EUROOPA KOMISJON Brüssel,23.2.2017 COM(2016) 767 final 2016/0382(COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta (uuesti sõnastatud) (EMPs kohaldatav tekst) {SWD(2016) 416 final}

{SWD(2016) 417 final}

{SWD(2016) 418 final}

{SWD(2016) 419 final}



SELETUSKIRI 1.ETTEPANEKU TAUST •1.1Ettepaneku põhjused ja eesmärgid Taastuvad energiaallikad aitavad vähendada kasvuhoonegaaside heidet ja seeläbi leevendada kliimamuutusi, toetada kestlikku arengut, kaitsta loodust ja parandada inimeste tervist. Lisaks aitab taastuvenergia luua töökohti ja tagada energiavarustuskindlust kogu Euroopas ning hoogustada seeläbi kaasavat majanduskasvu. Need aspektid on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 194, millega on liidule antud pädevus taastuvenergia edendamiseks. Euroopa Liit (EL) on olnud maailmas pikka aega juhtrollis taastuvenergia edendamisel ja arendamisel ning eestvedaja jõupingutustes kliimamuutustega võitlemisel, innustanud üleminekut vähese CO2-heitega majandusele ning stimuleerinud suurte võimalustega majanduskasvu. President Juncker on komisjoni ühe peamise poliitilise prioriteedina juba määratlenud ELi eesmärgi jõuda taastuvenergia valdkonnas maailmas esikohale. See eesmärk peaks lisaks taastuvenergia kasutuselevõtu suurendamisele hõlmama ka peamiste komponentide tarnimist Euroopa ettevõtjate poolt ELis ja sellest väljaspool. Praeguse 2020. aasta raamistikuga on püstitatud eesmärk saavutada ELi energiatarbimises taastuvenergia 20% osakaal, mille aluseks on liikmesriikide õiguslikult siduvad eesmärgid aastani 2020. Taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamist käsitleva direktiiviga 2009/28/EÜ ette nähtud riiklikud taastuvenergia tegevuskavad ja iga kahe aasta tagant toimuv seire on tõhusalt aidanud suurendada läbipaistvust investorite ja muude ettevõtjate jaoks ning kiirendanud seeläbi taastuvenergia osakaalu suurenemist 10,4 %-lt 2007. aastal 17 %-le 2015. aastal. 2014. aasta oktoobris leppis Euroopa Ülemkogu kokku kliima- ja energiapoliitika raamistikus aastani 2030, kinnitades veelkord liidu pikaajalist pühendumist ELi ulatuslike eesmärkidega taastuvenergiastrateegia elluviimisele. Uues raamistikus on EL seadnud eesmärgiks, et 2030. aastal peaks taastuvenergia moodustama ELis tarbitavast energiast vähemalt 27 %. See eesmärk on liidu tasandil siduv ning selle ühiseks saavutamiseks peavad panustama kõik liikmesriigid. Lisaks võimaldab uus raamistik eesmärki ühiselt täita, takistamata samal ajal liikmesriikidel kehtestada omi, sealhulgas kõrgemaid riiklikke eesmärke. Liikmesriigid võivad riigiabi eeskirjade alusel toetada taastuvenergia tootmist. Euroopa Ülemkogu on komisjoni mitu korda innustanud vaatama üle ja töötama välja muu hulgas taastuvenergiaga seotud õigusakte, et toetada 2030. aastani kokku lepitud eesmärgi täitmist. Ka Euroopa Parlament on kutsunud komisjoni üles esitama taastuvenergiaalaseid õigusakte ning suurendama püstitatud eesmärki koguni vähemalt 30 %-ni. ELi energiasüsteemi käsitlevad prognoosid osutavad, et kui uusi meetmeid ei võeta, siis liikmesriikide ja ELi praeguste poliitikasuundadega suureneb taastuvenergia tarbimine 2030. aastaks ligikaudu üksnes kuni 24,3 %-ni. See on kaugelt alla Euroopa Ülemkogus kokku lepitud ELi siduva eesmärgi tagada taastuvenergia vähemalt 27 % osakaal ning takistaks liidul tervikuna täitmast 2015. aasta Pariisi kokkuleppega võetud kohustusi. Praeguse olukorra jätkumine seaks kindlalt ohtu ka liidu poliitilised püüdlused tõusta taastuvenergia valdkonnas juhtivale kohale kogu maailmas. Samuti tähendaks see ilmajäämist varustuskindluse alasest kasust, mida tooks omamaistest allikatest pärit energiaga varustamise suurenemine, ning vähendaks tarbijate osalemist energiasüsteemis. Seega osutab taastuvenergia direktiivi ümbersõnastamist käsitleva käesoleva ettepaneku toetuseks tehtud analüüs, et taastuvenergia vähemalt 27 % osakaalu saavutamiseks ELi tasandil on vaja muuta poliitikasuundi liidu tasandi raamistikuga, mille alusel võtta meetmeid ELi, liikmesriikide ja piirkondade tasandil. See on veelgi olulisem seepärast, et arvestades hindamiseks vajalikke eeldusi on praktiliselt võimatu öelda, kui palju täpselt eesmärgi saavutamisest puudu jääb, et tuleb saavutada taastuvenergia vähemalt 27 % osakaal, ning et puudujäägi kõrvaldamiseks vajalike märkimisväärsete ELi investeeringute (nt taastuvenergia kasutuselevõtuks üksnes elektritootmisel on vaja 254 miljardit eurot) jaoks on vaja varajasi, selgeid ja stabiilseid poliitilisi signaale. Samal ajal esineb ajakohastatud õigusraamistiku puudumise tõttu risk suuremate erinevuste tekkeks ELis, kus taastuvenergia tarbimine suureneb üksnes parimate tulemustega liikmesriikides ning need, kes on maha jäänud, ei leia ühtegi stiimulit taastuvenergia tootmise ja tarbimise suurendamiseks. Peale selle oleks jõupingutuste koondumine üksikutesse liikmesriikidesse kulukam ja moonutaks veelgi energia siseturgu. Ka siis, kui võtta arvesse 2020. ja 2030. aasta raamistike fundamentaalset erinevust, on liidu tasemel meede igati sobiv vahend. Kui 2020. aasta raamistikul põhineva eesmärgi saavutamine sõltuks suuresti siseriiklike siduvate eesmärkide ulatusest, mis seega jätaks liikmesriikidele märkimisväärse vabaduse siseriiklike meetmete valimisel, siis 2030. aasta raamistik põhineb üksnes ELi tasemel siduvast eesmärgist, mida ei arvutata ümber riiklikeks eesmärkideks. Seega on liidu 2030. aasta eesmärki kõige parem saavutada koos liikmesriikidega, kombineerides nende siseriiklikud meetmed käesolevas ettepanekus esitatud raammeetmetega. Taastuvelektri tootmist saavad liikmesriigid edendada nii, et rakendatakse kulutõhusaid riiklikke toetuskavasid vastavalt riigiabi eeskirjadele ning ELi tasandil määratletud raamtingimusi, sealhulgas piiriülest osalemist käsitlevaid eeskirju. Kütte- ja jahutussektoris tähendaks taastuvenergia osakaalu suurendamine seni kasutamata potentsiaali ära kasutamist. See tuleb saavutada paindlikul viisil liikmesriikide jõupingutuste abil. Transpordisektoris on biokütuste piiriülest kaubandust arvesse võttes vaja ühtlustatud lähenemisviisi. Sellega seoses on 2030. aasta üldise energia- ja kliimapoliitika raamistiku oluliseks koordineerivaks elemendiks energialiidu juhtimist käsitlev ettepanek, mis sisaldab i) kavandamist, mille raames liikmesriigid sõnastavad riiklikud energia- ja kliimakavad; ii) aruandlus ja seire, mille alusel liikmesriigid annavad aru edusammudest riiklike kavade rakendamisel; ning iii) puuduste kõrvaldamine/parandusmeetmed, mille raames vaatab komisjon 2025. aastal taastuvenergia valdkonnas saavutatu põhjalikumalt läbi. Üksnes taastuvelektri tootmisse peab ELi aastatel 2015–2030 investeerima hinnanguliselt ligikaudu 1 triljon eurot või üle selle. Selleks on eelkõige vaja suurendada investorite kindlustunnet, mis on ka üks käesoleva ettepaneku erieesmärkidest. Sellega seoses tuleb märkida, et 2015. aastal investeeris EL taastuvenergiasse 48,8 miljardit dollarit; see on võrreldes 2011. aastaga 60 % vähem ning sellise languse põhjus ei peitu üksnes tehnoloogiakulude vähenemises. Kuigi inimese kohta on liidu investeeringud taastuvenergiasse endiselt maailma suurimad, siis nende osakaal taastuvenergiasse tehtud üldinvesteeringutes on kiiresti vähenenud peaaegu 50 %-lt 2010. aastal vähem kui viiendikuni 2015. aastal. Ajakohastatud raamistikus tuleb arvesse võtta ka neid uusi elemente, mis investeerimisvaldkonnas juba kehtivad. 2030. aasta raamistik on Euroopa Liidu võimalus investeerimiseks ning majanduskasvu ja töökohtade loomiseks. EL peab tagama investeerimiseks sobivad tingimused. Seda silmas pidades on taastuvenergiasektori investeeringute suurimateks toetajateks osutunud Euroopa investeerimiskava osana loodud Euroopa Strateegiliste Investeeringute Fond (EFSI) ning Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondid (ESIF). Euroopa Investeerimispanga (EIP) heakskiidetud tehingutest 23 % on tehtud energiasektoris. Peaaegu pooled selle sektori projektidest on seotud taastuvenergiainvesteeringutega. See näitab, et erainvestoritel on reaalne huvi siduda end konkreetsete projektidega üle kogu ELi, kuna energiasektorit nähakse võtmesektorina ELi energiasüsteemi ümberkujundamisel ning strateegilise sektorina, millesse investeerida. ESIF on aastatel 2014–2020 kindlalt keskendunud investeeringutele vähese CO2-heitega majandusse, sealhulgas taastuvenergiasse. Lisaks tuleb EFSI kehtivusaja kahekordistamise ettepanekut ja fondi rahalist usaldusväärsust näha samuti võimalusena taastuvenergiainvesteeringute suurendamiseks. Ettepanek pikendada EFSI kehtivusaega 2020. aastani sisaldab eesmärki koondada kuni 40 % investeeringutest taristu- ja innovatsioonikomponendi alla COP21-ga seotud projektide jaoks. Selleks tuleb suurem osa energiasektori investeeringutest teha jätkuvalt taastuvenergia- ja energiatõhususe projektidesse. Seepärast on oluline säilitada õiged signaalid, et ELi era- ja avalikul sektoril oleks selge arusaam ELi tulevastest poliitikasuundadest. Sellega seoses kehtestatakse käesoleva ettepanekuga sobiv õigusraamistik. Investeeringud taastuvenergiasse ja energiatõhususesse ning Euroopa energiaturgude moderniseerimisse ja lõimimisse on ELi majanduse CO2-heite vähendamiseks äärmiselt tähtsad. Eelkõige on need aga olulised majanduskasvu ja töökohtade loomiseks kogu Euroopas ning liidu üleilmse konkurentsivõime suurendamiseks, kuna selliste investeeringutega saavutatav tehnoloogiaalane eelis on Euroopa ettevõtjate jaoks väga oluline. Lisaks on kehtiva taastuvenergiaraamistiku läbivaatamine vajalik selleks, et kajastada alates 2009. aastast maailmas toimunud muutusi, kus taastuvenergiasse tehtavate investeeringute suurendamine on muutnud konkurendid maailma tasemel tugevamaks. Kui EL tahab säilitada juhtrolli, on vaja tugevat taastuvenergiaraamistikku, et toetada taastuvenergia kasutuselevõttu kõigis sektorites. See annaks Euroopa ettevõtjatele ka märkimisväärse konkurentsieelise.

