[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel, 21.4.2009

KOM(2009) 175 lõplik

ROHELINE RAAMAT

NÕUKOGU MÄÄRUSE (EÜ) NR 44/2001 (KOHTUALLUVUSE JA KOHTUOTSUSTE TÄITMISE KOHTA TSIVIIL- JA KAUBANDUSASJADES) LÄBIVAATAMISE KOHTA

ROHELINE RAAMAT

NÕUKOGU MÄÄRUSE (EÜ) NR 44/2001 (KOHTUALLUVUSE JA KOHTUOTSUSTE TÄITMISE KOHTA TSIVIIL- JA KAUBANDUSASJADES) LÄBIVAATAMISE KOHTA

Käesolev roheline raamat kaasneb komisjoni aruandega nõukogu määruse (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, edaspidi „määrus”)[1] kohaldamise kohta. Rohelise raamatu eesmärk on algatada huvitatud isikutega ulatuslik konsulteerimine määruse toimimise tõhustamise võimaluste üle aruandes osutatud aspektides.

Komisjon kutsub kõiki huvitatud isikuid üles saatma oma märkused allpool käsitletud küsimuste kohta ja muud asjakohased tähelepanekud hiljemalt 30. juuniks 2009 järgmisel aadressil:

European Commission

Directorate-General Justice, Freedom and Security

Unit E2 – Civil Justice

B – 1049 Brussels Faks: + 32 (0) 2 299 64 57

E-post: jls-coop-jud-civil@ec.europa.eu

Saadud vastused avaldatakse Internetis. Oluline on tutvuda kõnelause konsultatsiooniga kaasnevate isikuandmete kaitse põhimõtetega, mis selgitavad, kuidas teie isikuandmeid ja vastuseid käsitletakse. Erialaorganisatsioonidel palutakse end registreerida Euroopa Komisjoni huvide esindajate registri kaudu[2].

1. Välisriigi kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise vahenõuete (välisriigis kohtuotsuse tunnustamine) tühistamine

Määrusega ettenähtud, praegu kehtiva välisriigi kohtuotsuse tunnustamise nõudega lihtsustati kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise menetlust võrreldes varasema, 1968. aasta Brüsseli konventsioonis ette nähtud süsteemiga. Siiski on piirideta siseturul keeruline põhjendada, miks kodanikud ja ettevõtjad peavad kulutama raha ja aega, et tõendada oma õigusi välismaal. Arvestades, et täitmismääruse taotlused rahuldatakse peaaegu alati ning väga harva keeldutakse välisriigi kohtuotsuste tunnustamisest ja täitmisest, peaks välisriigi kohtuotsuste tunnustamise nõude tühistamine kõigis tsiviil- ja kaubandusasjades olema realistlik. Praktikas hakataks seda kohaldama eeskätt vaidlustatud nõuete suhtes. Välisriigi kohtuotsuste tunnustamise nõude tühistamisega peaksid siiski kaasnema vajalikud kaitsemeetmed.

Vaidlustamata nõuete vallas on vahemeetmed päritoluliikmesriigis kostjale menetluse algatamist käsitleva dokumendi kättetoimetamise ning talle nõuet ja menetlust käsitleva teabe esitamise suhtes kehtestatud miinimumnõuete alusel kaotatud. Lisaks peaks kohtuotsuste erandjuhtudel läbivaatamine parandama olukordi, kus kostjale ei toimetatud dokumenti isiklikult kätte viisil, mis võimaldanuks tal korraldada enda kaitsmise, või kus ta ei saanud vääramatu jõu või erakorraliste asjaolude tõttu nõuet vaidlustada (erakorraline läbivaatamine). Praeguse korra kohaselt peab nõude esitaja taotlema kohtuotsuse kinnitamist, kuigi see toimub pigem päritoluliikmesriigis, mitte täitmise liikmesriigis.

Vaidlustatud ja vaidlustamata nõuete vallas on ülalpidamiskohustuste küsimusi käsitleva määrusega (EÜ) nr 4/2009[3] kaotatud välisriigi kohtuotsuse tunnustamise nõue kohaldatavat õigust käsitlevate ühtlustatud eeskirjade alusel ning kaitseõigused tagatakse erakorralise läbivaatamismenetlusega, mida kohaldatakse kohtuotsuse suhtes. Määruses (EÜ) nr 4/2009 ollakse seisukohal, et kuna tunnustamisel ja täitmisel on olnud vähe problemaatilisi kohtuotsuseid, võivad kohtuotsused vabalt liikuda seni, kuni kostjal on võimalus neid tõhusalt tagantjärele vaidlustada (erakorraline läbivaatamine). Kui tsiviil- ja kaubandusasjades hakataks järgima üldiselt samalaadset lähenemisviisi, võib sellise erakorralise läbivaatamismenetluse ebaühtlus põhjustada teataval määral ebakindlust üksikutes olukordades, kus kostja ei olnud võimeline end välisriigi kohtus kaitsma. Seega tuleks kaaluda senisest ühtlustatuma läbivaatamismenetluse kehtestamist.

