[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 18.9.2008

KOM(2008) 568 lõplik

2004/0209 (COD)

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, mis tuleneb EÜ asutamislepingu artikli 251 lõike 2 teisest lõigust ning käsitleb

nõukogu ühist seisukohta, milles käsitletakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu kavandatava direktiivi vastuvõtmist, millega muudetakse direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta

2004/0209 (COD)

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, mis tuleneb EÜ asutamislepingu artikli 251 lõike 2 teisest lõigust ning käsitleb

nõukogu ühist seisukohta, milles käsitletakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu kavandatava direktiivi vastuvõtmist, millega muudetakse direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta

1. TAUST

Ettepaneku parlamendile ja nõukogule edastamine: (dokument KOM(2004) 607 (lõplik)): 2004/0209 (COD) | 22. september 2004 |

Regioonide Komitee arvamus: | 14. aprill 2005 |

Parlamendi arvamus (esimene lugemine): | 11. mai 2005 |

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus: | 11. mai 2005 |

Muudetud ettepaneku parlamendile ja nõukogule edastamine: KOM(2005) 246 (lõplik) | 31. mai 2005 |

Nõukogu poliitiline kokkulepe ühise seisukoha suhtes (kvalifitseeritud häälteenamusega): | 9. juuni 2008 |

Nõukogu ühise seisukoha ametlik vastuvõtmine: | 15. septembril 2008 |

2. KOMISJONI ETTEPANEKU EESMÄRK

Komisjoni ettepaneku eesmärk on muuta tööaja direktiivi,[1] koostades tasakaalustatud muudatustepaketi, mis vastaks neljale põhikriteeriumile:

- annab õigusliku lahenduse komisjoni 2004. aastal korraldatud avaliku arutelu käigus kerkinud valveaja ja seda kompenseeriva puhkeaja korralduse probleemidele;

- tagab töötajate tervise ja turvalisuse parema kaitse, eelkõige seoses ületunnitööst põhjustatud ohtudega;

- võimaldab suuremat paindlikkust nädala tööajanormiga seotud arvestusperioodi pikkuse määramisel, kajastades ka 2004. aasta avaliku arutelu tulemusi; ning

- tagab suurema toetuse töö ja pereelu kokkusobitamise põhimõttele.

Peamised muudatused komisjoni muudetud ettepanekus on järgmised:

Valveaeg

Sätestatakse valveaja õiguslik määratlus, tehes vahet erinevat laadi valvesoleku vahel, lähtuvalt hiljutistest Euroopa Kohtu otsustest SIMAPi[2], Jaeger'i[3] jt kohtuasjades, mis on oluliselt mõjutanud tööaja korraldust avalikus teenistuses.

Töö ja pereelu kokkusobitamine

Nähakse ette, et liikmesriigid peavad suunama tööturu osapooli sõlmima töö ja pereelu kokkusobitamist võimaldavaid lepinguid ja võtma meetmeid, mis kohustaks tööandjaid õigeaegselt teavitama oma töötajaid muutustest tööajas ning läbi vaatama töötajate taotlusi tööajakava või -korralduse muutmiseks.

Nädala tööajanormi arvutamine

Direktiivis on sätestatud, et nädala keskmine tööaeg (kaasa arvatud ületunnitöö) ei tohi ületada 48 tundi. Ettepanekuga ei muudetaks tööajanormi, vaid võimaldataks suuremat paindlikkust keskmise tööaja arvutamisel, lubades arvestusperioodi ametlikult pikendada kuni 12 kuuni, seda nii objektiivsetel ja tehnilistel kui ka töökorraldusest tulenevatel põhjustel. Selline pikendamine tuleb tööturu osapooltega läbi arutada, võttes arvesse töötajate tervise ja ohutuse kaitset.