Ettepanekus sätestatakse põhimõtted, mille alusel on liikmesriikidel võimalik ühiselt ja pidevalt tagada, et taastuvenergia osakaal ELi lõpptarbimises suureneks kulutõhusal viisil 2030. aastaks vähemalt 27 %-ni kolmes sektoris, st elektri-, kütte- ja jahutus- ning transpordisektoris, võttes arvesse järgmisi erieesmärke: vähendada investeerimisega seotud ebakindlust viisil, mis võtaks arvesse keskmiseks ja pikaks perspektiiviks seatud CO2-heite vähendamise eesmärke; tagada taastuvelektri kulutõhus kasutuselevõtt ja taastuvelektriturgude lõimimine; tagada, et kogu ELi hõlmav taastuvenergiaeesmärk saavutatakse ühiselt 2030. aastal, kehtestades selleks poliitikaeesmärgi kooskõlas energialiidu juhtimisega, mis väldiks võimalikku puudujääki; suurendada täiustatud biokütuste potentsiaali CO2-heite vähendamisel ning selgitada toidupõhiste biokütuste rolli pärast 2020. aastat; suurendada taastuvenergia potentsiaali kütte- ja jahutussektoris. Seega on käesolevas ettepanekus sätestatud meetmete eesmärk proportsionaalsel viisil lahendada taastuvenergia kasutuselevõttu praegu takistavad probleemid, nagu investorite ebakindlus, haldustakistused, vajadus muuta taastuvenergia kasutuselevõtt kulutõhusamaks, vajadus ajakohastada poliitikaraamistikku ning risk kaotada 2030. aasta eesmärkidele ülemineku ajal kodanike kaasatus. 1.2.•Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega Ettepanek on kooskõlas turukorralduse ja energialiidu juhtimise ettepanekutega, samuti energiatõhususe ja hoonete energiatõhususe direktiivi läbivaatamisega, ELi heitkogustega kauplemise süsteemi käsitleva 2015. aasta juuli ettepanekuga, jõupingutuste jagamise määruse ettepanekuga ning maakasutust, maakasutuse muutust ja metsandust käsitleva 2016. aasta juuli määrusega. Ettepanekut tuleb vaadelda koos eespool nimetatud algatustega, mis iseenesest ei ole piisavad, et ELil oleks võimalik ühiselt ja kulutõhusal viisil saavutada 2030. aastaks taastuvenergia vähemalt 27 % osakaal energia lõpptarbimises. Ettepaneku aluseks on turukorralduse algatusega välja arendatav taastuvenergiale sobiv elektriturg, kus lühiajalised turud on täielikult välja arendatud ja lõimitud, paindlikkus on taastuvate energiaallikate turuväärtuse suurendamise peamine vahend ning taastuvenergia tootjad võivad teenida suurema osa oma tulust energiaturgudelt, mis tähendab, et vajadus avaliku sektori toetuse järele väheneb. Lisaks täiendab ettepanek turukorralduse algatust, sest sellega kehtestatakse erinevad meetmed vajalike investeeringute kulutõhusaks ja õigeaegseks ligimeelitamiseks ning vähendatakse veelgi taastuvenergiatootjate halduskoormust, sealhulgas nende tarbijate puhul, kes ise oma tarbeks soojus- ja elektrienergiat toodavad. Ettepanekuga täiendatakse energialiidu juhtimist, luues kolme sektori (elektri-, kütte- ja jahutus- ning transpordisektori) ülesed tingimused, et ELi eesmärki oleks ühiselt lihtsam saavutada. Samal ajal ühtlustatakse ja lõimitakse energialiidu juhtimist käsitleva algatusega energiaalases õigustikus sätestatud kavandamis-, aruandlus- ja seirekohustusi, sealhulgas neid, mis on taastuvenergiaga seoses kehtestatud 2020. aastale järgnevaks perioodiks; see aitab jälgida kogu ELi hõlmava eesmärgi saavutamisel tehtud edusamme, võimaldab läbi vaadata riiklikes kavades püstitatud eesmärkide ulatuse ning võtta kasutusele meetmed puudujääkide kõrvaldamiseks kollektiivse eesmärgi ulatuse või saavutamise osas. Energiatõhususe direktiivi ja hoonete energiatõhususe direktiivi eesmärk on vastavalt lihtsustada energiatõhususe eesmärgi saavutamist ja suurendada hoonete energiatõhusust. Kõnealuste direktiivide sätted seoses kütte- ja jahutussektoriga täiendavad liikmesriikide püüdlusi taastuvenergia turuosa suurendamise toetamisel kütte- ja jahutussektoris tänu käesoleva ettepaneku ja energialiidu juhtimist käsitleva määruse sätete koosmõjule. Sellega säilitatakse võimalikult suur paindlikkus olemasolevate süsteemide riiklike erinevuste kajastamiseks, tagades samal ajal vajaliku panuse 2030. aastaks püstitatud üldeesmärgi täitmisse. ELi heitkogustega kauplemise süsteem (ELi HKS), mida reformiti 2020. aastale järgnevat perioodi silmas pidades, on nüüd parem ja hakkab andma üha tugevamaid signaale investeerimiseks vähese CO2-heitega tehnoloogiasse, sealhulgas taastuvenergiasse, ning tagab taastuvenergia- ja kliimapoliitika vahelise sünergia parema kasutamise. Siiski ei ole hinnad reformitud heitkogustega kauplemise süsteemis piisavad, et jõuda ELi siduva eesmärgini, st suurendada taastuvenergia osakaalu vähemalt 27 %-ni. Sätted taastuvenergia toetamise kohta elektrisektoris tagavad, et sellised mehhanismid täiendavad ELi HKSi täiel määral ja minimeerivad igasuguse võimaliku negatiivse mõju CO2-hinnale. Lisaks on kavandatud jõupingutuste jagamise määruses tehtud ettepanek kehtestada riiklikud siduvad kasvuhoonegaaside heite vähendamise eesmärgid ELi HKSiga hõlmamata sektorites ning maakasutuse, maakasutuse muutuse ja metsanduse (LULUCF) sektoris, kuid ei ole osutatud, kuidas neid eesmärke oleks kõige kulutõhusamal viisil võimalik saavutada. ELi energiasüsteemi käsitlevad prognoosid näitavad, et ELi HKSiga hõlmamata sektoritele püstitatud eesmärgi saavutamiseks kulutõhusal viisil on vaja kehtestada taastuvenergiaalased meetmed kõigis kolmes, st elektri-, kütte- ja jahutus- ning transpordisektoris. Kavandatud LULUCF-määruse eesmärk on lisada ELi 2030. aasta kliima- ja energiaraamistikku põllumajandusest ja metsandusest pärit CO2-heitkoguseid ja nende sidumist puudutavad sätted. Rangemate bioenergiaga seotud säästlikkuskriteeriumidega soovib EL jätkuvalt tagada energiasektoris kasutatava metsa biomassi säästlikkuse, muu hulgas nõudega, millega tagatakse energeetikas kasutatava metsa biomassiga seotud süsinikdioksiidi heitkoguste nõuetekohane arvestus. 2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS •2.1.Õiguslik alus Ettepanek põhineb Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 194 lõikel 2, mis on energiavaldkonna meetmete õiguslik alus. Kuna alusleping sisaldab konkreetset energiavaldkonna õiguslikku alust, on asjakohane seda kasutada. •2.2.Subsidiaarsuse põhimõte

Käesolevas ettepanekus käsitletakse subsidiaarsuse põhimõtet, kuna liidul ei ole ainupädevust taastuvenergia valdkonnas. Ettepaneku aluseks on energiavaldkonna poliitilise ja majandusliku osatähtsuse suurenemine ja selle tihe vastastikune seos selliste poliitikavaldkondadega nagu energiavarustuskindlus, kliimamuutused, siseturg ning majanduslik ja sotsiaalne areng. Vajadus ELi meetmete järele ELi meetmeid on vaja selleks, et tagada liikmesriikide panus taastuvenergia vähemalt 27 % osakaalu käsitleva ELi siduva eesmärgi täitmisse ning et see eesmärk saavutataks ühiselt ja kulutõhusal viisil. Liikmesriigid peavad kindlaks määrama oma riiklikud eesmärgid, sealhulgas trajektoorid, mis vastavad asjaomase liikmesriigi oludele ja eelistustele. Lineaarne trajektoor kogu ELi kohta aitab jälgida edusamme kogu ELi hõlmava eesmärgi saavutamisel ning see ei ole liikmesriikidele üksikult siduv. Järk-järgult on vaja avada taastuvelektri tootmist käsitlevad toetuskavad, et vähenda siseturu killustatust ja tagada piirülene kaubeldavus, eelkõige seoses transpordikütuseid käsitlevate ühiste eeskirjadega. Elektrisektoris on EL loonud võimsusega kauplemiseks ühtse lõimitud turu, kus peamised põhimõtted, üldiste probleemide lahendamise eeskirjad ja piiriüleste küsimustega seotud eeskirjad on kehtestatud ELi tasandil. See tähendab, et ka taastuvenergia puhul tuleb selliseid piiriüleseid küsimusi käsitleda ELi tasandil erieeskirjade abil. Mõnel bioenergeetika arengu kestlikkusega seotud probleemil on piiriülene mõõde ja seega on tõhusam lahendada see ELi tasandil. Eelkõige kehtib see seda liiki keskkonnamõju puhul nagu kliimamuutused ja bioloogilise mitmekesisuse vähenemine. Lisaks on vaja kehtestada ühtne ELi raamistik biomassi säästliku kasutamise tagamiseks soojus- ja elektrienergia sektoris, et lihtsustada biomassiga kauplemist ja edendada biomasskütuste siseturgu. Analüüs näitab, et üksnes liikmesriikide tasandi meetmed moonutaksid ja killustaksid tõenäoliselt energia siseturgu, mille tulemusena kogu liidus taastuvenergia hinnad tõuseksid ja väheneks selle kasutuselevõtt. ELi lisaväärtus Kütte- ja jahutussektoris tarbitakse ligikaudu 50 % ELi energiast, millest 75 % saadakse ikka veel fossiilkütustest. Kogu ELi hõlmava strateegia puudumine on suurendanud investorite ebakindlust ning põhjustanud kohalike turgude killustumist, kus tarbijatel on raskusi oma eelistustel põhinevate valikute tegemisel ning puuduvad õigusmeetmed detsentraliseeritud tootmise stimuleerimiseks. ELi suunistest võiks olla abi ELis taastuvate energiaallikate lõimitud turu loomisel kütte- ja jahutussektoris. Seepärast on liikmesriikidele pakutud välja variandid, kuidas kütte- ja jahutussektori kasutamata potentsiaali ära kasutada. Võttes arvesse kütte- ja jahutussektori kohalikku mõõdet, esitatakse ettepanekus üldraamistik taastuvenergia kasutamise edendamiseks selles sektoris, kuid jäetakse samas liikmesriikidele võimalus kohandada seda kohalike oludega kõige kulutõhusamal viisil. Transpordisektor moodustab ligikaudu kolmandiku ELi koguenergiatarbimisest ning see kaetakse peaaegu täielikult nafta baasil. Kuigi transpordisektoris on üleminek vähese heitega alternatiivenergiale ajendatuna muu hulgas ka kehtivast taastuvenergia direktiivist juba alanud, on see sektor muudest sektoritest märkimisväärselt maha jäänud mitmel põhjusel, muu hulgas on probleemiks tugevate innovatsioonistiimulite puudumine energia- ja tehnoloogiavaldkonnas, mis on vajalik transpordisektori CO2-heitkoguste pikaajaliseks vähendamiseks ja energiaallikate mitmekesistamiseks, ning elektrifitseerimisega seotud taristuküsimused (neid käsitletakse alternatiivkütuste direktiivi rakendamise ja hoonete energiatõhususe direktiivi läbivaatamise raames kavandatud meetmete abil). ELi ühised meetmed tagavad poliitikaeesmärkide (nt täiustatud biokütuste CO2-heitkoguste vähendamise potentsiaali välja arendamine) ühise saavutamise väiksemate kuludega. Kogu ELi hõlmav taastuvenergia- ja kliimaalane raamistik aastani 2030 aitab samuti jälgida ja toetada liikmesriikide energiapoliitikat eurooplastele säästva, kindla ja taskukohase energiasüsteemi loomisel. Kui taastuvenergiasektori juhtimiseks 2030. aastasse kasutatakse prognoositavat ELi õigusraamistikku, mis toetab taastuvenergiapoliitika euroopastamist ning eelkõige tugevdab turupõhist lähenemisviisi taastuvenergia valdkonnas ja edendab piiriüleste toetuskavade avamist, on liikmesriikidel paremad võimalused 2020. aasta eesmärkide täitmiseks vajalike riiklike kavade koostamiseks, mis tagab taastuvenergiapoliitika kooskõla muude energia- ja kliimaalaste eesmärkidega, nimelt ELi HKSi, jõupingutuste jagamist käsitleva määruse ja ELi 2030. aasta energiatõhususeesmärgiga. ELi tasandi raamistik, millega kehtestatakse toetuskavade suhtes kõrgel tasemel põhimõtted, annaks investoritele kindlustunde, mida on varem võib-olla vähendanud teatavate liikmesriikide lühiajaline poliitika ning mõnikord tagasiulatuvad meetmed. ELi tasandil meetmetega on võimalik kõrvaldada mitu avaliku ja erasektori investeeringutega seotud takistust (nt loamenetlustega seoses), kuna suurendatakse koostööd riigi eri ametiasutuste vahel ning haldussuutlikkust piiriüleste projektide ja toetuskavade rakendamisel. ELi meede annab investoritele kindlustunde seoses kogu ELi hõlmava õigusraamistikuga, taastuvenergia järjepideva ja kulutõhusa kasutuselevõtuga kogu ELis ning energia siseturu tõhusa toimimisega, jättes samas liikmesriikidele võimaluse toota taastuvenergiat eri moodi, kasutades neile sobivat energiaallikate jaotust. Sellega seoses jääb liikmesriikidele ulatuslik kaalutlusõigus ja paindlikkus toetada taastuvenergia arendamist mis tahes majandussektoris viisil, mis sobib kõige paremini konkreetse riigi võimaluste ja oludega, sealhulgas võimalus aidata täita ELi tasandil eesmärki, toetades taastuvenergia kasutuselevõttu muudes liikmesriikides vastavalt turukorralduse ettepanekutele. Seepärast on ettepanek kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega. 2.3.Proportsionaalsuse põhimõte ja vahendite valik Ettepanek on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega, sest selles sätestatakse ELi meetmed, millega tagatakse, et liit saavutab taastuvenergia vähemalt 27 % osakaalu käsitleva eesmärgi, kuid jäetakse liikmesriikidele paindlikud võimalused kavandatud meetmete rakendamiseks ja taastuvenergia sektori arendamiseks viisil, mis kõige paremini sobib konkreetse liikmesriigi olukorra, eelistuste ja võimalustega, tingimusel et taastuvenergia vähemalt 27 % osakaal ühiselt siiski saavutatakse. Eesmärgi kehtestamine ELi tasandil kujutab endast põhjalikku muutust 2030. aasta poliitikaraamistikus, kus õiguslikult siduvad riiklikud eesmärgid, mis jätaksid liikmesriikidele märkimisväärse vabaduse siseriiklike meetmete valimisel, on asendatud Euroopa Liidu tasandil õiguslikult siduva eesmärgiga. Kui meetmeid võetakse üksnes riikide tasandil, ei oleks jõupingutused kulutõhusad ning jaotuksid ELis ebaühtlaselt, mille tulemusena oleks taastuvenergia kasutuselevõtt ELi energia siseturul ebapiisav ning selle osakaal jääks tõenäoliselt alla kokkulepitud eesmärgi. Üksnes riikide tasandil võetud meetmed, mida koordineeritakse kavandatud juhtimismehhanismide alusel, ei annaks piisavat garantiid, et eesmärk saavutatakse, ning et seda tehakse kõige kulutõhusamal viisil, vältides olukorda, kus liikmesriigid saavad kasu ilma ise panustamata, ja vähendades turu killustatust. Seepärast on ELi tasandil meetmega võimalik luua kindel ja stabiilne raamistik, mis võimaldab saavutada liidu siduva eesmärgi, mille kohaselt peaks taastuvenergia osakaal olema 2030. aastal vähemalt 27 %, ühiselt ja kulutõhusal viisil, jaotades jõupingutused liikmesriikide vahel õiglaselt ning minemata kaugemale ühise jõupingutuse kuluoptimaalsuse tagamiseks vajalikest meetmetest. Seoses kütte- ja jahutussektorit puudutavate erisätetega tuleb silmas pidada, et see sektor tarbib ligikaudu 50 % ELi energiast ja 75 % sellest saadakse endiselt fossiilsetest allikatest. Seepärast on kütte- ja jahutussektori CO2-heite vähendamine ELi jaoks ülioluline, et täita pikaajalisi CO2-heite vähendamise eesmärke ja suurendada varustuskindlust. ELi taastuvenergia osakaalu suurendamise eesmärgi täitmiseks vajalikust panusest poole peaks 2030. aastaks andma kütte- ja jahutussektor. See näitab, et selles konkreetses sektoris on vaja võtta meetmeid. Kütte- ja jahutussektoris kavandatud poliitikavariandid aitavad liikmesriikidel valida selles sektoris taastuvate energiaallikate turuosa suurendamise toetamiseks sobiva lähenemisviisi, mis aitaks taastuvenergia osakaalu vajalikul määral ja kulutõhusal viisil suurendada, kuid jätavad liikmesriikidele samal ajal igati paindlikud võimalused lõimitud kliima- ja energiakavade koostamiseks. Kui kõik liikmesriigid kavandatud meetme vastu võtavad, kataks see umbes neljandiku puudujäägist vähemalt 27 % taastuvenergia osakaalu käsitleva eesmärgi saavutamisel, mis tekiks olukorras, kui meetmeid ei võeta.

