[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 14.11.2008

KOM(2008) 721 lõplik

2008/0216 (CNS)

Ettepanek:

NÕUKOGU MÄÄRUS,

millega luuakse ühenduse kontrollisüsteem ühise kalanduspoliitika eeskirjade järgimise tagamiseks {SEK(2008) 2760} {SEK(2008) 2761}

(komisjoni esitatud)

SELETUSKIRI

I. Ettepaneku taust

Üldine taust

Ühise kalanduspoliitika nurgakivi on püügimahtude piiramine ja kontrollimine, määrates lubatud kogupüügi ja riiklikud kvoodid koos tehniliste eeskirjade ning püügikoormuse reguleerimise kavadega. Ühise kalanduspoliitika keskmes on Euroopa kalanduse kontrollipoliitika, kuna selle usaldusväärsus sõltub kõnealuse kontrollipoliitika tõhusast rakendamisest. Hoolimata mõningatest edusammudest, on kontrollisüsteemil jätkuvalt olulised puudujäägid, mille on tuvastanud nii Euroopa Komisjon[1] kui ka Euroopa Kontrollikoda[2]. Praegune kontrollisüsteem on ebatõhus, kulukas ja keeruline ning ei anna soovitud tulemusi. Kontrollipoliitika jätkuval suutmatusel on olulised tagajärjed kalavarude, kalamajanduse ja kalandusest sõltuvate piirkondade tulevikule. Seetõttu teeb komisjon ettepaneku oluliselt reformida ühise kalanduspoliitika osaks olevat kontrollisüsteemi. Kõnealune algatus on komisjoni põhiprioriteet kalanduse alal 2008. aastal.

Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Keskendudes ühise kalanduspoliitika igale aspektile, peaks kontrollipoliitika reformimine globaalse ja integreeritud lähenemise tõttu mitte ainult parandama kontrollivõimet ja kalavarude majandamist ning looma ELis võrdsed võimalused, vaid omama ka positiivset strukturaalset mõju kalandusele ja turule ning seega võitlema eeskirjade eiramisega seotud keskkonna-, majandus- ja sotsiaalsete tagajärgede vastu. Täpsemalt on ettepaneku eesmärk saavutada järgnev:

Uus ühine lähenemine kontrollimisele ja inspekteerimisele

Ühtlustatud inspekteerimiskorra ja kõrgemate standardite kasutusele võtmine peaks tagama ühetaolise kontrollipoliitika rakendamise liikmesriigi tasandil, võttes samas arvesse ja austades erinevate kalalaevastike mitmekesisust ning eripära.

Eeskirjade järgimise tava

Eesmärk on mõjutada kõigi kogu püügitegevuses (püüdmine, töötlemine, levitamine ja turustamine) osalevate sidusrühmade käitumist, nii et ühise kalanduspoliitika ja selle määruste täitmine saavutataks mitte ainult seire ja kontrollitegevuse abil, vaid ka eeskirjade järgimise üldise tava tulemusena, kus kõnealuse majanduse iga osa panustab täitmistegevusse ning taastatakse ühise kalanduspoliitika eeskirjade õiguspärasus.

Ühise kalanduspoliitika eeskirjade tõhus kohaldamine

Eesmärk on tugevdada komisjoni haldusvolitusi ning võimet sekkuda võrdeliselt sellega, kui suurel määral on liikmesriigid sätted täitmata jätnud. Komisjoni ja liikmesriikide kohustused määratletakse selgelt, et vältida kattumisi ning tagada, et komisjon jääb oma põhitegevuse, ühise kalanduspoliitika eeskirjade liikmesriikidepoolse rakendamise kontrollimise ja kindlakstegemise juurde. Praegune mikrotasandi otsuste süsteem tuleks järk-järgult asendada makrotasandil toimuval haldamisel põhineva lähenemisega.

Ettepaneku valdkonnas kehtivad õigusnormid

Kõnealuse kontrollipoliitika alus on nõukogu määrus (EMÜ) nr 2847/93 (edaspidi „kontrollimäärus”[3]) ning nõukogu määruse (EÜ) nr 2371/2002 (edaspidi „algmäärus”[4]) V peatükk. Kontrollimäärust on muudetud kaksteist korda. Kontrollimääruse arvukate muutmistega põhjustatud keerukuse teeb veelgi halvemaks asjaolu, et hulk kontrollisätteid sisaldub mitmes eraldiseisvas määruses.

Kooskõla Euroopa Liidu muude tegevuspõhimõtete ja eesmärkidega

Ettepanek toetab ühise kalanduspoliitika üldist eesmärki – nimelt vee-elusressursside säästvat kasutamist. Lisaks toetab see loodusvarade kaitsmisele keskendudes säästva arengu strateegiat, milles Euroopa Ülemkogu juunis 2006 kokku leppis. Samuti on see kooskõlas säästva arengu teemalisel tippkohtumisel aastal 2002 kehtestatud eesmärkidega seoses kalapüügi haldusega[5] ning parema ookeanide haldamise poole püüdlemise põhimõttega, millest juhinduvad käimasolevad arutelud ühenduse tulevase merenduspoliitika kohta. Lisaks kuulub kontrollireformi üldine eesmärk komisjoni tuvastatud nelja peamise valdkonna alla, kus ühenduse õiguse rakendamises on praegu arenguruumi[6].

II. Konsulteerimine huvitatud isikutega ja mõju hindamine

Konsulteerimine huvitatud isikutega

Konsultatsioonimeetodid, peamised sihtvaldkonnad ja vastajate üldiseloomustus

Ettepaneku ettevalmistamisel peeti liikmesriikidega (ministrite ja ekspertide tasandil) ning sektori esindajate, nõuandvate organite ja kõigi teiste huvitatud isikutega mitmeid konsultatsioone. Töö käesoleva ettepaneku koostamiseks sai tõuke talitustevahelise juhtrühma loomisest töörühmadega kindlaks määratud küsimuste jaoks, et üldist lähenemist analüüsida.

1. Liikmesriigid

- Komisjon koostas mitteametliku dokumendi, milles käsitletakse põhiaspekte seoses kavandatava reformiga. Seda arutati kalandusministrite mitteametlikul kohtumisel 18. veebruaril 2008. Eelnevalt oli 15. jaanuaril 2008 toimunud kohtumine liikmesriikide kalandusametnikega. 1. veebruaril 2008 toimus kohtumine liikmesriikide kalanduse kontrolli ekspertidega, et esitleda reformi eesmärke.

- Merendus- ja kalandusasjade peadirektoraat (DG MARE) lõi liikmesriikide ekspertide töörühma, et määratleda ühtlustatud inspektsioonikord ning kontrollistandardid.

- Londonis, Madridis ja Kopenhaagenis toimus kolm elektroonilise aruandlussüsteemi tehniliste ekspertide kohtumist. Need omakorda aitavad kaasa ajakohaste tehnoloogiate paremale kasutamisele vastavalt uuele kontrollimäärusele.

- Reformiga seoses on liikmesriikidega (Kreeka, Itaalia, Poola, Hispaania ja Rootsi) allkirjastatud vastastikuse mõistmise memorandumid. Need märgivad muutust lähenemises, kuna sisaldavad selgelt määratletud lähtepunkte arendusteks kalanduse kontrollisüsteemides vaatlusalustes liikmesriikides.

2. Sidusrühmadele nõuandvad organid ja laiem üldsus

- 10. aprillil 2008 korraldati ühepäevane seminar piirkondlike nõuandekomisjonide ning kalanduse ja vesiviljeluse nõuandekomitee esindajatega, et saada teada nende arvamusi ühise kalanduspoliitika kontrollipoliitika kavandatava reformi kohta.

- DG MARE osales kalapopulatsioonide jälgitavuse projekti ja Taani Tehnikaülikooli veeressursside instituudi (DTU Aqua) kontekstis ka jälgitavuse seminaridel, mis on reformi lahutamatuks osaks. DG MARE korraldas koos Teadusuuringute Ühiskeskusega 17. juunil 2008 Brüsselis sel teemal seminari.

- Reformi esitleti halduskoormuse küsimust käsitlevale sõltumatute sidusrühmade kõrgetasemelisele töörühmale selle koosolekul 18. septembril 2008. Esimees teatas, et töörühm hindab väga DG MARE antud lühiiseloomustust ning toetab täielikult kavandatud reformi, arvestades halduskoormuse kavandatud vähenemist sektori jaoks.

- Ajavahemikus veebruarist maini 2008 peeti ulatuslikke avalikke arutelusid komisjoni talituste töödokumendi põhjal, mis avaldati komisjoni veebisaidil. DG MARE koostatud arutelu dokument esitas probleemi lühianalüüsi, mis oli üles ehitatud kõnealuses mitteametlikus dokumendis määratletud üheksale võimalikule tegevusvaldkonnale.

Vastuste kokkuvõte ja nendega arvestamine

Komisjoni sammud said konsultatsiooniprotsessis osalenute käest positiivset tagasisidet. Peaaegu igas kaastöös rõhutati, et on vaja hoogustada ühenduse tegevust kõnealuses valdkonnas. Saadi 25 kaastööd suurelt hulgalt sidusrühmadelt. Kõik saadud kaastööd avaldati komisjoni ametlikul veebisaidil, märkides nende autorid ja päritolu[7].

Konsultatsioonis osalenud kiitsid üldiselt komisjoni algatuse ja selle peamised eesmärgid heaks. Kõik nõustusid ühehäälselt kontrollisüsteemi reformimise vajaduses. Paljud osalejad rõhutasid, et eeskirjade järgimise tava peaks olema reformi peamine eesmärk. Täpsemalt toetasid kõik sidusrühmad ühtlustatud haldussanktsioonide kasutuselevõtmist, eeskirjade lihtsustamist ja tõhustamist ning koostöö ja abistamise tugevdamist. Valitsusvälised organisatsioonid ja ametivõimud toetasid reformi iseäranis kui tõhusat vahendit keskkonda säästva kalanduse vaatenurgast. Kõik nõustusid inspektsioonile ja kontrollile uue lähenemise arendamise vajaduses ELi tasandil, mis looks võrdsed võimalused ja soodustaks tõhustatud koostööd komisjoni, liikmesriikides asuvate kalanduse kontrolliasutuste ja ettevõtjate vahel kogu tootmisahelas. Nad nõustusid, et kontrolliasutus peaks koordineerimises ja väljaõppes täitma olulisemat ja edasiviivamat rolli. Valitsusvälised organisatsioonid pooldasid komisjonile õigeaegseks sekkumiseks rohkemate vahendite andmist, samas kui kalamajandus tundis muret, kas pigem majandusharu ja mitte liikmesriigid peavad kandma liikmesriikide suhtes võetud meetmete ja EÜ abi peatamise kulusid.

Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine

Asjaomased teadus-/pädevusvaldkonnad

Komisjon kasutas välist ekspertiisi, et toetada mõningaid argumente käesolevas aruandes. Ekspertidel paluti määrata kavandatavate poliitikavalikute tõenäolised positiivsed ja negatiivsed mõjud, sealhulgas kompromissid vastandlike eesmärkide saavutamisel, et saaks vastu võtta informeeritud poliitilisi otsuseid.

Peamised organisatsioonid/eksperdid, kellega konsulteeriti

Komisjoni ja välise konsultandi, mere elusressursside hindamise rühma (MRAG) vahel sõlmiti erileping (raamlepingu FISH/2006/09 – Uuringud ühise kalanduspoliitika ja merenduse valdkonnas – sari 4: Ühise kalanduspoliitikaga seotud mõju hindamise uuringud raames).

Saadud ja kasutatud nõuannete kokkuvõte

- Näitlikud kvalitatiivsed ja kvantitatiivsed analüüsid näitavad, et kuigi mõned kavandatavatest meetmetest on olulisemad kui teised, on kogu paketi rakendamine tervikuna pigem siduva kui vabatahtliku vahendiga, mis sarnaneb näiteks ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni vastutustundliku kalapüügi juhendiga, tõenäoliselt kõige tõhusam viis eeskirjade järgimise kõrge taseme saavutamiseks.

- Kui kavandatavad meetmed rakendatakse siduva määrusega ning kui liikmesriigid kohaldavad käesolevat määrust ja kehtivaid mitmeaastaseid taastamiskavasid, võivad kogutulud majandusharule taastatud ja paremini kaitstud varude tulemusena olla 10 aastaga umbes 10 miljardit eurot. Sellise majandusliku kasuga kaasneb tõenäoliselt tööhõive kogukasv kuni 4 000 uue töökoha võrra kõigi alasektorite lõikes. Oluline punkt on see, kuidas kalakasvatuse kasv stimuleerib uusi töökohti asjaomastes sektorites ja piirkondades.

- Kui palju uue määruse rakendamise kõnealust kasu toob sõltub kontrolli rõhuasetuse nihkumisest merelt kulutasuvamale maismaal asuvale tegevusele, mis nõuab alguses suuremaid investeeringuid pigem töömeetoditesse kui kontrollimeetmetesse. Kuid kogutulud peaksid kiiresti tekkima, vähendades järk-järgult suhtelisi kulusid kaks või kolm aastat pärast rakendamist, sõltuvalt eeskirjade järgimise tava saavutamisest.

- Kontrollimeetmete efektiivsemaks muutmisel ja tõhususe suurenemisel saab kasud tõhususes üle kanda ettevõtjatele kalanduse suurenenud tasuvuse ning laevapere ja teiste töötajate jaoks saada oleva osa näol.

Eksperdiarvamuse avalikustamiseks kasutatud vahendid

Uurimus avalikustatakse DG MARE veebisaidil.

Mõju hindamine

Komisjon viis läbi ettepaneku mõju hindamise; kõnealune aruanne on kättesaadav DG MARE veebisaidil. Aruandes käsitleti järgmisi võimalusi:

- 1. võimalus: poliitikat ei muudeta. Jätkatakse praeguse poliitikaga ja keskendutakse kehtiva raamistiku rakendamisele ja jõustamisele.

Variant 1: poliitikat ei muudeta, praeguse olukorra jätkumine

Peamine eeldus selle variandi puhul on see, et praegune kontrollipoliitika on piisav, et tagada eeskirjade täitmist ühise kalanduspoliitika eesmärkide toetuseks, ning et probleemi tuum on liikmesriikide kehtivate reguleerivate nõuete puudulik rakendamine. Rõhku võiks panna kehtivate õigusaktide tõhusamale rakendamisele.

Variant 2: kehtiva raamistiku rakendamine ja jõustamine rakendusmääruste kaudu

Alternatiivina praeguse olukorra lihtsale jätkumisele võiks selle variandi puhul võtta vastu täitmata rakendusaktid, et tagada igakülgse kontrollisüsteemi aluseks täielik tehniliste eeskirjade kogum.

