Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja järelevalve kohta /* KOM/2011/0628 lõplik - 2011/0288 (COD) */





SELETUSKIRI 1. ETTEPANEKU TAUST Mitmeaastast finantsraamistikku 2014–2020 (edaspidi „mitmeaastane finantsraamistik”)[1] käsitlevas komisjoni ettepanekus on sätestatud ühise põllumajanduspoliitika (edaspidi „ÜPP”) eelarveraamistik ja põhisuunad. Selle alusel esitab komisjon määruste paketi, milles sätestatakse ÜPP õiguslik raamistik aastateks 2014–2020, ning mõjuhinnangu, milles kaalutakse alternatiivseid võimalusi poliitika kujundamiseks. Käesolev reformiettepanek põhineb 2020. aastaks seatud ühise põllumajanduspoliitika eesmärke käsitleval teatisel,[2] milles esitatakse üldised poliitilised valikuvõimalused, et tulla toime põllumajanduse ja maapiirkondade tulevaste probleemidega ning täita ÜPP eesmärgid, nimelt: 1) elujõuline toidutööstus; 2) loodusvarade säästev majandamine ja kliimameetmed; ning 3) tasakaalustatud territoriaalne areng. Teatises käsitletud reformi suundi on ulatuslikult toetatud nii institutsioonidevahelises arutelus[3] kui ka mõjuhinnangu raames toimunud sidusrühmade nõupidamisel. Kogu protsessist nähtus üks ühine teema – vajadus edendada ressursitõhusust, et tagada ELi põllumajanduse ja maapiirkondade arukas, jätkusuutlik ja kaasav majanduskasv vastavalt Euroopa 2020. aasta strateegiale, säilitades põllumajanduspoliitika kahesambaline struktuur, mille puhul kasutatakse täiendavaid vahendeid samade eesmärkide saavutamiseks. Esimese samba moodustavad otsemaksed ja turumeetmed, mille alusel antakse ELi põllumajandustootjatele iga-aastast sissetulekutoetust ning toetust konkreetsete turuhäirete puhul; teise sambaga on hõlmatud maaelu arengu meetmed, mille puhul liikmesriigid koostavad ja kaasrahastavad ühise raamistiku alusel mitmeaastaseid programme[4]. ÜPP järjestikuste reformidega on suurendatud põllumajanduse turule orienteeritust, võimaldades tootjatele sissetulekutoetust, parandades keskkonnanõuete integreerimist ning tugevdades toetust maaelu arengule, mis on kogu ELi maapiirkondade arengu integreeritud poliitika. Samast reformiprotsessist tulenevad aga ka nõuded, et toetust liikmesriikide vahel ja liikmesriikides tuleb paremini jaotada ning sihipärasemalt suunata meetmeid, mida võetakse keskkonna-alaste probleemide ning turu suurenenud volatiilsusega tõhusamalt toimetulemiseks. Varem tehti reforme peamiselt selleks, et leida lahendus siseprobleemidele alates tohututest ülejääkidest kuni toiduohutuse kriisideni; kõnealused reformid tulid ELile kasuks nii Euroopa kui ka rahvusvahelisel tasandil. Enamik tänapäeva vastavatest ülesannetest on siiski tingitud põllumajandusvälistest faktoritest ning vajaksid seega ulatuslikumat poliitilist reageeringut. Sissetulekud põllumajanduses on eeldatavasti ka edaspidi löögi all, kuna põllumajandustootjad on silmitsi suuremate riskide, tootlikkuse aeglustumise ja sisendihindade tõusust tingitud hinnavahe väikese erinevusega; seetõttu on vaja säilitada sissetulekutoetus ja tõhustada vahendeid, et paremini riske juhtida ja kriisiolukordadele reageerida. Tugev põllumajandus on eluliselt oluline ELi toidutööstuse ja ülemaailmselt toiduga kindlustatuse jaoks. Samal ajal peavad põllumajandus ja maapiirkonnad tegema jõupingutusi, et täita kliima- ja energiaalaseid ning elurikkuse strateegia kõrgeid eesmärke, mis on ELi 2020. aasta tegevuskava osad. Põllumajandus- ja metsandustootjaid kui peamisi maakasutajaid on vaja toetada selliste põllumajandustootmise ja tootmistavade rakendamisel ja säilitamisel, millest on kasu keskkonnaalaste ja kliimaeesmärkide saavutamisel, kuna turuhinnad selliste avalike hüvede pakkumist ei kajasta. Väga oluline on kasutada maapiirkondade eripalgelist potentsiaali ning sellega panustada kaasavasse majanduskasvu ja ühtekuuluvusse. Seepärast ei ole tulevane ÜPP selline poliitika, mis tegeleb üksnes väikese, kuigi olulise ELi majanduse osaga, vaid see on ka selline poliitika, mis on strateegilise tähtsusega toiduga kindlustatuse, keskkonna ja territoriaalse tasakaalu jaoks. Selles seisneb ELi lisandväärtus tõeliselt ühise poliitika puhul, millega on võimalik kõige tõhusamalt kasutada piiratud eelarvevahendeid, et säilitada säästev põllumajandus kogu ELis, lahendada selliseid olulisi piiriüleseid ülesandeid nagu kliimamuutused ja solidaarsuse tugevdamine liikmesriikide vahel, kuid võimaldada ka kohalikele vajadustele sobivat paindlikku rakendamist. Mitmeaastase finantsraamistiku ettepanekus sätestatud raamistikuga nähakse ette, et ÜPP võiks jääda oma kahesambalise struktuuri juurde, säilitades iga samba kohta eelarve 2013. aasta tasemel ning keskendudes ELi põhiprioriteetide saavutamisele. Säästvat tootmist tuleks soodustada otsetoetustega, eraldades 30 % nende eelarvelistest vahenditest kohustuslikeks meetmeteks, mis on kasulikud kliima ja keskkonna jaoks. Toetusetasemed peaksid järk-järgult lähenema ning suuremate abisaajate toetusi tuleks järk-järgult piirata. Koos muude ELi ühiselt hallatavate fondidega tuleks maaelu areng lisada ühisesse strateegilisse raamistikku, millel on tulemusele orienteeritud lähenemisviis ning mille puhul kehtivad selged ja tõhustatud eeltingimused. Seoses turumeetmetega tuleks ÜPP rahastamist väljaspool mitmeaastast finantsraamistikku tõhustada kahe instrumendiga: 1) kriisireserv hädaolukordadele reageerimiseks; ning 2) Globaliseerumisega Kohanemise Euroopa Fondi kohaldamisala laiendamiseks. Selle põhjal on ÜPP õigusraamistiku põhielemendid ajavahemikuks 2014–2020 sätestatud järgmistes määrustes: – ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad („otsetoetuste määrus”); – ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus (ühise turukorralduse määrus) („ÜTK määrus”); – ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta („maaelu arengu määrus”); – ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja järelevalve kohta („horisontaalne määrus”); – ettepanek: nõukogu määrus, millega määratakse kindlaks põllumajandustoodete ühise turukorraldusega seotud teatavate toetuste ja hüvitiste kehtestamise meetmed; – ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 73/2009 seoses põllumajandustootjatele 2013. aastal makstavate otsetoetuste; – ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 1234/2007 seoses ühtse otsemaksete kava ja viinamarjakasvatajate toetamisega. Maaelu arengu määrus põhineb komisjoni 6. oktoobril 2011 esitatud ettepanekul, milles sätestatakse kõigi ühise strateegilise raamistiku[5] kohaselt toimivate fondide ühiseeskirjad. Järgneb veel üks määrus, milles käsitletakse enim puudust kannatavate isikute toetuseks ettenähtud abikava, mida rahastatakse mitmeaastase finantsraamistiku eri rubriikide kohaselt. Lisaks sellele on ettevalmistamisel uued eeskirjad, milles käsitletakse toetusesaajaid käsitleva teabe avaldamist, võttes arvesse Euroopa Liidu Kohtu esitatud vastuväiteid, ning püüdes leida kõige sobivamat lahendust, et kooskõlastada toetusesaajate isikuandmete kaitse õigus läbipaistvuse põhimõttega. 2. HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED Mõjuhinnangus hinnatakse ja võrreldakse kehtiva poliitikaraamistiku hindamise ning tulevaste probleemide ja vajaduste analüüsi põhjal kolme alternatiivse stsenaariumi mõju. See on pika, 2010. aasta aprillis alanud protsessi tulemus, mida juhtis talitustevaheline rühm, mis koondas ulatuslikud kvantitatiivsed ja kvalitatiivsed analüüsid, sealhulgas kehtestas võrdlusaluse keskmise tähtajaga prognooside näol põllumajandusturgudele ja tuludele kuni 2020. aastani ning koostas mudeli põllumajandussektori poolt majandusele avalduvate eri poliitikastsenaariumide mõjude kohta. Mõjuhinnangus töötati välja järgmised kolm stsenaariumi: 1) kohandamisstsenaarium, mille korral jätkuks praegune poliitikaraamistik, kuid tegeletakse selle kõige olulisemate puudustega, nt otsetoetuste jaotamine; 2) integratsioonistsenaarium, mis hõlmab suuri poliitilisi muudatusi, mis seisnevad otsetoetuste tõhusamas suunamises ja nende keskkonnasäästlikumaks muutmises ning tugevdatud strateegilises suunatuses maaelu arengu poliitika paremaks koordineerimiseks muude ELi poliitikatega, samuti õigusliku aluse laiendamises tootjatevahelise koostöö suurendamiseks; ning 3) ümbersuunamisstsenaarium, mille puhul keskendutakse poliitikas vaid keskkonnale ning kaotatakse järk-järgult otsetoetused, eeldades et tootmisvõimsust saab säilitada ka ilma toetusteta ning maapiirkondade sotsiaal-majanduslikke vajadusi saab hõlmata muude poliitikatega. Võttes arvesse majanduskriisi ja riikide rahandusele avaldunud survet, millele EL vastas Euroopa 2020. aasta strateegiaga ja mitmeaastase finantsraamistiku ettepanekuga, rõhutatakse kolme stsenaariumi puhul eri aspekte seoses tulevase ÜPP kolme poliitikaeesmärgiga, milleks on konkurentsivõimelisem ja jätkusuutlikum põllumajandus elujõulistes maapiirkondades. Selleks et saavutada parem kooskõla Euroopa 2020. aasta strateegiaga, eelkõige ressursitõhususe aspektist, on järjest olulisem parandada põllumajanduslikku tootlikkust teadusuuringute, teadmussiirde ning koostöö ja innovatsiooni edendamise kaudu (sealhulgas põllumajanduse tootlikkust ja jätkusuutlikust käsitleva Euroopa innovatsioonipartnerluse kaudu). Kuna ELi põllumajanduspoliitika puhul ei tegutseta enam kauplemist moonutavas poliitikakeskkonnas, tuleb arvestada sektorile mõjuva lisasurvega, mis tuleneb täiendavast liberaliseerimisest Doha arengukava või vabakaubanduspiirkonna raames koos Mercosuriga. Koostati kolm poliitikastsenaariumi, mille puhul võeti arvesse mõjuhinnangu raames läbiviidud konsultatsioonides väljendatud eelistusi. Huvitatud pooled said esitada oma arvamused ajavahemikul 23.11.2010–25.1.2011 ning 12.1.2011 korraldati nõuandekomitee kohtumine. Põhipunktid on kokkuvõtlikult järgmised[6]. – Sidusrühmade hulgas toetatakse laialdaselt vajadust tugeva, kahe samba struktuuril põhineva ÜPP järele, et lahendada probleeme seoses toiduga kindlustatuse, loodusvarade säästva majandamise ja territoriaalse arenguga. – Enamik vastajaid leidis, et ÜPP peaks aitama kaasa turgude ja hindade stabiliseerimisele. – Sidusrühmadel on eriarvamused toetuse suunamise kohta (eelkõige otsetoetuste ümberjaotamine ja toetuste piiramine). – Ollakse ühel meelel selles suhtes, et mõlemal sambal on oluline osa kliimameetmete tõhustamises ning suuremas keskkonnahoidlikkuses ELi ühiskonna heaoluks. Kuigi paljud põllumajandustootjad leiavad, et see toimib juba praegu, on laiem avalikkus veendunud, et I samba kohaseid toetusi saaks kasutada tulemuslikumalt. – Vastajad soovivad, et kõik ELi piirkonnad, sealhulgas vähem soodsad piirkonnad saaksid osa tulevasest majanduskasvust ja arengust. – Paljud vastajad rõhutasid ÜPP integreerimist muude poliitikatega, nt keskkond, tervishoid, kaubandus, areng. – Innovatsioonis, konkurentsivõimelise ettevõtluse arendamises ning ELi kodanikele avalike hüvede pakkumises nähti võimalust viia ÜPP vastavusse Euroopa 2020. aasta strateegiaga. Mõjuhinnangus võrreldi seega kolme alternatiivset poliitikastsenaariumi. Ümbersuunamisstsenaarium kiirendaks strukturaalset kohandamist põllumajandussektoris, suunates tootmise kõige kulutõhusamatele valdkondadele ja tulemuslikesse sektoritesse. Kuigi keskkonnatoetusi suurendatakse märkimisväärselt, seab see sektori ette suuremad ohud, kuna turusekkumine on võimalik vaid piiratud ulatuses. Lisaks suureneksid oluliselt sotsiaalsed ja keskkonnakulud, kuna vähem konkurentsivõimelised piirkonnad oleksid silmitsi märkimisväärse tulude vähenemise ja keskkonna halvenemisega, kuna kõnealuse poliitika järgi kaoks otsetoetuste võimendav mõju, mis on seotud nõuetele vastavuse tingimustega. Teisest küljest võimaldaks kohandamisstsenaarium kõige paremini praegust poliitikat jätkata, millega kaasneks küll piiratud, kuid tuntav paranemine nii põllumajanduse konkurentsivõime kui ka keskkonnahoidlikkuse seisukohalt. Siiski on tõsiseid kahtlusi, kas selle stsenaariumi puhul tegeletakse piisavalt oluliste tulevaste kliima- ja keskkonnaprobleemide lahendamisega, mis toetaks ka põllumajanduse pikaajalist säästlikkust. Integratsioonistsenaarium oleks uus edasiminek otsetoetuste paremal suunamisel ja nende keskkonnasäästlikumaks muutmisel. Analüüs näitab, et keskkonnasäästlikkuse aspekt ei tekita põllumajandustootjatele suuri kulusid, kuid mõningane halduskoormus on siiski vältimatu. Seega on uue tõuke andmine maaelu arengule võimalik tingimusel, et liikmesriigid ja piirkonnad kasutavad uusi võimalusi tõhusalt ning et ühine strateegiline raamistik koos muude ELi vahenditega ei kaotaks sünergiat I sambaga ega nõrgestaks maaelu arengule omaseid tugevaid külgi. Kui õige tasakaal on saavutatud, oleks see stsenaarium kõige asjakohasem põllumajanduse ja maapiirkondade pikaajalise säästlikkuse seisukohalt. Selle põhjal järeldatakse mõjuhinnangus, et integratsioonistsenaarium on kõige tasakaalustatum selleks, et viia ÜPP järk-järgult vastavusse ELi strateegiliste eesmärkidega ning see tasakaal kajastub ka eri elementide rakendamisel õigusakti ettepanekutes. Samuti on oluline töötada välja hindamisraamistik ÜPP tulemuslikkuse mõõtmiseks koos ühiste, poliitikaeesmärkidega seotud näitajatega. Lihtsustamist peetakse kogu protsessi vältel väga oluliseks ning lihtsustamist tuleks mitmel eri viisil edendada, näiteks nõuetele vastavuse ja turuinstrumentide täiustamise või väikepõllumajandustootjate kava väljatöötamisega. Lisaks tuleks otsetoetuste keskkonnasäästlikumaks muutmist kavandada selliselt, et halduskoormus, sealhulgas kontrollikulud oleksid võimalikult väikesed. 