Liikmesriikide olulised õigused, nagu õigus määrata kindlaks oma energiavarude kasutamise tingimused, energiatehnoloogia valik ja energiavarustuse üldine struktuur, jäävad täielikult puutumata. Säästlikku bioenergiat käsitlev ELi raamistik sisaldab miinimumkriteeriume biomassi säästva tootmise ja tõhusa kasutamise tagamiseks transpordi- ning soojus- ja elektrienergia sektoris. Uute säästlikkust käsitlevate sätete aluseks on riskipõhine lähenemisviis ja neid kohaldatakse üksnes soojus- ja elektrienergia sektori suurtootjate suhtes. Proportsionaalsuse tagab ka konkurentsivõime, varustuskindluse ja säästlikkuse vahelise tasakaalu loomine ning selle arvesse võtmine, et kavandatud meetmed tooksid kasu pikema aja jooksul, ka pärast 2030. aastat, mitte ainult lühikeses ja keskpikas perspektiivis. Seega on kehtestatud piirangute tase eesmärgiga proportsionaalne. 2.4.Vahendi valik Valitud vahend on direktiiv, mille peavad rakendama liikmesriigid. Direktiiv on asjakohane vahend taastuvate energiaallikate kasutamise edendamiseks, kuna selles määratletakse selgelt ELi eesmärgid, kuid jäetakse samas liikmesriikidele piisav paindlikkus rakendada direktiivi konkreetse riigi oludega sobivaimal viisil. Seega sisaldab õigusakt kohustuslikke meetmeid käsitlevaid sätteid üksnes piiratud arvul ning eelkõige selleks, et suurendada taastuvenergia kulutõhusat kasutuselevõttu kogu liidus (nt ettepaneku artikkel 5 toetuskavade kohustusliku osalise avamise kohta). Ettepanekuga muudetakse oluliselt taastuvenergia direktiivi ning uuesti sõnastamine võimaldab vastu võtta ühtse õigusakti teksti, millega samaaegselt tehakse soovitud muudatus, kodifitseeritakse sama muudatus koos varasema õigusakti muutmata sätetega ja tunnistatakse nimetatud õigusakt kehtetuks. Seepärast on uuesti sõnastatud direktiiv asjakohane vahend ning on kooskõlas kohustusega, mille komisjon on võtnud vastavalt institutsioonidevahelisele kokkuleppele parema õigusloome kohta. 3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED 3.1.Õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programmi (REFIT) kohane hindamine Taastuvenergia direktiivi hinnati õigusloome kvaliteedi programmi alusel aastatel 2014–2016. Hindamise tulemused on esitatud kõnealust REFIT-hindamist käsitlevas komisjoni talituste töödokumendis, mida esitleti koos ettepanekule lisatud mõjuhinnanguga. REFIT-hindamise tulemusena jõuti järeldusele, et ELi energia lõpptarbimises on direktiivis püstitatud eesmärgi abil taastuvenergia osakaalu jätkusuutlikult suurendatud. Taastuvenergia direktiiviga ette nähtud siduvad riiklikud eesmärgid, riiklikud taastuvenergia tegevuskavad ja iga kahe aasta tagant toimuv seire on eriti tõhusalt aidanud suurendada läbipaistvust investorite ja muude ettevõtjate jaoks ning taganud kõrge kvaliteediga teabe taastuvenergia turgude ja meetmete kohta liikmesriikides. Seda näitab asjaolu, et pärast direktiivi vastuvõtmist on taastuvenergia osakaal kiiresti suurenenud 10,4 %-lt 2007. aastal 17 %-le 2015. aastal. Need sätted on koos täiendavate riiklike meetmete ja muude õiguslikult mittesiduvate meetmetega aidanud kaasa ELi energia- ja kliimapoliitika eesmärkide saavutamisele üldiselt, mille tulemusena on vähenenud kasvuhoonegaaside heide, suurenenud energiavarustuskindlus, saavutatud juhtpositsioon innovatsioonivaldkonnas, loodud töökohti, saadud üldsuselt heakskiit ja toimunud piirkondlik areng. Kõnealuste sätete asjakohasus, sidusus, tõhusus, tulemuslikkus ja lisaväärtus seoses ELi energia- ja kliimapoliitika eesmärkidega on leidnud kinnitust. Ainus võimalus CO2-heite vähendamiseks elektrisektoris on praegu taastuvenergia, mis tuleks võtta kasutusele määral, mis on lähedal Rahvusvahelise Energiaagentuuri pikaajalistes stsenaariumides nõutule, kui soovime hoida temperatuuri tõusu 2 ◦C piires võrreldes tööstuseelse ajaga. Isegi vaatamata sellele, et EL tervikuna ja kõik peale ühe liikmesriigi on praegu 2020. aastaks seatud taastuvenergiaeesmärkide saavutamise kursil, on 2020. aasta eesmärkide täitmine kindel üksnes siis, kui liikmesriigid jätkavad taastuvate energiaallikate kasutuselevõtu edendamist, et täita üha järsemalt tõusvate trajektooridega ette nähtud tasemed. Lisaks on vaja teha täiendavaid jõupingutusi, et kiirendada taastuvate energiaallikate kasutuselevõttu transpordisektoris, mis on vajalik sektorile seatud 10 % eesmärgi täitmiseks. Taastuvate energiaallikate kasutuselevõttu transpordisektoris on pidurdanud eelkõige õiguslik ebakindlus, mille on põhjustanud pikaajalised poliitilised arutelud teemal, kuidas vähendada toidupõhiste biokütustega seotud maakasutuse kaudse muutumise (ILUC) riski. 3.2.Konsulteerimine sidusrühmadega 3.2.1. Konsultatsioonimeetodid, peamised sihtvaldkonnad ja vastajate üldiseloomustus Ettepaneku ettevalmistamisse olid kaasatud paljud sidusrühmad, sealhulgas liikmesriigid ja riikide reguleerivad asutused. Ettevalmistused hõlmasid 12 nädala pikkust avalikku konsultatsiooni, 5. veebruaril 2016 toimunud sidusrühmade seminari, teemakohast arutelu elektrisektori reguleerimise foorumil Firenzes ja arvukalt kahepoolseid arutelusid. Avalik konsultatsioon algas 18. novembril 2015 ja kestis 10. veebruarini 2016. Komisjon sai kokku 641 vastust. 58 % vastustest ehk 304 vastust saatsid riigisisesed ja ELi ülesed liidud. Neist 110 saadi tööstusharu liitudelt (18 % kõigist vastustest) ja 90 taastuvenergiasektorilt (15 %). Lisaks saadi 186 vastust otse ettevõtetelt (30 %). Konsultatsioonis osales lisaks kokku 19 riigi valitsust ja 22 piirkondliku või kohalikku omavalitsust. Oluline on ära märkida üksikisikute, energiaühistute ja vabaühenduste aktiivne osalemine. Lisaks korraldas komisjon 10. veebruarist kuni 10. maini 2016 internetis bioenergia säästlikkust käsitleva avaliku arutelu, mille käigus saadi üle 950 vastuse. Selle täienduseks toimus 12. mail 2016 teemakohane sidusrühmade konverents. 3.2.2 Sidusrühmade seisukohtade kokkuvõte Avaliku konsultatsiooni käigus saadud vastuste üksikasjalik analüüs kinnitab vastajate laialdast üksmeelt konsultatsiooni käigus tõstatatud mitme küsimuse osas, muu hulgas vajadust ELi stabiilse ja prognoositava taastuvaid energiaallikaid käsitleva õigusraamistiku järele, uuesti sõnastatud direktiivis täiendavate meetmete kindlaksmääramise tähtsust taastuvenergia vähemalt 27 % osakaalu käsitleva siduva eesmärgi saavutamiseks ning taastuvenergiale sobiva turu väljakujundamise olulisust. Sidusrühmad on aga eriarvamusel muude küsimuste osas, näiteks toetuskavade geograafiline ulatus ja taastuvate energiaallikate kasutamise mõjutatavus turutingimustest (nt eelisjaotus ja bilansivastutus). Mis puudutab era- ja avaliku sektori üksuste rolli elektriturul, siis pooldatakse kindlalt täiendavat ELi meedet, et luua energiatarbijatele ja kohalikele omavalitsustele paremad võimalused. Suurem osa vastajatest toetas rangemaid ELi eeskirju, millega tagataks tarbijatele võimalus taastuvaatest energiaallikatest soojus- ja elektrienergiat ise toota ja salvestada ning osaleda kõigil asjaomastel energiaturgudel mittediskrimineerival ja lihtsal viisil, sealhulgas agregaatorite kaudu. Paljude vastajate arvates tuleks omatarbeks toodetud taastuvenergia süsteemidele avada rohkem lühiajalisi turge ning määrata võrku edastatud elektrienergia ülejäägi hinnaks hulgimüügiturul valitsev hind. Paljud taastuvenergia tootjad siiski rõhutavad, et omatarbeks toodetud taastuvenergia tarbimise väikesemahuliste süsteemide toetamiseks turukorralduse reformimise ajal on ikkagi vaja turupõhiseid toetuskavu. Mitu vastajat toetavad lihtsustatud juurdepääsu vahenditele kohalike taastuvenergiaalgatuste rahastamiseks.

Sidusrühmad rõhutavad, et toetuskavade tagasiulatuvaid muudatusi tuleks vältida. Investeeringute stabiilsuse suurendamiseks peetakse tähtsaks ka muid elemente, sealhulgas haldustakistuste kõrvaldamist, turgude täiendavat lõimimist ja investeeringute kaitsmise korda, mis oleks tugevam energiaharta lepingus sätestatust. Mitme vastaja arvates tuleks investoritele poliitikasignaalide ja väljavaadete õigeaegseks andmiseks rakendada uuesti sõnastatud direktiiv kiiremini, st kindlalt enne 2021. aastat. Mitu liikmesriiki rõhutasid, et eelkõige toetuskavade korraga tuleb tagada liikmesriikidele õigus kasutada neile sobivat energiaallikate jaotust ja arendada välja nende endi valitud taastuvenergiatehnoloogiat (nt mitmekesistamise eesmärgil). Nad rõhutasid lisaks, et taastuvate energiaallikate turgude lõimimine peab toimuma koordineeritud viisil, mitte killustatud menetlustega, mis sõltuvad individuaalsetest teate esitamise ajakavadest liikmesriikides. Samuti peetakse taastuvenergia direktiivis sätestatud tugevat õigusraamistikku peamiseks vahendiks 2030. aastaks taastuvenergia vähemalt 27 % osakaalu saavutamisel. Enamik vastajatest pooldavad eesmärgi täitmise tagamiseks ennetavaid meetmeid, kuid peavad vajalikuks parandusmeetmete võtmist puudujääkide vältimiseks eesmärkide saavutamise osas. Mõned sidusrühmad, näiteks energeetikasektorit reguleerivad asutused, rõhutasid vajadust tagada kõigi täiendavate meetmete sidusus riiklike toetuskavadega. Avaliku konsultatsiooni käigus selgus, et taastuvenergia osakaalu suurendamist transpordisektoris takistavad muu hulgas peamiselt stabiilse poliitikaraamistiku puudumine 2020. aastale järgnevaks perioodiks, pikk arutelu biokütuste säästlikkuse üle ja elektriautode kõrge hind. Lisaks märkis valdav osa vastajatest, et taastuvkütuste kasutuselevõtu kohustus kogu ELis oleks tõhus või väga tõhus meede selliste kütuste tarbimise edendamiseks ELi transpordisektoris ja elektrisõidukite kasutuselevõtu suurendamiseks. Lisaks jõuti 13.–14. juunil 2016 Firenzes liikmesriikide, riiklike reguleerivate asutuste ja peamiste sidusrühmade osavõtul toimunud elektrisektori reguleerimise foorumil järeldusele, et 2020. aastale järgnevaks perioodiks taastuvate energiaallikate kohta koostatava raamistiku aluseks peaks olema tõhusam turukorraldus, mis sobib taastuvate energiaallikate täielikuks lõimimiseks, ning tugevam CO2-hinnasignaal, mis saavutatakse tänu tugevamale heitkogustega kauplemise süsteemile, ning et kui taastuvate energiaallikate jaoks on vaja eritoetust, peaks see olema turupõhine ja minimeerima moonutusi turul. Selleks kutsus foorum komisjoni üles töötama taastuvenergia direktiivi läbivaatamise osana välja toetuskavasid käsitlevad ühiseeskirjad, mis võimaldaksid turupõhist ja piirkonnapõhisemat lähenemisviisi taastuvatele energiaallikatele. Bioenergia säästlikkuse üle peetud avalik konsultatsioon näitas, et arvamused bioenergiaga seotud kasu ja riskide ning ELi poliitika vajaduse suhtes lähevad lahku. Valdav enamus vastajatest siiski rõhutas, et bioenergia säästlikkuse alase poliitika peamine eesmärk peaks olema kliimamuutuste leevendamine. Mitu riigiasutust ja -ettevõtet, samuti biokütuse ja vedelate biokütuste tootjat ja metsandusettevõtet ning mitu liikmesriiki märkisid, et nad eelistavad lähtestsenaariumi, st täiendavaid säästlikkuskriteeriume ei ole nende arvates vaja ELi tasandil kehtestada. Ühe peamise põhjusena toodi välja asjaolu, et energiatootmises kasutatava biomassiga seotud riskid on hõlmatud muude õigusaktidega, samuti kaasneks sellega halduskoormuse suurenemise risk. Samas paljud bioenergia tootjad ja tarbijad ELis ning mitmed liikmesriigid toetavad täiendavate ELi meetmete võtmist, et laiendada ELi säästlikkuskriteeriume kütte- ja jahutussektoris ning elektritootmises kasutatavale biomassile. ELi alaline metsanduskomitee, kes nõustab ELi metsandusalaste meetmete võtmisel, toetas oma hiljutises arvamuses metsa biomassi suhtes riskipõhiste säästlikkuskriteeriumide kehtestamist. Biomassi energiaks muundamise tõhusust käsitlevaid nõudeid toetab rida sidusrühmi, eelkõige puitu kasutav tööstussektor (sh tselluloosi- ja paberitootjad) ja keskkonnakaitsega tegelevad vabaühendused. Vabaühendused toetavad ka bioenergia üldisele kasutamisele piirnormi kehtestamist, teatavate lähteainete või allikate kasutamisele piirangute seadmist ning biomassi tootmisele keskkonna- ja sotsiaalsete nõuete kehtestamist. Üldiselt soovivad sidusrühmad, et konkreetsete lähteainete suhtes meetmete kehtestamisel oleksid need lõppkasutusest hoolimata ühesugused: see tähendab, et näiteks biokütuste tootmisel kasutatavat põllumajanduslikku biomassi käsitlevad eeskirjad oleksid samad, mis soojus- ja elektrienergia sektoris kasutatava biogaasi puhul. 3.3.Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine Välistöövõtjatelt telliti järgmised suuremad uuringud. Study on the impact assessment for a new Directive mainstreaming deployment of renewable energy and ensuring that the EU meets its 2030 renewable energy target – ECN, Oeko Institute, Eclareon, REBEL, SUER, BBH (Taastuvenergia kasutuselevõtu peavoolustamist ja ELi 2030. aasta taastuvenergia eesmärgi täitmise tagamist käsitleva uue direktiivi mõju hindamisega seotud uuring). Study on Technical Assistance in Realisation of the 2016 Report on Renewable Energy, in preparation of the Renewable Energy Package for the Period 2020–2030 in the European Union – Öko-Institut, E3-Modelling, Observ’ER, COWI (Taastuvenergiaalase 2016. aasta aruande rakendamisega seotud tehnilise abi uuring Euroopa Liidu 2020–2030. aasta taastuvenergiapaketi ettevalmistamisel). Supporting investments into renewable electricity in context of deep market integration of RES-e after 2020: Study on EU-, regional- and national-level options – Cambridge Economic Policy Associates (CEPA) (ELi piirkondlikke ja riiklikke võimalusi käsitlev uuring). Study on the sustainable and optimal use of biomass for energy in the EU beyond 2020 – PricewaterhouseCoopers, Vito, TU Wien, Utrecht University, INFRO, Rutter Soceco (Uuring, milles käsitletakse energeetikas kasutatava biomassi säästlikku ja optimaalset kasutamist ELis pärast 2020. aastat). Carbon impacts of biomass consumed in the EU – Forest Research UK, VTT, North Energy, Alterra (ELis tarbitava biomassi mõju CO2-heitele). Study on impacts on resource efficiency of future EU demand for bioenergy, IISA, Idufor, EFI, Oeko Institute, IEEP (Uuring, milles käsitletakse ELi tulevase bioenergianõudluse mõju ressursitõhususele). 3.4.Mõjuhinnang Ettepanekule lisatud mõjuhinnangus ei ole esitatud eelistatud poliitikavariantide kogumit, kuid iga poliitikavarianti on üksikasjalikult analüüsitud, liikudes järk-järgult praeguste suundumuste jätkumise stsenaariumilt (poliitikavariant 0), mis seisneb riiklike meetmete jätkumises ilma täiendavate ELi tasandil meetmeteta, alternatiivsete stsenaariumiteni, mis hõlmavad ulatuslikumaid ELi meetmeid viies allpool nimetatud valdkonnas.

