P6_TA(2006)0438

Ühenduse vahendite sissenõudmine

Euroopa Parlamendi resolutsioon ühenduse vahendite sissenõudmise kohta (2005/2163(INI))

Euroopa Parlament,

- võttes arvesse komisjoni valget raamatut oma reformi kohta (KOM(2000)0200), eelkõige tegevust 96 puudutavat osa, mis käsitleb põhjendamatult eraldatud vahendite tõhusamat juhtimist;

- võttes arvesse komisjoni teatist ühenduse kulude tsentraliseeritud haldamisest või haldamisest koostöös liikmesriikidega tekkinud ühenduse nõuete sissenõudmise parandamise kohta (KOM(2002)0671);

- võttes arvesse komisjoni aruannet nõukogule ja Euroopa Parlamendile vastastikuse abistamise sätete kasutamise kohta teatavate lõivude, tollimaksude, maksude ja muude meetmetega seotud nõuete sissenõudmisel (KOM(2006)0043);

- võttes arvesse oma 8. aprilli 2003. aasta resolutsiooni 2001. aasta eelarve täitmise kohta [1], eelkõige selle lõikeid 39-43;

- võttes arvesse oma 29. jaanuari 2004. aasta resolutsiooni 2001. aasta eelarve täitmise tulemuste kohta [2], eelkõige selle lõikeid 7-9;

- võttes arvesse oma 21. aprilli 2004. aasta resolutsiooni 2002. aasta eelarve täitmise kohta [3], eelkõige selle lõiget 7;

- võttes arvesse oma 12. aprilli 2005. aasta resolutsiooni 2003. aasta eelarve täitmise kohta [4], eelkõige selle lõikeid 83-85;

- võttes arvesse oma 7. juuni 2005. aasta resolutsiooni ühenduste finantshuvide kaitse ja pettusevastase võitluse kohta [5];

- võttes arvesse nõukogu 25. juuni 2002. aasta määrust (EÜ, Euratom) nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust, [6] eelkõige selle artiklit 72;

- võttes arvesse komisjoni määrust (EÜ, Euratom) nr 2342/2002 [7], millega kehtestatakse Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust käsitleva nõukogu määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 üksikasjalikud rakenduseeskirjad, eelkõige selle artikli 78 lõike 3 punkti f ja artiklit 84;

- võttes arvesse komisjoni teatist nõukogule ja Euroopa Parlamendile uue finantsmääruse rakenduseeskirjade kohaldamise kohta (KOM(2005)0181);

- võttes arvesse ettepanekut võtta vastu nõukogu määrus, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ, Euratom) nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust (KOM(2005)0181);

- võttes arvesse määrust (EMÜ) nr 595/91 [8], eelkõige selle artikleid 3 ja 5 eeskirjade eiramise ja pettuse osas eelkõige, ja määrusi (EÜ) nr 1469/95 [9], nr 515/97 [10] ja nr 1258/1999 [11];

- võttes arvesse 21. juuni 2005. aasta määrust (EÜ) nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta [12] (uus ühise põllumajanduspoliitika määrus), eelkõige selle artiklit 32;

- võttes arvesse Euroopa Ühenduste Kohtu otsust kohtuasjas C-87/01 (Komisjon v. CEMR) [13];

- võttes arvesse EÜ asutamislepingu artiklit 256;

- võttes arvesse kodukorra artiklit 45;

- võttes arvesse eelarvekontrollikomisjoni raportit (A6-0303/2006),

A. arvestades, et komisjon ei ole veel suutnud rakendada üksikasjalikku tegevuskava põllumajandustoetuste makseasutustele tegelikult makstud intresside ja viiviste summade kindlaks tegemiseks, arvuliselt esitamiseks ja nende kasutamise selgitamiseks, nagu Euroopa Parlament nõudis oma eespool nimetatud 2001. aasta eelarve täitmisele heakskiidu andmise resolutsiooni lõigetes 39-43;

B. arvestades, et Euroopa Parlament märkis oma eespool nimetatud resolutsioonis 2001. aasta eelarve täitmise tulemuste kohta murelikult niisuguste üksikasjalike tegevuskavade puudumist; arvestades, et eelarve täitmisel koostöös liikmesriikidega sissenõutud ühenduse rahasummad ei ole regulaarselt ELi eelarvesse kirjendatud;

