistava. Kui Aafrika tahab teha tõelisi edusamme aastatuhande arengueesmärkide saavutamiseks, on vajalik mandrit käsitlev nägemus. Uue Aafrika arengupartnerluse loomine leidis aset Aafrika arengu jaoks kriitilisel ajal.

2.1. Aafrika Liit – eelistatud partner

Kiiresti arenev Aafrika Liit on ELi eelistatud partner. Kogu mandrit hõlmavate poliitiliste volitustega toetab Aafrika Liit dialoogi piirkondlike majandusühendustega ja nende vahel, mis on üha suureneva tähtsusega tegur Aafrika ühendamisel. Aafrika Liit tagab Aafrika omandiõiguse, suunab üldist poliitikat ja tagab partnerluse mandrilise terviklikkuse.

2.2. Uus Aafrika arengupartnerlus – infrastruktuurialane lühiajaline tegevuskava

Mais 2002 avaldas Aafrika Liit uue Aafrika arengupartnerluse infrastruktuuri käsitleva lühiajalise tegevuskava, mis toetab vaadet, et infrastruktuuri lõhe ületamine on ühildatavuse, piirkondliku integratsiooni ja majanduskasvu võti. Infrastruktuurialane lühiajaline tegevuskava püstitab infrastruktuurisektorite eesmärgid seotuna üldise vaesuse vähendamise eesmärgiga. Tegevuskavas tegeletakse valdkondlike probleemidega ja kirjeldatakse lahendusi neljas valdkonnas: (i) lihtsustamine – poliitika ja reguleeriv raamistik, (ii) haldussuutlikkuse loomine, (iii) kapitali investeerimine ja (iv) uuringud uute projektide jaoks. Infrastruktuurialane lühiajaline tegevuskava on andnud tulemuseks laiapõhjalise Aafrika Liidu ja uue Aafrika arengupartnerluse ja rahastaja vahelise dialoogi ning rahastajad, kaasa arvatud EÜ ja ELi liikmesriigid, on kaasatud selle ajakohastamisse. Tegevuskava annab uut energiat, kiirendades järeleproovitud poliitika ja hea tava rakendamist.

2.3. Uue Aafrika arengupartnerluse infrastruktuurieesmärkide saavutamine sõltub muutustest senises tegevuses

Esiteks tähendab see palju rohkem raha infrastruktuurile, et jätkusuutlikku majanduskasvu tõhusalt toetada. Ajavahemikus 2005 kuni 2015 peab Sahara-tagune Aafrika kulutama umbes 5% oma SKTst infrastruktuuriinvesteeringutele ja lisaks 4% selle toimimisele ja hooldusele – see tähendab 20 miljardit USA dollari suurust lisakulu aastas. Teiseks on vaja uuendada Aafrika omandiõigust ja juhtimist prioriteetide määramise protsessis, mis edendaks piirkondlikku integratsiooni, tugevat institutsioonilist ja majanduslikku juhtimist ja läbipaistvaid hankeid. Kolmandaks peavad rahastajad aitama töötada välja toimimismehhanisme, mis tasakaalustaksid avalikke ja eraõiguslikke rahastamisallikaid. Neljandaks peavad kõik osapooled pidama kinni oma Pariisi deklaratsiooniga võetud kohustustest[7]. Viiendaks on vajalik erasektori tugevam kaasamine (komisjon korraldab novembris 2006 ärifoorumi). Partnerlus on mõeldud nende eesmärkide saavutamiseks.

3. Euroopa Liidu algatus: ELi ja Aafrika infrastruktuuri-alane partnerlus

Partnerlus, mis põhineb ELi Aafrika strateegial, vastab Aafrika Liidu ja uue Aafrika arengupartnerluse infrastruktuurialasele tegevuskavale. See loob raamistiku EÜ ja ELi liikmesriikide tegevuse ühtsuse suurendamiseks ja nende Aafrikale mõeldud abi koordineeritud suunamiseks.

3.1. Eesmärgid

Partnerluse eesmärgiks on toetada programme, mis soodustavad ühenduvust mandri ja piirkondlikul tasandil.. Samuti täiendab partnerlus ELi valdkondlikku lähenemist infrastruktuurile riiklikul tasandil (lahter 1) ja aitab rakendada majanduspartnerluse lepinguid. Need lähenemisviisid tagavad mandri ja piirkondlikul tasandil tehtavate investeeringute seostatuse riiklike vaesuse vähendamist ja infrastruktuuri käsitlevate strateegiatega. Partnerluse täiendav laad suurendab tegevuse jätkusuutlikkust piirkondlikul ja riigi tasandil. Lisas on esitatud lühikesed valdkondade ülevaated ja kaardid, mis näitavad üleaafrikalisi transpordikoridore ja elektriühendusi, jõgede vesikondi ning info- ja sidetehnoloogia võrgustikke, mis hakkavad kujundavad partnerluse tegevust.

3.2. Kohaldamisala

Partnerlus on peamiselt keskendunud infrastruktuurile, mis tagab ühildatavuse kogu mandril ja selle eri piirkondades. Partnerlus hõlmab piiriülest, piirkondlikku ja riiklikku infrastruktuuri selle kõige laiemas mõttes: transpordivõrgustikke, vee ja energeetika infrastruktuuri ja ühendusi, samuti info- ja sidetehnoloogia võrgustikke.

Partnerlus tegeleb ka teenuste osutamisega seotud küsimustega (lahter 1), mis on olulise tähtsusega takistuste kõrvaldamisel piirkondade siseselt ja vaheliselt kaubanduselt, kasutades seeläbi võimalusi, mille on loonud teenuste liberaliseerimine ja tollireformid. Partnerlusprogrammid on segu füüsilistest infrastruktuuriinvesteeringutest, institutsioonilisest arengust ja haldussuutlikkuse loomisest, millele on lisandunud infrastruktuuri tõhusaks toimimiseks ja teenuste osutamiseks vajaliku poliitika, lihtsustamise ja reguleeriva raamistiku toetamine. Sotsiaalsete ja keskkonnamõjude põhjalikuks hindamiseks kasutatakse ELi ja rahvusvahelisi juhiseid. Potentsiaalselt kahjulike keskkonna- ja sotsiaalsete mõjude leevendamiseks ja soodsa mõju edendamiseks ning tugevdamiseks kasutatakse parimat tava.

Lahter 1: Infrastruktuur - valdkondlikud eesmärgid Transport – vähendada kulusid ja tõsta teenuste kvaliteeti, kõrvaldades infrastruktuuritakistused ja mittefüüsilised takistused kaupade ja inimeste vabale liikumisele, parandada transpordiressursside jne. hooldust järgmistes valdkondades: piiride ja takistusteta kaubakoridorid; paremad ja turvalisemad maanteed; konkurentsivõimelised raudteeteenused; tõhusad sadamad, sealhulgas kaasaegne kalandusinfrastruktuur ja teenused, mis vastavad hügieeninõuetele, ning turvalised mered ja sadamad; turvalised, kindlad ja toimivad õhuruumid ja lennuväljad. Vesi ja kanalisatsioon – saadaolevate piiratud veeressursside säästlik kasutamine, et rahuldada elanikkonna põhivajadusi vee ja kanalisatsiooni osas ning täiustada veeressursside integreeritud juhtimist kohalikul, jõe vesikonna/valgala, rahvuslikul ja piiriülesel tasandil. Energeetika – arendada täielikult välja jätkusuutlikud ja taskukohased energeetikateenused majandus- ja sotsiaalsete valdkondade jaoks ning soodustada investeeringuid, mis on vajalikud energia tootmiseks, piiriüleste ühenduste, võrgutiku laiendamise ja energia jaotamise maapiirkondades jaoks. Informatsiooni- ja sidetehnoloogiad – digitaalse lõhe ületamine piisava juurdepääsu loomisega taskukohastele info- ja sidetehnoloogiatele reguleerimise ümberkorraldamise ja haldussuutlikkuse arendamise toetamise kaudu ning üleaafrikalise lairibainfrastruktuuri ning piirkondlike ja rahvuslike võrgustikega seotud mittekommertslike e-teenuste arendamise teel. |