16. septembril 2016 esitas õiguskontrollikomitee oma esimese arvamuse mõjuhinnangu kohta ning palus selle läbi vaadata ja uuesti esitada. Mõjuhinnang vaadati läbi ja esitati 17. oktoobril 2016 uuesti õiguskontrollikomiteele, kes esitas 4. novembril 2016 teise negatiivse arvamuse, kuid ei palunud mõjuhinnangut täiendavalt läbi vaadata ega esitada. Seda arvestades pidas komisjon kohaseks taastuvenergia direktiivi ümbersõnastamise ettepanekuga edasi minna, võttes täiel määral arvesse õiguskontrollikomitee teises arvamuses esitatud reservatsiooni. Eelkõige otsustas komisjon kütte- ja jahutussektoris proportsionaalsemate ja vähem koormavate sätete kasuks, mis on 2030. aasta eesmärkide saavutamiseks kombineeritud juhtimisraamistiku tugevdatud sätetega. Lisaks on komisjon taganud, et ettepaneku sätted on täielikult kooskõlas riigiabi eeskirjadega ja täiendavad neid ning ei piira komisjoni pädevust riigiabi valdkonnas. Kavandatud sätted kujutavad endast üldpõhimõtteid, millega nõutakse (vajaduse korral) turupõhiste ja kulutõhusate kavade rakendamist. See on täielikult kooskõlas uue turukorraldusega ning aitab minimeerida maksumaksjate ja elektritarbijate kulusid. Sätted aitavad veelgi suurendada investorite kindlustunnet aastateks 2021–2030. Komisjon on võtnud arvesse kõiki energialiidu eesmärke. Lisaks märgib komisjon, et on olemas vältimatu ebakindlus seoses kõrvaldamist vajavat puudujääki käsitleva hinnanguga, taastuvenergia 27 % osakaalu käsitleva ELi tasandil siduva eesmärgiga ning vajadusega pakkuda stabiilseid ja õigeaegseid stiimuleid pikaajalisteks investeeringuteks. Eespool öeldut arvesse võttes on kogu meetmepakett komisjoni arvates proportsionaalne lahendus olemasolevatele probleemidele. Käesolevas punktis käsitletakse seda teemat täpsemalt. i) Taastuvenergia osakaalu suurendamise võimalused elektrisektoris. a) Toetuskavade ühine Euroopa raamistik: 1) üksnes turumehhanismide kasutamine; 2) turupõhise ja kulutõhusa toetuse Euroopa raamistik; 3) kohustuslik investeerimisabi. Taastuvenergia direktiiviga lubatakse kasutada toetuskavu, kuid toetuskava võib valida liikmesriik. Selle tulemusena on tekkinud soovimatu olukord, kus liikmesriik on kehtestanud toetuskava, mida on hiljem paljudel juhtudel tagasiulatuvalt muudetud või tagasi võetud. See on omakorda vähendanud investorite kindlustunnet. Seega on investorite kindlustunde suurendamiseks vaja taastuvenergia direktiivi uuesti sõnastamise käigus kehtestada selgemad eeskirjad. Poliitikavariandiga 2 nähakse ette põhimõtete kehtestamine seoses toetuskavadega, mida liikmesriigid võivad kasutada ja mida on praegu ikkagi vaja liidu 2030. aasta eesmärgi saavutamiseks piisavate investeeringute ligimeelitamiseks. See poliitikavariant hõlmab toetuskavade ülesehitusega seotud põhimõtteid, mida liikmesriigid peavad järgima, ning investorite kaitset tagasiulatuvate muudatuste eest. Need põhimõtted ei piira riigiabi eeskirjade järgimist. Kõnealuse sektori puhul leidis õiguskontrollikomitee, et kehtivates riigiabi suunistes juba käsitletakse enamikku mõjuhinnangus esitatud küsimustest ning nendes on juba 2030. aasta kliima- ja energiaeesmärke arvesse võetud. Nende põhimõtete lisamine õigusaktidesse on poliitiline valik. Sellisel viisil toetavad kõnealused sätted taastuvenergiapoliitika euroopastamist, aitavad taastuvenergiat sobitada turuga ning tagavad samal ajal investoritele kindlustunde aastani 2030. Üksikasjalikum teave on esitatud mõjuhinnangu 1. lisas. Kavandatud raamistikus on sätestatud korralduslikud põhimõtted, millega i) tagatakse investoritele piisav kindlustunne aastateks 2021–2030 ning ii) nõutakse (vajaduse korral) uutel parimatel tavadel põhinevate turupõhiste ja kulutõhusate kavade kasutamist. Käesolevas ettepanekus sätestatud põhimõtted on täielikult kooskõlas suunaga, mille komisjon on juba võtnud keskkonna- ja energeetikavaldkonna riigiabi suunistes, ning täiendavad neid mitmes valdkonnas, eelkõige seoses piiriülese osalemisega. Lisaks on raamistik tõhus vahend investoritele piisava kindlustunde tagamiseks, kuna selles määratletakse vastavalt turupõhistele põhimõtetele ja parimatele tavadele üldised korralduslikud põhimõtted, mis kehtivad aastatel 2021–2030. Samal ajal on raamistik proportsionaalne ja tänu üldist laadi eeskirjadele mitte ülemäära normatiivne ning selle puhul on järgitud ka subsidiaarsuse põhimõtet, kuna raamistikus võetakse igati arvesse liikmesriikide õigust määrata kindlaks oma energiaallikate jaotus. Selleks on vaja kõnealuses õigusraamistikus kindlaks määrata, kuidas tagada ühelt poolt liikmesriigile õigus kasutada talle sobivat energiaallikate jaotust ja arendada välja tema enda valitud taastuvenergiatehnoloogiat (nt mitmekesistamise eesmärgil) ning teiselt poolt konkurents tehnoloogialahenduste vahel. Selliste Euroopa energiaraamistiku aluspõhimõtete esitamine nõukogule ja Euroopa Parlamendile heakskiitmiseks suurendab turgude lõimimise tegevuskava legitiimsust ja üldsuse poolehoidu. Lisaks on eri sidusrühmad, sealhulgas reguleerivad asutused, ning mitu liikmesriiki kutsunud üles lisama kohaldatavate riigiabi eeskirjade täiendamiseks sellise raamistiku kõnealusesse ettepanekusse. b) Kooskõlastatum piirkondlik lähenemisviis: 1) kohustuslik piirkondlik toetus; 2) toetuskavade kohustuslik osaline avamine piiriüleseks osalemiseks. See ettepanek peegeldab teist poliitikavarianti (mõju hindamise aruandes poliitikavariant 1), mille kohaselt muutuks elektrisektoris taastuvenergia kasutamisega seotud toetuskavade osaline avamine piiriüleseks osalemiseks kohustuslikuks. Selle poliitikavariandi puhul oleks võimalik süsteemi üldkulusid ja toetuskulusid vähendada, sest investeeringud liiguksid üha enam sinna, kus võimalused ja muud tingimused on kõige soodsamad. Mõju hindamise tulemused näitavad, et selle meetme puhul väheneksid aastatel 2021–2030 energiasüsteemi kulud 1,0 miljardit eurot aastas ning tarbija poolt makstavad taastuvenergia toetuskulud väheneksid 3 %. Poliitikavariant on proportsionaalne, kuna sellega nähakse üksnes ette toetuskavade järkjärguline osaline avamine vastavalt füüsilistele ühendustele. Selle puhul järgitakse subsidiaarsuse põhimõtet, kuna ei piirata liikmesriigi võimalusi oma toetuskava ise kujundada ning seega jääb liikmesriigile õigus määrata ise kindlaks oma energiaallikate jaotus. c) Taastuvenergiale suunatud rahastamisvahend: 1) ELi tasandil rahastamisvahend koos paljude rahastamiskõlblikkuse kriteeriumidega; 2) ELi tasandil rahastamisvahend suurema riskiga taastuvenergiaprojektide toetamiseks. Selle valdkonna eesmärk on tõhustada olemasolevate või uute rahastamisvahendite kasutamist, et toetada liikmesriikide ulatuslikke eesmärke seoses taastuvenergia kasutuselevõtuga. Sellise raamistiku üksikasjad tuleks sätestada aastaid 2021–2027 puudutava mitmeaastase finantsraamistiku ettevalmistamise kontekstis. d) Haldustoimingute lihtsustamine: 1) tugevdatud sätted, mis hõlmavad ühtset kontaktpunkti, ajavahemikke ja lihtsustatud menetlusi taastuvenergiat tootvate elektrijaamade ajakohastamiseks; 2) loamenetlusteks kuluva aja lühendamine, mis tähendab väikeste projektide puhul automaatset heakskiitmist ja lihtsat teatamist. Käesolevas ettepanekus eelistatakse 1. ja 2. poliitikavariandi kombineerimist, et kehtestada taastuvenergiaprojektidele loa andmise menetlus, mille viib läbi üks määratud asutus („ühtne kontaktpunkt“), ning selle menetluse maksimaalne ajavahemik, säte väikesemahuliste projektide puhul jaotusvõrguettevõtjatele saadetava lihtsa teatise kohta ning erisäte loamenetluse kiirendamise kohta olemasolevate taastuvenergiajaamade ajakohastamise korral. See poliitikavariant võimaldab kehtestada taotlejate jaoks selgema, läbipaistvama, prognoositava ja vähem aeganõudva loamenetluse. Poliitikavariant on proportsionaalne, kuna see seisneb paljuski mõnes liikmesriigis juba kehtivate parimatel tavadel põhinevate menetluste rakendamisel. Sellega ei kaasne suuri kulusid. Subsidiaarsuse põhimõtet on järgitud, kuna ühtse kontaktpunkti korraldamise viisi võivad valida liikmesriigid. Samuti ei käsitleta loamenetluste sisulist külge. ii) Taastuvenergia osakaalu suurendamise võimalused kütte- ja jahutussektoris.