Muutused tööaja erandis

Direktiivi artikli 22 lõike 1 kohaselt on liikmesriikidel praegu õigus lubada töötajatel teatavate töö- ja ohutustingimuste täitmise korral ja kokkuleppel tööandjaga töötada nädalas rohkem kui 48 tundi. Muudetud ettepanekuga nähakse ette, et sellise erandi tegemise võimalus tühistatakse teatavaks tähtajaks, millise ajani kohaldatakse täiendavaid kaitsemeetmeid.

Puhkeaja korraldus

Juhuks, kui tehakse erandeid direktiiviga ettenähtud päevasest või nädalasest miinimumpuhkeajast, on kavas ette näha, et mõistlik ajavahemik, mille jooksul peab töötajale võimaldama samaväärset kompenseerivat puhkeaega, määratakse kindlaks riikliku õigusakti, kollektiivlepingu või tööturu osapoolte vahelise kokkuleppega. Selline muudatus võimaldab nii töötajatel kui ka tööandjatel märksa paindlikumalt tööd korraldada.

3. MÄRKUSED ÜHISE SEISUKOHA KOHTA

1.1. Üldised märkused ühise seisukoha kohta

Ühine seisukoht erineb mitmes aspektis komisjoni muudetud ettepanekust. Eelkõige selles, et mitmeid parlamendi tehtud muudatusi ei ole arvesse võetud, olgugi et komisjoni muudetud ettepanekusse inkorporeeriti neid märkimisväärne hulk.

Ühine seisukoht võeti nõukogus vastu pärast eriti pikaleveninud ja rasket esimest lugemist, kusjuures, vaatamata eesistujamaade järjestikustele pingutustele (komisjoni toetusel) kompromissi leida, oli suur hulk liikmesriike jäigalt lahknevatel seisukohtadel.

Mõned nõukogu soovitatud muudatused, nagu täiendavate tingimuste kehtestamine kaitseks tööaja erandi kuritarvitamise vastu, võivad komisjonis toetust leida, sest need pakuvad paremat kaitset töötajatele, keda ületunnitöö eriti negatiivselt mõjutab.

Muud tööaja erandi osas kavandatud muudatused on komisjoni poolt heaks kiidetud, võttes arvesse olulisi muudatusi, mida liikmesriigid selle erandi kohaldamises ette näevad; neid on üksikasjalikumalt kirjeldatud allpool.

Komisjon toetab üldist laadi kokkulepet, sest näeb äärmist vajadust tuua olukorda selgust õiguslikust aspektist ja seeläbi saavutada direktiivi ühtlasem kohaldamine kõikides liikmesriikides.

1.2. Euroopa Parlamendi kavandatud muudatuste esimese lugemise tulemus

1.2.1. Euroopa Parlamendi tehtud muudatused, mis (täielikult, osaliselt või sisuliselt) sisalduvad nii komisjoni muudetud ettepanekus kui ka ühises seisukohas

Põhjendused:

- muudatus 1 (osundatakse Lissabonis toimunud Euroopa Ülemkogu järeldusi): vaata ühise seisukoha põhjendust 4;

- muudatus 2 (viidatakse üksikasjalikult Lissabonis toimunud Euroopa Ülemkogu järeldustele): vaata ühise seisukoha põhjendust 4;

- muudatus 3 (viidatakse naiste tööhõive määra tõstmisele): vaata ühise seisukoha põhjendust 5;

- muudatus 4 (rõhutatakse töötajate tervise ja ohutuse kaitset, lisatakse viide töö ja pereelu kokkusobitamisele): vaata ühise seisukoha põhjendust 7;

- muudatus 8 (osundatakse põhiõiguste harta artikli 31 lõiget 2): vaata ühise seisukoha põhjendust 19.