3.3. Euroopa jagab oskusteavet ja kogemusi üleeuroopalistest võrkudest

Oma kogemustest üleeuroopaliste transpordi-, energia- ja telekommunikatsioonivõrkudega on EL kogunud ulatuslikku teavet, mida Aafrikaga jagada. Selle abil võib luua laiaulatusliku piirkondliku ja ühendatud infrastruktuuri, mis täiendab riikide valdkondlikke eesmärke majanduskasvu ja integratsiooni saavutamiseks. EL on välja töötanud põhimõtted (vt lisa), mis: (i) annavad jõulise ja selge metoodika tähtsamate rahvusüleste telgede ja prioriteetprojektide kindlaksmääramiseks ja (ii) loovad konsensuse riikide ja sidusrühmade vahel reguleerivate raamistike ühtlustamisel. Sellised teadmised rikastavad Aafrika Liidu ja ELi dialoogi.

4. PARTNERLUS PRAKTIKAS

Partnerlus toob kokku paljusid erinevaid institutsioone ja sidusrühmi ning nõuab tõhusat koostööd mandri, piirkondlikul ja riigi tasandil. Piirkondlikel majandusühendustel on omad ringkonnad, mis on geograafiliselt hajutatud ja hõlmavad erineval arengutasemel olevaid riike. Mõned riigid on kahe ja mõnel juhul isegi kolme ühenduse liikmed. Selline mitmekordne liikmeksolek muudab partnerluse tegevuse keerulisemaks.

4.1. Institutsionaalne tegevus

Kuna partnerlus tegutseb kolmel tasandil – mandri, piirkondlikul ja riiklikul –, peaks üldises raamistikus, millega kehtestatakse tõhusaks ja tulemuslikuks tegevuseks vajaliku minimaalne kooskõlastus, kehtima subsidiaarsuse eeskiri.

4.1.1. Mandri tasand

Aafrika Liit ja uus Aafrika arengupartnerlus uuendab ja ajakohastab perioodiliselt infrastruktuurialast tegevuskava ning koordineerib partnerluse mandri ja piirkondlike prioriteetide määramist. Need prioriteedid arvestavad piirkondlike majandusühenduste programme ja riikide tegevust, mis toetavad partnerlust ja igasugust ELi üleeuroopaliste võrkude põhimõtete kohandamist. Aafrika Liit ja uus Aafrika arengupartnerlus ning komisjon (peakorter ja ELi delegatsioon Etioopias) jagavad teavet ja uudiseid ELi liikmesriikide ja Aafrika infrastruktuuri konsortsiumiga.

4.1.2 Piirkondlik tasand

Piirkondlik koostöö EÜ ja majandusühenduste vahel toimib vastavalt Cotonou partnerluslepingule. See hõlmab majanduspartnerluse lepingute sõlmimist, mille eesmärgiks on piirkondlike turgude arendamine ja kaubanduse soodustamine piirkondade vahel ja nende siseselt ning lisaks ka väljaspool Aafrikat asuvate partneritega. Tagamaks, et partnerlus ja piirkondlikud strateegiad oleksid kavakindlad ja teineteist täiendavad, peaksid piirkondlikud näidisprogrammid nägema ette partnerluse füüsiliste investeeringute jätkusuutlikkust suurendava poliitika ja reguleeriva raamistiku toetamise. Aafrika Liit ja uus Aafrika arengupartnerlus ning komisjon (peakorter ja ELi piirkondlikud delegatsioonid) kontrollivad investeeringuid, mis tugevdavad piirkondlikke võrgustikke ja süsteeme.

Piirkondlik koostöö ELi (sealhulgas kõige kaugemate piirkondadega, eelkõige Kanaaride, Réunioni ja Madeiraga) Põhja-Aafrika riikide ja nende Vahemere-äärsete naabrite vahel toimub mitmete koostöölepingute alusel. Need hõlmavad Euroopa-Vahemere partnerlust, Euroopa naabruspoliitikat, selle tegevuskavasid, Horizon 2020 algatust ja ELi veealgatuse Vahemerd käsitlevat osa. Juurdepääs rahastamisele nende raamistike alusel, vastavates geograafilistes piirides, võib toetada partnerluse sekkumist.

4.1.3. Riigi tasand

Arengukoostöö riigi tasandil on aluseks partnerluse edule ja jätkusuutlikkusele piirkondlikul ja mandri tasandil. Koostöö puhul EÜ ja üksikute Sahara-taguste riikide vahel järgitakse Cotonou lepet. Samamoodi suunavad koostööd Põhja-Aafrika riikidega EÜ naabruspoliitika ja sellega seotud lepingud. EÜ ja ELi liikmesriigid on leppinud kokku liikuda ühiste mitmeaastaste programmide suunas, mis põhinevad partnerriigi arengustrateegiatel[8]. See protsess hõlmab konsulteerimist erasektori ja kodanikuühiskonnaga, mis võib luua erasektorile võimalusi partnerluse finantseerimiseks. Seega on Euroopa Arengufondist või ELi eelarvelistest vahenditest rahastatud riiklik näidisprogramm osa ühtsest riigistrateegiast.

Tagamaks, et partnerlus ja riiklikud strateegiad on mõlemad kavakindlad ja teineteist täiendavad, peaksid riiklikud programmid hõlmama valdkondliku poliitika toetamist ja meetmeid, mis suurendavad partnerluse tegevuse jätkusuutlikkust. Aafrika Liit ja uus Aafrika arengupartnerlus teevad tihedat koostööd ELi ja tema riiklike delegatsioonidega riikide otseselt partnerluse eesmärke toetava tegevuse jälgimisel.

4.2. Rakendamisvahendid

ELi liikmesriigid on võtnud endale kohustuse tõsta oma ametlikku arenguabi 0,56%ni rahvamajanduse kogutulust aastaks 2010, millega lisanduvast 20 miljardist eurost aastas läheks pool Aafrikale. Samuti on liikmesriigid võtnud endale kohustuse tõsta abi tõhusust – omandiõigus, ühtlustamine, kohandamine riiklike süsteemidega ja orienteeritus tulemustele. Nende kohustuste täitmiseks on vaja ELi kavakindlat, kooskõlastatud ja ühist jõupingutust. Töötades välja globaalse raamistiku, annab partnerlus raamistiku infrastruktuurile antava abi suurendamiseks ja edukaks tulemusteni jõudmiseks. Järgnevalt on kirjeldatud mitmeid ELi koostööviise.

4.2.1. Euroopa Arengufondi programmeeritavad vahendid

Piirkondlikud ja riiklikud vahendid. Kui üheksanda Euroopa Arengufondi rahastamise tase jääb kümnenda puhul samaks, võivad eraldised infrastruktuurile tõusta 3 750 miljonilt eurolt umbes 5 600 miljoni euroni, millest oluline osa on mõeldud partnerluse projektide rahastamiseks.

Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani riikide sisevahendid. Lisaks rahastamisele, mis koondati vee- ja energiarahastutest partnerluse toetamiseks, on olemas umbes 600 miljoni euro suurune eraldis, mis jaotatakse järgnevalt.

- Suur osa rahast kuulub sihtfondi kapitaliinvesteerimisprojektidele, mida projektiedendajad on soovitanud rahastada nii toetuste kui ka laenude abil. Need toetused määratakse vastavalt sihtfondi seatud tingimusetele.

- Osa rahast läheb täiendavateks toetusteks (i) haldussuutlikkuse loomiseks ja piirkondlike algatuste ja edendamisprogrammide toetamiseks ja (ii) Aafrika võrgustike nende osade (eriti maanteede ja vee) toetamiseks, mis oma loomult ei sobi laenude abil rahastamiseks.

- Ülejäänu kulub starditoetusteks võrgustikele ja nendega seotud teenustele või nende osadele, mida võib pidada üleaafrikalisteks, et tõsta teiste osapoolte lisafinantseerimist.

4.2.2. ELi Aafrika infrastruktuuri sihtfond

Sihtfond on ELi kollektiivne vastus ja uudne kaasrahastamise viis (vt „Mõju hindamine“) Euroopa Investeerimispanga ning Euroopa ja Aafrika arengu rahastamise institutsioonide kõrval. Rahalised vahendid sihtfondi toetuste jaoks tulevad EÜlt ja fondi toetada soovivatelt ELi liikmesriikidelt. Sihtfondi toetused on kavandatud katma (i) intressimäärade toetusi, (ii) kaasfinantseerimist koos Euroopa Investeerimispanga, Aafrika arengu rahastamise institutsioonide and Aafrika arengupangaga, (iii) riskikindlustusmehhanisme, mida ei kata olemasolevad vahendid ja (iv) toetusi projektide ettevalmistamiseks ja haldussuutlikkuse loomiseks. Seega ELi toetused kaasavad ja suurendavad teisi ametliku arenguabi laene ja rahastamist väljaspool ametlikku arenguabi.

Sihtfondi omandi- ja juhtimispõhimõtted rajanevad nn "kergel" struktuuril.

- Juhtivkomitee, kuhu kuuluvad Aafrika Liit ja uus Aafrika arengupartnerlus, Euroopa Komisjon, Euroopa Investeerimispank, rahastajad ja Aafrika omandiõigust esindavad osapooled, koostab üldise poliitikasuunise ja määrab prioriteedid.

- Juhtiv täitevkomitee, mille moodustavad rahastajad, hindab ja kinnitab projekte.

- Partnerlussekretariaat, mida juhib sihtfondi juht toetab juhtivkomiteed ja täitevkomiteed.

Sihtfondi tegevust käsitlevates tingimustes lepivad kokku asutajaliikmed. Euroopa Investeerimispank vastutab sihtfondi tulude ja kulude haldamise eest.

Sihtfond saab 60 miljonit eurot Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani riikide sisevahenditest ja Euroopa Investeerimispank kavandab aastateks 2006-2007 laene 220 miljoni ja 260 miljoni euro vahelises summas.

4.2.3. Tugevdatud kooskõlastamine JA kaasfinantseerimine

Ülalnimetatud EÜ suunatavatest rahastamisvahenditest üksinda ei piisa. Neid peaks täiendama muude koostööviisidega, kiirema liikumisega tihedama kooskõlastamise poole ning ühise kaasrahastamise, ühisfondide ja paralleelsete rahastamisvõimaluste laiendamisega.

4.3. Tegevus

Vastavalt Aafrika Liidu uue Aafrika arengupartnerluse infrastruktuurialasele tegevuskavale jaguneb partnerluse tegevus kahte laiemasse kategooriasse: i) edendamine ja uuringud, mis on tegevuse tarkvaraks ja ii) füüsilised investeeringud, mis moodustavad riistavara.

4.3.1. Mandri ja piirkondlikul tasandil

Partnerlus toetab:

- transpordi, energeetika ning info- ja sidetehnoloogia võrgustike, samuti jõgede vesikondade jaoks piirkondlikke ja mandrit hõlmavaid üldplaane kehtestavate investeeringute kavandamist ja eelisarendamist,

- infrastruktuurialast tegevust, mis saab kasu majanduspartnerluse lepingutega avatud kaubandusvõimalustest, toetub majanduspartnerluslepingute rakendamisele ning kasutab teenuste liberaliseerimise ja tollireformiga avanenud võimalusi,

- haldussuutlikkuse loomist Aafrika mandrit hõlmavates ja piirkondlikes institutsioonides ning uurimisasutustes (täienduseks piirkondlike näidisprogrammide ja seitsmenda teadusuuringute ja tehnoloogiaarenduse raamprogrammi toetusele) – Aafrika Liit, Aafrika Liidu veeküsimustega tegelev ministrite nõukogu, energeetikaga tegelevad ministeeriumide asutused, Sahara-taguse Aafrika transpordipoliitika programm, piirkondlikud ja mandri reguleerivad asutused, tsiviillennundusasutused, piirkondlikud energiaühendused jne,

- kõiki transpordiliike, energeetikat, vett ning info- ja sidetehnoloogiat käsitlevate rahvusvaheliste ja piirkondlike lepingute, määruste ja normide kooskõlastamist ja rakendamist,

- piirkondlikku õigusliku reguleerimise reformi toimiva infrastruktuuri ja teenuste osutamiseks vajalike riiklikest ja välismaistest vahenditest tehtavate erainvesteeringute julgustamiseks,

- meetmeid õhu- (nt COSCAP projektide toetamine) ja meretranspordi ohutuse ja turvalisuse täiustamiseks ning keskkonnakaitse ja Euroopa satelliitnavigatsiooniteenuste (GALILEO) ja ELi õhuliikluse juhtimise ajakohastamise programmi (SESAR) ja ühtse Euroopa õhuruumi algatuse laiendamiseks,

- transiitliikluse vaba, turvalist ja ohutut liikumist mööda Aafrika koridore ja üle piiride,

- ettevalmistustegevust olulisteks investeeringuteks ja finantsuuringuid piirkondlike ja mandrit hõlmavate partnerluse projektide jaoks,

- puuduvate lülide ja piiriülese infrastruktuuri rajamist üleaafrikalistesse transpordi, energeetika ning info- ja sidetehnoloogia koridoridesse ja võrgustikesse (avatud juurdepääsu põhimõtte alusel),

- vesikondade ja piiriüleste ressursside jätkusuutlikku ja õiglast haldamist.

4.3.2. Riigi tasandil

Partnerlus:

- suurendab riiklike õiguslike ja reguleerivate raamistike tõhusust ja toetab rahvusvaheliste ja piirkondlike lepingute integreerimist ja rakendamist nendesse raamistikesse,

- rahastab uuringuid ja investeeringuid, mis on seotud riikliku tähtsusega transpordi (sealhulgas rahvusvaheliste turvalisuse ja ohutuse normide saavutamise meetmete), energeetika ning info- ja sidetehnoloogia projektidega, mis moodustavad osa üleaafrikalistest koridoridest ja võrgustikest,

- tagab, et riikide programmides arvestataks üleaafrikaliste koridoride ja võrgustike jätkusuutlikkusega,

- aitab ära kasutada sidemeid ELi energeetikaalgatusega, et lihtsustada juurdepääsu tänapäevastele ja taskukohastele energeetikateenusele ressursside, võrkude laiendamise ja taastuvate energiaallikate tõhusama kasutamise teel, ning samuti sidemeid taastuvate energiaallikate ja nende tõhusama kasutamise partnerlusega ja Johannesburgi taastuvenergia koalitsiooniga,

- aitab ära kasutada sidemeid ELi veealgatusega, et tagada juurdepääs veevarudele ja kanalisatsioonile veeressursside säästliku ja integreeritud haldamise raames.

