ET Euroopa Liidu Teataja C 139/5

Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta) artikli 50 lõike 2 punkti a kohase taotluse avaldamine

(2015/C 139/05)

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (1) artiklile 51

KOONDDOKUMENT

„BARANJSKI KULEN”

ELi nr: HR-PGI-0005-01207-3.3.2014

KPN ( ) KGT ( X )

1. Nimetus(ed)

„Baranjski kulen”

2. Liikmesriik või kolmas riik

Horvaatia Vabariik

3. Põllumajandustoote või toidu kirjeldus

3.1. Toote liik

Klass 1.2. Lihatooted (kuumtöödeldud, soolatud, suitsutatud jne)

3.2. Punktis 1 esitatud nimetusele vastava toote kirjeldus

Nimetusega „Baranjski kulen” tähistatakse pressitud sealihast tehtud fermenteeritud säilisvorsti, mis on maitsestatud jahvatatud paprika, küüslaugu ja pipraga ning mille sisu topitakse sea jämesoole (caecum) ehk katica sisse, nagu seda nimetatakse Baranja piirkonnas.

Ovaalse kuju ja tihke konsistentsiga toote „Baranjski kulen” pealispinnal ei ole nähtavaid pragusid ega vigastusi ning kestal puuduvad liigsed hallitusjäljed. Vorsti kuju sõltub kestast, mis on tihkelt sisu täis topitud. Lõpptoote miinimummass on 0,80 kg. Toote „Baranjski kulen” läbilõige on iseloomulikult sile, mis on tingitud vorstisisu jaoks kuni 8 mm suurusega tükkideks hakitud lihast. Vorstisisu kõik koostisosad jaotatakse ühtlaselt ja tihkelt, nii et läbilõikes ei ole näha auke ega pragusid.

Toote „Baranjski kulen” välispind on hele- kuni tumepruun, samas kui läbilõike värvus on heleda kuni tumeda varjundiga punane, mis on tingitud paprikast ja hakitud lihast. Toote valdav lõhn on külmsuitsutatud toodetele iseloomulikult suitsune. Tänu lisatud paprikale on toote „Baranjski kulen” maitse kergelt vürtsikas ning lõhn iseloomulik fermenteeritud suitsutatud lihale, milles leidub küüslaugu ja pipra nüansse.

Keemiline koostis

Valmimisprotsessi lõpus on toote „Baranjski kulen” keemiline koostis järgmine:

vesi: maksimaalselt 40 %;

valk: minimaalselt 29 %;

rasv: maksimaalselt 25 %.

3.3. Sööt (üksnes loomse päritoluga toodete puhul) ja tooraine (üksnes töödeldud toodete puhul)

Toote „Baranjski kulen” tooraine (90 % : 10 % liha/rasv) saadakse emistelt (kategooria K) ja sigadelt, kes on aretatud selleks, et neil oleks suur lõppmass (kategooria T2). Vorstisisu moodustavast lihast on 80 % 1. kategooria liha (tagasink, seljatükk) ja 20 % saadakse 2. kategooria lihast (abaosa). Toote „Baranjski kulen” valmistamiseks 3. kategooria liha ei kasutata.

Vähemalt 80 % toote „Baranjski kulen” valmistamiseks kasutatavast lihast saadakse tagasingi ja seljatüki lihastest kontide eraldamisel ning ülejäänud osa (mitte üle 20 % liha üldkogusest) saadakse abaosast.

Seejärel töödeldakse liha järgmiselt: lõigatakse ära kogu nahk ja nahaalune rasv ning eemaldatakse kõhrelised osad, peamised veresooned, närvid, sidekoelised kõõlused, pehme kehaõõnerasv ja verejäägid.

Toote „Baranjski kulen” valmistamiseks kasutatav sealiha ja rasv ning maitseained/vürtsid võivad, aga ei pea olema toodetud punktis 4 osutatud geograafilises piirkonnas.

