Brüssel 30.7.2004

KOM(2004) 532 lõplik

2004/0183 (COD)

.

Ettepanek

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV

millega kehtestatakse teatud loomaliikide humaanse püünisjahi standardid

(komisjoni esitatud)

SELETUSKIRI

Lepingust tulenevate kohustuste täitmine

1. SISSEJUHATUS

1998. aastal otsustas ühendus sõlmida kaks rahvusvahelist lepingut eesmärgiga kehtestada humaanse püünisjahi standardid rahvusvahelisel tasandil.

Esimene leping sõlmiti Kanada ja Venemaa Föderatsiooniga ja kinnitati nõukogu 26. jaanuari 1998. aasta otsusega 98/142/EÜ[1] (edaspidi leping).

Teine leping puudutab Ameerika Ühendriike ja on vormistatud kooskõlastatud protokollina. See kinnitati nõukogu 13. juuli 1998. aasta otsusega 98/487/EÜ[2].

Nüüd tuleb ühendusel neist lepingutest tulenevaid kohustusi täita.

Selguse mõttes viidatakse alljärgnevalt ainult lepingule, kuna see on kõige üksikasjalikum juriidiline dokument. USA-ga sõlmitud leping on aga oma põhisisult Venemaa Föderatsiooni ja Kanadaga sõlmitud lepinguga sarnane.

Lepingu sõlmimist ajendas soov jõuda kokkuleppele loomade humaanse püünisjahi rahvusvahelistes standardites ja vältida kaubandusvaidlusi suuremate rahvusvaheliste karusnahaeksportijatega.

Ühenduse ja Kanada vahel on lepingut ajutiselt kohaldatud alates 1999. aasta juunist, kuna selleks, et leping jõustuks, peab Venemaa Föderatsioon selle ratifitseerima.

2. LEPING

Leping loomade humaanse püünisjahi rahvusvaheliste standardite kohta koosneb 17 artiklist ja 4 lisast. Lepingu eesmärk on kehtestada standardid humaansetele püünisjahi meetoditele, parandada lepinguosaliste vahelist teabevahetust ja koostööd nende standardite täitmisel ja täiustamisel ning soodustada lepinguosaliste vahelist kauplemist karusnahkade ja püünistega. Humaanse püünisjahi standardite eesmärk on tagada püütud loomade piisav heaolu ja seda jätkuvalt parandada.

Seoses käesoleva ettepanekuga võib lepingu kohta esitada järgmised tähelepanekud.

Lepingu kohaselt on lepinguosalised kohustatud keelustama kokkulepitud ajakava piirides kõigi eluspüügi- ja tapvate püüniste kasutamise, kui need ei vasta lepingu I lisas toodud 19[3] loomaliigi[4] humaanse püünisjahi standarditele.

Seetõttu tuleb kasutatavaid püünisjahi meetodeid etteantud tehniliste nõuete kohaselt katsetada, et oleks tagatud püütud loomade piisav heaolu. Siit tulenevalt on vaja kehtestada katsetatud püüniste sertifitseerimiseks vajalikud protsessid. Leping kehtib kõigi mehhaaniliste tapvate ja eluspüügipüüniste kohta, mida kasutatakse nende 19 maismaal elava või poolveelise eluviisiga imetaja püüdmiseks, kes on nimestikku võetud metsloomavarude majandamise, sealhulgas kahjurite tõrje, karusnaha, naha või liha saamise eesmärgil ning imetajate püüdmiseks liikide säilitamise otstarbel.

Lepinguosaliste tähtsamad kohustused on toodud lepingu artiklis 7. See artikkel nõuab, et seataks sisse korrakohased protsessid standarditele vastavate püüniste sertifitseerimiseks ja et pädevad asutused tagaksid nende territooriumil kasutatavate püünisjahi meetodite standarditele vastavuse. I lisas esitatud kooskõlastatud ajagraafik näitab, mis ajaks tuleb need kohustused täita. Selle kohaselt tuleb lepinguosalistel tagada eluspüügimeetodite katsetamine selleks, et tõestada nende vastavust humaanse püünisjahi standarditele, ja nende sertifitseerimine kolme kuni viie aasta jooksul lepingu jõustumisest arvates, sõltuvalt katsete prioriteetsusest ja katserajatiste olemasolust. Tapvate püünisjahi meetodite osas on lõpptähtajaks viis aastat pärast lepingu jõustumist. Sertifitseerimata püüniste kasutamine tuleb keelustada kolme aasta jooksul pärast ülalnimetatud tähtaegade lõppemist.

Lepinguosalised peavad edendama standardite jätkuvale täiustamisele suunatud uuringuid ja lepingu I lisa ümber vaatama ning ajakohastama. Leping kohustab osapooli täiendama püütud loomade heaolu hindamiseks vajalikke teaduslikke teadmisi (nt uurima teatud konkreetseid näitajaid). Sellele vastavalt peavad kõik lepinguosalised edendama järgmiste liikide edasist uurimist: Ondatra zibethicus (ondatra) - Euroopa Ühendus, Procyon lotor - Kanada, Martes zibellina - Venemaa Föderatsioon. Selle kohustuse täitmiseks käivitas komisjon uuringu ondatrate kohta. Uuringu lõpparuanne esitati 2003. aasta juunis ja see annab teavet püünistesse sattunud ondatrate käitumise ja füsioloogiliste parameetrite (nt pulsisageduse) kohta.

Lepingu neljas lisas on ära toodud humaanse püünisjahi standardid, vastavate loomaliikide nimestik, lepingu täitmise ajakava, juhised püüniste katsetamiseks ja püügimeetodite jätkuva arengu uurimiseks, nõuete rakendusala täiustamiseks koostatud uurimisprogrammid, arbitraažiorganit käsitlevad sätted ja lepinguosaliste deklaratsioonid.

“Euroopa Ühenduse deklaratsioonis” on öeldud, et ühendus “ei rakenda mingeid meetmeid nõukogu määruse (EMÜ) nr 3254/91 täitmiseks selle aja jooksul, mida teised lepinguosalised põhjendatult vajavad lepingu ratifitseerimiseks, ja pärast ratifitseerimist senikaua, kuni leping on jõus ja seda täidetakse vastavalt lepingu sätetele”.

Komisjon viis läbi uuringu[5] selle kohta, kuidas liikmesriigid oma kehtivate seaduste põhjal juba praegu lepingust tulenevaid kohustusi täidavad. Saadud teabe kohaselt püütakse liikmesriikides loomi püünistega peamiselt kahjurite tõrje eesmärgil või sellepärast, et nad hävitavad viljasaaki, kahjustavad vara, kannavad haigusi, ohustavad ulukeid või põhjustavad üleujutusi. Neljas liikmesriigis püütakse aeg-ajalt mõningaid liike ka karusnaha saamiseks. Üldjuhul ei ole liikmesriigid oma seadusandluses lepingu täitmiseks vajalikke korrektiive veel teinud. Liikmesriikide praegune riiklikul ja/või piirkondlikult tasandil püünisjahti reguleeriv seadusandlus on riigiti erinev. Seetõttu tuleb seadusandlust ühtlustada, et ühendus suudaks oma lepingust tulenevaid rahvusvahelisi kohustusi täita.

On peetud nõu huvigruppide, asjatundjate ja valitsusväliste organisatsioonidega. Käesolevas ettepanekus on arvestatud nende arvamusi muuhulgas püünisjahi meetodite katsetamise ja sertifitseerimismenetluse kohta. Samas ei peetud aga õigeks toetada taotlusi ühendusekeskse katselabori loomiseks või püüniste katsetamise rahastamiseks ühenduse eelarvest.