1. küsimus: Kas arvate, et siseturul peaksid kõik kohtuotsused tsiviil- ja kaubandusasjades liikuma vabalt, ilma vahemenetlusteta (välisriigi kohtuotsuse tunnustamise nõude tühistamine)? Kui jah, kas arvate, et sellise välisriigi kohtuotsuse tunnustamise taotlemise kaotamisel tuleks säilitada mõned kaitsemeetmed? Kui jah, siis millised? |

2. Määruse toimimine rahvusvahelises õiguskorras

Siseturu ja ühenduse kaubanduspoliitika hea toimimine nii ELi kui ka rahvusvahelisel tasandil eeldab, et nii ühenduses alaliselt asuvale kostjale kui ka nõude esitajale on rahvusvahelist kohtualluvust käsitlevate selgete ja täpsete eeskirjade alusel tagatud õiguskaitse võrdne kättesaadavus. Kõigi ühenduses olevate isikute kohtualluvusega seotud vajadused suhetes kolmandates riikides asuvate pooltega on samalaadsed. Selliste vajaduste rahuldamine ei tohiks liikmesriigiti erineda, arvestades praegu eelkõige seda, et muudel juhtudel kohaldatavaid kohtualluvuse eeskirju ei ole kõigis liikmesriikides kehtestatud. Ühine lähenemisviis tugevdaks ühenduse kodanike ja ettevõtjate õiguskaitset ning tagaks ühenduse kohustuslike õigusaktide kohaldamise.

Selleks et laiendada kohtualluvuse eeskirjade isikulist kohaldamisala kolmandates riikides alaliselt asuvatele kostjatele, tuleks kaaluda, millises ulatuses saaks määruse konkreetseid kohtualluvuse eeskirju koos kehtiva kollisiooninormi pidemega kolmandate riikide kostjate suhtes kohaldada.

Lisaks tuleks arutada, millises ulatuses on vajalik ja asjakohane kehtestada täiendav kohtualluvuse alus kolmandate riikide kostjaid hõlmavate vaidluste jaoks (kohtualluvus muudel juhtudel). Riiklikul tasandil kehtivad eeskirjad on kehtestatud õiguskaitse kättesaadavuse tagamiseks, mis on oluline eesmärk. Tuleks kaaluda, millised ühtsed eeskirjad võiksid olla asjakohased. Sellega seoses tuleks leida tasakaal õiguskaitse kättesaadavuse tagamise ja rahvusvahelise tava vahel. Kaaluda võiks kolme alust: kohtualluvus põhineb kas tegevusel, tingimusel et vaidlus on seotud asjaomase tegevusega; varade asukohal, tingimusel et nõue on seotud asjaomaste varadega, või põhimõttel forum necessitatis , mis võimaldaks algatada menetlust, kui muidu ei oleks õiguskaitse kättesaadav[4].

Kui kolmandate riikide kostjate vastu esitatud nõuete jaoks kehtestatakse ühtsed eeskirjad, suureneb samaaegse menetluse risk liikmesriigi ja kolmanda riigi kohtus. Seega tuleb kaaluda, millises olukorras tuleb tagada juurdepääs liikmesriigi kohtule, sõltumata mujal toimuvatest menetlustest, ning millises olukorras ja millistel tingimustel võib olla asjakohane lubada kohtul loobuda oma pädevusest kolmanda riigi kohtu kasuks. Näiteks võiks see olla asjakohane juhul, kui pooled on sõlminud kokkuleppe, millega on ainupädevaks kohtuks valitud kolmanda riigi kohus; kui vaidlus kuulub muul juhul kolmanda riigi kohtu ainupädevusse või kui kolmandas riigis on algatatud samaaegne menetlus[5].

Samuti tuleks kaaluda, millises ulatuses peaks kohtualluvuse eeskirjade reguleerimisala laiendamisega kaasnema ühised eeskirjad kolmanda riigi kohtuotsuste kehtivuse kohta. Kolmanda riigi kohtuotsuste kehtivust käsitleva lähenemisviisi ühtlustamine suurendaks õiguskindlust, eelkõige ühenduse kostjate jaoks, kes osalevad kolmanda riigi kohtutes toimuvates menetlustes. Kolmanda riigi kohtuotsuste tunnustamise ja jõustamise ühtne kord lubaks neil ette näha, millistel tingimustel saaks kolmanda riigi kohtuotsuse jõustada ühenduse liikmesriigis, eelkõige juhul, kui kohtuotsus on vastuolus ühenduse kohustuslike õigusaktidega või kui ühenduse õiguses on ette nähtud liikmesriigi kohtu ainupädevus[6].