3.4. Tootmise erietapid, mis peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas

Kogu tootmisprotsess peab toimuma Baranja piirkonnas järgmiselt: toormaterjali segamine, vorstisisu valmistamine, sisu kesta toppimine, ühtlustamine, fermentatsioon, valmimine.

3.5. Sellise toote viilutamise, riivimise, pakendamise jm erieeskirjad, millele registreeritud nimetus osutab

—

3.6. Sellise toote märgistamise erieeskirjad, millele registreeritud nimetus osutab

—

4. Geograafilise piirkonna täpne määratlus

Baranja on piirkond Horvaatia kirdeosas, mis asub põhja pool Drava jõe alamjooksu ja Doonau liitumiskohta.

Lõunas on Drava jõgi looduslik piir Slavoonia piirkonnaga ning idas on Doonau jõgi piiriks Horvaatia ja Serbia Vabariigi vahel. Põhjas ja loodes piirneb Baranja piirkond Ungariga.

Baranja piirkonnas on üks linn (Beli Manastir) ja kaheksa omavalitsusüksust: Bilje, Čeminac, Darda, Draž, Jagodnjak, Kneževi Vinogradi, Petlovac ja Popovac.

5. Seos geograafilise piirkonnaga

Toote „Baranjski kulen” kaitse põhineb selle mainel.

Esimene kirjalik ülestähendus Baranja kulen’i kohta on Horvaatia folkloristi ja kirjaniku Nikola Tordinaci (1858–1888) teoses „Hrvatski narodni običaji, pjesme i pripovijetke iz Pečuha i okolice”, 1986, lk 53 ja 57. 1880. aastatest pärit ülestähendustes on kirjanik esitanud väga täpse kirjelduse Baranja piirkonna horvaatidest ja nende traditsioonidest, mille hulgas oli kulen erilisel kohal.

Baranja piirkonna horvaatide vanad rahvatraditsioonid on tihedalt kokku põimunud viinamarjakasvatuse, veinivalmistamise ja toote „Baranjski kulen” tootmisega. Tänapäeval saab selle kohta täiendavalt lugeda etnoloog Đuro Frankovići (Pécs) töödest. Tema kirjeldused Baranja piirkonna horvaatide kohta annavad tunnistust kulen’i valmistamise pikaajalisest traditsioonist ning selle rollist kombestikus, mida täites loodeti Baranja piirkonna viinamägedelt saada rikkalikku saaki (Đuro Franković: „Sveti Vinko (22. siječnja)”, „Hrvatski glasnik” – Ungaris asuva Horvaatia kogukonna nädalaleht, 18. jaanuar 2007, lk 9).

Säilislihatoodete organiseeritud tootmise algust võib seostada 19.-20. sajandi vahetusega. Baranja piirkonna Karanaki asulas (tol ajal Lõuna-Ungari ala) alustas lihakarni omanik Geza Barnas mitmesuguste sealihadelikatesside tootmisega. Tema juures töötas kaks lihunikku – Jovan Berisavljević ja Lajos Gajer (seenior). Eelkõige oli tema toodete hulgas tähelepanuväärne piirkonnas tüüpiline toode „Pannonski kulin”, mida võib pidada toote „Baranjski kulen” eelkäijaks (Davorin Taslidžić ja Andrija Bognar: „Poveznice obzorja (povijest u doticaju)”, 2009, lk 160).