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG Soovitatakse säilitada kehtiv ÜPP kahesambaline struktuur, milles I samba üldiselt kohaldatavaid iga-aastasi kohustuslikke meetmeid täiendavad vabatahtlikud meetmed, mis on paremini kohandatud riiklike ja piirkondlike eripäradega II samba mitmeaastase programmipõhise lähenemise alusel. Siiski tuleks otsetoetuste uue kontseptsiooni puhul paremini kasutada ära sünergiat II sambaga, mille meetmed viiakse omakorda ühisesse strateegilisse raamistikku, et neid paremini kooskõlastada muude ELi ühiselt hallatavate vahenditega. Seoses sellega jäetakse alles ka nelja peamise õigusakti praegune struktuur, ehkki finantsmääruse reguleerimisala on suurendatud, et koondada üldsätted horisontaalsesse määrusesse. Ettepanekud on kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega. ÜPP on tõepoolest ühine poliitika: see kuulub ELi ja liikmesriikide jagatud pädevusse, mida hallatakse ELi tasandil säästva ja mitmekesise põllumajanduse säilitamiseks ELis ning oluliste piiriüleste probleemidega tegelemiseks, näiteks kliimamuutused ja liikmesriikide vahelise solidaarsuse suurendamine. Võttes arvesse tulevikuprobleeme seoses toiduga kindlustatusega ning keskkonna ja territoriaalse tasakaaluga, jääb ÜPP strateegilise tähtsusega poliitikaks, et tagada kõige tulemuslikum lahendus poliitilistele probleemidele ning eelarvevahendite kõige tõhusam kasutamine. Lisaks soovitatakse jätta alles kahe samba vahendite praegune struktuur, mille puhul on liikmesriikidel suurem vabadus suunata meetmeid kohalike eripärade arvestamiseks ning samuti II samba kaasrahastamiseks. II sammas hõlmab ka uut Euroopa innovatsioonipartnerlust ja riskijuhtimise meetmete kogumit. Samal ajal viiakse poliitika paremini vastavusse Euroopa 2020. aasta strateegiaga (sealhulgas ühine raamistik muude ELi vahenditega) ning võetakse kasutusele mitmed parandamise ja lihtsustamise elemendid. Mõjuhinnangu raames teostatud analüüs näitab selgelt, millised kulud tekivad seoses negatiivsete keskkonda mõjutavate, sotsiaalsete ja majanduslike tagajärgedega, kui midagi ei võeta ette. Lisaks rahastamissätetele, koondab horisontaalne määrus kõigi vahendite asjaomased eeskirjad, näiteks nõuetele vastavuse, kontrollide ja karistustega seotud sätted. Seega sätestatakse määruses nüüd rahastamise, põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi, haldus- ja kontrollisüsteemide, nõuetele vastavuse ning raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise eeskirjad. Eesmärk on kohandada rahastamiseeskirju seniste kogemuste alusel, ühtlustada ja tõhustada nõuetele vastavust ning tugevdada põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi. Kehtivad eeskirjad vaadati läbi eelkõige nõuetele vastavusega seoses, pidades silmas lihtsustamist, maa heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise standardite kliimamuutuste mõõtme tugevdamist ning kooskõla tagamist keskkonnasäästlikumaks muutmist käsitlevate sätete ja maaelu arengu raames pakutavate asjaomaste keskkonnameetmetega. Lõpetuseks kehtestatakse määrusega ühise järelevalve- ja hindamisraamistiku alus, et hinnata ÜPP tõhusust järgneval perioodil. Käesolev määrus hõlmab mitmeid lihtsustamise elemente. Esiteks koondatakse sellega kõik nõuetele vastavuse eeskirjad ühe õigusakti alla, parandades sellega nende loetavust. Lisaks nähakse sellega ette makseasutuste arvu vähendamine ja koordineeriva asutuse rolli tugevdamine. See muudab süsteemi läbipaistvamaks ning teeb selle rakendamise nii riigiasutustele kui ka komisjoni talitustele vähem koormavamaks. Liikmesriigi tasandil läheb vaja vähem akrediteeringuid ja kinnitavaid avaldusi ning saab vähendada komisjoni auditite arvu. Haldus- ja kontrollieeskirjad viiakse võimaluse korral ÜPP kahe samba puhul vastavusse, et tagada õiguskindlus ja ühtlustatud menetlused. Lisaks nähakse määrusega ette, et komisjonile antakse võimalus lubada vähendada kohapealsete kontrollide arvu liikmesriikide puhul, kelle kontrollisüsteem toimib nõuetekohaselt ja kelle veamäärad on madalad. See võib vähendada nii põllumajandustootjate kui ka riigiasutuste halduskoormust. 4. MÕJU EELARVELE Mitmeaastase finantsraamistiku ettepanekuga on ette nähtud, et märkimisväärne osa ELi eelarvest peaks jätkuvalt olema suunatud põllumajandusele, mis on ühine strateegilise tähtsusega poliitika. Seega soovitatakse, et ÜPP peaks pöörama rõhku oma põhitegevusele, mille kohaselt eraldatakse aastatel 2014–2020 (praeguste hindade juures) 317,2 miljardit eurot I sambale ja 101,2 miljardit eurot II sambale. I ja II samba rahastamisvahenditele antakse täiendavaid rahalisi vahendeid 17,1 miljardi euro ulatuses, millest 5,1 miljardit eurot on ette nähtud teadusuuringutele ja innovatsioonile, 2,5 miljardit eurot toiduohutusele ja 2,8 miljardit enim puudust kannatavatele inimestele toiduabi andmiseks mitmeaastase finantsraamistiku muudest rubriikidest, samuti 3,9 miljardit eurot uuele kriisireservile põllumajandussektoris ning 2,8 miljardit eurot Euroopa Globaliseerumisega Kohanemise Fondile väljaspool mitmeaastast finantsraamistikku, moodustades seega aastatel 2014–2020 eelarve kogumahuks 435,6 miljardit eurot. Seoses toetuse jagamisega liikmesriikides tehakse ettepanek, et kõik liikmesriigid, kelle otsetoetused jäävad allapoole kui on 90 % ELi keskmisest, katavad ühe kolmandiku sellest vahest. Selle põhjal arvutatakse otsetoetusi käsitlevas määruses riiklikud ülemmäärad. Maaelu arengu toetuse jaotamine põhineb objektiivsetel kriteeriumidel seoses poliitikaeesmärkidega, võttes arvesse praegust jaotamist. Nagu praegugi tuleks vähem arenenud piirkondade puhul jätkuvalt kasutada kõrgemaid kaasrahastamise määrasid, mida kohaldatakse ka teatavate meetmete suhtes, nagu teadmussiire, tootjarühmad, koostöö ja Leader. Kasutusele on võetud teatav sammastevaheline paindlikkus (kuni 5 % otsetoetustest): vahendite paigutamine I sambast II sambasse võimaldab liikmesriikidel tugevdada oma maaelu arengu poliitikat ning II sambast I sambasse paigutamine on suunatud liikmesriikidele, kus otsetoetuste tase on alla 90 % ELi keskmisest. ÜPP reformiettepanekute mõjuhinnangu üksikasjad on esitatud ettepanekutele lisatud finantsselgituses. 2011/0288 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja järelevalve kohta EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 43 lõiget 2, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,[7] olles edastanud seadusandliku akti eelnõu riikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust,[8] olles konsulteerinud Euroopa andmekaitseinspektoriga,[9] toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning arvestades järgmist: (1) Komisjoni teatises Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Ühise põllumajanduspoliitika eesmärgid 2020. aastaks: toidu, loodusvarade ja territooriumiga seotud tulevikuprobleemide lahendamine”[10] toodi välja ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP) võimalikud probleemid, eesmärgid ja suundumused pärast 2013. aastat. Võttes arvesse arutelu kõnealuse teatise üle, tuleks ÜPPd reformida jõustumisega alates 1. jaanuarist 2014. Kõnealune reform peaks hõlmama ÜPP kõiki põhivahendeid, sealhulgas nõukogu 21. juuni 2005. aasta määrust (EÜ) nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta,[11] muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega [KOM(2010)…(vastavusse viimine Lissaboni lepinguga)][12]. Kõnealuse määruse rakendamisega seoses saadud kogemused näitavad, et rahastamis- ja järelevalvemehhanismi teatavaid aspekte on vaja kohandada. Arvestades reformi ulatust, on asjakohane tunnistada määrus (EÜ) nr 1290/2005 kehtetuks ja asendada see uue tekstiga. Võimaluse korral peaks reform ka ühtlustama, tõhustama ja lihtsustama sätteid. (2) Kuna liikmesriigid ei suuda käesoleva määruse eesmärke täielikult saavutada, arvestades sidemeid muude ÜPP vahenditega ning laienenud liidus liikmesriikide kasutuses olevate rahaliste vahendite piiratust, ning neid on seetõttu parem saavutada liidu tasandil mitmeks aastaks tagatud liidu rahastamise ja prioriteetidele keskendumise kaudu, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artikli 5 lõikes 3 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kooskõlas kõnealuse lepingu artikli 5 lõikes 4 sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega ei lähe käesolev määrus kaugemale sellest, mis on vajalik kõnealuse eesmärgi saavutamiseks. (3) Selleks et täiendada või muuta käesoleva määruse teatavaid mitteolemuslikke osi, tuleks komisjonile anda õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte vastavalt aluslepingu artiklile 290 seoses makseasutuste ja koordineerivate asutuste akrediteerimise, põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi sisu, riikliku sekkumise korras liidu eelarvest rahastatavate meetmete, liikmesriikidele makstavate hüvitiste vähendamise ja peatamise, fondidest tulenevate kulude ja tulude vahe hüvitamise, võlgade sissenõudmise, toetuskõlblikkuse tingimuste rikkumise korral toetusesaajate suhtes kohaldatavate karistuste, tagatistega seotud eeskirjade, ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi toimimise, tehingute kontrollist vabastatud meetmete, nõuetele vastavuse raames kohaldatavate karistuste, püsirohumaa säilitamise eeskirjade, eurot mittekasutavate liikmesriikide kasutatava rakendusjuhu ja vahetuskursiga seotud eeskirjade ning ÜPP raames võetavate meetmete ühise hindamisraamistiku sisuga. Eriti oluline on, et komisjon viiks oma ettevalmistustöö käigus läbi asjakohaseid konsultatsioone, sealhulgas ekspertide tasandil. Komisjon peaks delegeeritud õigusaktide ettevalmistamise ja koostamise ajal tagama asjaomaste dokumentide üheaegse, õigeaegse ja asjakohase edastamise Euroopa Parlamendile ja nõukogule. (4) ÜPP hõlmab tervet rida meetmeid, sealhulgas maaelu arengu meetmeid. Oluline on tagada kõnealuste meetmete rahastamine, et aidata kaasa ÜPP eesmärkide saavutamisele. Kuigi nimetatud meetmetel on teatavaid ühiseid elemente, on nad siiski üksteisest mitmes aspektis erinevad ja seega tuleks neid rahastada samade sätete kohaselt, mis võimaldavad vajaduse korral erinevaid käsitlusviise. Määrusega (EÜ) nr 1290/2005 loodi kaks Euroopa põllumajandusfondi, nimelt Euroopa Põllumajanduse Tagatisfond (edaspidi „EAGF”) ning Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfond (edaspidi „EAFRD”). Nimetatud kaks fondi tuleks säilitada. (5) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr xxx/xxx, Euroopa Liidu aastaeelarve suhtes kohaldatavate finantseeskirjade kohta [finantsmäärus],[13] ning selle alusel vastu võetavaid sätteid tuleks kohaldada käesolevas määruses sätestatud meetmete suhtes. Eelkõige kehtestatakse kõnealuse määrusega liikmesriikide ja liidu halduskoostööga seonduvad sätted, mis põhinevad usaldusväärse finantsjuhtimise, läbipaistvuse ja mittediskrimineerimise põhimõtetel, aga ka akrediteeritud asutuste ülesannetega seonduvad sätted, eelarveprintsiibid ning sätted, mida tuleks käesoleva määruse raames järgida. (6) ÜPP kulusid, sealhulgas maaelu arengu kulusid, tuleks rahastada mõlema fondi kaudu liidu eelarvest kas otseselt või liikmesriikide ja liidu halduskoostöö raames. Nimetatud fondide kaudu rahastatavate meetmete liigid tuleks määratleda. (7) Tuleks ette