1.Sissejuhatus

Üheksal äärepoolseimal piirkonnal (Guadeloupe, Prantsuse Guajaana, Martinique, Mayotte, Réunion ja Saint-Martin (Prantsusmaa), Kanaari saared (Hispaania), Assoorid ja Madeira (Portugal)) on Euroopa Liidu jaoks eriline väärtus. Äärepoolseimad piirkonnad rikastavad ELi majanduslikult, kultuuriliselt ja geograafiliselt. Nad tagavad ELile strateegilise juurdepääsu meredele ja pakuvad unikaalseid loodusvarasid, hõlmates 80 % ELi elurikkusest.

Äärepoolseimate piirkondade kaugus, väiksus, tundlikkus kliimamuutuste suhtes ning asjaolu, et enamasti on tegemist saartega, põhjustavad probleeme nende arengule ja takistavad siseturuga lõimumist.

Nende piirkondade erilist olukorda on tunnustatud ELi aluslepingutes alates 1999. aastast ning alates 2009. aastast ELi toimimise lepingu artiklis 349, mis võimaldab neil saada kasu konkreetsetest meetmetest ELi peamistes poliitikavaldkondades, nagu põllumajandus, ühtekuuluvus ja konkurents.

Ajavahemikus 2014–2020 antakse äärepoolseimatele piirkondadele Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest ning põllumajanduse erimeetmete raames (POSEI määrus) peaaegu 13,3 miljardit eurot, mis on oluline abi investeeringuteks ja töökohtade loomiseks. Abi hõlmab kahte konkreetset eraldist regionaalarengu ja kalanduse valdkonnas, et hüvitada nende piirkondade erilisest olukorrast tulenevad täiendavad kulud.

Lisaks kohaldatakse äärepoolseimate piirkondade puhul erieeskirju sellistes valdkondades nagu riigiabi (seoses tegevusabi ja investeeringuteks ettenähtud abiga) ning maksu- ja tollipoliitika, et tugevdada nende konkurentsivõimet. Kõnealuse olulise toetusega ELilt arendatakse taristut, pakutakse elanikele teenuseid, luuakse töökohti, investeeritakse haridusse ja oskustesse ning suurendatakse ettevõtete konkurentsivõimet. Samuti aitab see parandada ja mitmekesistada põllumajandustegevust, säilitada keskkonda ning tegelda kliimamuutuse probleemidega. Käesoleva teatise juurde kuuluvas komisjoni talituste töödokumendis antakse ülevaade 2012. aasta strateegias kavandatud meetmete rakendamisest ja esitatakse üksikasjalik teave äärepoolseimate piirkondade sotsiaal-majanduslikust olukorrast.

Vaatamata aastate jooksul tehtud edusammudele seisavad äärepoolseimad piirkonnad silmitsi suurte väljakutsetega, mida võimendavad veelgi üleilmastumine ja kliimamuutused. Nende areng on ebakindel. Enamik neist vajab investeeringuid baastaristusse, näiteks teedesse ning vee- ja jäätmekäitluse rajatistesse, ning nende majandus sõltub vaid vähestest majandussektoritest. Nende piirangud, sealhulgas kaugus, toovad kaasa täiendavad kulud kõnealuste piirkondade äriühingutele, eelkõige väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele (VKEd), mis takistab nende täielikku osalemist siseturul.

Äärepoolseimate piirkondade poliitilise, majandusliku ja sotsiaalse olukorra arengusuundumused on viimastel aastatel suur murekoht. Kasvanud on tööpuudus, eriti noorte seas, ning mõnel piirkonnal on probleeme suureneva ebaseadusliku rände ja sotsiaalse kriisiga. Neis piirkondades on töötus noorte seas 40–55 %. Mõne äärepoolseima piirkonna arengutase, jõukus ning sotsiaal-majanduslikud võimalused erinevad suurel määral Mandri-Euroopa omadest. 2017. aasta septembri orkaanide põhjustatud häving, eelkõige Saint-Martini saarel, näitab nende territooriumide haavatavust, kuna on tõenäoline, et tulevikus esineb äärmuslikke ilmastikuolusid üha sagedamini.

On selge, et jõupingutusi tuleb tõhustada, et äärepoolseimad piirkonnad saaksid ELi liikmesuse eeliseid täielikult ära kasutada ja üleilmastumisprobleeme ohjeldada. On vaja tugevamat ja paremini kohandatud lähenemisviisi, et luua nende arenguks soodne raamistik ning pakkuda nende kodanikele võrdseid võimalusi. Kuigi äärepoolseimatel piirkondadel on teatavaid ühiseid probleeme, on piirkonnad siiski erinevad ja igaühel on oma konkreetsed vajadused. Poliitiliste lahenduste puhul tuleb seda arvesse võtta.