3. DIREKTIIVI EELNÕU SEOSED KEHTIVA SEADUSANDLUSEGA

Ühenduses on kõigi taldrikraudade kasutamine keelustatud nõukogu 4. novembri 1991. aasta määrusega (EMÜ) No 3254/91, mis keelab kasutada ühenduses taldrikraudu ja tuua ühendusse sisse teatud metsloomade karusnahku ja neist valmistatud töödeldud tooteid, mis pärinevad riikidest, kus neid püütakse taldrikraudade või rahvusvaheliste humaanse püünisjahi standarditega vastuolus olevate võtetega[6]. See keeld on ära toodud määruse artiklis 2.

Lisaks keelustatakse sama määruse artikli 3 lõikega 1 13 eraldi loetletud metsloomaliigi karusnahkade ja neist valmistatud töödeldud toodete ühendusse sissetoomine. Küll aga tohib neid importida neist kolmandatest riikidest, mille seaduste või nende rakendussätetega on taldrikraudade kasutamine keelatud, samuti kolmandatest riikidest, kus nende 13 loomaliigi suhtes rakendatakse rahvusvaheliselt kokkulepitud humaanse püünisjahi standardeid.

Leping (eriti selle artikkel 5) lubab ühendusel selle üldkeelu juurde jääda. Seetõttu jääb ka käesoleva uue direktiivi vastuvõtmise järel ühenduses kehtima kõigi taldrikraudade kasutamise keeld, isegi kui need vastavad humaanse püünisjahi standarditele.

Seetõttu hakkab käesolev uus direktiiv kehtima üksnes nende püüniste suhtes, mis ei ole taldrikrauad, mida viimaste tootjad tahavad lugeda “humaansete” püügivahendite hulka. Sellele lisaks on nende loomaliikide puhul, mis ei kuulu lepingu lisades nimetatud 19 liigi hulka, edaspidi endiselt võimalik kasutada peale taldrikraudade kõiki humaanse püünisjahi standarditele mittevastavaid püüniseid, kui need on ühenduse muu seadusandlusega kooskõlas.

Siinse ettepanekuga täidetakse lepingu keskkonda puudutavat osa ja selle sisu ning rakendusala piirdub vaid Euroopa Ühenduse poolt endale võetud rahvusvaheliste kohustuste täitmiseks vajalikuga, tagades kokkulepitud humaanse püünisjahi standarditest kinnipidamise.

Ettepaneku eesmärk ei ole kõigi püüniste turustamise või turuletoomisega seonduvate tehniliste nõuete ühtlustamine. Ettepanekuga tahetakse üksnes keelustada loetletud liikide hulka kuuluvate loomade püüdmine “ebahumaansete” püünistega.

Lepingu kaubandust puudutavate osade (lepinguga kaetud liikide püünistega püütud isendite nahast valmistatud karusnahatoodetega kauplemise soodustamine) täitmine tagatakse muudatusega määruse (EMÜ) nr 3254/91 lisas, millega määrusega hõlmatud metsloomaliikide arvu suurendatakse 13-lt 19-le.

4. DIREKTIIVI EELNÕU

Õiguslik alus ja selle põhjendused

Tehakse ettepanek rakendada lepingut direktiivi kaudu. Selline lähenemine on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega. See tagab erinevate olukordadega toimetulemiseks ja liikmesriikides kehtivate riiklike ning piirkondlike rakendussätete hõlpsamaks kohaldamiseks vajaliku paindlikkuse. Lisaks on enamik lepingus toodud kohustusi paindlikult sõnastatud ja sobivad pigem direktiivi kui määruse põhjal täitmiseks.

Käesoleva ettepaneku õiguslikuks aluseks on valitud artikkel 175 põhjendusega, et direktiiv peab etendama metsloomaliikide kaitsmisel ja säilitamisel olulist osa sellega, et sätestab püünistega püütavate loomade piisava heaolu. Ettepaneku tähtsaim eesmärk on rahvusvaheliselt kokkulepitud humaanse püünisjahi standardite ühenduse-sisene täitmine selleks, et püünistega püütud loomadele asjatute kannatuste ja stressi põhjustamisest hoidudes anda panus loomade heaolusse ja liikide kaitsesse, neid edendada ja nende taset tõsta.

Käesoleva direktiiviga ei taheta võtta liikmesriikidelt õigust tulevikus vastu võtta ja ellu viia veegi rangemaid jahti ja püünisjahti puudutavaid meetmeid. Näiteks võivad liikmesriigid soovida kohaldada humaanse püünisjahi standardeid teistelegi loomaliikidele lisaks siin toodud 19 liigile.

Seetõttu on artikkel 175 direktiivile sobivaks õiguslikuks aluseks, kuna lubab liikmesriikidel artikli 176 põhjal kehtestada rangemaid reegleid tingimusel, et need on kooskõlas asutamislepinguga ja konkreetsemalt selle kaupade vaba liikumist käsitlevate sätetega.

Rakendusosa

Ettepaneku artikkel 1 käsitleb direktiivi sisu ja reguleerimisala. Selle kohaselt kehtestatakse direktiiviga humaanse püünisjahi standardid, püügimeetoditele esitatavad nõuded, tehnilised tingimused püünisjahi meetodite katsetamisele ja teatud metsloomaliikide püüdmisel kasutatavate püüniste sertifitseerimisele, ning see puudutab püüniseid, mida kasutatakse I lisas loetletud metsloomaliikide püüdmisel metsloomavarude majandamise, kahjurite tõrje, loomastiku kaitse ja säilitamise ja naha, karusnaha või liha saamise eesmärgil.

Ettepaneku artiklis 2 on sõnastatud rakendusosas kasutatavad mõisted.

Ettepaneku artikkel 3 sisaldab liikmesriikidele nõuet määrata selle direktiivi täitmise eest vastutavad pädevad asutused.

Ettepaneku artiklis 4 on esitatud püüniste kasutamise üldtingimused. Alates 1. jaanuarist 2009 võib loetletud 19 loomaliigi püüdmiseks kasutada üksnes sertifitseeritud püüniseid. Lisaks sõnastatakse artiklis põhimõte, mille kohaselt lubatakse ühenduses kasutada ka kolmandates riikides sertifitseeritud püüniseid.

Artikli 5 kohaselt tuleb liikmesriikidel tagada, et alates 1. jaanuarist 2012 ei kasutataks enam püügimeetodeid, mis ei ole humaanse püünisjahi standarditega kooskõlas. Artikli lõigetes 2 ja 3 tuuakse ära loomade humaanse eluspüügi- ja tapvate püünistega püüdmise kriteeriumid.