4.4. Kooskõlastamine ELi liikmesriikide, teiste rahvusvaheliste organisatsioonide ja algatustega

Partnerluse eduks on vaja tõhusat koordineerimist EÜ ja ELi liikmesriikide ja kõigi teiste osaliste vahe Aafrika Liidu ja uue Aafrika arengupartnerluse juhtimisel.

4.4.1. Kooskõlastamine ELi liikmesriikidega

Komisjon juhib ELi toetuse koordineerimist, tuginedes valdkondade tasandil olemasolevatele koordineerimisrühmadele ja olemasolevatele kooskõlastusmehhanismidele riiklikul ja piirkondlikul tasandil.

4.4.2. Kooskõlastamine teiste rahvusvaheliste algatuste ja organisatsioonidega

Kooskõlastustegevus rahastamise infrastruktuuri liidrite ELi, Euroopa Investeerimispanga ja Maailmapanga vahel on kõrgelt arenenud, edusamme tehakse ka suhtluses Aafrika arengupangaga. Samamoodi jätkab EÜ koostööd Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooniga ja Rahvusvahelise Telekommunikatsiooniliiduga.

Kooskõlastamist Aafrika infrastruktuuri konsortsiumiga, toetusfoorumiga, mis ei rahasta infrastruktuuri, vaid tegeleb investeeringute kogumisega infrastruktuuri jaoks, hõlbustab ELi kaasatus. EÜ esindab konsortsiumis tugevat ELi seisukohta ning ühist nägemust ja strateegiat.

4.5. Jätkusuutliku partnerluse strateegia

EÜ kogemus ja hindamiste kaudu saadud õppetunnid rõhutavad, et tegelik omandiõigus ja valdkondade jätkusuutlikkus jäävad jätkusuutliku infrastruktuuri võtmeks. Ilma infrastruktuurivõrgustike õigeaegse ja piisava hooldamiseta ei ole võimalik jätkusuutlikult osutada teenuseid, mida kasutajad nõuavad. Partnerlus:

- püüab poliitilisel tasandil saavutada, et valitsused võtaksid endale kohustuse rakendada head valitsemistava kõigis infrastruktuuri valdkondades,

- toetab tervet valdkonda hõlmavaid lähenemisviise riigi tasandil, mis integreeriksid infrastruktuuri ja sellega seotud teenused,

- edendab ühtsust riigi, piirkondliku ja mandri tasandi tegevuste vahel partnerluse raames,

- edendab avalik-õiguslike partnerluste teel erasektori osalust seal, kus see asjakohane on,

- toetab infrastruktuuri, mis on turvaline, asjakohane, vastab meeste ja naiste vajadustele ning austab ühiskondliku ja keskkonna mõju hindamise tulemusi.

Partnerlust arendades teeb komisjon partnerluse toimima hakkamise eesmärgil ettepaneku lihtsustada mitmeid ettevõtmisi koos Aafrika Liidu, piirkondlike majandusühenduste, ELi liikmesriikide ja rahvusvaheliste arengupartneritega. Ettevõtmiste hulka kuuluvad:

- kõrgetasemeline ülemandriline kohtumine Aafrikas partnerluse käivitamiseks,

- rida kõrgetasemelisi ja valdkondlikke kohtumisi piirkondlikul tasandil, et aidata kindlaks määrata partnerluse tegevusalasid.

Üldiselt jätkab komisjon partnerluse prioriteetide, selle tegevuse ja tegevuse rakendamise sõnastamisel dialoogi Aafrika partnerite ja Euroopa sidusrühmadega kõigil tasanditel.

ANNEX

Sectoral overview, methodology and maps of the trans-African transport corridors, the continental electricity interconnections and river basins and ICT networks

This annex gives a brief overview of each sector - transport, energy, water and ICT. It also outlines the basis for a dialogue between the EU and the AU for moving the Partnership forward and delivering what Africa expects from its infrastructure and services. To facilitate the dialogue between stakeholders, maps of continental and regional transport, energy and ICT networks and of river basins are included. The maps are based on AU-NEPAD strategies and reflect the current progress on the dialogue; they should be regarded as indicative.

A methodology for prioritising EU operations

To guide the decision-making process on setting priorities for EU operations within the EU-Africa Partnership, a two-stage process is summarised below. The process is adapted from the methodology used for extending the trans-European networks. It will be further developed in the course of the ongoing EU-AU dialogue to reflect the AU-NEPAD criteria and will be used as a framework for reaching a consensus between stakeholders.

The first stage is to identify the major trans-African corridors and networks connecting countries, which are most relevant to international exchanges and traffic and to strengthening regional integration and continental cohesion. Various criteria will be jointly agreed under two main categories – institutional and functional.

The second stage is to prioritise projects on the selected trans-African corridors and networks. This process will cover a full project appraisal, which will include, inter alia:

- a firm commitment by the region, country or countries and entities concerned to implement the project, including a clear demonstration of the benefits of the project and how it responds to different demands, a realistic and affordable financing plan and an implementation timetable,

- an analysis of the benefits of the project in terms of its economic and financial, institutional, environmental and social impact. These analyses will take account of the ways in which projects contribute to economic efficiency, environmental sustainability, improved safety and security, etc.

Partnership operations to improve infrastructure along trans-African corridors and networks alone are not enough. These operations need to be supplemented by “facilitation measures” that ensure efficient movement of traffic along corridors and networks and minimum delays at borders. Such measures include, inter alia, harmonisation of transit transport and trade regulations and procedures, technical and administrative interoperability, implementation of new technologies, such as traffic management and electricity grid systems, and measures to improve safety and security. The EU operations will include a balance of physical investment and facilitation measures.

The EU-Africa Partnership on Infrastructure: Transport

A brief overview

Physical links in Africa fall well short of expectations and the infrastructure and services network remains under-developed. Road transport is the dominant mode, accounting for 90% of inter-urban transport.

Roads linking sub-regions are modest and road conditions vary from region to region, and within regions and countries. Road conditions are improving in many African countries where the practices advocated by the Sub-Saharan African Transport Policy Programme (SSATP)[9] are being implemented. Sustaining these road conditions demands more revenue for maintenance. Although sufficient revenue may exist in just a few countries, the current revenue of road maintenance funds covers approximately 40% of network needs. The increasing number of semi-autonomous road agencies is encouraging and makes increasing government and donor investments more sustainable. Such changes are leading to increased private sector involvement in roads. Progress over the past 10 years has been commendable, particularly given the fragile economy of many African countries. Governments must, however, redouble their efforts to increase their network maintenance.

Road maintenance remains a major problem for many African road agencies. Deferred maintenance has resulted in the loss of one third of the capital invested in the SSA road network. Maintenance budgets also remain an easy target for governments seeking savings; these are usually false economies. Deteriorating road conditions impose extra costs on road users in the form of increased vehicle operating costs or higher freight tariffs and passenger fares in the case of commercial operations. The EU has developed a sectoral approach[10] to tackle the issue of road maintenance.