C. arvestades 30. märtsil 2006. aastal Sloveenias Bledis Sloveenia tolliameti ja Euroopa Pettusevastase Ameti (OLAF) korraldatud ühisseminari, millest võtsid osa veterinaararstid, terviseohutuse eksperdid ja pettusevastase võitluse eest vastutavad uurijad ning mille teemaks oli põllumajandustoodete ebaseadusliku kaubanduse ja sellega tarbijatele kaasnevate terviseriskide vastu võitlemise meetmed,

Finantsmäärus

1. tuletab meelde, et finantsmäärus näeb ette, et Euroopa Liidu nõuete sissenõudmine võib juhul, kui võlgnik ei ole huvitatud vabatahtlikust tagasimaksmisest, toimuda kohtulikul teel või vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 256 täitmisele pööramise teel;

2. tervitab seoses tagasimaksetega komisjoni poolt 2002. aasta finantsmääruse muutmise raames tehtud kolme ettepanekut, millega nähakse eelkõige ette:

- ühenduse nõuete eelisseisundi tunnustamine sarnaselt liikmesriikide maksuvõlgadega;

- viieaastase aegumistähtaja kehtestamine ühenduse nõuete sissenõudmiseks, mida võib loomulikult pikendada, kui on käimas aktiivne sissenõudmistegevus; see tooks rohkem kindlust nii institutsioonide kui ka võlgnike jaoks;

- ühenduse nõuete võrdsustamine tsiviilnõuetega kooskõlas tsiviilõiguse alase koostöö valdkonnas vastu võetud vahenditega (vt eespool nimetatud nõukogu määrus ettepaneku, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ, Euratom) nr 1605/2002, artikli 72 lõiget 2, artikli 73 punkti a ja punkti b);

3. kutsub komisjoni üles ette valmistama finantsmääruse ja eriti selle rakenduseeskirjade läbivaatamist, nii et oleks võimalik muuta selgemaks eri tüüpi ühenduse toetustest tulenevate nõuete tekkepõhist liigitust;

4. tuletab meelde, et käesolev ettepanek sisaldub finantsmääruse rakenduseeskirjade artikli 3 lõikes 1; tuletab veel meelde, et rakenduseeskirjade artiklis 105 eristatakse eel-ja vahemaksed ning kulude lõpparveldus, samuti eristatakse eelmaksed, mis tehakse liikmesriikidele või ühinemiseelsete vahendite raames finantsmääruse artikli 88 kohase lepingu täitmisel, ning finantsmääruse rakenduseeskirjade artikli 265 kohased ettemaksed;

5. märgib, et ettemaksete sissenõudmiseks tuleb kehtestada kord juhtudeks, kui projekt tuleb katkestada vääramatu jõu tõttu või muudel põhjustel; märgib samuti, et niisuguseid juhtusid võib lahendada nii, et lepingupartneri tähtaja ületanud ja vaidlustamata nõude rahuldab Euroopa Liit teise lepingu alusel;

6. on seisukohal, et makse saaja õiguspäraseid ootusi tuleb üldreeglina kaitsta, kui ta on kasutanud raha või teinud rahaga seotud korraldusi, mida ei saa tühistada või võib tühistada ainult põhjendamatute trahvide maksmisega; on seisukohal, et makse saaja ei või tugineda õiguspärastele ootustele, kui:

a) ta on saanud loa kulutuste tegemiseks tahtliku pettuse, ähvarduse või altkäemaksu teel,

b) luba kulutuste tegemiseks on saadud teabe esitamisega, mis põhilises osas oli vale või poolik ja

c) makse saaja oli teadlik loa andmise aluseks olevate asjaolude ebaseaduslikust laadist või ei olnud sellest teadlik raske hooletuse tõttu;

7. on seisukohal, et komisjon peaks esitama Euroopa Parlamendile korrapäraste ajavahemike järel ülevaate, milles esitatakse peadirektoraatide kaupa tasumata summad ja iga summa osas aeg, kui kaua summa on tasumata;

8. on seisukohal, et rakenduseeskirjad ja valdkondlikud õigusaktid peavad olema kooskõlas asutamislepingus ja praeguses finantsmääruses ette nähtud kõikehõlmavuse ja eelarve õigsuse põhimõttega;

