[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 19.10.2009

KOM(2009)532 lõplik

KOMISJONI TEATIS

Autoriõigus teadmistepõhises majanduses

KOMISJONI TEATIS

Autoriõigus teadmistepõhises majanduses

EMPs kohaldatav tekst

SISUKORD

1. SISSEJUHATUS 3

2. ROHELINE RAAMAT JA AVALIK ARUTELU 3

3. JÄRGMISED SAMMUD: TUGINEMINE ARUTELU TULEMUSTELE 4

3.1. Raamatukogud ja arhiivid 4

3.2. Omanikuta teosed 6

3.3. Õpetamine ja teadusuuringud 7

3.4. Puuetega inimesed 8

3.5. Kasutaja loodud sisu 10

4. JÄRELDUSED 10

SISSEJUHATUS

Teadmiste ringlemine ja levitamine ühtsel turul on otseselt seotud Lissaboni strateegia laiemate eesmärkidega. Tehnoloogia edusammud on teinud teabe elektroonilisel teel kättesaadavaks.

Selleks et säilitada oma arhiive ja/või levitada neid Internetis, on raamatukogud huvitatud massilise digiteerimise projektidest, mis hõlmaks ka omanikuta teoste (teosed, mille õiguste omajaid ei ole võimalik kindlaks määrata või leida) kasutamist. Teadus- ja haridusasutused soovivad rohkem paindlikkust materjalide levitamisel, kaasa arvatud piiriülesel kaugõppel. Puuetega inimestel on jätkuvalt raskusi teabele või teadmistoodetele juurdepääsul. Eelkõige avaldavad survet nägemispuudega inimesed, et rahuldada oma lugemisnälga – üksnes 5 % Euroopa trükistest on kättesaadavad kasutuskõlblikus vormingus. Seda olukorda raskendavad piiriülesele levitamisele seatud piirangud isegi sama keelt kõnelevate riikide vahel.

Kirjastajaid ja autoreid teeb murelikuks see, et raamatukogude spondeeritavad või muud massilise digiteerimise projektid ja teoste levitamine Internetis ilma piisavalt põhjalike otsinguteta võib rikkuda autoriõigust ning kärpida nende tulu. Kirjastajad väidavad, et nad võimaldavad juba praegu ligikaudu 90 %-le akadeemilistest ajakirjadest sidusjuurdepääsu, investeerivad uutesse ja innovatiivsetesse elektroonilistesse teenuse osutamise mudelitesse (nt e-raamatud), seda muu hulgas ka kaugõppe tarbeks, ning pakuvad juurdepääsu nägemispuudega inimestele.

Sellist tausta arvesse võttes käivitas komisjon avaliku arutelu rohelise raamatu[1] üle, mis käsitleb autoriõigust teadmistepõhises majanduses. Eesmärk oli uurida, kuidas võiks autoriõigust käsitlevate kehtivate õigusaktide, eelkõige direktiivi 2001/29/EÜ (autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas, edaspidi „direktiiv”)[2] raames saavutada teadmiste laialdase leviku ühtsel turul ning eriti siduskeskkonnas. Käesolevas teatises antakse ülevaade kõnealuse arutelu tulemustest. Selles tehakse teatavaks ka mitu ettevalmistavat meedet, mis panevad kindla aluse konkreetsetele järelmeetmete algatustele osana ambitsioonikast ja kõikehõlmavast intellektuaalomandi strateegiast, mille peaks esitama järgmine komisjon.

ROHELINE RAAMAT JA AVALIK ARUTELU

Rohelises raamatus käsitleti ainuõiguste eranditega seotud üldküsimusi. Selles uuriti, kas teadmiste levitamise seisukohast kõige asjakohasemaid erandeid tuleks edasi arendada. Lisaks vaadeldi lepingute ja litsentsimismudelite teemat. Tõstatati küsimus, kas raamatukogusid ja arhiive, õpetamist ja teadusuuringuid ning puuetega inimesi käsitlevaid erandeid ja piiranguid tuleks digitaalse levitamise ajastul edasi arendada. Ühtlasi käsitleti ka omanikuta teoste ja selliste tarbijaküsimuste nagu kasutaja loodud sisuga seotud teemasid.