See tavapärane lähenemine tähendab, et olemasolevale keerulisele süsteemile lisatakse kooskõlastamata viisil täiendavaid lisaeeskirju, arendamata uut lähenemisviisi kontrollile ja inspektsioonile. Komisjoni suutmatusega kaasneksid jätkuvalt riikide õigussüsteemide püsiv leebus rikkumiste suhtes, mitterahuldavad järelmeetmed õiguslikel või menetluslikel põhjustel ning mittetäielikud andmed sanktsioonide ja eelnevate rikkumiste kohta.

- 2. võimalus: kontrollimääruse ümbersõnastamine koos tegevusjuhendiga

Konsolideeritud õiguslikku raamistikku ja sellist suunavat vahendit, nagu tegevusjuhend, ühendav lähenemine võib teataval määral aidata parandada praegust kontrollisüsteemi. Mõni püügipiirkond võib taastuda kalalaevastiku ühe osa või rohkemate osade ühepoolse tegevuse tulemusena, kuid üldiselt ei muudaks see lähenemine praeguste sätete sisu ega lisaks ühtegi uut õiguslikku vahendit ning see sõltuks liiga palju vabatahtlikust rakendamisest liikmesriikides.

- 3. võimalus: reguleeriv vahend uue siduva määruse kujul

Kolmas hindamiseks esitatud võimalus oli reformipaketi rakendamine ühenduse tasandil siduva reguleeriva teksti abil. See lähenemine põhineb võrdsete võimaluste loomisel ELis. See tagaks ühise kalanduspoliitika eeskirjade ühetaolise kohaldamise kogu ELis ning kõigi kalurite mittediskrimineeriva kohtlemise. Komisjoni inspektorite suurenenud suutlikkus teeks ühise kalanduspoliitika eeskirjade rakendamise puudujääkide varjamise liikmesriikide jaoks keerulisemaks.

- 4. võimalus: ühise kalanduspoliitika kontrollipoliitika koondamine ELi tasandile koos komisjoni ja Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuuri (CFCA) suurenenud õiguspädevustega

Selle võimaluse järgi kasutaksid komisjon ja kontrolliagentuur ühiselt liikmesriikide inspekteerimisvahendeid ning arendaksid välja üldiselt aktsepteeritavad standardid pikaajalise eesmärgiga luua teatavat liiki Euroopa rannavalvesüsteem. Kuid sellest võimalusest pidi varakult loobuma, kuna ülesannete ümberjagamine komisjoni ja liikmesriikide vahel oleks Euroopa Ühenduse asutamislepingus ettenähtust ulatuslikum. Poliitiliselt on kujuteldamatu, et liikmesriigid nõustuksid äkki andma sellist pädevust riigiülesele organile. Lisaks kaasneks sellise võimalusega oluline eelarve suurenemine, mida komisjon ei suudaks kanda.

III. Ettepaneku õiguslik külg

Ettepaneku sisu

Ettepaneku põhiidee on, et tõhus kontrollipoliitika peaks olema globaalne ja integreeritud ning katma probleemi kõiki tahkusid n-ö võrgust taldrikuni.

Uus ühine lähenemine kontrollile ja inspektsioonile

Kuigi tehniliste eeskirjade järgimine kalalaevade poolt on olulise tähtsusega, peab rohkem tähelepanu pöörama püügi igakülgsele seirele. Selles kontekstis on eriti tähtis saavutada

- standarditud ja koordineeritud inspektsioonitegevus ja -meetmed ahela igas lülis (merel, sadamas, transportimisel ja turustamisel);

- taastamise ja mitmeaastaste kavade, merekaitsealade ning vette tagasilaskmise suhtes kohaldatavad erikontrollimeetmete üldstandardid;

- laiaulatusliku jälgimissüsteemi kasutusele võtmine;

- ajakohaste tehnoloogiate ja tõhusate andmete valideerimissüsteemide täielik kasutamine, et viia läbi kõigi asjakohaste andmete süstemaatilised ja terviklikud ristkontrollid;

- strateegiline kavandamine, taktikaliste eesmärkide seadmine ja proovivõtustrateegia ning

- andmete kasutamine, mis võimaldab tuvastada riske ja kontrolli efektiivsemaks muuta.

Eeskirjade järgimise tava

Selles kontekstis on vaja keskenduda

- õigusliku raamistiku lihtsustamisele ja tõhustamisele;

- ühtlustatud hoiatavate sanktsioonide kasutusele võtmisele;

- karistuspunktisüsteemi kasutusele võtmisele rikkumiste puhul, mille on sooritanud kaptenid, ettevõtjad või tegelikest tulusaajatest kalapüügilubade omanikud;

- täitemeetmetele ja kaasnevatele sanktsioonidele;

- täiustatud koostööle liikmesriikide vahel ja komisjoniga, sealhulgas Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuuri (CFCA) volituste laiendamisele;

- ajakohasele lähenemisele andmete edastamisel ja teabevahetusel nii liikmesriikide vahel kui ka komisjoni või Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuuriga turvaliste veebisaitide kaudu.

Ühise kalanduspoliitika eeskirjade tõhus rakendamine

Ühise kalanduspoliitika eeskirjade tõhusa rakendamise tagamiseks tuleks tugevdada komisjoni võimet sekkuda võrdeliselt sellega, kui suurel määral on liikmesriigid sätted täitmata jätnud. Samal ajal tuleks suurendada komisjoni haldussuutlikkust. Ettepanekute hulka kuuluvad

- komisjoni inspektorite volituste ümbermääratlemine;

- tegevuskavad liikmesriikide jaoks, vajaduse korral rakendamise parandamiseks;

- volitused komisjonile liikmesriikide püüginumbrite parandamiseks;

- püügipiirkondade sulgemised komisjoni algatusel;

- rohkem paindlikkust komisjoni jaoks jätkata puuduliku kvootide haldamise korral kvootidest mahaarvamistega ja

- finantsmeetmed halva majandamise korral.

Õiguslik alus

Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikkel 37.

Subsidiaarsuse põhimõte

Ettepanek tehakse ühenduse ainupädevusse kuuluvas valdkonnas. Subsidiaarsuse põhimõtet seetõttu ei kohaldata.

Proportsionaalsuse põhimõte

Ettepanek on proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas järgmistel põhjustel. Ühise kalanduspoliitika kontrollisüsteemi praeguste puudujääkidega tegelemine nõuab meetmeid, mis vastaksid asjakohaste tegevuste ulatusele ning oleksid kohaldatud nende iseloomule. Säästev vee-elusressursside kasutamine on juba iseenesest valdkond, mida tuleb reguleerida ühenduse tasandil ning mida ei saa hallata eraldiseisvate meetmetega riiklikul tasandil. Pakkudes välja uut raamistikku ühise kalanduspoliitika tegevuste kontrolliks, vastab komisjon sidusrühmade ja liikmesriikide nõuetele luua ELi tasandil võrdsed võimalused. Ühtlustatud inspektsiooni- ja kontrollimeetmete määratlus on oma olemuselt küsimus, millega tuleb tegeleda ELi tasandil.

Õigusakti valik

Kavandatud õigusakt(id): määrus.

Muud meetmed ei oleks asjakohased järgmistel põhjustel: ühine kalanduspoliitika on ühenduse ainupädevusse kuuluv valdkond. Ühenduse tasandil vastu võetud eeskirjad peavad olema ühtsed ja siduvad, et vältida erinevate standardite samaaegset rakendamist liikmesriikides. Seetõttu on õigustatud, et need meetmed peaksid olema määruse vormis.

IV. Mõju eelarvele

Ettepanek ei mõjuta ühenduse eelarvet.

V. Lisateave

Lihtsustamine

Käesolev ettepanek viib asjakohaste õigusaktide lihtsustamiseni koos täiustustega kontrollisüsteemis. Aastate jooksul on praegune ühise kalanduspoliitika kontrollipoliitika lisanud erinevate määruste vahel hajutatud sätteid, millest mõned kattuvad. Üks käesoleva ettepaneku eesmärkidest on tuua selgust kohaldatavatesse kontrollieeskirjadesse. Kuid kontroll jääb selgelt keeruliseks küsimuseks ning tuleb leida tasakaal vajalike kohustuste, mida tuleb säilitada, ja vajaduse vahel tuua selgust ning vähendada ametiasutuste ja erasektori halduskoormust.

Selles kontekstis on lihtsustamisel erinevad tahud.

- Kõnealune süsteem loob ühtse ambitsioonika raamistiku, mis kehtestab kontrolli kõiki aspekte reguleerivad põhimõtted, kuid jätab üksikasjalike tehniliste eeskirjade loomise rakendusmääruste hoolde.

- Kõnealune süsteem loob inspektsiooni- ja kontrollieeskirju ühtlustades (sealhulgas ühtlustatud sanktsioone vastu võttes) ühenduse ettevõtjate ja ametiasutuste suhtes kohaldatava ühtse raamistiku, aidates seeläbi kaasa võrdsete võimaluste loomisele ELis.

Kehtivate õigusaktide kehtetuks tunnistamine

Ettepaneku heakskiitmisele järgneb kehtivate õigusaktide kehtetuks tunnistamine.

Läbivaatamis-/muutmis-/aegumisklausel

Ettepanek sisaldab läbivaatamisklauslit.

2008/0216 (CNS)

Ettepanek:

NÕUKOGU MÄÄRUS,

millega luuakse ühenduse kontrollisüsteem ühise kalanduspoliitika eeskirjade järgimise tagamiseks

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 37,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust,

võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust,

võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust,

olles konsulteerinud Euroopa andmekaitseinspektoriga

ning arvestades järgmist:

(1) Ühise kalanduspoliitika eesmärk, nagu on sätestatud nõukogu 20. detsembri 2002. aasta määruses (EÜ) nr 2371/2002 ühisele kalanduspoliitikale vastava kalavarude kaitse ja säästva kasutamise kohta,[8] on tagada vee-elusressursside kasutamine säästvates majandus-, keskkonna- ja sotsiaalsetes tingimustes.

(2) Kuna ühise kalanduspoliitika edukus on seotud tõhusa kontrollisüsteemi rakendamisega, tuleks globaalse ja integreeritud lähenemise abil käesolevas määruses sätestatud meetmetega luua ühenduse inspektsiooni-, seire-, kontrolli-, järelevalve- ja rakendussüsteem ühise kalanduspoliitika kõigi eeskirjade järgimise tagamiseks, et kanda hoolt vee-elusressursside säästva kasutamise eest, hõlmates kõnealuse poliitika kõiki aspekte.

(3) Nõukogu 12. oktoobri 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2847/93, millega luuakse ühise kalanduspoliitika suhtes rakendatav kontrollisüsteem,[9] kohaldamisest saadud kogemus on näidanud, et praegune kontrollisüsteem ei ole enam piisav ühise kalanduspoliitika eeskirjade järgimise tagamiseks.

(4) Praegu on kontrollisätted jaotatud laiali suure hulga kattuvate ja keerukate õigustekstide vahel. Mõnda kontrollisüsteemi osa on liikmesriigid rakendanud puudulikult, mille tulemuseks on ebapiisavad ja lahknevad meetmed ühise kalanduspoliitika eeskirjade eiramise puhul, õõnestades seeläbi võrdsete võimaluste loomist kaluritele kogu ühenduses. Seetõttu tuleks kehtivat korda ja kõiki kohustusi selles konsolideerida, ratsionaliseerida ja lihtsustada, eriti topeltreguleerimiste ja halduskoormuse vähendamiste kaudu.

(5) Silmas pidades mereressursside ammendumise ulatust on ülioluline, et Euroopa Ühendus võtaks vastu vajalikud meetmed, et arendada ühise kalanduspoliitika eeskirjade ning säästva arengu teemalisel tippkohtumisel aastal 2002 kehtestatud ja ka Euroopa Ülemkogu säästva arengu strateegia eesmärkide järgimise tava kõigi ettevõtjate seas. Selle eesmärgi saavutamiseks tuleb kindlustada, ühtlustada ja tugevdada kalavarude kaitse- ja majandamismeetmete, struktuurimeetmete ja turu ühist korraldust käsitlevate meetmete inspektsiooni-, seire-, kontrolli-, järelevalve- ja rakenduseeskirju. Lisaks tuleks kehtestada minimaalsed sanktsioonide tasemed teatud tõsiste rikkumiste eest ning samuti karistuspunktide süsteem eeskirjade eiramise eest.

(6) Kohustuste jaotumise liikmesriikide, komisjoni ja Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuuri vahel muutma selgemaks. Ühise kalanduspoliitika eeskirjade järgimise kontroll peaks olema eelkõige liikmesriikide kohustus. Komisjon peaks omalt poolt tagama, et liikmesriigid rakendavad järjepidevalt ühise kalanduspoliitika eeskirju kogu ühenduses. Sel eesmärgil tuleks praegune mikrotasandi otsuste süsteem järk-järgult asendada makrotasandil toimuval haldamisel põhineva lähenemisega.

(7) Kalavarude majandamine ühenduse tasandil rajaneb eelkõige lubatud kogupüügil (TAC), kvootidel, püügikoormuse reguleerimise kaval ja tehnilistel meetmetel. Tuleks astuda asjakohased sammud, mis tagaksid, et liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed kõnealuste majandamismeetmete tõhusamaks rakendamiseks.

(8) Liikmesriikide ametiasutustel peab olema võimalik jälgida lossimisi oma sadamates. Sel eesmärgil peaksid kalalaevad olema kohustatud neid ametiasutusi eelnevalt teavitama oma kavatsusest lossida nende sadamates.

(9) Kalalaevade püügipäevikutes sisalduvat teavet tuleks kontrollida lossimise ajal. Seetõttu peaks kalade ja kalandustoodete lossimise ja turustamisega tegelevad isikud olema kohustatud deklareerima lossitavad, ümberlaaditavad, müügiks pakutavad või ostetud kogused.

(10) Väikestele, alla 10-meetristele kalalaevadele oleks püügipäeviku pidamise või deklaratsiooni täitmise kohustus nende püügimahtu arvestades liiga koormav. Kõnealuste laevade üle piisava kontrollitaseme tagamiseks peaksid liikmesriigid jälgima nende tegevust, võttes kasutusele proovivõtukava.

(11) Et tagada ühenduses kehtivate kaitse- ja kaubandusmeetmete täitmine, tuleks võtta meetmeid, mille kohaselt on nõutud, et kõikide ühendusse transporditud kalandustoodetega oleks kaasas nende liiki, päritolu ja kaalu tõendav veodokument.