9. on samuti seisukohal, et eelkõige peavad liikmesriigid tõestama, et nad järgivad rahvusvahelisi raamatupidamise standardeid, ning seejärel tuleks uurida, kas EL saaks seda kasutada nimetatud valdkonnas ühtse lähenemisviisi väljatöötamiseks;

10. osutab, et finantsmääruse artikli 78 lõike 1 punkti c kohaselt võib eelarvevahendite käsutaja kindlaks teha, kas kulud on kooskõlas lepingu sätetega ja enne peaarvepidajale sissenõudekorralduse edastamist peab ta hindama, kas makse saaja võib seaduspäraselt oodata, et kulusid lubatakse teha ja kas neid ootusi tuleks kaitsta, arvestades avalikku huvi nõuete sissenõudmise osas;

11. märgib, et liiga vähe on kasutatud võimalust anda võlgnikule lisaaega tagatise esitamiseks ja viivise maksmiseks finantsmääruse rakenduseeskirjade artikli 85 kohaselt, et vähemalt osa võlgu olevast summast tagasi saada;

12. märgib, et enamikul juhtudel toimub sissenõudmine lepingupartnerile makstava võla tasaarveldamisega, kui tingimused selleks on olemas; märgib samuti, et juhtudel, kui tasaarveldamine ei ole võimalik, võib viimase võimalusena saadaolev summa tagasi saada ainult siis, kui lepingupartnerit ähvardatakse tema teenuste kasutamise lõpetamisega, kui ta võlgu olevat summat tagasi ei maksa;

13. on arvamusel, et on oluline rõhutada, et eelarvevahendite käsutaja peaks OLAFit viivitamata teavitama, kui ta teeb kindlaks, et kulud ei ole lepinguga kooskõlas või luba on saadud pettuse, ähvarduse või altkäemaksu teel;

Menetlused

14. võtab teadmiseks, et seitse aastat pärast "Italburro" (võltsitud või) skandaali puhkemist ning hoolimata kogu tähelepanust, mida Euroopa Liidu institutsioonid, eriti Euroopa Parlament ja komisjon (OLAF), kõnealusele teemale osutasid:

a) on sissenõutud summa jäänud alla 0,1% pettuse hinnangulisest väärtusest,

b) on Itaalia võimude tegevuse tulemusel õnnestunud likvideerida kriminaalne võrgustik, võtta vastutusele kümmekond nimetatud võrgustiku juhti, arestida sadakond tonni võltsitud tooteid ja koguda tõendeid kümnete tuhandete tonnide võltsitud või kaubaveo kohta teistesse liikmesriikidesse, kuid sellega on tegevus piirdunud ning eriti suure pettumuse on valmistanud peaaegu igasuguse üleeuroopalise koostöö puudumine,

c) on erinevate liikmesriikide menetlused osutunud erinevateks ja ühildamatuteks, nii et võltsitud ainete kaubavedu võib ühes liikmesriigis olla käsitletav kuriteona, aga teises lihtsa haldusprobleemina, mistõttu jääb esitatav nõue oodatust kümme korda väiksemaks,

d) on hooletusse jäetud rahvatervis, kuna keegi pole uurinud võimalikku või saastamist toiduainetes keelatud ainete kasutamise teel pärast hullu lehma tõve puhangut;

15. märgib, et kuigi komisjon on tunnistanud rikkumiste toimumist nn Blue Dragoni asjas ja otsustanud ELi rahalisi vahendeid vastavalt pettusele vähendada, on ta seisukohal, et nende rahaliste vahendite haldamist jagav liikmesriik on ainuvastutav väidetavate rikkumiste täieliku uurimise, süüdlaste leidmise ja/või pettuse ohvritele hüvitise taotlemise eest; märgib samuti, et Blue Dragoni asi puudutab kahte liikmesriiki - Hispaaniat ja Prantsusmaad, mis teeb vastutuse määratlemise raskemaks ja mille tõttu on asjal veelgi ilmsemalt euroopalik mõõde; on arvamusel, et komisjon on avalik asutus, millel on otsesed kohustused Euroopa kodanike ees, kelle toetusest see Euroopa Parlamendi vahendusel sõltub, ja seetõttu ei peaks komisjon taotlema üksnes Euroopa rahaliste vahendite sissenõudmist liikmesriigilt, kus neid on vääralt kasutatud, vaid peaks samuti tegema võimalikult suuri jõupingutusi rikkujate vastutusele võtmiseks ja nende ohvritele kahju hüvitamiseks;