Artiklis 6 rühmitatakse varasemaga võrreldes erinevalt artikli 4 lõikes 1 ja artiklis 5 toodud üldiseloomuga kohustuste osas lubatavad erandid. Nii võib erandeid teha konkreetsetel juhtudel ja kindlal eesmärgil, nagu näiteks rahvatervise ja avaliku turvalisuse huvides, avaliku ja eraomandi kaitseks, teadusuuringute, õppe, populatsioonide taastamise, loomade reintrodutseerimise, aretamise ja loomastiku ning taimestiku kaitse eesmärgil, samuti võidakse lubada traditsiooniliste puidust püüniste kasutamist, kui see on vajalik põlisrahvaste kultuuripärandi säilitamiseks. Samuti võidakse lubada püüniste ajutist kasutamist seni, kuni neid asendavate püüniste uurimise tulemused pole veel selgunud. Ja lõpuks võivad liikmesriigid lubada üksikisikutel ehitada ja kasutada püüniseid, mis konstruktsioonilt sarnanevad pädevate asutuste poolt kinnitatud püünistega. Sellised üksikisikute valmistatud püünised peavad olema lihtsad, omavalmistatud ja eraviisiliselt kasutatavad püünised. Kui nende suhtes ei ole praktiline rakendada tööstuslikele tootjatele kehtestatud sertifitseerimissüsteemi ja katsenõudeid, aga liikmesriik tahab selliste püüniste kasutamist lubada, peab vastav pädev asutus kinnitama nende üldkonstruktsiooni ja väljastama oma rakendussätete raames vastava korralduse. Praegusel etapil ei saa öelda, milline on kõigi omavalmistatud püüniste sobiv konstruktsioon. Kuid pädeval asutusel tuleks ilma ametlikke katse- ja sertifitseerimismenetlusi läbi tegemata võrrelda selliseid püüniseid humaansele püünisjahile kehtestatud standarditega.

Ettepaneku artikkel 7 käsitleb püüniste sertifitseerimist juhul, kui püüniseid ja püügimeetodeid on nende humaanse püünisjahi standardite vastavuse tõestamiseks katsetatud. See tähendab liikmesriikidele kohustust tagada, et sertifitseeritaks ainult selliseid püüniseid ja püüdmisviise, mida on katsetatud ja mis on osutunud humaanse püünisjahi standarditele vastavaks. Neile püünistele peavad liikmesriikide pädevad asutused väljastama nõuetekohased standardsed sertifitseerimisdokumendid, milles on ära näidatud antud püüniste kasutamisega seotud eritingimused ja piirangud.

Kuna standardne sertifitseerimisdokument aitab sertifitseerimismenetlusi paremini ühtlustada ja hõlbustab nende vastastikust tunnustamist, töötatakse artikli 14 põhjal välja standardne sertifitseerimisdokument.

Ettepaneku artikli 8 kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et karusnahakütid oleksid kompetentsed, omaksid vajalikke teadmisi või saaksid vastava väljaõppe.

Tootjatega seotud küsimusi käsitlev artikkel 9 sätestab liikmesriikide kohustuse nõuda tootjatelt, et need näitaksid, millised püünised on sertifitseeritud ja õpetaksid kasutajaid neid õigesti üles seadma, hooldama ning ohutult käsitsema.

Ettepaneku artikkel 10 nõuab, et liikmesriigid toetaksid ja soodustaksid humaanse püünisjahi standardite täiustamise ja laiendamise alaseid uuringuid eesmärgiga parandada püütavate loomade heaolu. See ei võta komisjonilt kohustust selliseid uuringuid samuti toetada.

Ettepaneku artikkel 11 sisaldab standardset karistussätet.

Ettepaneku artiklis 12 nõutakse, et komisjon ja liikmesriigid vastastikku teavet vahetaksid. Liikmesriigid peavad tagama ka vajalikud sammud avalikkuse teavitamiseks direktiivi põhjal rakendatavatest meetmetest.

Ettepaneku artiklis 13 märgitakse, et komisjoni peab abistama vastavalt nõukogu 9. detsembri 1996. aasta määruse (EÜ) nr 338/97 (looduslike looma- ja taimeliikide kaitse kohta nendega kauplemise reguleerimise teel)[7] artiklile 18 moodustatud regulatiivkomitee. Komitee ülesanne on aidata direktiivi täita ja leppida kokku direktiivi lisadesse tehniliste muudatuste tegemises. Tehakse ettepanek, et komitee vaataks üle lisades toodud nõuete ja katsetustega seonduva teadusliku ja tehnilise informatsiooni. Komiteelt oodatakse ka seoses nõuete täiustamisega arvamuse avaldamist sertifitseerimise ja uuringute küsimustes. Veel aitab ta ette valmistada lepingu ühise korralduskomitee koosolekuid.

Ettepaneku artiklis 14 tuuakse välja rakendussätted ja muudatused, mille korral komisjonil tuleb komitee menetluste kohaselt kehtestada teatiste saatmise, teabevahetuse ja standardse sertifitseerimisdokumendi koostamise tingimused ja kriteeriumid. Lisaks on siin sätestatud, et vajaduse korral teeb komisjon komitee menetluste kohaselt direktiivi lisadesse muudatusi.

Ettepaneku artikli 15 kohaselt võivad liikmesriigid säilitada ja kehtestada siinsetega võrreldes rangemaid sätteid.

Artikkel 16 sisaldab ülevõtmissätteid. Tähtajaks on määratud 31. detsember 2005.

Ettepaneku artikkel 17 sisaldab direktiivi jõustumist puudutavaid sätteid.

Ettepaneku artikkel 18 sisaldab standardset punkti dokumendi adressaatide kohta.

Ettepaneku neljas lisas on ära toodud dokumendis käsitletavad loomaliigid (I lisa ), humaanse püünisjahi standardid (II lisa ), püügimeetodite katsetamist puudutavad tehnilised sätted (III lisa ) ja teadusuuringutega seonduvad üksikasjad (IV lisa ).

5. JÄRELMÕJUD

Mis puutub mõjude hindamise protsessi, siis otsustas komisjon oma 2003. aasta töö- ja seadusloome kava vastuvõtmise käigus 2002. aasta novembris mitte lugeda siinset ettepanekut nende ettepanekute hulka, mille järelmõjudele tuleb anda põhjalikum hinnang. Lisaks tuleb märkida, et mõjude hindamist kasutatakse tavaliselt poliitikate kujundamise protsessi ühtsuse ja kvaliteedi tõstmise vahendina. Antud juhul on aga nõukogu juba lepingu sõlminud ja väljapakutud poliitika heaks kiitnud. Ülalnimetatut arvestades ei hakatud siin eraldi mõjude hindamist läbi viima.

Käesolev direktiiv ei mõjuta rahaliselt ühenduse eelarvet. Sellel on aga majanduslikud mõjud tulenevalt lepingu kohaselt püüniste katsetamisele ja sertifitseerimisele esitatavatest nõuetest. Lisaks võivad küllaltki olulised olla ka sertifitseerimata püüniste väljavahetamise kulud. Kulusid on paratamatult raske prognoosida, kuna need erinevate loomaliikide puhul varieeruvad. Nii näiteks nõuavad laialt levinud liigi püüniste välikatsetused vähem aega ja raha kui püünisekartlikumate liikide lõksude katsetamine. Umbkaudsete hinnangute järgi läheb ühe püügimeetodi hindamine ühe loomaliigi suhtes kehtestatud nõuete osas sõltuvalt püünise liigist ja uuritava loomaliigi iseärasustest maksma ligikaudu 30 000-100 000 eurot.

Et kulud on suhteliselt tagasihoidlikud, tehakse ettepanek jätta nende jaotamine liikmesriikide hooleks. Kulude jaotamisel on liikmesriikidel mitmeid valikuvõimalusi, millel kõigil on oma plussid ja miinused. Kulud peaksid katma püüniste tootjad, liikmesriigid ja püüniste kasutajad. Kui maksta tuleb tootjatel, piirab see tõenäoliselt katsetatavate püüniste ringi laialdaselt kasutatavate püünistega, mille puhul võivad tootjad olla üsna kindlad, et teevad oma kulud tasa. Need püünised võivad olla uute, hiljaaegu välja töötatud püünistega võrreldes ebahumaansemad. Tulemuseks võib olla, et teatud liikide püüdmiseks ei õnnestugi püüniseid sertifitseerida ja miski ei taga kõige humaansemate püüniste kasutuselevõtmist. Kui loomi ei saa püünistega püüda, võidakse kahjurite arvukuse piiramiseks kasutada muid vahendeid, näiteks mürgitamist, mis põhjustavad loomadele kannatusi ja võivad avaldada kahjulikku mõju keskkonnale. Veel võib püünistest loobumise tulemuseks olla bioloogilise mitmekesisuse vähenemine ja üleujutustest tulenevad kahjud (ondatra arvukuse piiramine). Ettepanek võimaldab püünisjahi meetodite katsetamisel ja püüniste sertifitseerimisel tegutseda piisava paindlikkusega, et selliseid võimalikke kahjulikke mõjusid vältida. Pole siiski võimatu, et direktiivi täitmise kogemuste valgusel tuleb finantseerimismehhanisme revideerida.