2. küsimus:

Kas arvate, et määrusega kehtestatud konkreetseid kohtualluvuse eeskirju võiks kohaldada kolmanda riigi kostjate suhtes? Milliseid täiendavaid kohtualluvuse aluseid peate selliste kostjate puhul vajalikuks?

Kuidas peaks määruses arvestama kolmandate riikide kohtute ainupädevuse ja selliste riikide kohtus algatatud menetlustega?

Millistel tingimustel tuleks kolmanda riigi kohtuotsuseid ühenduses tunnustada ja täita, eelkõige olukorras, kus need on seotud ühenduse kohustuslike õigusaktidega või kui ainupädevus on liikmesriigi kohtul?

3. Kohtu valik

Poolte kokkuleppeid kohtualluvuse kohta tuleks nende praktilise asjakohasuse tõttu rahvusvahelises kaubanduses täielikult rakendada. Seega tuleks kaaluda, millises ulatuses ja mil viisil võiks selliste määruse kohaste kokkulepete rakendamist tugevdada, eelkõige samaaegsete menetluste korral.

Ühe võimalusena võib kaotada ainupädeva kohtu valikut käsitleva kokkuleppega määratud kohtu kohustuse peatada menetlus peatamist käsitlevate sätete kohaselt[7]. Selle lahenduse puuduseks on risk, et samaaegsete menetluste tulemuseks on vastuolulised kohtuotsused.

Teise võimalusena võib ainupädeva kohtu valikut käsitleva kokkuleppe raames pöörata eelisõiguse ümber. Sel juhul oleks kokkuleppega määratud kohtul eelisõigus määrata kindlaks oma pädevus ja muu hagi menetlev kohus peataks menetluse kuni määratud kohtu pädevuse kindlaksmääramiseni. Seda lahendust määruse raames juba kohaldatakse poolte suhtes juhul, kui ühegi poole alaline elu- või asukoht ei ole liikmesriikides. Kõnealuse lahendusega ühtlustataks ühendusesisesed eekirjad olulisel määral rahvusvaheliste eeskirjadega. Lahenduse puuduseks võib olla see, et kui kokkulepe on kehtetu, peab üks pool enne menetluse algatamist muus pädevas kohtus taotlema kokkuleppega määratud kohtus kokkuleppe kehtetuks tunnistamist.

Alternatiivina võib säilitada praeguse peatamist käsitleva sätte, kuid ette võiks näha kahe kohtu otsese teabevahetuse ja koostöö, sätestades lisaks kohtule, kellele hagi esitati esimesena, näiteks tähtaja kohtualluvuse küsimuse lahendamiseks ja kohustuse anda menetluse käigust korrapäraselt aru kohtule, kellele hagi esitati hiljem. Selle võimaluse korral tuleks tagada, et kostja ei kaotaks temast sõltumatutel asjaoludel võimalust seaduslikuks kohtupidamiseks.

Selleks et tõhustada kohtu valikut käsitlevaid kokkuleppeid, võiks määrata kahjutasud selliste kokkulepete rikkumise korral juhul, kui kahju on tekkinud näiteks viivitusest või tüüptingimuste rakendamisest laenulepingutes.

Lisaks võib ühe võimalusena välistada peatamist käsitlevate sätete kohaldamise olukordades, kus samaaegsetes menetlustes arutatakse asja sisuliselt ja tehakse tuvastusotsus õiguste olemasolu või puudumise kohta, või vähemalt tagada nõude aegumistähtaja peatamine, kui tuvastushagi ei rahuldata.

Samuti võiks leevendada kokkuleppe kehtivusega seotud ebakindlust, sõnastades selleks näiteks kohtu valikut käsitleva tüüpsätte, millega võiks samal ajal kiirendada otsuse langetamist kohtu pädevuse kohta[8]. Seda võimalust võiks täiendada mõne eespool kirjeldatud võimalusega: samaaegsete menetluste tunnustamist või eelisõiguse ümberpööramist võiks piirata olukordadega, kus kohtu valikut käsitlevas kokkuleppes on kasutatud määrusega ette nähtud tüüpvormi.