Artiklid:

- muudatus 10 (passiivset valveaega võib arvutada proportsionaalselt): vaata ühise seisukoha artiklit 1.2 (kavandatud uus artikkel 2a);

- muudatus 12 (lisatakse säte töö ja pereelu kokkusobitamise kohta): vaata ühise seisukoha artiklit 1.2 (kavandatud uus artikkel 2b);

- muudatus 13 (jäetakse välja kavandatud uus tekst artikli 16 punktis b): väljajäetud tekst ei sisaldu enam ühises seisukohas;

- muudatused 16 ja 18 (kompenseeriv puhkeaeg): vaata ühise seisukoha artikli 1.3 punkti b (muudetakse artikli 17 lõiget 2) ja artiklit 1.4 (muudetakse artiklit 18);

- muudatus 17 (parandatakse viga): vaata ühise seisukoha artikli 1.3 punkti d alapunkti i (muudetakse artikli 17 lõiget 5);

- muudatus 19 (arvestusperiood): vaata ühise seisukoha artiklit 1.5 (muudetakse artiklit 19).

1.2.2. Euroopa Parlamendi kavandatud muudatused, mis sisalduvad muudetud ettepanekus, kuid mitte ühises seisukohas

- muudatus 11 (tööajanormide arvestamine töötaja, mitte töölepingu järgi):

vaata muudetud ettepaneku põhjendust 2, mis seda muudatust osaliselt kajastab;

- muudatus 20 (artikli 22 lõike 1 alusel lubatud tööaja erandi tühistamine kolme aasta möödumisel direktiivi jõustumisest):

vaata muudetud ettepaneku artikli 22 lõiget 1;

- muudatus 24 (seoses ettepanekus kavandatud tööaja erandi tühistamisega nähakse ette, et kehtivad kokkulepped aeguvad 1 aasta jooksul):

vaata muudetud ettepaneku artikli 22 lõiget 1c.

1.2.3. Peamised lahknevused komisjoni muudetud ettepaneku ja nõukogu ühise seisukoha vahel

Direktiiviga ette nähtud tööajanormide ja puhkeaja arvestamine konkreetse töötaja järgi

Komisjon leiab, et tööaja direktiivis sätestatud eesmärkide (tervis ja ohutus) reaalse täitmise tagamiseks peaksid liikmesriigid, kui vähegi võimalik, oma õigusaktides juba praegu ette nägema meetmed, mis võimaldaksid arvestada direktiiviga kehtestatud nädala keskmise tööaja ning päevase ja nädalase puhkeaja norme konkreetse töötaja järgi, juhul kui töötajal on samaaegselt kaks või enam töölepingut, mis kuuluvad direktiivi reguleerimisalasse. Komisjon on selle seisukoha juba avaldanud oma 2000. aasta aruandes tööaja direktiivi kohta.[4]

See küsimus põhjustas nõukogus esimese lugemise varases etapis laiaulatusliku arutelu. Komisjonile teadaolevalt rakendatakse kõnealuseid sätteid praegu vähemalt 12 liikmesriigis konkreetsest töötajast lähtuvalt ning vähemalt 12-s võetakse aluseks tööleping. Nõukogus toimunud arutelul kerkis see asjaolu esiplaanile. Vaatamata parlamendi tehtud muudatusettepanekule, ei õnnestunud kõnealuste eeskirjade töötajast lähtuva rakendamise osas saavutada mitte mingeid kokkuleppeid ega võtta vastu erisätteid. Komisjon leiab, et seda küsimust tuleb käesolevast õigusakti ettepanekust eraldi käsitleda.

Valveaeg

Muudetud ettepaneku kohaselt tehakse vahet aktiivse ja passiivse valveaja[5] vahel töökohal. Komisjoni ettepaneku kohaselt tuleks aktiivset valveaega (aeg, mil töötaja täidab ülesandeid, milleks ta on töökohale kutsutud) alati käsitada tööajana. Passiivset valveaega aga ei käsitataks tööajana, välja arvatud juhul, kui riiklikest eeskirjadest või kollektiivlepingust ei tulene teisiti. Mitte mingil juhul ei või aga passiivset valveaega käsitada puhkeajana.

Ühises seisukohas ei nähta aktiivse valveajaga seoses ette mingeid muudatusi, küll aga lubatakse passiivset valveaega käsitada vastavalt riiklikele eeskirjadele või kollektiivlepingule kas tööajana või puhkeajana.