2004/0183 (COD)

Ettepanek

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV

millega kehtestatakse teatud loomaliikide humaanse püünisjahi standardid

EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut ja eriti selle artikli 175 lõiget 1,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut[8],

võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[9],

võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust[10],

tegutsedes asutamislepingu artikliga 251 kehtestatud menetluse kohaselt[11],

ning arvestades järgmist:

(1) Nõukogu 26. jaanuari 1998. aasta otsusega 98/142/EÜ, mis käsitleb humaanse püünisjahi rahvusvaheliste standardite lepingu sõlmimist Euroopa Ühenduse, Kanada ja Venemaa Föderatsiooni vahel ning nimetatud lepingu allkirjastamist käsitleva kooskõlastatud protokolli sõlmimist Kanada ja Euroopa Ühenduse vahel [12], ja nõukogu 13. juuli 1998. aasta otsusega 98/487/EÜ, mis käsitleb humaanse püünisjahi standardeid käsitleva rahvusvahelise lepingu sõlmimist Euroopa Ühenduse ja Ameerika Ühendriikide vahelise kooskõlastatud protokolli kujul[13], kiitis ühendus heaks kaks humaanse püünisjahi standardeid käsitlevat rahvusvahelist lepingut. Seetõttu tuleb täita neist lepingutest tulenevaid kohustusi.

(2) Nende lepingutega tahetakse tagada lisaks humaansele püünisjahile kehtestatud rahvusvaheliste standardite täitmisele püüniste tehniliste näitajate osas ka seda, et üheksateistkümne asjaomase loomaliigi püünisjahi meetodid oleksid nende humaanse püünisjahi rahvusvaheliste standarditega kooskõlas. Lisaks näevad humaanse püünisjahi standardid ette karusnahaküttide spetsiaalset väljaõpet.

(3) Et humaansed püünised peavad olema selektiivsed, tõhusad ja vastama vajalikele ohutusnõuetele, mõjub nende rahvusvaheliselt kooskõlastatud humaanse püünisjahi standardite täitmine soodsalt püütavate loomade heaolule ja aitab kaasa looduslike loomaliikide kaitsele nii ühenduse siseselt kui ka väljaspool seda. Metsloomavarude majandamise ja liikide säilitamise eesmärgil püünistega püütavate metsloomade piisava heaolu tagamine peaks aitama kaasa ühenduse keskkonnapoliitika eesmärkide täitmisele. Konkreetsemalt aitab ühendus selliselt toimides kaasa loodusressursside mõistlikule, säästvale ja ratsionaalsele kasutamisele ja toetab rahvusvahelisel tasandil ülemaailmsete keskkonnaprobleemide lahendamisele suunatud meetmeid.

(4) Humaansete püünisjahi meetodite tulemuslik rakendamine eeldab, et lisaks sertifitseerimisele, mis tõendab püüniste vastavust humaanse püünisjahi standarditele, on vastavalt samadele nõuetele ka nende käsitsejateks vajaliku kvalifikatsiooniga karusnahakütid.

(5) Püüniseid tuleb sertifitseerida nende eelneva katsetamise tulemuste põhjal. Katsetajaks ja sertifitseerijaks ei pea olema üks ja sama asutus või üks ja sama riik tingimusel, et mõlemad operatsioonid vastavad käesoleva direktiivi nõuetele. Sertifitseeritud püünised peavad olema kergesti äratuntavad ja teave nende humaanse püünisjahi standarditele vastava kasutamise kohta tuleb kättesaadavaks teha. Ja vastupidi, pärast katsetamiseks ja sertifitseerimiseks vajaliku ajavahemiku möödumist ei tohiks enam olla võimalik sertifitseerimata püüniseid kasutada, välja arvatud juhtudel, mil seda üldistes huvides selgesõnaliselt lubatakse.

(6) Tuleb toetada ja soodustada uuringuid humaanse püünisjahi standardite täiustamiseks.

(7) Käesolev direktiiv ei takista kohaldamast rangemat ühenduse seadusandlust ja eeskätt nõukogu 4. novembri 1991. aasta määrust (EMÜ) nr 3254/91, millega keelustatakse taldrikraudade kasutamine ühenduses ja ühendusse teatud liiki metsloomade karusnahkade ja neist valmistatud toodete import, kui need pärinevad riikidest, kus neid loomi püütakse taldrikraudadega või rahvusvahelistele humaanse püünisjahi standarditele mittevastavate püügiviisidega[14]. Seega on ühenduses igasugune taldrikraudade kasutamine ka edaspidi keelatud.

(8) Samuti ei piira käesolev direktiiv nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ (looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta) artiklite 12 ja 15 kohaldamist[15].

(9) Vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele on käesoleva direktiivi põhieesmärgi saavutamiseks vajalik ja kohane kehtestada reeglid rahvusvahelisi humaanse püünisjahi standardeid käsitlevate lepingutega ühendusele võetud kohustuste täitmiseks, nagu see on välja toodud otsustes 98/142/EÜ ja 98/487/EÜ. Vastavalt asutamislepingu artikli 5 kolmandale lõikele ei minda käesolevas direktiivis kaugemale sellest, mis on seatud eesmärkide täitmiseks vajalik.

(10) Käesoleva direktiivi täitmiseks vajalike meetmete vastuvõtmisel tuleb lähtuda nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsusest 1999/468/EÜ, millega kehtestati komisjonile antud täidesaatva võimu kasutamise kord[16],

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:

Artikkel 1

Sisu ja reguleerimisala

1. Käesoleva direktiiviga kehtestatakse humaanse püünisjahi standardid, püügimeetoditele kehtivad nõuded, püügimeetodite katsetamise ja teatud metsloomade püüdmiseks kasutatavate püüniste sertifitseerimise tehnilised tingimused.

2. Käesolevas direktiivis käsitletakse püüniseid, mida kasutatakse I lisas loetletud metsloomade püüdmisel metsloomavarude majandamise, kahjurite arvukuse piiramise, liigi kaitse ja säilitamise ja karusnaha, naha või liha saamise eesmärgil.

Artikkel 2

Mõisted

Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

1. ‘püünised’ – mehhaanilised püügiseadmed I lisas toodud loomaliikide isendite püüdmiseks kas elusalt või surnult;

2. ‘püügimeetodid’ – püünised ja nende ülesseadmise tingimused, näiteks sihtliigid, paigutamine, saagi ligimeelitamine, sööt ja looduslikud tingimused;

3. ‘eluspüügimeetodid’ – püünised, mille ehituse ja paigaldamise eesmärgiks ei ole püütud loom tappa, vaid piirata tema liikumist niipalju, et inimene saaks ta kätte;

4. ‘tapvad püügimeetodid’ – püünised, mille ehituse ja paigaldamise eesmärgiks on kinnipuutud loom tappa;

5. ‘karusnahakütt’ – isik, kellele liikmesriigi pädev asutus on andnud loa I lisas loetletud loomaliikide isendite püünistega püüdmiseks.