3. küsimus: Millist eespool kirjeldatud või muud võimalikku lahendust peate kõige asjakohasemaks, et tõhustada ühenduses kohtu valikut käsitlevaid kokkuleppeid? |

4. Tööstusomand

Tööstusomandi õiguste tõhusa jõustamise või nende tõhusa vaidlustamise võimalus ühenduses on siseturu hea toimimise seisukohalt väga oluline. Intellektuaalomandit käsitlev õigus on juba suurel määral ühenduse õiguse osa[9]. Direktiivi 2004/48/EÜ (intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta)[10] eesmärk on ühtlustada selliste õiguste jõustamisega seotud teatud menetlusküsimusi. . Selleks et lahendada riiklikes kohtutes samaaegsetest menetlustest tulenev õiguskindluse puudumise ja kõrgete kulude probleem, on komisjon teinud ettepaneku[11] luua ühtse Euroopa patendivaidluste lahendamise süsteemi kaudu integreeritud patendikohtusüsteem, millel oleks õigus teha kohtuotsuseid Euroopa ja tulevaste ühenduste patentide kehtivuse ja rikkumise kohta kogu siseturu territooriumil. Lisaks võttis komisjon 20. märtsil 2009 vastu soovituse nõukogule[12], milles käsitletakse läbirääkimissuuniseid ühenduse, selle liikmesriikide ja muude Euroopa patendikonventsiooni osalisriikide vahelise rahvusvahelise kokkuleppe sõlmimiseks. Kuni ühtse patendivaidluste lahendamise süsteemi loomiseni saab kehtiva süsteemi teatud puudusi kindlaks teha ja kõrvaldada määruse (EÜ) nr 44/2001 raames.

Seoses kõnealuste õiguste rikkumisi käsitlevate samaaegsete menetluste kooskõlastamisega võiks ette näha samaaegselt hagi menetlevate kohtute teabevahetuse ja koostöö tugevdamise ja/või välistada eeskirja kohaldamise õiguste puudumist kinnitava tuvastamisotsuse korral (vrd eespool punkt 3).

Seoses kõnealuste õiguste rikkumist käsitlevate ja õiguste kehtetuks tunnistamise menetluste kooskõlastamisega on ülduuringus tehtud mitu ettepanekut, et võidelda nurjava tegevuse vastu. Seega viidatakse nende lahenduste puhul nimetatud uuringule. Samas võib osutatud probleeme lahendada ka ühtse patendivaidluste lahendamise süsteemi loomine ja sel juhul ei oleks määrust vaja muuta.

Kui peetakse asjakohaseks ette näha menetluste koondamine mitme Euroopa patendi rikkuja vastu olukorras, kus rikkujad kuuluvad kontserni, kes tegutseb kooskõlastatult, võiks ühe lahendusena sätestada erieeskirjad, millega lubatakse mitme kostja vastu suunatud teatud tööstusomandi õiguste rikkumist käsitlev menetlus algatada selle liikmesriigi kohtus, kelle territooriumil tegevust kooskõlastav või muul viisil õiguste rikkumisega tihedalt seotud kostja alaliselt asub. Nagu Euroopa Kohus on viidanud, võib sellise korra puuduseks olla asjaolu, et kõnealuse korra tugeva faktilise aluse tõttu võib võimalikke pädevaid kohtuid olla palju, mis kahjustab seega määruse kohtualluvuse eeskirjade etteaimatavust ja õiguskindluse põhimõtet. Lisaks võib selline kord kaasa tuua meelepärase kohtualluvuse valimise. Alternatiivina võiks ette näha mitut kostjat käsitleva sätte sõnastuse muutmise, et suurendada selle liikmesriigi kohtu rolli, kelle territooriumil peamine vastutav kostja alaliselt asub.

4. küsimus: Milliseid praeguse patendivaidluste lahendamise süsteemi puuduseid peate kõige vajalikumaks lahendada määruse (EÜ) nr 44/2001 raames ja millist eespool kirjeldatud lahendust peate asjakohaseks, et tõhustada tööstusomandi õiguste jõustamist, et õiguste valdaja saaks määruse raames oma õigusi jõustada ja kaitsta ning nõude esitaja saaks selliseid õigusi vaidlustada? |

5. Peatamine ja seotud meetmed

Seoses peatamist käsitleva sätte üldise toimimisega tuleks kaaluda, kas olemasolevaid probleeme ei võiks lahendada samaaegselt hagi menetlevate kohtute teabevahetuse ja koostöö tugevdamisega ja/või kõnealuse sätte kohaldamise välistamisega õiguste puudumist kinnitavate tuvastusotsuste korral (vrd eespool punkt 3).

