ET Euroopa Liidu Teataja C 376/97

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Ressursitõhus Euroopa – Euroopa 2020. aasta strateegia kohane juhtalgatus” ”

KOM(2011) 21 lõplik

2011/C 376/18

Raportöör: Lutz RIBBE

26. jaanuaril 2011 otsustas Euroopa Komisjon vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 304 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Ressursitõhus Euroopa – Euroopa 2020. aasta strateegia kohane juhtalgatus””

KOM(2011) 21 lõplik.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav põllumajanduse, maaelu arengu ja keskkonna sektsioon võttis arvamuse vastu 6. septembril 2011.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 474. istungjärgul 21.–22. septembril 2011. aastal (22. septembri istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 120, vastu hääletas 13, erapooletuks jäi 10.

1. Kokkuvõte

1.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee tervitab juhtalgatust „Ressursitõhus Euroopa”, ent peab seda liiga ebamääraseks. Arvestades kesksete keskkonnaküsimuste globaalset mõõdet, viitab komitee ettepanekutele, mille ta koostas 2012. aasta ÜRO säästva arengu konverentsi tarvis, ning komitee tööle, mis puudutab 2050. aastaks vähese CO2-heitega majandusele üleminemise edenemiskava (1).

1.2 Komitee ootab komisjonilt, et see kirjeldaks 20 väljakuulutatud algatuses väga täpselt järgmisi aspekte:

— mida täpselt mõeldakse „ressursitõhususe” all;

— mida on võimalik saavutada juba tehnoloogilise optimeerimisega ja/või

— millistes sektorites peavad toimuma väljakuulutatud „suured muudatused”, kuidas need täpselt välja peavad nägema ja milliste vahenditega on need kavas saavutada;

— millised muudatused tootjate ja tarbijate käitumises on konkreetselt vajalikud ning kuidas on võimalik neid kiirendada.

1.3 On täiesti selge, et Euroopa Liidu 2020. aasta strateegiaga tuleb anda otsustav suund jätkusuutlikule ja seega ka ressursitõhusale majandusele. Ent ikkagi näib mõttekas jagada ka edaspidi ülesanded säästva arengu strateegia ja Euroopa Liidu 2020. aasta strateegia vahel.

1.4 Komitee jaoks jääb arusaamatuks ressursitõhususalgatuse lisamine Euroopa Liidu 2020. aasta strateegiasse. Komitee näeb seda pigem kui 2001. aastal vastu võetud ja 2006. aastal läbi vaadatud säästva arengu strateegia täpsustust, juba ainuüksi seetõttu, et algatuse ajaline eesmärk ulatub oluliselt kaugemale kui aastasse 2020. Komitee kutsub üles taaselustama säästva arengu strateegia, mille komisjon on tema arvates tähelepanuta jätnud.

2. Sissejuhatavad märkused

2.1 Natuke aega enne seda, kui komisjon palus Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteel koostada arvamuse juhtalgatuse „Ressursitõhus Euroopa” teemal, oli komitee juhatus otsustanud koostada omaalgatusliku arvamuse ELi säästva arengu strateegia hetkeseisu ja olukorra kohta.

2.2 Komitee tööorganid otsustasid nimetatud kaks teemat käesolevas arvamuses kokku võtta.

3. Ressursitõhus Euroopa – Euroopa 2020. aasta strateegia kohane juhtalgatus

3.1 Komisjoni poolt avaldatud ja käesolevas arvamuses vaadeldav juhtalgatus „Ressursitõhus Euroopa” on üks seitsmest uuest juhtalgatusest, mille komisjon Euroopa Liidu 2020. aasta strateegia raames sisse viib.

3.2 Teatises toob komisjon – mitte esmakordselt – välja, et praegune intensiivne ressursikasutus koormab ülemääraselt planeedi keskkonda ja ohustab samal ajal ka varustuskindlust, seda enam, et tärkava majandusega riigid ja arengumaad püüdlevad võrreldava heaolu saavutamise poole. See on heaolu, mis tugineb mittejätkusuutlikele tootmis- ja tarbimismustritele.