(12) Liikmesriigid peaksid jälgima oma laevade tegevust nii ühenduse vetes kui ka sellest väljaspool. Ühenduse kalalaevade kaptenid peaksid tõhusa seire hõlbustamiseks olema kohustatud pidama püügipäevikut ning esitama lossimis- ja ümberlaadimisdeklaratsioone.

(13) Ümberlaadimisi merel ei suuda nõuetekohaselt kontrollida ei laevade lipuriigid ega rannikuäärsed riigid ning seega on ettevõtjatel võimalus vedada ebaseaduslikku püüki. Kontrolli parandamiseks peaksid ümberlaadimistoimingud ühenduse vetes olema lubatud vaid ettenähtud sadamates.

(14) Kui lubatud kogupüügi ja kvootide korraldamist täiendab püügikoormuse reguleerimise kava, tuleks kehtestada meetmed kõnealuse kava nõuetekohase rakendamise tagamiseks.

(15) Laialdase kontrollisüsteemi loomiseks peaks selline süsteem hõlmama kogu tootmisahelat ja turustamist. See peaks sisaldama ühtset jälgimissüsteemi, täiendades Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määruses (EÜ) nr 178/2002 (millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused)[10] sisalduvaid sätteid ja tootjaorganisatsioonide tõhustatud kontrolli. Samuti peaks see kaitsma tarbijate huve, andes teavet toote nimetuse, tootmismeetodi ja püügipiirkonna kohta kõikidel turustusetappidel, nagu on sätestatud nõukogu 22. oktoobri 2001. aasta määruses (EÜ) nr 2065/2001, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 104/2000 üksikasjalikud rakenduseeskirjad tarbijate teavitamise kohta kalandus- ja akvakultuuritoodetest[11]. Kõnealune süsteem peaks tagama tootjaorganisatsioonide jälgimise vastavalt komisjoni 15. novembri 2000. aasta määrusele (EÜ) nr 2508/2000, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 104/2000 üksikasjalikud rakenduseeskirjad kalandussektori tegevuskavade kohta[12].

(16) Silmas pidades ühenduse kalalaevastiku püügimahu nõudeid, nagu on sätestatud nõukogu määruse (EÜ) nr 2371/2002 artiklis 13, nõukogu 30. märtsi 2004. aasta määruses (EÜ) nr 639/2004 ühenduse äärepoolseimates piirkondades registreeritud kalalaevastike haldamise kohta,[13] komisjoni 12. augusti 2003. aasta määruses (EÜ) nr 1438/2003, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 2371/2002 III peatükis määratletud ühenduse laevastikupoliitika rakenduseeskirjad,[14] ning komisjoni 9. detsembri 2004. aasta määruses (EÜ) nr 2104/2004, millega sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 639/2004 üksikasjalikud rakenduseeskirjad ühenduse äärepoolseimates piirkondades registreeritud kalalaevastike haldamise kohta,[15] tuleks kasutusele võtta vahendid laevastiku püügimahu kontrolliks, mille hulka peaks kuuluma mootorivõimsuse ja püügivahendite kasutamise seire.

(17) Erikorra kohaste mitmeaastaste kavade, merekaitsealade ning vette tagasi laskmise suhtes tuleks kohaldada vastavaid eriotstarbelisi kontrollimeetmeid. Tuleks muuta selgemaks püügipiirkondade reaalajas sulgemise kehtestamise ja tühistamise menetlus.

(18) Tuleks kasutusele võtta uus ühine lähenemine kontrollile, mis sisaldab püügi laiaulatuslikku seiret, et tagada kalandussektorile võrdsed võimalused, mis võtaksid arvesse erinevusi laevastiku eri osade vahel; sel eesmärgil tuleks luua ühised kriteeriumid kalanduskontrolli rakendamiseks ning eelkõige kehtestada standarditud ja koordineeritud inspektsioonimenetlused merel, maismaal ning kogu turuahelas. Osana uuest lähenemisest tuleb liikmesriikide, komisjoni ja Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuuri vastavad kohustused muuta selgemaks.

(19) Kontrollitegevus ja -meetodid peaksid põhinema riskijuhtimisel, kasutades süstemaatiliselt ja terviklikult ristkontrolli menetlusi.

(20) Järjepidevaks ja tõhusaks rikkumiste menetlemiseks tuleks lisada säte, mis võimaldab komisjoni inspektorite, ühenduse inspektorite ja liikmesriikide ametnike koostatud inspekteerimis- ja järelevalvearuandeid kasutada samamoodi nagu siseriiklikke aruandeid.

(21) Ühise kalanduspoliitika eeskirjade järgimise edendamiseks tuleks tugevdada koostööd ja kooskõlastatust liikmesriikide vahel, komisjoniga ning Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuuriga eeskätt riiklike inspektorite vahetamise ning ühenduse inspektorite rolli ja volituste tugevdamise kaudu.

(22) Laevaseiresüsteemi andmed on väärtuslikuks allikaks teaduslikule nõustamisele. Seetõttu peab tegema lõpptarbijatele kättesaadavaks üksikasjalikud ja kokkuvõtlikud andmed, nagu on määratletud nõukogu 25. veebruari 2008. aasta määruse (EÜ) nr 199/2008 (kalandussektori andmete kogumist, haldamist ja kasutamist käsitleva ühenduse raamistiku loomise ning ühise kalanduspoliitikaga seotud teadusliku nõustamise toetamise kohta) artikli 2 punktis i[16].

(23) Tuleks täielikult kasutada ajakohaseid tehnoloogiaid, kuna need võimaldavad tõhusat seiret, süstemaatilisi ja automatiseeritud ristkontrolle kiirel ja vähekulukal viisil, hõlbustavad haldusmenetlusi nii riiklike ametiasutuste kui ka ettevõtjate jaoks ning võimaldavad seega kogu asjakohase kontrolliteabe varajasi riskianalüüse ja globaalseid hindamisi. Kontrollisüsteem peaks seega võimaldama liikmesriikidel ühendada erinevate kontrollivahendite kasutamist tõhusaima kontrollimeetodi tagamiseks.

(24) Tuleks luua integreeritud merejärelevalve võrgustik järelevalve-, seire-, identifitseerimis- ja jälgimissüsteemide vahel, mis toimib mereturvalisuse ja meresõiduohutuse, merekeskkonna kaitse, kalanduskontrolli, piirikontrolli, õiguskorra tagamise ning kaubanduse hõlbustamise eesmärgil. Kõnealuse võrgustiku abil peaks olema pidevalt kättesaadav teave tegevuse kohta merenduse valdkonnas, et toetada varajast otsustusprotsessi. See võimaldaks omakorda järelevalvetegevusega seotud ametiasutustel pakkuda tõhusamat ja vähemkulukamat teenust. Sel eesmärgil tuleks edastada käesoleva määruse raames kogutud automaatsete identifitseerimissüsteemide, laevaseiresüsteemide, nagu on osutatud komisjoni 18. detsembri 2003. aasta määruses (EÜ) nr 2244/2003, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad laevaseire satelliitsüsteemide kohta,[17] ja laevade tuvastamise süsteemide andmeid ning eespool nimetatud järelevalvetegevusega tegelevad muud ametiasutused peaksid neid kasutama.

(25) Tuleks ära hoida ühise kalanduspoliitika eeskirjade eiramised ühenduse kodanike poolt. Kuna nende eeskirjade eiramise järel võetavad meetmed erinevad liikmesriigiti suuresti, põhjustades seega kalurite jaoks diskrimineerimist ja ebaausaid konkurentsieeskirju, ning arvestades, et hoiatavate, proportsionaalsete ja tõhusate sanktsioonide puudumine teatavates liikmesriikides vähendab kontrollide efektiivsust, on asjakohane võtta kasutusele ühtlustatud haldussanktsioonid koos karistuspunktisüsteemiga, et pakkuda tõelist hoiatusvahendit.

(26) Ühise kalanduspoliitika eeskirjade suhtes esineb endiselt arvukalt tõsiseid rikkumisi, mis pannakse toime ühenduse vetes või ühenduse ettevõtjate poolt, ning see tuleneb suuresti sellest, et liikmesriikide õigusaktidega ettenähtud trahvid seoses kõnealuste eeskirjade tõsiste rikkumistega ei ole piisavalt hoiatava mõjuga. Seda nõrkust suurendab omakorda liikmesriikide sanktsioonide suuresti erinev tase, mis õhutab seadust rikkuvaid ettevõtjaid tegutsema selliste liikmesriikide vetes või territooriumil, kus sanktsioonide tase on madalaim. Seetõttu on asjakohane ühtlustada ühenduses ühise kalanduspoliitika eeskirjade tõsiste rikkumiste puhul ette nähtud trahvide miinimum- ja maksimummäärad, võttes arvesse tõsise rikkumise toimepanemise teel saadud kalandustoodete väärtust, rikkumiste kordumist ja asjaomasele kalavarule või merekeskkonnale tekitatud kahju. Tuleks kehtestada ka otsesed täitemeetmed ja täiendavad meetmed.

(27) Ühise kalanduspoliitika eesmärkide saavutamise tagamiseks peaks komisjonil olema võimalik võtta tõhusaid parandusmeetmeid; sel eesmärgil tuleks tugevdada komisjoni haldussuutlikkust ning tema võimet sekkuda võrdeliselt sellega, kui suurel määral on liikmesriik sätted täitmata jätnud. Komisjon peaks olema volitatud algatama inspektsioone ette teatamata ning sõltumatult, et kontrollida liikmesriikide pädevate asutuste kontrollitoiminguid.

(28) Tuleks ette näha asjakohased vahendid, et tegeleda selliste ülesannete täitmata jätmistega, milleks lipu-, sadama-, rannikuäärsed ja tururiigid on vastavalt Euroopa Ühenduse ja rahvusvahelisele õigusele kohustatud, ning kindlustada, et liikmesriigid võtavad asjakohaseid meetmeid ühise kalanduspoliitika ja kontrollieeskirjade järgimise tagamiseks oma kalalaevade ja kodanike poolt; nende vahendite hulka peaks kuuluma võimalus peatada rahaline abi liikmesriikide ebapiisava ühise kalanduspoliitika eeskirjade rakendamise korral või vähendada seda vastavalt nõukogu 27. juuli 2006. aasta määrusele (EÜ) nr 1198/2006 Euroopa Kalandusfondi kohta[18] ja nõukogu 22. mai 2006. aasta määrusele (EÜ) nr 861/2006, millega kehtestatakse ühenduse finantsmeetmed ühise kalanduspoliitika rakendamiseks ja mereõiguse valdkonnas[19].

(29) Komisjonile tuleks anda volitused sulgeda püügipiirkond, kui liikmesriigi kvoot või liikmesriigi lubatud kogupüük on ammendatud. Samuti peaks komisjon olema volitatud kvootidest maha arvama ja keelduma kvoodi ülekandmisest või kvoodi vahetamistest, et tagada ühise kalanduspoliitika eesmärkide saavutamine liikmesriikide poolt.

(30) Komisjon või selle määratud organ peaks pääsema vahetult ligi liikmesriikide kalandusandmetele, et võimaldada kontrollida, kas liikmesriigid täidavad oma kohustusi, ning sekkuda, kui tuvastatakse ebakõlasid.

(31) Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuuri volitusi tuleks kohandada ja laiendada, et hõlmata auditeerimist, riiklike kontrollisüsteemide inspektsioone, operatiivkoostöö korraldamist, abi liikmesriikidele, ning luua erakorralisi üksuseid, kui tuvastatakse tõsine risk ühisele kalanduspoliitikale.

(32) Käesolev määrus ei tohiks mõjutada ühtegi sellist riiklikku kontrollisätet, mis kuulub määruse reguleerimisalasse, kuid ületab kõnealuse määruse miinimumnõudeid sisaldavaid sätteid, tingimusel et sellised riiklikud sätted on kooskõlas ühenduse õigusega.

(33) Võttes arvesse, et nõukogu 29. septembri 2008. aasta määrus (EÜ) nr 1005/2008, millega luuakse ühenduse süsteem ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks ,[20] kohustab liikmesriike võtma asjakohaseid meetmeid igasuguse ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi ja sellega seotud tegevuse vastase võitluse tõhususe tagamiseks, ning arvestades, et nõukogu xx xx xx määrusega (EÜ) nr …/2008, milles käsitletakse ühenduse kalalaevadele loa andmist püügiks ühenduse vetest väljaspool ning kolmandate riikide laevade juurdepääsu ühenduse vetele ,[21] nähakse ette sätted lubade kohta ühenduse kalalaevadele tegeleda püügitegevusega ühenduse vetest väljaspool ja lubade kohta kolmandate riikide kalalaevadele tegeleda püügitegevusega ühenduse vetes, peaks käesolev määrus olema täienduseks nendele määrustele ning tagama, et ei oleks mingit diskrimineerimist ühenduse ja kolmandate riikide kodanike vahel.

(34) Käesoleva määruse rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsusele 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused[22]. Kõik käesoleva määruse rakendamiseks komisjoni poolt võetud meetmed on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega.

(35) Siiski peaks olema nõukogu otsustada kohustuse üle kasutada elektroonilisi seireseadmeid ja jälgimisvahendeid, nagu geneetilist analüüsi ja muid kalanduskontrolli tehnoloogiaid. Kuna nende tehnoloogiatega kaasnevad kulud riiklikele kontrolliasutustele ja asjaomasele sektorile, on asjakohane, et nõukogu jätab antud konkreetsel juhul endale otsese rakendamisvolituste teostamise õiguse. Kuna nõukogu otsustab mitmeaastaste kavade kasutuselevõtmise üle, on samuti asjakohane, et nõukogu otsustab sellega seoses mitmeaastaste kavadega hõlmatud liikide eluskaalu suhtes kohaldatava piirmäära üle, mida ületades on laev kohustatud lossima oma püügi määratud sadamas. Kuna nõukogu võtab vastu iga-aastase lubatud kogupüügi ja kvoodi määruse, on ka asjakohane, et ta määrab sellega seotud kaaspüügiga püütud koguste käivitusläved reaalajas sulgemiste kehtestamiseks.

(36) Tuleks tagada käesoleva määrusega seoses kogutud ja vahetatud andmete konfidentsiaalsus. Sellised andmed on mõnikord isikuandmed Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ (üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 45/2001 (üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ühenduse institutsioonides ja asutustes ning selliste andmete vaba liikumise kohta) tähenduses. Õiguskindluse ja läbipaistvuse eesmärkidel ning põhiõiguste, eriti üksikisikute eraelu puutumatuse õiguse kaitse tagamiseks on isikuandmete töötlemiseks vaja selgeid eeskirjasid.

(37) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ (üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta) eesmärk on tagada isikuandmete vaba liikumine siseturul. Seda kohaldatakse liikmesriigi teostatud isikuandmete töötlemise tegevuse suhtes käesoleva määruse kohaldamisel.