Avaliku arutelu käigus saadi 372 vastust. Komisjon sai vastuseid i) kirjastajatelt (56), ii) kollektiivse esindamise organisatsioonidelt ja litsentsiasutustelt (47), iii) ülikoolidelt (47), iv) raamatukogudelt, arhiividelt ja muuseumidelt (114), v) tööstus- ja kaubandusliitudelt (30), vi) puuetega inimesi esindavatelt organisatsioonidelt (4), vii) liikmesriikidelt (11) ja viii) muudelt huvitatud isikutelt (63).

Laias laastus kerkisid esile kaks eri vaatenurka. Raamatukogud, arhiivid ja ülikoolid soosivad „avalikku huvi”, toetades paindlikumat autoriõiguse süsteemi. Kirjastajad, kollektiivse esindamise organisatsioonid ja muud õiguste omajad leiavad, et parim viis teadmiste levitamiseks ning kasutajatele ulatuslikuma ja tõhusama juurdepääsu võimaldamiseks on litsentsilepingute kaudu.

Raamatukogud ja akadeemilised ringkonnad väidavad, et teatavad erandid on teadmistepõhise majanduse seisukohast olulisemad kui teised. Nad soosivad teatavate kohustuslike avaliku huvi põhierandite kehtestamist, mis lihtsustaks juurdepääsu teadmistele[3]. Ühtlasi loodavad nad, et tehnoloogilised kaitsemeetmed ei sea kõnealuseid erandeid kahtluse alla. Nad leiavad, et autoriõiguse piirid peaks sätestama seadusandja.

Kirjastajad, kollektiivse esindamise organisatsioonid ja muud õiguste omajad leiavad, et võrdväärselt rahuldava tulemuse võiks saavutada lepingute abil, mis on sageli välja töötatud uute tehnoloogiate vajadusi arvesse võttes. Kirjastajad nendivad, et kohustuslikud erandid võivad kahjustada majanduslikku tulu ning soodustada süsteemi ärakasutamist.

Jagamist ja vahetamist, andmeotsingut ja interaktiivset õpet hõlmava Interneti-kultuuri tekkimine on välja toonud vaatenurkade lahknevuse paindlikuma autoriõiguse süsteemi toetajate ja praeguse olukorra pooldajate vahel[4]. Probleem seisneb kõnealuste huvide sobitamises. Eesmärgi saavutamiseks on komisjonil mitmesuguseid poliitilisi vahendeid.

JÄRGMISED SAMMUD: TUGINEMINE ARUTELU TULEMUSTELE

Teatise käesolevas osas esitatakse arutelu peamised tulemused akadeemilise, kultuurilise ja õppematerjali digitaalse säilitamise ja levitamise, omanikuta teoste kasutamise, puuetega inimestele teadmistele juurdepääsu võimaluste loomise ning kasutaja loodud sisu valdkonnas. Selles osas tuuakse välja ka meetmed, mida komisjon kavatseb võtta, et leida arutelu käigus tuvastatud probleemidele sobivad lahendused.

Raamatukogud ja arhiivid

Esile kerkisid kaks peamist teemat: raamatukogudes talletatavatest materjalidest säilitamise eesmärgil digitaalkoopiate loomine ja nende koopiate elektrooniline edastamine kasutajatele.

Kehtivas õiguslikus raamistikus ei tehta raamatukogudele ega arhiividele kogu kollektsiooni digiteerimise (massiline digiteerimine) suhtes ülderandit. Asjaomast erandit kohaldatakse konkreetsete mitteärilistel eesmärkidel teostatavate reprodutseerimistoimingute suhtes[5]. Seepärast eeldab raamatukogudes talletatava materjali digiteerimine õiguste omaja eelnevat nõusolekut. Raamatukogud leiavad, et nn eelneva nõusoleku süsteem kätkeb tehingutega seotud märkimisväärset koormat (kirjastajatel ei ole sageli digitaalõigusi ja üksiku õiguse hankimise hind on liiga kõrge). Lisaprobleemid tekivad, kui digiteeritud materjal koosneb avaldamata kirjadest, isiklikest päevikutest ja äridokumentidest. Sellega seoses tõstavad raamatukogud ja arhiivid esile oma ainulaadset rolli kultuuripärandi pikaajalisel säilitamisel ja haldamisel. Kõnealused sidusrühmad rõhutavad, et nad lähevad kaubandusliku tootmise ettevõtjatena toimivate kirjastajate tegevusest kaugemale, kuna nende eesmärk on tegutseda avalikkuse huvides. Avalikkuse huvides tegutsevad asutused tahavad ühtlasi teha oma kogud, eriti teosed, mida kaubandusvõrgus ei ole, Internetis kättesaadavaks ning väidavad, et juurdepääs ei peaks piirduma üksnes teatavate füüsiliste hoonetega[6]. Digiteerimise teemat käsitleti põhjalikult digitaalsete raamatukogude alases kõrgetasemelises eksperdirühmas, kus saavutati ka esialgne konsensus. Kultuuriasutused ja õiguste omajad kirjutasid alla vastastikuse mõistmise memorandumile, milles käsitleti piisavalt põhjalikke otsinguid. Sellele vaatamata ei ole eespool osutatud probleemidele siiani püsivaid lahendusi leitud.