näha makseasutuste akrediteerimine liikmesriikide poolt, nõutavate halduslike kinnitavate avalduste saamist võimaldava korra sisseseadmine ning haldus- ja järelevalvesüsteemide ja raamatupidamise aastaaruannete sertifitseerimine sõltumatute asutuste poolt. Selleks et lisaks tagada riiklike kontrollide läbipaistvus eelkõige loa-, valideerimis- ja maksemenetluste osas ning vähendada komisjoni talituste ja ka liikmesriikide haldus- ja auditeerimiskoormust seoses iga üksiku makseasutuse akrediteerimise nõudega, tuleks piirata nende asutuste ja organite arvu, kellele need õigused antakse, arvestades iga liikmesriigi põhiseaduslikku korda. (8) Kui liikmesriik akrediteerib rohkem kui ühe makseasutuse, on oluline, et ta määraks üheainsa koordineeriva asutuse, kes vastutab fondide haldamise sidususe, komisjoni ja erinevate akrediteeritud makseasutuste vahelise ühenduse ja komisjoni poolt nõutava erinevate makseasutuste tegevust käsitleva teabe kiire vahendamise eest. Koordineeriv asutus peaks ka vastutama parandusmeetmete võtmise eest, teavitama komisjoni järelmeetmetest ning tagama ühiste eeskirjade ja standardite ühetaolise kohaldamise. (9) Ainult liikmesriikide akrediteeritud makseasutused saavad anda piisava kinnituse selle kohta, et enne liidu abi andmist toetusesaajatele teostati vajalikud kontrollid. Seetõttu tuleks sõnaselgelt sätestada, et liidu eelarvest võib hüvitada ainult akrediteeritud makseasutuste kulusid. (10) Selleks et aidata tõsta toetusesaajate teadlikkust ühelt poolt põllumajandustavade ja põllumajanduslike majapidamiste juhtimise ning teiselt poolt keskkonna, kliimamuutuste, maa hea põllumajandusseisundi, toiduohutuse, rahvatervise, loomatervise, taimetervise ja loomade heaoluga seotud standardite vahelisest seosest, on vaja, et liikmesriigid kehtestaksid ulatusliku põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi, mis annab nõu toetusesaajatele. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem ei tohiks kuidagi mõjutada toetusesaajate kohustust ja vastutust neid standardeid täita. Liikmesriigid peaksid ka tagama nõustamise ja kontrollide selge eristamise. (11) Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem peaks hõlmama vähemalt nõuetele vastavuse reguleerimisalasse kuuluvaid nõudeid ja standardeid. Kõnealune süsteem peaks samuti hõlmama nõudeid otsetoetustele, mida tuleb järgida seoses kliimat ja keskkonda säästvate põllumajandustavadega, aga ka põllumajandusmaa säilitamisega vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu xxx määrusele (EL) nr xxx/xxx [otsetoetused], millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad[14]. Veel peaks nimetatud süsteem hõlmama teatavaid kliimamuutuste leevendamise ja nendega kohanemise, elurikkuse, veekaitse, looma- ja taimehaigustest teatamise ja innovatsiooni ning ka väikeste põllumajandusettevõtete majandustegevuse säästva arenguga seonduvaid elemente. (12) Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemiga liitumine peaks toetusesaajate jaoks olema vabatahtlik. Kõigil toetusesaajatel peaks isegi ÜPP raames toetust mitte saades olema lubatud süsteemis osaleda. Liikmesriigid võivad siiski kehtestada prioriteetsuskriteeriumid. Süsteemi iseloomu tõttu tuleks nõuandetegevuse käigus saadud teavet käsitada konfidentsiaalsena, välja arvatud liidu või liikmesriigi õigusaktide tõsise rikkumise korral. Süsteemi tõhususe tagamiseks peaksid nõustajad olema nõuetekohase kvalifikatsiooniga ja saama korrapäraselt koolitust. (13) On oluline, et komisjon annaks liikmesriikide käsutusse akrediteeritud makseasutuste EAGFiga seotud kulude katmiseks vajalikud rahalised vahendid nende asutuste kulude hüvitamisena raamatupidamise alusel. Igakuiste maksetena saadavaid hüvitisi oodates tuleks liikmesriikidel koondada rahalisi vahendeid vastavalt oma akrediteeritud makseasutuste vajadustele. Liikmesriikide ja ÜPP rakendamisega seotud toetusesaajate personali- ja halduskulud on nende endi kanda. (14) Agrometeoroloogilise süsteemi kasutamine ning satelliidifotode hankimine ja täiustamine peaks komisjonile tagama vahendid põllumajandusturgude juhtimiseks ning põllumajanduskulude järelevalve hõlbustamiseks. (15) Eelarvedistsipliini raames on vaja määratleda EAGFi rahastatavate kulude iga-aastane ülemmäär, võttes arvesse maksimumsummasid, mis on selle fondi jaoks kindlaks määratud mitmeaastase finantsraamistikuga, mis on ette nähtud nõukogu määrusega (EL) nr xxx/xxx, millega määratakse kindlaks mitmeaastane finantsraamistik aastateks 2014–2020[15] [mitmeaastane finantsraamistik]. (16) Eelarvedistsipliiniga on ühtlasi nõutud, et EAGFi rahastatavate kulude iga-aastasest ülemmäärast tuleb kinni pidada igal juhul ja kõigis eelarvemenetluse ning eelarve täitmise etappides. See eeldab, et asjaomasele liikmesriigile antavate otsetoetuste ülemmääraks tuleks lugeda liikmesriigis otsetoetuste suhtes kehtestatud riiklikku ülemmäära, mis on sätestatud määruses (EL) nr xxx/xxx [otsetoetused], ning kõnealuste toetuste hüvitamisel ei tohiks nimetatud rahalist ülemmäära ületada. Lisaks on eelarvedistsipliiniga ette nähtud, et ükski ÜPP ja EAGFi eelarve raames komisjoni esitatud või seadusandja või komisjoni poolt vastu võetud õigusakt ei ületa kõnealuse fondi rahastatavate kulude iga-aastast ülemmäära. (17) Selle tagamiseks, et ÜPP rahastamiseks kasutatavad summad jääksid aastaste ülemmäärade piiridesse, tuleks säilitada 19. jaanuari 2009. aasta määruses (EÜ) 73/2009 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003)[16] sätestatud finantsmehhanism, mille kohaselt kohandatakse otsetoetuste taset. Samuti tuleks lubada komisjonil kehtestada kohandusi, kui nõukogu ei ole neid kindlaks määranud selle kalendriaasta 30. juuniks, mille suhtes kohandusi kohaldatakse. (18) EAGFi ja EAFRD rahalise toetuse kindlaksmääramiseks võetavad meetmed, mis on seotud rahaliste ülemmäärade arvutamisega, ei mõjuta aluslepinguga määratud eelarvepädevate institutsioonide volitusi. Nimetatud meetmed peavad sellest tulenevalt tuginema võrdlussummadele, mis on kindlaks määratud vastavalt […] Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni vahel sõlmitud institutsioonidevahelisele kokkuleppele eelarvealase koostöö ning usaldusväärse finantsjuhtimise kohta[17]] ning määrusele (EL) nr xxx/xxx [mitmeaastane finantsraamistik]. (19) Eelarvedistsipliiniga on nõutud ka keskpika perioodi eelarveseisundi pidev jälgimine. Seetõttu on asjaomase aasta eelarveprojekti esitamisel oluline, et komisjon esitaks oma prognoosid ja analüüsi Euroopa Parlamendile ja nõukogule ning teeks vajaduse korral seadusandjale ettepaneku asjakohaste meetmete kohta. Lisaks peaks komisjon igal ajal täies ulatuses kasutama oma halduspädevust, et tagada iga-aastasest ülemmäärast kinnipidamine, ning vajaduse korral soovitama Euroopa Parlamendile ja nõukogule või nõukogule asjakohaseid meetmeid eelarveseisundi parandamiseks. Kui liikmesriikide esitatud hüvitisetaotlused ei võimalda eelarveaasta lõpus kinni pidada iga-aastasest ülemmäärast, peaks komisjonil olema võimalik võtta meetmeid, mis tagavad eelarvejäägi ajutise jaotuse liikmesriikide vahel proportsionaalselt nende hüvitusootel taotlustega ja ka vastavuse asjaomaseks aastaks kehtestatud ülemmääraga. Vastava aasta maksed tuleks teha järgneval eelarveaastal ja määrata lõplikult kindlaks liidu rahastamise kogusumma liikmesriigi kohta ning liikmesriikidevaheline kompensatsioon, et kindlaksmääratud summast kinni pidada. (20) Eelarve täitmisel tuleks komisjonil sisse seada igakuine põllumajanduskulude varajase hoiatamise ja järelevalvesüsteem, et võimalikult kiiresti reageerida iga-aastase ülemmäära ületamise ohu korral, võtta vastu asjakohased meetmed talle antud halduspädevuse raames ning esitada uued meetmed, juhul kui kõnealused meetmed näivad olevat ebapiisavad. Komisjon peaks esitama Euroopa Parlamendile ja nõukogule korrapäraselt aruande, milles võrreldakse aruande esitamise päevani tehtud kulusid kuluprognoosidega ja antakse hinnang eeldatavale eelarve täitmisele järelejäänud eelarveaastal. (21) On oluline, et eelarvedokumentide koostamisel komisjoni kasutatav vahetuskurss vastaks kõige värskemale kättesaadavale teabele, arvestades dokumentide koostamise ja nende komisjonipoolse edastamise vahele jäävat ajavahemikku. (22) Euroopa Parlamendi ja nõukogu xxx/xxx määrusega (EL) nr xxx/xxx, millega kehtestatakse ühissätted ühisesse strateegilisse raamistikku kuuluvate fondide – Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi – kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1083/2006[18] [katusmäärus], on kehtestatud eeskirjad, mida kohaldatakse kõnealuse määrusega hõlmatud fondide, sealhulgas EAFRD, rahalise toetuse suhtes. Kõnealused sätted hõlmavad ka teatavaid eeskirju kulude toetuskõlblikkuse, finantsjuhtimise ning ka haldus- ja kontrollisüsteemide kohta. EAFRD finantsjuhtimisega seoses tuleks õigusliku selguse huvides ja põllumajandusfondide ühtsuse tagamiseks osutada määruse (EL) nr xxx/xxx [katusmäärus] asjakohastele sätetele, milles käsitletakse eelarvelisi kulukohustusi, maksetähtaegu ja kulukohustustest vabastamist. (23) Maaelu arengu programmide rahastamine liidu eelarvest toimub aastate peale jagatud osamaksete alusel. Selleks et võimaldada liikmesriikidele ligipääsu ettenähtud liidu fondidele kohe programmide rakendumisel, tuleb need fondid teha liikmesriikides kättesaadavaks. Seetõttu on vaja vastavalt piiratud eelmaksete süsteemi, et tagada regulaarne rahavoog, mis võimaldab teha programmide kohaselt toetusesaajatele makseid õigel ajal. (24) Lisaks eelmaksetele tuleks teha vahet komisjoni maksetel akrediteeritud makseasutustele. Tuleks määrata kindlaks vahemaksed, lõppmaksed ning maksete tegemise eeskirjad. Automaatne kulukohustustest vabastamise reegel peaks kiirendama programmide rakendamist ja aitama kaasa finantsjuhtimise usaldusväärsusele. (25) Liidu abi tuleks toetusesaajatele maksta õigel ajal, et neil oleks võimalik seda tõhusalt kasutada. Kui liikmesriigid ei pea kinni liidu õigusaktides sätestatud maksetähtaegadest, võib see põhjustada toetusesaajatele tõsiseid probleeme ja ohustada liidu aastaeelarve koostamist. Seetõttu tuleks liidu rahastamisest välja jätta need kulud, mille puhul ei ole maksetähtaegadest kinni peetud. Proportsionaalsuse põhimõtte järgimiseks peaks komisjonil olema õigus kehtestada sellest üldreeglist kõrvale kalduvaid erandeid. Määruses (EÜ) nr 1290/2005 sätestatud vastav põhimõte tuleks jõusse jätta ja seda tuleks kohaldada nii EAGFi kui ka EAFRD suhtes. Makse hilinemise korral tuleks liikmesriigil lisada põhisummale omal kulul intressid, et maksta toetusesaajatele hüvitist. Selline säte võib liikmesriike ajendada maksetähtaegadest paremini kinni pidama ning pakkuda toetusesaajatele suuremat kindlust makse õigeaegse laekumise kohta või vähemalt hüvitise saamise kohta makse hilinemise korral. (26) Määrusega (EÜ) nr 1290/2005 on ette nähtud EAGFi ja EAFRD igakuiste või vahemaksete vähendamine ja peatamine Vastavate sätete suhteliselt üldisest sõnastusest hoolimata võib täheldada, et tegelikult kasutatakse kõnealuseid sätteid peamiselt maksete vähendamiseks maksetähtaegade ja ülemäärade eiramise ning sarnaste „raamatupidamisküsimuste” puhul, mida saab kuludeklaratsioonides hõlpsalt tuvastada. Kõnealused sätted võimaldavad makseid vähendada ja peatada ka juhul, kui riiklikes kontrollisüsteemides esineb tõsiseid ja pidevaid vigu. Samas kohaldatakse selle suhtes üsna piiravaid sisulisi tingimusi ning tuleb järgida kaheetapilist erimenetlust. Eelarvepädevad institutsioonid on korduvalt palunud komisjonil peatada maksed nõuetest kõrvalekaldunud liikmesriikidele. Sellest tulenevalt on vaja täpsustada määruses (EÜ) nr 1290/2005 sätestatud süsteemi ning ühendada vähendamise ja peatamise eeskirjad nii EAGFi kui ka EAFRD puhul üheks artikliks. „Raamatupidamisküsimuste” puhul kohaldatav vähendamiste süsteem tuleks säilitada, kuid täpsustada sõnastust kooskõlas kehtivate haldustavadega. Tuleks laiendada maksete vähendamise või peatamise võimalust juhul, kui riiklikes kontrollisüsteemides esineb tõsiseid ja pidevaid vigu, lisades eeskirjadevastaselt tehtud maksete sissenõudmisega seoses hooletuse, ning säilitades samas selliste vähendamiste ja peatamiste puhul järgitava kaheetapilise menetluse. (27) Põllumajandusalaste sektoripõhiste õigusaktide kohaselt peavad liikmesriigid edastama kindlaksmääratud tähtaegade jooksul teabe teostatud