Lisaks ei saa kõiki äärepoolseimate piirkondade probleeme lahendada ELi tasandil. Majandusliku ja sotsiaalse arengu edendamine oma äärepoolseimate piirkondades on eelkõige liikmesriikide ülesanne, eriti sellistes valdkondades nagu tervis ja haridus. Äärepoolseimad piirkonnad ise peaksid tegema täiendavaid jõupingutusi, et päästa valla oma kasvupotentsiaal. Samal ajal peaks ELi pakkuma toetavamat raamistikku, mis võimaldab maksimeerida nende jõupingutuste mõju, ja võtma arvesse äärepoolseimate piirkondade huve ELi pädevusse kuuluvates valdkondades, nagu kaubandus.

Käesolevas teatises esitatakse komisjoni uus lähenemisviis selle kohta, kuidas soodustada äärepoolseimate piirkondade arengut, kasutades maksimaalselt ära nende ressursse ning uusi majanduskasvu ja töökohtade loomise võimalusi. Selleks tuleb paremini arvesse võtta nende eripära ja vajadusi. See nõuab ka konkreetseid ja kooskõlastatud meetmeid nii ELi kui ka liikmesriikide tasandil, samuti äärepoolseimates piirkondades endis (meetmete üksikasjalik loetelu on esitatud lisas). Samuti on vaja tugevdada partnerlust kõnealuste piirkondade, nende liikmesriikide ja ELi institutsioonide vahel.

Selline uus lähenemisviis põhineb eelmise strateegia rakendamisel saadud kogemustel ja laiaulatuslikul mõttevahetusel äärepoolseimate piirkondade esindajatega, mis muu hulgas toimus äärepoolseimate piirkondade 4. foorumil 30. ja 31. märtsil 2017 Brüsselis. Lähenemisviis tugineb ka nende piirkondade ettepanekutele, mis esitati komisjoni presidendile, ning Euroopa Parlamendi ja liikmesriikide panusele.

Iga algatuse puhul, millel on mõju eelarvele, järgitakse nõuetekohaselt iga-aastast eelarvemenetlust ja see ei mõjuta järgmist 2020. aasta järgset mitmeaastast finantsraamistikku.

Uus juhtimissüsteem, mis põhineb tugeval partnerlusel

Kuigi äärepoolseimad piirkonnad on osa EList ja selle ühtsest turust, on nad siiski mitmes mõttes erinevad. Uue, ennetava lähenemisviisi raames võtab komisjon paremini arvesse kõnealuste piirkondade vajadusi ja edendab ELi poliitikameetmeid, mis sobivad paremini nende olukorraga, tagades, et äärepoolseimate piirkondade eripära kajastatakse järjekindlalt komisjoni algatustes (kui see on asjakohane).

Selleks kohandatakse ELi poliitikat äärepoolseimate piirkondade vajadustega, õõnestamata liidu õiguskorra sidusust. Sama eesmärk on paljudel käesolevas teatises esitatud meetmetel. Tuleb leida tasakaal, mis hõlmab äärepoolseimate piirkondade kohtlemist Euroopa piirkondadena, millega kaasnevad kõik õigused ja kohustused, ning nende geopoliitilise ja majandusliku konteksti ennetavat tunnustamist.

Sellise lähenemisviisiga võetakse arvesse Euroopa Kohtu otsust (detsember 2015), milles selgitatakse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 349 kohaldamisala.

Komisjon hindab mis tahes olulist mõju äärepoolseimatele piirkondadele kooskõlas parema õigusloome suunistega ja eelkõige kooskõlas territoriaalse mõju menetlustega, et anda teavet poliitika kujundamiseks ja töötada vajaduse korral välja leevendamismeetmed. Sellise mõju kindlakstegemine ja analüüsimine ning selle mõju hindamine, mida avaldavad äärepoolseimatele piirkondadele kehtivad õigusaktid, sõltub usaldusväärsete andmete olemasolust ja sidusrühmade valmisolekust kasutada parimaid teadmisi kõnealuste piirkondade eripärade kohta.

Eurostat ja riiklikud statistikaasutused peavad seetõttu tegema koostööd, et parandada andmete usaldusväärsust ja täpsustada statistikat, mis ei kajasta praegu täielikult äärepoolseimate piirkondade eripära ja ohte, mis mõjutavad tulemusi. Sidusrühmi kutsutakse lisaks üles osalema komisjoni konsultatsioonides ja tagasiside andmise mehhanismides, et esitada oma seisukohad ja tõendada mõju äärepoolseimatele piirkondadele.