Kirjastajad ja kollektiivse esindamise organisatsioonid ei näe mingit õigustust säilitamist ja kättesaadavaks tegemist käsitlevate kehtivate erandite laiendamisele raamatukogudele ja arhiividele. Nad soovivad, et säiliks kehtiv litsentsiskeemide ja lepingute süsteem teoste digiteerimiseks ja neile sidusjuurdepääsu suurendamiseks. Ühtlasi väidavad nad, et kehtiva erandi laiendamine, võimaldamaks raamatukogudel, arhiividel ja haridusasutustel kasutajatele sidusteenuseid osutada, kahjustaks õiguste omajate positsiooni, tekitaks kirjastajatele ebaausat konkurentsi ning ei soodustaks nende investeeringuid uutesse ärimudelitesse. Raamatukogud peaksid ka edaspidi osutama põhiteenuseid, kuid materjali pakkumine Internetis ei peaks tähendama vaba juurdepääsu võimaldamist kasutajatele või õigust võtta ja kasutada kaitstud teoseid tasuta. On äärmiselt oluline võtta meetmeid „digitaalse lekke” vältimiseks, jälgides, et raamatukogud kasutaksid erandit, mis võimaldab teostele sidusjuurdepääsu, üksnes oma territooriumil.

Edasised sammud

Arutelust nähtub, et eri raamatukogualgatuste suhtes kehtiva eelnevat nõusolekut käsitleva jätkusuutliku süsteemi jaoks on vaja lihtsat ja kulutõhusat õiguste hankimise süsteemi, mis hõlmab nii digiteerimist kui ka levitamist Internetis. 2010. aastal tõhustab komisjon seepärast tööd ELi tasandil, et käsitleda kõnealuste probleemidega seotud autoriõiguse küsimusi uue intellektuaalomandi õiguste strateegia raames. Selles töös käsitletakse muu hulgas massilise digiteerimise õiguslike mõjude selgitamist ja võimalike lahenduste leidmist õiguste hankimisega seotud tehingukulude probleemile. Ühtlasi tuleks uurida kõiki võimalusi, sealhulgas kollektiivlitsentsid, mida võiks täiendada laiendatud kollektiivlitsentside süsteemiga, kus õiguste haldaja peab esindama ka nö kolmandaid isikuid ehk õiguste omajaid, kes ei ole ametlikult õiguste hankimise süsteemi liikmed. Süsteemi aluseks oleksid piisavalt põhjalikud otsingud.

Komisjon otsustab selle põhjal, kas uue strateegia osana on vaja teha täiendavaid algatusi, sealhulgas luua õigusaktiga ettenähtud võimalik erand selliste digiteerimisprotsesside jaoks.

Omanikuta teosed

Omanikuta teosed on teosed, mille autoriõigus on kaitstud, kuid mille õiguste omajaid ei ole võimalik kindlaks määrata või leida. Kaitstud teosest võib saada omanikuta teos, kui autori ja/või muude asjaomaste õiguste omajate (nt kirjastajad, fotograafid või filmirežissöörid) kohta andmed puuduvad või on aegunud.