Artikkel 3

Pädevad asutused

1. Iga liikmesriik määrab ühe või mitu pädevat asutust, kes vastutavad käesoleva direktiivi täitmise eest.

2. Liikmesriigid teatavad komisjonile pädevate asutuste nimetused ja aadressid hiljemalt 31. detsembriks 2005. aastal. Komisjon teavitab sellest teisi liikmesriike ja avaldab pädevate asutuste nimekirja Euroopa Liidu Teatajas . Samasugune menetlus kehtib pädevate asutuste nimestikus mistahes muudatuste tegemisel.

Artikkel 4

Püüniste kasutamine

1. Alates 1. jaanuarist 2009. aastal tagavad liikmesriigid kasutusele võetavate püüniste vastavuse II lisas toodud humaanse püünisjahi standarditele ja nende sellistena sertifitseerimise pädevate asutuste poolt.

2. Liikmesriigid võivad lubada kasutada oma territooriumil püüniseid, mis on kolmandas riigis humaanse püünisjahi standardite kohaselt sertifitseeritud. Sellest keeldumise korral teatavad liikmesriigid alati keeldumise põhjused ja teavitavad sellest kirjalikult komisjoni ning sertifikaadi väljastanud kolmandat riiki.

Artikkel 5

Püügimeetodid

1. Alates 1. jaanuarist 2012 tagavad liikmesriigid, et kasutatakse ainult selliseid püügimeetodeid, mis on II lisas toodud humaanse püünisjahi standarditega kooskõlas.

2. Eluspüügimeetodit loetakse humaanseks, kui on täidetud järgmised tingimused:

(a) andmed on kogutud vähemalt 20 samasse sihtliiki kuuluva isendi põhjal;

(b) vähemalt 80 % alapunktis a) viidatud loomade juures ei ilmne ühtki II lisa punktis 2.2 loetletud näitajatest.

3. Tapvat püügimeetodit loetakse humaanseks, kui on täidetud järgmised tingimused:

(a) andmed on kogutud vähemalt 12 samasse sihtliiki kuuluva isendi põhjal;

(b) vähemalt 80 % alapunktis a) viidatud loomadest on II lisa punktis 3.2 määratud ajaks kaotanud teadvuse ja tundlikkuse ning see seisund kestab kuni surmani.

Artikkel 6

Erandid

1. Pädevad asutused võivad eraldi vaadeldavatel üksikjuhtudel lubada teha artikli 4 lõikes 1 ja artiklis 5 toodud kohustuste osas erandeid tingimusel, et neid ei kasutata käesoleva direktiivi avaldamise eesmärki kahjustaval viisil, järgmistel puhkudel:

(a) rahva tervise ja turvalisuse huvides;

(b) avaliku ja eraomandi kaitseks;

(c) teaduslikel, hariduslikel, populatsiooni taastamise, loomade reintrodutseerimise, aretuse või taimestiku ja loomastiku kaitse eesmärgil;

(d) põlisrahvaste kultuuri säilitamiseks oluliste traditsiooniliste puust püüniste kasutamise korral;

(e) mingi konkreetse liigi või eriliste keskkonnatingimuste jaoks mõeldud püünise ajutisel kasutamisel mõistliku ajavahemiku jooksul, mille pikkuse määravad pädevad asutused ja kui samal ajal jätkub uurimistöö seda asendavate püüniste leidmiseks;

(f) üksikisikutel lubatakse eraldi vaadeldavatel üksikjuhtudel ehitada ja kasutada püüniseid, mille konstruktsioon on pädevate asutuste poolt heaks kiidetud.

2. Lõike 1 kohaselt tehtavate erandite lubamisel tuleb neile kirjalikult lisada erandi tegemise põhjused ja kõik erandiga kaasnevad tingimused.

3. Vastav pädev asutus teatab komisjonile kõigist tehtud eranditest, nende põhjustest ja nendega seonduvatest tingimustest.

Artikkel 7

Sertifitseerimine

1. Kui püüniseid ja nende kasutamise meetodeid on katsetatud ja nende vastavus humaanse püünisjahi standarditele on kinnitust leidnud, tuleb liikmesriikidel tagada selliste püüniste sertifitseerimine pädevate asutuste poolt.

2. Liikmesriigid tagavad kõigi artikli 4 lõike 1 kohaselt kasutamiseks lubatud püüniste kohta standardsete sertifitseerimisdokumentide väljastamise.

3. Ilma et see piiraks püüniste kohta kehtivate üldriiklike keeldude kohaldamist, tunnistatakse liikmesriikides mõne teise liikmesriigi pädeva asutuse poolt käesoleva direktiivi nõuete kohaselt väljastatud sertifitseerimisdokumentide kehtivust.

4. Standardsel sertifitseerimisdokumendil näitab pädev asutus vajaduse korral ära kõik antud püünise kasutamisega seotud piirangud ja eritingimused.

5. Enne püünise sertifitseerimist kontrollib pädev asutus, kas katsetamise eest vastutav üksus või asutus täitis püügimeetodite katsetamisele kehtestatud III lisas toodud nõudeid ja esitas pädevale asutusele sama lisa punkti 1.6 kohaselt nõutava aruande.

Artikkel 8

Karusnahakütid

Liikmesriigid tagavad, et karusnahakütid saavad spetsiaalse väljaõppe või omandavad sellega võrdväärseid praktilisi kogemusi, oskusi ja teadmisi, mis võimaldavad neil pidada jahti vastavalt humaanse püünisjahi standarditele.

Artikkel 9

Tootjad

Liikmesriigid nõuavad, et tootjad tähistaksid sertifitseeritud püünised ja varustaksid need püüniste paigaldamist, ohutut käsitsemist ja hooldamist kirjeldavate juhenditega.

Artikkel 10

Teadusuuringud

Vastavalt IV lisa sätetele toetavad ja soodustavad liikmesriigid humaanse püünisjahi standardite täiustamiseks ja püütavate loomade heaolu parandamiseks tehtavaid teadusuuringuid.

Artikkel 11

Karistused

Liikmesriigid kehtestavad reeglid käesoleva direktiivi põhjal kehtestatavate riiklike rakendussätete rikkumise korral ette nähtud karistusmeetmete rakendamiseks ja võtavad kasutusele kõik nende täitmise tagamiseks vajalikud abinõud. Sätestatud karistused peavad olema tulemuslikud, hoiatavad ja proportsionaalsed. Liikmesriigid teavitavad komisjoni neist sätetest hiljemalt artikli 16 lõikes 1 nimetatud kuupäevaks ja teatavad komisjonile viivitamatult kõigist nende sätetega seotud muudatustest.

Artikkel 12

Teabevahetus

1. Liikmesriigid ja komisjon edastavad üksteisele käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikku teavet.

2. Liikmesriigid tagavad vajalike abinõude tarvituselevõtmise avalikkuse teavitamiseks käesoleva direktiivi põhjal rakendatud meetmetest.

Artikkel 13

Komitee

1. Komisjoni abistab vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 338/97[17] artiklile 18 moodustatud komitee (edaspidi "komitee").

2. Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikleid 5 ja 7, võttes arvesse sama otsuse artikli 8 sätteid.

Otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 lõikes 6 ette nähtud ajavahemiku pikkuseks määratakse kaks kuud.