a) Taastuvenergia lõimimine kütte- ja jahutusenergiaga varustamisse: 0) praeguste riiklike meetmetega jätkamine ilma ELi meetmeta; 1) kütte- ja jahutussektoris taastuvenergiaga seotud kohustuse kehtestamine fossiilkütuste tarnijatele; 2) sama kohustus kõigile kütusetarnijatele. Eelistati 2. poliitikavarianti, mille kohaselt peaksid liikmesriigi määratud tarnijad, kes tarnivad vähemalt 50 % energiast, suurendama aastani 2030 järk-järgult taastuvenergia osakaalu nende aastases kogumüügimahus (1 protsendipunkti võrra aastas). Selle sektori puhul on õiguskontrollikomitee seadnud kahtluse alla kütte- ja jahutussektori energiatarnijatele kohustuse kehtestamise proportsionaalsuse. Selle küsimuse lahendamiseks antakse käesoleva ettepanekuga kohustuse kehtestamise asemel liikmesriikidele mitu võimalust, mis võimaldab õigusakti riigi tasemel paindlikult rakendada. Võttes arvesse, et peaaegu pool ELi energia lõpptarbimisest langeb kütte- ja jahutussektori arvele ning et võrreldes elektrisektoriga, kus taastuvenergia osakaal on aastatel 2009–2015 suurenenud rohkem kui 8 protsendipunkti, on kütte- ja jahutussektoris taastuvenergia osakaal samal perioodil suurenenud alla 3 protsendipunkti, on selle sektori jaoks vaja ranget, kuid paindlikku meedet. Kõnealune poliitikavariant on proportsionaalne, kuna see ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik taastuvenergia kasutuselevõtu suurendamiseks kütte- ja jahutussektoris ELi tasandil ning sellega ei kaasne suurt koormust väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele (VKEd). Poliitikavariant on kooskõlas energiatõhususe direktiivi ja hoonete energiatõhususe direktiiviga ning täiendab neid. Kütte- ja jahutussektori energiatõhusust edendatakse eelkõige ehitussektoris energiasäästu ja renoveerimise abil. Samal ajal kiirendaksid kütte- ja jahutussektoriga seotud poliitikavariandid sektori üleminekut fossiilkütustelt taastuvenergiale ning see puudutaks ka olemasolevaid hooneid. Kütte- ja jahutusenergiaga varustamist ja energiakasutust käsitlevad taastuvenergia erimeetmed hoone tasandil vähendavad kindla tehnoloogialahendusega seotuse riski, st olukorda, kus energiatõhususe suurendamise meetmete abil fossiilkütustel põhinev tehnoloogia küll asendatakse tõhusama, kuid siiski fossiilkütustel põhineva tehnoloogiaga. b) Taastuvenergia ja heitsoojusenergia kasutuselevõtu lihtsustamine kaugkütte- ja kaugjahutussüsteemides: 1) parimate tavade jagamine; 2) energiatõhususe sertifikaadid ning kohalikule kütte- ja jahutussüsteemile juurdepääsu võimaldamine; 3) punktis 1 ja 2 kirjeldatud meetmed koos tarbijaõigusi käsitleva tugevdatud lisaraamistikuga. Käesolevas ettepanekus eelistatakse 3. poliitikavarianti. Selle poliitikavariandiga antakse tarbijatele võimalus toota taastuvatest energiaallikatest kohapeal soojusenergiat ja kasutada taastuvenergial põhinevat kaugkütte- ja kaugjahutussüsteemi koos teiste kasutajatega kohaliku sünergia loomiseks, millel on seega positiivne sotsiaalne mõju. Süsteemist lahtiühendamise võimalus lubaks aastatel 2020–2030 toota taastuvatest energiaallikatest täiendavalt soojusenergiat, mis aitaks kaasa kliimamuutuste leevendamisele. Isegi kui lahtiühendamise võimalus vähendaks kohalike kaugkütte- ja kaugjahutusettevõtete tuluvoogusid, korvaks selle kahju positiivne sotsiaalne ja keskkonnaalane mõju. Poliitikavariant on ka proportsionaalne, kuna halduskoormus oleks otseses vastavuses kaugküttesüsteemide osakaalu suurendamisega riigi tasandil. Sertifitseerimisega seotud halduskoormus oleks piiratud ja nõudlus lahtiühendamise järele tõenäoliselt mõõdukas eelkõige nendes liikmesriikides, kus kaugkütte osakaal on väike. Kaugkütte- ja kaugjahutusenergia moodustab ligikaudu 10 % ELi energiavarustusest. Kaugkütte- ja kaugjahutussüsteemid võimaldavad suurendada taastuvenergia osakaalu ELi energiasüsteemis. Näiteks on kaugküttesektoris kasutamata tööstuslike soojuspumpade suur potentsiaal ning hinnanguliselt elab üle 25 % ELi elanikkonnast piirkondades, mis sobiksid geotermilise kaugkütte rakenduste paigaldamiseks. Lisaks kujutavad kaugküttesüsteemid endast olulist taristutehnoloogiat, millega saaks aidata suurendada jäätmetest energiat tootvates tehastes energia muundamise üldist kasutegurit. Vanemaid kaugkütte- ja kaugjahutussüsteeme tuleb taastuvenergia osakaalu suurendamiseks kohandada. Praegused kaugkütte- ja kaugjahutussüsteemidesse tehtavad investeeringud aga ei võimaldada üle minna tõhusale ja taastuvatel energiaallikatel põhinevale energiaga varustamisele. Energiatõhususe meetmete jaoks vajalik halduslik toetus on suhteliselt lihtne, kuid nende meetmetega on võimalik suurendada taastuvenergia kasutuselevõttu ja seega meetme tõhusust. Lisaks on kõnealuse poliitikavariandi puhul tagatud proportsionaalsus (kuna sellega luuakse läbipaistva ja võrreldava süsteemi abil võrdsed võimalused kohalike kaugkütte- ja kaugjahutusettevõtjate ning muude osalejate ja soojusenergia tarbijate jaoks) ning järgitakse subsidiaarsuse põhimõtet (kuna sellega nähakse ette põhimõtted, kuid tunnustatakse riiklike ja kohalike asutuste rolli kaugkütte- ja kaugjahutussüsteemide rajamisel). iii) CO2-heite vähendamise ja taastuvenergia osakaalu suurendamise võimalused transpordisektoris. 1) ELi tasandil kohustus võtta kasutusele taastuvatest energiaallikatest toodetud täiustatud kütused; 2) ELi tasandil kohustus võtta kasutusele taastuvatest allikatest toodetud täiustatud transpordikütused (sh täiustatud biokütused) ning vähendada toidupõhiste biokütuste kasutamist vastavalt variantidele, mis erinevad vähendamise kiiruse ja määra poolest; 3) 2. poliitikavariandile tuginev ELi tasandil erikohustus võtta taastuvatest allikatest toodetud kütused kasutusele lennunduses ja merenduses; 4) kasvuhoonegaaside heite vähendamise kohustus (kütusekvaliteedi direktiiviga jätkamine). Õiguskontrollikomitee leidis, et biokütuste säästlikkus ja võimalik panus liidu tasandil eesmärgi saavutamisse tuleks selgelt kindlaks määrata ning seda tuleks hinnata muude bioenergia liikidega samal viisil. Komitee palus kaaluda ka täiendavat poliitikavarianti, millega kohaldataks tõhustatud säästlikkuskriteeriume kõigi biokütuste suhtes. Mõjuhinnangus on analüüsitud neid nelja võimalikku varianti, millest lähtuvalt võtta ELi tasandil meede transpordisektori CO2-heite vähendamise ja energiaallikate mitmekesistamise edendamiseks, püüdes samal ajal vähendada toidupõhiste biokütustega seotud maakasutuse kaudse muutumise riski. Selleks toetuti mõjuhinnangus maakasutuse kaudset muutumist käsitleva direktiivi (ILUC direktiiv) mõju hindamise käigus tehtud analüüsile ning hinnati mitut võimalust biokütuste säästlikkuse kehtiva raamistiku tugevdamiseks, vähendades muu hulgas veelgi toidupõhiste biokütuste suhtes kehtivat piirmäära ning pikendades selle kehtivusaega 2020. aastale järgnevale perioodile, et minimeerida maakasutuse kaudsest muutusest põhjustatud heitkoguseid. Lisaks hinnati bioenergiat käsitlevas mõjuhinnangus võimalusi bioenergiat käsitlevate üldiste säästlikkuskriteeriumide tugevdamiseks, sealhulgas uue säästlikkuskriteeriumi kehtestamist metsa biomassile (mida kasutatakse ka biokütuste tootmisel) ning säästlikkuskriteeriumide laiendamist soojus- ja elektrienergia sektoris kasutatavale biomassile. Käesoleva ettepaneku puhul eelistati 2. poliitikavarianti, kuna see tugineb 25 liikmesriigi praktikale seoses kütuste segamise kohustuse kehtestamisega, ning sellega pakutakse tööstusharule suuremat kindlustunnet seoses täiustatud biokütuste tulevase nõudlusega/mahtudega turul, mis on vajalik suuremahuliste investeeringute ja innovatsiooni tagamiseks sektoris. Samuti võimaldab kõnealune poliitikavariant järk-järgult vähendada toidupõhiste biokütuste kasutamist, millele on osutatud vähese heitega liikuvuse 2016. aasta juuli strateegias. Vähendamise trajektoor on kavandatud siiani tehtud tähtsamaid investeeringuid arvesse võttes ning vastab täiustatud biokütuste turulejõudmise realistlikule kiirusele. Kõnealust poliitikavarianti on võimalik lihtsamalt ja kiiremini rakendada, kuna see tugineb ulatuslikule poliitikale ja riigi tasandil saadud halduskogemustele. Eelistatud poliitikavariandiga püütakse vähendada maakasutuse kaudsest muutumisest põhjustatud heitkoguseid ning täiustatud biokütuste kasvuhoonegaaside heidet. Maakasutuse kaudset muutumist saab tavaliste biokütuste osakaalu järkjärgulise vähendamise abil 2030. aastaks märkimisväärselt vähendada, keskendudes peamiselt õlikultuuripõhistele biokütustele, millel arvatakse olevat maakasutuse kaudsele muutumisele suurem mõju. Lisaks aitaks biokütuste kasvuhoonegaaside heite vähendamiseks kehtestatav miinimumnõue tagada, et uute biokütustel töötavate käitiste CO2-heide on võimalikult väike.

Vähese heitega liikuvuse strateegias märkis komisjon, et toidupõhistel biokütustel on transpordisektori CO2-heite vähendamisel piiratud roll, sest ei olda kindlad, kui palju nad tegelikult transpordisektoris CO2-heidet vähendada aitavad. Maakasutuse kaudset muutust käsitleva direktiivi ettepanekus pakuti välja ettevaatlik lähenemisviis, mille kaasseadusandjad heaks kiitsid ning mille kohaselt piirdub toidupõhiste biokütuste panus aastani 2020 kuni 7 %-ga. Kõnealuse direktiivi ettevalmistamist ja selle üle peetud arutelusid ümbritsev õiguslik ebakindlus pidurdas sektorisse uute investeeringute tegemist. Toidupõhiste biokütuste järkjärguline vähendamine ja nende asendamine täiustatud biokütustega aitab kasutada CO2-heite vähendamise võimalusi transpordisektoris. Siiski on oluline, et tavaliste biokütuste vähendamist puudutavate nõuete määramisel ei kahjustataks tagasiulatuvalt kehtivast direktiivist tulenevaid ärimudeleid. Seepärast soovitakse tavaliste biokütuste osakaalu järkjärgulise vähendamise trajektoori kehtestamisega vältida kasutuskõlbmatute varade teket ja töökohtade kadumist, võttes samal ajal arvesse praeguseks realiseeritud varasemate investeeringute tähtsust, ning lisaks on see kooskõlas täiustatud biokütuste teostatava turulejõudmisega. Käesolevas ettepanekus sätestatud täpne järkjärgulise vähendamise trajektoor kajastab andmetel põhinevat poliitilist hindamist selle kohta, milline oleks tasakaalustatud lähenemisviis investeeringute stabiliseerimiseks ja kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamiseks transpordisektoris. iv) Taastuvenergia tarbijatele võimaluste andmise ja nende teavitamise võimalused. a) Tarbijatele antakse võimalus toota ja salvestada omatarbeks taastuvelektrit: 1) omatarbeks toodetud energia tarbimist käsitlevad ELi suunised; 2) kodanikele antakse võimalus toota ja salvestada omatarbeks taastuvelektrit; 3) kohalikele omavalitsustele antakse võimalus tarbida kaugemal omatarbeks toodetud energiat. Käesoleva ettepaneku puhul eelistatakse 2. poliitikavarianti, kuna sellega suurendatakse maksimaalselt tarbijate võimalusi ja nende võimalikku osalemist, vähendatakse võrkude kasutuselevõtuga seotud kulusid ning võrgukulude jaotamisega seotud probleeme, samuti suurendatakse katusele paigaldatavate päikesepaneelide panust taastuvenergiaeesmärgi saavutamisel. See poliitikavariant on ka proportsionaalne (kuna sellega ei anta kõigile õigust omatarbeks toodetud energiat tarbida) ning vastab subsidiaarsuspõhimõttele (kuna sellega ei takistata liikmesriikidel toetada konkreetset tehnoloogiat, vaid üksnes luuakse sobiv raamistik, mis võimaldab detsentraliseeritult toodetud taastuvenergia kasutusele võtta). b) Taastuvelektrit puudutava teabe andmine: 1) päritolutagatiste süsteemi tugevdamine; 2) lähtudes 1. poliitikavariandist tehakse päritolutagatiste esitamine teabe andmise puhul kohustuslikuks; 3) lähtudes 2. poliitikavariandist laiendatakse päritolutagatisi kõigile elektritootmisallikatele. Käesolevas ettepanekus eelistatakse 1. ja 2. poliitikavariandi kombineerimist, et tugevdada süsteemi ja muuta taastuvelektrit puudutava teabe andmisel päritolutagatiste esitamine kohustuslikuks. Sellega saavutatakse sobiv tasakaal ning võimaldatakse suurendada süsteemi läbipaistvust ja usaldusväärsust, vältides samal ajal täiendavaid halduskulusid, mis kaasneksid süsteemi laiendamisega kõigile elektritootmisallikatele. Kõnealune poliitikavariant on ka proportsionaalne, kuna sellega ei kaasne ülemäärast halduskoormust süsteemi juhtimisel (eelkõige väiketootjate jaoks). Samuti vastab see subsidiaarsuspõhimõttele, kuna võimaldab liikmesriikidel ise valida süsteemi juhtimiseks sobiva meetodi. c) Kütte- ja jahutus- ning transpordisektoris kasutatavate taastuvkütuste päritolu kindlakstegemine: 1) päritolutagatiste laiendamine taastuvatest allikatest toodetud gaaskütustele; 2) päritolutagatiste laiendamine taastuvatest allikatest toodetud vedel- ja gaaskütustele; 3) taastuvatest allikatest toodetud vedel- ja gaaskütuste jaoks alternatiivse jälgimissüsteemi väljatöötamine. Käesolevas ettepanekus eelistatakse gaaskütuste puhul 1. poliitikavarianti ja vedelkütuste puhul 3. poliitikavarianti. See võimaldab taastuvkütuste päritolu tarbijate huvides paremini kindlaks teha ning vähendab pettuseriski eelkõige vedelate biokütustega seoses. Lisaks peaksid sellised süsteemid lihtsustama piiriülest kauplemist taastuvkütustega. Vedelkütuste puhul eelistatakse 2. poliitikavariandi asemel 3. poliitikavarianti seetõttu, et see sobib paremini juba olemasolevasse haldussüsteemi, mida kasutatakse nende kütuste säästlikkuse kindlakstegemiseks. Kõnealune poliitikavariant on ka proportsionaalne (kuna see rajaneb olemasolevatel süsteemidel ja toetab kõige lihtsamat meetodit taastuvatest allikatest toodetud gaaskütustega piiriülese kauplemise hõlbustamiseks) ning vastab subsidiaarsuspõhimõttele (kuna sellega täiendatakse olemasolevaid riiklikke süsteeme taastuvatest allikatest toodetud vedel- ja gaaskütuste registreerimiseks). v) Poliitikavariandid taastuvenergia vähemalt 27 % osakaalu saavutamiseks 2030. aastal. a) Riiklike eesmärkide seadmine 2020. aastaks: 2020. aasta riiklike eesmärkide lähtealuseks seadmine võrreldes lähtestsenaariumiga. Käesoleva ettepaneku puhul eelistati 1. poliitikavarianti, mille kohaselt võetakse 2020. aastale järgneva perioodi puhul lähtealuseks 2020. aastaks püstitatud eesmärgid. 2020. aasta eesmärkidega jätkamine on kaitsemeede ning sellega ei tohiks kaasneda täiendavaid jõupingutusi, eeldusel et liikmesriigid 2020. aasta eesmärgi kõigepealt saavutavad. Poliitikavariant on ka proportsionaalne (kuna sellega ei tohiks kaasneda täiendavaid jõupingutusi, eeldusel et liikmesriigid 2020. aasta eesmärgi ikkagi saavutavad) ning vastab subsidiaarsuspõhimõttele (kuna sellega üksnes ajaliselt pikendatakse liikmesriikide poolt juba heaks kiidetud eesmärke). On oluline märkida, et kõiki muid poliitikavariante, mis on seotud taastuvenergia vähemalt 27 % osakaalu saavutamisega 2030. aastaks, käsitletakse energialiidu juhtimise määruses, kuid vähemalt 27 % osakaalu saavutamise kohustus ELi jaoks on sätestatud käesolevas ettepanekus. b) Trajektoor: lineaarne või mittelineaarne. Käesolevas ettepanekus eelistatakse 1. poliitikavarianti, mille kohaselt kehtestatakse lineaarne trajektoor 2020. aasta eesmärgist 2030. aastani. See pakub suuremat kindlustunnet ning peaks aitama vähendada kulusid ja vältida riske, mis on seotud 2030. aastaks püstitatud eesmärgi saavutamisega. Poliitikavariant on ka proportsionaalne (kuna sellel on piiratud mõju kasutuselevõtuga seotud kuludele praegu, mil kõige väljakujunenumate tehnoloogialahenduste puhul on tehnoloogiaalased kogemused juba saadud) ning vastab subsidiaarsuspõhimõttele (tegemist on põhimõtteliselt liikmesriigi määratava meetodiga, mille abil võrrelda edusamme ELi tasandil eesmärgiga).