Töö ja pereelu kokkusobitamine

Muudetud ettepaneku kohaselt peaksid liikmesriigid võtma meetmeid, millega tagataks tööandjate kohustus läbi vaadata töötajate taotlused tööajakorralduse muutmiseks, võttes arvesse mõlemapoolset paindliku asjaajamise vajadust. Ühises seisukohas nähakse selle asemel ette, et liikmesriigid vaid ärgitavad tööandjaid selliseid taotlusi läbi vaatama, kusjuures sellistele taotlustele võidakse seada lisatingimusi.

Kavandatud tekst tooks siiski kaasa töötingimuste olulise paranemise, sest töö ja pereelu kokkusobitamise kohta ei ole direktiivis ühtki sätet ning uue momendina lisataks liikmesriikide kohustus tagada, et tööandjad teavitaksid õigeaegselt oma töötajaid olulistest muutustest tööaja korralduses.

Muudatused tööaja erandis

Tööaja erandi muutmine oli ainus väga vastuoluline küsimus, mis põhjustas nõukogus esimesel lugemisel äärmiselt pikaleveninud ja keerulise arutelu.

Muudetud ettepanekus kavandatakse kõnealune erand tühistada kolme aasta möödumisel direktiivi jõustumisest, kusjuures töötajate suhtes, kes on nõustunud töötama tööaja erandi alusel, kohaldatakse seniks tõhusamaid kaitsemeetmeid.

Ühises seisukohas selle erandi tühistamist ette ei nähta. Selle asemel rõhutatakse kõrgemal tasemel kaitset (mida komisjon on juba kavandanud), et pakkuda uut neljast punktist koosnevat raamistikku tööaja erandi rakendamiseks: selgemalt piiritletud tööajanormid, rangemad praktilised tingimused töötajate kaitseks, erandi kasutamise läbivaatamine teatava aja möödudes riikide üksikasjalike aruannete põhjal ning liikmesriigi kohustus valida tööajakorralduse erandi või sellise korralduse vahel, kus keskmine tööaeg määratakse seadusega kindlaks pikemaks ajavahemikuks (kuni 12 kuud). Selle raamistiku üksikasjalikum kirjeldus esitatakse allpool.

Komisjon jääb seisukohale, et kõnealune tööaja erand kaldub kõrvale maksimaalselt 48tunnise töönädala põhimõttest, ohustades seega töötajate tervist ja ohutust nii lühikeses kui ka pikas perspektiivis. Seepärast on komisjon järjekindlalt soovinud oluliselt tugevdada meetmeid, mis kaitseksid töötajaid, kes nõustuvad töötama tööaja erandi alusel.

Komisjon on jõudnud arusaamisele, et tööaja erandi rakendamise viisid on viimastel aastatel märkimisväärselt muutunud. Aastal 2000 kasutati seda erandivõimalust tegelikult ainult ühes liikmesriigis. Aastal 2008 on ligikaudu 14 liikmesriigis ametlikult võimalik töötada tööaja erandi alusel, ehkki selle õiguslikus reguleerimises on suured erinevused.[6] Lisaks liikmesriikidele, kes erandivõimalust juba kasutavad, soovivad mitmed liikmesriigid säilitada võimalust seda erandit tulevikus kasutada, juhul kui tekib tööjõunappus mõnes konkreetses majandusharus või majanduses tervikuna.

Komisjoni arvates on see olukord nõukogus toimunud arutelul tugevasti esiplaanile kerkinud. Tuleb märkida, et esialgselt üksnes valveajaga töötavate valdkondade tarbeks loodud tööaja erandi kasutamine on alates 2000. aastast tormiliselt kasvanud ning nõue käsitada kogu valveaega tööajana on seda märkimisväärselt soodustanud.

