1.Sissejuhatus

Uues rände- ja varjupaigaleppes on esitatud terviklik rändekäsitus, mis koondab kõiki asjakohaseid poliitikasuundi, et luua ELis pikaajaline ja kestlik rände- ja varjupaigahalduse süsteem. Õiglane ja tulemuslik süsteem peab tagama rahvusvahelist kaitset vajavate inimeste kiire kaitse ja integreerimise ning samal ajal kindlustama nende inimeste tulemusliku tagasisaatmise ja püsiva taasintegreerimise päritoluriikides, kellel ei ole õigust ELi jääda.

Uues leppes on toonitatud, et terviklikud, tasakaalustatud, sihtotstarbelised ja vastastikku kasulikud rändepartnerlused ELi-väliste riikidega on tähtsad ning et ebaseaduslikult saabunud rändajate tulemuslik tagasivõtmine on nende oluline osa. Sellised partnerlused arvestavad nii ELi kui ka partnerite huvidega ja sulanduvad ELi üldistesse suhetesse kolmandate riikidega nagu teisedki poliitikavaldkonnad, nt arengukoostöö, välisinvesteeringud ja kaubandus. Partnerluste eesmärk on lahendada ühiseid probleeme ja kasutada ära ühiseid võimalusi järgmistel viisidel: tõhustada rändejuhtimist ja -haldust, sealhulgas piirihaldust ning võitlust rändajate ebaseadusliku üle piiri toimetamise ja inimkaubandusega; toetada pagulasi ja neid vastuvõtvaid kogukondi partnerriikides; luua majanduslikke võimalusi ja tegeleda ebaseadusliku rände algpõhjustega; arendada seaduslikke võimalusi ELi jõudmiseks ning meelitada Euroopasse oskustöölisi ja andekaid inimesi, lisaks süvendada koostööd tagasivõtmise ja taasintegreerimise valdkonnas.

ELi tervikliku ja usaldusväärse rändepoliitika üks põhiaspekte on arendada välja ELi ühtne tagasisaatmissüsteem, mis põhineb parematel, tulemuslikel ja humaansetel tagasisaatmismenetlustel ELi sees ning tulemuslikumal koostööl välispartneritega tagasivõtmise valdkonnas. Olukorras, kus liikmesriikide poliitikameetmed on omavahel tihedalt seotud ja ühe liikmesriigi meetmed mõjutavad teisi, vajame uut ja kestlikku Euroopa raamistikku, mis tagaks järjepidevuse, kindluse ja selguse. Uus lepe sillutab teed ühisele ELi tagasisaatmissüsteemile, mille raames saab järjepideva ja sidusa lähenemisviisiga tagada, et tagasisaatmised aitavad kaasa ELi rände- ja varjupaigapoliitika üldeesmärkide saavutamisele. Selleks on vaja paremaid menetlusi, mis vähendavad riiklike lähenemisviiside killustatust ning tugevdavad koostööd ja solidaarsust kõigi liikmesriikide vahel.

Tagasisaatmiste, tagasivõtmise ja taasintegreerimise edu pandiks on ELi ja selle liikmesriikide ühtne tegutsemine, nn Euroopa tiimi lähenemisviis, mille käigus kasutatakse mitmesuguseid vahendeid ja asjakohaseid poliitikameetmeid ning peetakse partnerriikidega pidevalt kooskõlastatud dialoogi.

Konkreetsete edusammude saavutamiseks tagasivõtmisalases koostöös tegi Euroopa Ülemkogu 2018. aasta oktoobris üleskutse rakendada vajalikke hoobasid, kasutades kõiki asjakohaseid ELi poliitikameetmeid, õigusakte ja vahendeid, sealhulgas viisapoliitikat. Muudetud viisaeeskirjas on sätestatud, et komisjon hindab kolmandate riikidega tagasivõtmisel tehtava koostöö taset ja annab igal aastal aru nõukogule (artikkel 25a). Ka uues leppes on kinnitatud, et viisaeeskirjaga ettenähtud korrapärase hindamise protsess hõlbustab aja jooksul struktureeritud lähenemisviisi kohaldamist tagasivõtmisalasele koostööle ning on oluline vahend, mis aitab kaasa laiemate poliitiliste eesmärkide saavutamisele rände ja varjupaiga valdkonnas.