Seotud meetmeid käsitleva sättega seoses tuleks kaaluda, millises ulatuses võiks olla asjakohane lubada ühtsete eeskirjade alusel koondada mitme poole esitatud ja/või mitme poole vastu esitatud kaebusi. Negatiivse kohtualluvuse konflikti riski võiks vähendada asjaomaste kohtute koostöö- ja teabevahetusmehhanismiga ning panna kohtule, kes loobus oma pädevusest, kohustus taasalustada menetlus juhul, kui kohus, kellele hagi esitati esimesena, loobus samuti oma pädevusest. Artikli 30 lõikes 2 tuleks täpsustada, et kättetoimetamise eest vastutava asutusena käsitatakse asutust, kes saab esimesena kättetoimetatavad dokumendid. Arvestades vastuvõtmise kuupäeva ja kellaaja olulisust, peaksid kättetoimetamise eest vastutavad asutused ja vajaduse korral kohus märkima, millal täpselt nad said kättetoimetatavad dokumendid või millal täpselt menetluse algatamist käsitlev dokument kohtule esitati.

Veel ühe võimalusena võiks teataval määral laiendada artikli 6 lõiget 1, lubades koondada menetlusi juhul, kui kohtul on pädevus teatud hulga kostjate üle.

5. küsimus: Kuidas saaks parandada erinevate liikmesriikide kohtutes toimuvate samaaegsete menetluste kooskõlastamist (peatamine)? Kas olete seisukohal, et mitme poole ja/või mitme poole vastu algatatud menetluste liitmine ühtsete eeskirjade alusel tuleks ette näha ühenduse tasandil? |

6. Ajutised meetmed

Aruandes kirjeldatakse mitut probleemi, mis on seotud ajutiste meetmete vaba liikumisega.

Ühepoolsete meetmete vallas[13] võiks olla asjakohane täpsustada, et selliseid meetmeid saab tunnustada ja täita määruse alusel juhul, kui kostjal on võimalus meetmed hiljem vaidlustada, pidades eelkõige silmas direktiivi 2004/48 artikli 9 lõiget 4.

Samuti võiks muuta Euroopa Kohtu kehtiva kohtupraktika kohaselt kohtualluvuse määramist selle kohtu määratud ajutiste meetmete puhul, kellel puudub pädevus asja sisuliselt arutada. Kui nimelt liikmesriigi kohtul, kes on pädev asja sisuliselt arutama, on volitus kinnitada artikli 31 alusel pädeva liikmesriigi kohtu määratud ajutist meedet, seda muuta ja kohandada, võiks tegeliku seose nõudest loobuda. Kohus, kellele taotlus esitati, peaks aitama kaasa asja sisulisele menetlemisele nn laenatud õiguskaitsevahendite kaudu, eelkõige juhul, kui tõhus kaitse ei ole kõigis liikmesriikides kättesaadav muidu, kui peab sekkuma selle kohtu pädevusse, kes arutab asja sisuliselt. Kui sellist abi enam ei vajata, võib kohus, kellel on pädevus asja sisuliselt arutada, välisriigi meetmest loobuda. Taas kord võib kasulikuks osutada asjaomaste kohtute teabevahetus. See võimaldaks taotlejatel taotleda tõhusat ajutist kaitset seal, kus see on Euroopas kättesaadav.

Seoses vahemakse tagasimaksmise nõutava tagatisega võiks olla soovitav täpsustada, et tagatis ei pea tingimata olema ajutine makse või pangatagatis. Alternatiivselt võiks kaaluda, kas seda probleemi lahendaks tulevikus piisavalt hästi kohtupraktika.

Kui välisriigi kohtuotsuste tunnustamise taotlemine kaotatakse, tuleks määruse artiklit 47 kohandada. Kohandamise aluseks võib võtta määruse (EÜ) nr 4/2009 artikli 18.

6. küsimus: Kas olete nõus, et ajutiste meetmete vaba liikumist võib täiustada aruandes ja käesolevas rohelises raamatus kirjeldatud viisidel? Kas oskate pakkuda muid võimalusi sellise liikumise täiustamiseks? |

7. Määruse ja vahekohtu seos

Vahekohtul on rahvusvahelises kaubanduses väga oluline tähtsus. Vahekohtu kokkuleppeid tuleks rakendada võimalikult täieulatuslikult ning vahekohtu otsuste tunnustamist ja täitmist tuleks soosida. 1958. aasta New Yorgi konventsiooni toimimist peetakse üldiselt rahuldavaks ja asjaosalised hindavad seda kõrgelt. Seega näib olevat asjakohane jätta konventsiooni toimimine samaks või vähemalt lähtuda sellest edasiste meetmete võtmisel. Samas ei tohiks see takistada määruse selliste konkreetsete sätete käsitlemist, mis on seotud vahekohtuga. Selliste sätete läbivaatamise eesmärk ei ole mitte reguleerida vahekohtumenetlust, vaid eelkõige tagada kohtuotsuste sujuv liikumine Euroopas ja hoida ära samaaegsed menetlused.