Mõned passiivse valveaja arvestamisse kavandatud muudatused peaksid pakkuma lahenduse nendele liikmesriikidele, kel on esinenud raskusi vajaliku kvalifikatsiooniga tööjõu leidmisel nii lühikeses kui ka keskpikas perspektiivis (struktuursete tegurite või tööjõu liikumise tõttu teistesse liikmesriikidesse või kolmandatesse riikidesse). Uue artikliga 24a ette nähtud läbivaatamine annab komisjonile võimaluse veenduda, kuidas need muudatused on tegelikkuses liikmesriikide tegevust mõjutanud, ning saada kõnealuse erandi kasutamisest palju üksikasjalikuma ülevaate, kui see praegu võimalik on. Nimetatud ülevaatele tuginedes saab komisjon paremini kujundada oma üldise seisukoha (ning olenevalt vajadusest ka ettepanekud) tööaja erandiga seotud edasiste sammude suhtes.

Komisjon on pärast pikka ja üksikasjalikku võimalike lahendusteede kaalumist ning kõiki eespool nimetatud asjaolusid arvestades jõudnud järeldusele, et võimaldamaks ettepaneku jõudmist teisele lugemisele, on üldise kokkuleppe saavutamist silmas pidades vaja toetada ühises seisukohas sisalduvaid tööaja erandit puudutavaid ettepanekuid.

48tunnise töönädala nõudest erineva tööajaga (st erandi alusel) töötajate maksimaalne tööaeg

Tööaja direktiiviga on kehtestatud keskmiselt 48tunnine töönädal (koos ületunnitööga). Erandina võib töötaja kokkuleppel tööandjaga siiski valida tööaja, mis ületab seda normi. Direktiivis ei ole sätestatud sellise valiku teinud töötaja jaoks selgeid tööaja piirmäärasid.

Direktiivis seatakse kaks tingimuslikku piirmäära. Esiteks ei tohi töötunnid ületada direktiiviga kehtestatud minimaalse päevase ja nädalase puhkeaja piiri; neid nõudeid erand ei mõjuta. Teiseks, artikli 22 lõikes 1 on sätestatud, et erandi tegemisel tuleb järgida töötajate tervise ja ohutuse kaitsmise üldpõhimõtteid, samuti on Euroopa Kohus pidevalt kinnitanud, et mis tahes erandi tegemist ühenduse õigusest tulenevatest õigustest tuleb tõlgendada piiravalt. Direktiivi 2003/88/EÜ artikli 22 lõike 1 punkti d kohaselt võivad pädevad asutused „ töötajate ohutuse ja/või tervise kaitsega seotud põhjustel keelata või piirata ” võimalust ületada 48tunnist maksimaalset tööaega, isegi kui töötaja on ise sellega nõustunud. Siit järeldub, et isegi kui töötaja nõustub tööaja erandi alusel töötama, on ületundide arv alati tinglikult piiratud ületunnitööst tulenevate tegelike tervise- ja ohutusriskidega.

Komisjon leidis siiski, et tööaja erandiga nõustunud töötajate töötundide ülempiiri kehtestamata jätmine on üks kuritarvitamist eriti soodustanud asjaolu. Muudetud ettepanekus on tööaja erandi alusel töötajate jaoks selgelt kehtestatud ülempiir – 55 töötundi nädalas, välja arvatud juhul, kui kollektiivlepinguga või tööturu osapoolte vahelise lepinguga on ette nähtud teisiti.

Ühise seisukoha lähenemisviis on erinev, nagu on kavandatud artikli 22 lõike 2 punktis d. Erandi alusel töötajate nädalase tööaja ülempiir oleks keskmiselt 60 tundi kolme kuu jooksul, välja arvatud juhul, kui kollektiivlepinguga või tööturu osapoolte vahelise lepinguga on ette nähtud teisiti; või keskmiselt 65 tundi kolme kuu jooksul, juhul kui passiivne valveaeg on arvatud tööaja hulka ning kollektiivlepingut ei ole sõlmitud.

Komisjon möönab, et ühises seisukohas pakutud piirnormid on tõepoolest edasiminek võrreldes praeguse olukorraga, kus erandi valinud tööliste jaoks ei ole konkreetset ülempiiri kehtestatud. Samuti peab komisjon õigeks veidi kõrgema ülempiiri kehtestamist juhul, kui passiivne valveaeg on arvatud tööaja hulka, sest siis on üldiselt tagatud töötajate tervise ja ohutuse kaitse kõrgemal tasemel.