3.3 Kõnealuse juhtalgatuse raames peaks veel 2011. aasta jooksul avaldatama kokku 20 algatust, mille eesmärk on aidata kaasa Euroopa ressursitõhusaks muutmisele. Komisjon on seisukohal, et Euroopa ressursitõhusaks muutmiseks „tuleb arendada tehnoloogiat, teha suuri muudatusi energia-, tööstus-, põllumajandus- ja transpordisüsteemides ning muuta ka tootjate ja tarbijate käitumist.”

3.4 Komisjoni väitel tuleb „välja töötada uued tooted ja teenused ning leida võimalused sisendite […] vähendamiseks” ning koordineerida tegevust, milleks on vaja poliitilist nähtavust.

3.5 Selleks tuleb kõigepealt „järjekindlalt analüüsida põhjuseid, miks mõningaid loodusvarasid ei kasutata tõhusalt”, et seejärel valida lähenemisviis, mis „on kõikehõlmav ja sidus vaid juhul, kui õnnestub saavutada sünergia eri valdkondades võetavate meetmete vahel ja kompromiss eri poliitikavaldkondade eesmärkide vahel.”

3.6 Kõnealuse juhtalgatuse peamine eesmärk „on leppida kokku pikaajaline toimimisviis”, mis ulatub aastani 2050 ja milles selgitatakse, kuidas näeb välja vähese CO2-heitega majandus, kuidas on võimalik ümber kujundada energia- ja transpordisüsteem ning kuidas on võimalik „kaotada seos majanduskasvu ja ressursside kasutamise vahel”.

4. Üldised märkused juhtalgatuse „Ressursitõhus Euroopa” kohta ning seose kohta säästva arengu strateegiaga

4.1 Komitee tervitab komisjoni algatust, mida ta näeb säästva arengu strateegia olulise ja isegi keskse osana, mis aga ei saa strateegiat asendada.

4.2 Ta nõustub komisjoniga selles osas, et Euroopa Liidu 2020. aasta strateegia raames tuleb anda arengusuunad aastani 2050 ja sellele järgnevaks ajaks. Ent komitee sooviks teada, miks seob komisjon selle juhtalgatuse „Ressursitõhus Euroopa” Euroopa Liidu 2020. aasta strateegiaga ning miks ei esitle komisjon seda kui säästva arengu strateegia täpsustust, mis oleks märksa mõttekam. Ainuüksi tõsiasi, et komisjoni teatises räägitakse pigem 2050. aasta perspektiivist kui 2020. aastast, näitab, et tegu on pikaajalise ülesandega.

4.3 Komisjoni väide, mille kohaselt on vaja arendada tehnoloogiat, teha suuri muudatusi energia-, tööstus-, põllumajandus- ja transpordisüsteemides ning muuta ka tootjate ja tarbijate käitumist, ühtib komitee seisukohaga, mille komitee esitas juba oma 28. aprilli 2004. aasta ettevalmistavas arvamuses Euroopa Liidu säästva arengu strateegia hindamise kohta. Ent komitee viitas juba tookord sellele, et säästva arengu poliitika edukuse seisukohalt on vältimatu võimalikult konkreetselt sätestada, millised muudatused on vajalikud ja kuidas neid tuleb ellu viia.

4.4 Just selles osas esineb teatises puudujääke. Teatis on küll hästi loetav, ent puudu jääb konkreetsusest. Seetõttu peab komitee tingimata vajalikuks 20 esitatavas algatuses väga täpselt kirjeldada, mis peab kuidas muutuma, kus täpselt võib oodata vastuseisu muutustele ja milliste konkreetse meetmetega tuleks need ületada.

4.5 Seejuures näib komiteele komisjoni esitatud jaotus –

— tehnoloogia arendus,

— suured muudatused ning

— tootjate ja tarbijate käitumise muutmine –

väga kasulik. Sellest tulenevalt peaks komisjon selgitama, mida on võimalik saavutada tehnoloogia arendamisega, kus on arengu piirid ning mis teeb lõppkokkuvõttes vajalikuks suured muudatused teatud elu- ja majandusvaldkondades.