Experience has defined fundamental principles for the EU’s sectoral approach to sustainable road maintenance. These are:

- Involving stakeholders: as most maintenance revenue is raised from user charges, road users and beneficiaries are demanding to know where and how funds are spent. Stakeholders are increasingly involved in prioritising road maintenance in country poverty reduction strategies and sit on the boards of road funds and road agencies.

- Securing finance: road funds are proving an effective means of managing maintenance revenue, largely based on a fuel maintenance levy. Where road funds operate under “2nd generation” principles the traditional objections of fiscal earmarking tend to disappear.

- Restructuring institutions: road networks have to be managed as a business. This means defining clear responsibilities between the many road organisations, introducing effective management information, accounting and auditing systems, using the private sector for service and works delivery and paying professionals adequately. One effective way to address all these issues is to create autonomous road agencies outside the civil service.

- Updating standards and regulations: ensuring that road networks cause minimum negative social and environmental impact, responding to the different needs of men and women, taking account of HIV/AIDS, improving road safety and controlling vehicle overloading call for updating and effectively enforcing standards and regulations.

Shipping is served by some 60 major ports with facilities ranging from conventional berths to container, oil and bulk cargo (see the map of the trans-African transport corridors). Many ports struggle to offer competitive services due to inadequate equipment and complex regulations. Similary, fishing ports, which could play a major role in the economic development of coastal countries, very often have inadequate facilities and services for handling local and foreign vessels and infrastructure for the storage and processing of fish products. Where the private sector is involved in concessions for container terminals and port management, port services are becoming more efficient, e.g. in Maputo, Dar es Salaam and Mombasa.

Africa is endowed with many lakes and rivers, yet few countries integrate inland waterway transport into a regional system. Exceptions are the countries surrounding Lake Victoria and Lake Tanganyika and the countries along the River Congo.

Railway coverage is sparse and where it exists density is low at 3 kilometres per 1 000 square kilometres (see the map of African railways). Africa’s railways date back to the colonial period and were built to harness the mineral and agricultural resources of the continent. No regional or continental African railways network exists. Railways are expensive to construct and equip, require a higher degree of management skills and must be highly used if they are to be financially viable. Railway services are slowly being concessioned to the private sector. This is a long process involving a lengthy lead time to financial closure. It also demands considerable restructuring of the railway corporations, involving retrenchment with its consequent negative social impact. Returns to the concessionaire are only gradually emerging and should be considered a medium- and long-term prospect.

Air transport has not fully benefited from the adoption of the Yamoussoukro Decision in 1999, which pushes liberalisation of access to the region’s air transport market. SADC is the most integrated region. Full implementation of the Decision is hampered by poor competition rules and protectionist measures for national airlines. Similarly, efficient air services are hindered by limited investment in airport infrastructure, which often needs modernisation if it is to meet international safety and security standards.

Overall transport infrastructure quality is slowly improving but is not always matched by simplification and harmonisation of operational issues. These include cumbersome customs and administrative procedures, illegal roadblocks, conflicting regional trade arrangements, etc. Consequently, transport costs are high, averaging 14% of the value of all exports compared with 8.6% for all developing countries, and higher still for many landlocked countries – Malawi (56%), Chad (52%) and Rwanda (48%).

A basis for dialogue: interconnecting trans-African corridors and regional networks

Reducing the cost and improving the quality of transport services is central to the transport-related part of EU development policy. This means removing infrastructure and non-physical barriers to free movement of goods, services and people, improving maintenance of transport assets, etc. and pursuing the sectoral objectives of trade corridors without borders and barriers; better and safer roads; competitive rail services; efficient ports and safe seas and ports; and safe, secure skies and airports. And, complementary investment in communciations infastructure will lead to a more efficient flow of transit traffic along corridors and regional networks. EU programmes support these objectives and match the focus on interconnectivity at regional and continental level.

The trans-African corridors and the regional road network linking the corridors to country networks are shown on the map below. It is mainly based on work carried out by the African Development Bank in coordination with the RECs and includes information received from other donors. The continental corridors and regional networks reflect a vision of a more interconnected and better integrated Africa, which matches AU-NEPAD’s aspirations.

Eight main trans-African corridors are identified, extending over a total length of 37 500 km of which 14 300 km are in poor condition or “missing links”. There is also an extensive network of regional roads linking capitals, production areas, etc. that form an integral part of the trans-African corridors. Further analysis is required to establish the condition of this regional network and to prioritise its investment needs. The eight main trans-African corridors are:

Dakar–N’Djamena: The “trans-Sahelian highway” is approximately 4 500 km long and crosses seven countries: Senegal, Mali, Burkina Faso, Niger, Nigeria, Cameroon and Chad. Almost 35% of the corridor is in poor condition, especially stretches in Senegal and Mali.

The Nouackchott–Lagos corridor is approximately 4 500 km long and crosses all twelve coastal countries between Mauritania and Nigeria. It provides the most direct road connection between the capitals of the countries. Approximately 28% of the corridor is in poor condition.

The Khartoum–Djibouti corridor is approximately 1 900 km long and links Sudan and Ethiopia to the port of Djibouti. Road conditions vary from good to fair, except for two stretches of approximately 330 km in Djibouti and Ethiopia that are in poor condition.

The Lagos–Mombasa corridor is approximately 6 300 km long and connects the ports of West Africa (Nigeria and Cameroon) and East Africa (Mombasa), providing the landlocked Central African countries with access to the coast. Road conditions are poor along almost 53% of the corridor, especially in the Central African Republic, DRC and Uganda.

The Cairo–Gaborone corridor is the major trans-African corridor, approximately 8 900 km long. Road conditions vary along the corridor, with almost 33% in poor condition.

The N’Djamena–Windhoek corridor is approximately 6 200 km long and links seven countries (Chad, Cameroon, CAR, Congo, DR Congo, Angola and Namibia). Approximately 45% of the corridor is in poor condition.

The Beira-Lobito corridor is approximately 3 500 km long and connects the port of Beira with Harare and continues to Lusaka. It links four countries: Mozambique, Zimbabwe, Zambia and Angola. Approximately 45% of the corridor is in poor condition, particularly in Angola.

The Dar Es Salaam–Kigali corridor - the East-African central corridor - is 1 700 km long and connects the landlocked countries of Rwanda, Burundi and Uganda to the port of Dar Es Salaam. Road conditions vary, with about 500 km, especially in Tanzania, in poor condition.

The map does not show the well-developed corridors in South Africa nor the corridors linking South Africa to its neighbours, e.g. the Johannesburg-Maputo corridor. For North Africa, which has a better developed network, the map shows only the Cairo-Agadir corridor.

[pic]

[pic]

The EU-Africa Partnership on Infrastructure: Energy

A brief overview

In Africa access to modern energy services remains very low. Less than 20% of Africa’s population has access to electricity and for them power rationing and cuts are part of the daily routine. This inhibits job creation, industrial investment and entrepreneurial development, and impedes production of competitive goods and services. Wider use of modern, sustainable and affordable energy services will improve the efficiency of health and education services, reduce deforestation and ease the daily burden that women bear in Africa. The EU Energy Initiative (EUEI) launched at the WSSD provides the policy framework for the EC and EU Member States to channel their efforts towards increasing access to modern energy services. The 9th EDF ACP-EU Energy Facility (€220 million) recently launched a call for proposals that will be able to co finance investments in rural energy access, to support governance and management in the energy sector and to facilitate investments in cross-border energy interconnections and cooperation. These EU operations are also complemented by actions carried out under the JREC initiative.

