1.Üldine taust

Riigihankedirektiividega reguleeritakse lepingute sõlmimise korda ning teatavat piirmäära ületavate riigihanke- ja kontsessioonilepingute täitmise piiratud aspekte. Portaalis Tenders Electronic Daily (TED) 2014. aastal avaldatud teadetes käsitletud riigihangete hinnanguline koguväärtus oli 421,31 miljardit eurot, mis moodustab 3,32 % ELi SKPst. Avatud ja hästi reguleeritud riigihanketurud soodustavad avalike ressursside tõhusamat kasutamist ja riigihangete kvaliteedi paranemist.

Seoses riigihankedirektiividega saadud kogemused näitasid, et nende eesmärkide täielikuks saavutamiseks peab ettevõtjatele olema tagatud direktiividega antud õiguste kaitsmise võimalus kõikjal ELis. Seetõttu võeti kõrvalmeetmetena vastu õiguskaitsevahendite direktiivid (89/665/EMÜ ja 92/13/EMÜ, mida on muudetud direktiiviga 2007/66/EÜ ). Nende direktiivide eesmärk oli tagada, et ELi minimaalsete läbivaatamisstandardite alusel oleks ettevõtjatel kogu ELis juurdepääs kiiretele ja tõhusatele õiguskaitsemenetlustele juhul, kui nende arvates on lepingut sõlmides rikutud riigihankedirektiivide nõudeid. Seega on õiguskaitsevahendite direktiividel oluline osa riigihangete korraldamisel ja need on ainulaadne näide ELi õigusnormidest, millega tagatakse täielik ELi õiguste kaitse riiklikul tasandil.

Õiguskaitsevahendite direktiivid võimaldavad kaebuse esitada nii enne lepingu sõlmimist (lepingueelsed õiguskaitsevahendid) kui ka pärast seda (lepingujärgsed õiguskaitsevahendid). Lepingueelsete õiguskaitsevahendite hulka kuulub õigus võtta ajutisi meetmeid, kohustuslik ooteaeg lepingu sõlmimise otsuse ja lepingu sõlmimise vahel ning nõue peatada lepingu sõlmimise menetlus kaebuse läbivaatamise ajaks, et vältida lepingu sõlmimist. Lepingujärgsete õiguskaitsevahendite eesmärk on kuulutada olemasolev leping kehtetuks ja/või võimaldada mõjutatud pooltel saada pärast vaidlusaluse lepingu sõlmimist hüvitist (eelkõige kahjuhüvitist). Õiguskaitsevahendite direktiivide teised olulised elemendid on pakkujate automaatne teavitamine nende pakkumuse tagasilükkamise põhjustest, menetluse algatamise tähtajad ja alternatiivsed karistused (lepingu kestuse lühendamine või trahvide määramine) juhul, kui lepingu tühiseks tunnistamine ei ole kohane.

Õiguskaitsevahendite direktiivides on sätestatud, et komisjon hindab nende rakendamist ning esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande nende tulemuslikkuse kohta, eelkõige direktiiviga 2007/66/EÜ kasutusele võetud alternatiivsete karistuste ja tähtaegade tõhususe kohta. Lisaks otsustati 2013. aastal hinnata kõnealuseid direktiive komisjoni õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programmi raames. Käesolev aruanne esitatakse parlamendile ja nõukogule eesmärgiga täita juriidilist aruandekohustust parlamendi ja nõukogu ees ning tutvustada õigusloome kvaliteedi hindamise tulemusi. Aruandele lisatud komisjoni talituste töödokumendis on esitatud hindamise kohta täiendavaid andmeid.

Aruande koostamiseks kasutati järgmisi teabeallikaid:

•uuring „Economic efficiency and legal effectiveness of review and remedies procedures for public contracts“;

•veebipõhine avalik konsultatsioon, mille eesmärk oli koguda andmeid õiguskaitsevahendite direktiivide toimimise ja lisaväärtuse kohta;

•konsultatsioonid liikmesriikidega;

•mitmed suunatud konsultatsioonid riigihankeid käsitlevate vaidluste ekspertide ja praktikutega;

•siseriiklike õigusaktide ja kohtupraktika läbivaatamine.

Lisaks direktiivide tegevuspõhimõtete tulemuslikkuse hindamisele keskendutakse õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programmi raames toimuval hindamisel sellele, kas õiguskaitsevahendite direktiivid täidavad oma eesmärki, vähendavad seotud kulusid ja koormust ning suurendavad lihtsustamisvõimalusi.

Praegu puudub kogu ELi hõlmav liikmesriikides kasutatavate õiguskaitsevahendite jälgimise ja hindamise süsteem. Andmeid piirmäära ületavate riigihankelepingute suhtes algatatud õiguskaitsemeetmete kohta ei koguta struktuurselt, kooskõlastatult ega süstemaatiliselt nii, et saadud tulemusi oleks võimalik automaatselt ja lihtsalt võrreldavalt analüüsida. Sel põhjusel on õiguskaitsevahendite direktiivide mõju korrektne mõõtmine või hindamine raske ning eeldab täiendavaid tegevusi (nt ühekordne andmekogumine ja andmete eraldi analüüsimine, mida tehti praeguse hindamise puhul).

2.Rakendamine liikmesriikides

Kõik liikmesriigid on õiguskaitsevahendite direktiivid täielikult siseriiklikku õigusesse üle võtnud. Sellegipoolest täheldati olulisi ja ulatuslikke viivitusi seoses muudatusdirektiivi 2007/66/EÜ ülevõtmisega (üksikasjad on esitatud komisjoni talituste töödokumendi 5. lisas). Kuna õiguskaitsevahendite direktiivides sätestatud ühtlustamisnõuded olid minimaalsed, võtsid liikmesriigid vastu erineva kohaldamisala ja laadiga siseriiklikke õigusnorme, lähtudes oma õigustraditsioonidest.

Selle tulemusena on igas liikmesriigis asutatud mitmeid erinevaid läbivaatamisasutusi. 14 liikmesriigis on loodud administratiivne valdkondlik või mittevaldkondlik riigihangete läbivaatamise asutus. Ülejäänud liikmesriikides tegeleb riigihankemenetluste läbivaatamisega olemasolev kohtuliku kontrolli asutus.

Kõigis liikmesriikides kehtib nõue, et läbivaatamismenetlust peavad saama kasutada kõik isikud, kellel on või on olnud huvi konkreetse lepingu vastu või kes on väidetava rikkumise tõttu kahju kannatanud või võivad kahju kannatada. Lisaks on mõned liikmesriigid sätestanud, et läbivaatamismenetluse saavad algatada ka ühendused või asutused, kes ei tegutse ettevõtjana. Nendeks võivad olla erialaühingud või konkurentsiamet.