4.6 Esmalt on aga teatise kohaselt tõepoolest vaja „järjekindlalt analüüsida”, miks täna ikka veel ressurssidega nii ebatõhusalt ümber käiakse. Just selle analüüsi puudumist näeb komitee teatise nõrga küljena.

4.7 Komitee jagab vaid väga piiratud ulatuses komisjoni teesi, mille kohaselt ressursside ebatõhus kasutamine tuleneb sellest, et puudub teave selle kohta, mis see ühiskonnale tegelikult maksma läheb. Sest näiteks tulevaste kliimamuutuste kulusid on vägagi veenvalt kirjeldatud nn Sterni aruandes, bioloogilise mitmekesisuse hävimise kulusid aga nn TEEBi aruandes (The Economics of Ecosystems and Biodiversity). Sellest hoolimata ei ole midagi märkimisväärselt muutunud.

4.8 Praeguse ebatõhususe põhjused on oletatavasti pigem järgmised:

a) endiselt puudub tõeline ühiskondlik konsensus praeguse olukorra hindamise osas (mis on tõhus/ebatõhus? Kui jätkusuutlikud/mittejätkusuutlikud oleme meie/on teatud majandusharud täna tegelikult?);

b) valitseb suur selgusetus selles osas, mida säästev areng, nn roheline majandus (green economy) või ressursitõhus majandus endast konkreetselt kujutab. Puudub selge, üldkehtiv seisukoht või määratlus selle kohta, mida eelnimetatu tähendab üksikute poliitikavaldkondade seisukohalt;

c) vastavalt huvidele valitsevad täiesti erinevad nägemused selles osas, mis peab konkreetselt kvalitatiivselt ja ka kvantitatiivselt muutuma, mille poolest peavad seega tulevased arengud tänastest arengutest erinema ja millist mõju avaldavad need tulevikus igapäevaelule ja majandusele.

4.9 Komisjonil on õigus, kui ta oma teatises ütleb, et mittejätkusuutlik majandus loob täna aluse heaolule, mida paljud inimesed naudivad (ja millest teised ilma on jäetud). Mittejätkusuutliku majanduse tagajärjed tabavad täie hooga alles tulevasi põlvkondi, kes peavad nendega toime tulema.

4.10 Selle tunnistamine ja sellest vajalike järelduste tegemine on raske nii poliitikutele ja majanduselu esindajatele kui ka kodanikuühiskonnale tervikuna. Seejuures on raskendav asjaolu see, et keegi ei oska endale ette kujutada, kuidas on võimalik tagada see nn uus heaolu vaid kümnendiku praeguse energiakuluga. Sellest teadmatusest tulenevad hirmud ja ebakindlus, millega tuleb väga tundlikult ümber käia (2).

Tehnoloogiline optimeerimine, suured muudatused ja käitumise muutmine

4.11 Võrreldes juhtalgatuse „Ressursitõhus Euroopa” uuesti sõnastatud eesmärkidega (süsinikdioksiidi heite vähendamine 80 – 95 %) näivad Euroopa Liidu senised kvantitatiivsed eesmärgid – näiteks CO2 heite vähendamine 20 % aastaks 2020 – tühised. Sest kasvuhoonegaaside 20 % piiramine on praeguse süsteemi jätkuva tehnoloogilise ebatõhususe tõttu ning tänu tehnilist optimeerimist hõlmavatele uutele tehnoloogiatele võrdlemisi lihtsalt teostatav. Ent isegi senise, üheselt jätkuvalt ebapiisava eesmärgi elluviimisel oli ja on mitmeid hoiatavaid hääli, mille kohaselt seatakse majanduse konkurentsivõime küsimuse alla juba kavandatud tehnoloogiliste meetmete ja optimeerimisega. Tulemus: täna ei rakendata järjekindlalt ellu isegi mitte seda, mis oleks suures osas teostatav tehnoloogilise optimeerimise abil ilma tarbimist piiramata. On selge, et vastuseis kaugemale ulatuvate meetmete suhtes (märksõna: suured muudatused) muutub veelgi ulatuslikumaks.