c) Mehhanismid, millega vältida puudujääke taastuvenergiaalase ELi eesmärgi ulatuslikkuse osas: 1) vaadata läbi riiklike kavade ulatuslikkus; 2) lisada läbivaatamisklausel, mille alusel saab teha ettepaneku vajaduse korral täiendavate ELi tasandi läbiviimismehhanismide kehtestamiseks hilisemas etapis; 3) suurendada kogu ELi hõlmavate meetmete ulatuslikkust; 4) kehtestada riiklikud siduvad eesmärgid. Energialiidu juhtimist käsitleva ettepaneku puhul eelistati 1. ja 2. poliitikavariandi kombinatsiooni, tuginedes taastuvenergia vähemalt 27 % osakaalu saavutamise protsessi juhtimisele, ning läbivaatamisklauslile vajaduse korral täiendavate ELi tasandil meetmete kavandamiseks. Teisi poliitikavariante ei peeta poliitiliselt teostatavateks ning nende osas ei pruugita järgmist vahe-eelarvete raamistikku piiramata kokkuleppele jõuda. Lähenemisviis on ka proportsionaalne (kuna sellega ei kaasne automaatselt ühtegi täiendavat meedet, mis vajaks ELi tasandil rahastust) ning vastab subsidiaarsuspõhimõttele (kuna see jätab liikmesriigile vabaduse otsustada täiendavate meetmete vajalikkuse üle). d) Mehhanismid, millega vältida puudujääke eesmärkide saavutamise osas ja millega see puudujääk kõrvaldada: 1) vaadata läbi riiklikud kavad; 2) lisada läbivaatamisklausel, mille alusel saab teha ettepaneku vajaduse korral täiendavate ELi tasandi läbiviimismehhanismide kehtestamiseks hilisemas etapis; 3) suurendada kogu ELi hõlmavate meetmete ulatuslikkust; 4) kehtestada riiklikud siduvad eesmärgid. Energialiidu juhtimist käsitleva ettepaneku puhul eelistati 3. poliitikavariandi üht varianti, kuna seda peetakse kõige teostatavamaks vahendiks igasuguse puudujäägi kõrvaldamisel. Seda toetaks 1. poliitikavariant (riiklike kavade tulemuste läbivaatamine), mis peaks samuti jõustuma koos energialiidu juhtimise protsessiga. Poliitikavariant on ka proportsionaalne (kuna sellega ei kaasne ühtegi täiendavat meedet, mis vajaks ELi tasandil rahastust) ning vastab subsidiaarsuspõhimõttele (kuna see jätab liikmesriigile vabaduse otsustada täiendavate meetmete vajalikkuse üle). vi) Säästlikku bioenergeetikat käsitleva ELi raamistiku tugevdamise võimalused. Lisaks uuriti bioenergia säästlikkust käsitlevas mõjuhinnangus soojus- ja elektrienergia sektoris kasutatava biomassi säästlikkuse suurendamise võimalusi: 1) lähtestsenaarium: tagada soojus- ja elektrienergia sektoris kasutatava biomassi säästlikkus, tuginedes muudele 2030. aasta kliima- ja energiaraamistiku elementidele ning riiklikele poliitikasuundadele; 2) laiendada transpordisektoris kasutatavate biokütuste säästlikkuse ja kasvuhoonegaaside heitega seotud olemasolevaid kriteeriume tahkele ja gaasilisele biomassile, mida kasutatakse soojus- ja elektrienergia sektoris; 3) töötada 2. poliitikavariandile tuginedes välja täiendavad metsa biomassi säästlikkuse nõuded ning lisada nõue, mille kohaselt peavad liikmesriigid Pariisi kokkuleppega võetud kohustustes võtma arvesse ka LULUCF-sektori heitkoguseid; 4) lisada kas 2. või 3. poliitikavariandile tuginedes soojus- ja elektrijaamadele energiatõhususe nõue; 5) lisada kas 2. või 3. poliitikavariandile tuginedes energiatootmisel teatava lähteaine (nt ümarpuit) kasutamise piirmäär. Käesoleva ettepaneku puhul eelistati 3. poliitikavarianti, kuna seda peetakse kõige kulutõhusamaks lähenemisviisiks, millega jätkuvalt tagada, et bioenergia kasutamine ELis pärast 2020. aastat aitab vajalikul määral vähendada kasvuhoonegaaside heidet ja samal ajal minimeerida kahjuliku keskkonnamõju riske, mis on seotud metsa biomassi kasvava ülestöötamisega. Kõnealune poliitikavariant vastab subsidiaarsuspõhimõttele, sest riskipõhisest lähenemisviisist lähtudes tuginetakse energiatootmises kasutatava metsa biomassi säästva tootmise tõendamisel eelkõige liikmesriigi seadustele ja normidele. See on ka proportsionaalne, sest seda kohaldatakse üksnes suurte biomassi kasutavate soojus- ja elektrijaamade suhtes. 3.5.Kasutatud mudelid Ettepanek põhineb poliitikavariantidel, mida on hinnatud energiasüsteemi stsenaariumide modelleerimisel saadud tulemuste alusel. Täpsemalt kasutati käesolevale ettepanekule lisatud mõjuhinnangus lähtepunktina ELi 2016. aasta võrdlusstsenaariumi (REF2016), mille kohased 2030. aasta energiasüsteemi käsitlevad prognoosid põhinevad praegustel suundumustel ja poliitikal. 3.5.1. Lähtestsenaariumid Võttes aluseks võrdlusstsenaariumi REF2016 ja EUCO27 (vt allpool punkt 3.5.2.), on kasutatud konkreetseid lähtestsenaariume, mis näitavad praeguse poliitika ja tavade jätkumise oodatavat mõju arengule konkreetses sektoris, mille suhtes meetmeid kavatsetakse võtta, eeldusel et kõik muud sektorid ja poliitikasuunad on kooskõlas keskse poliitikastsenaariumiga. 3.5.2. Poliitikastsenaariumid Kasutati ka keskset poliitikastsenaariumi, mis koostati energiatõhususe direktiivi läbivaatamise ettepaneku ja jõupingutuste jagamist käsitleva määruse ettepaneku mõju hindamise jaoks. Kõnealuse stsenaariumi („EUCO27“) abil prognoositi sektorite oodatavaid edusamme 2030. aasta eesmärkide saavutamisel ja tehti kindlaks mastaabisäästu võimalused ning sotsiaalsed ja keskkonnaalased probleemid, mis võivad tekkida seoses püüdlustega saavutada taastuvenergia vähemalt 27 % osakaal kulutõhusal viisil. Kõnealust lähenemisviisi, mis tugineb ühisele poliitikastsenaariumile ning milles keskendutakse seejärel ühele probleemile korraga, peeti ainsaks sobivaks viisiks hinnata konkreetsete poliitikavariantide mõju mitmesuguste komisjoni kaugeleulatuvate 2016. aasta energialiidu algatuste üldises kontekstis. 3.5.3. Kasutatud mudel Käesoleva ettepaneku aluseks olevate poliitikavariantide hindamiseks kasutatud mudelite kogum on sama, mida kasutati 2020. aasta kliima- ja energiapaketi ning 2030. aasta kliima- ja energiapoliitika raamistiku puhul. Kogum hõlmab mudeleid (PRIMES, PRIMES- TAPEM & PRIMES-TREMOVE, PRIMES Biomass Supply, GAINS, GLOBIOM-G4M, Prometheus and CAPRI), mis on üksteisega seotud ametlikult määratletud viisil, et tagada järjepidevus stsenaariumide koostamisel. Need seosed on vajalikud selleks, et määrata kindlaks analüüsi põhipunktid (suundumused energeetikas, transpordis ja kasvuhoonegaaside heites), mis hõlmavad järgmist: kogu energiasüsteem (energianõudlus, -varustus ja -hinnad ning investeeringud tulevikku) ning kogu kasvuhoonegaaside heide ja neeldajates seotud heide;

ajahorisont: 1990–2050 (jagatud viie aasta pikkusteks ajavahemikeks); geograafiline ulatus: eraldi kõik ELi liikmesriigid, ELi kandidaatriigid ja vajaduse korral Norra, Šveits ning Bosnia ja Hertsegoviina; mõju: energeetikale, transpordile ja tööstussektorile (PRIMES), põllumajandusele, metsandusele ja maakasutusele (GLOBIOM-G4M), atmosfääris hajumisele, tervisele ja ökosüsteemidele (hapestumine, eutrofeerumine) (GAINS); makromajandusele koos paljude sektorite, tööhõive ja sotsiaalse heaoluga. Bioenergia säästlikkust käsitlevas mõjuhinnangus kasutatakse lähtealusena stsenaariumit EUCO27 ning selles hinnatakse poliitikavariante kahe järgmise modelleerimisvahendi abil: GLOBIOM (maakasutuse globaalne majanduslik mudel) ja G4M (metsandussektori mudel), millega koostatakse prognoose kaubahindade, maakasutusele avalduva mõju ning LULUCF-sektori kasvuhoonegaaside heite kohta; Green-X (ELi taastuvenergeetika mudel) kombineerituna mudelitega ArcGIS Network (biomassi transpordi võrkude georuumiline mudel) ja MULTIREG (sisendi-väljundi mudel), mille abil modelleeritakse taastuvate energiaallikate ja bioenergia lähteainete jaotust, samuti energeetikasektori kasvuhoonegaaside heitkoguseid ning majanduslikku ja sotsiaalset mõju (nt kogulisandväärtus, investeeringud ja töökohad). 4.MÕJU EELARVELE Ettepanekuga sõnastatakse uuesti taastuvenergia direktiiv ning artiklites 23 ja 25 sätestatud uued meetmed peaksid tooma liikmesriikide riigiasutustele kaasa piiratud täiendava eelarvekulu ja halduskoormuse vajalike haldusstruktuuride loomiseks. Enamikul juhtudel kantakse meetmetega seotud kulud edasi lõpptarbijatele, kes omakorda saavad kasu CO2-heite vähenemisest. Ettepanek ei mõjuta liidu eelarvet. 5.Ettepaneku sätete üksikasjalik selgitus Peamised sätted, millega oluliselt muudetakse direktiivi 2009/28/EÜ või lisatakse uusi elemente, on järgmised. Artiklis 1 sätestatakse käesoleva ettepaneku kohaldamisala, märkides ära sellised uued elemendid 2020. aastale järgnevaks perioodiks nagu ELi üldine siduv eesmärk, omatarbeks toodetud taastuvenergia tarbimine ning biokütuseid, vedelaid biokütuseid ja biomasskütuseid käsitlevad säästlikkuse ning kasvuhoonegaaside heite vähendamise tõhustatud kriteeriumid. Artiklis 2 määratletakse uued mõisted, pidades silmas taastuvenergia direktiivis tehtud muudatusi. Artiklis 3 sätestatakse ELi 2030. aasta eesmärk. Selle kohaselt võetakse lähtealuseks iga liikmesriigi 2020. aasta riiklik eesmärk (st et alates 2021. aastast ei tohi liikmesriigis taastuvatest allikatest toodetud energia osakaal olla väiksem kui 2020. aasta riiklik eesmärk). Selles osutatakse ka juhtimismääruses sätestatud mehhanismile, millega tagada nimetatud lähtealuse järgimine ning vältida puudujäägi tekkimist eesmärgi täitmise osas. Lisaks jäetakse sellega välja taastuvenergia 10 % osakaalu puudutav eesmärk transpordisektoris pärast 2020. aastat. Artiklis 4 sätestatakse turule orienteeritud ja kogu Euroopat hõlmava lähenemisviisi toetamiseks üldpõhimõtted, mida liikmesriigid võivad kasutada kulutõhusate ja vastavalt riigiabi eeskirjadele kohaldatavate toetuskavade kavandamisel. Artiklis 5 sätestatakse toetuskavade järkjärguline ja osaline avamine piiriüleseks osalemiseks elektrisektoris. Artikliga 6 tagatakse, et kui liikmesriigid annavad taastuvenergiaprojektide jaoks toetust, siis selle toetuse taset ja sellise toetuse andmise tingimusi ei vaadata läbi viisil, mis mõjutaks negatiivselt toetatavaid projekte. Artikliga 7, milles sätestatakse taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaalu arvutamise meetod, nähakse ette, et alates 2021. aastast tuleb maakasutuse kaudsest muutusest põhjustatud heitkoguste piiramiseks vähendada toidu- ja söödakultuuridest toodetud biokütuste ja vedelate biokütuste osakaalu. Liikmesriigid võivad kehtestada väiksema piirmäära ning teha vahet toidu- ja söödakultuuridest toodetud eri liiki biokütustel ja vedelatel biokütustel, kehtestades näiteks väiksema piirmäära õlikultuuridest toodetud biokütuste osa kohta, võttes arvesse maakasutuse kaudset muutust. Artiklis 15 sätestatakse uus meetod (põhineb hoonete energiatõhususe direktiivil) taastuvatest energiaallikatest toodetud energia miinimumtasemete arvutamiseks uute ja olemasolevate renoveeritavate hoonete puhul. Artiklis 16 sätestatakse taastuvenergiaprojektidele loa andmise menetlus, mille viib läbi üks määratud asutus („ühtne kontaktpunkt“), ning selle menetluse maksimaalne ajavahemik. Artiklis 17 sätestatakse jaotusvõrguettevõtjatele saadetava lihtsa teatise nõue väikesemahuliste projektide puhul ning erisäte olemasolevate taastuvenergiajaamade ajakohastamiseks loa andmise menetluse kiirendamise kohta.

