Mis puudutab COVID-19 kriisi mõju toidusüsteemile ning mahetoidu tootmisele ja tarbimisele, siis suurem osa vastajaid (85 %) leidis, et „kriis on näidanud meie sõltuvust hooajalisest mahepõllumajandusest“. Enamik vastajatest (59 %) leidis, et kriis on „tugevdanud mahepõllumajandust ja selle rolli ELi varustamisel toiduainetega“. Kriis on 53 % vastajate hinnangul „kiirendanud struktuurimuutusi toidutarbimises mahepõllumajanduse kasuks“. 51 % vastajatest leidis, et suurem nõudlus mahetoodete järele püsib ka pärast COVID-19 kriisi.

Enamik vastajatest (63 %) pidas mahetoitu tarbijate jaoks liiga kalliks ja märkis tarbijate vähest teadlikkust ELi märgisest (63 %) ning et liiga palju on ökoloogilise toidu kavu, mida võidakse mahetootmisega segi ajada (59 %). Kui vastajatelt küsiti muude olemasolevate takistuste kohta seoses mahetoidu suurema tootmise ja tarbimisega ELis, nimetati esimese takistusena tavapõllumajandustoodete hinda (43 vastust). Takistuseks nimetasid 12 vastajat ka vähest usaldust ELi mahemärgise vastu ning 11 vastajat vähest teavet mahepõllumajanduse kasu kohta tervisele ja keskkonnale.

Üldiselt oldi ELi mahetootmissektori arendamiseks kavandatud üheksa meetmega laialdaselt nõus (57–91 %). Suurel üksmeelel (91 % vastustest) oldi mahepõllumajanduse keskkonna- ja kliimaalasest kasust teadlikkuse suurendamise suhtes. Toetuse tase oli üle 80 % nelja meetme puhul: i) koolikavad tervisliku toitumise edendamiseks (83 %), ii) mahetooted avaliku ja erasektori büroodes ja sööklates (83 %), iii) jaemüüjate pakutavate mahetoodete nähtavuse ja valiku suurendamine(83 %) ning iv) rohkem mahetoodete riigihankeid (81 %). Enam kui kolmveerand vastajatest toetas kaht müügiedendusega seotud meedet: teavituskampaaniad ELi mahelogo kohta (78 %) ja põllumajandustoodete müügiedenduskampaaniate suunamine mahetoodetele (77 %). 76 % vastajate arvates tuleks parandada mahetoodete hindade konkurentsivõimet. 57 % vastajatest märkis, et ELi mahelogo ei ole piisavalt tuntud. Kui vastajatelt küsiti muude meetmete kohta mahetootmissektori arendamiseks ELis, nimetati kõigepealt vajadust tarbijaid paremini teavitada (47 mainimist), eelkõige mahepõllumajandusest saadavast tervisealasest (12) ja sotsiaalsest (9) kasust. Korduvalt mainiti (37) ka vajadust teavitada tavapärase põllumajanduse tegelikest kuludest (võttes arvesse välismõju) ja neid kohaldada ning leiti, et riigihanked on positiivne tegur, mis suurendab nõudlust mahetoodete järele (27 vastust).