Vahekohtumenetluse seost kohtumenetlustega võiks eelkõige parandada see, kui lisada vahekohtumenetlus (osaliselt) määruse kohaldamisalasse. Sel juhul võiks vahekohtumenetlust toetavad kohtumenetlused lisada määruse kohaldamisalasse. Erisäte kohtualluvuse määramise kohta sellistes menetlustes suurendaks õiguskindlust. Näiteks on tehtud ettepanek anda sellistes menetlustes ainupädevus selle liikmesriigi kohtule, kelle territooriumil vahekohus asub, kuid selle võib vajaduse korral kokku leppida ka poolte kokkuleppega[14].

Samuti võib vahekohtumenetlust käsitleva erandi väljajätmine tagada, et vahekohut toetavate ajutiste meetmete määramise suhtes kohaldatakse kõiki määruses sätestatud kohtualluvuse eeskirju (mitte ainult artikkel 31). Kohtute määratud ajutised meetmed on olulised eelkõige kuni vahekohtu loomiseni, et tagada vahekohtumenetluse tõhusus.

Lisaks võimaldab erandi väljajätmine tunnustada kohtuotsuseid, milles käsitletakse vahekohtu kokkulepete kehtivust, ning täpsustada vahekohtu otsustega liidetavate kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist. Sellega võib tagada ka sellise kohtuotsuse tunnustamise, milles vahekohtu otsust ei arvestatud[15]. Sellega võib ära hoida samaaegsed menetlused kohtus ja vahekohtus, kui kokkulepe loetakse kehtetuks ühes, kuid kehtivaks teises liikmesriigis.

Üldisemas plaanis võiks käsitleda kohtus ja vahekohtus toimuvate vahekohtu kokkuleppe kehtivust käsitlevate menetluste kooskõlastamist. Näiteks võiks eelisõiguse vahekohtu kokkuleppe olemasolu, kehtivuse ja ulatuse üle otsustamiseks anda selle liikmesriigi kohtule, kelle territooriumil vahekohtumenetlus toimub. Seda võiks taas kord täiendada hagi menetlevate kohtute koostöö tugevdamisega, sealhulgas kehtestada tähtaeg poolele, kes vaidlustab kokkuleppe kehtivuse. Vahekohtu kokkuleppe kehtivust käsitlev ühtne kollisiooninorm, mis on seotud näiteks selle riigi õigusega, kelle territooriumil vahekohtumenetlus toimub, võib vähendada riski, et ühes liikmesriigis peetakse kokkulepet kehtivaks, teises kehtetuks. See võib ühenduse tasandil tõhustada vahekohtu kokkuleppeid võrreldes New Yorgi konventsiooni II artikli lõikega 3.

Seoses tunnustamise ja täitmisega võiks New Yorgi konventsiooni kohaselt täidetavate vahekohtu otsuste jaoks kehtestada sätte, millega lubatakse keelduda kohtuotsuse täitmisest juhul, kui see on vastuolus asjaomase vahekohtu otsusega. Alternatiivse või täiendava lahendusena võiks liikmesriigile, kus tehti vahekohtu otsus, anda ainupädevus tõendada vahekohtu otsuse kehtivust ja selle õiglast menetlemist ning sel juhul liiguks vahekohtu otsus vabalt ühenduses. Veel ühe lahendusena võiks ära kasutada New Yorgi konventsiooni VII artiklit, et jätkata ELi tasandil vahekohtu otsuste tunnustamise hõlbustamist (küsimus, mida võiks reguleerida ka ühenduse eraldi õigusaktiga).

7. küsimus: Millist meedet peate ühenduse tasandil asjakohaseks: tõhustada vahekohtu kokkuleppeid; tagada kohtu- ja vahekohtumenetluse hea kooskõlastamine; tõhustada vahekohtu otsuseid? |

- 8. Muud küsimused

8.1. Reguleerimisala

Pärast ülalpidamiskohustuste küsimusi käsitleva määruse (EÜ) nr 4/2009 vastuvõtmist tuleks nimetatud küsimused lisada erandite loendisse. Seoses artikliga 71, millega on reguleeritud määruse ja konkreetset valdkonda käsitlevate konventsioonide suhteid, on tehtud ettepanek kitsendada selle reguleerimisala võimalikult suures ulatuses.

8.2. Kohtualluvus

Arvestades alalise asukoha kui kohtualluvuse pideme olulisust, tuleks kaaluda iseseisva mõiste väljatöötamise vajalikkust.