kontrollide arvu ja nende tulemuste kohta. Vastavat kontrollistatistikat kasutatakse veamäära kindlakstegemiseks liikmesriigi tasandil ning üldisemalt EAGFi ja EAFRD haldamise kontrollimiseks. See on komisjonile tähtis allikas veendumaks fondide nõuetekohases haldamises ning oluline osa iga-aastasest kinnitavast avaldusest. Arvestades nimetatud statistilise teabe olulisust ja tagamaks, et liikmesriigid täidaksid teabe õigeaegse saatmise kohustust, on vaja takistada nõutavate andmete hilist esitamist viisil, mis on proportsionaalne andmete puudumise ulatusega. Seega tuleks kehtestada sätted, mille kohaselt võib komisjon peatada selle osa igakuistest või vahemaksetest, mille kohta ei ole asjakohast statistilist teavet saadetud õigel ajal. (28) EAGFi ja EAFRD vahendite taaskasutuse võimaldamiseks on vaja eeskirju konkreetsete summade eraldamise kohta. Määruses (EÜ) nr 1290/2005 esitatud loetelu tuleks EAGFi kulude osas täiendada hilinenud maksete ning raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega seonduvate summadega. Ka komisjoni 20. veebruari 1978. aasta määruses (EMÜ) nr 352/78 (ühise põllumajanduspoliitika alusel rahastatavate garantiide, deposiitide ja tagatiste ning nende minetamise kohta)[19] on sätestatud eeskirjad minetatud tagatistest tulenevate summade sihtkohtade kohta. Kõnealuseid sätteid tuleks ühtlustada ja ühendada need sihtotstarbeliste tulude vallas kehtivate sätetega. Seepärast tuleks määrus (EMÜ) nr 352/78 kehtetuks tunnistada. (29) Nõukogu 17. aprilli 2000. aasta määruses (EÜ) nr 814/2000 (ühise põllumajanduspoliitikaga seotud teavitamismeetmete kohta)[20] ja selle rakenduseeskirjades on määratletud ÜPPga seonduvad teavitamismeetmed, mida võib rahastada määruse (EÜ) nr 1290/2005 artikli 5 punkti c alusel. Määruses (EÜ) nr 814/2000 on esitatud kõnealuste meetmete loetelu ja nende eesmärgid ning sellega on kehtestatud eeskirjad nende rahastamise ning vastavate projektide rakendamise kohta. Pärast kõnealuse määruse vastuvõtmist on määrusega (EL) nr xxx/xxx [finantsmäärus] kehtestatud eeskirjad seoses toetuste ja hangetega. Vastavaid eeskirju tuleks kohaldada ka ÜPPga seonduvate teavitamismeetmete suhtes. Ühtsuse ja lihtsustamise huvides tuleks määrus (EÜ) nr 814/2000 kehtetuks tunnistada, jättes samas jõusse rahastatavate meetmete eesmärkide ja liikidega seonduvad erisätted. Kõnealuste meetmete puhul tuleks arvesse võtta ka vajadust tõhustada laiema üldsuse teavitamist, tugevdada sünergiat komisjoni algatusel võetud teavitusmeetmete vahel ning tagada liidu poliitiliste prioriteetide tõhus edastamine. Seetõttu peaksid need ka hõlmama ÜPPga seonduvaid teavitusmeetmeid üldsuse teavitamise raames, millele on osutatud komisjoni teatises Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Euroopa 2020. aasta strateegia aluseks olev eelarve – II osa: poliitikavaldkonnad”[21]. (30) ÜPP kohaste meetmete ja tegevuste rahastamine toimub osaliselt halduskoostöö raames. Liidu fondide usaldusväärse haldamise tagamiseks peaks komisjon kontrollima, kuidas maksete sooritamise eest vastutavad liikmesriikide asutused fonde haldavad. Tuleks kindlaks määrata komisjoni teostatava kontrolli laad ja täpsustada komisjoni vastutus eelarve täitmise küsimuses ning selgitada liikmesriikide koostöökohustusi. (31) Selleks et komisjonil oleks võimalik täita oma kohustust kontrollida liidu kulude haldus- ja kontrollisüsteemide olemasolu ja nõuetekohast toimimist liikmesriikides ning piiramata seejuures liikmesriikide teostatavaid kontrolle, tuleb ette näha kontroll komisjoni delegeeritud isikute poolt ning nende isikute õigus paluda seejuures abi liikmesriikidelt. (32) Komisjonile edastatava teabe koostamisel tuleks võimalikult suurel määral kasutada infotehnoloogiat. Kontrollide käigus peaks komisjonil olema täielik ja kohene juurdepääs kulusid käsitlevale teabele nii paberkandjal kui ka elektroonilisel kujul. (33) Akrediteeritud makseasutuste ja liidu eelarve vahelise finantssuhte kehtestamiseks peaks komisjon nende asutuste raamatupidamisarvestust igal aastal kontrollima ja selle heaks kiitma. Raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise otsus peaks hõlmama raamatupidamisarvestuse täielikkust, täpsust ja tõepärasust, kuid mitte kulude vastavust liidu õigusaktidele. (34) Komisjon, kes vastavalt Euroopa Liidu lepingu artiklile 17 vastutab liidu õigusaktide nõuetekohase kohaldamise eest, peaks otsustama kas liikmesriikide kulud on vastavuses liidu õigusaktidega. Liikmesriikidele tuleks anda õigus oma makseotsuseid põhjendada ning lahendada nende ja komisjoni vahelised lahkhelid lepitusmenetluse teel. Selleks et anda liikmesriikidele minevikus tehtud kuludega seoses õiguslikud ja rahalised tagatised, tuleks kindlaks määrata maksimaalne ajavahemik, mille vältel komisjon otsustab, millised finantstagajärjed peaksid olema eeskirjade eiramisel. EAFRD puhul peaks vastavuse kontrollimise menetlus vastama määruse (EL) nr xxx/xxx [katusmäärus] 2. osas kehtestatud komisjoni finantskorrektsioonidega seonduvatele sätetele. (35) EAGFi puhul tuleks sissenõutavad summad maksta kõnealusesse fondi tagasi juhul, kui tegu on kuludega, mis ei vasta liidu õigusaktidele ning mille saamiseks ei ole mingit õigust. Tuleks ette näha finantsvastutuse süsteem juhuks, kui eeskirjade eiramine on aset leidnud, kuid kogu summat ei ole sisse nõutud. Sel eesmärgil tuleks kehtestada kord, mis võimaldab komisjonil kaitsta liidu eelarve huve, otsustades asjaomaselt liikmesriigilt tagasi nõuda summad, mis on eeskirjade eiramise tõttu kaduma läinud ja mida ei ole mõistliku tähtaja jooksul sisse nõutud. Kõnealuseid eeskirju tuleks kohaldada kõigi summade suhtes, mida ei ole käesoleva määruse jõustumise hetkeks veel sisse nõutud. Teatavatel liikmesriigi poolsetel hooletuse juhtudel peaks olema õigustatud ka kogu summa tagasinõudmine asjaomaselt liikmesriigilt. EAFRD puhul tuleks kohaldada samu eeskirju, säilitades siiski eripära, mille kohaselt peaksid eeskirjade eiramise tõttu sissenõutud või tühistatud summad jääma asjaomases liikmesriigis heakskiidetud maaelu arengu programmide käsutusse, kuna nimetatud summad olid vastavale liikmesriigile määratud. Samuti tuleks kehtestada liikmesriikide aruandluskohustust käsitlevad sätted. (36) Liikmesriikide rakendatavad sissenõudmismenetlused võivad sissenõudmise mitme aasta võrra edasi lükata, andmata selle eduka toimumise kohta mingit tagatist. Nende menetluste maksumus võib ka olla ebaproportsionaalne võrreldes makstud või makstavate summadega. Seetõttu tuleks teatavatel juhtudel lubada liikmesriikidel sissenõudmismenetlused lõpetada. (37) Liidu eelarve finantshuvide kaitsmiseks peaksid liikmesriigid vastu võtma meetmed, mis tagavad, et EAGFi ja EAFRD rahastatavad tehingud teostatakse korrektselt ka tegelikkuses. Lisaks peaksid liikmesriigid ennetama, tuvastama ja tõhusalt käsitlema kõiki toetusesaajate poolseid eeskirjade või kohustuste eiramisi. Selleks tuleks kohaldada nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määrust (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta[22]. (38) Erinevad põllumajandusalased sektoripõhised määrused hõlmavad kontrollide, maksete lõpetamise, maksete vähendamise või makse saajate hulgast väljaarvamise ning karistuste määramise üldpõhimõtetega seonduvaid sätteid. Need eeskirjad tuleks koondada horisontaalsel tasandil ühte raamistikku. See peaks hõlmama haldus- ja kohapealsete kontrollidega seonduvaid liikmesriikide kohustusi ning toetuse sissenõudmise, vähendamise ja toetuse saajate hulgast väljaarvamise eeskirju. Samuti tuleks kehtestada eeskirjad selliste kohustuste täitmise kontrolli suhtes, mis ei pruugi olla seotud toetuse maksmisega. (39) Põllumajandusalaste sektoripõhiste õigusaktide mitmete sätete kohaselt tuleb esitada tagatis, et kohustuse täitmata jätmise korral oleks tagatud tasumisele kuuluva summa maksmine. Kõigi nimetatud sätete suhtes tuleks tagatiste raamistiku tugevdamiseks kohaldada ühte horisontaalset eeskirja. (40) Liikmesriigid peaksid määruses (EL) nr xxx/xxx [otsetoetused] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu xxx määruses (EL) nr xxx/xxx [maaelu areng] (Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta)[23] sätestatud teatavate maksetega seoses kasutama ühtset haldus- ja kontrollisüsteemi. Liidu toetuse tõhususe ja järelevalve edendamiseks tuleks liikmesriikidel lubada ühtset süsteemi kasutada ka liidu muude toetuskavade suhtes. (41) Tuleks säilitada ühtse süsteemi põhielemendid, eelkõige sätted, milles käsitletakse elektroonilist andmebaasi, põldude identifitseerimise süsteemi, toetuse- või maksetaotlusi ning toetusõiguste identifitseerimis- ja registreerimissüsteemi. (42) Ühtse süsteemiga hõlmatud liidu toetuskavadega ettenähtud makseid peaksid liikmesriigi pädevad ametiasutused tegema toetusesaajatele ettenähtud ajavahemike jooksul tervikuna, kui käesoleva määrusega ettenähtud vähendustest ei tulene teisiti. Selleks et muuta otsetoetuste haldamine paindlikumaks, tuleks liikmesriikidel lubada ühtse süsteemiga hõlmatud makseid teha aastas kuni kahes osas. (43) Makseid saavate ja neid sooritavate ettevõtjate äridokumentide kontrollimine võib olla eriti tõhus vahend EAGFi rahastamissüsteemi kuuluvate tehingute kontrollimiseks. Äridokumentide kontrolli sätted on kehtestatud nõukogu 26. mai 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 485/2008 Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi rahastamissüsteemi kuuluvate toimingute kontrollimise kohta liikmesriikide poolt[24]. Nimetatud kontroll täiendab muid liikmesriikide tehtavaid kontrolle. Lisaks sellele ei mõjuta kõnealune määrus kontrollimisega seotud riiklikke norme, mille kohaldamisel on kontroll kõnealuses määruses ettenähtust ulatuslikum. (44) Määruse (EÜ) nr 485/2008 kohaselt peavad liikmesriigid võtma vajalikke meetmeid tagamaks liidu eelarve finantshuvide tõhusa kaitse ja eriti selleks, et kontrollida EAGFi rahastatavate tegevuste õigsust ja nõuetele vastavust. Selguse ja otstarbekuse huvides tuleks asjakohased sätted koondada sama õigusakti alla. Seetõttu tuleks määrus (EÜ) nr 485/2008 kehtetuks tunnistada. (45) Sellise kontrolli aluseks olevad dokumendid tuleks kindlaks määrata nii, et oleks võimalik teha täielik kontroll. Kontrollitavad ettevõtjad tuleks valida nende vastutusel teostatud tehingute laadi põhjal ning võttes arvesse makseid saavate või neid sooritavate ettevõtjate sektoripõhist jaotumist vastavalt nende majanduslikule tähtsusele EAGFi rahastamissüsteemis. (46) Määratleda tuleks kontrolli eest vastutavate ametnike volitused ja ettevõtjate kohustus teha äridokumendid nimetatud ametnikele täpsustatud ajavahemiku jooksul kättesaadavaks ning edastada ametnikele nende nõutud teavet. Tuleks ette näha, et teatavatel juhtudel võib äridokumente ära võtta. (47) Põllumajanduskaubanduse rahvusvahelise struktuuri tõttu ja siseturu toimimise huvides on vaja korraldada liikmesriikidevahelist koostööd. Peale selle on vaja luua liidu tasandil keskne dokumendisüsteem kolmandates riikides asuvate makseid saavate või neid sooritavate ettevõtjate kohta. (48) Kuigi liikmesriigid vastutavad oma kontrolliprogrammide vastuvõtmise eest, tuleb kõnealused programmid edastada komisjonile, et komisjon saaks täita oma järelevalve ja kooskõlastamisega seotud ülesandeid, et tagada programmide vastuvõtmine asjakohaste kriteeriumide põhjal ning kontrolli suunamine sellistesse sektoritesse või ettevõtjatele, kelle puhul on pettuseoht suur. (49) On hädavajalik, et igal liikmesriigil oleks üks asutus, kes vastutaks käesoleva määrusega ettenähtud äridokumentide kontrolli järelevalve või kõnealuse kontrolli koordineerimise eest. Nimetatud asutused peaksid olema organisatoorselt sõltumatud asutustest, kes teostavad kontrolli enne makse sooritamist. Kontrolli käigus kogutud teabe suhtes peaks kehtima ametisaladuse kaitse põhimõte. (50) Nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001),[25] mis asendati määrusega (EÜ) nr 73/2009, kehtestati põhimõte, mille kohaselt tuleks teatavate ÜPP toetuse täielik maksmine toetusesaajatele siduda maakasutuse, põllumajandustootmise ja põllumajandusliku tegevusega seotud eeskirjade järgimisega. Kõnealune põhimõte kajastus seejärel nõukogu 20. septembri 2005. aasta määruses (EÜ) nr 1698/2005 (Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta)[26] ning nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta määruses (EÜ) nr 