4.12 Komitee peab vajalikuks viidata väga selgelt sellele, et tõhususe tehnoloogiline optimeerimine on küll oluline eesmärkide saavutamise seisukohalt. Ent ka kõige ressursitõhusamaid tehnoloogiaid ei tohi automaatselt samastada „jätkusuutlikkusega”. Selle kohta vaid üks näide: Saksa autotööstus, kellel õnnestus edukalt ennetada komisjoni poolt ette nähtud rangeid heitkoguste piirmäärasid (120 g CO2/km), on uhke oma uute tehnoloogiliste lahenduste üle. Audi uhkeldab näiteks sellega, et uus A7 (silindrimaht 2,7 l) kulutab oma 180-hobujõulise võimsuse juures „vaid” ligikaudu 6,8 l diislit 100 km kohta (tootes seega 180 g CO2/km). Kui seda võrrelda väärtustega, mida varem vastavad sõidukiklassid õhku paiskasid, on see kindlasti edusamm tõhususe suunas, ent sellel ei ole midagi pistmist jätkusuutlikkusega. Audi A7 ei ole jätkusuutlik ega ressursitõhus! See ei ole uue rohelise majanduse väljendus, vaid pigem hea tõestus sellest, et piiratud toorainet on võimalik väidetavalt kasutada ka tõhusate tehnoloogiatega ning et vajalik on täiesti uus liikuvuspoliitika inimestele ja kaupadele.

4.13 Komitee väljendab kahetsust, et komisjon käsitleb juhtalgatuses vaid mööda minnes ja paari lausega olulisimat küsimust sellest, et nimelt läänemaailma tänane ühiskondlik heaolumudel tugineb liiga tugevalt odavamate energiaallikate kasutamisele ja materjalide kasvavale, sageli ebatõhusale kasutamisele.

4.14 Juhtalgatus „Ressursitõhus Euroopa”, veel parem: taaselustatud säästva arengu strateegia, peaks aga just seda valdkonda märksa põhjalikumalt käsitlema. Komisjoni teatises mainitakse mõnel pool küll „kompromisside saavutamist eri poliitikavaldkondade eesmärkide vahel”, mis on takistuseks ressursitõhusamale lähenemisviisile, ent seda ei selgitata piisavalt, samuti jääb ebaselgeks, kuidas kavatseb poliitika sellega ümber käia.

4.15 Kui keeruline aga selliste kompromisside saavutamine on, tuleb praegu hästi esile Saksamaal, kus on otsustatud läbi viia suur muudatus energiasektoris ilma CO2 vähendamise eesmärki küsimuse alla seadmata.

Põhjalikud ümberkorraldused

4.16 Meie ees seisev suur ülesanne on kirjeldada, arendada ja rakendada põhjalikke ümberkorraldusi, uut majanduskorda ja sellest tulenevalt majanduse uut konkurentsivõimet (ka ülemaailmses mõõtkavas). On lõppemas odavate energiaallikate ja toorainete ajastu nende ülemäärase kasutuse tõttu, ja meil on ka tulevasi põlvkondi silmas pidades kohustus õppida jagama kõnealuseid napiks jäänud ökoloogilisi varasid. Seetõttu on poliitika ülesanne selgitada senisest palju paremini, et sellise majanduse konkurentsivõime, mis põhineb odavatel energiaallikatel ja loodusvarade ülemäärasel kasutamisel ning millel on lisaks võimalus lükata keskkonnakulud teiste kanda, ei ole pikemas perspektiivis sugugi jätkusuutlik. Ühiskonnapoliitika seisukohast ei saa ega tohi küsimus olla sellise majanduskorra säilitamises, vaid peab olema selle ümberkorraldamises.

4.17 Sellele eesmärgile võib ressursitõhususalgatus tulemuslikult kaasa aidata, ent üksi ta seda saavutada ei suuda. Sest ressursitõhususe küsimuse lahendamisega ei anta vastuseid jätkusuutlikkuse muude aspektidega seotud küsimustele. Seetõttu koostatigi säästva arengu strateegia, mille abil tuleb kirjeldada ja alustada Euroopa ühiskonna- ja majanduskorra järkjärgulist ümberkorraldamist ning selle sidumist põlvkondadevahelise võrdsuse ja õiglase jaotumise küsimustega.

