2022. aasta juunis esitas komisjon looduse taastamist käsitleva määruse ettepaneku, mille eesmärk on sätestada õigusaktis elurikkuse strateegia eesmärgid: see sisaldab ELi liikmesriikide jaoks õiguslikult siduvat eesmärki pöörata 2030. aastaks ümber tolmeldajate arvukuse vähenemise suundumus ja säilitada pärast seda kasvusuundumus. Looduse taastamise määrus ja käesolev tolmeldajaid käsitlev läbivaadatud algatus käivad käsikäes: seadusandlik ettepanek annab liikmesriikidele paindlikkuse oma riiklikus taastamiskavas otsustada, millised on kõige tõhusamad meetmed nimetatud eesmärgi saavutamiseks. Läbivaadatud algatuse meetmete (mis hõlmavad paljusid ELi poliitikavaldkondi) eesmärk on toetada ja täiendada kavandatava looduse taastamise määruse alusel nõutavaid riiklikke taastamismeetmeid.

Läbivaatamine tugineb tolmeldajaid käsitleva algatuse rakendamisel tehtud edusammude läbivaatamisele, mille komisjon tegi 2021. aastal. Edusammude läbivaatamine näitas, et kuigi poliitikavahend on endiselt asjakohane, on märkimisväärseid probleeme, mis tuleb tolmeldajate arvukuse vähenemise peatamiseks ja tagasipööramiseks veel lahendada. Eelkõige tuleb astuda täiendavaid samme, et tõhusalt võidelda vähenemise põhjustega, ning seda peavad toetama tugevad järelevalve- ja juhtimismehhanismid. Edusammude läbivaatamise käigus kutsuti üles algatust läbi vaatama, et saavutada selle pikaajalised eesmärgid.

2018. aastal võttis komisjon vastu esimese ELi raamistiku looduslike tolmeldajate arvukuse vähenemise peatamiseks – tolmeldajaid käsitleva ELi algatuse. Algatuses seati pikaajalised eesmärgid 2030. aastaks ning lühikeses kuni keskpikas perspektiivis rakendatavad ulatuslikud meetmed. Algatus on leidnud tugevat toetust sidusrühmade seas ja see on pälvinud suurt avalikku huvi. Algatuse eesmärke on oluliselt toetanud Euroopa roheline kokkulepe.

Ometi seisavad Euroopa ja maailm silmitsi looduslike tolmeldajate järsu kadumisega. Euroopa punase raamatu kohaselt väheneb kolmandiku mesilas-, liblika- ja sirelasliikide populatsioon. Lisaks on kümnendik mesilas- ja liblikaliikidest ning kolmandik sirelasliikidest väljasuremisohus. Kuigi juba need arvud panevad häirekella lööma, ei ole probleemi tervikpilt veel teada. Kui suureneb arusaam tolmeldajate seisundi kohta, võib olukord osutuda veelgi murettekitavamaks.

Ligikaudu neli viiest põllukultuurist ja looduslikust õistaimeliigist Euroopas sõltub vähemalt teataval määral putuktolmeldajatest, keda on tuhandeid liike. See teenus toob majandusele käegakatsutavat kasu – selle panus ELi põllumajandustoodangusse on hinnanguliselt vähemalt viis miljardit eurot aastas. Suuremat osa tolmeldajate toodavast olulisest kasust ei ole võimalik arvudesse panna, näiteks nende panust toitumisalasesse kindlustatusesse ja tervisesse või ökosüsteemide hea seisundi ja vastupanuvõime säilitamisse looduslike taimede tolmeldamise kaudu.

Looduslike tolmeldajate arvukuse vähenemine ja selle tagajärjed toiduga kindlustatusele, inimeste tervisele, elukvaliteedile ja ökosüsteemi toimimisele tekitavad ühiskonnas suurt muret. Samuti on see ajendanud eelkõige teadlasi ja kodanikuühiskonda nõudma otsustavaid meetmeid, et tegeleda vähenemise põhjustega. Üks hiljutisi näiteid on Euroopa kodanikualgatus „Päästkem mesilased ja põllumajandustootjad!“, milles nõutakse üleminekut mesilassõbralikumale põllumajandusele. Algatus esitati Euroopa Komisjonile 2022. aasta oktoobris pärast seda, kui see oli kogunud ELi kodanikelt üle miljoni toetusavalduse.