1234/2007 (millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne määrus))[27]. Selle nn „nõuetele vastavuse” süsteemi kohaselt peavad liikmesriigid kehtestama karistusi nagu ÜPP raames saadud toetuse vähendamine või selle saajate hulgast väljaarvamine kas täielikult või osaliselt. (51) Nõuetele vastavuse süsteem hõlmab ÜPP põhistandardeid keskkonna, kliimamuutuste, maa hea põllumajandus- ja keskkonnaseisundi, rahvatervise, loomatervise, taimetervise ja loomade heaolu vallas. Selle seose eesmärk on säästva põllumajanduse arengu toetamine, tõstes toetusesaajate teadlikkust nimetatud põhistandardite järgimise vajadusest. Samuti on sihiks see, et ÜPP vastaks paremini ühiskonna ootustele, ühtides paremini keskkonna, rahvatervise, loomatervise, taimetervise ja loomade heaoluga seotud poliitikatega. (52) Nõuetele vastavuse süsteem on ÜPP lahutamatu osa ja tuleks seega säilitada. Samas tuleks süsteemi järjepidevuse tagamiseks ja nähtavuse parandamiseks ühtlustada selle reguleerimisala, mis hõlmab praegu eri loetelusid kohustuslike majandamisnõuete ning maa heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise standardite kohta. Selleks tuleks nõuded ja standardid esitada ühe loeteluna ning rühmitada valdkondade ja teemade kaupa. Kogemused on ka näidanud, et mitmed nõuetele vastavuse reguleerimisalaga seotud nõuded ei ole põllumajandustegevuse või põllumajandusliku majapidamise maa osas piisavalt asjakohased või on suunatud pigem riigiasutustele kui toetusesaajatele. Seetõttu on asjakohane kohandada vastavalt reguleerimisala. Lisaks tuleks ette näha püsirohumaa säilitamine 2014. ja 2015. aastal. (53) Selleks et kohustuslikud majandamisnõuded hakkaksid põllumajandusliku majapidamise tasandil toimima ja oleks tagatud põllumajandustootjate vajalikul määral võrdne kohtlemine, peavad liikmesriigid neid täiel määral rakendama. (54) Mis puutub Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiivi 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik,[28] siis selle sätted on nõuetele vastavuse alusel kohaldatavad üksnes siis, kui kõik liikmesriigid on neid täielikult rakendanud, tuues eelkõige välja põllumajandustootjate selged kohustused. Kõnealuse direktiivi kohaselt hakatakse põllumajanduslike majapidamiste tasandi nõudeid kohaldama hiljemalt 1. jaanuarist 2013. (55) Mis puutub Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta direktiivi 2009/128/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse tegevusraamistik pestitsiidide säästva kasutamise saavutamiseks,[29] siis selle sätted on nõuetele vastavuse alusel kohaldatavad üksnes siis, kui kõik liikmesriigid on neid täielikult rakendanud, tuues eelkõige välja põllumajandustootjate selged kohustused. Vastavalt kõnealusele direktiivile kohaldatakse põllumajanduslike majapidamiste tasandi nõudeid järk-järgult vastavalt ajakavale, ning eelkõige integreeritud taimekaitse üldpõhimõtteid kohaldatakse hiljemalt 1. jaanuarist 2014. (56) Direktiivi 2000/60/EÜ artikli 22 kohaselt tunnistatakse nõukogu 17. detsembri 1979. aasta direktiiv 80/68/EMÜ (põhjavee kaitse kohta teatavatest ohtlikest ainetest lähtuva reostuse eest)[30] 23. detsembril 2013 kehtetuks. Selleks et nõuetele vastavuse eeskirjad hõlmaksid jätkuvalt põhjavee kaitset, on kuni direktiivi 2000/60/EÜ hõlmamiseni nõuetele vastavusega asjakohane kohandada nõuetele vastavuse reguleerimisala ning määratleda heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise standard, mis hõlmaks direktiivi 80/68/EMÜ artiklite 4 ja 5 nõudeid. (57) Nõuetele vastavuse süsteem toob nii toetusesaajatele kui ka riigiasutustele kaasa teatavaid halduspiiranguid, kuna tuleb tagada arvestuse pidamine, kontrollide teostamine ja vajaduse korral karistuste kohaldamine. Kõnealused karistused peaksid olema proportsionaalsed, tõhusad ja hoiatavad. Kõnealused karistused ei tohiks piirata liidu või liikmesriigi õiguse muude sätete alusel kehtestatud muid karistusi. Järjepidevuse huvides on asjakohane koondada liidu asjakohased sätted ühe õigusakti alla. Määruse (EL) nr xxx/xxx [otsetoetused] V jaotises osutatud väikepõllumajandustootjate kavas osalevate põllumajandustootjate puhul võidakse järeldada, et nõuetele vastavuse süsteemi kohaselt tehtavad pingutused ületavad kõnealuste põllumajandustootjate vastavas süsteemis hoidmise eeliseid. Lihtsustamise huvides tuleks kõnealused põllumajandustootjad seega nõuetele vastavuse süsteemist ja eelkõige selle kontrollisüsteemist välja jätta ning vabastada nad nõuetele vastavuse karistustest, mida võidakse kohaldada. Samas ei piira selline erand kohustust järgida sektoripõhiste õigusaktide kohaldatavaid sätteid ning võimalust saada kontrollitud ja kõnealuste õigusaktide kohaselt karistatud. (58) Määrusega (EÜ) nr 1782/2003 kehtestati maa heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise standardite raamistik, mille alusel peavad liikmesriigid kehtestama riiklikud standardid, võttes arvesse asjaomaste alade eriomadusi, sh mulla- ja ilmastikutingimusi, olemasolevat põllumajandustootmist (maakasutus, külvikord, põllumajandustavad) ja põllumajandusstruktuure. Maa heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise standardite eesmärk on aidata kaasa mulla erosiooni ärahoidmisele, mulla orgaanilise aine ja struktuuri säilitamisele, hooldustööde minimaalse taseme tagamisele, elupaikade kahjustamise vältimisele ning veevarude kaitsele ja majandamisele. Käesolevas määruses kehtestatud nõuetele vastavuse süsteemi laiem reguleerimisala peaks seega hõlmama raamistikku, mille alusel peaksid liikmesriigid kehtestama heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise riiklikud standardid. Liidu raamistik peaks hõlmama ka eeskirju vee, mulla, süsinikuvarude, elurikkuse ja maastikuga seotud küsimuste paremaks käsitlemiseks ning ka maa minimaalset hooldustööde taset. (59) Toetusesaajad peavad täpselt teadma, mida tuleb nõuetele vastavuse eeskirjadega seoses järgida. Selleks peaksid liikmesriigid kõik kõnealuste eeskirjade alla kuuluvad nõuded ja standardid esitama ammendavalt, mõistetavalt ja selgitavalt, sealhulgas võimaluse korral elektrooniliselt. (60) Nõuetele vastavuse sätete tõhusaks rakendamiseks tuleb kontrollida, kas toetusesaajad täidavad oma kohustusi. Juhul kui liikmesriik otsustab kasutada võimalust jätta vähendamine või väljaarvamine kohaldamata, kui asjaomane summa on alla 100 euro, tuleb pädeval kontrolliasutusel järgneval aastal toetusesaajate valimi puhul kontrollida, et tuvastatud mittevastavus on parandatud. (61) Komisjoni ja liikmesriikide sujuva koostöö tagamiseks ÜPP kulutuste rahastamisel ning eelkõige selleks, et võimaldada komisjonil teostada liikmesriikide finantsjuhtimise üle järelevalvet ja kontrollida akrediteeritud makseasutuste raamatupidamist, peavad liikmesriigid edastama teatava teabe või hoidma seda komisjonile kättesaadavana. (62) Komisjonile edastatava teabe koostamiseks ning komisjonile täieliku ja kohese ligipääsu võimaldamiseks kulusid käsitlevatele andmetele nii paberkandjal kui ka elektroonilisel kujul, tuleb sätestada andmete esitamise ja edastamise asjakohased eeskirjad ning ka tähtaegadega seotud eeskirjad. (63) Kuna riiklike kontrollisüsteemide ja vastavuse kontrolli kohaldamisega võivad seonduda isikuandmed ja ärisaladused, peaksid liikmesriigid ja komisjon tagama sellega seoses saadud teabe konfidentsiaalsuse. (64) Liidu eelarve usaldusväärse finantsjuhtimise ning erapooletuse tagamiseks nii liikmesriikide kui ka toetusesaajate tasandil tuleks kehtestada eeskirjad euro kasutamise kohta. (65) Omavääringu ja euro vahetuskurss võib tehingu sooritamise ajal muutuda. Seega tuleks summadele kohaldatava kursi määratlemisel arvesse võtta määravat sündmust kõnealuse tehingu majandusliku eesmärgi saavutamiseks. Kohaldada tuleks vastava sündmuse kuupäeval kehtivat vahetuskurssi. Tuleks täpsustada nimetatud rakendusjuhtu või loobuda selle kohaldamisest, järgides seejuures teatavaid kriteeriume, eelkõige kursimuutuste kiiret mõju. Vastavad eeskirjad on kehtestatud nõukogu 15. detsembri 1998.aasta määruses (EÜ) nr 2799/98 (millega kehtestatakse põllumajanduse eurol põhinev valuutakord)[31] ning need täiendavad määruse (EÜ) nr 1290/2005 sarnaseid sätteid. Selguse ja otstarbekuse huvides tuleks asjakohased sätted koondada sama õigusakti alla. Seetõttu tuleks määrus (EÜ) nr 2799/98 kehtetuks tunnistada. (66) Tuleks sätestada erieeskirjad selliste liidus või maailmaturul tekkivate erandlike rahanduslike olukordade jaoks, millele tuleb viivitamata reageerida, et tagada ÜPP alusel kehtestatud korra tõhus toimimine. (67) Liikmesriikidel, mis ei ole eurot kasutusele võetud, peaks olema võimalus tasuda ÜPPga seotud õigusaktidest tulenevate kulude eest eurodes, mitte omavääringus. Tuleks kehtestada erieeskirjad tagamaks, et kõnealune võimalus ei too kaasa põhjendamatuid soodustusi maksete sooritajatele ega nende saajatele. (68) Iga ÜPP raames võetava meetme üle tuleks teostada järelevalvet ning seda hinnata meetme kvaliteedi tõstmiseks ja selle edusammude tõendamiseks. Sellega seoses tuleks kindlaks määrata näitajate loetelu ning komisjoni peaks poliitika eesmärkidega seoses hindama ÜPP poliitika mõju. Komisjon peaks kehtestama ühise järelevalve- ja hindamisraamistiku, millega muu hulgas tagatakse asjakohase teabe, sealhulgas liikmesriikidelt pärineva teabe õigeaegne kättesaadavus. Seda tehes peaks komisjon võtma arvesse andmevajadust ning võimalike andmeallikate vahelist sünergiat. Lisaks märgiti komisjoni teatises Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Euroopa 2020. aasta strateegia aluseks olev eelarve – II osa”, et liidu üldeelarve kliimaga seonduvaid kulusid tuleks suurendada vähemalt 20 %-le, haarates sellesse eri poliitikavaldkondi. Seetõttu peaks komisjon olema suuteline hindama ÜPP raames antava liidu toetuse mõju kliimaeesmärkidele. (69) Kohaldamisele kuuluvad liidu õigusaktid, milles käsitletakse üksikisikute kaitset isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumist, eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiiv 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta[32] ning Euroopa Parlamendi ja Nõukogu 18. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 45/2001 üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ühenduse institutsioonides ja asutustes ning selliste andmete vaba liikumise kohta[33]. (70) Euroopa Liidu Kohus tegi liidetud kohtuasjades C-92/09 ja 93/09[34] otsuse, millega tunnistati kehtetuks määruse (EÜ) nr 1290/2005 vastavad sätted, mis seonduvad liikmesriikide kohustusega avaldada teavet Euroopa põllumajandusfondidest toetust saavate füüsiliste isikute kohta. Kuna isikuandmete kaitse on füüsiliste isikute huvides ning eesmärgiga ühitada eri eesmärke, mis on aluseks kohustusele avaldada teavet fondide toetusesaajate kohta, mis on kehtestatud komisjoni määrusega (EÜ) nr 259/2008 (milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1290/2005 kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad seoses Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) ja Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi (EAFRD) vahenditest toetuse saajaid hõlmava teabe avaldamisega),[35] muudeti kõnealust määrust, et konkreetselt sätestada, et kõnealune kohustus ei laiene füüsilistele isikutele. Enne kui Euroopa Parlament ja nõukogu võtavad kohtu esitatud vastuväiteid arvesse võttes vastu uued eeskirjad, tuleb läbi viia põhjalik analüüs ja hinnang, et tuvastada kõige sobilikum meetod toetusesaajate isikuandmete kaitse õiguse ühitamiseks läbipaistvuse vajalikkusega. Kuni kõnealuse analüüsi ja hindamise läbiviimiseni tuleks jõusse jätta praegused sätted Euroopa põllumajandusfondide toetusesaajaid käsitleva teabe avaldamise kohta. (71) Käesoleva määruse rakendamiseks ühetaoliste tingimuste tagamiseks tuleks komisjonile anda rakendamisvolitused. Kõnealuseid volitusi tuleks kasutada vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrusele (EL) nr 182/2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni rakendusvolituste teostamise suhtes[36]. (72) Teatavate rakendussaktide vastuvõtmiseks tuleks kasutada nõuandemenetlust. Seoses rakendusaktidega, mis hõlmavad summade arvutamist komisjoni poolt, võimaldab nõuandemenetlus komisjonil võtta endale täieliku vastutuse eelarve haldamise eest ning seab sihiks suurenenud tõhususe, prognoositavuse ja kiiruse, võttes arvesse ajalisi piiranguid ja eelarvemenetlusi. Rakendusaktide puhul, mis seonduvad liikmesriikidele tehtavate maksete ning raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise menetluse läbiviimisega, võimaldab nõuandemenetlus komisjonil võtta endale täieliku vastutuse eelarve haldamise eest ning kontrollida makseasutuste raamatupidamise aastaaruandeid raamatupidamise heakskiitmise eesmärgil, või juhul, kui kulud ei ole tehtud kooskõlas liidu eeskirjadega, selliste kulude liidu rahastamisest välja jätmiseks. Muudel juhtudel tuleks rakendusaktide vastuvõtmiseks kasutada kontrollimenetlust. (73) Lisaks peaks komisjonil olema õigus täita teatavaid haldus- või juhtimisülesandeid, eelkõige seoses EAGFi kuludeks eraldatava netosaldo kindlaksmääramisega. Selliste volituste suhtes ei peaks kohaldama määrust (EL) nr 182/2011. (74) Üleminek käesoleva määrusega kehtetuks tunnistatavatelt sätetelt käesolevas määruses sätestatule võib põhjustada praktilisi ja konkreetseid raskusi. Võimalike raskustega toimetulekuks tuleks ette näha, et komisjon võib vastu võtta vajalikke ja nõuetekohaselt põhjendatud meetmeid. (75) Kuna käesoleva määruse alusel rahastatavate maaelu arengu programmide programmitöö periood algab 1. jaanuaril 2014, peaks käesolev määrus jõustuma nimetatud kuupäevast. Samas tuleks teatavaid, eelkõige fondide finantsjuhtimisega seonduvaid sätteid kohaldada varasemast kuupäevast, mis vastab eelarveaasta algusele, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE: SISUKORD SELETUSKIRI............................................................................................................................ 