Teost võib kasutada üksnes pärast eelneva nõusoleku saamist õiguste omajatelt. Omanikuta teose puhul ei ole sellise nõusoleku saamine võimalik. Selle tulemuseks on olukord, kus miljoneid teoseid ei tohi kopeerida või muul viisil kasutada, nt fotot ei tohi kasutada ajaleheartikli illustreerimiseks, raamatut ei tohi digiteerida ning filmi ei tohi avalikkusele näitamiseks taastada. Samuti valitseb oht, et märkimisväärset osa omanikuta teostest ei ole võimalik kaasata sellistesse massilist digiteerimist ja kultuuripärandi säilitamist käsitlevatesse algatustesse nagu Europeana või muud sarnased projektid.

Raamatukogud, ülikoolid, arhiivid, osa äritarbijaid ja mitmed liikmesriigid väidavad, et olemasolevate vahendite puhul, nagu komisjoni soovitus 2006/585/EÜ[7] või omanikuta teoste teemaline 2008. aasta vastastikuse mõistmise memorandum ja asjaomased üksikasjalikud otsingusuunised, seisneb probleem selles, et need ei ole õiguslikult siduvad ning et massilise digiteerimise küsimust ei ole käsitletud. Kuna mitteseadusandlikud algatused ei paku piisavalt õiguskindlust ega lahenda olukorda, kus omanikuta teoste kasutamine kujutab endast autoriõiguse rikkumist, toetavad eespool osutatud sidusrühmad Euroopa tasandi õiguslikku lähenemisviisi, et võimaldada omanikuta teoste mitmesugust kasutamist. Samuti rõhutatakse, et kui iga liikmesriik võtaks probleemi lahendamiseks vastu oma eeskirjad, võivad ühendusesisesel omanikuta teostega kauplemisel üles kerkida takistused.

Kirjastajad, kollektiivse esindamise organisatsioonid ja muud õiguste omajad leiavad seevastu, et omanikuta teosed on õiguste hankimise küsimus. Nad on omanikuta teoste kasutamisele ülderandi kehtestamise suhtes kahtleval seisukohal. Nende arvates on tähtsaim ülesanne tagada, et omanikuta teoste õiguste omajate tuvastamiseks ja leidmiseks teostatakse heas usus põhjalikke otsinguid, kasutades olemasolevaid andmebaase[8].

Edasised sammud

Omanikuta teoste probleemiga tegelemise üldine eesmärk – nende digiteerimine, säilitamine ja levitamine – on kehtestada ühised normid seoses omanikuta teoste omajate otsimise põhjalikkusega ja lahendada autoriõiguse võimaliku rikkumise probleem omanikuta teoste kasutamisel. Uue intellektuaalomandi õigusi käsitleva kõikehõlmava strateegia nurgakivina peaks omanikuta teoseid käsitlev algatus pakkuma kogu ELi hõlmava lahenduse, millega luuakse õiguskindlus, lihtsustatakse innovatsiooni tarbeks vajalikku teadmiste voolu ning ennetatakse takistusi ühendusesisesel omanikuta teostega kauplemisel.

Omanikuta teoste küsimust vaadeldakse mõju hindamises, milles uuritakse mitmesuguseid lähenemisviise omanikuta teoste digiteerimise ja levitamise hõlbustamiseks. Võimalikud lähenemisviisid hõlmavad muu hulgas õiguslikult siduvat eraldiseisvat vahendit, mis käsitleb omanikuta teoste jaoks õiguste hankimist ja nende vastastikust tunnustamist, erandit 2001. aasta direktiivist või suuniseid omanikuta teoste piiriülese vastastikuse tunnustamise valdkonnas.

Komisjon alustab mõju hindamise koostamist 2009. aastal.

Õpetamine ja teadusuuringud

Tänapäevaste info- ja kommunikatsioonitehnoloogiate abil muutuvad õpetamine, õppimine ja teadusuuringud üha rahvusvahelisemaks ning piiriülesemaks. Füüsiline ruum ei piira enam juurdepääsu teabele ja selle kasutamist. Seepärast leitakse, et õpetamise ja teadusuuringute piiramine konkreetse asukohaga on tänapäevamaailma reaalsusega vastuolus.