3. Komitee kehtestab endale töökorra.

Artikkel 14

Rakendusmeetmed ja muudatused

1. Artikli 13 lõikes 2 viidatud menetluse kohaselt tegutsedes kehtestab komisjon ühesugused tingimused ja kriteeriumid:

(a) artikli 4 lõikes 2 ja artikli 6 lõikes 1 nimetatud teatiste avaldamiseks;

(b) artiklis 12 viidatud teabe edastamiseks;

(c) standardse sertifitseerimisdokumendi koostamiseks artikli 7 tähenduses.

Vastavalt vajadusele ja kooskõlas artikli 13 lõikes 2 viidatud menetlusega kehtestab komisjon täiendavaid rakendusmeetmeid.

2. Igasuguste muudatuste tegemisel otsustes 98/142/EÜ ja 98/487/EÜ nimetatud lepingu ja kooskõlastatud protokollide lisades teeb komisjon artikli 13 lõikes 2 nimetatud menetluse kohaselt vastavad muudatused ka käesoleva direktiivi lisades.

Artikkel 15

Seosed riikide seadusandlusega

Liikmesriigid võivad I lisas toodud loomade ja loomaliikide kaitseks kehtima jätta või kehtestada käesolevas direktiivis toodutest rangemaid sätteid. Kõigist sellistest meetmetest teavitavad nad komisjoni.

Artikkel 16

Sätete ülevõtmine

1. Hiljemalt 31. detsembriks 2005. aastal võtavad liikmesriigid vastu ja avaldavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud seadused, määrused ja rakendussätted. Nad edastavad koheselt komisjonile nende sätete tekstid ja nende sätete ning käesoleva direktiivi seoseid iseloomustava vastavustabeli.

Liikmesriikide nimetatud sätted hakkavad kehtima 1. jaanuarist 2006. aastal.

Need liikmesriikide poolt vastuvõetavad meetmed sisaldavad viiteid käesolevale direktiivile või ametliku avaldamise korral lisatakse neile sellised viited. Viitamise viisi määravad liikmesriigid.

2. Liikmesriigid edastavad komisjonile oma käesoleva direktiiviga kaetud valdkonnas vastu võetud tähtsamate riiklike seadusesätete tekstid.

Artikkel 17

Jõustumine

Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas .

Artikkel 18

Adressaadid

Käesolev direktiiv on adresseeritud kõigile liikmesriikidele.

Brüssel, […]

Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu nimel

president eesistuja

I LISA

LOOMALIIKIDE LOEND

Humaanse püünisjahi standardid kehtivad järgmiste loomaliikide suhtes:

+++++ TABLE +++++

II LISA

1. HUMAANSE PÜÜNISJAHI STANDARDID

1.1. Eesmärgid

Standardite eesmärk on tagada püütud loomade piisav heaolu ja seda jätkuvalt parandada.

Olenemata sellest, et püügimeetodid peavad olema käesoleva direktiivi nõuetega kooskõlas, tuleb pöörata tähelepanu püüniste konstruktsiooni ja ülesseadmise jätkuvale täiustamisele, sealjuures eriti:

(a) eluspüügipüünistega püütavate loomade heaolu parandamisele püünises viibimise ajal;

(b) tapvate püünistega püütavate loomade kiirele teadvuseta olekusse viimisele ja surmamisele; ja

(c) mittesihtloomade püüdmise minimeerimisele.

1.2. Põhimõte

Selle otsustamiseks, kas mingi püünisjahi meetod on humaanne või mitte, tuleb hinnata püütud looma heaolu.

1.3. Üldkaalutlused

Loomade heaolu tehakse kindlaks, mõõtes, kui kergelt või raskelt nad väliskeskkonnas toime tulevad ja mil määral see ebaõnnestub. Et loomad püüavad neid ümbritseva keskkonnaga toime tulla väga erineval moel, tuleb nende heaolu hindamiseks kasutada erinevaid meetodeid.

Püütud loomade heaolu iseloomustavate näitajate hulka kuuluvad füsioloogilised faktorid ning vigastusi ja käitumist iseloomustavad näitajad. Kuna mõningaid neist näitajatest pole teatud liikide osas uuritud, tuleb standarditele vastavate künniste määramiseks teostada teaduslikke lisauuringuid.

Kuigi looma heaolu tase võib suuresti erineda, kasutatakse mõistet 'humaanne' ainult selliste püügimeetodite puhul, kus vaadeldavate loomade heaolu säilitatakse piisaval tasemel, ehkki tunnistatakse, et tapvate püüniste kasutamisel võib nende heaolu tase teatud olukordades olla lühikest aega ebapiisav.

Püüniste sertifitseerimise standardites kehtestatud künnised on järgmised:

(a) eluspüügipüünistel: näitajate tase, millest allapool loetakse püütud loomade heaolu taset ebapiisavaks; ja

(b) tapvatel püünistel: loomade teadvuse ja tundlikkuse kadumiseks kulunud aeg ja selle seisundi säilitamine kuni looma surmani.

2. NÕUDED ELUSPÜÜGIMEETODITELE

2.1. Parameetrid

Hinnates seda, kas eluspüügimeetod vastab standarditele või mitte, tuleb hinnata püütud looma heaolu.

Hindamisparameetrid peavad iseloomustama käesoleva II lisa punktis 2.2 loetletud käitumist ja vigastusi iseloomustavaid näitajaid.

Hinnata tuleb reaktsiooni kõikidele nendele parameetritele.

2.2. Näitajad

Käitumuslikud näitajad, mida loetakse püünisesse püütud metsloomade ebapiisava heaolu tunnuseks:

(a) endale hammustustega tõsiste vigastuste tekitamine (enesevigastamine);

(b) silmatorkav liikumatus ja reaktsiooni puudumine.

Vigastused, mida loetakse püünisesse püütud metsloomade ebapiisava heaolu tunnuseks:

(a) luumurd;

(b) pahkluu- või pöialiigese nihestus;

(c) kõõluse või sideme rebestus;

(d) ulatuslik luuümbrise vigastus;

(e) tõsine väline või sisemine verejooks;

(f) skeletilihaste ulatuslik kängumine;

(g) jäsemete verevarustuse puudulikkus;

(h) jäävhamba murdumine hambasäsi õõne paljastumisega;

(i) silmavigastus, k.a sarvkesta rebend;

(j) selgroovigastus;

(k) tõsine siseelundite kahjustus;

(l) südamelihase kängumine;

(m) amputatsioon;

(n) surm.

3. NÕUDED TAPVATELE PÜÜGIMEETODITELE

3.1. Parameetrid

Tuleb kindlaks teha, kui kiiresti kasutatav tapmisviis looma tundetuks ja teadvusetuks muudab ja kontrollida, et see seisund kestaks kuni surmani (s.t kuni südame lõpliku seiskumiseni).

Tundetuse ja teadvusetuse tuvastamine toimub silmalau- ja sarvkesta reflekside või mistahes muu teaduslikult tõendatud sobiva parameetri kontrollimise teel.

Kui püügimeetodi nõuetelevastavuse kontrollimiseks tuleb teostada täiendavaid katseid, võib lisaks teha elektroentsefalogramme (EEG) ja mõõta nägemis- ning kuulmisreaktsiooni (VER ja SER).

3.2. Näitajad ja aeg

+++++ TABLE +++++

* seda ajavahemikku revideeritakse, et kohandada ajanõuet liikide kaupa, eesmärgiga vähendada seda 300 sekundilt 180 sekundile ja määrata nõuete rakendamise ajakava.

III LISA

1. TEHNILISED NÕUDED PÜÜGIMEETODITE KATSETAMISEL

Et tagada täpsus ja usaldusväärsus ning tõestada, et püügimeetodid vastavad standardites esitatud nõuetele, peavad püügimeetodite uuringud järgima heade katsetamistavade põhimõtteid.