Alates Teisest maailmasõjast on suurem osa tootest „Baranjski kulen” toodetud Beli Manastiris, PZ Baranjka põllumajanduskooperatiivile kuuluvas Belje lihatöötlemistehases („Objektiv 25”, Belje – põllumajandus- ja tööstuskooperatiivi bülletään, 31. märts 1977, lk 5). Tol ajal peeti toote „Baranjski kulen” retsepti ärisaladuseks. Tootmist juhtis meisterlihunik Radivoj Vuković – sellest on teada andnud ta poeg dr Miroslav Vuković, kes võttis ameti üle oma isalt ja jätkas päranduseks saadud tööstuse juhtimist kuni pensionile jäämiseni. Radivoj Vuković sai toote „Pannonski kulin” retsepti Karanaci lihuniku ja vorstimeistri käest sel ajal, kui ta töötas Beli Manastiri tapamajas. Ta jätkas sama retsepti kasutamist, kuid muutis toote nimetust – nii sai sellest piirkonna muude tootjate kasutatud „Baranjski kulen” ja algne nimetus „Pannonski kulin” kadus tarvituselt. Siiani populaarse anekdoodi kohaselt hoidis Radivoj Vuković oma retsepti saladuses seni, kuni sai aru, et Baranja piirkonna tootjad tegid oma kulen’it tegelikult täpselt samal viisil (veterinaararsti dr Miroslav Vukovići avaldus, riikliku notari poolt allkirjastatud ja kinnitatud, 2010).

Baranja piirkonna kulen’i-valmistajad hakkasid Lõuna-Ungari salaamimeistrite mõjul kasutama pipart. Nad võtsid kasutusele ungarlaste tehnoloogia ja hästi tuntud oskusteabe, mille tulemused kajastusid nende toodetes. Tol ajal oli Baranja piirkonna majandus keskendunud põllumajanduslikele kaupadele; majanduse juhtimine oli Austria-Ungari aadelkonna (pika ajalooperioodi jooksul Habsburgide) käes ning sai kasu ulatuslikust kaubandusvõrgustikust. Juurdepääs tolleaegsetele Euroopa turgudele muutis pipra kättesaadavaks ka Baranja piirkonna kulen’i-valmistajatele, mis võis olla põhjuseks, et seda maitseainet hakati rohkem kasutama.

Toote „Baranjski kulen” populaarsus suurenes 1980ndatel aastatel Ida-Horvaatias, kui kulen’i-valmistajate (ehk kulenijade) hulgas hakati korraldama kvaliteedivõistlusi, mis on populaarsed tänaseni. Baranja piirkonna kulen’i-valmistajad on nimetatud võistlustel saanud sageli kõrgemaid auhindu („Tražimo najbolje proizvođače kulena”, Vinkovačke novosti, 13. veebruar 1981, lk 8; „Kulen – još uvijek najbolji u tradicionalnoj tehnologiji”, Vinkovačke novosti, 3. juuli 1981, lk 12). Endine põllumajandus-tööstuslik konglomeraat Belje (tänapäeval tuntud kui Belje d.d.) on toodet „Baranjski kulen” (kasutades toote traditsioonilist retsepti ja ajaloolise nime all turustamist) tutvustanud rahvusvahelistel messidel ja võitnud auhindu („Bitka za tržište i plasman”, Belje – põllumajandus- ja tööstuskooperatiivi bülletään, 30. aprill 1988, lk 7).

Toodet „Baranjski kulen” maitsnud paljud tarbijad on kindlad, et selle toote ainulaadsed omadused on seotud Baranja piirkonnaga. Seda on kinnitanud küsitluses osalenud 1 000 vastajat, kes maitsesid toodet „Baranjski kulen”. Vastanutest 77 % seostasid toodet Baranja piirkonnaga, kust see toode on pärit (Ipsos plus tehtud uuring seose kohta toote „Baranjski kulen” ning selle päritolukoha vahel, 2011).

Eespool öeldud arvesse võttes ei ole kahtlust, et Baranja piirkonna elanikud peavad toodet „Baranjski kulen” rohkem kui lihtsalt traditsiooniliseks toiduaineks – nende arvates on see toode osa nende kultuuri- ja ajaloopärandist, millest sõltub ka toote hea maine.

Viide toote spetsifikaadi avaldamisele

(Eespool nimetatud määruse artikli 6 lõike 1 teine lõik)

http://www.mps.hr/UserDocsImages/HRANA/BARANJSKI%20KULEN/Izmijenjena%20Specifikacija%20proizvoda%20Baranjski%20kulen.pdf

(1) ELT L 343, 14.12.2012, lk 1.