Tolmeldajatele võivad kahjulikku mõju avaldada maakasutus ja maakasutuse muutused, nagu põllumajanduse ja metsanduse intensiivistamine, linnastumine ja taristu arendamine, sest need kahandavad tolmeldajate elupaiku ja suurendavad nende elupaikade killustatust. Elupaikade killustumise vastu võitlemiseks on vaja integreeritud lähenemisviisi loodus- ja kultuurmaastikele. Seda on võimalik saavutada strateegiliselt kavandatud selliste elupaigalõikude võrgustiku kaudu, mis koos moodustavad maastikku läbiva ühendatud taristu ja hõlmavad biogeograafilisi ja halduspiirkondi. Sellised tolmeldajate ökoloogilised koridorid – mille kohta pakume välja nimetuse „Buzz Lines“ – võimaldaksid liikidel otsida toitu, elupaiku ning pesa- ja paljunemispaiku. Lisaks toimiksid need koridorid kliimamuutustest mõjutatud liikide rändeteedena ja toetaksid seega nende kohanemispüüdlusi. Võrgustiku „Buzz Lines“ edukaks rakendamiseks on otsustava tähtsusega kõigil valitsemistasanditel toimuv ruumiline planeerimine.

Kaitsealad ja sobiv maa majandamine on tolmeldajate liikide rikkaliku mitmekesisuse säilitamise selgroog. Sellest lähtuvalt tuleks rakendada strateegiliselt kavandatud taastamismeetmeid, tagamaks, et omavahel hästi ühendatud ja kvaliteetsed tolmeldajate elupaigad oleksid piisavalt suured. Peamine vahend sellise strateegilise lähenemisviisi koordineerimiseks on liikide kaitse kavad, eelkõige kõige ohustatumate liikide puhul. Nendes antakse teavet iga liigi staatuse, ökoloogia, ohtude ja kehtivate kaitsemeetmete kohta ning loetletakse peamised meetmed, mida on vaja nende kaitsestaatuse parandamiseks kogu nende ELi levila ulatuses. Komisjon töötab praegu välja kolme kaitsekava teatavate ohustatud tolmeldajaliikide rühmade jaoks. Kaks kava hõlmavad kogu ELi põllumajandus- ja metsamaastikke ning kolmas hõlmab konkreetset geograafilist piirkonda, Kanaari saari. Kui kavad on valmis, tuleks tagada nende laialdane kasutuselevõtt ja rakendamine, kasutades eri rahastamisallikatest, sealhulgas programmist LIFE saadavat toetust.

Tolmeldajate populatsioonidele avaldub surve erinevatel maastikel ja eri maakasutusviiside tõttu, mis on omavahel seotud ja võimendavad veelgi kahjulikku mõju. Seetõttu ei tohiks selle mõju leevendamiseks võtta meetmeid eraldi, vaid neid tuleb eri valdkondade vahel kooskõlastada ja hästi kavandada, et tagada meetmete järjepidevus, koostoime ja kulutõhusus.

Muude ohtude puhul, nagu kemikaalidest, õhusaasteainetest ja raskmetallidest tulenev saastus, ei ole teadmised piisavad, et hinnata, milline on nende tolmeldajatele avalduva mõju ulatus ja jaotumine, või et töötada välja asjakohane sekkumisstrateegia. Siin on vaja täiendavat seiret ning teadus- ja innovatsioonitegevust, et võimaldada teaduspõhist reageerimist tolmeldajate arvukuse vähenemisele.

Peamised ohud looduslikele tolmeldajatele on maakasutuse muutmine (sealhulgas linnastumine), intensiivpõllumajanduse tavad (sealhulgas pestitsiidide kasutamine), saastus (sealhulgas valgusreostus), invasiivsed võõrliigid ja kliimamuutused. Esile võivad kerkida ka muud ohud, mis avaldavad tolmeldajatele lisasurvet. Mõnda ohtu, nagu intensiivpõllumajandus ja pestitsiidide kasutamine, mõistetakse paremini kui teisi. Asjakohased meetmed nende mõju leevendamiseks on hästi teada. Hädasti on vaja nende meetmete kasutuselevõttu kiiresti suurendada.