Kui katsetamisemenetlused on kehtestatud Rahvusvahelise Standardiorganisatsiooni ISO nõuete kohaselt ja nende alusel saab hinnata püügimeetodite vastavust osadele või kõikidele standardinõuetele, kasutatakse ISO katsemenetlusi.

1.1. Üldsätted

Katsed tuleb teostada vastavalt üksikasjalikele uuringuprotokollidele.

Püünismehhanismi toimimist tuleb katsetada.

Välitingimustes tuleb püüniseid katsetada eelkõige selektiivsuse hindamiseks. Seda katset võib kasutada ka andmete kogumiseks püügitõhususe ja kasutajaohutuse kohta.

Eluspüügipüüniseid tuleb katsetada aedikus, kusjuures eeskätt hinnatakse loomade käitumist ja füsioloogilisi parameetreid. Tapvaid püüniseid tuleb katsetada aedikus, eelkõige teadvuseta oleku kindlakstegemiseks.

Välikatsetel tuleb püüniseid iga päev kontrollida.

Tapvate püüniste tõhusust sihtlooma teadvusetuks muutmisel ja tapmisel tuleb katsetada teadvusel olevate ja liikumisvõimeliste loomade peal laboratooriumis või aedikus ja välikatsetega. Hinnata tuleb püünise võimet tabada elutähtsaid organeid.

Katsetatavate püüniste tulemusliku hindamise huvides võib katsete järjekorda muuta.

Tavalistes kasutustingimustes ei tohi püünised kasutajat ohustada.

Vajaduse korral võidakse püüniste katsetamisel kontrollida suuremat hulka näitajaid. Välikatsetel võidakse uurida püügi mõju nii sihtliigi kui ka mittesihtliigi loomadele.

1.2. Katsesituatsioon

Püünise ülesseadmisel ja kasutamisel tuleb järgida tootjate või teiste parimaid soovitusi.

Aedikus tehtavate katsete jaoks tuleb valida aedik, kus on sihtliigi loomadele sobiv keskkond, kus nad saavad vabalt liikuda, varjuda ja tavapäraselt käituda. Seal peab saama püüniseid üles seada ja püütud loomade käitumist jälgida. Vajadusel tuleb püünis üles panna nii, et kogu püügiepisoodi saaks heli- ja videolindile võtta.

Välikatsetel tuleb valida tavaliselt püüniste ülesseadmiseks valitavate paikadega sarnased katsepaigad. Et välikatsete teostamise olulisteks põhjusteks on püüniste valikulise toimimise ja mittesihtliikidele avaldatava võimaliku negatiivse mõju uurimine, võib tekkida vajadus teha välikatseid erinevates looduslikes elupaikades, kus võib kohata erinevaid mittesihtliike. Tuleb pildistada iga püünist, selle ülesseadmist ja seda üldiselt ümbritsevat keskkonda. Piltidele peavad jääma püüniste tunnustähised enne ja pärast looma püünisesse sattumist.

1.3. Katsete teostajad

Katsete teostajad peavad olema vajaliku kvalifikatsiooni ja väljaõppega isikud.

Vähemalt ühel katsete läbiviijatest peab olema püüniste kasutamise kogemusi ja katsetes kasutatavate loomade püüdmise oskusi ja vähemalt üks isik peab tundma kõiki eluspüügipüünistega püütavate loomade heaolu hindamise meetodeid ja tapvate püünistega püütavate loomade teadvusetuse tuvastamise meetodeid. Näiteks püünisesse sattunud loomade käitumuslikke ja püünisekartust näitavaid reageeringuid peab kindlasti hindama vastava väljaõppe saanud isik, kes oskab selliseid andmeid tõlgendada.

1.4. Püüniste katsetamisel kasutatavad loomad

Aedikukatsetes kasutatavad loomad peavad olema hea tervise juures ja esindama neid isendeid, keda tõenäoliselt õnnestuks püüda metsikus looduses. Katseloomadel ei tohi olla katsetatava püünisega varasemaid kogemusi.

Enne püüniste katsetamist peab loomi pidama sobivates tingimustes ja andma neile piisavalt süüa ja juua. Loomi ei tohi hoida tingimustes, mis võivad nende heaolu halvendada.

Enne katsete alustamist peavad loomad olema jõudnud katseaedikuga harjuda.

1.5. Tähelepanekud

Käitumine

Loomade käitumist peab vaatlema vastava väljaõppega isik, kes kindlasti peab tundma antud loomaliigi käitumispsühholoogiat.

Püünisekartuse hindamiseks püütakse loom kinni talle tuttavates oludes, seejärel viiakse ta ettenähtud oludes püünisega kokkupuutesse ja hinnatakse tema käitumist.

Tähelepanu tuleb pöörata lisaärritajatele osutatavate reageeringute eristamisele püünise või püügisituatsiooni poolt põhjustatavatest reageeringutest.

Füsioloogia

Mõned loomad tuleb enne katsete alustamist varustada telemeetriliste meerikutega (nt pulsisageduse ja hingamissageduse mõõtmiseks). Seda tuleb teha piisavalt kaua enne looma püünisesse püüdmist, et ta jõuaks vahepeal seadmete paigaldamisega põhjustatud stressist vabaneda.

Kõigi vahenditega tuleb püüda vältida ebapiisavate või erapoolikute tähelepanekute ja parameetrite mõju, eeskätt sellist, mida põhjustab inimeste sekkumine andmete saamise käiku.

Bioloogiliste proovide (nt vere-, uriini-, süljeproovid) võtmist tuleb teha püüdmise suhtes sobivatel aegadel ja parameetrite proovivõtuajast sõltuvaid iseärasusi arvesse võttes. Koguda võib ka võrdlusandmeid mujal heades tingimustes peetavatelt ja muu tegevusega ametis olevatelt loomadelt, püütavatelt loomadelt enne püünisesse sattumist ja mõningaid võrdlusandmeid äärmuslike ärrituste järel (nt adrenokortikotropiini mõõtmine ärrituskatsetel).

Kõigi bioloogiliste proovide võtmisel ja säilitamisel tuleb lähtuda parimatest olemasolevatest teadmistest, et tagada nende säilimine enne analüüsi.

Kasutatavate analüüsimeetodite testisobivus peab olema kinnitatud.

Kui tapvate lõksude kasutamisel viiakse koos EEG ja/või VER-i või SER-i mõõtmistega läbi refleksidel (nt silma- või valurefleksid) põhinevaid neuroloogilisi uuringuid, peab neid looma teadvusseisundi või surmamismeetodi kohta adekvaatse teabe saamiseks sooritama asjatundja.

Kui loomad katseprotokollis ettenähtud aja jooksul teadvust ja tundlikkust ei kaota, tuleb nad humaansel viisil surmata.

Vigastused ja patoloogia

Kõik katseloomad tuleb mistahes vigastuste hindamiseks hoolikalt läbi vaadata. Luumurru kahtluse korral tuleb teostada röntgenuuring.

Surnud loomadele tuleb teha üksikasjalik patoloogiline uuring. Kogenud veterinaararst peab tunnustatud veterinaarläbivaatuse tavade kohaselt teostama surmajärgse läbivaatuse.

Vajaduse korral uuritakse kahjustatud elundeid ja/või kehapiirkondi makroskoopiliselt ja histoloogiliselt.