(38) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 45/2001 (üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ühenduse institutsioonides ja asutustes ning selliste andmete vaba liikumise kohta) reguleerib komisjoni teostatud isikuandmete töötlemise tegevust käesoleva määruse kohaldamisel.

(39) Vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele on vajalik ja asjakohane luua igakülgne ja ühtne kontrollisüsteem, et saavutada põhieesmärk tagada ühise kalanduspoliitika tõhus rakendamine. Vastavalt asutamislepingu artikli 5 kolmandale lõigule ei lähe käesolev määrus kaugemale sellest, mis on vajalik taotletavate eesmärkide saavutamiseks..

(40) Ühenduse õigusaktide vastavusse viimiseks käesoleva määrusega tuleks muuta järgmisi määruseid:

- nõukogu 20. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 2371/2002;

- nõukogu 26. aprilli 2005. aasta määrus (EÜ) nr 768/2005, millega moodustatakse Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuur ja muudetakse määrust (EÜ) nr 2847/93, millega luuakse ühise kalanduspoliitika suhtes rakendatav kontrollisüsteem[23];

- nõukogu 26. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 423/2004, millega kehtestatakse meetmed tursavarude taastamiseks[24];

- nõukogu 21. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 811/2004, millega kehtestatakse meetmed põhjapoolse merluusi varude taastamiseks[25];

- nõukogu määrus (EÜ) nr 2166/2005, millega kehtestatakse meetmed Kantaabria mere ja Pürenee poolsaare läänerannikuvete uusmeremaa merluusi ja norra salehomaari varude taastamiseks ning muudetakse määrust (EÜ) nr 850/98 kalavarude kaitsest noorte mereorganismide kaitseks võetud tehniliste meetmete kaudu[26];

- nõukogu 20. detsembri 2005. aasta määrus (EÜ) nr 2115/2005, millega kehtestatakse süvalesta varude taastamise kava Loode-Atlandi Kalastusorganisatsiooni raames[27];

- nõukogu 23. veebruari 2006. aasta määrus (EÜ) nr 388/2006, millega kehtestatakse Biskaia lahe merikeelevaru säästva kasutamise mitmeaastane kava[28];

- nõukogu 7. mai 2007. aasta määrus (EÜ) nr 509/2007, millega kehtestatakse La Manche’i lääneosa merikeelevarude säästva kasutamise mitmeaastane kava[29];

- nõukogu 11. juuni 2007. aasta määrus (EÜ) nr 676/2007, millega kehtestatakse Põhjamere lesta- ja merikeelevarude püügi mitmeaastane majandamiskava[30];

- nõukogu 18. septembri 2007. aasta määrus (EÜ) nr 1098/2007, millega kehtestatakse Läänemere tursavarude ja nende varude püügi mitmeaastane kava ning muudetakse määrust (EMÜ) nr 2847/93 ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 779/97[31];

- nõukogu 6. mai 1996. aasta määrus (EÜ) nr 847/96, millega kehtestatakse lubatud kogupüükide (TAC) ja kvootide haldamise täiendavad tingimused ühest aastast teise ülekandmisel[32].

(41) Kuna käesolev määrus kehtestab uue igakülgse kontrollisüsteemi, tuleks tunnistada kehtetuks nõukogu 12. oktoobri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 2847/93, millega luuakse ühise kalanduspoliitika suhtes rakendatav kontrollisüsteem, ja nõukogu 27. juuni 1994. aasta määrus (EÜ) nr 1627/94, millega nähakse ette kalapüügilube käsitlevad üldsätted.

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:

I JAGU ÜLDSÄTTED

Artikkel 1 Sisu

Käesolev a määrusega luuakse ühenduse süsteem ühise kalanduspoliitika eeskirjade kontrolliks, seireks, järelevalveks, inspektsiooniks ja rakendamiseks (edaspidi „ühenduse kontrollisüsteem”).

Artikkel 2 Reguleerimisala

Käesolevat määrust kohaldatakse iga tegevuse suhtes, mis viiakse läbi liikmesriikide territooriumil või ühenduse vetes või mille viivad läbi ühenduse kalalaevad või, lipuriigi esmavastutust piiramata, liikmesrii kide kodanikud ja mis on seotud:

a) vee-elusressursside kaitse, majandamise ja kasutamisega;

b) vesiviljelusega;

c) kalandus- ja vesiviljelustoodete töötlemise, transpordi ja turustamisega.

Artikkel 3 Suhe rahvusvaheliste ja riiklike sätetega

1. Käesolev määrus ei piira nende sätete kohaldamist, mis on ühenduse ja kolmandate riikide vahel sõlmitud kalanduskokkulepetes või kohaldatavad piirkondlike kalandusorganisatsioonide või sarnaste kokkulepete raames, milles ühendus on lepinguosaline või koostööd tegev mitteosaline.

2. Käesoleva määruse kohaldamine ei piira miinimumnõudeid ületavate siseriiklike kontrollimeetmete võtmist tingimusel, et need järgivad ühenduse õigusakte ning on kooskõlas ühise kalanduspoliitikaga. Komisjoni taotlusel teatavad liikmesriigid nendest kontrollimeetmetest.

Artikkel 4 Mõisted

Käesolevas määruses kasutatakse nõukogu määruses (EÜ) nr 2371/2002 sätestatud mõisteid. Samuti kasutatakse järgmisi mõisteid:

1) „püügitegevus” – kalade otsimine, püügivahendite vettelaskmine, paigaleseadmine ja pardalehiivamine, püügi pardale võtmine, ümberlaadimine, pardal hoidmine, pardal töötlemine, kalade ja kalandustoodete üleandmine ja sumpadesse paigutamine;

2) „ühise kalanduspoliitika eeskirjad” – ühenduse õigusaktid vee-elusressursside kaitse, majandamise ja kasutamise, vesiviljeluse ning kalandus- ja vesiviljelustoodete töötlemise, transpordi ja turustamise kohta;

3) „ühise kalanduspoliitikaga hõlmatud tegevused” – vee-elusressursside, vesiviljeluse kaitse, majandamine ja kasutamine ning kalandus- ja vesiviljelustoodete töötlemine, transport ja turustamine;

4) „kontroll” – seire, järelevalve, inspektsioon ja rakendamine;

5) „inspektsioon” – igasugune inspektorite läbi viidud kohapealne ühise kalanduspoliitika kohaldatavate sätete täitmise kontrollimine, mis märgitakse ära inspekteerimisaruandes;

6) „ametnik” – isik, kelle riiklik ametiasutus, komisjon või Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuur on volitanud inspektsiooni läbi viima;

7) „kalalaevatunnistus” – ametlik dokument, mis annab selle omanikule õiguse kasutada riiklike eeskirjade kohaselt teatavat püügivõimsust vee-elusressursside ärieesmärgil kasutamiseks. See sisaldab miinimumnõudeid seoses ühenduse kalalaeva identifitseerimise, tehniliste omaduste ja seadistamisega;

8) „kalapüügiluba” – ühenduse kalalaevale lisaks kalalaevatunnistusele väljastatud kalapüügiluba, mis annab laevale õiguse tegeleda kalapüügiga ühenduse vetes üldiselt ja/või teatavatel tingimustel eriotstarbelise kalapüügiga kindla ajavahemiku jooksul teatavas piirkonnas ja/või teatud kalaliikide suhtes;

9) „automaatne identifitseerimise süsteem” – automaatne ja pidev meresõiduohutuse ja laevaliikluse ringhäälingusüsteem, mis annab laevadele vahendi, et vahetada elektrooniliselt teiste lähedal asuvate laevadega ning kaldal asuvate ametiasutustega laeva andmeid, sealhulgas identifitseerimisandmed, asukoht, kurss ja kiirus;

10) „merekaitseala” – mis tahes ala, mis on seaduse, rahvusvaheliselt kokkulepitud meetme või mõne muu tõhusa meetmega ette nähtud kogu piiritletud keskkonna või selle osa kaitsmiseks;

11) „püügipiirkondade seirekeskus” – lipuliikmesriigi loodud operatiivkeskus, millel on tehnilised võimalused kalalaevade eemalt jälgimiseks, erinevate kommunikatsioonisüsteemide kaudu saadud andmete kogumiseks, salvestamiseks, kontrolliks ja ristkontrolliks ning teabe kättesaadavaks tegemiseks vajaduse korral kas lipuriigi järelevalvetalitustele või rannikuäärsele riigile;

12) „ümberlaadimine” – kõigi või osade kalalaeval olevate kalandus- või vesiviljelustoodete laadimine teisele kalalaevale;

13) „risk” – sellise sündmuse juhtumise tõenäosus, mis rikuks ühise kalanduspoliitika eeskirju;

14) „riskijuhtimine” – riski süstemaatiline kindlaksmääramine ja kõikide ohutegurite vähendamiseks vajalike meetmete rakendamine. See sisaldab rahvusvahelistel, ühenduse ja siseriiklikel allikatel ning strateegiatel põhinevaid tegevusi, nagu andmete ja teabe kogumine, riski analüüsimine ja hindamine, meetmete määramine ja võtmine ning protsessi ja selle tulemuste korrapärane jälgimine ja läbivaatamine;

15) „ettevõtja” – füüsiline või juriidiline isik, kellel on või kes juhib mis tahes ettevõtet, mis teostab mis tahes tegevust, mis on seotud tootmise, töötlemise, turustamise, levitamise mis tahes etapiga ning kalandus- ja vesiviljelustoodete jaemüügikettidega;

16) „partii” – teatavat liiki kalandustoodete kogus, mida on samamoodi töödeldud ja mis on saadud samast püügikohast ja samast laevast või samadest vesiviljelustegevustest;

17) „töötlemine” – protsess, mille kaudu jõuti kala esitusviisini. Selle hulka kuuluvad puhastamine, fileerimine, jäätamine, pakkimine, konservimine, külmutamine, suitsutamine, soolamine, kuumtöötlus, marineerimine, kuivatamine või kala mõnel muul viisil turuks ette valmistamine;

18) „jaemüük” – vee-elusressursitoodete käitlemine ja/või töötlemine ning hoiustamine müügikohas või tarnimine lõpptarbijale. Siia kuuluvad jaotusterminalid, toitlustusettevõtted, tehasesööklad, ametiasutuste toitlustajad, restoranid või muud samalaadsed toitlustusalase teenuse osutajad, kauplused, selvehallide jaotuskeskused ja hulgimüügipunktid;

19) „agentuur” – Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuur, millele viidatakse nõukogu 26. aprilli 2005. aasta määruses (EÜ) nr 768/2005;

20) „integreeritud mereseire võrgustik” – seire-, identifitseerimis- ja jälgimissüsteemide võrgustik, mida kasutatakse meresõiduohutuse ja -turvalisuse tagamiseks, merekeskkonna kaitseks, kalanduskontrollis, piirikontrollis, kaubanduse hõlbustamiseks ning õiguskorra tagamise eesmärgil;

21) „laevaseiresüsteemi andmed” – andmed laeva identifitseerimise, geograafilise asukoha, kuupäeva, kellaaja, kursi ja kiiruse kohta, mis edastatakse kalalaevade pardale paigaldatud satelliitseireseadmete teel lipuriigi kalapüügi seirekeskusele;

22) „laevade tuvastamise süsteemi andmed” – kaugkujutiste abil saadud ja kalapüügi seirekeskuste kogutud andmed, mis annavad ülevaate laevade viibimise kohta konkreetses merepiirkonnas;

23) „mitmeaastased kavad” – taastamiskavad, millele viidatakse määruse (EÜ) nr 2371/2002 artiklis 5, majandamiskavad, millele viidatakse määruse (EÜ) nr 2371/2002 artiklis 6, samuti muud ühenduse sätted, mis on vastu võetud Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 37 põhjal ning milles on sätestatud konkreetsed majandamismeetmed teatavate kalavarude jaoks mitmeks aastaks;

24) „rannikuäärne riik” – riik, kelle jurisdiktsiooni või suveräänsete õiguste alla kuuluvates vetes või kelle sadamates tegevus toimub.

II JAGU ÜLDPÕHIMÕTTED

Artikkel 5 Üldpõhimõtted

1. Liikmesriigid kontrollivad ühise kontrollipoliitika reguleerimisalas oma territooriumil ja jurisdiktsiooni või suveräänsete õiguste alla kuuluvates vetes mis tahes füüsilise või juriidilise isiku läbiviidud tegevusi, eelkõige kalapüüki, ümberlaadimisi, kalade paigutamist sumpadesse või vesiviljelusrajatistesse, sealhulgas nuumaseadeldistesse, kalandustoodete lossimist, importi, transporti, turustamist ja ladustamist.

2. Liikmesriigid kontrollivad ka oma lipu all sõitvate ühenduse kalalaevade ja, piiramata lipuliikmesriigi esmavastutust, oma riigi kodanike juurdepääsu vetele ja kalavarudele ning kontrollitegevust ühenduse vetest väljaspool.

3. Liikmesriigid võtavad asjakohased meetmed, jaotavad piisavad rahalised vahendid, inimressursid ja tehnilised vahendid ning loovad kõik vajalikud haldus- ja tehnilised struktuurid ühise kalanduspoliitika reguleerimisalas läbiviidud tegevuste inspektsiooni, seire, järelevalve ja rakendamise tagamiseks. Nad teevad oma pädevatele asutustele ja ametnikele kättesaadavaks kõik asjaomased vahendid, mis võimaldaksid neil oma ülesandeid täita.

4. Iga liikmesriik tagab, et kontroll, inspektsioon, seire, järelevalve ja rakendamine toimub mittediskrimineerival viisil seoses inspektsiooniks valitud sektorite, laevade või isikutega ja riskijuhtimise põhjal.

5. Igas liikmesriigis peab üks ametiasutus koordineerima kõigi riiklike kontrolliasutuste kontrollitegevust. Samuti vastutab ta püügitegevusega seotud teabe kogumise ja kontrolli koordineerimise eest ning komisjonile, teistele liikmesriikidele ja kolmandatele riikidele teatamise ning nendega koostöö eest.

6. Euroopa Kalandusfondist saadav rahaline toetus vastavalt nõukogu määrusele (EÜ) nr 1189/2006 ja nõukogu määruse (EÜ) nr 861/2006 artikli 8 punktis a osutatud meetmete puhul antav ühenduse finantsabi sõltuvad sellest, kuidas liikmesriigid täidavad oma kohustust tagada kaitse-, kontrolli-, inspekteerimis- või rakenduseeskirjade järgimine ühise kalanduspoliitika alusel seoses rahastatavate meetmetega või nende mõjuga ning kuidas nad tagavad sel eesmärgil tõhusa inspektsiooni-, seire-, järelevalve- ja rakendussüsteemi toimimise.