4.18 Ressursitõhususalgatuses ei suudetud isegi mitte määratleda ressursitõhususe mõistet. See kujutab endast järjekordset puudust, millele komitee soovib tähelepanu juhtida. Oleks soovitav kirjeldada täpsemalt üksikute toodete, meetodite ja valdkondade jaoks vastavat ressursitõhusaks peetavat tehnoloogiat ning edendada seda nn top-runner-põhimõtte alusel. Selles suunas on teatises juba tehtud esimesed sammud energiatõhususe märgistamise näol nt jahutusseadmete puhul.

4.19 Ei ole mingit kahtlust, et ressursitõhusate struktuuride töölerakendamiseks on vaja kasutada erinevaid vahendeid. Üks neist on toote hinnakujundus, millel on komisjoni arvates oluline osa. Seega märgiti õieti, et „tuleb pöörata suuremat tähelepanu sobiva hinnataseme saavutamisele” ja hindade läbipaistvusele ning et „hinnad peaksid kajastama [kõiki] kulusid, mida ressursi kasutamine ühiskonnale põhjustab.” Seda tõdemust aga kindlasti ei saa lugeda 2011. aasta uueks teadussaavutuseks. Ning samuti ei ole midagi uut selles, et komitee on korduvalt nõudnud väliskulude vastavat sisestamist. Ent kahjuks jäävad edusammud soovitust palju väiksemaks, mida ei saa panna üksnes komisjoni ja liikmesriikide süüks, vaid mis on tingitud ka majanduselu teatud ringkondade vastuseisust, kuna nemad ei saa sellest mingit kasu, vaid vastupidi: nõutud põhjalikud ümberkorraldused avaldaksid neile n-ö negatiivset mõju. Poliitika peab suutma kõnealusest vastuseisust järk-järgult jagu saada.

4.20 Selleks oleks hädavajalik selgitada, kuidas kavatsetakse edeneda teel sobiva hinnataseme ja hindade läbipaistvuse poole. Ent konkreetseid ettepanekuid selle kohta strateegias ei sisaldu.

5. Poliitika ja kodanikuühiskonna ning ressursitõhususalgatuse, Euroopa 2020. aasta strateegia ja säästva arengu strateegia koostoime ehk vajadus hea valitsemistava järele

5.1 Arvestades tõika, et säästev areng, rohelise majanduse loomine või ressursitõhusale majandusele suunatud ümberkorraldused edenevad vaid visalt, oleks mõistlik, et poliitikud uuriksid põhjalikult viivituste põhjuseid. Mõnele neist juhtis komitee juba eespool tähelepanu.

5.2 Aeglaselt, väga aeglaselt ollakse jõudmas arusaamani, et meie tänapäevases majandussüsteemis tehtavad muudatused peavad olema tõepoolest põhjalikud, et tegemist oleks tõesti säästva arenguga. Komitee avaldab heameelt selle üle, et komisjoni teatises on selles osas toodud mõned konkreetsed arvud näiteks selle kohta, et ELis tuleks 2050. aastaks vähendada süsinikdioksiidi heitkoguseid 80–95 %. Nende sihtarvude esmamainimisel rääkis Euroopa Komisjoni president Barroso nn uuest tööstusrevolutsioonist, mis meid ees ootab või mille me peame läbi viima.

5.3 Komitee juhib kõnealuse käivitatava arutelu raames uuesti tähelepanu sellele, et tema arvates on juba ammu aeg käivitada põhimõtteline arutelu majanduskasvu mõiste üle. Komitee koostatud asjaomaseid arvamusi teemal „SKT näitajast kaugemale vaatamine” on komisjonile ja nõukogule tutvustatud. Arvamustes rõhutatakse, et vana rahvamajanduslik põhimõte „Majanduskasv tähendab heaolu” on tänaseks kaotanud oma kehtivuse.

