Euroopa ja Aafrika partnerluse jaoks on 2017. aasta otsustava tähendusega. Kiirelt muutuvas maailmas leiavad Aafrikas aset põhjalikud majanduslikud, poliitilised ja sotsiaalsed muutused ning Aafrika tähtsus Euroopa julgeoleku ja heaolu sise- ja välismõõtmes saab järjest selgemaks. Euroopal ja Aafrikal on tihedamatest poliitilistest ja majanduslikest sidemetest palju võita, aga ka palju kaotada, kui ei suudeta tegutseda.

Novembris 2017 toimuval viiendal Aafrika ja ELi tippkohtumisel avaneb Aafrika ja Euroopa liidritele oluline võimalus reageerida kujunenud olukorrale, kujundada ümber Aafrika ja ELi partnerlus ja seda süvendada.

Käesolevas teatises tehakse ettepanek uue ühistegevuse raamistiku kohta, mille EL ja liikmesriigid võiksid esitada tippkohtumisel ja millest võiks saada 2018.–2020. aasta tegevuskava osa. Eesmärk on saavutada tugevam, sügavam ja tegevuspõhisem strateegiline partnerlus, mis tagab mõlemas maailmajaos heaolu ja stabiilsuse. Dokumendis määratakse kindlaks poliitikaprioriteedid ja esialgsed konkreetsed meetmed ajavahemikuks 2018–2020 ja pärast seda, mida ELi liikmesriikidel tuleb omavahel koordineerida ja ühiselt Aafrika partneritega edasi arendada, lähtudes Aafrika enda tegevuskavast aastani 2063 ja ELi üldisest välis- ja julgeolekupoliitika strateegiast . Erilist tähelepanu pööratakse noortele, kelle osalemine üldises protsessis on äärmiselt oodatud.

Teatis täiendab praegust arutelu, mis käivitati ühisteatisega „Uuendatud partnerlus Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikidega, “ mille kohaselt alustatakse 2018. aastal läbirääkimisi ELi pikaajalise partnerluse uuendamiseks Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikidega, eriti Aafrika sambaga.

Teatises juhindutakse rahvusvahelistest raamistikest, näiteks ÜRO säästva arengu tegevuskavast aastani 2030, selle Addis Abeba tegevuskavast arengu rahastamise kohta ja Pariisi kliimakokkuleppest. Samuti on teatis kooskõlas muu asjaomase ELi poliitikaga.

2.Muutuv olukord Aafrikas

Rahvusvahelisel areenil on Aafrika oma mitmekülgsuses enesekindlam, dünaamilisem ja optimistlikum kui kunagi varem.

Viimasel kahel kümnendil on Aafrika saavutanud märkimisväärset majanduslikku edu. Positiivsed ümberkorraldused on käimas mitmes riigis. Üha rohkem Aafrika riikide valitsusi ja piirkondlikke organisatsioone on haaranud juhtiva rolli, et tegelda julgeolekualaste, poliitiliste ja vaesuse vähendamise ülesannetega nii oma riigis kui ka kaugemal, ning osalevad aktiivsemalt hea valitsemistava ja õigusriigi edendamisel. Selle tulemusena on nii mõnigi riik ja ühiskond tervikuna muutunud vastupanuvõimelisemaks, julgustades kodanikke osalema poliitikas ja tehes edusamme struktuursete ümberkorralduste valdkonnas.