Täielikult tuleks ära kasutada olemasolevaid veebivahendeid, nagu tolmeldajate kaitse ELi teabekeskus ja Euroopa bioloogilise mitmekesisuse teabesüsteem (BISE), et jagada seiretulemusi ning teadusuuringute ja innovatsiooni abil loodud teadmisi. Selleks on vaja kaasamist nii ELi kui ka riiklikul tasandil ning Euroopa Keskkonnaameti tuge. Teadmiste jagamine koos avatud juurdepääsuga andmetele suurendab avaliku sektori investeeringute tõhusust ning tagab teadus- ja poliitikaprotsesside ja otsuste tegemise läbipaistvuse.

Seire ja teadusuuringud on ressursimahukad ning rahalisi ja inimressursse tuleb kasutada kulutõhusal viisil. Seejuures võib olla abi teadustaristu, seirevahendite ja eksperditeadmiste strateegilisest arendamisest. Eelkõige on oluline nii kutselises teaduses kui ka kodanikuteaduses suurendada taksonoomiaalase töö suutlikkust, pakkudes selleks töö-, haridus- ja koolitusvõimalusi.

Samuti on selleks, et võimaldada sihipäraseid kaitse- ja taastamismeetmeid, vaja edasi arendada hindamisvahendeid, nagu punase raamatu hindamine ja peamiste tolmeldajate alade kaardistamine kogu ELis.

On vaja jätkata ELi teadusuuringute ja innovatsiooni raamprogrammist „Euroopa horisont“ toetatavat teadus- ja innovatsioonitegevust, et luua süstemaatiliselt kogutud andmetel ja teabel põhinevaid rakendatavaid teadmisi, samuti tuleb jätkata riiklikke teadusuuringuid. Peame paremini mõistma tolmeldajate kogukondade taksonoomilist ja funktsionaalset mitmekesisust ja levikut, samuti tolmeldajaid ähvardavaid ohte ja nende vastasmõju. Viimane kehtib eriti tolmeldajaid ähvardavate vähem mõistetavate ohtude suhtes (vt II prioriteet).

Tolmeldajate populatsioonide tõhusate kaitse- ja taastamismeetmete rakendamiseks on vaja kaardistada nende populatsioonide levik, seisund ja suundumused piisava ruumilise ja ajalise täpsusega. Selleks on vaja tugevat kogu ELi hõlmavat seiresüsteemi, mis annab korrapärast ja sagedast teavet pika aja jooksul. Komisjon ja liikmesriigid töötavad välja seiremetoodikat, mis tugineb ELi tolmeldajate seire süsteemi (EU-PoMS) tehnilistele võimalustele. Tolmeldajate arvukuse ja mitmekesisuse suundumuste täpseks mõõtmiseks ning nende arvukuse vähendamise ümberpööramise suunas tehtud edusammude usaldusväärseks hindamiseks tuleb teha seiret piisaval arvul kohtades. Kavandatava looduse taastamise määruse kohaselt oleksid liikmesriigid kohustatud seirama tolmeldajate liike igal aastal vastavalt standardmeetodile.

Tolmeldajaid toetavad meetmed peavad tuginema usaldusväärsetele teadusuuringutele. Alates 2018. aastast on tehtud suuri edusamme tolmeldajate kaitseks rakendatavate teadmiste kogumisel, kuid teadmistes esineb endiselt olulisi lünki. Tuleb rohkem pingutada, et luua tolmeldajate jaoks tugev kogu ELi hõlmav seiresüsteem, teha kriitilisi hindamisi ja ruumianalüüse ning edendada sihipärast teadus- ja innovatsioonitegevust.

Tolmeldajate elupaikade taastamine põllumajandusmaastikel

Teadaolevate survetegurite hulka kuuluvad teatavad põllumajanduslikud majandamistavad, nagu monokultuur, pestitsiidide laialdane kasutamine ja intensiivne mullaharimine, intensiivne karjatamine või niitmine ning kohati ka rohumaade üleväetamine, mis toob kaasa tolmeldajate arvukuse vähenemise põllumajandusmaastikel. Selle suundumuse ümberpööramisel on võtmetähtsusega tolmeldajasõbralike agronoomiliste meetodite, eelkõige agroökoloogia laialdasem kasutamine.