16. tuletab meelde, et võlgade sissenõudmise menetlust kohtulikul teel või kooskõlas EÜ asutamislepingu artikliga 256 täitmisele pööramise teel on siiani kasutatud vaid erandjuhtudel, põhiliselt konkurentsireeglite rikkumise eest määratud trahvide sissenõudmisel; võtab teadmiseks, et komisjon kavatseb kooskõlas finantsmäärusega nimetatud menetluse rakendusala edaspidi laiendada;

17. pöörab tähelepanu sellele, et institutsionaalset tüüpi menetlus, mida komisjon sissenõudmisel praegu järgib, kui nõuet ei rahuldata vabatahtlikult, ja mille puhul on ette nähtud pöördumine siseriiklike ametiasutuste poole, on liiga pikk, selle puhul ei saa kasutada makse sunniviisilist tasumist ning parimal juhul jääb makse hiljaks, kahjustades seega ühenduse finantshuve;

18. on veendunud, et seoses täitmisele pööramisega tuleb lihtsustada teabevahetust komisjoni ja liikmesriikide vahel ning komisjoni talituste ja riikide pädevate asutuste vahel on vaja sisse seada otsesemad suhted;

OLAFi reform

19. on muuhulgas seisukohal, et ühelt poolt tuleks mõelda, mil viisil korvata kohtumenetluse eest vastutavate siseriiklike ametiasutuste käsutuses olevate vahendite ebapiisavust, et oleks võimalik korralikult hinnata pettuste keerukust ELis, ning teisalt, mil viisil peaksid asjaomased Euroopa Liidu asutused tegema koostööd siseriiklike kontrolliasutustega, et neid hoiatada ning pettuse juhtumite uurimisse kaasata; tuletab meelde, et tegelikult ei ole siseriiklikel kontrolliasutustel piiravat kohustust Euroopa Liidu asutusi kaasata;

20. on samuti seisukohal, et Euroopa Liidu finantshuvide tõhusa kaitse tugevdamise huvides tuleks uurida paremaid koostöövõimalusi Eurojusti ja Europoliga ning et tuleks kaaluda võimalust muuta OLAF komisjonist ning samuti teistest institutsioonidest administratiivselt täiesti sõltumatuks;

21. märgib, et kontrollikoja eriettekandes nr 1/2005 on märgitud, et OLAFi praegune organisatsioon toimib uurimistoimingute sõltumatuse ja komisjoniga halduskoostöö osas hästi ja märgib, et aruandes on konkreetselt märgitud, et sõltumatus on praktikas tagatud, sest komisjon ei sekkunud OLAFi töösse;

22. märgib, et hoolimata juba vastu võetud meetmetest, nõuab OLAFi uurimiste avamise ja sulgemise ning ka pikendamise eeskirjade selgemaks muutmine uusi õigusloome algatusi, mille puhul tuleb ühtlasi arvesse võtta vajadust tihendada Euroopa Parlamendi ja OLAFi vahelisi suhteid;

23. ootab huviga OLAFi reformi käsitleva komisjoni määruse ettepaneku avaldamist;

Rahvatervis

24. tuletab meelde, et kehtivate eeskirjade kohaselt võib eksporditoetust saada ainult seaduslike, tervislike ja turusõbralike toodete eest ning kõik nimetatud tingimustele mittevastavad tooted loetakse igasuguste toetuste suhtes abikõlbmatuks;

25. märgib, et pettus põllumajandustoodete kaubanduses tähendab potentsiaalset ja ilmset ohtu rahva- ja loomade tervisele, nagu tuletas meelde ka OLAFi direktor ülalnimetatud kohtumisel Bledis;

26. on seisukohal, et kindlasti tuleks senisest enam juhtida nimetatud probleemile riiklike ja rahvusvaheliste kontrolliasutuste tähelepanu ning et ainult laiaulatusliku rahvusvahelise koostöö abil, mis hõlmab ka kolmandaid riike, on võimalik kindlustada tarbijate ning ELi finantshuvide kaitse pikemas perspektiivis;

27. märgib, et erinevate ebaseaduslike tegevuste analüüsimine näitab, et kiiremas korras tuleb tihendada koostööd riikide tolli- ja veterinaarametite ning ELi asutuste nagu OLAF vahel;