Esile on kerkinud küsimus võimalikust erinevusest teadusliku avaldamise ning kirjanduslikel ja kunstilistel kaalutlustel avaldamise vahel. Kui teaduslike ja õppeteoste autoritel on muud sissetulekuallikad ja nad avaldavad oma teoseid teadusuuringute tulemuste ja teadmiste edastamiseks, siis kirjandusteoste autorid (nt romaanikirjanikud) peavad saama sissetuleku oma teoste avaldamisest. Selleks et vältida teadusuuringute mõttetut dubleerimist, peaksid riiklikult rahastavate teadusuuringute avaldatud tulemused olema kättesaadavad kõigile teadusringkondadele ja isegi avalikkusele. Selle põhjuseks on tõsiasi, et kõik teadusuuringud põhinevad eelnevatel teadusuuringutel. Antud juhul võiksid lahenduseks olla avatud juurdepääsuga avaldamine ja avaldatud artiklite avatud andmekogud.

Raamatukogud ja ülikoolid tõstavad esile kirjastajatega sõlmitavate litsentsilepingute kehtiva süsteemi keerukust ja killustatust. Keskmine Euroopa ülikool on sunnitud allkirjastama vähemalt sadakond litsentsilepingut, mis hõlmavad eri kirjastajate pakutava digitaalse uurimismaterjali kasutamist[9]. On keeruline välja selgitada, mida lubatakse iga üksiku litsentsiga näiteks juurdepääsu, trükkimise, säilitamise ja kopeerimise valdkonnas. Raamatukogud ja ülikoolid väidavad ka, et riikidevaheline litsentside saamine ELi sees on keeruline või koguni võimatu. Nad leiavad, et praktilisem ja tõhusam oleks luua üks keskne organisatsioon, kes annaks mitmesuguseid digitaalmaterjaliga seotud sidusõigusi. Ühtlasi nõuavad nad õpetamise ja teadusuuringute suhtes kohustuslike erandite kehtestamist, mis sisaldaksid ka selgesõnalist viidet kaugõppele. Raamatukogud ja ülikoolid väljendavad muret selle üle, et ajakirjade tellimistasud kulutavad rahalisi vahendeid, mida nad oleksid muul juhul saanud kulutada teadusuuringutele või õpetamisele[10].

Kirjastajad leiavad seevastu, et õpetamise ja teadusuuringute, sealhulgas kaugõppe nõudmiste rahuldamiseks vajalikku paindlikkust pakuvad pigem litsentside andmisega seotud lahendused, mitte ettekirjutusi tegevad õigusaktid. Kirjastajad rõhutavad, et nad pakuvad raamatukogudele ning haridus- ja teadusasutustele mitmesuguste litsentsilepingute kaudu laialdast juurdepääsu oma andmebaasidele, ajakirjadele ja raamatutele. Tehes teosed kaugõppe või koduse kasutamise jaoks kättesaadavaks, rõhutavad litsentsiasutused ja kirjastajad, kui oluline on tagada, et juurdepääs piirduks ainult sellistel eesmärkidel kasutamisega, mille jaoks materjal on ette nähtud (mitteärilised ja õppetööga seotud eesmärgid).

Edasised sammud

Interneti tulek ja selle pakutavad võimalused teadmiste ja teaduse piiramatuks levitamiseks on ajendanud komisjoni sidusrühmadega pidevalt aru pidades võtma konkreetseid meetmeid, et võimaldada riiklikult rahastavate teadusuuringute tulemustele avatud juurdepääsu. Seda tegevust jätkatakse vajaduse korral ka tulevastel aastatel.

Tuleks vähendada litsentsikoormat, millega keskmine Euroopa ülikool silmitsi seisab. Komisjon konsulteerib sidusrühmadega parimate tavade teemal, et võimaldada ülikoolidel omandada teadusajakirjade kasutusõigusi vähem killustatul viisil.

Kaugõppevaldkonnas jälgib komisjon ka edaspidi piiriüleseks kaugõppeks ettenähtud ühtse Euroopa ruumi arengut. Vajaduse korral kaalutakse kõnealuse ühtse Euroopa ruumiga seotud täiendavaid meetmeid.

Puuetega inimesed

Puuetega inimeste hüvanguks kehtestatud autoriõiguse erandit käsitlevas arutelus keskendutakse nende põhiõigusele, mis on sätestatud ÜRO puuetega inimeste õiguste konventsioonis[11] ja millega võimaldatakse neile võrdne juurdepääs teabetoodetele, trükistele ja kultuurimaterjalile kasutuskõlblikus vormingus. Puuetega inimeste võrdset kohtlemist kaupadele ja teenustele juurdepääsul on käsitletud ka komisjoni ettepanekus nõukogu direktiivi kohta, millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõtet sõltumata isikute usutunnistusest või veendumustest, puudest, vanusest või seksuaalsest sättumusest[12].