7. Komisjon ja liikmesriigid tagavad vastavalt oma pädevusele, et käesoleva määruse eesmärgid seoses ühenduse finantsabi haldamise ja kontrollimisega täidetakse.

III JAGU VETELE JA VARUDELE JUURDEPÄÄSU ÜLDTINGIMUSED

Artikkel 6 Kalalaevatunnistus

1. Ühenduse kalalaeva võib kasutada vee-elusressursside ärieesmärgil kasutamiseks vaid juhul, kui tal on kehtiv kalalaevatunnistus.

2. Ühenduse kalalaevade puhul väljastab ja haldab kalalaevatunnistusi lipuliikmesriik. Lipuliikmesriik tagab, et kalalaevatunnistusel sisalduv teave oleks täpne ning kooskõlas nõukogu määruse (EÜ) nr 2371/2002 artiklis 15 osutatud ühenduse kalalaevastiku registris sisalduva teabega.

3. Lipuliikmesriik peatab ajutiselt kalalaevatunnistuse laeval, mille suhtes rakendatakse ajutist peatamist, mille üle on otsustanud kõnealune liikmesriik, ja mille kalapüügiluba peatatud vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1005/2008 artikli 45 lõike 1 punktile d.

4. Lipuliikmesriik võtab jäädavalt ära kalalaevatunnistuse laevalt, mille suhtes rakendatakse määruse (EÜ) nr 2371/2002 artikli 11 lõikes 3 viidatud püügimahu korrigeerimise meedet või mille kalapüügiluba on ära võetud vastavalt määruse (EÜ) nr 1005/2008 artikli 45 lõike 1 punktile d.

Artikkel 7 Kalapüügiluba

1. Ühenduse vetes tegutseval ühenduse kalalaeval on lubatud teostada püügitegevusi vaid juhul, kui tal on lipuliikmesriigi pädevate asutuste väljastatud kehtiv kalapüügiluba. Ühenduse vetes tegutseval ühenduse kalalaeval on lubatud teostada eriotstarbelist kalapüüki vaid juhul, kui see on märgitud tema kehtivale kalapüügiloale ning kõnealuste püügipiirkondade või kalastusvööndite suhtes kohaldatakse:

a) püügikoormuse reguleerimise kava;

b) mitmeaastast kava;

c) merekaitseala;

d) vette tagasi laskmise järkjärgulise vähendamise kava;

e) katsepüüki;

f) põhjapüügivahenditega püügitegevust alal, mis ei kuulu piirkondliku kalandusorganisatsiooni vastutusalasse;

g) muid ühenduse õigusakte.

2. Kui liikmesriigil on riiklik kalapüügilubade süsteem, saadab ta komisjonile selle taotlusel kokkuvõtte loa taotluses sisalduvast teabest ning püügikoormusega seonduvad üldised arvud.

3. Kui lipuliikmesriik on vastu võtnud riikliku kalapüügilubade süsteemi üksikutele laevadele ette nähtud kalapüügivõimaluste jaotamiseks, saadab ta komisjonile selle taotlusel teavet laevade kohta, millel on lubatud tegeleda püügitegevusega teatavas püügipiirkonnas.

4. Kalapüügiluba ei väljastata, kui asjaomane laev ei ole saanud vastavalt artiklile 6 kalalaevatunnistust või kui tema kalalaevatunnistus on peatatud või ära võetud. Kalapüügiluba muutub automaatselt õigustühiseks, kui laevale vastav kalalaevatunnistus on jäädavalt ära võetud. Luba peatatakse, kui kalalaevatunnistus on ajutiselt peatatud.

5. Kalalaevatunnistuste ja kalapüügilubade väljastamise vorm ja kord võetakse vastu artiklis 111 osutatud korra kohaselt.

Artikkel 8 Püügivahendite märgistamine

1. Laeva kapten järgib laevade ja nende püügivahendite märgistamise ning identifitseerimisega seotud tingimusi ja piiranguid.

2. Laevade ja nende püügivahendite märgistamise ning identifitseerimise üksikasjalikud eeskirjad määratakse vastavalt artiklis 111 osutatud korrale.

Artikkel 9 Laevaseiresüsteem

1. Liikmesriigid kasutavad satelliitsidel põhinevat laevaseiresüsteemi, et jälgida tõhusalt oma lipu all sõitvate kalalaevade püügitegevust, hoolimata nende asukohast, ning oma vetes toimuvat püügitegevust. Liikmesriigid peavad tagama nende andmete täpsuse regulaarse jälgimise ning viivitamatult tegutsema, kui andmed leitakse olevat ebatäpsed.

2. Kalalaeval, mille kogupikkus ületab 10 meetrit, peab pardale olema paigaldatud täielikult toimiv seade, mis võimaldab laevaseiresüsteemi kaudu automaatselt määrata tema asukoha ning teda identifitseerida, edastades regulaarsete vahedega asukoha andmeid. Samuti peab see võimaldama lipuliikmesriigi kalapüügi seirekeskusel kalalaeva kohta andmeid küsida. Üle 10 meetri pikkuste ja kuni 15meetrise kogupikkusega laevade suhtes kohaldatakse käesolevat lõiget alates 1. jaanuarist 2012.

3. Kui kalalaev on teise liikmesriigi vetes, teeb lipuliikmesriik kättesaadavaks kõnealuse laeva seiresüsteemi andmed, edastades need automaatselt rannikuäärse liikmesriigi kalapüügi seirekeskusele. Laevaseiresüsteemi andmed tehakse taotluse korral kättesaadavaks ka liikmesriigile, kelle sadamates kalalaev tõenäoliselt lossib oma püügi või kelle vetes kalalaev tõenäoliselt jätkab oma püügitegevust.

4. Kui ühenduse kalalaev tegutseb kolmanda riigi vetes või avamerel, kus kalavarusid majandab rahvusvaheline organisatsioon, ning kui leping asjaomase kolmanda riigiga või asjaomase rahvusvahelise organisatsiooni kohaldatavad eeskirjad näevad nii ette, tehakse need andmed kättesaadavaks ka asjaomasele riigile või organisatsioonile.

5. Liikmesriigid teevad üksikasjalikud koondandmed lõpptarbijatele teatavaks, nagu on osutatud nõukogu määruse (EÜ) nr 199/2008[33] artikli 2 punktis i, et toetada teaduslikku analüüsi kõnealuse määruse artikliga 18 ettenähtud tingimustel.

6. Kuni 15meetrise kogupikkusega ühenduse laevad võib vabastada nõudest olla varustatud laevaseiresüsteemiga, kui nad:

a) tegutsevad üksnes lipuliikmesriigi territoriaalmeredel või

b) ei veeda merel kunagi rohkem kui 24 tundi alates väljumisajast kuni sadamasse jõudmiseni.

7. Kolmandate riikide kalalaevadel, mis tegutsevad ühenduse vetes, peab olema pardale paigaldatud täielikult toimiv seade, mis võimaldab laevaseiresüsteemi kaudu automaatselt määrata tema asukoha ning teda identifitseerida, edastades regulaarsete vahedega asukoha andmeid sarnaselt ühenduse kalalaevade kaptenitele.

8. Liikmesriigid rajavad ja kasutavad kalapüügi seirekeskuseid, mis jälgivad püügitegevust ning püügikoormuseid. Konkreetse liikmesriigi kalapüügi seirekeskused jälgivad oma lipu all sõitvaid kalalaevu, hoolimata vetest, kus need tegutsevad, või sadamast, kus nad asuvad, ning samuti teiste liikmesriikide lipu all sõitvaid ühenduse kalalaevu ja kolmandate riikide kalalaevu, mille suhtes kohaldatakse laevaseiresüsteemi ja mis tegutsevad selle konkreetse liikmesriigi jurisdiktsiooni või suveräänsete õiguste alla kuuluvates vetes.

9. Iga lipuliikmesriik määrab pädevad asutused, kes vastutavad kalapüügi seirekeskuste eest, ning võtab asjakohased meetmed tagamaks, et tema kalapüügi seirekeskustel oleks nõuetekohased personaliressursid ning varustatud arvuti riist- ja tarkvaraga, mis võimaldavad andmete automaatset töötlemist ning elektroonilist edastamist. Liikmesriigid näevad ette varundamis- ja taastamisprotseduurid süsteemis tekkinud häire korral. Liikmesriigid võivad kasutada ühiseid kalapüügi seirekeskusi.

10. Üksikasjalikud eeskirjad käesoleva artikli kohaldamiseks võetakse vastu artiklis 111 osutatud korras.

Artikkel 10 Automaatne identifitseerimissüsteem

1. Üle 15meetrise kogupikkusega kalalaev peab olema varustatud automaatse identifitseerimise süsteemiga ning hoidma seda kasutuses; süsteem peab vastama sellistele nõuetele, mis on kehtestatud Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni 1974. aasta SOLAS konventsiooni V peatüki eeskirja 19 jaotise 2.4.5 ajakohastatud variandis.

2. Liikmesriigid kasutavad automaatse identifitseerimise süsteemi andmeid ristkontrolliks muude kättesaadavate andmetega vastavalt artiklitele 102 ja 103. Sel eesmärgil tagavad liikmesriigid, et automaatse identifitseerimissüsteemi andmed nende lipu all sõitvate kalalaevade kohta oleksid nende riiklikele kalanduskontrolli ametiasutustele kättesaadavad. Liikmesriigid tagavad kõnealuste andmete täpsuse regulaarse jälgimise ning viivitamatult tegutsema, kui andmed leitakse olevat ebatäpsed.

Artikkel 11 Laevade tuvastamise süsteem

1. Liikmesriigid kasutavad laevade tuvastamise süsteemi, mis võimaldab neil ühitada kaugkujutiste abil saadud positsioone, mille on koos laeva seiresüsteemilt või automaatselt identifitseerimissüsteemilt saadud andmetega maale saatnud satelliidid või muud samalaadsed süsteemid, et hinnata kalalaevade viibimist konkreetses piirkonnas. Liikmesriigid tagavad, et nende kalapüügi seirekeskustel on tehnilised võimalused laevade tuvastamise süsteemi kasutamiseks.

2. Komisjon võib liikmesriigilt nõuda laevade tuvastamise süsteemi kasutamist teatava püügipiirkonna jaoks konkreetsel ajal.

Artikkel 12 Andmete edastamine järelevalvetoiminguteks

Laeva seiresüsteemi, automaatse identifitseerimissüsteemi ja laevade tuvastamise süsteemi abil käesoleva määruse raames kogutud andmeid võib edastada komisjoni asutustele ja järelevalvetoimingutega tegelevate liikmesriikide muudele ametiasutustele mereturvalisuse ja meresõiduohutuse, piirikontrolli, merekeskkonna kaitse ning õiguskorra tagamise eesmärgil.

Artikkel 13 Uued tehnoloogiad

1. Nõukogu võib Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 37 põhjal otsustada kohustuse üle kasutada elektroonilisi seireseadmeid ja jälgimisvahendeid, näiteks geneetiline analüüs. Kasutatava tehnoloogia hindamiseks viivad liikmesriigid koostöös komisjoni või selle määratud asutusega enne 1. juunit 2013 ellu katseprojektid jälgimisvahendite, näiteks geneetilise analüüsi kohta.

2. Nõukogu võib Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 37 põhjal otsustada muude uute kalanduse kontrollitehnoloogiate kasutusele võtmise üle, kui nende tehnoloogiate abil saab kulutasuval viisil ühise kalanduspoliitika eeskirju paremini täita.

IV JAGU KALAPÜÜGI SEIRE

I peatükk Kalapüügivõimaluste kasutamise seire

1. JAOTIS ÜLDSÄTTED

Artikkel 14 Püügipäevik

1. Ilma et see piiraks erieeskirjade kohaldamist, peavad üle 10meetrise kogupikkusega ühenduse kalalaevade kaptenid oma toimingute kohta pidama püügipäevikut, näidates konkreetselt ära kõik kogused, mille iga püütud ja pardal hoitud liigi eluskaalu ekvivalent on suurem kui 15 kg, nende püükide kuupäeva ja asjaomase geograafilise piirkonna väljendatuna viitamisega alapiirkonnale ja rajoonile või alarajoonile või vajaduse korral statistilisele ruudule, kus ühenduse õigusaktide kohaselt kehtivad püügipiirangud, ning kasutatud püügivahendite tüübi. Samuti tuleb püügipäevikusse registreerida iga vette tagasi lastud liigi kogused. Püügipäevikusse registreeritud andmete täpsuse eest vastutab kapten.

2. Püügipiirkondades, mille suhtes rakendatakse püügikoormuse reguleerimise kava, peavad ühenduse kalalaevade kaptenid püügipäevikutesse piirkonnas veedetud aja registreerima ja esitama järgmised andmed:

a) seoses veetavate püünistega:

i) sadamasse sisenemine ja sealt lahkumine;

ii) iga sisenemine merepiirkonda, kus kohaldatakse vetele ja kalavarudele juurdepääsu käsitlevaid erieeskirju, ja lahkumine sellisest merepiirkonnast;

iii) pardale jäetud püük liikide eluskaalu kilogrammide kaupa kõnealusest piirkonnast väljumise või selles piirkonnas asuvasse sadamasse sisenemise ajal,

b) seoses passiivpüünistega:

i) sadamasse sisenemine ja sealt lahkumine;

ii) iga sisenemine merepiirkonda, kus kohaldatakse vetele ja kalavarudele juurdepääsu käsitlevaid erieeskirju, ja lahkumine sellisest merepiirkonnast;

iii) kõnealustes piirkondades passiivpüüniste ülesseadmise või ümberseadmise kuupäev ja kellaaeg;

iv) passiivpüünistega kalapüügi lõpetamise kuupäev ja kellaaeg;

v) pardale jäetud püük liikide eluskaalu kilogrammide kaupa kõnealusest piirkonnast väljumise või selles piirkonnas asuvasse sadamasse sissesõidu ajal.

3. Püügipäevikusse registreeritud koguste hinnangute ja pardal asuva püügi kilogrammides mõõdetud koguste vaheline lubatud kõikumine on 5 %.

4. Säilitatud või töödeldud kala kaalu ümberarvestamisel eluskaaluks kohaldavad ühenduse kalalaevade kaptenid vastavalt artiklis 111 osutatud korrale kindlaks määratud ümberarvestustegurit.

5. Ühenduse vetes tegutsevate kolmandate riikide kalalaevade kaptenid registreerivad käesolevas artiklis viidatud teabe sarnaselt ühenduse kalalaevade kaptenitele.