5.4 Ent kahjuks ei arutleta selle üle piisavalt ei ressursitõhususalgatuse ega ELi 2020. aasta strateegia raames. Vastupidi, mõlema dokumendi sisust lähtudes võib tekkida mulje justkui oleks see majanduskasv väärtus omaette.

5.5 ELi 2020. aasta strateegias on kirjas: „Euroopa 2020. aasta strateegias peaksid kesksel kohal olema kolm prioriteeti:

— arukas majanduskasv – välja arendada teadmistele ja innovatsioonile tuginev majandussüsteem;

— jätkusuutlik majanduskasv – edendada senisest ressursitõhusamat, loodussäästlikumat ja konkurentsivõimelisemat majandussüsteemi;

— kaasav majanduskasv – tugevdada kõrge tööhõivemääraga ning majanduslikku, sotsiaalset ja territoriaalset ühtekuuluvust toetavat majandussüsteemi.

Nimetatud kolm prioriteeti täiendavad üksteist vastastikku ja loovad kujutluse Euroopa 21. sajandi sotsiaalsest turumajandusest.”

5.6 Komitee kahtleb, millist sõnumit soovivad komisjon ja nõukogu sellise sõnastusega edastada: kas ühiskond peaks neid tõlgendama selliselt, et varem oli tegemist majanduskasvuga, mis ei tuginenud teadmistele ja innovatsioonile? Kas poliitika eesmärk ei ole alati olnud edendada kõrget tööhõivemäära ning sotsiaalset ja territoriaalset ühtekuuluvust? Ning kas kõnealuste erinevate majanduskasvukontseptsioonidega kaasneb automaatselt ka säästev areng? Kui jah, siis miks komisjon või Euroopa Ülemkogu ei kasuta enam jätkusuutlikkuse mõistet, miks kirjeldatakse „kujutlust Euroopa 21. sajandi sotsiaalsest turumajandusest”, ent mitte nt sotsiaalökoloogilisest turumajandusest?

5.7 Komisjon on täiesti teadlik sellest, et näiteks loodusvarade järjekindel kaitse võib kahtlemata kaasa aidata SKT vähenemisele ning mitte selle suurenemisele. Kui ükskord kõik tavapärased hõõglambid on müügikeelu kehtestamise tõttu asendatud säästulampidega, kui kõik hooned on nõuetekohaselt isoleeritud ja kõik energia kokkuhoiumeetmed ellu rakendatud, siis väheneb märkimisväärselt nt energiakulu ja seega ka SKT. Seetõttu juhib komitee uuesti tähelepanu sellele, et

— majanduskasvu mõiste tuleb uuesti määratleda;

— SKT näitajast ei saa teha järeldusi õnne, heaolu, keskkonna olukorra, rahvatervise või sotsiaalse õigluse osas.

Uus tööstusrevolutsioon – vastutustunde revolutsioon

5.8 Kui komisjoni president Barroso räägib uuest tööstusrevolutsioonist, siis on tal õigus üksnes selles osas, mis puudutab võimalike muutuste radikaalsust. Tuleviku tarbeks on vaja uut tootmis- ja tarbimismudelit. Mõistagi on Barroso igati teadlik sellest, et revolutsiooni mõiste on ühiskonnapoliitiliselt täiesti ebakohane ja võib tekitada inimestes hirmusid. Revolutsioonid sünnivad suurte inimrühmade allasurumise tingimustes, milles allasurutud tahavad vastuvõetamatut olukorda muuta kiiresti ja püsivalt, pöörates võimulolijate vastu.

5.9 Ent säästva arengu ja ressursitõhususe üle peetava arutelu puhul ei ole tegemist sellise olukorraga. Vastupidi: ei ole tuvastatavad suured inimrühmad, kes oleks pööranud valitsevate struktuuride vastu. Pigem on olukord nii, et elatakse päris kena elu ühiskonnas, kes tarbib igal aastal naftat koguses, mis on tekkinud u 5 miljoni aasta jooksul, ja kelle tegevuse tagajärjel sureb igal aastal välja 10 000 korda rohkem liike kui tavapärase evolutsiooni käigus.