28. peab vajalikuks rõhutada, et Euroopa Liidus tarbijakaitse ja rahvatervise tagamise raames ei ole komisjonil, vastupidiselt liikmesriikidele toodete analüüsiga seotud kontrollivolitusi;

29. tuletab meelde, et võltsitud või puhul ei olnud tegemist mitte hügieeninõuete rikkumisega, vaid pettus puudutas toodete koostist, kusjuures tegu oli valdkonnaga, mida ühendus oluliselt subsideerib

30. on seisukohal, et komisjon ja OLAF peaks kindlustama, et liikmesriigid teostaksid oma avalikke funktsioone täitvate asutuste kaudu piisaval arvul tõeliselt sõltumatute kontrollijatega tõhusaid kontrolle;

31. on seisukohal, et sanitaarküsimustes pädevaid ametkondi tuleks teavitada juhtudest, kus pettusega võivad kaasneda hügieeniga seotud tagasilöögid, ning tagada neile hästi läbimõeldud menetluste abil juurdepääs toote näidistele; on arvamusel, et sellisel juhul peaks näidiste säilitamise aeg olema tavapärasest märgatavalt pikem;

OLAFi läbiviidav uurimine ja riiklikud menetlused

32. märgib, et OLAFil ei ole asjakohast teavet kohtu all olevate toodete koguste kohta, samas kui selliste uurimiste alusel algatatud kriminaalmenetlused on nõuete rahuldamise vaatepunktist täielikult ebaõnnestunud, isegi kui arvestada, et OLAFil on juriidiliselt võimalik riiklikud otsused komisjoni nimel vaidlustada;

33. tuletab meelde, et kuigi mõnes riigis on võimalik nõudeid rahuldada isegi juhul, kui kohtuprotsess veel käib, on paljude maade kohtupraktikas kriminaalõigus tsiviilõigusest olulisem, mis tähendab, et põhjendamatult eraldatud summade sissenõudmine pole kohtuvõimu tegevuse tõttu võimalik;

34. mõistab hukka, et mõnes riigis loetakse eeskirjade eiramine või pettus toimunuks ainult ükshaaval tõestatud summade suhtes, kusjuures iga summa suhtes tuleb seda teha eraldi, kui sel viisil pole eeskirjade eiramist või pettust tõestatud, loetakse osapool ilma konsulteerimiseta süütuks;

Eeskirjade eiramise ja sissenõudmise alane teabevahetus ning registreerimine

35. avaldab kahetsust, et komisjon ei ole 2001. aasta eelarve täitmisele heakskiidu andmise resolutsiooni ning eespool nimetatud eelarve täitmisele heakskiidu andmise järelmeetmeid käsitleva resolutsiooni lõigetes 39-43 ette nähtud tegevuskava ellu viinud;

36. tervitab komisjoni positiivset vastust Euroopa Parlamendi korduvatele nõudmistele - täpsemalt ülalmainitud 2001. aasta eelarve täitmisele heakskiidu andmise resolutsiooni lõikes 102 väljendatud nõudmised - avalikustada ühenduse eelarvest abi saajate nimed ja nendele eraldatud summad, nagu kavandatakse Euroopa läbipaistvuse algatuses (KOM(2006)0194 ja SEK(2005)1300); kahetseb siiski, et samasugune teave ühenduse vahendite sissenõudmise kohta on Euroopa läbipaistvuse algatusest välja jäetud; kutsub komisjoni üles tegema eelarvepädevatele institutsioonidele ja avalikkusele kättesaadavaks nimed ja sissenõutavad summad, mis tuleb tagastada või mis on juba kantud ELi eelarvesse, samuti nende summade lõppsihtkoha;

37. peab oluliseks, et regulatiivne raamistik näeks ette eeskirjade eiramisest tulenevate nõuete, sissenõutavate summade ning ühenduse vahenditest tegelikult kolmandatele asutustele makstud intresside ja viiviste täieliku kajastamise ühenduste eelarves, järgides nii asutamislepingus kui finantsmääruses osutatud kõikehõlmavuse ja eelarve õigsuse põhimõtet; kutsub komisjoni üles vastavalt tegutsema;

38. on seisukohal, et komisjon peab kindlasti tagama, et ühenduse kulutuste suhtes, mida hallatakse jagatud vastutuse alusel, järgitaks sedasama kinnitamise, auditi ja atesteerimise sõltumatuse põhimõtet, mida otseselt hallatavate ühenduse kulutuste puhul;