Eeltoodut arvestades on komisjon läbi viinud esimese viisaeeskirjaga ette nähtud faktipõhise hindamise, mis põhineb liikmesriikide ja Schengeni lepinguga ühinenud riikide esitatud kvantitatiivsetel ja kvalitatiivsetel andmetel ning Eurostati ja Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Ameti (Frontex) kogutud andmetel tagasisaatmise ja ebaseaduslike saabujate kohta. Koostatud hinnang annab tõenditel põhineva, tervikliku ja üksikasjaliku ülevaate koostööst ning aitab kindlaks teha, kuidas seda sihipäraselt parandada. Nagu on sätestatud viisaeeskirjas, esitatakse hinnang nõukogule ning see käivitab protsessi, mille juurde kuuluvad arutelud liikmesriikide ja partnerriikidega.

Käesolevas teatises kirjeldatakse partnerriikidega tehtava tagasivõtmisalase koostöö esimese aastahindamise üldisi järeldusi. Samuti kirjeldatakse, kuidas komisjon kavatseb tihedas koostöös kõrge esindaja ja liikmesriikidega, kes tegutsevad oma pädevuste piires, ära kasutada hinnanguga algatatud protsessi, et integreeritult, struktureeritult ja tulemuslikult tegeleda isikute tagasisaatmise ja tagasivõtmisega seotud sise- ja välisprobleemidega.

Kooskõlas komisjoni ettepanekuga uue varjupaiga- ja rändehalduse määruse kohta võib see hinnang aidata kindlaks teha, milliseid hoobasid saaks kasutada muudes poliitikavaldkondades peale viisapoliitika, et parandada tagasivõtmisalast koostööd, võttes arvesse liidu üldisi huve ja suhteid partnerriikidega. Kuni selle ettepaneku vastuvõtmiseni ja pidades silmas, kui oluline on teha käegakatsutavaid edusamme tagasivõtmisalases koostöös, võtab komisjon neid laiemad kaalutlusi esimese hinnangu järelmeetmetes juba arvesse. Hinnang annab väärtuslikku teavet selle kohta, kuidas tõhustada vastuvõtmisalast koostööd asjaomaste partneritega. Laiemalt võttes võib sellele tugineda ka rändealase koostöö tugevdamisel nende partneritega tervikliku käsituse osana.

2.Probleemid ja takistused – miks on vaja tulemuslikumat ELi tagasisaatmis- ja tagasivõtmissüsteemi?

Hoolimata suurematest pingutustest ebaseadusliku rände tõkestamisel ja nende isikute tulemuslikul tagasisaatmisel, kellel ei ole õigust liitu jääda, on ikkagi veel palju teha. Tihe ja vastastikku kasulik koostöö partnerriikidega mitmesugustes valdkondades osana ulatuslikest rändepartnerlustest peaks aitama ebaseaduslike saabujate arvu vähendada. Ikka veel on liiga palju neid, kes püüavad Euroopasse jõuda ohtlikke ja ebaseaduslikke rändeteid pidi, ning sageli on selle põhjuseks rasked sotsiaal-majanduslikud ja poliitilised olud. 2020. aasta jaanuarist novembrini saabus Euroopasse ebaseaduslikult üle 110 000 inimese. Tõhusam tegevus võitluses rändajate ebaseadusliku üle piiri toimetamisega on jätkuvalt väga oluline.

Suur hulk ebaseaduslikult saabuvatest rändajatest ei saa tõenäoliselt ELis kaitset ega luba ELi jääda muudel põhjustel. 2019. aastal oli ELi keskmine esmakordsete taotluste rahuldamise määr kõigest 30 %. Nende inimeste tagasisaatmisel, kellel ei ole õigust liitu jääda, esineb endiselt probleeme. Nendest, kes tuleb tagasi saata, lähevad tegelikult tagasi kõigest üks kolmandik, ja nendest omakorda alla 30 % lähevad vabatahtlikult. Mitterahuldavate tulemuste põhjuseks tagasisaatmise ja tagasivõtmise valdkonnas on mitmesugused probleemid, mis tekivad liikmesriikidel ebaseaduslike rändajate tagasisaatmiseks tehtavate menetluste ja kolmandate riikidega tagasivõtmisel tehtava koostöö käigus.