2 1........... ETTEPANEKU TAUST................................................................................................ 2 2........... HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED 4 3........... ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG.............................................................................. 6 4........... MÕJU EELARVELE..................................................................................................... 7 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja järelevalve kohta........................................................................................................................... 9 I JAOTIS REGULEERIMISALA JA MÕISTED....................................................................... 26 II JAOTIS PÕLLUMAJANDUSFONDIDE ÜLDSÄTTED....................................................... 27 I peatükk Põllumajandusfondid.................................................................................................... 27 II peatükk Makseasutused ja teised asutused............................................................................... 29 III JAOTIS PÕLLUMAJANDUSETTEVÕTETE NÕUSTAMISE SÜSTEEM......................... 32 IV JAOTIS FONDIDE FINANTSJUHTIMINE........................................................................ 34 I peatükk EAGF......................................................................................................................... 34 1. jagu Kulude rahastamine......................................................................................................... 34 2. jagu Eelarvedistsipliin.............................................................................................................. 36 II peatükk EAFRD..................................................................................................................... 39 1. jagu EAFRD üldsätted............................................................................................................ 39 2. jagu Maaelu arengu programmide rahastamine......................................................................... 39 3. jagu Rahaline toetus maaelu arengu programmidele.................................................................. 40 4. jagu Uuendusliku ja kohaliku koostöö auhinna rahastamine....................................................... 43 III peatükk Üldsätted.................................................................................................................. 44 IV peatükk Raamatupidamisarvestuse kontrollimine ja heakskiitmine............................................ 49 I jagu Üldsätted.......................................................................................................................... 49 II jagu Kontrollimine ja heakskiitmine.......................................................................................... 51 III jagu Eeskirjade eiramised....................................................................................................... 52 V JAOTIS KONTROLLISÜSTEEMID JA KARISTUSED...................................................... 55 I peatükk Üldeeskirjad................................................................................................................ 55 II peatükk Ühtne haldus- ja kontrollisüsteem................................................................................ 60 III peatükk Tehingute kontrollimine.............................................................................................. 65 IV peatükk Muud kontrollisätted................................................................................................. 70 VI JAOTIS NÕUETELE VASTAVUS...................................................................................... 73 I peatükk Reguleerimisala............................................................................................................ 73 II peatükk Nõuetele vastavusega seotud kontrollisüsteem ja karistused......................................... 75 VII JAOTIS ÜLDSÄTTED........................................................................................................ 78 I peatükk Teavitamine................................................................................................................. 78 II PEATÜKK Euro kasutamine................................................................................................... 80 III peatükk Aruanne ja hindamine............................................................................................... 82 VIII JAOTIS LÕPPSÄTTED..................................................................................................... 84 I LISA........................................................................................................................................ 86 II LISA...................................................................................................................................... 89 III LISA..................................................................................................................................... 92 FINANTSSELGITUS................................................................................................................ 97 I JAOTIS REGULEERIMISALA JA MÕISTED Artikkel 1 Reguleerimisala Käesolevas määruses sätestatakse eeskirjad seoses järgnevaga: a) ühise põllumajanduspoliitika, sealhulgas maaelu arengu kulude rahastamine; b) põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem; c) liikmesriikide kehtestatavad haldus- ja kontrollisüsteemid; d) nõuetele vastavuse süsteem; e) raamatupidamisarvestuse kontrollimine ja heakskiitmine. Artikkel 2 Käesolevas määruses kasutatud mõisted 1. Käesolevas määruses kasutatakse määruse (EL) nr xxx/xxx [otsetoetused] artiklis 4 määratletud mõisteid „põllumajandustootja”, „põllumajanduslik tegevus”, „põllumajandusmaa” ja „põllumajanduslik majapidamine”, kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti. Käesolevas määruses kasutatakse määruse (EL) nr xxx/xxx [otsetoetused] artiklis 1 osutatud mõistet „otsetoetused”. 2. Vääramatu jõud ja erandlikud asjaolud, kasutatuna käesolevas määruses seoses määrusega (EL) xxx/xxx [otsetoetused], määrusega (EL) nr xxx/xxx [ühine turukorraldus] ja määrusega (EL) xxx/xxx [maaelu areng], võivad kinnitust leida eelkõige järgmistel juhtudel: a) toetusesaaja surm; b) toetusesaaja pikaajaline töövõimetus; c) raske loodusõnnetus, mis kahjustab tõsiselt põllumajanduslikku majapidamist; d) põllumajandusliku majapidamise loomakasvatushoonete hävimine õnnetusjuhtumi tagajärjel; e) toetusesaaja kogu karja või karja osa haigestumine loomataudi; f) põllumajandusliku majapidamise olulise osa sundvõõrandamine, kui taotluse esitamise päeval ei olnud seda võimalik ette näha. II JAOTIS PÕLLUMAJANDUSFONDIDE ÜLDSÄTTED I peatükk Põllumajandusfondid Artikkel 3 Põllumajanduskulude rahastamise fondid 1. Aluslepinguga määratletud ühise põllumajanduspoliitika eesmärkide saavutamiseks rahastatakse nimetatud poliitika, sealhulgas maaelu arengu erinevaid meetmeid järgmiste fondide kaudu: a) Euroopa Põllumajanduse Tagatisfond, edaspidi „EAGF”; b) Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfond, edaspidi „EAFRD”. 2. EAGF ja EAFRD on Euroopa Liidu üldeelarve osad. Artikkel 4 EAGFi kulud 1. EAGFi rakendatakse liikmesriikide ja liidu halduskoostöö korras ja sellega rahastatakse liidu õigusaktidega kooskõlas tehtavaid järgmisi kulusid: a) põllumajandusturgusid reguleerivad või toetavad meetmed; b) ühise põllumajanduspoliitika kohased põllumajandustootjate otsetoetused; c) liidu rahaline toetus põllumajandustoodete teavitus- või müügiedendusmeetmetele liidu siseturul ja kolmandates riikides, mida liikmesriigid rakendavad muude kui artiklis 5 nimetatud ja komisjoni poolt väljavalitud programmide alusel; d) liidu rahaline toetus koolidele puuvilja jagamise liidu kavale ning loomahaiguste ja tarbijate usalduse kaotusega seotud meetmetele, millele on osutatud vastavalt määruse (EL) nr xxx/xxx [ühine turukorraldus] artiklites 21 ja 155. 2. EAGFiga rahastatakse otseselt ning kooskõlas liidu õigusaktidega järgmisi kulusid: a) põllumajandustoodete müügiedendus otseselt komisjoni poolt või rahvusvaheliste organisatsioonide vahendusel; b) liidu õigusaktide kohaselt võetud meetmed põllumajanduse geneetiliste ressursside säilitamise, kirjeldamise, kogumise ja kasutamise tagamiseks; c) põllumajanduse raamatupidamise andmesüsteemide loomine ja haldamine; d) põllumajandusuuringute süsteemid, sealhulgas põllumajanduslike majapidamiste struktuuriuuringud. Artikkel 5 EAFRD kulud EAFRD-d rakendatakse liikmesriikide ja liidu halduskoostöö korras ning sellega rahastatakse liidu rahalist toetust maaelu arengu programmidele, mida rakendatakse vastavalt maaelu arengu toetamist käsitlevatele liidu õigusaktidele, ning ka kulusid, mis seonduvad uuendusliku ja kohaliku koostöö auhinnaga, millele on osutatud määruse (EL) nr xxx/xxx [maaelu areng] III jaotise IV peatükis. Artikkel 6 Muud kulud, sealhulgas tehniline abi EAGFi ja EAFRDga võidakse kummagagi komisjoni algatusel ja/või tema nimel otseselt rahastada ühise põllumajanduspoliitika rakendamiseks vajalikke ettevalmistus-, järelevalve-, haldus- ja tehnilise abi ning ka hindamis-, auditeerimis- ja kontrollimeetmeid. Nimetatud meetmed hõlmavad eelkõige järgmist: (a) ühise põllumajanduspoliitika analüüsi, haldamise, järelevalve, teabevahetuse ja rakendamise meetmed, samuti kontrollisüsteemide ning tehnilise ja haldusabi rakendamisega seotud meetmed; (b) artikli 21 kohasteks kontrollideks vajalike satelliidifotode hankimine komisjoni poolt; (c) artikli 22 kohaselt põllumajandusressursside järelevalveks kasutatavate kaugseirerakenduste kaudu komisjoni poolt võetavad meetmed; (d) meetmed, mis on vajalikud teabevahetuse, vastastikuse sidumise ning ühise põllumajanduspoliitika rahastamiseks kasutatavate fondide finantsjuhtimise järelevalve ja kontrolli meetodite ja tehniliste vahendite säilitamiseks ja arendamiseks; (e) ühise põllumajanduspoliitika kohta teabe esitamine kooskõlas artikliga 47; (f) ühise põllumajanduspoliitika alased uuringud ning EAGFi ja EAFRD rahastatud meetmete hindamine, sealhulgas hindamismeetodite parandamine ja teabevahetus selle valdkonna tavade kohta; (g) vajaduse korral nõukogu määruse (EÜ) nr 58/2003[37] kohaselt asutatud ning ühise põllumajanduspoliitika raames tegutsevad rakendusasutused; (h) teabe levitamise, teadlikkuse tõstmise, koostöö edendamise ja kogemuste vahetamisega seotud meetmed, mida võetakse liidu tasandil maaelu arengu raames, sealhulgas asjaomaste osapoolte võrgustike loomine; (i) liidu kvaliteedipoliitika raames logode väljatöötamiseks, registreerimiseks ja kaitseks ning sellega seotud intellektuaalomandiõiguste kaitseks vajalikud meetmed, sealhulgas vajalikud infotehnoloogilised (IT-) arendused. II peatükk Makseasutused ja teised asutused Artikkel 7 Makseasutuste ja koordineerivate asutuste akrediteerimine ning akrediteeringu tühistamine 1. Makseasutused on liikmesriikide eraldiseisvad asutused või talitused, kes vastutavad artikli 4 lõikes 1 ja artiklis 5 osutatud kulude haldamise ja kontrolli eest. Kui maksete tegemine välja arvata, võib nimetatud ülesannete täitmist delegeerida. 