5.10 Seega seisame silmitsi ülesande ja küsimusega, kuidas arendada praeguste põlvede kollektiivset vastutustunnet tulevastele põlvkondadele mõeldes, kuidas tekitada survet tõeliste muutuste saavutamiseks, mis võivad kaasa tuua vajaduse millestki loobuda.

5.11 Sellega seoses on esmatähtis kaasata kodanikuühiskond ja majandusringkonnad algusest peale piisaval määral kõnealusesse protsessi. Just nimelt see on ja oli 2001. aastal Göteborgis vastuvõetud ELi säästva arengu strateegia senine ülesanne.

Säästva arengu strateegia hetkeseis ELis

5.12 Komitee jälgib juba palju aastaid väga tähelepanulikult ja toetab aktiivselt 2001. aastal Euroopa Ülemkogu vastuvõetud ELi säästva arengu strateegiat. Algusest peale on komitee nõudnud, et just kõnealusele pikaajalisele strateegiale pöörataks suurimat tähelepanu.

5.13 Komitee on pidevalt (ja sageli) nõudnud, et säästva arengu strateegia peaks pakkuma kodanikele, ettevõtjatele ja esindusliitudele, ent ka poliitikutele selged suunised ja järelikult seadma neile kvalitatiivsed ja kvantitatiivsed eesmärgid. Nendest tuleks juhinduda lühi- ja keskpikas perspektiivis tehtavates otsustes ning kõik ELi poliitikavaldkonnad peaksid olema suunatud säästva arengu strateegias seatud tulevikku suunatud eesmärkidele.

5.14 Ent sama tihti on komitee ka pidanud väljendama kahetsust selle üle, et tema arvates on säästva arengu strateegia sõnastus äärmiselt ebakonkreetne ning poliitikas ei pöörata strateegiale piisavalt suurt tähelepanu.

5.15 Samuti avaldas komitee heameelt selle üle, et Euroopa Ülemkogu omistas talle 2006. aastal läbivaadatud säästva arengu strateegias erilise rolli, mis seisneb selles, et komitee annab konkreetse panuse Euroopa Komisjonis iga kahe aasta tagant koostatavatesse eduaruannetesse. Tõsi küll, komisjon avaldas 2007. ja 2009. aastal vastavad eduaruanded, mille kohta esitas komitee siis ka tähelepanekud ja hinnangu tagantjärele, ent tegelikult ei olnud komisjon taotlenud komiteelt lubatud panust enne kõnealuste aruannete koostamist.

5.16 Järgmine eduaruanne peaks tegelikult – kui peetakse kinni Euroopa Ülemkogu kehtestatud kaheaastasest intervallist – avaldatama käesoleval aastal, aga kõik viitab sellele, et seda ei juhtu. Seni ei ole komiteele laekunud sellekohaseid komisjoni taotlusi.

5.17 Komisjoni tööprogrammis 2011. aastaks (3) ei sisaldu viidet sellele, et komisjon peaks esitama sellise vahearuande, 51-leheküljelises dokumendis säästva arengu strateegiat üldse ei mainitagi. Viidatakse äärmiselt paljudele ELi strateegiatele, ent mitte säästva arengu omale. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee avaldab selle üle sügavat kahetsust.

5.18 Teisisõnu, säästva arengu strateegia osas valitseb märkimisväärne vaikus – komitee arvates liiga suur vaikus. Paljudest säästva arengu strateegias antud poliitilistest lubadustest, nagu nt keskkonnakahjulike toetuste loetelu koostamine, ei ole kinni peetud. Igapäevases poliitikaelus räägitakse üksnes ELi 2020. aasta strateegiast, milles omakorda ei looda mingisugust tõelist seost säästva arengu strateegiaga.

5.19 Kodanikuühiskonna jaoks ei tähenda mitte midagi head see, et poliitikas praktiliselt enam ei arutleta säästva arengu strateegia üle ega teavitata sellest. Komitee sooviks teada, miks see nii on ja kuidas peaks ühiskond seda tõlgendama. Komisjon peab olema teadlik sellest, et tekib mulje justkui oleks viimastel kuudel ja aastatel kogetud kriiside paljusus (4) nõudnud poliitika niivõrd tugevat ja täielikku keskendamist nende lahendamisele, et pikaajalised poliitikaküsimused on tervenisti tahaplaanile lükatud.