Africa’s substantial indigenous energy resources, fossil fuels (oil, gas and coal) and renewable sources (hydro, biomass, biofuel, wind, geothermal and solar) are inefficiently used. Most fossil fuel is exported. The rising world market price of oil has a marked negative impact on the GDP of oil-importing countries, particularly the LDCs. Renewable resources are under-used and only 7% of Africa’s hydropower potential is converted into electricity.

Increased national and cross-border energy cooperation and trade is essential to improve reliability, affordability and access. It is acknowledged that the traditional approach of limiting energy planning and service provision to nation states has a negative effect on development of the energy sector in Africa. Nation-based planning is sub-optimal in several respects: (a) the geography of energy supply options does not necessarily correspond to political boundaries, since the cleanest and cheapest energy source may lie across national borders; (b) national energy markets are often too small to justify the investments needed to harness certain energy supply options; (c) the difficulties involved in the delivery of energy services in remote areas due to weak planning frameworks and regulations; (d) local and cross-border energy supply often allows diversification of energy sources – a key component in energy security.

Steps are being taken to integrate regional energy systems. Progress is being made on improving power distribution through regional power pools, interconnected electricity grids and plans for regional power development. The Southern African and West African Power Pools are increasing the transit capacity for electricity interchange between the countries concerned. Central and East Africa have established their power pools. These are just the first steps, and much more needs to be done.

Similarly, the RECs are promoting cooperation on the development of gas and hydropower resources. Some cross-border schemes already exist, for example, the Kariba South power station between Zambia and Zimbabwe and the Ruzizi hydroelectric station between Burundi, the DRC and Rwanda. Other hydropower generating facilities have bilateral agreements that play a key role in cross-border trade in electricity. At the same time individual countries are continuing to develop renewable energy sources for decentralised generation of electricity, which can be suitable solutions for increasing access in rural areas.

The EU’s recent Green Paper on energy[11] sees interconnection of energy systems as one of the priority areas. Other priorities include the international promotion of the rational use of energy and renewable energy, which requires dialogue with between producer, and consumer countries. Interconnectivity would help Europe to diversify its sources of supply, while upgraded and new infrastructure would improve the security of energy supplies. Within the context of the Partnership, concrete measures are needed to develop energy partnerships with producer and transit countries. The Partnership could also improve the development of energy and transport facilities (especially in ports) of producer countries that allows more efficient use of their resources and attracts foreign investment.

Within the thematic programme of “Environment and sustainable management of natural resources, including energy” the EUEI, JREC and the future COOPENER programme will be able to support the EU-Africa Partnership on Infrastructure. The COOPENER programme could provide institutional support for improving access to sustainable energy services and actions aimed at improving energy security, e.g. by stimulating regional cooperation between countries, the private sector and non-governmental organisations for promoting regional interconnectivity.

A basis for dialogue: a focus on interconnectivity

The map shows the main electricity interconnections identified by NEPAD and RECs. It will guide the dialogue to identify priority action and the financial set-up.

NEPAD i-STAP refers to the power pools as the entities responsible for implementing the projects. The power pools include national utilities of member countries that are responsible for optimising use of regional energy resources and country-to-country support during an energy crisis.

The power pools are based on a multitude of legal documents, such as inter-governmental, inter-utility agreements, agreements between operating members and operating guidelines. The present situation with the power pools in the continent is as follows:

North African region: the Maghreb Union, COMELEC, which includes Mauritania, Morocco, Algeria, Tunisia and Libya.

Southern African region : Southern Africa Power Pool (SAPP) - DRC, Angola, Zambia, Tanzania, Namibia, Botswana, Zimbabwe, Malawi, Mozambique, Lesotho, Swaziland and South Africa.

West African region : West Africa Power Pool (WAPP) - Senegal, Guinea Bissau, Gambia, Guinea Conakry, Sierra Leone, Ivory Coast, Mali, Burkina Faso, Niger, Ghana, Togo, Benin, Nigeria and Cape Verde.

Central African region: Central Africa Power Pool (CAPP) - Cameroon, Gabon, Chad, CAR, DRC, Equatorial Guinea, Sao Tome, Congo and Angola. Applications from Rwanda and Burundi are being processed.

East African region : Eastern Africa Power Pool (EAPP) - Egypt, Sudan, Ethiopia, Uganda, Kenya, Rwanda and Burundi. Participation by Eritrea, Somalia and Tanzania is on hold.

Among these power pools, SAPP and WAPP are more mature than CAPP and EAPP, which are very recent. This is reflected on the map, which shows that interconnections in the WAPP and SAPP regions are more clearly defined than in the EAPP and CAPP regions. Some of the interconnections shown on the map are being implemented or are near financial closure.

NEPAD i-STAP envisages support for:

- projects of continental relevance - identified by a bold, dotted line,

- regional power pools - identified by a lighter dotted line,

- capacity-building activities, especially for power pools, NEPAD, AUC, AFREC and regulatory institutions, some of which will be financed by the EUEI Energy Facility.

NEPAD has also identified the Nigeria-Algeria gas pipeline as a priority, together with other oil and gas projects, such as the West Africa gas pipeline (under construction), the Kenya-Uganda oil pipeline and the Tunisia-Libya gas pipeline.

[pic]

[pic]

The EU-Africa Partnership on Infrastructure: Water

A brief overview

Water resources are unevenly distributed and erratic rainfall exacerbates equitable access. Many African countries suffer large seasonal rainfall fluctuations and periodic cycles of drought and flood. Climate change will exacerbate the extremes of variability of water availability. As a result, the population living in water-scarce countries in Africa will rise to over 400 million by 2010, mainly located in North Africa. These levels of water scarcity constrain food production, ecosystem protection and economic development, particularly among the poor.

Most of Africa’s water resources are shared and cross borders. Transboundary river basins need joint management for conservation and equitable resource sharing. Integrated water resource management provides such a framework and will also promote peace and security in transboundary water basins. This framework is crucial as some countries’ resources originate beyond their borders, for example Mauritania (95%) and Botswana (94%). There are some 60 international river and lake basins in Africa, although fewer than 10 have the cooperation agreements necessary for sustainable management and equitable sharing of resources between riparian states. One notable example of cooperative water resource management is the Nile Basin Initiative, a partnership between the Nile riparian states led by the Council of Ministers of Water Affairs. It aims to achieve sustained socio-economic development through equitable use of the common Nile Basin water resources. Creating new river basin organisations and revitalising existing organisations is one priority of the African Ministerial Council on Water in its efforts to deliver the African Water Vision for 2025.

More effective management of water resources is needed to improve water security and the affordability of water services at country level and to contribute effectively to the MDGs. Today over 300 million people – some 42% of Africa’s population - still have no access to safe water. Similarly access to basic sanitation is denied to 60% of the population. Without clean water and good sanitation, diarrhoea and other water-borne diseases will multiply. Food security and economic productivity will be threatened and HIV/AIDS treatment will be less effective. Africa has potential for hydropower production of about 1.4 million GWh per year. Currently, however, despite the immense possibilities, hydropower generation represents less than 5 percent of the electricity generated. Water for industrial use is also very low and accounts for only 6 percent of water used. Integrated water resource management at a basin level provides the framework for managing these competing demands for water.

Making better use of scarce resources through better water management, efficient irrigation, reducing leakage and waste and avoiding pollution are all necessary in order to reap the estimated economic benefit of US$ 22 billion when Africa achieves its water and sanitation MDGs. More efficient, more sustainable water use and basin management should also contribute to the goals of halting or reversing the current loss of natural resources and biodiversity by 2015.