Puuetega inimesi esindavad organisatsioonid rõhutavad „lugemisnälga” – üksnes 5 % Euroopas avaldatavatest raamatutest teisendatakse igal aastal kasutuskõlblikusse vormingusse (helilisel kujul, pimedate kirjas või suures kirjas). Lisaks väidavad nad, et ligikaudu 95 % kättesaadavast materjalist annavad välja eriasutused, mida rahastatakse heategevusest või riigitoetustest ning mille suhtes kohaldatakse autoriõiguse erandit. Nägemispuudega inimesed ja inimesed, kes ei saa muul põhjusel trükikirja lugeda, väidavad vastu, et neil peaks olema juurdepääs raamatutele ja muudele kaitstud materjalidele kõigi teistega samadel tingimustel ja võrreldava hinna eest. Nad eelistavad lahendust, mille kohaselt kirjastajad pakuvad teoseid algusest peale kasutuskõlblikul kujul, mida saaks hõlpsasti teisendada helilisse vormi või pimedate või suurde kirja.

Kuigi kõik liikmesriigid on autoriõiguse erandid oma siseriiklikusse õigusse üle võtnud, ei ole kõnealune lähenemisviis ühtlustatud, mistõttu valitseb teatav õiguskindlusetus. Veelgi olulisemana tuleks märkida, et niigi piiratud hulga materjalide piiriülest tarnimist pärsivad siseriikliku õigusega hõlmatud erandite territoriaalsed piirangud. Selleks et eksportida teisendatud teost teise liikmesriiki, peab organisatsioon ostma sihtriigis vastavad õigused ning see on äärmiselt kulukas protsess. Lisatakistusena tuuakse välja tehnilised kaitsemeetmed, mis takistavad organisatsioonidel või üksikisikutel seaduslikult omandatud teoseid kasutuskõlblikusse vormingusse teisendamast. Kõigil eespool osutatud põhjustel toetavad puuetega inimesed ELi-ülese ühtlustatud ja kõikehõlmava kohustusliku autoriõiguse erandi kehtestamist.

Kirjastajad nõustuvad, et peamine eesmärk on teha suurem osa avaldatud raamatutest kasutuskõlblikus vormingus kättesaadavaks. Nad leiavad, et seda oleks kõige lihtsam saavutada, kasutades ära juba olemasolevaid vabatahtlikke litsentsiskeeme kohustuslike erandite kehtestamise asemel. Kirjastajad ja muud õiguste omajad tõstavad esile mitut ELis üldiselt kehtivat vabatahtlikku litsentsiskeemi, mis on ette nähtud nägemispuudega inimeste või muul põhjusel trükikirja mitte lugeda saavate inimeste jaoks[13]. Ühtlasi rõhutavad nad, et teostele juurdepääsu pakkumisega seotud sotsiaalkulusid ei peaks kandma ainuüksi kirjastajad. Samas on nad väljendanud valmisolekut lahendada puuetega inimeste juurdepääsuga seotud probleemid huvitatud isikute platvormi abil eesmärgiga kohandada teosed nägemispuudega inimeste vajadustele.

Edasised sammud

Vahetu eesmärk on julgustada kirjastajaid, et nad teeksid arvukamalt teoseid puuetega inimestele kasutuskõlblikus vormingus kättesaadavaks. Tehnilised kaitsemeetmed ei tohiks takistada seaduslikult omandatud teoste teisendamist kasutuskõlblikusse vormingusse. Lepingujärgsete litsentsidega tuleks järgida puuetega inimeste, sealhulgas nägemispuudega kodanike jaoks õigusaktiga ettenähtud erandeid[14]. Arutelust on nähtunud, et kogu ELis on juba tehtud mitu ühist jõupingutust vaegnägijate ja nägemispuudega inimeste ning inimeste jaoks, kes ei saa muul põhjusel trükikirja lugeda. Selliseid jõupingutusi tuleks kiirendada ja rakendada kogu ELis.

Esimese sammuna korraldab komisjon 2009. aasta lõpuks sidusrühmade foorumi, millel käsitletakse puuetega, eelkõige nägemispuudega inimeste vajadusi. Foorumi käigus arutatakse mitmeid puuetega inimeste probleeme ja nende võimalikke poliitilisi lahendusi. ÜRO puuetega inimeste õiguste konventsioon peaks toimima võrdlusalusena, mille suhtes kõnealuses valdkonnas tehtavaid edusamme mõõta.