5.20 Ent järjest rohkem inimesi tõstatab – õigusega, nagu komitee leiab – küsimuse selle kohta, kas esiteks ei ole kõnealused väga erinevates poliitikavaldkondades kuhjuvad kriisid omavahel seotud ja teiseks, kas nendes ei väljendu mittesäästev majandamisviis või selle tagajärg.

5.21 Nõukogu eesistujariigi aruannet „ELi säästva arengu strateegia läbivaatamine 2009. aastal” (5) võib vabalt tõlgendada nii, et vähemalt nõukogus ollakse teadlik, et see ehk vastab tõele. Juba dokumendi esimeses lauses on kirjas järgmine: „Praegused arengud ei ole mitmes mõttes säästvad; maa kandevõime piirid on ületatud ning sotsiaal- ja majanduskapital on surve all. Kuigi korduvalt on osutatud muutuse vajalikkusele, on tulemused piiratud.” Aruande puhul on põhimõtteliselt tegu üleskutsega, milles toetatakse säästva arengu strateegiat, mis „kujutab endast pikaajalist visiooni ja poliitilist üldraamistikku, mis […] suunab kõiki ELi poliitikaid ja strateegiaid […]. Väljakutse seisneb selles, kuidas tagada SASi reaalne mõju ELi poliitikatele, […], et tagada sidusus lühi- ja pikaajaliste eesmärkide ning erinevate valdkondade vahel.”

5.22 Komitee nõutud ja ka nõukogu poolt vajalikuks peetud poliitiline üldraamistik, mida säästva arengu strateegia peaks endast kujutama, eksisteerib praegu maksimaalselt vaid nõudmisena vanades dokumentides ja teatud kõnedes, ent mitte poliitilises tegelikkuses. Ei ressursitõhususalgatus ega ELi 2020. aasta strateegia suuda seda lünka täita.

5.23 Komitee näeb suurt ohtu, et kodanikel võib kaduda ülevaade. Mitte ainult sellepärast, et praeguseks on täiesti ebaselgeks muutunud see, milline strateegia üldse kehtib ja milline on siduv, vaid ka sellepärast, et kodanikes tekitavad segadust mõisted. Nii räägitakse ELi 2020. aasta strateegias pidevalt majanduskasvu väga mitmesugustest vormidest, ent „jätkusuutlikkuse” või „säästva arengu mõisteid” enam ei mainitagi.

5.24 Seetõttu peab komitee kohaseks, et komisjon selgitaks võimalikult kiiresti täiesti selgesõnaliselt ELi 2020. aasta strateegia ja säästva arengu strateegia vahelisi seoseid. Komitee kutsub uuesti üles elavdama säästva arengu strateegiat ja nägema ELi 2020. aasta strateegias äärmiselt olulist vahendit, et võtta suund kesksete majandusharude ümberkorraldamisele.

Brüssel, 22. september 2011 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Staffan NILSSON

(1) EMSK arvamused „Rio+20: rohelise majanduse ja juhtimise parandamise suunas. Euroopa organiseeritud kodanikuühiskonna panus” ja „Konkurentsivõimeline vähese CO2-heitega majandus aastaks 2050 – edenemiskava” (vt käesoleva Euroopa Liidu Teataja lk 110).

(2) Komitee viitas just sellele juba 2004. aasta ettevalmistavas arvamuses „ELi säästva arengu strateegia hindamine” (ELT C 117, 30.4.2004, lk 22–37), paludes tulutult komisjoni, et ta antud asjaolule erilist tähelepanu osutaks.

(3) KOM(2010) 623 lõplik, 27.10.2010.

(4) Et tuua vaid mõned näited: finantskriis/eurokriis, energiakriis, kliimakriis, bioloogilise mitmekesisuse kriis, näljaprobleemid.

(5) Vt nõukogu dokument 16818/09, 1.12.2009.