Therefore, strong political will and financial commitment to joint management, development and harnessing of transboundary water will contribute to reducing poverty at local level. Better use of water at country level will enable national authorities to expand access to water and sanitation at more affordable prices. This, however, depends on balancing investments between infrastructure provision, governance and providing national and local authorities with the capacity effectively to manage and monitor water resources and service provision.

A basis for dialogue - transboundary water management in Africa

There is a need to get riparian states to cooperate on the use of the resources of shared rivers and ground water basins. This involves (i) preparing water resources management plans that address the needs of all users and respect the needs of the environment, and (ii) developing the infrastructure (dams, irrigation systems, water supplies, hydro-electric power) that is needed to reduce vulnerability to droughts, to manage floods better, to ensure more water, more food and more electricity in a way that takes account of the needs of the river system itself. This means laying a strong foundation for cooperative action and for future investment projects to follow the decision-making framework of the World Commission on Dams Report of 2000.

Integrated Water Resources Management (IWRM) is central to EC development policy related to water, to the EU Water Initiative (EUWI) and the Africa-EU Partnership on water affairs and sanitation launched at the WSSD. As a result of the EUWI, €10 million from 9th EDF is being used to support transboundary management in five basins in Africa (Niger, Volta, Lake Chad, Kagera and Orange/Senqu). The 9th EDF ACP-EU Water Facility (€500 million) is also supporting transboundary water management and the establishment and reinforcement of river basin authorities as well as investments at the national and local level. These Water Facility operations are complementary to investments by the National Indicative Programmes. Funds from the ACP-EU Water Facility have been allocated to the Nile Basin Initiative (NBI - €18 million), the Niger and the Senegal (€2 million each). The EC is thereby supporting regional water management in specific fields:

- Establishment of and support for the “Shared Vision Programme” in the Nile and the Niger. This provides the basic framework for sustainable use of shared water resources and is a prerequisite for sound investment in infrastructure.

- Support for existing basin authorities (Senegal, Orange/Senqu and Lake Chad) and for the establishment of new ones (Volta).

- Multi-purpose basin development addressing the different water uses, as part of the NBI.

- In the field of disaster preparedness, support for a flood preparedness programme in the Eastern Nile for Ethiopia and Sudan, as part of the NBI.

- Knowledge and monitoring of water resources for better management. The EC is supporting the HYCOS Programme (Hydrological Cycle Observing System) and the establishment of a pan-African water information system.

Building on this substantial and varied support already provided by the EC for transboundary basin management in Africa, further opportunities will be developed to respond to AU-NEPAD/REC priorities. Funds from the ACP-EU Water Facility will support the start-up phase of this process. Initially, the focus must be on basins prioritised by NEPAD in its 2005 STAP for Transboundary Water Management (Niger, Senegal, Congo, Lake Chad, Nile, Okavango and Zambezi) and on expanding support for other basins, particularly:

- Establish and support for “shared vision programmes” as the framework for sustainable use of shared water resources and a prerequisite for sound investment in infrastructure.

- Establish and support for basin authorities and building their capacities, as a necessary foundation for sustainable infrastructure development.

- Contributions to project preparation and implementation to complement existing instruments (within the AfDB, NEPAD, SADC, etc.).

The programme of action will be developed and implemented in close collaboration with African institutions (AU-NEPAD, AMCOW, RECs, AfDB) and other donors (such as Germany which has undertaken a programme to initiate support for the Congo basin).

[pic]

[pic]

The EU-Africa Partnership on Infrastructure: ICT

A brief overview

The uptake of ICTs in Sub-Saharan Africa has been hampered by the non-existence of appropriate regulatory frameworks and the inadequacy of infrastructure. The number of fixed telephone lines is minimal and the waiting period for a telephone connection may be several years. Fortunately mobile telephony and pre-paid cards are solving many of Africa’s communication problems. Additionally, Africa is wasting US$400 million each year by intra-African telecom traffic that transits outside Africa because of a lack of interconnections and clearing houses. Large bandwidth at reasonable costs remains an issue for landlocked countries. Building on the broad experience of the EU and following the 2nd phase of the World Summit on the Information Society (WSIS), the Communication “Towards a Global Partnership on the Information Society: Follow up to the Tunis Phase of the WSIS” of April 2006 - paved the way for addressing the digital divide in developing regions, notably Africa.

A basis for dialogue: regulatory reform, broadband and non-commercial e-application investment

Support to Regulatory Reform: It is widely recognised that the private sector can play a major role in ICTs. Even in Africa where many incumbent operators are still state-owned, several governments have privatized their fixed-telecom operator. Moreover, the mobile telecom operators are mainly in the hands of the private sector, local or foreign. To attract the private sector a stable legal environment and an appropriate regulatory framework are needed.

[pic] | [pic] |

Figure 1: ICT competition This map compares monopolistic or competitive practices in services such as local, domestic long-distance, international, wireless local loop and mobile. Source: ITU | Figure 2: Independent regulators Full autonomy implies national regulatory authorities that are independent from political and financial pressures and that are staffed by appropriately trained professionals. Source: ITU |

The boundaries, colours, denomination and any other information shown on these maps do not imply, on the part of the European Commission, any judgment on the legal status of any territory, or any endorsement or acceptance of such boundaries. |

Therefore, while ensuring that the social aspects of liberalisation are considered, it is recommended that action be directed towards:

- establishing and consolidating national and regional ICT strategies, which support poverty reduction strategies;

- creating national and regional regulatory frameworks for electronic communications that ensure a level playing field and facilitate competition whereby competing firms are assured of equal access to technology and fair pricing;

- establishing independent national regulatory authorities.

Activities could consist of assistance measures to manage the transition to liberalised telecommunications markets in order to facilitate network interconnection and interoperability of services, while fostering the reduction of telecommunication costs and the introduction of new technologies. This would include training activities, technical assistance and sharing of good practices for regional policy makers and regulators.

To implement these activities, the Commission will favour a sub-regional approach in order to take benefit of an economy of scale and to promote the emergence of broader markets.

Investment in technologically neutral broadband infrastructure: There are presently several broadband technologies options for rolling out a broadband infrastructure on the African continent: wireless technologies, including satellite, wire-line technologies (e.g. optical fibre networks, but also power line communications) and a combination of these.

Support to the deployment of a broadband infrastructure at pan-African level should be based on a technologically neutral approach with choices between the different options relying on current and planned ICT infrastructures and considerations related to deployability, bandwidth, coverage and cost.

Principal backbones infrastructure, existing and planned, in Africa

EASSy : Submarine cable running along the African East Coast that would close the ring around Africa.

COMTEL : this consortium is entirely composed of incumbent telco covering 21 countries, reflecting the COMESA membership basis of the organisation.

Central African ring : This is a network infrastructure proposed by Celtel, that would link a range of countries including: Kenya, Malawi, Uganda, Tanzania and Bukoba in Eastern DRC.

COM-7 : This route proposed by Com-Africa connects seven countries in East and Southern Africa. It has no incumbent telco involvement.

West-East-West linkages E2-E3-E4-E5 : The trans-Sahel backbone linking Burkina Faso, Niger, Chad, Sudan, and Uganda . A redundant ring could also be created by linking with the Central African backbone by continuing South through Chad via Cameroon to Gabon, taking advantage of the Cameroun-Chad fibre backbone that has been laid along the oil pipeline.