Laialdaselt oldi nõus seitsme kavandatud meetmega, mille eesmärk on suurendada tarbijate usaldust ELi mahetootmissektori vastu (70–92 %). Oldi suurel üksmeelel (91 % vastustest), et mahetootjaid käsitlev teave peaks olema läbipaistev ja tarbijatele kättesaadav ning et on vaja meetmeid, mis aitaksid tarbijatel selgelt eristada ELi mahelogo ja muid keskkonna-/kvaliteedikavu. 88 % vastajatest leidis, et mahetoodete päritolu peaks olema lihtsam kindlaks teha, ja 84 % vastajatest pidas oluliseks teha rohkem jõupingutusi, et võidelda pettuste vastu mahepõllumajandussektoris. Samuti on vaja täiendavalt uurida tarbijate vähese usalduse põhjuseid (86 %) ja teha rohkem jõupingutusi, et võidelda pettuste vastu mahepõllumajandussektoris (84 %). Lisaks märkisid vastajad, et ametiasutused peavad mahetootmise eeskirjade täitmist paremini kontrollima (77 %) ja mahetoodete jälgitavuse parandamiseks tuleks sagedamini kasutada infotehnoloogialahendusi (70 %). Kui vastajatelt küsiti muude oluliste meetmete kohta, millega suurendada tarbijate usaldust ELi mahetootmissektori vastu, nimetati kõige olulisemate meetmetena (35 vastust) vajadust tagada suurem läbipaistvus ja teha suuremaid jõupingutusi pettuste vastu võitlemisel, eelkõige kolmandates riikides. Mainiti ka tarbijate teavitamist (23) ja ELi mahemärgise kombineerimist kohaliku /päritolumärgisega (18). Vastajate arvamused lahknesid rohkem küsimuses, kas on vaja rohkem kontrolle: 21 märkisid, et kontrolle on juba piisavalt, samal ajal kui kümme pidasid vajalikuks nende arvu suurendada.

Nii nagu eelmise küsimuse puhul, väljendati suurt üksmeelt seoses mahepõllumajanduslike toodete tootmise stimuleerimiseks kavandatud meetmete toetamisega (74–91 % vastustest). Suurim osa vastajatest nõustus, et tavapõllumajanduselt mahepõllumajandusele ülemineku stimuleerimiseks on oluline pakkuda piisavalt koolitust ja nõustamist (91 %) ning on vaja tugevdada kohalikku ja väikesemahulist töötlemist ja soodustada lühikesi tarneahelaid (90 %). Vastajad tunnistasid, et mahetootjad vajavad abi paremaks organiseerumiseks (nt tootjaorganisatsioonidesse), et parandada oma läbirääkimispositsiooni tarneahelas (88 %). Samuti on vaja parandada maheturu arengusuundumusi käsitlevat teavet ja andmeid, et hõlbustada tootjatel otsuste tegemist (87 %). Nad nõustusid, et mahetootmine peaks saama rahalist toetust, muu hulgas ühise põllumajanduspoliitika raames.

Maheloomakasvatuse sektori küsimuse puhul nõustusid vastajad, et „tootjatel tuleks aidata leida loomadele sobiv mahesööt“ (86 %) ja et „on vaja rohkem teadusuuringuid, et teha kindlaks mahesööda puhul sobivate söötmismeetodite parimad tavad ja alternatiivsed sööda koostisosad ning neid arendada“ (82 %). Samal määral nõustuti arvamusega, et „maheloomakasvatusele tuleks anda eritoetust“ (82 %), millele järgnes „vesiviljelust tuleks toetada, et saada rohkem teadmisi aretus- ja söötmismeetodite kohta, muu hulgas teadusuuringute kaudu“ (78 %).

Mahetootmise peamiste keskkonnaeelistena nimetasid vastajad mahetootmise positiivset mõju elurikkusele (92 %), mulla kvaliteedi kaitsele (88 %) ja vee kvaliteedi kaitsele (84 %). Vastajatest 83 % arvates edendab mahetootmine ringmajandust ja 80 % arvates tagab energia ja loodusvarade vastutustundliku kasutamise. 78 % vastajatest leidsid, et see edendab CO2-neutraalsust, võimaldab kohaneda muutuva kliimaga ja aitab vähendada õhusaastet.

Enam kui kaks kolmandikku vastajatest nõustus täiesti väitega, et edendada tuleks vee säästvat kasutamist mahepõllumajanduses ja plasti asendamist pakendites. Samal määral toetati suuremaid investeeringuid teadusuuringutesse ja innovatsiooni ning mahepõllumajandusettevõtete võrgustike haldamisse. Märgatavalt väiksem osa vastajatest oli täiesti nõus ettepanekuga kõrvaldada järk-järgult kasutuselt vaidlusalused sisendid, näiteks vask. Sellega oli täiesti nõus ainult 38 % vastajatest. Tuleb siiski märkida, et seda ettepanekut toetasid tugevalt kõige rohkem kodanikest ja akadeemiliste / teadusasutuste töötajaist vastajad.