1.6. Aruanne

Uuringuaruanne peab sisaldama asjakohast teavet katsekorralduse, -materjalide ja -meetodite kohta ning eeskätt alljärgnevat:

(a) püünise ehituse tehniline kirjeldus, s.h ka ehitusmaterjalide kirjeldus;

(b) tootja kasutusjuhend;

(c) katseolukorra kirjeldus;

(d) ilmastikutingimused, eriti temperatuur ja lumikatte paksus;

(e) katse teostajad;

(f) katseloomade ja katsetatavate püüniste arv;

(g) püütud sihtliigi ja mittesihtliigi loomade arv liikide kaupa ja nende suhteline arvukus antud piirkonnas (haruldane, tavaline või arvukas);

(h) selektiivsus;

(i) üksikasjalikud tõendid, mis näitavad, et püünis langes kinni ja vigastas looma, ilma et see oleks püünisesse jäänud;

(j) käitumuslikud tähelepanekud;

(k) kõigi mõõdetud füsioloogiliste parameetrite väärtused ja mõõtmismeetodid;

(l) vigastuste ja surmajärgsete läbivaatuste kirjeldus;

(m) teadvuse ja tundlikkuse kaotuseni kulunud aeg; ja

(n) statistiline analüüs.

LISA IV

1. TEADUSUURINGUD

Püünisseadmete katsetamisel tuleb hinnata vajalikku hulka püütud loomade seisundit iseloomustavaid näitajaid. Kuna selliseid näitajaid, eriti täiendavaid käitumuslikke ja füsioloogilisi näitajaid ei ole siiani paljude liikide jaoks välja töötatud ja kasutusele võetud, tuleb selleks, et neid vaadeldavate liikide puhul käesolevate standardite kohaselt kasutusele võtta, viia eelnevalt nende kontrollimiseks läbi teadusuuringud, mille käigus määratakse kindlaks lähtetasemed, reageeringute suurusvahemikud ja muud vajalikud näitajad.

Eesmärgid

Artikli 11 kohaselt toetatavate ja soodustatavate uuringute eesmärgiks peab olema eeskätt lähte- ja võrdlustasemete määramine täiendavate parameetrite künniste leidmiseks, samuti praegu käesolevate standardite punkti 2.2 alt välja jäänud loomade seisundit iseloomustavate näitajate, sealhulgas mitmesuguste käitumuslike ja füsioloogiliste näitajate kasutuskõlblikkuse hindamine.

Konkreetsed näitajad

Eeskätt vajavad uurimist järgmised parameetrid:

(a) püüdmisjärgsed käitumuslikud reageeringud, sealhulgas häälitsused, äärmuslik hirm, püünisest vabastamise järel normaalse käitumise taastumiseks kuluv aeg ja hirm püünise ees. Püünisekartust uurides tuleb hinnata, kui suurel määral loom püüab tema varasemale püünises viibimisele lähedasse olukorda viimist vältida või sellele vastu hakata; ja

(b) füsioloogilised parameetrid nagu pulsisagedus ja südame arütmia ning antud liigi puhul sobivad biokeemilised (verd, uriini või sülge iseloomustavad) näitajad, näiteks glükokortikoidi sisaldus, prolaktiini sisaldus, kreatiinkinaasi aktiivsus, lektaat-dehüdrogenaasi (ja võib-olla ka isoensüüm 5) ning beetaendorfiini tasemed (kui on olemas vastavad analüüsid).

Füsioloogiliste parameetrite reageeringute kõikumisi uuritakse võrdluses nende lähte- ja piirtasemetega ning sõltuvusega ajast.

Lähtetaseme all mõeldakse antud füsioloogilise muutuja suurust, kontsentratsiooni või määra sel ajal, kui ümbritsevad tingimused looma ei häiri. Nende füsioloogiliste näitajate puhul, mis sekundite või minutitega muutuvad, vaadeldakse lähtetaset teatud tegevuse juures, näiteks lamades, seistes, kõndimisel või jooksmisel ja hüppamisel. Piirtaseme all mõeldakse antud loomade maksimum- või miinimumtasemele lähedast taset. Ülalmainitud füsioloogilised reageeringud ilmnevad tõenäoliselt kõigil imetajatel, aga lähte- ja piirtasemete suurused ja nende äärmuste vahel varieerumise iseloom tuleb iga uuritava liigi puhul eraldi kindlaks määrata.

Looma ebapiisavat heaolu iseloomustab see, kui mõõdetud tase erineb suurel määral normaalsest tasemest ja kui sellise kõrvalekalde kestus on märkimisväärne.

Kui püügimeetodi nõuetelevastavuse kontrollimiseks tuleb korraldada täiendavaid katseid, võib teha täiendavaid elektroentsefalogramme (EEG) ja sooritada nägemisreaktsiooni (VER) ning kuulmisreaktsiooni (SER) mõõtmisi.

[1] Nõukogu 26. jaanuari 1998. aasta otsus 98/142/EÜ, mis käsitleb humaanse püünisjahi rahvusvaheliste standardite lepingu sõlmimist Euroopa Ühenduse, Kanada ja Venemaa Föderatsiooni vahel ning nimetatud lepingu allkirjastamist käsitleva kooskõlastatud protokolli sõlmimist Kanada ning Euroopa Ühenduse vahel (EÜT L 42, 14.2.1998, lk 40).

[2] Nõukogu 13. juuli 1998. aasta otsus 98/487/EÜ, mis käsitleb humaanse püünisjahi standardite rahvusvahelise lepingu sõlmimist Euroopa Ühenduse ja Ameerika Ühendriikide vahelise kooskõlastatud protokolli kujul (EÜT L 219, 7.8.1998, lk 24).

[3] Läbirääkimiste käigus suurendati lepingu I lisa 2. osas loetletud loomaliikide arvu 13-lt 19-le teiste lepinguosaliste taotlusel, kes soovisid, et leping hõlmaks suuremal arvul Euroopas esinevaid liike.

[4] Canis latrans, koiott Martes americana , ameerika nugis Felix rufus, punailves Martes pennant, kalastajakärp (ilka) Ondatra zibethicus, ondatra Procyon lotor , pesukaru Martes zibellina , soobel Mustela erminea , kärp Lynx lynx , euraasia ilves Lynx canadensis , kanada ilves Meles meles , mäger Taxidea taxus , ameerika mäger Canis lupus , hunt Nyctereutes procyonoides , kährik Castor fiber , kobras Castor canadensis , kanada kobras Lutra lutra, saarmas Lutra canadensis , kanada saarmas Martes martes , metsnugis

[5] ‘Hinnang olukorrale liikmesriikides’ – abivahend lepingu täitmise ettevalmistamiseks’, koostanud FACE (Euroopa Liidu Jahindus- ja Looduskaitseühenduste Assotsiatsioon) aastatel 1999-2000.

[6] Nõukogu määrus (EMÜ) nr 3254/91, EÜT L 308, 9.11.1991, lk 1.

[7] EÜT L 61, 3.3.1997, lk 1.

[8] EÜT C […], […], lk […].

[9] EÜT C […], […], lk […].

[10] EÜT C […], […], lk […].

[11] EÜT C […], […], lk […].

[12] EÜT L 42, 14.2.1998, lk 40.

[13] EÜT L 219, 7.8.1998, lk 24.

[14] Nõukogu määrus (EMÜ) nr 3254/91, EÜT L 308, 9.11.1991, lk 1.

[15] EÜT L 206, 22.7.1992, lk 7. Direktiivi muudeti viimati Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1882/2003 (EÜT L 284, 31.10.2003, lk 1).

[16] EÜT L 184, 17.7.1999, lk 23.

[17] EÜT L 61, 3.3.1997, lk1.