Foorumil peaks ühtlasi vaatlema võimalikke viise, kuidas soodustada teisendatud teose takistamatut eksporti teise liikmesriiki, tagades samas õiguste omajate asjakohase tasustamise nende teoste kasutamise eest. Tuleks tähelepanelikult uurida puuetega inimestele kättesaadava teabe, trükiste ning kultuurilise ja õppematerjali vastastikust tunnustamist ja vaba liikumist ning arutleda siduskeskkonna infosisu kättesaadavuse üle.

Foorumi tulemuste põhjal hindab komisjon, kas täiendavad meetmed on õigustatud.

Kasutaja loodud sisu

Web 2.0 rakendused, nagu ajaveebid, netisaated, viki või failide ja video ühiskasutus, võimaldavad kasutajatel teksti, videoid või pilte hõlpsasti luua ja ühiskasutusse anda. See on soodustanud uute Interneti-rakenduste arengut ja tõstnud esile kasutaja (asjaarmastaja) loodud sisu, mille puhul tarbijad muutuvad üha rohkem sisu loojateks, kasutades vahel oma loomingu alusena autoriõigusega kaitstud materjali.

Rohelises raamatus vaadeldi kasutaja loodud sisu seisukohast olulisi kehtivaid erandeid (tsiteerimine kriitikas või ülevaadetes, juhuslik kasutamine ning kasutamine karikatuuris, paroodias või pastišis)[15] ning võimaliku uue erandi kehtestamist „loomingulistele, muudetud ja tuletatud teostele”.

Arutelu tulemusest nähtub, et enamik sidusrühmi leiab, et kasutaja loodud sisu on veel liiga vara reguleerida, kuna selle sisu ulatus on ebaselge. Samuti ei ole selge, kas nii asjaarmastajad kui ka professionaalid peaksid kasutaja loodud sisu käsitlevatest erieeskirjadest kasu saama, millisel viisil selliseid rühmi eristada ning kuidas seostuksid kasutaja loodud sisu käsitlevad eeskirjad kehtivate piirangute, nagu tsiteerimise, juhusliku kasutamise ning karikatuuri, paroodia või pastišiga.

Edasised sammud

Kuna kasutaja loodud sisu teema on alles tärkav nähtus, kavatseb komisjon põhjalikumalt uurida kaitstud teoseid enda teoste loomiseks kasutavate asjaarmastajate erivajadusi. Komisjon peab täiendavalt aru lahenduste üle, mis võimaldavad asjaarmastajatest kasutajatel hankida õigusi lihtsamal, odavamal ja meeldivamal viisil.

JÄRELDUSED

Eespool osutatud arutelu peamine järeldus on, et autoriõigust käsitlevat poliitikat tuleks suunata nii, et selle abil saaks lahendada Internetil põhineva teadmistepõhise majanduse probleeme[16]. Samas on intellektuaalomandi õiguste asjakohasel kaitsel määrava tähtsusega roll teadmistepõhises majanduses innovatsiooni soodustamisel. Eri huve tuleb hoolikalt tasakaalustada. Käesolevas teatises osutatud ettevalmistava tööga tagatakse, et on loodud sobivad tingimused asjakohastele järelmeetmetele, mis on tulevase intellektuaalomandi õigusi käsitleva kõikehõlmava strateegia põhielement. Sel eesmärgil on komisjon jätkuvalt aktiivses ühenduses kõigi sidusrühmade, sealhulgas teadusringkondade, raamatukogude ja Interneti kasutajatega üldiselt.

Komisjon on teinud endale ülesandeks võtta oma tulevase intellektuaalomandi õigusi käsitleva strateegia raames asjakohased järelmeetmed. Lähitulevikus on paljude rohelises raamatus tõstatatud probleemide eelistatumaks lahenduseks sidusrühmade vaheline struktureeritud dialoog, millele aitavad kaasa Euroopa Komisjoni talitused. Erilise prioriteedina tuleks edasi arendada dialoogi, milles käsitletakse teabetoodete, trükiste ja kultuurimaterjali tootmist puuetega inimestele kasutuskõlblikus vormingus. Teine prioriteet peaks olema sobivate lahenduste leidmine massilise digiteerimisega seotud litsentside andmiseks Euroopa tasandil. Komisjon teostab ka mõju hindamise omanikuta teostega seotud küsimuste lahendamiseks. Kõnealuses mõju hindamises analüüsitakse enne omanikuta teose kasutamist nõutavate põhjalike otsingute vajalikku taset ning omanikuta teoste staatuse vastastikust tunnustamist kõikjal Euroopas.