6. Üksikasjalikud eeskirjad käesoleva artikli kohaldamiseks võetakse vastu artiklis 111 osutatud korras.

Artikkel 15 Püügipäeviku andmete elektrooniline registreerimine ja edastamine

1. Üle 10meetrise kogupikkusega ühenduse kalalaeva kapten registreerib elektrooniliselt kalanduse püügipäeviku andmed ning saadab need elektroonilisel teel lipuliikmesriigi pädevale asutusele vähemalt korra päevas.

2. Lõiget 1 kohaldatakse üle 15 meetri pikkuste ja kuni 24meetrise kogupikkusega ühenduse kalalaevade suhtes alates 1. juulist 2011 ning üle 10 meetri pikkuste ja kuni 15meetrise kogupikkusega ühenduse kalalaevade suhtes alates 1. jaanuarist 2012. Üle 15meetrise kogupikkusega ühenduse kalalaevad võib vabastada lõikes 1 sätestatust, kui nad:

a) tegutsevad üksnes lipuliikmesriigi territoriaalmeredel või

b) ei veeda merel kunagi rohkem kui 24 tundi alates väljumisajast kuni sadamasse jõudmiseni.

Artikkel 16 Püügipäeviku nõuetest vabastatud laevad

1. Iga liikmesriik jälgib proovivõtu alusel nende kalalaevade tegevust, kellele on tehtud erand artiklis 14 kindlaksmääratud nõuetest tagamaks, et kõnealused laevad täidavad ühise kalanduspoliitika eeskirju.

2. Sel eesmärgil kehtestab iga liikmesriik proovivõtukava vastavalt artiklis 111 osutatud korrale komisjoni vastu võetud metoodika põhjal ning edastab selle igal aastal enne 31. jaanuari komisjonile, näidates ära kõnealuse kava kehtestamiseks kasutatud meetodid. Proovivõtukavad peavad olema ajalises lõikes võimalikult stabiilsed ning piirkondade lõikes võimalikult standarditud.

Artikkel 17 Eelteatis

1. Ilma et see piiraks mitmeaastastes kavades sisalduvate erisätete kohaldamist, teatavad ühenduse kalalaevade kaptenid või nende esindajad liikmesriigi pädevatele asutustele, kelle sadamaid või lossimisrajatisi nad kasutada soovivad, vähemalt 4 tundi enne eeldatavat sadamasse jõudmist, välja arvatud juhul, kui pädevad asutused on andnud loa varasemaks sissesõiduks, järgmise teabe:

a) laeva tunnusandmed;

b) määratud sihtsadama nimi ja külastuse eesmärgid, nagu lossimine, ümberlaadimine, juurdepääs sadamateenustele;

c) kalapüügiluba või vajaduse korral luba toetada kalapüüki või kalandustooteid ümber laadida;

d) püügireisi kuupäevad ning alad, kust saak püüti;

e) eeldatav sadamasse saabumise kuupäev ja kellaaeg;

f) iga pardal oleva kalaliigi kogus, sealhulgas aruanne nullpüügi kohta;

g) lossitavad või ümberlaaditavad kogused kalaliikide kaupa.

2. Ühenduse kalalaeva kapten või tema esindaja, kes registreerib elektrooniliselt püügipäeviku teavet vastavalt artiklile 15, edastab elektrooniliselt lipuliikmesriigi pädevale asutusele lõikes 1 osutatud eelteatise. Artiklis 14 osutatud püügipäeviku teabe ning käesoleva artikli lõikes 1 osutatud eelteatise võib saata koos, kui edastatakse nende mõlema suhtes nõutud teavet.

3. Kui ühenduse kalalaev kavatseb siseneda sadamasse mõnes muus liikmesriigis kui lipuliikmesriigis ning on elektroonilisel viisil edastanud lõikes 1 osutatud eelteatise, saadavad lipuliikmesriigi pädevad asutused elektrooniliselt lõikes 1 osutatud eelteatise kättesaamisel selle kohe edasi rannikuäärse liikmesriigi pädevatele asutustele.

4. Komisjon võib artiklis 111 osutatud korras teha ühenduse teatavat liiki kalalaevadele erandi lõikega 1 ettenähtud kohustusest teatavaks ajaks, mida saab pikendada või kehtestada uue teatamistähtaja, võttes muu hulgas arvesse kalandustoodete liiki ning kaugust püügipiirkondade, lossimiskohtade ja sadamate vahel, mille registrisse laevad on kantud.

Artikkel 18 Ümberlaadimine

Ümberlaadimised merel on ühenduse vetes keelatud. Need on lubatud vaid loa alusel selleks määratud sadamates liikmesriikides ning käesolevas määruses sätestatud tingimustel.

Artikkel 19 Ümberlaadimisdeklaratsioon

1. Nii ümberlaadiva kui vastuvõtva laeva kapten või tema esindaja esitavad ümberlaadimisdeklaratsiooni võimalikult kiiresti ning mitte hiljem kui 24 tundi pärast ümberlaadimist:

a) oma lipuliikmesriigile ja

b) asjaomase sadamaliikmesriigi pädevatele asutustele, kui ümberlaadimine on aset leidnud mõne teise liikmesriigi sadamas.

2. Ümberlaadimisdeklaratsioon esitatakse võimaluse korral elektrooniliselt. Elektroonilisel teel esitamise korral esitatakse ümberlaadimisdeklaratsioon vaid lipuliikmesriigile, isegi kui ümberlaadimine leiab aset mõne teise liikmesriigi sadamas. Lipuliikmesriik saadab ümberlaadimisdeklaratsioonid kättesaamisel kohe edasi asjaomasele sadamaliikmesriigile.

3. Ümberlaadimisdeklaratsioonil peab kalaliikide lõikes olema näidatud ümberlaaditud kalandustoodete kogus, iga püügi kuupäev ja koht, asjaomaste laevade nimed ning ümberlaadimise sadamad ja sihtkoht. Mõlema asjaomase laeva kaptenit peetakse vastutavaks selliste deklaratsioonide täpsuse eest.

4. Komisjon võib artiklis 111 osutatud korras teha ühenduse teatavat liiki kalalaevadele erandi lõikega 1 ettenähtud kohustusest teatavaks ajaks, mida saab pikendada või kehtestada uue teatamistähtaja, võttes muu hulgas arvesse kalandustoodete liiki, kaugust püügipiirkondade, lossimiskohtade ja sadamate vahel, mille registrisse laevad on kantud.

5. Ümberlaadimiskord ja -vormid määratakse kindlaks artiklis 111 osutatud korras.

Artikkel 20 Lossimis- ja ümberlaadimisluba

1. Ühenduse kalalaevadele antakse lossimis- või ümberlaadimisluba vaid juhul, kui artiklis 17 osutatud teave on täielik.

2. Lossimine ei tohi alata enne, kui asjaomase liikmesriigi pädevad asutused on selleks loa andnud.

3. Luba alustada sadamas lossimist või ümberlaadimist antakse pärast esitatud teabe täielikkuse kontrollimist vastavalt lõikes 1 kirjeldatule ja vajaduse korral pärast inspektsiooni teostamist.

4. Lossimiseks loa andmisel määravad pädevad asutused lossimisele unikaalse lossimisnumbri ning teavitavad sellest laeva kaptenit. Kui lossimine katkestatakse, on lossimise taasalustamiseks nõutav luba.

Artikkel 21 Lossimisdeklaratsioon

1. Kapten vastutab lossimisdeklaratsiooni, millel on esitatud vähemalt iga artiklis 14 sätestatud kalaliigi lossitud kogus ja püügikuupäev ning -piirkond, õigsuse eest.

2. Ilma et see piiraks mitmeaastastes kavades sisalduvate erisätete kohaldamist, edastab üle 10meetrise kogupikkusega ühenduse kalalaeva kapten või tema esindaja elektrooniliselt lipuliikmesriigi pädevatele asutustele kahe tunni jooksul pärast lossimise lõpuleviimist lossimisdeklaratsiooni andmed.

3. Kui ühenduse kalalaev lossib oma saagi liikmesriigis, mis ei ole tema lipuliikmesriik, edastavad lipuriigi pädevad asutused viivitamata pärast lossimisdeklaratsiooni andmete saamist need elektrooniliselt selle liikmesriigi pädevatele asutustele, kus saak lossiti.

4. Lõiget 2 kohaldatakse üle 15 meetri pikkuste ja kuni 24meetrise kogupikkusega ühenduse kalalaevade suhtes alates 1. juulist 2011 ning üle 10 meetri pikkuste ja kuni 15meetrise kogupikkusega ühenduse kalalaevade suhtes alates 1. jaanuarist 2012. Üle 15meetrise kogupikkusega ühenduse kalalaevad võib vabastada lõikes 2 sätestatust, kui nad:

a) tegutsevad üksnes lipuliikmesriigi territoriaalmeredel või

b) ei veeda merel kunagi rohkem kui 24 tundi alates väljumisajast kuni sadamasse jõudmiseni.

5. Lõikes 2 sätestatud nõudest vabastatud laevade puhul peab kapten või tema esindaja lossimisel registreerima ning edastama lossimisdeklaratsiooni võimalikult kiiresti ja mitte hiljem kui 24 tundi pärast lossimist pädevatele asutustele liikmesriigis, kus lossimine on aset leidnud.

6. Lossimisdeklaratsiooni kord ja vormid määratakse kindlaks artiklis 111 osutatud korras.

Artikkel 22 Lossimisdeklaratsiooni nõuetest vabastatud laevad

1. Iga liikmesriik jälgib proovivõtu alusel nende kalalaevade tegevust, kellele on tehtud erand artikli 21 lõigetes 1 ja 2 kindlaksmääratud lossimisdeklaratsiooni nõuetest tagamaks, et kõnealused laevad täidavad ühise kalanduspoliitika eeskirju.

2. Sel eesmärgil koostavad liikmesriigid proovivõtukava vastavalt artiklis 111 osutatud korrale komisjoni vastuvõetud metoodika põhjal ning edastavad selle igal aastal enne 31. jaanuari komisjonile, näidates ära kõnealuse kava kehtestamiseks kasutatud meetodid. Proovivõtukavad peavad olema ajalises lõikes võimalikult stabiilsed ning piirkondade lõikes võimalikult standarditud.

2. JAOTIS LIIKMESRIIKIDEPOOLNE ANDMETE REGISTREERIMINE JA VAHETAMINE

Artikkel 23 Püügi ja püügikoormuse registreerimine

1. Iga liikmesriik registreeri b kõik asjakohased andmed kalapüügivõimaluste kohta vastavalt käesolevas peatükis viidatule väljendatuna nii püügi kui püügikoormuse suhtes ning säilitab nende andmete originaale kolm aastat või kauem vastavalt riiklikele eeskirjadele.

2. Enne iga kuu 15. kuupäeva teatab iga liikmesriik komisjonile või selle määratud asutusele elektrooniliselt lõikes 1 osutatud ajakohastatud andmed, mis registreeriti eelneva kuu jooksul.

3. Kõiki ühenduse kalalaevade püütud kvoodile alluva kalavaru või kalavarude rühma püüke hinnatakse lipuliikmesriigile kõnealuse varu või varude rühma kohta kehtestatud kvoodi osana, olenemata lossimise kohast.

Artikkel 24 Andmevahetus

1. Ilma et see piiraks artikli 23 kohaldamist, peavad lossimisliikmesriigid teise liikmesriigi taotlusel esitama elektrooniliselt andmed kalandustoodete lossimiste, müügi, ümberlaadimiste või transpordi kohta, mille on teostanud taotleva liikmesriigi lipu all sõitvad kalalaevad nende sadamates või jurisdiktsiooni või suveräänsete õiguste alla kuuluvates vetes.

2. Kõnealune teave koosneb vähemalt asjaomase kalalaeva nimest ja pardatähisest, kõnealuse laeva lossitud, müüdud või ümberlaaditud kalakogustest vastavalt kalavarule või kalavarude rühmale ning lossimise, müügi, ümberlaadimise või transpordi kuupäevast ja kohast. Kui asjaomaste liikmesriikide vahel ei ole teisiti kokku lepitud, edastatakse kõnealune teave nelja tööpäeva jooksul pärast liikmesriigi taotluse kuupäeva.

3. Liikmesriik, kus toimus lossimine, müük, ümberlaadimine või transport, edastab komisjonile viimase nõudmisel elektrooniliselt asjaomase teabe üheaegselt teatamisega laeva lipuliikmesriigile.

Artikkel 25 Andmed kalapüügivõimaluste ammendumise kohta

1. Liikmesriik teavitab viivitamatult komisjoni, kui ta tuvastab, et:

a) tema lipu all sõitvate kalalaevade püütud kvoodile alluva kalavaru või kalavarude rühma püügid loetakse olevat ammendanud 80 % sellest kvoodist või

b) loetakse olevat jõutud 80 %ni mõne püügipiirkonna maksimaalsest püügikoormuse tasemest, mida kohaldatakse kõigi või osade tema lipu all sõitvate kalalaevade suhtes.

2. Sellisel juhul esitab liikmesriik komisjonile viimase nõudmisel üksikasjalikuma ja sagedasema teabe, kui on sätestatud artiklis 23.

3. JAOTIS PÜÜGIPIIRKONDADE SULGEMINE

Artikkel 26 Liikmesriikidepoolne püügipiirkondade sulgemine

1. Iga liikmesriik määrab kindlaks kuupäeva, alates millest:

a) tema lipu all sõitvate kalalaevade püütud kvoodile alluva kalavaru või kalavarude rühma püügid loetakse olevat ammendanud vastava kvoodi;

b) loetakse olevat jõutud mõne püügipiirkonna maksimaalse püügikoormuse tasemeni, mida kohaldatakse kõigi või osade tema lipu all sõitvate kalalaevade suhtes.

2. Lõikes 1 osutatud kuupäevast alates keelab asjaomane liikmesriik tema lipu all sõitvatele laevadele nii kõnesoleva kalavaru või kalavarude rühma püügi kui ka pärast kõnealust kuupäeva püütud kala pardale jätmise, ümberlaadimise ja lossimise ning otsustab, millise kuupäevani on püükide ümberlaadimised ja lossimised ning lõplik deklareerimine lubatud.

3. Asjaomane liikmesriik avalikustab lõikes 2 osutatud otsuse ning sellest teatatakse viivitamatult komisjonile ja teistele liikmesriikidele. See avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas (C-seeria). Alates kuupäevast, mil asjaomane liikmesriik avalikustas kõnealuse otsuse, peavad liikmesriigid tagama, et selle liikmesriigi lipu all sõitvad laevad ei jäta pardale, lossi, pane sumpadesse ega laadi ümber ühtegi asjaomast kala nende vetes ja nende territooriumil.