39. märgib, et mitte komisjon, vaid liikmesriigid tagavad halduskoostöö põhimõtte kohaselt, et ühenduse kulutuste suhtes, mida hallatakse jagatud vastutuse alusel, järgitakse samasuguseid kinnitamise, auditi ja atesteerimise sõltumatuse põhimõtteid, mida otseselt hallatavate ühenduse kulutuste puhul; märgib täiendavalt, et seda rakendatakse eelkõige akrediteeritud makseasutuste loomise puhul, millel on siseauditi teenistus, ja sõltumatute tõendamisasutuste loomise puhul Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi arendusrahastule määruse (EÜ) nr 1663/95 [14] kohaselt ning sõltumatute asutuste või osakondade loomise puhul määruse (EÜ) nr 1260/1999 [15] artikli 38 lõike 1 punktis f kohaselt ja kooskõlas määruse (EÜ) nr 438/2001 [16] artikliga 15;

40. on seisukohal, et sissenõudmist võivad teostada nii riigiasutused, kui ELi eelarves on ette nähtud vahendid sellega seotud kulude katmiseks, või kasumit taotlevad asutused; on seisukohal, et viimati mainitud juhul tuleb korraldada avalik pakkumine;

41. on seisukohal, et regulatiivse raamistiku muutmisega tuleb igal juhul tagada läbipaistvuse eeskirjade järgimine ning huvide konflikti vältimine seoses viiviste, intresside ja ühenduse vahendite sissenõudmisest tulenevate summade põhjenduse, suuruse ja otstarbega;

Euroopa prokurör

42. tuletab meelde ülalnimetatud kohtuotsust Euroopa Kohtu kohtuasjas C-87/01 komisjon vs. CMRE, milles Euroopa Kohus otsustas, et juhul, kui asjaomase ettevõtja peakorter asub ühes liikmesriigis, tähendab see, et kõnealuse ettevõtja suhtes saab vastava riigi õigust komisjoni vastu kasutada, ning et ühenduse õiguse ülimuslikkus ei ole piisav selleks, et muuta komisjoni tõlgendus ülimuslikuks kõnealuse riigi kohtuniku otsuse suhtes;

43. on teisalt seisukohal, et Euroopa prokuröri ametikoha loomine on tähtis otsus, eelkõige seetõttu, et see lihtsustaks juurdepääsu liikmesriikide prokuratuuridele ja võimaldaks menetlust kompaktsemaks muuta; on seisukohal, et see peaks tooma kaasa volituste koondumise Euroopa prokurörile ning toimingute hulga vähendamise; meelde, et ehkki OLAFil on uurimise raames volitus sekkuda, ei ole tal kohtuvolitusi;

44. märgib, et Euroopa prokuröri loomise projekti tuleb käsitada rohkem pikaajalise ülesandena ja edu saavutamiseks lühikese aja jooksul peab lisaväärtuse loomise kavades liikmesriikide riigiprokuröride vaheline koordineerimine olema kesksel kohal, vähendades OLAFi töökoormust ja kaitstes ühenduse finantshuve;

*

* *

45. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, Euroopa Kohtule, Euroopa Kontrollikojale, OLAFi järelevalvekomiteele ja OLAFile.

[1] ELT C 64 E, 12.3.2004, lk 199.

[2] ELT C 96 E, 21.4.2004, lk 112.

[3] ELT C 104 E, 30.4.2004, lk 640.

[4] ELT C 33 E, 9.2.2006, lk 169.

[5] ELT C 124 E, 25.5.2006, lk 232.

[6] EÜT L 248, 16.9.2002, lk 1.

[7] EÜT L 357, 31.12.2002, lk 1.

[8] EÜT L 92, 13.4.1991, lk 43.

[9] EÜT L 145, 29.6.1995, lk 1.

[10] EÜT L 82, 22.3.1997, lk 1.

[11] EÜT L 160, 26.6.1999, lk 103.

[12] ELT L 209, 11.8.2005, lk 1.

[13] EKL 2003, lk I-7617.

[14] EÜT L 158, 8.7.1995, lk 6.

[15] EÜT L 161, 26.6.1999, lk 1.

[16] EÜT L 63, 3.3.2001, lk 21.

--------------------------------------------------