Artikliga 19 muudetakse päritolutagatiste süsteemi, et i) laiendada päritolutagatisi taastuvatest energiaallikatest toodetud gaasile; ii) teha kütte- ja jahutussektoris tootja taotluse korral päritolutagatiste väljastamine kohustuslikuks; iii) teha päritolutagatiste esitamine taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrit ja gaasi puudutava teabe andmisel kohustuslikuks; iv) võimaldada väljastada päritolutagatisi toetatavatele elektrisektoris taastuvenergia kasutamise projektidele enampakkumiste kaudu, mille tulu kasutatakse taastuvenergia toetuste kulude hüvitamiseks; ja v) tõhustada haldusmenetlusi CEN-standardi kohaldamise abil. Artikliga 21 antakse tarbijatele võimalus alusetute piiranguteta tarbida omatarbeks toodetud taastuvenergiat ning saada tasu võrku suunatud elektri eest. Artiklis 22 sätestatakse uued energiakogukondi käsitlevad sätted, et anda neile võimalus turul osalemiseks. Artikli 23 eesmärk on võimaldada kasutada taastuvenergiaga seotud võimalusi kütte- ja jahutussektoris, tagades sektori panustamine eesmärgi saavutamisse kulutõhusal viisil, ning luua suurem turg kõnealuses sektoris kasutatavale taastuvenergiale kogu ELis. Selle artikli kohaselt peavad liikmesriigid püüdma suurendada taastuvenergia osakaalu kütte- ja jahutussektoris 1 % aastas. Nõude täitmise viisi üle otsustavad liikmesriigid. Artikli 24 kohaselt peavad kaugküttetarnijad andma tarbijatele energiatõhususe alast teavet ning võimaldama neil lõpetada kaugkütte- ja kaugjahutussüsteemist konkreetse hoone jaoks kütte-või jahutussenergia ostmise, kui tarbijal või tema nimel tegutseval isikul on võimalik hoone tasandil meetmetega hoone energiatõhusust märkimisväärselt suurendada. Artikli alusel avatakse ka kohalikud kütte- ja jahutussüsteemid taastuvatest energiaallikatest kütte- ja jahutusenergia ning heitsoojuse või -jahutusenergia tootjatele ning nende nimel tegutsevatele kolmandatele isikutele. Artiklis 25 sätestatakse kütusetarnijatele ELi tasandil kohustus tagada, et teatav osa nende tarnitavast kütusest (6,8 % aastal 2030) oleks vähese CO2-heitega ja taastuvatest energiaallikatest toodetud kütus (sealhulgas taastuvelekter ja täiustatud biokütused), et stimuleerida CO2-heite vähendamist ja energiaallikate mitmekesistamist ning tagada sektori kulutõhus panus üldeesmärgi saavutamisse. Maakasutuse kaudse muutusega seotud probleeme püütakse lahendada artikli 7 abil, millega kehtestatakse toidu- ja söödakultuuridest toodetud biokütuste ja vedelate biokütuste osakaalule alates 2021. aastast kohaldatav ja järjest vähenev piirmäär. Üleminekut täiustatud biokütustele edendatakse konkreetse nõudega, mille kohaselt tuleb nende osakaalu igal aastal suurendada ja 2030. aastaks peab see olema vähemalt 3,6 %. Lisaks on kõnealuses artiklis säte, millega nähakse ette riiklike andmebaaside loomine, millega tagatakse kütuste päritolu jälgitavus ja vähendatakse pettuseriski. Artikli 26 alusel tugevdatakse ELi olemasolevaid bioenergiaga seotud säästlikkuskriteeriume, muu hulgas laiendatakse nende kohaldamisala kütte-, jahutus- ja elektrienergia tootmises kasutatavale biomassile ja biogaasile. Põllumajandusliku biomassiga seotud säästlikkuskriteeriumi on halduskoormuse vähendamiseks ühtlustatud. Uue tekstiga on turbaalade kaitse kriteerium muudetud rangemaks, kui selle täitmist on lihtsam tõendada. Sätestatakse uus riskipõhine metsa biomassiga seotud säästlikkuskriteerium ning LULUCF-sektorit puudutav nõue, millega tagatakse energiatootmises kasutatava metsa biomassiga seotud süsinikdioksiidi heitkoguste nõuetekohane arvestus. Lisaks suurendatakse biokütuste suhtes kohaldatavat kasvuhoonegaaside heite vähendamise nõuet uute tehaste puhul 70 %-ni ning biomassil põhineva kütte- ja jahutusenergia ning elektrienergia tootmise puhul peab see olema 80 %. Ülemäärase halduskoormuse vältimiseks ei kohaldata säästlikkuskriteeriume ja kasvuhoonegaaside heite vähendamise nõuet väikeste biomassi kasutavate kütte- ja jahutusenergia ning elektrienergia tootmise käitiste suhtes, mille võimsus on alla 20 MW. V lisas on esitatud biokütuste ja vedelate biokütuste ajakohastatud vaikeväärtused. Lisatud on VI lisa, milles esitatakse soojus- ja elektrienergia tootmises kasutatavate biomasskütuste kasvuhoonegaaside heite arvestamise ühine meetod, sealhulgas vaikeväärtused. Artiklis 27 selgitatakse massibilansisüsteemi ja kohandatakse seda, et hõlmata biogaasi kooskääritamine ja biometaani maagaasivõrku suunamine. Muudetud artikli kohaselt tuleb tunnustada tõendusmaterjali, mis on saadud teise liikmesriigi riikliku kava raames, kui komisjon on sellise kava heaks kiitnud. ELi säästlikkuskriteeriumide ühtlustamiseks on kõnealusest artiklist välja jäetud mitu tegevusega mitte seotud sätet, sealhulgas võimalus sõlmida kahepoolseid kokkuleppeid kolmandate riikidega ja komisjoni võimalus tunnustada selliste haruldaste, ohustatud või väljasuremisohus ökosüsteemide või liikide kaitse alasid, mida on tunnustatud rahvusvahelistes lepingutes või mis on kantud valitsusvaheliste organisatsioonide või Rahvusvahelise Loodusvarade ja Looduskaitse Ühingu poolt koostatud loeteludesse. Lisaks sätestatakse selles artiklis õiguslik alus, mis võimaldab komisjonil määrata kindlaks vabatahtlike kavade suhtes kohaldatava auditeerimismeetodi, mille puhul tuleb erilist tähelepanu pöörata halduskoormuse vähendamisele. Lisaks suurendatakse liikmesriikide kaasatust vabatahtlike kavade juhtimisse, võimaldades neil kontrollida sertifitseerimisasutuste tegevust. Artiklis 28 sätestatakse õiguslik alus, millega võimaldatakse komisjonil ajakohastada kasvuhoonegaaside heite arvutamise metoodikat. Sellesse on lisatud ka säte liikmesriikide põllumajanduslikust viljelusest põhjustatud keskmise heite aruannete kasutamise kohta. Käesoleva ettepanekuga tunnistatakse kehtetuks direktiivi 2009/28/EÜ artiklid 3, 4, artikli 16 lõiked 1–8 ning artiklid 22, 23, 24 ja 26. Direktiivi 2009/28/EÜ artikleid 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14, 25, 25a, 27, 28 ja 29 (käesoleva ettepaneku artiklid 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 18, 31, 32, 33, 35 ja 36) muudetakse veidi (uute muudatuste ja sätetega seotud tehnilised ja kohanduslikud aspektid) või need nummerdatakse ümber. 6.Lisateave Õigusnormide lihtsustamine ja toimivus 2030. aasta eesmärgi püstitamine ELi tasandil annab võimaluse rakendada taastuvenergia kasutuselevõtuks terviklikku lähenemisviisi. See hõlmab ühte üldist eesmärki saavutada 2030. aastaks liidus taastuvenergia vähemalt 27 % osakaal ning transpordisektori jaoks ei ole eraldi alleesmärki vaja. Lisaks sisaldab ettepanek meetmeid kõigi kolme taastuvenergiasektori jaoks, suurendades nende nähtavust investeeringute ligitõmbamiseks, tõhustades üldist õigusraamistikku ja kasutades ära kõigi sektorite võimalusi panustada 2030. aasta eesmärgi saavutamiseks tehtavatesse ühistesse jõupingutustesse. Arvutused taastuvatest energiaallikatest toodetud energia lõpptarbimise kohta transpordisektoris viidi üle artiklisse 7, et ühtlustada need arvutustega taastuvatest energiaallikatest toodetud energia lõpptarbimise kohta elektri- ning kütte- ja jahutussektoris. Lisati meetmed taastuvelektri tootmise toetamise praeguse raamistiku ühtlustamiseks (nt ettepaneku artikkel 4) ning sektoriüleste probleemide (nt ettepaneku artiklites 15, 16 ja 17 käsitletud haldustakistuste) lahendamiseks. Seniste õigusaktide kehtetuks tunnistamine Pärast ettepaneku vastuvõtmist tunnistatakse kehtiv taastuvenergia direktiiv alates 1. jaanuarist 2021 kehtetuks. Ülevaatamis-/läbivaatamis-/aegumisklausel Üldise läbivaatamise klausel on sätestatud ettepaneku artiklis 30. Uuestisõnastamine

Käesolev seletuskiri on lisatud taastuvenergia direktiivi ümbersõnastamise ettepanekule. Valiti ümbersõnastamine, kuna see võimaldab teha uusi olulisi muudatusi ja samal ajal jäävad mõned varasema õigusakti sätted muutmata. Vastavustabel Liikmesriigid peavad komisjonile edastama direktiivi ülevõtmiseks vastu võetud siseriiklike õigusnormide teksti ning nende õigusnormide ja kõnealuse direktiivi vahelise vastavustabeli. Võttes arvesse käesoleva ettepaneku suurt kohaldamisala ja sellega kehtestatavate õiguslike kohustuste hulka, on kõnealune vastavustabel vajalik selleks, et komisjon saaks direktiivi ülevõtmise üle toimuva järelevalvega seotud ülesandeid nõuetekohaselt täita. Euroopa Majanduspiirkond (EMP) Kavandatavas õigusaktis käsitletakse Euroopa Majanduspiirkonnaga seotud küsimust, mistõttu tuleks seda kohaldada ka Euroopa Majanduspiirkonnas. ê 2009/28/EÜ (kohandatud) ð uus 2016/0382 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta (uuesti sõnastatud) (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut Ö Euroopa Liidu toimimise lepingut Õ, eriti selle artikli 175 lõiget 1 ð 194 lõiget 2 ï ja artiklit 95 seoses käesoleva direktiivi artiklitega 17, 18 ja 19, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust , võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust ,

toimides Ö seadusandliku tavamenetluse kohaselt Õ asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras ning arvestades järgmist: ò uus (1)Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/28/ on korduvalt oluliselt muudetud. Kuna kõnealusesse direktiivi on vaja teha uusi muudatusi, tuleks see selguse huvides uuesti sõnastada. ê 2009/28/EÜ põhjendus 1 (kohandatud) ð uus (2)ð Taastuvate energiaallikate edendamine on üks liidu energiapoliitika eesmärke. ï Euroopa energiatarbimise kontrollimine ja taastuvatest Taastuvatest energiaallikatest saadud energia ulatuslikum kasutamine moodustavad Ö moodustab Õ koos energiasäästu ja suurema energiatõhususega tähtsa osa meetmepaketist, mis on ette nähtud kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamiseks ning Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni kliimamuutuste raamkonventsiooni Kyoto protokolli Ö 2015. aasta Pariisi kliimakokkuleppe Õ täitmiseks ja pärast 2012. aastat võetavate edasiste ühenduse ja rahvusvaheliste kohustuste selleks, et viia ellu Ö liidu kliima- ja energiaraamistik 2030, sealhulgas siduv eesmärk vähendada liidus 2030. aastaks heitkogust vähemalt 40 % võrreldes 1990. aasta tasemega Õ täitmiseks. Nendel faktoritel Ö Sellel Õ on oluline osa ka energiavarustuse kindluse energiavarustuskindluse tugevdamisel, tehnoloogilise arengu ja uuendustegevuse edendamisel ning tööhõivevõimaluste loomisel ja regionaalarengus, eriti maapiirkondades ja eraldatud piirkondades ð või väikese rahvastikutihedusega piirkondades ï . ê 2009/28/EÜ põhjendus 2 (kohandatud) ð uus (3)Eelkõige on ulatuslikumad tehnoloogilised täiustused, stiimulid ühistranspordi laiendamiseks ja kasutamiseks, energiatõhusate tehnoloogiate kasutamine ning taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise kasutamine Ö edendamine Õ ð elektri-, kütte- ja jahutus- ning ï transpordisÖ sektoris Õ on ð koos energiatõhususmeetmetega ï ühed Ö väga Õ mõjusamad vahendid, mille abil ühendus saab vähendada ð liidus kasvuhoonegaaside heidet ja ï transpordisektoris Ö liidu Õ sõltuvust imporditud ð gaasist ja ï naftast, mille puhul on energia varustuskindluse probleemid kõige teravamad, ja mõjutada transpordisektori kütuseturgu. ò uus (4)Direktiiviga 2009/28/EÜ kehtestati taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise õigusraamistik, milles sätestati 2020. aastaks täidetavad siduvad riiklikud eesmärgid taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaalu kohta energiatarbimises ja transpordis. Komisjoni 22. jaanuari 2014. aasta teatises määrati kindlaks liidu tulevase energia- ja kliimapoliitika raamistik ning edendati ühist arusaama sellest, kuidas arendada kõnealust poliitikat pärast 2020. aastat. Komisjon tegi ettepaneku, et liidu 2030. aasta eesmärk peaks olema taastuvenergia vähemalt 27 % osakaal liidus tarbitavas energias. (5)Euroopa Ülemkogu kiitis 2014. aasta oktoobris kõnealuse eesmärgi heaks ja märkis, et liikmesriigid võivad seada ulatuslikumad riiklikud eesmärgid. (6)Euroopa Parlament on resolutsioonis kliima- ja energiapoliitika raamistiku kohta ajavahemikuks 2020–2030 ning resolutsioonis taastuvenergia kasutuselevõttu käsitleva arenguaruande kohta toetanud liidu siduvat eesmärki saavutada 2030. aastaks taastuvatest energiaallikatest toodetud energia vähemalt 30 % osakaal koguenergia lõpptarbimises ning rõhutanud, et selle eesmärgi elluviimiseks tuleks igale riigile kehtestada oma eesmärgid, milles võetakse arvesse iga liikmesriigi olukorda ja võimalusi.