Samas on selline edasiminek sageli ebakindel, samuti ei ole see alati kaasav ega piisavalt kestlik, et pakkuda paremaid väljavaateid suurele osale elanikkonnast, eriti üha arvukamatele Aafrika noortele. Poliitiline tegutsemisruum on mõnes riigis küll avardunud, kuid teistes jälle kahanenud. Mitmed riigid ei ole suutnud vajalikus ulatuses ja tempos viia ellu reforme ja taastuda konfliktidest ning on seega sattunud ebakindlasse olukorda. Paljud riigid seisavad kestliku majandusarengu saavutamisel endiselt silmitsi märkimisväärsete piirangutega ja sõltuvad suures osas loodusvarade kasutamisest. Üldine majanduskasv Aafrika mandril on praegu aeglustumas. Lisaks kohalikele probleemidele ohustavad piirkondlikku stabiilsust ja kestlikku arengut rahvusvahelised julgeolekuprobleemid, sealhulgas organiseeritud kuritegevus, inimkaubandus ja terrorism. Samuti pärsivad edusamme keskkonnaseisundi halvenemine maal ja merel, kliimamuutuste tagajärjed ja nakkushaiguste, näiteks Ebola puhangud. Lõuna-Sudaanis, Nigeerias ja Somaalias puhkenud näljahäda näitab selgelt, kuidas ebakindlus, kliimamuutused ning toidu- ja veenappus on omavahel seotud. Nende probleemide tulemusena on sundränne Aafrikas saavutanud enneolematu taseme. Samuti on need olnud ebaseadusliku rände ajendiks eelkõige Aafrikas endas, aga ka Euroopa suunas, mis omakorda suurendab survet poliitilisele juhtimisele ja valitsemissüsteemidele kõigis mõjutatud riikides.

Peamised struktuursed muutused 21. sajandil on demograafilised muutused. 2050. aastaks prognoositakse Aafrika elanikkonna suuruseks 2,4 miljardit inimest, kusjuures suurema osa elanikkonnast moodustavad noored. Sellest, kuidas neid muutuseid poliitiliselt juhitakse ja majanduslikult korraldatakse, sõltub tulevik nii kontinendil endal kui ka kaugemal.

Ühest küljest ei luba Aafrika demograafilised prognoosid kahelda selles, et tuleb luua miljoneid uusi töökohti. Prognooside kohaselt tuleb Sahara-taguses Aafrikas luua kuni 2035. aastani ligikaudu 18 miljonit töökohta aastas, et hõlmata uued tööturule sisenejad. Praegu luuakse vaid 3 miljonit ametlikku töökohta. Arvestades seda, et enamikus riikides on ametlik sektor väike ja sotsiaalkaitsesüsteemid puuduvad, hangib enamik noori elatist varimajandusest, sealhulgas elatuspõllumajandusest.

Teisalt aga pakub elanikkonna kasv märkimisväärseid majandusvõimalusi. Prognoositakse, et üldine eratarbimine, mida õhutab tagant tärkav keskklass, peaks 2025. aastal jõudma 2 triljoni euroni aastas. Samuti eeldatakse, et Aafrika ettevõtted pakuvad suuremat turgu, kus kulutused saavutavad 2025. aastaks 3,3 triljoni euro taseme.

3.ELi strateegilised eesmärgid

Muutuvas ja üleilmses kontekstis on ELi strateegiline huvi süvendada oma pikaajalist partnerlust Aafrikaga ja seda kohandada.

Viimase kümne aasta jooksul on EL ja Aafrika üles ehitanud tugevama ja poliitilisema partnerluse ühiste väärtuste ja huvide põhjal, mis on kindlaks määratud Aafrika ja ELi ühisstrateegias . Praegu on EL peamine välisinvestor Aafrikas, samuti selle oluline kaubanduspartner, julgeoleku tagaja, rahaülekannete peamine allikas ja esmane partner arengu- ja humanitaarabi valdkonnas . Tihedamad kontaktid ja suhted tugevdavad veelgi sidemeid mõlema kontinendi inimeste vahel.

Aafrika ja ELi ühisstrateegia kohaselt peaks EL täitma kolm omavahel seotud strateegilist eesmärki:

·ühistel väärtustel ja huvidel põhinev tugevam vastastikune suhtlus ja suurem koostöö nii rahvusvahelisel tasandil kui ka kahepoolsetes suhetes;

·julgeolek maal ja merel ja võitlus traditsiooniliste ohtudega, mis on käsitletav investeeringuna julgeolekusse mõlemas maailmajaos;