Sellise ülemineku toetamise üks peamisi vahendeid on ÜPP ja selle meetmed, nagu mahepõllumajandus, maastikuelementide säilitamine ja arendamine, agrometsandus, kemikaalide kasutamise vähendamine ning tolmeldajasõbralike taimede kaitse karjamaadel ja puhverribadel. 2023.–2027. aastal juhindub ÜPP uuest keskkonnahoidlikust struktuurist, mis hõlmab rangemaid põhinõudeid ja ÜPP I samba uusi ökokavasid, samuti II samba meetmeid, nagu põllumajanduse keskkonna- ja kliimaalased majandamiskohustused. Tolmeldajatele kasulikke sekkumisi põllumajandusmaastikel tuleks kavandada strateegiliselt ja koordineeritult, lähtudes kohalikul tasandil kindlaks tehtud vajadustest. Tolmeldajasõbralikud maastikud on bioloogiliselt mitmekesised ja paljude eri maastikuelementidega ning pakuvad piisaval hulgal kvaliteetseid hästi ühendatud elupaiku.

Liikmesriigid võivad ÜPP raames kavandada strateegilisi sekkumisi, mis aitavad saavutada konkreetseid majanduslikke, keskkonnaalaseid ja sotsiaalseid eesmärke. Näiteks võivad lähenemisviisi tõhusamaks muuta tulemuspõhised toetuskavad, mis pakuvad põllumajandustootjatele rohkem paindlikkust ja stiimuleid keskkonnasõbralike tavade rakendamiseks. Lisaks julgustatakse liikmesriike leevendama maastiku tasandi survet kollektiivsete kavade kaudu, mis motiveerivad põllumajandustootjaid tegema koostööd põllumajanduse keskkonna- ja kliimakohustuste ühisel täitmisel.

Liikmesriikide välja töötatud ÜPP strateegiakavad sisaldavad mitmesuguseid meetmeid, mis pakuvad häid võimalusi tolmeldajate kaitsmiseks. Näiteks on mitme kava eesmärk luua looduslike tolmeldajate toitumisalad, nagu lilleribad, üheaastaste meetaimede kasvualad või muud sobivad maastikuelemendid. Kavades on võetud ka muid kohustusi, näiteks tootmisega mitteseotud alade rajamine põllumaale, et parandada muu hulgas tolmeldajate seisundit ja suurendada tolmeldavate putukate toiduga varustatust. Kavade eesmärk võib olla ka keemiliste taimekaitsevahendite asendamine loodusliku kahjuritõrje meetoditega, mis aitavad tolmeldajate kaitsele märkimisväärselt kaasa.

Samuti tuleb hoolikalt leevendada põllumajanduskemikaalidest (eelkõige pestitsiididest ja suurest toitainekoormusest) tulenevaid riske. See eeldab ametiasutuste ja põllumajandustootjate ühiseid jõupingutusi ja koostööd. Tähtis roll sihipäraste meetmete parema kasutuselevõtu hõlbustamisel on põllumajandusnõustajatel, kellel on hea väljaõpe elurikkuse ja tolmeldajate kaitse ning tutvustus- ja teavitustegevuse alal. Sekkumiste mõju hindamiseks tuleks kasutada usaldusväärseid näitajaid (siis, kui need on kehtestatud), mis põhinevad kogu ELi hõlmaval tolmeldajate seire metoodikal (vt I prioriteet). ÜPP raames on muude rahastamisallikate hulgas võimalik kasutada liikmesriikide algatusel tehnilist abi, et toetada tolmeldajate seire süsteemi (EU-PoMS) kasutuselevõttu.

Pestitsiidide kasutamisest tolmeldajatele tuleneva mõju leevendamine

Pestitsiidid on tolmeldajate arvukuse vähenemise peamine põhjustaja ning nende mõju tuleb leevendada sihipäraste poliitikameetmete ja tavadega. ELi strateegias „Talust taldrikule“ ja elurikkuse strateegias võttis komisjon kohustuse vähendada 2030. aastaks pestitsiididega seotud riske ja pestitsiidide üldist kasutamist ning ohtlikumate pestitsiidide kasutamist 50 %. Neid eesmärke soovitakse ellu viia eelkõige taimekaitsevahendite säästvat kasutamist käsitleva kavandatud määruse kaudu. Komisjon jätkab tööd ka selle nimel, et parandada näitajaid, mida kasutatakse taimekaitsevahenditega seotud riskide ja nende vahendite kasutuse vähendamise arvestamiseks.

Taimekaitsevahendite säästvat kasutamist käsitleva määruse eelnõus esitas komisjon ka ettepaneku keelata pestitsiidide kasutamine tundlikel aladel. Nende hulka kuuluvad looduskaitsealad ja väljasuremisohus olevate tolmeldajate asualad. Euroopa Parlament ja nõukogu käsitlevad institutsioonidevahelistes läbirääkimistes sellise keelu üksikasjalikku korda. Samuti nähakse eelnõuga ette integreeritud taimekaitse laialdasem kasutuselevõtt. Sellega kehtestatakse taimekaitse sekkumiste hierarhia, milles on kesksel kohal madala riskiastmega meetmed ja kus keemilisi pestitsiide kasutatakse üksnes viimase abinõuna.