4. Komisjon kannab hoolt, et vastavalt käesolevale artiklile saadud teatised oleksid liikmesriikidele elektrooniliselt kättesaadavad.

Artikkel 27 Komisjonipoolne püügipiirkondade sulgemine

1. Kui komisjon avastab, et liikmesriik ei ole täitnud kohustust teatada igakuised andmed kalapüügivõimaluste kohta artikli 23 lõikes 2 sätestatud viisil, võib ta määrata kuupäeva, mil 80 % kõnealuse liikmesriigi kalapüügivõimalustest loetakse olevat ammendatud, ning ta võib määrata eeldatava kuupäeva, mil need kalapüügivõimalused loetakse olevat ammendatud.

2. Kui komisjon leiab artiklis 26 sätestatud teabe põhjal või omal algatusel, et ühendusele või liikmesriigile kättesaadavad kalapüügivõimalused loetakse olevat ammendatud, teavitab ta sellest asjaomaseid liikmesriike ning keelustab püügitegevuse antud püügitegevusega seotud vastava piirkonna, püügivahendite, kalavaru, kalavarude rühma või laevastiku jaoks.

Artikkel 28 Parandusmeetmed

1. Kui komisjon on peatanud kalapüügi liikmesriigile või liikmesriikide rühmale või ühendusele kättesaadavate kalapüügivõimaluste väidetava ammendamise tõttu ning selgub, et liikmesriik ei ole tegelikult oma kalapüügivõimalusi ammendanud, kohaldatakse järgmis i lõikeid.

2. Kui enne kalapüügivõimaluste ammendamist püügikeelu saanud liikmesriigile tekitatud kahju ei ole korvatud, võetakse piirangust tulenevat kahju asjakohasel viisil korvavad meetmed artiklis 111 osutatud korras. Kõnealused meetmed võivad sisaldada mahaarvamisi rohkem püüdnud liikmesriigi kalapüügivõimalustest ning sellisel viisil maha arvatud püügikoguste asjakohast jaotamist liikmesriikide vahel, kes said püügikeelu enne oma kalapüügivõimaluste ammendamist.

3. Kõnealuseid mahaarvamisi ja nendest tulenevaid jaotamisi tehakse eelkõige neid kalaliike ja püügipiirkondi arvesse võttes, mille kohta on kehtestatud kalapüügivõimalused. Neid võib teha piirangu kehtestamise aasta või sellele järgneva aasta või aastate jooksul.

4. Käesoleva artikli kohaldamise ning eriti asjakohaste koguste määramise üksikasjalikud eeskirjad võetakse vastu artiklis 111 osutatud korras.

II peatükk Laevastiku haldamise seire

1. JAOTIS PÜÜGIVÕIMSUS

Artikkel 29 Püügivõimsus

1. Liikmesriigid vastutavad vajalike kontrollide läbiviimise eest tagamaks, et liikmesriigi väljastatud kalalaevatunnistustele vastav koguvõimsus kogumahutavuses ja kilovattides ei oleks mingil ajal kõrgem kui selle liikmesriigi maksimaalsed võimsustasemed, mis on kindlaks tehtud vastavalt :

a) nõukogu määruse (EÜ) nr 2371/2002 artiklile 13 ja

b) nõukogu 30. märtsi 2004. aasta määrusele (EÜ) nr 639/2004[34] ja

c) komisjoni 12. augusti 2003. aasta määrusele (EÜ) nr 1438/2003[35] ja

d) komisjoni 9. detsembri 2004. aasta määrusele (EÜ) nr 2104/2004[36].

2. Üksikasjalikud eeskirjad käesoleva artikli kohaldamiseks võetakse vastu artiklis 111 osutatud korras ning eelkõige seoses:

a) kalalaevade registreerimisega;

b) kalalaevade võimsuse kontrollimisega;

c) kalalaevade mahutavuse kontrollimisega;

d) püügivahendite liigi, numbri ja omaduste kontrollimisega.

3. Liikmesriigid teatavad komisjonile osana artiklis 110 osutatud aruandest kasutatud kontrollimeetodid ning lõikes 2 osutatud kontrollimise eest vastutavate asutuste nimed ja aadressid.

2. JAOTIS: MOOTORI VÕIMSUS

Artikkel 30 Mootori võimsuse jälgimine

1. Kalapüük on lubatud vaid kalalaevadega, mis on varustatud mootoritega, mille võimsus ei ületa mootoritunnistusel määratud võimsust.

2. Keelatud on mootoriga manipuleerimine eesmärgiga suurendada tema võimsust üle mootoritunnistusel määratud maksimaalse võimsuse.

3. Keelatud on uute või asendusmootorite kasutamine, mida asjaomane liikmesriik ei ole ametlikult heaks kiitnud.

4. Liikmesriigid tagavad, et sertifitseeritud mootorivõimsust ei ületata. Liikmesriigid teatavad komisjonile osana artiklis 110 osutatud aruandest kontrollimeetmed, mida nad on võtnud mootori võimsuse ületamise vältimiseks.

Artikkel 31 Mootori võimsuse sertifitseerimine

1. Uute mootorite, asendusmootorite ning tehniliselt muudetud mootorite puhul kinnitavad liikmesriikide pädevad asutused ametlikult, et need ei suuda toota rohkem võimsust, kui on määratud mootoritunnistusel. Selliseid kinnitusi väljastatakse vaid juhul, kui mootor ei suuda toota määratud võimsusest rohkem.

2. Liikmesriikide ametiasutused võivad määrata mootori võimsuse sertifitseerimise klassifikatsiooniühingutele, mootorite tootjatele või muudele ettevõtjatele, kel on vajalik kompetentsus mootori võimsuse tehniliseks kontrolliks. Kõnealused klassifikatsiooniühingud, tootjad või muud ettevõtjad kinnitavad, et mootorid ei suuda ületada ametlikult määratud võimsust vaid juhul, kui ei ole mingit võimalust suurendada mootori talitlust üle sertifitseeritud võimsuse.

Artikkel 32 Mootori võimsuse ristkontrollimine

1. Liikmesriigid teostavad andmete ristkontrolle, et kontrollida mootori võimsuse kooskõla kogu haldusüksusele kättesaadava teabega seoses laeva tehniliste omadustega. Eelkõige kontrollivad liikmesriigid teavet, mis sisaldub:

a) laevaseiresüsteemi protokollides;

b) püügipäevikus;

c) rahvusvahelises mootorite põhjustatud õhusaaste vältimise (EIAPP) sertifikaadis, mis on mootori puhul välja antud kooskõlas MARPOLi 73/78 konventsiooni VI lisaga;

d) klassifikatsioonitunnistuses, mille on väljastanud tunnustatud laeva inspektsiooni ja järelevalve organisatsioon direktiivi 94/57/EÜ tähenduses;

e) proovisõidu tunnistuses;

f) ühenduse kalalaevastiku registris ja

g) kõikides muudes dokumentides, mis annavad asjakohast teavet laeva võimsuse või mõne muu asjaomase tehnilise omaduse kohta.

2. Kui leidub näitajaid, et kalalaeva mootori võimsus on suurem kui tema kalalaevatunnistusel määratud võimsus, jätkavad liikmesriigid mootori võimsuse füüsilise kontrolliga.

III peatükk Mitmeaastaste kavade seire

Artikkel 33 Ümberlaadimised sadamas

Mitmeaastase kavaga hõlmatud püügipiirkondades püügitegevust teostavad ühenduse kalalaevad ei tohi oma püüki mõne teise laeva või sõiduki pardale ümber paigutada oma püüki eelnevalt lossimata selleks, et enampakkumiskeskuses või mõnes muus liikmesriikide volitatud asutuses seda kaaluda.

Artikkel 34 Määratud sadamad

1. Nõukogu võib mitmeaastase kava vastuvõtmisel otsustada mitmeaastase kavaga hõlmatud liikide eluskaalu suhtes kohaldatava lubatud piirkoguse üle, mille ületanud laev on kohustatud lossima oma püügi määratud sadamas.

2. Kui lossitakse lõikes 1 osutatud kala lubatud piirkogusest rohkem, tagab ühenduse kalalaeva kapten, et selline lossimine tehakse vaid ühenduses asuvas määratud sadamas. Kui mitmeaastast kava kohaldatakse piirkondliku kalandusorganisatsiooni raames, võivad lossimised toimuda kõnealuse organisatsiooni lepinguosalise sadamas.

3. Iga liikmesriik määrab sadamad, kus toimuvad lõikes 2 osutatud lossimised.

4. Selleks et sadam oleks määratletud määratud sadamana, peavad olema täidetud järgmised tingimused:

a) piiratud lossimisajad;

b) piiratud lossimiskohad;

c) täielik kontroll lossimisaegadel ning lossimiskohtades;

d) keskmine lossitud kogus mitmeaastase kavaga hõlmatud kalaliikide kaalu järgi peab esindama vähemalt 5 % selles sadamas lossitud üldkogusest. Vaatlusperiood sellise keskmise arvutamisel on kolm vahetult eelnevat aastat.

Artikkel 35 Taastuvate kalaliikide eraldi paigutamine

1. Mitmeaastase kava ga hõlmatud kalaliikide ühenduse kalalaeva pardal hoidmine mis tahes kastis või koguses segamini mis tahes muude kalandustoodetega on keelatud.

2. Kastid mitmeaastase kavaga hõlmatud kalaliigiga tuleb nõuetekohaselt tähistada märgisega, mis näitab mitmeaastase kavaga hõlmatud kalaliigi FAO koodi, ning paigutada lastiruumi muudest kastidest eraldi.

Artikkel 36 Riiklikud kontrollimeetmete programmid

1. Liikmesriigid määravad iga mitmeaastase kava suhtes kohaldatava riikliku kontrollimeetmete programmi.

2. Liikmesriigid sätestavad kontrollimise erikriteeriumid vastavalt I lisale, need kriteeriumid vaadatakse korrapäraselt läbi pärast saadud tulemuste analüüsi. Kontrollikriteeriumid kujunevad järk-järgult, kuni I lisas määratud kriteeriumid on saavutatud.

IV peatükk Tehniliste meetmete seire

1. JAOTIS PÜÜGIVAHENDITE KASUTAMINE

Artikkel 37 Püügivahendid

1. Iga püügipiirkonnas kasutatav püügivahend peab vastama kõnealuse püügipiirkonna jaoks ühise kalanduspoliitika eeskirjades ette nähtud tehnilistele näitajatele.

2. Püügipiirkondades, kus on pardal lubatud hoida rohkem kui kahte liiki püügivahendeid, paigutatakse mittekasutatav püügivahend vastavalt järgmistele tingimustele ära nii, et seda ei saa hõlpsasti kasutada:

a) võrgud, raskused ja muu sellelaadne varustus tuleb traallaudade, puksiir- ja haalamisköite ning -trosside küljest lahti võtta;

b) tekil või teki kohale paigutatud võrgud on kinnitatud ja

c) õngejadad on paigutatud madalamatele tekkidele.

Artikkel 38 Püükide koostis

1. Kui ühenduse kalalaeva pardal olevad püügid on püütud ühe ja sama reisi ajal võrkudega, mis erinevad väikseima võrgusilma suuruse poolest, tuleb püügi liigiline koostis välja arvestada iga eri tingimustes püütud püügi osa kohta eraldi. Selleks tuleb kõik varem kasutatud võrgusilmasuuruse muutmised kui ka selliste muutmiste hetkel laeval asuva püügi liigiline koostis kanda püügipäevikusse ja lossimisdeklaratsiooni.

2. Erijuhtudel võetakse artiklis 111 osutatud korras vastu üksikasjalikud eeskirjad töödeldud kalandustoodete lastiplaani kohta, mis on koostatud vastavalt kalaliikidele ja näitab toodete hoidmise kohta lastiruumis.

2. jaotisMerekaitsealade SEIRE

Artikkel 39 Laevaseiresüsteem

1. Merekaitseala määramisel mõõdetakse geograafilis t hulknurka piiritlevaid koordinaate ja vastavaid loksodroome ning laevaasukohti vastavalt kohaldatavale standardile.

2. Ühenduse kalalaevade püügitegevust merekaitsealaks määratud kalastusvööndites jälgib rannikuäärse riigi kalapüügi seirekeskus, millel on laeva merekaitsealasse sisenemise, läbisõitmise ja väljumise tuvastamise ning registreerimise süsteem.

3. Rannikuäärse riigi kalapüügi seirekeskuses peab olema alarmsüsteem, mis suudab automaatselt tuvastada merekaitsealasse sisenevad laevad. Kõnealune alarmsüsteem peab olema ka laeva pardal laeva kapteni hoiatamiseks, kui ta on sisenemas merekaitsealasse.

4. Liikmesriigid kehtestavad alarmsüsteemi juhul, kui laev siseneb kaitstavaid alasid ümbritsevasse kontrollitavasse kaitsevööndisse.

5. Erandina komisjoni 18. detsembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2244/2003 artikli 8 lõikest 2 peab andmete edastamise sageduseks olema vähemalt kord iga 15 minuti järel, kui laev siseneb kontrollitavasse kaitsevööndisse, ning kui laev siseneb merekaitsealale, edastatakse andmed reaalajas.

Artikkel 40 Läbisõit merekaitsealalt

1. Läbisõit merekaitsealalt on lubatud kalalaevadele, mis vastavad järgmistele tingimustele:

a) kõik pardal hoitavad püügivahendid on läbisõidu ajal kinnitatud ning lastiruumi paigutatud ja

b) kiirus läbisõidu ajal ei ole väiksem kui 6 sõlme.

2. Merekaitsealalt läbi sõita kavatsevate ühenduse kalalaevade kaptenid peavad lipuliikmesriigi ametiasutustele ja rannikuäärsele liikmesriigile edastama läbisõiduaruande vormis järgmised andmed:

a) laeva nimi, pardatähis, kutsungsignaal ja laevakapteni nimi;

b) laeva geograafilise asukoha koordinaadid;

c) iga merekaitsealale sisenemise kuupäev ning kellaaeg ja

d) iga merekaitsealalt väljumise kuupäev ning kellaaeg.

3. JAOTIS VETTE TAGASI LASKMISE VÄHENDAMISE SEIRE

Artikkel 41 Vette tagasi laskmise registreerimine

1. Kalalaeva kapten registreerib kogu vette tagasi lastud saagi, mis ületab 15 kg eluskaalu ekvivalenti, ning edastab võimaluse korral elektrooniliselt kõnealuse teabe viivitamatult oma pädevatele asutustele.

2. Liikmesriigid kehtestavad erikava, et jälgida nende lipu all sõitvaid kalalaevu, kellel on vette tagasi laskmise järk-järgulise vähendamise kava kohane kalapüügiluba.