1.3. Nõukogu esitatud uued sätted ja komisjoni seisukoht

Uus kaitsemeetmete raamistik tööaja erandi lubamise korral:

Ühises seisukohas rõhutatakse kõrgemal tasemel kaitset, mis sisaldus juba komisjoni ettepanekus, et pakkuda uut neljast punktist koosnevat raamistikku tööaja erandi rakendamiseks:

- Selgemalt piiritletud tööajanormid : tööaja erand on sõnastatud kui erand, mis tehakse töötaja tervise ja ohutuse tõhusat kaitset tagades tema vabal tahtel ja teadlikul selgesõnalisel nõusolekul. Nimetatud tingimuste täitmiseks tuleb tagada asjakohased kaitsemeetmed ning hoolikas järelevalve; vajalik on ka tööturu osapooltega konsulteerimine (põhjendus 12, kavandatud artikli 22 lõige 1).

- Töötajate parem kaitse praktikas : rohkem rangemaid praktilisi tingimusi. Nende eesmärk on: kaitsta töötajaid paremini tööaja erandi alusel töötamisele sundimise eest; tagada töötajatele võimalus soovi korral kiiresti ja ilma seetõttu tagakiusamist kartmata tagasi pöörduda 48tunnise tööaja juurde; kohustada tööandjaid pidama tööaja erandite kasutamise arvestust riiklikele ametiasutustele esitamiseks; tagada riiklike asutuste tõhusam sekkumine ja järelevalve tervise- ja ohutusriskide korral (kavandatud artikkel 22.2).

- Edaspidine läbivaatamine: komisjon annab nõukogule aru[7] tööaja erandi kasutamisest (ja muudest ületunnitööd tingivatest teguritest). Aruanne koostatakse liikmesriikidest saadud üksikasjalike aruannete põhjal, mis sisaldavad konsultatsioone tööturu osapooltega riiklikul tasandil; aruandes võidakse teha asjakohaseid ettepanekuid ületundide vähendamiseks, sh tööaja erandi kohta. Selles etapis annab nõukogu olukorrale hinnangu (kavandatud artikkel 24a).

- Kohustus valida : liikmesriikidel tuleb valida, kas lubada rakendada tööaja erandeid (kõigis sektorites) või riiklike õigusaktidega kehtestada võimalus pikendada nädalase tööaja arvestusperioodi 12 kuuni. Kui liikmesriik lubab kasutada tööaja erandit, ei või arvestusperiood üldiselt ületada 6 kuud, välja arvatud juhul, kui kollektiivlepinguga või tööturu osapoolte vahelise lepinguga on ette nähtud teisiti. Kui liikmesriik ei luba tööaja erandit kasutada, võidakse kas kollektiivlepinguga või riikliku õigusaktiga lubada pikendada arvestusperioodi kuni 12 kuuni. Selline säte oleks liikmesriikidele struktuurseks motivatsiooniks, et loobuda tööaja erandite kasutamisest (kavandatud artikkel 22a).

Komisjon kiidab heaks suundumused, mis aitavad kaasa töötajate tervise ja ohutuse õigusliku kaitse suurendamisele.

Teatavate kaitsetingimuste rakendamata jätmine lühiajalise lepinguga töötajate puhul

Ühises seisukohas (kavandatud artikli 22 lõikes 3) nähakse ette, et tööaja erandi alusel töötajate kaitseks kehtestatud tingimustest kahte ei kohaldata selliste töötajate suhtes, kel on ühe tööandjaga sõlmitud leping, kus tööaeg ei ületa 10 nädalat aastas.