2. Liikmesriigid akrediteerivad makseasutustena asutused või talitused, kes vastavad artikli 8 lõike 1 punkti a kohaselt komisjoni kehtestatavatele akrediteerimiskriteeriumidele. Iga liikmesriik seab vastavalt oma põhiseaduslikele sätetele akrediteeritud makseasutuste arvu piiriks ühe asutuse liikmesriigi kohta või vajaduse korral ühe asutuse piirkonna kohta. Samas, kui makseasutused luuakse piirkondlikul tasemel, peavad liikmesriigid lisaks akrediteerima ka riiklikul tasandil makseasutuse selliste toetuskavade jaoks, mida nende iseloomu tõttu tuleb hallata riigi tasandil. 3. Asjaomasele eelarveaastale järgneva aasta [1. veebruariks] koostab akrediteeritud makseasutuse juht järgnevad dokumendid: a) raamatupidamise aastaaruanne, mis on koostatud akrediteeritud makseasutustele delegeeritud ülesannete täitmise käigus kantud kulude kohta, millele on lisatud vajalik teave raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise kohta vastavalt artiklile 53; b) halduslik kinnitav avaldus majandusaasta aruande täielikkuse, täpsuse ja õigsuse, sisekontrollisüsteemide nõuetekohase toimimise, raamatupidamisarvestuse aluseks olevate tehingute seaduslikkuse ja korrektsuse ning usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtte järgimise kohta; c) kokkuvõte kõigi tehtud auditite ja kontrollide kättesaadavatest tulemustest, sealhulgas süsteemsete või korduvate nõrkuste analüüs ning võetud või kavandatud parandusmeetmed. 4. Mitme makseasutuse akrediteerimise korral määrab liikmesriik asutuse (edaspidi „koordineeriv asutus”), kellele ta paneb järgmised ülesanded: a) komisjonile esitatava teabe kogumine ja komisjonile edastamine; b) sellise koondaruanne koostamine, milles antakse riigi tasandil ülevaade kõigist lõike 3 punktis b osutatud halduslikest kinnitavatest avaldustest ja artiklis 9 osutatud vastavatest audiitori järeldusotsustest; c) selle tagamine, et üldist laadi puudustega seoses võetakse parandusmeetmed ning komisjoni teavitatakse järelmeetmetest; d) liidu eeskirjade kooskõlastatud kohaldamise edendamine ja tagamine. Koordineeriva asutuse suhtes kohaldavad liikmesriigid esimese lõigu punktis a osutatud finantsteabe töötlemisega seoses eriakrediteerimist. 5. Kui akrediteeritud makseasutus ei täida või enam ei täida ühte või mitut lõikega 2 ettenähtud akrediteerimiskriteeriumit, tühistab liikmesriik oma akrediteeringu, kui makseasutus ei tee vajalikke kohandusi vastavalt probleemi tõsidusele kindlaks määratud tähtaja jooksul. 6. Makseasutused haldavad oma vastutusalasse kuuluvaid riikliku sekkumisega seotud toiminguid ja tagavad nende kontrolli ning neil lasub üldine vastutus selles valdkonnas. Artikkel 8 Komisjoni volitused 1. Artikliga 7 ettenähtud süsteemi tõhusa toimimise tagamiseks antakse komisjonile õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte kooskõlas artikliga 111 seoses järgnevaga: a) makseasutuste akrediteerimise miinimumtingimused, mis hõlmavad sisekeskkonda, kontrollitegevust, teavet ja selle edastamist ning järelevalvet, samuti akrediteerimise ja akrediteeringu tühistamise korra eeskirjad; b) makseasutuste akrediteeringu järelevalve ja läbivaatamiskorra eeskirjad; c) koordineerivate asutuste akrediteerimise miinimumtingimused, samuti akrediteerimise ja akrediteeringu tühistamise korra eeskirjad. 2 Komisjon kehtestab rakendusaktidega eeskirjad seoses järgnevaga: a) makseasutuste kohustused seoses riikliku sekkumisega, nende haldus- ja kontrollialase vastutuse ulatus; b) koordineeriva asutuse toimimine ning artikli 7 lõikes 4 osutatud teabe esitamine komisjonile. Esimese lõiguga ettenähtud rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 112 lõikes 3 osutatud kontrollimenetlusega. Artikkel 9 Sertifitseerimisasutused 1. Sertifitseerimisasutus on liikmesriigi määratud avalik-õiguslik või eraõiguslik auditeerimisasutus, kes esitab arvamuse haldusliku kinnitava avalduse kohta, mis hõlmab makseasutuse raamatupidamise aastaaruande täielikkust, täpsust ja õigsust, sisekontrollisüsteemide nõuetekohast toimimist, raamatupidamisarvestuse aluseks olevate tehingute seaduslikkust ja korrektsust ning usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtte järgimist. Sertifitseerimisasutus on oma tegevuses sõltumatu asjaomasest makseasutusest ning kõnealusele asutusele akrediteeringu andnud asutusest. 2. Komisjon kehtestab rakendusaktidega eeskirjad seoses sertifitseerimisasutuste staatuse, nende teostatavate eriülesannete, sealhulgas kontrollide ning ka kõnealuste asutuste koostatavate sertifikaatide ja aruannete ning ka saatedokumentidega. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 112 lõikes 3 osutatud kontrollimenetlusega. Artikkel 10 Makseasutuste tehtud maksete vastuvõetavus Liit võib artikli 4 lõikes 1 ja artiklis 5 osutatud kulusid rahastada vaid juhul, kui need on tehtud akrediteeritud makseasutuste poolt. Artikkel 11 Täismaksed toetusesaajatele Juhul kui liidu õigusaktides ei ole selgelt sätestatud teisiti, makstakse toetusesaajatele täies ulatuses välja käesoleva määrusega ettenähtud rahastamisega seotud maksed. III JAOTIS PÕLLUMAJANDUSETTEVÕTETE NÕUSTAMISE SÜSTEEM Artikkel 12 Põhimõte ja reguleerimisala 1. Liikmesriigid loovad toetusesaajate nõustamiseks põllumajandusmaaga ja põllumajandusliku majapidamise juhtimisega seotud küsimustes süsteemi (edaspidi „põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem”), mida juhib üks või mitu määratud asutust. Määratud asutused võivad olla kas avalik-õiguslikud või eraõiguslikud. 2. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem hõlmab vähemalt järgmist: a) VI jaotise I peatükis sätestatud kohustuslikud majandamisnõuded ning maa heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise standardid; b) määruse (EL) nr xxx/xxx [otsetoetused] III jaotise 2 peatükis sätestatud kliimat ja keskkonda säästvad põllumajandustavad ning põllumajandusmaa säilitamine, millele on osutatud määruse (EL) nr xxx/xxx [otsetoetused] artikli 4 lõike 1 punktis c; c) kliimamuutuste leevendamise ja nendega kohanemise, elurikkuse, veekaitse, looma- ja taimehaigustest teatamise ja innovatsiooniga seonduvad nõuded või tegevused, vähemalt käesoleva määruse I lisas sätestatud ulatuses; d) liikmesriikide määratletud väikeste põllumajanduslike majapidamiste ning vähemalt määruse (EL) nr xxx/xxx [otsetoetused] V jaotises osutatud väikepõllumajandustootjate kavas osalevate põllumajandustootjate majandustegevuse säästev areng. 3. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem võib hõlmata ka eelkõige järgmist: a) muude kui lõike 2 punktis d osutatud põllumajanduslike majapidamiste majandustegevuse säästev areng; b) määruse (EL) nr xxx/xxx [maaelu areng] artikli 29 lõikes 3 ja artikli 30 lõikes 2 osutatud riiklike õigusaktidega kehtestatud miinimumnõuded. Artikkel 13 Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemiga seonduvad erinõuded 1. Liikmesriigid tagavad, et põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi nõustajad on nõuetekohase kvalifikatsiooniga ja saavad korrapäraselt koolitust. 2. Liikmesriigid tagavad nõustamise ja kontrollide eristamise. Sellega seoses ning ilma et see piiraks selliste riiklike õigusaktide kohaldamist, milles käsitletakse üldsuse juurdepääsu dokumentidele, tagavad liikmesriigid, et artiklis 12 osutatud määratud asutused ei avalikusta isiklikku või isikustatud teavet ega andmeid, mille nad on saanud oma nõustamistegevuse käigus, muudele isikutele kui asjaomase põllumajandusliku majapidamise juhtimise eest vastutavale toetusesaajale, välja arvatud juhul, kui nõustamistegevuse käigus on avastatud eiramisi või rikkumisi, mille puhul lasub liidu või riiklike õigusaktidega sätestatud kohustus teavitada ametivõime, eelkõige kriminaalkuritegude puhul. 3. Pädev riigiasutus edastab, vajaduse korral elektrooniliste vahendite kaudu, toetusesaajale asjakohase loetelu määratud asutuste kohta. Artikkel 14 Juurdepääs põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemile Toetusesaajad võivad olenemata sellest, kas nad saavad toetust ühise põllumajanduspoliitika, sealhulgas maaelu arengu raames, kasutada põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi vabatahtlikult. Liikmesriigid võivad samas määrata objektiivsete kriteeriumide alusel toetusesaajate kategooriad, kellel on eelisjuurdepääs põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemile. Liikmesriigid tagavad siiski nende põllumajandustootjate eelistamise, kelle juurdepääs muule nõuandeteenusele kui põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemile on kõige rohkem piiratud. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemiga tagatakse, et toetusesaajatel on juurdepääs põllumajandusliku majapidamise konkreetset olukorda kajastavatele nõuannetele. Artikkel 15 Komisjoni volitused 1. Selleks et tagada põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi tõhusus, on komisjonil õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte kooskõlas artikliga 111 seoses sätetega kõnealuse süsteemi hästi toimivaks süsteemiks muutmiseks. Kõnealuste sätetega võib muu hulgas käsitleda põllumajandustootjate juurdepääsukriteeriume. 2. Komisjon võib rakendusaktidega vastu võtta eeskirjad põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi ühetaoliseks rakendamiseks. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 112 lõikes 3 osutatud kontrollimenetlusega. IV JAOTIS FONDIDE FINANTSJUHTIMINE I peatükk EAGF 1. jagu Kulude rahastamine Artikkel 16 Eelarve ülemmäär 1. EAGFi kulude iga-aastane ülemmäär koosneb maksimumsummadest, mis on selle jaoks kindlaks määratud määrusega (EL) nr xxx/xxx [mitmeaastane finantsraamistik]. 2. Juhul kui liidu õigusaktidega on ette nähtud summad, mis tuleb lõikes 1 osutatud summast maha arvata, määrab komisjon kõnealuses õigusaktis osutatud andmete põhjal rakendusaktidega kindlaks EAGFi kuludeks eraldatava netosaldo. Artikkel 17 Igakuised maksed 1. Komisjon teeb artikli 4 lõikes 1 osutatud kulude rahastamiseks vajalikud assigneeringud liikmesriikidele kättesaadavaks igakuiste maksetena, võttes aluseks akrediteeritud makseasutuste tehtud kulud vaatlusperioodil. 2. Kuni komisjoni igakuiste maksete ülekandmiseni koondavad liikmesriigid ise kuludeks vajalikud vahendid vastavalt oma akrediteeritud makseasutuste vajadustele. Artikkel 18 Igakuiste maksete tegemise kord 1. Ilma et see piiraks artiklites 53 ja 54 osutatud rakendusakte, teeb komisjon igakuised maksed akrediteeritud makseasutuste kulude hüvitamiseks võrdluskuu jooksul. 2. Igakuised maksed kantakse liikmesriikidele üle hiljemalt tehtud kulude järgse teise kuu kolmandal tööpäeval. 1.–15. oktoobrini liikmesriikide tehtud kulusid loetakse tehtuks oktoobrikuus. 16.–31. oktoobrini tehtud kulusid loetakse tehtuks novembrikuus. 3. Komisjon määrab rakendusaktidega kindlaks igakuiselt tehtavad maksed, võttes aluseks liikmesriikide kuludeklaratsiooni ja vastavalt artikli 102 lõikele 1 esitatud teabe ning võttes arvesse artikli 43 kohaselt kohaldatavaid vähendusi ja peatamisi või muid korrektsioone. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 112 lõikes 2 osutatud nõuandemenetlusega. 4. Komisjon võib rakendusaktidega teha otsuseid lisamaksete või mahaarvamiste kohta. Sel juhul teavitatakse sellest artikli 112 lõikes 1 osutatud komiteed selle järgmisel istungil. Artikkel 19 Haldus- ja personalikulud Fondiga ei kaeta liikmesriikide ja EAGFi toetusesaajate haldus- ja personalikulusid. Artikkel 20 Riikliku sekkumise kulud 1. Kui ühise turukorralduse raames ei ole riikliku sekkumise puhul kehtestatud kindlat summat ühiku kohta, siis rahastatakse asjaomast meedet EAGFist kogu liidus ühtsete standardsummade alusel, eelkõige kui tegemist on liikmesriikidest pärit rahaliste vahenditega, mida kasutatakse toodete kokkuostuks ning sekkumistoodete ladustamisest ja vajaduse korral töötlemisest tulenevateks materiaalseteks toiminguteks. 