(7)Seepärast on asjakohane kehtestada liidu siduv eesmärk saavutada taastuvenergia vähemalt 27 % osakaal. Liikmesriigid peaksid lõimitud riiklikus energia- ja kliimakavas määrama kindlaks oma panuse kõnealuse eesmärgi saavutamisel, järgides määruses [juhtimine] sätestatud juhtimisprotsessi. (8)Liidu 2030. aasta siduva taastuvenergiaeesmärgi kehtestamisega kannustataks ka edaspidi selliste tehnoloogialahenduste arendamist, mille abil toodetakse taastuvenergiat ja tagatakse investoritele kindlustunne. Liidu tasandil kindlaks määratud eesmärk võimaldaks liikmesriikidele suuremat paindlikkust täita oma kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamise eesmärgid võimalikult kulutõhusalt ning arvestades riigi konkreetset olukorda, energiaallikate jaotust ja taastuvenergia tootmise suutlikkust. (9)Riiklikud 2020. aasta eesmärgid peaksid olema liikmesriikide miinimumpanus uude 2030. aasta raamistikku. Riigi taastuvate energiaallikate osakaal ei tohiks mitte mingil juhul olla sellest panusest väiksem ja kui see seda siiski on, peaksid asjaomased liikmesriigid võtma asjakohased meetmed selle miinimumpanuse saavutamise tagamiseks ning andma oma panuse ka määruses [juhtimine] osutatud rahastamisvahendisse. (10)Liikmesriigid peaksid võtma lisameetmeid juhul, kui taastuvate energiaallikate osakaal liidu tasandil ei vasta liidu trajektoorile taastuvenergia vähemalt 27 % osakaalu saavutamisel. Määruses [juhtimine] on sätestatud, et kui komisjon teeb lõimitud riiklike energia- ja kliimakavade hindamisel kindlaks puudujäägid eesmärkide ulatuslikkuse osas, võib ta võtta liidu tasandi meetmeid kõnealuse eesmärgi saavutamise tagamiseks. Kui komisjon teeb lõimitud riiklike energia- ja kliimaalaste eduaruannete hindamisel kindlaks puudujäägid eesmärkide saavutamise osas, peaksid liikmesriigid kohaldama määruses [juhtimine] sätestatud meetmeid, mis võimaldavad neile meetmete valimisel piisavat pandlikkust. (11)Selleks et toetada liikmesriikide ulatuslikku panust liidu eesmärgi saavutamisse, tuleks kehtestada finantsraamistik, mille eesmärk on hõlbustada investeerimist taastuvenergiaprojektidesse neis liikmesriikides ja seda muu hulgas ka rahastamisvahendite kasutamise kaudu. (12)Komisjon peaks pöörama suurt tähelepanu vahendite eraldamisele selleks, et vähendada taastuvaid energiaallikaid käsitlevate projektidega seotud kapitalikulusid, mis mõjutavad oluliselt taastuvenergiaprojektide maksumust ja konkurentsivõimet. (13)Komisjon peaks hõlbustama parimate tavade vahetamist riiklike või piirkondlike pädevate asutuste või organite vahel, näiteks korrapäraste kohtumiste kaudu, et teha kindlaks ühine lähenemisviis, mille alusel edendada kulutõhusate taastuvenergiaprojektide suuremat kasutuselevõttu, kannustada investeerimist uude, paindlikku ja puhtasse tehnoloogiasse ning töötada läbipaistvate kriteeriumide ja usaldusväärsete turu hinnasignaalide põhjal välja asjakohane strateegia sellise tehnoloogia kasutuselt kõrvaldamiseks, mis ei aita heitkogust vähendada või ei võimalda piisavat paindlikkust. ê 2009/28/EÜ põhjendus 7 (kohandatud) ð uus (14)Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. septembri 2001. aasta direktiivis 2001/77/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia kasutamise edendamise kohta elektrienergia siseturul ning, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. mai 2003. aasta direktiivis 2003/30/EÜ, millega edendatakse biokütuste ja muude taastuvkütuste kasutamist transpordisektoris, ð ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1099/2008 ï on kehtestatud eri liiki taastuvatest energiaallikatest toodetud energia määratlused. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiivis 2003/54/EÜ XXXX/XX/EL (mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju) Ö Õon kehtestatud määratlused elektrisektori jaoks üldiselt. Õiguskindluse ja selguse huvides on asjakohane kasutada Ö kõnealuseid Õ samu või sarnaseid määratlusi ka käesolevas direktiivis. ò uus (15)Taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrit käsitlevad toetuskavad on osutunud tõhusaks vahendiks taastuvelektri kasutuselevõtmise edendamisel. Kui liikmesriigid otsustavad toetuskavasid rakendada, tuleks toetust anda kujul, mis moonutab võimalikult vähe elektriturgude toimimist. Sel eesmärgil on järjest rohkemates liikmesriikides toetus kujul, mis hõlmab selle andmist lisaks turul teenitud tulule. (16)Taastuvatest energiaallikatest toodetud elektri kasutuselevõtt peaks kaasa tooma võimalikult väikesed kulud tarbijatele ja maksumaksjatele. Toetuskavade väljatöötamisel ja toetuse määramisel peaksid liikmesriigid püüdma viia miinimumini kasutuselevõtuga seotud süsteemi üldkulud, võttes igati arvesse võrgu ja süsteemi arendamise vajadusi, tulemuseks olevat energiaallikate jaotust ning tehnoloogiaga kaasnevaid pikaajalisi võimalusi. (17)Toetuskavade avamisega piiriüleseks osalemiseks piiratakse negatiivset mõju energia siseturule ja võidakse teatavatel tingimustel aidata liikmesriikidel saavutada liidu eesmärki kulutõhusamal viisil. Piiriülene osalemine on liidu taastuvaid energiaallikaid käsitleva poliitika arendamise loomulik osa, arvestades riiklike siduvate eesmärkide asendamist liidu tasandi siduva eesmärgiga. Seepärast on asjakohane nõuda liikmesriikidelt toetuse järkjärgulist ja osalist avamist muudes liikmesriikides asuvatele projektidele ning määrata kindlaks mitu viisi, kuidas selline järkjärguline avamine võib toimuda, tagades kooskõla Euroopa liidu toimimise lepingu sätetega, sealhulgas artiklitega 30, 34 ja 110. (18)Ilma et see piiraks toetuskavade kohandamist nende kooskõlla viimiseks riigiabi eeskirjadega, peaks taastuvate energiaallikate toetamise poliitika olema stabiilne ja tuleks vältida selle sagedast muutmist. Selline muutmine mõjutab otseselt kapitalirahastamiskulusid, projekti arendamise kulusid ja seetõttu ka liidus taastuvate energiaallikate kasutuselevõtmisega seotud üldkulusid. Liikmesriigid peaksid vältima seda, et taastuvenergiaprojektide jaoks antava toetuse läbivaatamine mõjutaks negatiivselt projektide majanduslikku elujõulisust. Sellega seoses peaksid liikmesriigid edendama kulutõhusat toetuspoliitikat ja tagama selle majandusliku jätkusuutlikkuse. (19)Liikmesriikide kohustus koostada taastuvenergia tegevuskavad ja eduaruanded ning komisjoni kohustus anda aru liikmesriikide edusammude kohta on väga tähtis selleks, et suurendada läbipaistvust, tagada selgus investoritele ja tarbijatele ning võimaldada tulemuslikku seiret. Määruses [juhtimine] on need kohustused lõimitud energialiidu juhtimise süsteemi, milles on seostatud energia- ja kliimavaldkonna kavandamis-, aruandlus- ja seirekohustused. Samuti on taastuvenergiat käsitlev läbipaistvusplatvorm lõimitud määrusega [juhtimine] loodud üldisemasse e-platvormi. ê 2009/28/EÜ põhjendus 11 (kohandatud)

(20)Tuleb sätestada läbipaistvad ja üheselt mõistetavad reeglid taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaalu arvutamiseks ja selliste allikate määramiseks. Seoses sellega tuleb hõlmata ookeanides ja muudes veekogudes lainete, hoovuste, loodete ja ookeani temperatuuri või soolsuse vahe vormis sisalduv energia. ê 2009/28/EÜ põhjendus 5 Kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamiseks ühenduses ja ühenduse sõltuvuse vähendamiseks energiaimpordist peaksid taastuvatest energiaallikatest toodetava energia arendamine ja energiatõhususe suurendamine olema omavahel tihedalt seotud. ê 2009/28/EÜ põhjendus 8 Komisjoni 10. jaanuari 2007. aasta teatis pealkirjaga „Taastuvenergia tegevuskava. Taastuvenergia 21. sajandil: jätkusuutlikuma tuleviku rajamine” on näidanud, et eesmärk suurendada taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaalu üldises energiatarbimises 20 %ni ja transpordisektoris 10 %ni on asjakohane ja saavutatav ning et kohustuslikke eesmärke sisaldava raamistikuga tuleks äriringkondadele tagada pikas perspektiivis stabiilsus, mida nad vajavad selliste säästvate investeeringute tegemiseks taastuvenergiasektoris, mis suudavad vähendada sõltuvust imporditavatest fossiilkütustest ning ergutada uute energiatehnoloogiate kasutamist. Kõnealused eesmärgid on püstitatud seoses energiatõhususe tõstmisega 20 % võrra aastaks 2020, nagu see on kehtestatud komisjoni 19. oktoobri 2006. aasta teatises „Energiatõhususe tegevuskava: potentsiaali realiseerimine”, mille kiitis heaks Euroopa Ülemkogu 2007. aasta märtsis ning Euroopa Parlament oma 31. jaanuari 2008. aasta kõnealust tegevuskava käsitlevas resolutsioonis. ê 2009/28/EÜ põhjendus 9 2007. aasta märtsis kokkutulnud Euroopa Ülemkogu kinnitas ühenduse pühendumust taastuvatest energiaallikatest toodetava energia arendamisele kogu ühenduses ka pärast 2010. aastat. Ülemkogu kinnitas kohustusliku eesmärgi suurendada taastuvatest energiaallikatest toodetava energia osakaalu ühendusesiseses energia kogutarbimises 2020. aastaks 20 %ni ja kohustusliku miinimumeesmärgi 10 %, mille kõik liikmesriigid peavad saavutama aastaks 2020 seoses biokütuste osakaaluga transpordis kasutatava bensiini ja diislikütuse tarbimisest, tehes seda kulutõhusal viisil. Ülemkogu märkis, et biokütusealase eesmärgi siduv olemus on asjakohane eeldusel, et tootmine on säästlik, müügile jõuavad teise põlvkonna biokütused ning tehakse muudatused Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 1998. aasta direktiivis 98/70/EÜ (bensiini ja diislikütuse kvaliteedi kohta), et lubada kütusesegude sobivaid tasemeid. 2008. aasta märtsis toimunud Euroopa Ülemkogu kohtumisel korrati, et oluline on töötada välja ja täita tõhusaid biokütuste säästlikkuse kriteeriumeid ning tagada teise põlvkonna biokütuste kättesaadavus kaubanduses. 2008. aasta juunis toimunud Euroopa Ülemkogu kohtumisel nimetati taas säästlikkuse kriteeriumeid ja teise põlvkonna biokütuste väljaarendamist ning rõhutati vajadust hinnata biokütuste tootmise võimalikku mõju toiduks mõeldud põllumajandussaadustele ja võtta vajaduse korral meetmeid puuduste kõrvaldamiseks. Lisaks sellele märgiti, et täiendavalt tuleks hinnata biokütuste tootmise ja tarbimise mõju keskkonnale ja selle sotsiaalseid tagajärgi. ê 2009/28/EÜ põhjendus 10 Euroopa Parlament kutsus oma 25. septembri 2007. aasta resolutsioonis Euroopa taastuvenergia tegevuskava kohta komisjoni üles esitama 2007. aasta lõpuks ettepaneku taastuvatest energiaallikatest toodetud energia õigusliku raamistiku kohta, osutades sellele, kui oluline on seada eesmärgid taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaalu jaoks ühenduse ja liikmesriikide tasandil. ê 2009/28/EÜ põhjendus 12 Põllumajandusliku tooraine, näiteks sõnniku, läga ja teiste loomset ning taimset päritolu jäätmete kasutamine biogaasi tootmiseks pakub tänu suurele kasvuhoonegaaside heitkoguste säästvuspotentsiaalile märkimisväärseid keskkonnaeeliseid nii soojus- kui muu energia kui ka biokütuste tootmisel. Biogaasi tootmisrajatised võivad tänu oma detsentraliseeritud olemusele ja piirkondlikule investeerimisstruktuurile anda märkimisväärse panuse maapiirkondade säästvasse arengusse ning pakkuda põllumajandusettevõtjatele uusi sissetulekuallikaid. ê 2009/28/EÜ põhjendus 13 Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni võetud seisukohti silmas pidades on asjakohane seada kohustuslikud siseriiklikud eesmärgid, mis on kooskõlas eesmärgiga suurendada taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaalu 20 %ni ja transpordisektoris 10 %ni ühenduse energiatarbimises aastaks 2020.

ê 2009/28/EÜ põhjendus 14 Kohustuslike riiklike eesmärkide peamine eesmärk on tagada investoritele kindlustunne ja julgustada neid jätkuvalt arendama tehnoloogiaid, mis toodavad energiat igat liiki taastuvatest energiaallikatest. Seega ei ole asjakohane lükata kohustuslikku otsust edasi kuni teatava tulevikus toimuva sündmuseni. ê 2009/28/EÜ põhjendus 15 Liikmesriikide lähtekohad, taastuvenergia võimalused ja energiakasutus on erinevad. Seepärast on vaja muuta ühenduse eesmärk – 20 % – iga liikmesriigi individuaalseks eesmärgiks, pidades nõuetekohaselt silmas õiglast ja adekvaatset jaotamist ning võttes arvesse liikmesriikide erinevaid lähtekohti ja võimalusi, sealhulgas taastuvate energiaallikate ja energiakasutuse struktuuri olemasolevat taset. Seda on asjakohane teha nii, et taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise nõutav kogukasv jagatakse liikmesriikide vahel ära, võttes aluseks iga liikmesriigi osa võrdse suurenemise, mida on kaalutud nende sisemajanduse kogutoodanguga (SKT) ja kohandatud nende lähtekohtade kajastamiseks, kasutades arvutamisel summaarset energia lõpptarbimist, võttes arvesse liikmesriikide seniseid jõupingutusi taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise osas. ê 2009/28/EÜ põhjendus 16 Samas on asjakohane, et eesmärk suurendada taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaalu transpordisektoris 10 %ni tuleks seada kõikide liikmesriikide puhul samale tasemele, et tagada transpordikütuste spetsifikaatide vastavus ja kättesaadavus. Kuna transpordikütustega kauplemine on lihtne, saavad liikmesriigid, kelle käsutuses on piiratud määral ressursse, biokütuseid mujalt. Kuigi tehniliselt oleks ühendusel võimalik saavutada transpordisektoris taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise alane eesmärk üksnes ühendusesisese tootmise abil, on siiski tõenäoline ja soovitata