[1] KOM(2008) 466.

[2] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2001/29/EÜ, 22. mai 2001, autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT L 167, 22.6.2001, lk 10–19).

[3] Direktiivi 2001/29/EÜ võimalike kohustuslike erandite ettepanekud hõlmavad muu hulgas järgmist: i) isiklikuks tarbeks kopeerimine (artikli 5 lõike 2 punkt b), ii) raamatukogude, arhiivide ja muuseumide tehtud reproduktsioonid (artikli 5 lõike 2 punkt c), iii) kasutamine õppetöös või teadusuuringutes (artikli 5 lõike 3 punkt a), iv) kasutamine puuetega inimeste poolt (artikli 5 lõike 3 punkt b), v) kasutamine uudiste edastamiseks ja pressiülevaadete tegemiseks (artikli 5 lõike 3 punkt c) ja vi) kasutamine kriitikas või ülevaadetes tsiteerimiseks (artikli 5 lõike 3 punkt d).

[4] Kolmeastmeline test on sätestatud WIPO autoriõiguse lepingu artiklis 10, WIPO esituse ja fonogrammide lepingu artiklis 16 ning direktiivi artikli 5 lõikes 5.

[5] Direktiivi artikli 5 lõike 2 punkt c.

[6] Kehtivate autoriõigust käsitlevate eeskirjade kohaselt on juurdepääs lubatud üksnes teadustööks või eraviisiliseks uurimiseks selleks ettenähtud terminalides, mis asuvad raamatukogu territooriumil (direktiivi artikli 5 lõike 3 punkt n).

[7] Komisjoni soovitus 2006/585/EÜ kultuurimaterjali digiteerimise, sellele sidusjuurdepääsu tagamise ja selle digitaalse säilitamise kohta.

[8] Arvukad kirjastajad, reprodutseerimisõiguste organisatsioonid ja raamatukogud on hakanud tegema koostööd ELi rahastatava projekti ARROW (Accessible Registries of Rights Information and Orphan Works) raames, et pakkuda neile kasutajatele, kes tahavad oma kogusid digiteerida, teavet kaitstud teoste staatuse kohta. Projekti ARROW võib käsitada olulise esimese sammuna, kuid paraku ei hõlma see veel kõiki ELi liikmesriike. ARROW raames ei tohi ka väljastada litsentse kaitstud tööde skaneerimiseks ja levitamiseks.

[9] Vt Rahvusvahelise Raamatukoguühingute Liidu seisukoht.

[10] Nt ajakirja Brain Research Journal (kirjastaja Reed Elsevier) aastatellimus maksab 20 835 eurot (2008. aasta hind) – ULB ettepanek, lk 3, joonealune märkus 6.

[11] ÜRO konventsioonile on alla kirjutanud kõik ELi liikmesriigid ja Euroopa Ühendus. Eriti olulised on artiklid 4, 9, 21 ja 30.

[12] KOM(2008) 426 (lõplik).

[13] Euroopa Kirjastajate Föderatsioon (lk 11–13), Ühendkuningriigi Kirjastajate Liit (lk 5, 13 ja lisad) ning Autoriõiguse Litsentsiasutus (lk 3 ja 8) on esitanud näiteid riiklikest litsentsiskeemidest, vabatahtlikest kokkulepetest ja suunistest.

[14] Briti Raamatukogu leidis, et sajast litsentsilepingust, mis nad olid sõlminud elektroonilisel kujul kirjastajatega, tunnustati nägemispuudega inimeste jaoks ettenähtud erandeid ainult kahes.

[15] Direktiivi artikli 5 lõike 3 punktid d, i ja k.

[16] Komisjon käsitleb mõningaid käesoleva teemaga seotud ulatuslikumaid aspekte oma tulevases teatises loomingulise sisu kohta infoühiskonnas.