There is a consensus that in circumstances where the market does not deliver, state-intervention should not be excluded. Such situations include (i) the rural sector, (ii) trans-border communications; (iii) post-conflict situations, (iv) networks that are operated by the governments for internal usage (in principal to be avoided), and (v) broadband networks that are operated according to the “Open Access Principle.”

Non-commercial e-services: The objective would be to promote the usage of the underlying ICT infrastructures thus encouraging further investment through the development of e-applications and services of high societal impact such as education, health, agriculture, environment and e-government.

The development of projects in these domains should exploit synergies with EU programmes and initiatives such as trans-European Networks for Telecommunications, TEN-Telecom, i2010, the EU Research and Development Framework Programmes, the Interchange of Data between Administrations (IDABC) Programme, or the recent established co-operation between ESA and DEV to promote telemedicine through satellites. Examples of these are:

- Research and Education Networks: the aim would be to improve the connectivity of African national research and education networks and to interconnect them with the EU’s GÉANT2. This would integrate African researchers into global research communities and limit the “brain drain”.

- The recently established collaboration between the ESA and DEV to promote telemedicine through satellites should be furthered. A task force composed of the relevant African Organizations, the WHO, EC and ESA has been set up to identify a framework of appropriate actions for a telemedicine program in sub-Saharan Africa. The TTF activities will be complemented by an analysis of the cost benefits of the implementation and by a study of system architecture and related costs of a pan-African satellite-based telemedicine.

- e-government between the AUC and its Member countries in a similar way to the EU’s Interchange of Data between Administrations programme,

- the NEPAD e-Schools Initiative that will connect 600,000 African schools to the Internet and provide better education to the millions of children,

- the adaptation to the needs of Africa of the products and services developed by the EU Research and Development Framework Programmes in the field of e-learning, telemedicine and e-government.

EC commitments to transport, energy, water and sanitation, and ICT in Africa (€) Sub Saharan Africa commitments are EDF, North Africa commitments are EU budget resources |

2003 | 2004 | 2005 | Total |

Transport Sub Saharan Africa North Africa | 628,000,00096,000,000, | 401,400,000 43,000,000 | 807,400,000 19,000,000 | 1,836,800,000 158,000,000 |

Energy Sub Saharan Africa North Africa | 500,000 - | 6,300,000 8,600,000 | 4,000,000* - | 10,800,000 8,600,000 |

Water and sanitation Sub Saharan Africa North Africa | 169,200,000 31,700,000 | 137,900,000 77,900,000 | 313,900,000** 102,700,000 | 621,000,000 212,300,000 |

ICT Sub Saharan Africa North Africa | 11,100,000 - | 21,000,000 4,000,000 | - - | 32,100,000 4,000,000 |

Total Sub Saharan Africa North Africa Grand total - Africa | 808,800,000 127,700,000 936,500,000 | 566,600,000 133,500,000 700,100,000 | 1,125,300,000 121,700,000 1,247,000,000 | 2,500,700,000 382,900,000 2,883,600,000 |

Source: EuropeAid Cooperation Office

Notes

* The ACP-EC Council of Ministers decided on 25 June 2005 to set up the Energy Facility. The Facility will commit €220 million by the end of 2007. The call for proposals has been launched.

** The ACP-EC Water Facility has resources of €500 million. During 2004-2005, €125 million was committed and the remaining €375 million will be committed by the end of 2007.

For Sub Saharan Africa: commitments are exclusively EDF programmable resources (and the Water Facility).

For North Africa: commitments are exclusively EU budget resources.

Abbreviations

ACP | Africa, Caribbean, Pacific |

AfDB | African Development Bank |

AFREC | African Energy Commission |

AIDS | Acquired Immunodeficiency Syndrome |

AMCOW | African Ministerial Council on Water |

AU | African Union |

AUC | African Union Commission |

CAPP | Central Africa Power Pool |

CAR | Central African Republic |

COMELEC | Comité Maghrebin de l’Electricité |

COMESA | Common Market for Eastern and Southern Africa |

COOPENER | Cooperation Energy Programme |

COSCAP | Cooperative Development of Operational Safety and Continuing Airworthiness Project |

DAC | Development Assistance Committee (of the OECD) |

DFI | Development Financing Institutions |

DRC | Democratic Republic of Congo |

EAPP | Eastern Africa Power Pool |

EASSy | Eastern Africa Submarine Cable System |

EC | European Community |

EDF | European Development Fund |

EIB | European Investment Bank |

EPA | Economic Partnership Agreement |

ESA | European Space Agency |

EU | European Union |

EUEI | EU Energy Initiative |

EUWI | EU Water Initiative |

FPA | Fishery Partnership Agreements |

GDP | Gross Domestic Product |

GNI | Gross National Income |

HIV | Human Immunodeficiency Virus |

HYCOS | Hydrological Cycle Observing System |

ICAO | International Civil Aviation Organisation |

ICT | Information and Communications Technology |

IDABC | Interoperable Delivery of European eGovernment Services to public Administrations, Businesses and Citizens |

i-STAP | Infrastructure Short Term Action Plan (of NEPAD) |

ITU | International Telecommunications Union |

IWRM | Integrated Water Resources Management |

JREC | Johannesburg Renewable Energy Coalition |

LDC | Least Developed Countries |

MDGs | Millennium Development Goals |

NBI | Nile Basin Initiative |

NEPAD | New Partnership for Africa’s Development |

NIP | National Indicative Programme |

ODA | Official Development Assistance |

OECD | Organization for Economic Cooperation and Development |

REC | Regional Economic Community |

REEP | Renewable Energy and Energy Efficiency Partnership |

RIP | Regional Indicative Programme |

SADC | Southern African Development Community |

SAPP | Southern Africa Power Pool |

SESAR | Single European Sky ATM Research |

SSATP | Sub-Saharan Africa Transport Programme |

STAP | Short Term Action Plan (of NEPAD) |

TEN | Trans-European Networks |

TTF | Technology Transfer Facility |

WAPP | West Africa Power Pool |

WHO | World Health Organisation |

WSSD | World Summit on Sustainable Development |

[1] Euroopa Ülemkogu: EL ja Aafrika: Teel strateegilise partnerluse suunas – 15961/05 (Press 367) 19. detsember 2005

[2] Arenguabikomitee vaesuse vähendamise võrgustik: Suunised vaesuse vähendamiseks infrastruktuuri abil, detsember 2005

[3] Kas Aafrikal on õigus 21. sajandile, Maailmapank, Aprill 2000

[4] Aafrika piirkondliku integratsiooni hindamine, Aafrika majanduskomisjon, 2004

[5] KOM (2006) 181 Globaalse partnerluse poole infoühiskonnas: infoühiskonna maailma tippkohtumise (WSIS) Tunise faasi jätkumeetmed

[6] Doonorriikide atlas 2006, Euroopa Komisjon-Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsioon

[7] Abi tulemuslikkust käsitlev Pariisi deklaratsioon, veebruar 2005

[8] Nõukogu järeldused arengu rahastamise ja abi tulemuslikkuse kohta; suurem, parem ja kiirem toetus – GAERC – 11. aprill 2006, Luxembourg

[9] SSATP includes 32 SSA countries and the RECs. Its Long Term Development Plan (2004-07) is supported by EC (major donor), France, Denmark, Ireland, Norway, Sweden, UNECA and World Bank.

[10] COM(2000) 422: Promoting sustainable transport in development cooperation

[11] COM(2006) 105.