Lisaks tuleks kaaluda, millises ulatuses võib olla asjakohane näha vallasvaraga seotud asjaõiguse või vallasvara omandi osas ette jagatud pädevus vastavalt vallasvara asukohamaale. Seoses töölepingutega tuleks kaaluda, millises ulatuses võiks olla asjakohane lubada artikli 6 lõike 1 kohast menetluste koondamist. Ainupädevuse vallas tuleks kaaluda, kas bürooruumide üürilepingutes tuleks lubada kohtu valikut käsitlevat sätet. Seoses puhkemajade üürilepingutega võiks olla asjakohane näha ette teatav paindlikkus, et vältida kohtuvaidluse algatamist kohtus, mis asub kõigist pooltest kaugel. Samuti tuleks kaaluda, kas on asjakohane laiendada äriühinguõiguses ainupädevust (artikli 22 lõige 2) täiendavatele küsimustele, mis on seotud ettevõtte sisemise töökorralduse ja otsuste tegemisega. Samuti tuleks kaaluda asukoha ühtse määratluse kehtestamise vajalikkust. Seoses artikliga 65 tuleks kaaluda, millises ulatuses võiks kolmandate isikutega seotud menetluste suhtes kehtestada ühtse sätte, mida võiks piirata nõuetega välisriigi kolmandate isikute vastu. Alternatiivina võiks säilitada erinevused riiklikus menetlusõiguses, kuid artiklit 65 võiks muuta nii, et selle kohaselt saaks arendada riiklikku õigust ühtse lähenemisviisi suunas. Kui kehtestada kohtule, kes arutab kolmanda isiku kaasamist käsitlevas menetluses nõuet kolmanda isiku suhtes, kohustus kontrollida kolmanda isiku kaasamise avalduse asjakohasust, võib see vähendada ebakindlust seoses kohtuotsuse kehtivusega välismaal.

Merendusasjades tuleks kaaluda, millises ulatuses võiks koondada menetlusi, et luua määruse alusel vastutuse piiramise fond ja näha ette isiklikku vastutust käsitlevad menetlused. Seoses konossemendis sätestatud kohtualluvuse kokkuleppe siduvusega kolmandast isikust konossemendi valdaja suhtes on sidusrühmad teinud ettepaneku, mille kohaselt kohtu valikut käsitlev säte peaks olema konossemendi kohase vedaja suhtes siduv ja samuti peaks vedajal olema õigus kasutada seda sätet kolmandast isikust konossemendi valdaja suhtes, välja arvatud juhul, kui konossemendis ei ole kohtualluvus piisavalt selgelt sätestatud.

Tarbijakrediidi vallas tuleks kaaluda, kas määruse artikli 15 lõike 1 punktide a ja b sõnastust oleks asjakohane ühtlustada direktiivi 2008/48/EÜ[16] tarbijakrediidi mõistega.

Seoses komisjoni käimasoleva tööga kollektiivse hüvitamise vallas[17] tuleks kaaluda konkreetsete kohtualluvuse eeskirjade kehtestamise vajalikkust kollektiivsete hagide jaoks.

8.3. Kohtuotsuse tunnustamine ja täitmine

Seoses tunnustamise ja täitmisega tuleks kaaluda, millises ulatuses võiks käsitleda autentsete dokumentide vaba liikumist.[18] Perekonnaasjades (määrused (EÜ) nr 2201/2003 ja nr 4/2009) tunnustatakse autentsete dokumentide üle peetud vaidluses saavutatud kokkulepet teises liikmesriigis automaatselt. Tekib küsimus, millises ulatuses võiks dokumente kas kõigis või teatud tsiviil- ja kaubandusasjades tunnustada, arvestades autentsete dokumentide konkreetseid õiguslikke tagajärgi.

Selleks et täiustada rahatrahve käsitlevate otsuste vaba liikumist, võiks tagada, et päritoluriigi kohus või kohtuotsuse täitmise liikmesriigi ametiasutus määraks kindlaks rahatrahvi summa. Samuti tuleks kaaluda, millises ulatuses ei tohiks määrusega lubada võlausaldajalt rahatrahvide, samuti nende trahvide sissenõudmist, mida kogub kohus või maksuhaldurid.

Samuti võiks parandada juurdepääsu õiguskaitsele kohtuotsuste täitmise etapis, kehtestades selleks ühtse, kõigis ühenduse keeltes kättesaadava tüüpvormi, mis sisaldab väljavõtet kohtuotsusest[19]. Selline vorm vähendaks vajadust kogu kohtuotsuse tõlkimise järele ja tagaks, et kogu asjakohane teave (nt intresside kohta) on kohtuotsust täitvatele asutustele kättesaadav. Selleks et vähendada kohtuotsuse täitmisega seotud kulusid, võib tühistada kättetoimetamisaadressi esitamise ja kohtumenetluses esindaja määramise nõude[20]. Arvestades ühenduse õiguse praegust ühtlustamist, eelkõige määrust (EÜ) nr 1393/2007 kohtu- ja kohtuväliste dokumentide liikmesriikides kättetoimetamise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades,[21] näib nimetatud nõue olevat tõepoolest iganenud.