Üks kasvav murekoht on see, et liikmesriigid väljastavad erakorralisi lube pestitsiididele, mis ei ole enam ELi tasandil heaks kiidetud. Komisjon jätkab olukorra jälgimist ja annab Euroopa Toiduohutusametile (EFSA) volituse kontrollida, kas liikmesriikide esitatud põhjendused kõnealuste lubade kohta on kehtivad. Komisjon on seda juba korduvalt teinud seoses erakorraliste lubadega teatavate neonikotinoidide kasutamiseks. Lisaks astub komisjon samme, et parandada keemilise kahjuritõrje madala riskiastmega alternatiivide kättesaadavust, eelkõige selliste bioloogiliste lahendustega nagu mikroorganismid seotud alternatiivide kättesaadavust.

Komisjon töötab selle nimel, et tõhustada pestitsiididest tolmeldajatele tulenevate riskide hindamist. See hõlmab mesilastega seotud riskihindamise tõhustamist, et minimeerida pestitsiidide kasutamise soovimatut mõju meemesilastele ja metsmesilaste liikidele. Lisaks on ruttu vaja kiirendada selliste katsemeetodite kättesaadavust, mis võimaldavad teha kindlaks pestitsiidide toksilisuse looduslikele tolmeldajatele. Samuti on vaja tagada, et taimekaitsevahendites on keelatud muude koostisainete kasutamine koos toimeainetega, kui leitakse, et neil on vastuvõetamatu mõju keskkonnale, sealhulgas tolmeldajatele.

Tolmeldajate elupaikade suurendamine linnapiirkondades

Linnastumise ja taristu arendamise tõttu vähenevad looduslike tolmeldajate elupaigad. Sobivalt planeeritud ja majandatud linnapiirkonnad võivad aga toimida tolmeldajate varjepaikadena, eriti laiemal maastikul, kus puuduvad õistaimed. Samuti võivad nad parandada elupaikade ühendatust, pakkudes vahepealseid elupaiku, nagu avalikud pargid, eraaiad (ka maapiirkondades), linnafarmid ning haljasseinad ja -katused.

Komisjon on välja töötanud tolmeldajasõbralikke linnu käsitlevad suunised, mida linnad peaksid veelgi edendama ja laialdaselt rakendama. Lisaks tuleks linnaruumi haljastamiskavade väljatöötamisel arvesse võtta tolmeldajate kaitset. Linnapiirkonnad on ka kaasamistegevuse esmased keskused ning neil on seega oluline roll kodanike suuremal kaasamisel kaitsetegevusse.

Invasiivsete võõrliikide poolt tolmeldajatele avaldatava mõju vähendamine

Teatavad invasiivsed võõrliigid võivad avaldada tolmeldajatele otsest või kaudset survet. Nad võivad kohalikest tolmeldajatest toituda, olla uute haiguste ja patogeenide siirutajad või konkureerida tolmeldajatega toiduallikate pärast. Invasiivsed võõrtaimed võivad pärismaised taimed välja tõrjuda ja muuta seega taimekooslusi, millest kohalikud tolmeldajad sõltuvad.

Et vältida selliste invasiivsete võõrliikide edasist sissetoomist ja levimist, mille mõju tolmeldajatele võib olla ränk, kaalutakse nende võõrliikide lisamist kogu liidu jaoks probleemsete invasiivsete võõrliikide loetellu.

Tagamaks, et pestitsiidide kasutamise piiramine tundlikel aladel ei kahjusta invasiivsete võõrliikide edasist ohjamist, on oluline suurendada kemikaalivabade majandamisvõimaluste kättesaadavust, kasutuselevõttu ja tõhusust.

Tolmeldajatele kahjulike võõrliikide sissetoomise ja levimise riski tuleks veelgi vähendada ka seeläbi, et edendatakse tolmeldajasõbralike kohalike taimede ja seemnesegude kasutamist eri piirkondades, sealhulgas eraaedades, avalikes kohtades, põllumajandusmaal ja metsades.

Kliimamuutustega ja muude tolmeldajate arvukuse vähenemise põhjustega võitlemine