2. Riikliku ladustamise kulude EAGFi poolse rahastamise tagamiseks antakse komisjonile õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte kooskõlas artikliga 111 seoses järgnevaga: a) liidu toetuse saamise tingimustele vastavate meetmete liigid ning hüvitamise tingimused; b) toetuskõlblikkuse tingimused ja arvutusmeetodid makseasutuste poolt tegelikult tuvastatud asjaolude alusel, komisjoni kehtestatud kindlamääraliste summade alusel või põllumajandusalaste sektoripõhiste õigusaktidega ettenähtud kindlamääraliste või mittekindlamääraliste summade alusel. 3. Komisjon kehtestab rakendusaktidega lõikes 1 osutatud summad. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 112 lõikes 2 osutatud nõuandemenetlusega. Artikkel 21 Satelliidifotode hankimine Komisjon ja liikmesriigid lepivad kontrollideks vajalike satelliidifotode loetelus kokku vastavalt iga liikmesriigi koostatud spetsifikaadile. Komisjon edastab asjaomased satelliidifotod tasuta kontrolliasutustele või kontrolliasutusi esindama volitatud teenusepakkujatele. Komisjon jääb fotode omanikuks ning nõuab need töö lõpuleviimisel tagasi. Komisjon võib ka nõuda, et võetaks meetmeid tehnoloogiate ja töömeetodite täiustamiseks seoses põllumajandusmaa kontrolliga kaugseire teel. Artikkel 22 Põllumajandusressursside järelevalve Artikli 6 punkti c alusel rahastatavate meetmete eesmärk on anda komisjonile vahendid liidu põllumajandusturgude juhtimiseks ülemaailmses kontekstis, tagada nii põllumajandusmaa kui ka põllukultuuride seisundi põllumajanduslik järelevalve, et prognoosida eelkõige saagikust ja põllumajandustoodangut, jagada rahvusvahelises kontekstis juurdepääsu kõnealustele prognoosidele, näiteks ÜRO organisatsioonide või muude rahvusvaheliste ametite koordineeritavate algatustega seoses, suurendada maailmaturgude läbipaistvust ning tagada ka agrometeoroloogilise süsteemi tehnoloogiline järelevalve. Artikli 6 punkti c kohaselt rahastatud meetmed hõlmavad ühise põllumajanduspoliitika rakendamiseks ja järelevalveks vajaliku teabe, sealhulgas satelliidipõhiste ja meteoroloogiliste andmete kogumist või hankimist; ruumiandmete infrastruktuuri ja veebisaidi loomist, ilmastikutingimuste alaste eriuuringute teostamist ning agrometeoroloogiliste ja ökonomeetriliste mudelite ajakohastamist. Vajaduse korral rakendatakse nimetatud meetmeid koostöös riiklike laborite ja asutustega. Artikkel 23 Rakendamisvolitused Komisjon võib rakendusaktidega vastu võtta eeskirjad, milles käsitletakse artikli 6 punktide b ja c kohast rahastamist, menetlust, mille alusel võetakse artiklites 21 ja 22 osutatud meetmeid seatud eesmärkide saavutamiseks; satelliidifotode ja meteoroloogiliste andmete hankimise, täiustamise ja kasutamise tingimusi ning kohaldatavaid tähtaegu. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 112 lõikes 3 osutatud kontrollimenetlusega. 2. jagu Eelarvedistsipliin Artikkel 24 Ülemmäärast kinnipidamine 1. Eelarvemenetluse ja eelarve täitmise ajal ei või EAGFi kuludega seotud assigneeringud ületada artiklis 16 osutatud summat. Kõik komisjoni poolt esitatud ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu, nõukogu või komisjoni poolt vastu võetud õigusaktid, mis mõjutavad EAGFi eelarvet, peavad vastama artiklis 16 osutatud summale. 2. Kui liidu õigusaktidega on liikmesriigiga seonduvate põllumajanduskulude puhul ettenähtud rahaline ülemmäär eurodes, hüvitatakse sellised kulud eurodes kindlaksmääratud ülemmäära ulatuses, koos vajalike kohandustega, kui kohaldatakse artiklit 43. 3. Määruse (EL) nr xxx/xxx [otsetoetused] artiklis 7 osutatud otsetoetuste riiklikke ülemmäärasid, mida on korrigeeritud kõnealuse määruse artiklis 25 sätestatud kohandustega, käsitatakse rahaliste ülemmääradena eurodes. Artikkel 25 Finantsdistsipliin 1. Selle tagamiseks, et määruses (EL) nr xxx/xxx [mitmeaastane finantsraamistik] sätestatud turuga seotud kulude ja otsetoetuste rahastamiseks kasutatavaid aastaseid ülemmäärasid ei ületataks, määratakse kindlaks otsetoetuste kohandamise määr, kui kõnealuse vaheülemmäära raames rahastatavate meetmete rahastamise prognoosid osutavad vastava eelarveaasta puhul kohaldatava aastase ülemmäära ületamisele. 2. Nõukogu määrab komisjoni ettepanekul, mis esitatakse hiljemalt selle kalendriaasta 31. märtsiks, mille suhtes lõikes 1 osutatud kohandust kohaldatakse, kõnealuse kohanduse kindlaks hiljemalt sama kalendriaasta 30. juuniks. 3. Kui kohandamise määra ei ole vastava aasta 30. juuniks kindlaks määratud, määrab komisjon selle kindlaks rakendusaktiga ning teavitab sellest viivitamata nõukogu. Vastav rakendusakt võetakse vastu kooskõlas artikli 112 lõikes 2 osutatud nõuandemenetlusega. 4. Kuni 1. detsembrini võib nõukogu komisjoni ettepanekul ja tema käsutuses oleva uue teabe alusel lõike 2 või 3 kohaselt kindlaksmääratud otsetoetuste kohandamise määra kohandada. 5. Komisjon võib rakendusaktiga vastu võtta tingimused, mida kohaldatakse assigneeringute suhtes, mis on kantud üle määruse (EL) nr xxx/xxx [finantsmäärus] artikli [149 lõike 3] kohaselt käesoleva määruse artikli 4 lõike 1 punktis b osutatud kulude rahastamiseks. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 112 lõikes 2 osutatud nõuandemenetlusega. 6. Enne käesoleva artikli kohaldamist võetakse esmalt arvesse eelarvepädevate institutsioonide ettenähtud summat seoses põllumajandussektori kriisireserviga, millele on osutatud eelarvealast koostööd ning usaldusväärset finantsjuhtimist käsitleva Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni vahelise institutsioonidevahelise kokkuleppe punktis 14. Artikkel 26 Eelarvedistsipliini kord 1. Komisjon esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule N eelarveaasta eelarveprojektiga samal ajal oma prognoosid eelarveaastate N–1, N ja N+1 kohta. 2. Kui N eelarveaasta eelarveprojekti koostamise ajal tundub, et on oht artiklis 16 osutatud summat N eelarveaasta kohta ületada, teeb komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule ettepaneku rakendada vajalikke meetmeid, et tagada kõnealusest summast kinnipidamine. 3. Kui mis tahes ajal on komisjoni hinnangul oht artiklis 16 osutatud summat ületada ja kui komisjon ei saa oma pädevuse piires võtta asjakohaseid meetmeid olukorra parandamiseks, pakub ta välja muud meetmed, mille abil tagada osutatud summast kinnipidamine. Kõnealused meetmed võetakse vastu nõukogu poolt aluslepingu artikli 43 lõike 3 alusel või Euroopa Parlamendi ja nõukogu poolt aluslepingu artikli 43 lõike 2 alusel. 4. Juhul kui N eelarveaasta lõpul liikmesriikide hüvitamistaotlused ületavad või tõenäoliselt ületavad artiklis 16 osutatud summat, siis komisjon: a) võtab nimetatud taotlused arvesse proportsionaalselt liikmesriikide poolt esitatud taotlustega ja olemasoleva eelarve piires ning määrab rakendusaktidega ajutiselt kindlaks asjaomase kuu maksete summa; b) määrab kõikide liikmesriikide puhul hiljemalt järgneva aasta 28. veebruariks kindlaks nende eelnenud eelarveaasta liidu rahastamise seisu; c) määrab rakendusaktiga kindlaks liidu rahastamise kogusumma liikmesriikide kaupa, tuginedes liidu rahastamise ühtsele määrale igakuisteks makseteks määratud eelarvelimiidi piires; d) maksab hiljemalt N+1 aasta märtsi kuumaksega välja liikmesriikidega seonduvad võimalikud hüvitised. Esimese lõigu punktides a ja c osutatud rakendusaktid võetakse vastu vastavalt artikli 112 lõikes 2 osutatud nõuandemenetlusele. Artikkel 27 Varajase hoiatamise süsteem Selle tagamiseks, et artiklis 16 osutatud eelarve ülemmäära ei ületataks, rakendab komisjon EAGFi kulude suhtes igakuist varajase hoiatamise ja järelevalvesüsteemi. Enne iga eelarveaasta algust määrab komisjon sel eesmärgil kindlaks igakuiste kulude profiilid, tuginedes vajaduse korral kolme eelnenud aasta keskmistele igakuistele kuludele. Komisjon esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule korrapäraselt aruande, milles uuritakse profiilidega seoses tehtud kulude arengut ja mis sisaldab hinnangut jooksva eelarveaasta prognoositavale eelarve täitmisele. Artikkel 28 Viitekursid 1. Kui komisjon võtab vastu eelarveprojekti või eelarveprojekti põllumajanduskulutusi käsitleva kirjaliku muutmisettepaneku, kasutab ta EAGFi eelarve prognooside tegemiseks euro ja USA dollari keskmist vahetuskurssi turul viimase kvartali jooksul, mis lõppes vähemalt 20 päeva enne eelarvedokumendi vastuvõtmist komisjoni poolt. 2. Kui komisjon võtab vastu täiendus- või paranduseelarve projekti või selle kirjaliku muutmisettepaneku ning kui vastavates dokumentides käsitletakse artikli 4 lõike 1 punktis a osutatud meetmetega seotud assigneeringuid, kasutab komisjon: a) esiteks euro ja USA dollari keskmist vahetuskurssi, mis reaalselt turul registreeriti alates eelneva eelarveaasta 1. augustist kuni viimase kvartali lõpuni, mis lõppes vähemalt 20 päeva enne eelarvedokumendi vastuvõtmist komisjoni poolt ning hiljemalt jooksva eelarveaasta 31. juulil; ning b) teiseks järelejäänud eelarveaasta prognoosina keskmist vahetuskurssi, mis reaalselt registreeriti viimase kvartali jooksul, mis lõppes vähemalt 20 päeva enne eelarvedokumendi vastuvõtmist komisjoni poolt. II peatükk EAFRD 1. jagu EAFRD üldsätted Artikkel 29 Topeltrahastamise vältimine Ilma et see piiraks toetuskõlblikkust määruse (EL) nr xxx/xxx [maaelu areng] artikli 30 lõike 2 alusel, ei kohaldata EAFRD alusel rahastatavate kulude suhtes muud rahastamist ELi eelarvest. Artikkel 30 Kõikide maksete suhtes kohaldatavad sätted 1. Kooskõlas määruse (EL) nr xxx/xxx [katusmäärus] artikli 67 lõikega 1 ei ületa artiklis 5 osutatud EAFRD toetuse komisjoni maksed eelarvelisi kulukohustusi. Maksed kuuluvad varaseima avatud eelarvelise kulukohustuse juurde. 2. Kohaldatakse määruse (EL) nr xxx/xxx [finantsmäärus] artiklit [81]. 2. jagu Maaelu arengu programmide rahastamine Artikkel 31 EAFRD rahaline toetus Maaelu arengu programmide kuludega seonduv EAFRD rahaline toetus määratakse iga programmi puhul kindlaks EAFRDst antavaid maaelu arengu toetusi käsitlevate liidu õigusaktidega kehtestatud ülemmäärade ulatuses. Artikkel 32 Eelarvelised kulukohustused Maaelu arengu programmidega seotud liidu eelarveliste kulukohustustega seoses kohaldatakse määruse (EL) nr xxx/xxx [katusmäärus] artiklit 66. 3. jagu Rahaline toetus maaelu arengu programmidele Artikkel 33 Maaelu arengu programmide maksete suhtes kohaldatavad sätted 1. Artiklis 5 osutatud kulude rahastamiseks vajalikud assigneeringud tehakse liikmesriikidele kättesaadavaks eel-, vahe- ja lõppmaksena, vastavalt käesolevas jaos esitatud kirjeldusele. 2. Eelmakse ja vahemaksete kogusumma ulatub maksimaalselt 95 %ni EAFRD toetusest iga maaelu arengu programmi puhul. Kui 95 % ülemmäär on saavutatud, jätkab liikmesriik kooskõlas määruse (EL) nr xxx/xxx [katusmäärus] artikli 70 lõikega 2 maksetaotluste edastamist komisjonile. Artikkel 34 Eelmaksete kord 1. Programmi heakskiitva komisjoni otsuse järel teeb komisjon kogu programmitöö perioodi puhul esialgse eelmakse. Kõnealune esialgne eelmakse moodustab 4 % EAFRD toetusest vastavale programmile. Eelmakse võib jaotada kuni kolmeks osaks vastavalt eelarvevahendite olemasolule. Eelmakse esimene osa moodustab 2 % EAFRD toetusest vastavale programmile. 2. Eelmakse kogusumma makstakse komisjonile tagasi, kui kulusid ei kanta ning maaelu arengu programmi raames ei saadeta ühtegi kuludeklaratsiooni 24 kuu jooksul alates eelmakse esimese osa väljamaksmisest. 3. Eelmakse intressid kuuluvad vastava maaelu arengu programmi juurde ja arvestatakse maha kulude lõppdeklaratsioonis esitatud riiklikest kulutustest. 4. Eelmakse kogusumma kontrollitakse ja kiidetakse heaks vastavalt artiklis 53 osutatud menetlusele enne maaelu arengu programmi lõpetamist. Artikkel 35 Vahemaksed 1. Vahemakseid tehakse iga maaelu arengu programmi puhul. Need arvutatakse, kohaldades iga meetme kaasrahastamise määra selle meetme raames kantud riiklike kulutuste suhtes. 2. Komisjon teeb vahemakseid vastavalt vahendite olemasolule, et hüvitada akrediteeritud makseasutuste poolt programmide rakendamisel kantud kulud. 3. Vahemakse tegemiseks peavad olema täidetud järgmised nõuded: a) akrediteeritud makseasutuse allkirjastatud kuludeklaratsioon edastatakse komisjonile vastavalt artikli 102 lõike 1 punktile c; b) EAFRD toetuse kogusummat igale meetmele ei ületata kordagi asjaomase programmi kehtivusajal; c) komisjonile edastatakse maaelu arengu programmi rakendamist käsitlev viimane iga-aastane eduaruanne. 4. Komisjon teavitab viivitamata akrediteeritud makseasutust või koordi