Oldi üksmeelel, et „mahesektori arenguks on vaja nii ELi ja liikmesriikide toetust kui ka erasektori algatusi“. Enam kui 70 % vastajatest oli selle väitega täiesti nõus ja veel 23 % oli pigem nõus. Seda väidet peegeldades ei olnud 84 % vastajatest üldse nõus (63 %) või pigem nõus (21 %) ideega jätta mahepõllumajandussektori areng üksnes turu hooleks. Vastustest nähtub, et enam kui pooled vastajatest (59 %) peavad mahetootmise edendamise eest peamiselt vastutavaks ametiasutusi. Kui vastajatelt küsiti muude täiendavate meetmete kohta mahetoidu tootmise ja tarbimise suurendamiseks, soovitati uuesti tasakaalustada tava- ja mahetoodete kulud (36 vastust) ja parandada põllumajandustootjate sissetulekut ja töötingimusi (29) ning märgiti, et innovatsiooni soodustamiseks on vaja teadusuuringuid (23).

Joonis 4. Mahepõllumajandussektori arendamine: avaliku sektori toetus või eraalgatus?

Vastajad pidasid oluliseks ka vajadust abistada põllumajandustootjaid turulepääsul, et toetada mahesektorit (15), parandada elurikkust põllumajandusettevõtetes (13), toetada põllumajandustootjaid täiendavalt ülemineku ajal (11) ja korraldada teadusuuringuid mahepõllumajanduse mõju kohta (11).

Lisaks mainiti täiendavaid meetmeid, mis on seotud mahepõllumajanduse alase hariduse (9), väikepõllumajanduse toetamise (8) ja põllumajandusettevõtete nõustamisteenuste arendamisega (5), ning tunti muret jaemüüjate võimu pärast (6).

Kavandatud teemasid ja meetmeid käsitlevale avalikule konsultatsioonile esitatud suletud/avatud küsimuste ja seisukohavõttude kombineeritud analüüs

Avatud avaliku konsultatsiooni käigus saadud kvantitatiivsed ja kvalitatiivsed vastused toetavad eri määral kõiki tegevuskava teemasid.

·Kõik 15 teemat pälvisid kvantitatiivsetes vastustes tugeva toetuse või toetuse. Kõigi teemade seast toetati veidi vähem teemasid 1.1 „ELi logo edendamine“, 1.4 „Toidupettuse ennetamine ja kontrolli tõhustamine“, 2.3 „Toiduahela korraldamise toetamine“ ning 3.3. „Vaidlusaluste sisendite alternatiividega seotud teadusuuringute rahastamine“.

·Kvalitatiivsetes vastustes mainiti tegevuskavaga seotud asjakohaste aspektidena eriti sageli nelja teemat (30 ja enam seisukohavõttu ning vastust avatud küsimustele): 1.1 „ELi logo edendamine“, 1.2 „Mahesööklate edendamine ja keskkonnahoidlike riigihangete kasutamise suurendamine“, 2.1 „Ülemineku, investeeringute ja parimate tavade vahetamise soodustamine“ ning 2.3 „Toiduahela korraldamise toetamine“.

·Mõnedes kvalitatiivsetes vastustes (15–29 seisukohavõttu ja vastust avatud küsimustele) tõsteti täiendavate teemadena esile teemasid 1.5 „Jälgitavuse tõhustamine“, 2.4 „Kohaliku ja väikesemahulise töötlemise kindlustamine ning lühikeste kaubaahelate toetamine“, 3.1 „Geneetilise elurikkuse suurendamine“ ja 3.2 „CO2 jalajälje vähendamine“.

Tegevuskava meetmete kohta võib märkida järgmist.

·Enamik 22 meetmest (41 allmeetmest) pälvis kvantitatiivsetes vastustes tugeva toetuse või toetuse. Kolme meetme kohta ei olnud kvantitatiivne teave kättesaadav. Kvalitatiivsetes vastustes viidati 41 allmeetmele eri määral.