Seega võivad sellised töötajad esimesel neljal töötamisnädalal täie õigusega valida töötamise tööaja erandi alusel (kuigi mitte selliselt töölepingule alla kirjutada) ning ületada tööaja erandi alusel töötajatele kehtestatud tööaja ülempiiri (keskmiselt 60 tundi nädalas, välja arvatud juhul, kui kollektiivlepinguga või tööturu osapoolte vahelise lepinguga on ette nähtud teisiti; 65 tundi nädalas, juhul kui passiivne valveaeg on arvatud tööaja hulka), kui järgitakse töötajate tervise ja ohutuse kaitse üldpõhimõtteid.

4. KOKKUVÕTTEKS

Komisjoni toetab ühist seisukohta, mis on vastu võetud kvalifitseeritud häälteenamusega.

Komisjon mõistab, et muudetud ettepanek ja nõukogu ühine seisukoht on mõnes aspektis erinevad. Mõnel juhul on muudatused töötajate kaitset tugevdavat laadi.

Komisjon on veendunud, et valveaja ja kompenseeriva puhkeajaga seotud küsimused vajavad kiiresti lahendamist seadusemuudatuste kaudu. Sellise arvamuse kujundas komisjon laiaulatuslike konsultatsioonide tulemusel, mis toimusid enne esialgse ettepaneku esitamist 2004. aastal, ning järgnevate suundumuste mõjul on see arvamus kinnitust leidnud.

See veendumus põhineb peamiselt kahel asjaolul. Esiteks Euroopa Kohtu otsuste reaalne mõju peamistele avalikele teenustele (k.a kiirabi, intensiivravi ja traumapunktid haiglates, halvemates tingimustes elavate inimeste hooldus ja puuetega inimeste tugiteenused), mille korraldamisel juba esineb hulganisti struktuurseid probleeme demograafilistel ja muudel põhjustel. See on eelkõige probleemiks liikmesriikides, kus esineb märkimisväärne oskustööliste väljaränne.

Teiseks tuleb vaadata seost SIMAPi ja Jaegeri kohtuotsuste ning tööaja erandi kasutamise tormilise kasvu vahel alates 2000. aastast. Paljud liikmesriigid, kus sel ajal tööaja erandid kasutusele võeti, rakendasid neid ainult või eelkõige sektorites, kus valdavalt kasutatakse valveaega.

Komisjon mõistab samuti, kui oluline on töötajate üldise kaitse seisukohast nõukogu otsus siduda omavahel poliitilise kokkuleppe saavutamine käesoleva muudetud ettepaneku ning renditööd käsitleva uue kavandatava direktiivi kohta. See lähenemisviis on lõpuks, pärast väga pikka poliitilist ummikseisu, viinud need kaks pöördelise tähtsusega ettepanekut teise lugemiseni.

Kokkuvõtteks on komisjon veendunud, arvestades liikmesriikide jäigalt lahknenud seisukohti nõukogus tööaja direktiivi muudatuse väga pikaleveninud ja raskel esimesel lugemisel (peaaegu neli aastat), et ühise seisukoha toetamine on parim tee, mis võimaldab jätkata selle tähtsa muudatusettepaneku seadusandlikku menetlust.

[1] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiiv 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta, ELT L 299, 18.11.2003, lk 9.

[2] Euroopa Kohtu 3. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-303/98, SIMAP, 2000 ECR I-07963.

[3] Euroopa Kohtu 9. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-151/02, Jaeger, 2003 ECR I-8389.

[4] KOM(2000) 787, punkt 14.2.

[5] Valveaeg on ajavahemik, mil töötaja peab töökohale kutsumise korral olema kättesaadav tööülesannete täitmiseks. Aktiivse valveaja kestel täidab töötaja ülesandeid, milleks ta on töökohale kutsutud. Passiivse valveaja kestel töötaja viibib töökohal ilma konkreetseid tööülesandeid täitmata.

[6] Näiteks mõnes liikmesriigis on erandit üldiselt lubatud kasutada mis tahes valdkonnas, mõnes lubatakse seda vaid teatavates sektorites või sektorites, kus valdavalt kasutatakse valveaega.

[7] Aruanne tuleb koostada hiljemalt neli aastat pärast kõnealuse ettepaneku riiklikku õigusse ülevõtmise tähtaega.