8. küsimus: Kas nõustute, et määruse toimimist võiks täiustada eespool kirjeldatud viisidel? |

[1] EÜT L 12, 16.1.2001, lk 1.

[2] (http://ec.europa.eu/transparency/regrin). Nimetatud register loodi Euroopa läbipaistvuse algatuse raames, et teavitada komisjoni ja avalikkust huvide esindajate eesmärkidest, rahastamisest ja struktuuridest.

[3] ELT L 7, 10.1.2009, lk 1.

[4] Vt põhimõte forum necessitatis määruse (EÜ) nr 4/2009 artiklis 7. Põhimõttega forum necessitatis tagatakse, et juhul kui ükski liikmesriigi kohus ei ole määruse alusel pädev, võivad liikmesriigi kohtud erandjuhul vaidluse menetlusse võtta, kui selles kolmandas riigis, kellega vaidlus on tihedalt seotud, ei ole võimalik menetlust mõistlikult algatada või läbi viia või selle läbiviimine osutub võimatuks.

[5] Nimetatud küsimuste puhul saab viidata aruandes nimetatud uuringule, milles käsitletakse kohtualluvust muudel juhtudel, ning rahvusvahelise eraõiguse Euroopa töörühma tööle, eelkõige nende 2008. aasta septembris Bergenis toimunud istungile (vt http://www.gedip-egpil.eu/gedip_documents.html).

[6] See probleem tõstatati näiteks seoses tarbijate kollektiivse hüvitamisega juhul, kui ühenduse äriühingud osalevad kollektiivses tegevuses kolmandas riigis (nt Ameerika Ühendriikides).

[7] Peatamist käsitlevate sätete kohaselt juhul, kui eri liikmesriikide kohtutes algatavad sama eseme ja alusega hagide põhjal menetlusi ühed ja samad pooled, peatab see kohus, kellele hagi esitati hiljem, poolelioleva menetluse omal algatusel seni, kuni on kindlaks tehtud selle kohtu pädevus, kellele hagi esitati esimesena.

[8] Mõnikord on kokkuleppe kehtivuse küsimuses tehtud ettepanek võtta kasutusele ühtlustatud kollisiooninorm, et tagada määruse eeskirjade ühetaoline kohaldamine. Tuleks märkida, et kohtu valikut käsitlevate kokkulepete suhtes kohaldatav õigus on jäetud määruse (EÜ) 593/2008 (lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma I”)) kohaldamisalast välja.

[9] Intellektuaalomandi õigused hõlmavad ka autoriõigust, mida käesolevas dokumendis ei käsitleta. Määruse sätted, millega reguleeritakse ainupädevust, ei hõlma autoriõigust, sest see on õigus, mida ei ole vaja registreerida.

[10] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/48/EÜ, 29. aprill 2004, intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (ELT L 157, 30.4.2004, lk 45).

[11] KOM(2007) 165.

[12] SEK(2009) 330.

[13] Ühepoolsed meetmed kui ajutised meetmed tähendavad kohtu ajutist korraldust, mis on tehtud ühe poole väidete alusel ja teist poolt ärakuulamata.

[14] Sellise lähenemisviisi järgimise korral tuleks vahekohtu asukoht kindlaks määrata ühtsete kriteeriumide alusel. Ülduuringus soovitatakse tugineda poolte kokkuleppele või vahekohtu otsusele. Kui sel viisil ei saa vahekohtu asukohta kindlaks määrata, on vahekohtu kokkuleppe puudumise korral soovitatud pöörduda selle liikmesriigi kohtu poole, kes on määruse kohaselt pädev asjaomast vaidlust lahendama.

[15] See on eriti oluline näiteks juhul, kui vahekohtu otsust ei arvestata seepärast, et sellega rikutakse ühenduse õiguse kohustuslikke eeskirju (nt konkurentsiõigus).

[16] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/48/EÜ, 23. aprill 2008, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ (ELT L 133, 22.5.2008, lk 66).

[17] Vt roheline raamat „Kollektiivse hüvitamise mehhanismid tarbija jaoks” (KOM(2008) 794, 27.11.2008) ja valge raamat „EÜ konkurentsieeskirjade rikkumisest tekkinud kahju hüvitamise kohta” (KOM(2008) 165, 2.4.2008).

[18] Euroopa Parlament on oma 18. detsembri 2008. aasta resolutsioonis viidanud ka Euroopa autentsele dokumendile.

[19] Vt näiteks määrus (EÜ) nr 4/2009.

[20] Kohtumenetluses esindaja tähendab isikut, kes on määratud tegutsema kohtumenetluse ajal ühe poole nimel.

[21] ELT L 324, 10.12.2007, lk 79.