COVID-19 pandeemia on muutnud tagasisaatmis- ja tagasivõtmisoperatsioonide korraldamise veelgi keerukamaks. Kuigi kõikjal maailmas kehtivad endiselt reisipiirangud, peaksid varjupaiga- ja tagasisaatmismenetlused jätkuma, võttes nõuetekohaselt arvesse tagasipöördujate ja neid vastuvõtvate kogukondade tervise kaitseks vajalikke meetmeid. COVID-19ga seotud piirangud põhjustasid häireid ka ümberasustamises, kuid see on nüüdseks suurel määral taastunud.

2.1. Tagasisaatmismenetlustega seotud probleemid liidus

Liikmesriikide õigus- ja haldusnormid tagasisaatmise valdkonnas on küllaltki erinevad, kusjuures iga riigi süsteemis esineb nii lünki kui ka häid tavasid. Lünkade kindlakstegemine ja kõrvaldamine ning toimivate heade tavade edasiarendamine on esimesed sammud, et muuta tagasisaatmismenetlused kestlikuks, kiireks ja prognoositavaks ning kaitsta ja edendada rändajate õigusi kooskõlas ELi õiguse ja põhiõiguste hartaga.

Põhilised tegurid, mis takistavad tagasisaatmispoliitika tulemuslikku rakendamist, on märkimisväärsed lüngad varjupaiga- ja tagasisaatmismenetluste vahel, aeganõudvad menetlused (seda ka otsuste vaidlustamisel), raskused isikute põgenemise ärahoidmisel, ebapiisavad vahendid ja taristu ning piiratud haldussuutlikkus tagasisaatmisotsuste ellurakendamisel, sealhulgas kolmandatesse riikidesse tagasivõtmise taotlemisel.

Parim võimalus isikute tõhusaks tagasisaatmiseks ja kestlikumate lahenduste edendamiseks on see, kui rohkem rändajaid, kellel ei ole õigust ELis viibida, nõustub lahkuma vabatahtlikult. Vabatahtlik tagasipöördumine koos tulemuslike taasintegreerimisstrateegiatega suurendavad nende operatsioonide heakskiitmise ja edukuse määra.

Schengeni hindamiste käigus ja muudest allikatest, näiteks Euroopa rändevõrgustikult saadud andmed kinnitavad, et kuigi liikmesriigid üldiselt eelistavad vabatahtlikke tagasipöördumisi, esineb püsivaid probleeme vabatahtlikult lahkuda soovivatele ebaseaduslikele rändajatele vajaliku toe pakkumisel. Selle põhjuseks on kehtivate programmide kitsas kohaldamisala (nt ainult varjupaigataotlejad, kelle taotlus on tagasi lükatud), tagasipöördumisalase nõustamise piiratud maht ja tagasipöördujatele pakutava abi ulatus, mis varieerub märgatavalt.

Samuti on hädavajalik, et haavatavad inimesed, eeskätt saatjata alaealised ja inimkaubanduse ohvrid saaksid konkreetset, spetsiaalselt nende vajadustele vastavat abi ja kaitset nii ELis kui ka partnerriikides. Tagasipöördumisprotsessi kõigis etappides peavad tulemuslikult toimima ELi kehtestatud tagatised, mille eesmärk on kaitsta inimkaubanduse ohvreid ning tagada tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte järgimine, võttes arvesse rändajate vajadusi ja konkreetseid asjaolusid ning eesmärki leida nende olukorrale kestlikke lahendusi. Eelkõige laste jaoks tuleks kehtestada konkreetsed kaitsemeetmed tagamaks, et nende õigusi austatakse.