Artikkel 42 Püügipäeviku kontrollid

Laeva seiresüsteemiga varustatud laevade puhul kontrollivad liikmesriigid süstemaatiliselt, et kalapüügi seirekeskusest saadud teave vastaks kalapüügipäevikusse registreeritud tegevustele, kasutades laevaseiresüsteemi andmeid ning võimaluse korral vaatlejatelt saadud andmeid. Sellised ristkontrollid registreeritakse elektroonilisel kujul ning säilitatakse kolmeks aastaks.

4. JAOTIS PÜÜGIPIIRKONDADE REAALAJAS SULGEMINE

Artikkel 43 Üldsätted

1. Kui jõutakse kaaspüügiga püütud koguste käivitusläveni, suletakse asjaomane piirkond ajutiselt kalapüügiks vastavalt käesolevale jaotisele. Selline reaalajas sulgemine kehtestatakse teatavaks ajaks, mis ei ületa 10 päeva.

2. Kaaspüügiga püütud koguste käivituslävi arvutatakse protsendina loomuse kogupüügi iga kalaliigi eluskaalust või kui reaalajas sulgemise eesmärk on teatavate kalaliikide noorkalade kaitsmine, siis protsendina määratud kalaliigi noorkalade arvust võrreldes kõnealuse loomuse asjaomase kalaliigi isendite koguarvuga.

Artikkel 44 Liikmesriikidepoolne reaalajas sulgemine

1. Kui kaaspüügiga püütud koguste käivitusläve tuvastab mõni rannikuäärse liikmesriigi kalakaitselaev või ühiskasutuskava raames ühistegevuses osalev kalanduse kaitselaev, teavitab kõnealune kalapüügi kaitselaev viivitamatult rannikuäärse liikmesriigi pädevaid asutusi.

2. Kui kaaspüügiga püütud kogused ületavad mõne loomuse kaaspüügiga püütud koguste käivitusläve, muudab kalalaev enne kalapüügi jätkamist püügipiirkonda vähemalt viie meremiili võrra eelmise loomuse asukohast ning teavitab viivitamatult rannikuäärse liikmesriigi pädevaid asutusi. Kui vähemalt kolm kalalaeva on pidanud lahkuma mõnest püügipiirkonnast kaaspüügiga püütud koguste käivitusläve ületamise tulemusena, kasutab rannikuäärne liikmesriik nende laevade saadud teavet reaalajas sulgemise kehtestamiseks.

3. Vastavalt lõigetele 1 ja 2 saadud teabe põhjal otsustab rannikuäärne liikmesriik asjaomase püügipiirkonna reaalajas sulgemise. Ta teavitab viivitamatult komisjoni, kõiki liikmesriike ning kolmandaid riike, kelle laevadel on lubatud asjaomases piirkonnas tegutseda, et on kehtestatud reaalajas sulgemine. Püügitegevus sellises piirkonnas keelustatakse reaalajas sulgemise otsuses määratud viisil.

Artikkel 45 Komisjonipoolne reaalajas sulgemine

1. Saadud teabe põhjal, mis näitab kaaspüügiga püütud koguste käivitusläveni jõudmist, võib komisjon otsustada mõne piirkonna ajutiselt sulgeda, kui rannikuäärne liikmesriik ei ole ise sellist sulgemist kehtestanud.

2. Komisjon teavitab viivitamatult kõiki liikmesriike ja kolmandaid riike, kelle laevad kõnealuses piirkonnas tegutsevad, ning teeb viivitamatult oma ametlikul veebisaidil kättesaadavaks kaardi ajutiselt suletud piirkonna koordinaatidega, täpsustades sulgemise kestvuse ning kõnealuse konkreetse püügipiirkonna suhtes kehtestatud tingimused.

Artikkel 46 Ajutiselt suletud piirkonna taasavamine

1. Pärast vähemalt 60 tunni möödumist määratletud piirkonna sulgemisest teostab teatav arv laevu, mille pardal on teaduslik vaatleja, rannikuäärse liikmesriigi järelevalvetalituste kontrolli all katsepüügi, et kontrollida kaaspüügiga püütud koguste taset.

2. Kui lõikes 1 osutatud püük ei ületa 60 % kaaspüügiga püütud koguste käivituslävest, tühistab rannikuäärne liikmesriik enda kehtestatud reaalajas sulgemised. Kõnealune rannikuäärne liikmesriik teavitab komisjoni, kõiki asjaomaseid liikmesriike ning kolmandaid riike, kelle laevadel on lubatud asjaomases piirkonnas tegutseda, et reaalajas sulgemine on tühistatud.

3. Kui komisjon on kehtestanud reaalajas sulgemise vastavalt artiklile 45, teavitab rannikuäärne liikmesriik viivitamatult komisjoni lõikes 1 osutatud katsepüügi tulemustest. Vajaduse korral tühistab komisjon pärast seda, kui teavet on uurinud kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomitee, reaalajas sulgemise, kui lõikes 1 osutatud püük ei ületa 60 % kaaspüügiga püütud koguste käivituslävest. Ta teavitab kõiki asjaomaseid liikmesriike ning kolmandaid riike, kelle laevadel on lubatud asjaomases piirkonnas tegutseda, et reaalajas sulgemine on tühistatud.

V peatükk Harrastuskalapüügi seire

Artikkel 47 Harrastuskalapüük

1. Harrastuskalapüük ühenduse vetes asuval laeval mitmeaastase kavaga hõlmatud kalavaru puhul toimub kõnealusele laevale lipuliikmesriigi väljastatud loa alusel.

2. Lipuliikmesriik registreerib mitmeaastase kavaga hõlmatud kalavaru puhul harrastuskalapüügil püütud saagi.

3. Harrastuskalapüügi kalaliikide, mis on hõlmatud mitmeaastase kavaga, püügid arvestatakse lipuliikmesriigi asjaomastest kvootidest maha. Asjaomased liikmesriigid kehtestavad kõnealuste kvootide osakaalu, mida kasutatakse üksnes harrastuskalapüügi eesmärgil.

4. Harrastuspüügikohtadest pärit püükide turustamine keelustatakse, välja arvatud heategevuse eesmärkidel.

V JAGU TURUSTAMISE SEIRE

I peatükk Üldsätted

Artikkel 48 Turustamise seire põhimõtted

1. Iga liikmesriik vastutab oma territooriumil ühise kalanduspoliitika eeskirjade kohaldamise seire eest kalandus- ja vesiviljelustoodete turustamise igal etapil esmamüügist jaemüügini, sealhulgas transport.

2. Kõik kalandus- ja vesiviljelustoodete partiid peavad olema jälgitavad ning ettevõtjad peavad suutma identifitseerida partiide päritolu ja sihtkoha alates püügist või saagikoristusest kuni lõpptarbijani.

3. Kui konkreetse kalaliigi jaoks on kindlaksmääratud alammõõt, peavad müümise, ladustamise või transportimise eest vastutavad ettevõtjad suutma tõendada toodete geograafilist päritolu väljendatuna viitamisega alapiirkonnale ja rajoonile või alarajoonile või vajaduse korral statistilisele ruudule, kus ühenduse õigusaktide kohaselt kehtivad püügipiirangud.

4. Liikmesriigid tagavad, et kõik püügist või saagikoristusest saadud kalandus- ja vesiviljelustoodetest koostatakse partiid.

Artikkel 49 Ühised turustusnormid

1. Liikmesriigid taga vad, et tooteid, mille suhtes kehtivad ühised turustusnormid, pakutakse müügiks, müüakse või turustatakse muul viisil vaid juhul, kui nad vastavad kõnealustele normidele.

2. Vastavalt nõukogu 17. detsembri 1999. aasta määrusele (EÜ) nr 104/2000 turult kõrvaldatud tooted peavad vastama ühistele turustusnormidele, eelkõige värskuse kategooriatele.

3. Kalandustoodete partiide müümise, ladustamise või transportimise eest vastutavad ettevõtjad peavad suutma tõendada, et need tooted vastavad igal etapil kõnealustele turustusnormidele.

Artikkel 50 Jälgitavus

1. Ilma et see piiraks nõukogu määruse (EÜ) nr 178/2002[37] ning riiklike õigusaktide kohaldamist, tagavad liikmesriigid, et nende ettevõtjad kehtestavad süsteemid ja korra, mis võimaldavad teavet kalandus- ja vesiviljelustoodete päritolu kohta pädevale asutusele kättesaadavaks teha.

2. Minimaalsed teabenõuded kõigi kalandus- ja vesiviljelustoodete partiide kohta, et jälgida nende päritolu, on:

a) iga partii identifitseerimisnumber;

b) iga kalaliigi kaubanduslik ja teaduslik nimetus;

c) eluskaal kilogrammides;

d) püügi ja/või saagikoristuse kuupäev;

e) tootmisüksus (kalalaeva nimi, vesiviljelusrajatis);

f) tarnijate nimi ja aadress;

g) püügivahend.

3. Iga partii puhul kasutatakse konkreetset tähistamis- ja/või märgistamissüsteemi, mis sisaldab lõikes 2 osutatud teavet.

Artikkel 51 Tarbijate teavitamine

Liikmesriigid taga vad, et ühenduse 22. oktoobri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 2065/2001 (millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 104/2000 üksikasjalikud rakenduseeskirjad tarbijate teavitamise kohta kalandus- ja akvakultuuritoodetest) artiklis 8 sätestatud teave on kättesaadav asjaomaste kalaliikide turustamise igal etapil. Nõukogu määruse (EÜ) nr 2065/2001 artiklis 8 osutatud püügipiirkond viitab alapiirkonnale ja rajoonile või alarajoonile või vajaduse korral statistilisele ruudule, kus ühenduse õiguse kohaselt kehtivad püügipiirangud.

II peatükk Lossimisjärgne tegevus

Artikkel 52 Esmamüük enampakkumiskeskustes

1. Liikmesriigid tagavad, et kõigi püütud koguste, mille suhtes kehtivad püügi- või püügikoormuse piirangud, esmamüük toimub ja/või registreeritakse enampakkumiskeskustes ning neid müüakse üksnes registreeritud ostjatele.

2. Muid kalandustooteid müüakse vaid enampakkumiskeskuses või liikmesriikide volitatud asutustele või isikutele.

3. Ostja, kes ostab kalandustooteid kalalaeval toimuvalt esmamüügilt, peab olema liikmesriigi, kus esmamüük toimub, ametiasutustes registreeritud. Registreerimiseks identifitseeritakse iga ostja riiklikes andmebaasides oleva käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri järgi.

Artikkel 53 Kalandus- ja vesiviljelustoodete kaalumine

1. Kõik kalandus- ja vesiviljelustooteid ostvad registreeritud ostjad tagavad, et kõik saadud partiid kaalutakse pädevate asutuste poolt heakskiidetud kaaludel. Kaalumine viiakse läbi enne kalade sortimist, töötlemist, ladustamist ja transportimist lossimiskohast või edasimüümist.

2. Kaalumise tulemusel saadud arvu kasutatakse lossimisdeklaratsioonide, müügiteatiste ja ülevõtmisdeklaratsioonide täitmiseks.

3. Erandina lõikest 1 võivad liikmesriigid lubada kaaluda värsket kala pärast transportimist lossimiskohast, juhul kui kaalumine ei olnud lossimisel võimalik ning tingimusel, et need transporditakse selle liikmesriigi territooriumil sihtkohta, mis ei asu lossimiskohast rohkem kui 20 kilomeetri kaugusel.

4. Liikmesriigi pädevad asutused võivad nõuda, et kõnealuses liikmesriigis esimest korda lossitud mis tahes kalakogust kaalutakse ametnike kohalolekul enne lossimiskohast mujale transportimist.

Artikkel 54 Müügiteatis

1. Registreeritud ostjad, registreeritud enampakkumiste korraldajad või muud liikmesriigis lossitud kalandustoodete esmaturustuse eest vastutavad asutused või isikud esitavad elektrooniliselt kahe tunni jooksul pärast esmamüüki müügiteatise pädevatele asutustele selles liikmesriigis, kelle territooriumil esmaturustamine toimub. Kui kõnealune liikmesriik ei ole kala lossinud laeva lipuriik, peab ta tagama, et müügiteatise koopia edastatakse asjaomase teabe saamisel lipuliikmesriigi pädevatele asutustele. Müügiteatise täpsuse eest vastutavad kõnealused ostjad, enampakkumiste korraldajad, asutused või isikud.

2. Kui kalandustoodete esmaturustus ei toimu selles liikmesriigis, kus tooted lossiti, peab esmaturustuse seire eest vastutav liikmesriik tagama, et müügiteatise koopia edastatakse kahe tunni jooksul pärast müügiteatise saamist asjaomaste toodete lossimise seire eest vastutavatele ametiasutustele ning laeva lipuliikmesriigi ametiasutustele.

3. Kui müügiteatis ei vasta arvele või seda asendavale dokumendile, peavad liikmesriigid vastu võtma vajalikud sätted tagamaks, et teave hinna kohta, millest on välja jäetud tasu kauba ostjale kättetoimetamise eest, on arvel näidatud hinnaga samane.

Artikkel 55 Müügiteatise sisu

Artiklis 54 osutatud müügiteatised peavad sisaldama vähemalt järgmisi andmeid:

a) ühenduse laevastiku registrinumber ning asjaomaseid tooted lossinud laeva nimi;

b) sadam ja lossimise kuupäev;

c) laeva omaniku või kapteni nimi ning müüja nimi, kui see on erinev;

d) ostja nimi ning tema käibemaksukohustuslasena registreerimise number;

e) iga kalaliigi asjaomane nimetus või FAO kolmetäheline kood ja geograafiline päritolu väljendatuna viitamisega alapiirkonnale ja rajoonile või alarajoonile või vajaduse korral statistilisele ruudule, kus ühenduse õigusaktide kohaselt kehtivad püügipiirangud;

f) vajaduse korral kõigi liikide, mille suhtes kehtivad turustusnormid, isendite suurus või kaal, sort, esitlusviis ja värskusaste;

g) vajaduse korral turult kõrvaldatud toodete sihtkoht (ülekanne, kasutamine loomasöödaks, loomasööda tootmiseks, söödaks või toiduks mittekasutatavatel eesmärkidel);

h) müügikoht ja -kuupäev;

i) võimaluse korral arve ning vajaduse korral müügilepingu viitenumber ja kuupäev;

j) kohaldatavuse korral viide artiklis 58 osutatud veodokumendile.

Artikkel 56 Erandid müügiteatiste nõuetest

1. Komisjon võib artiklis 111 osutatud korras teha erandi liikmesriigi pädevatele asutustele või muudele liikmesriigi volitatud asutustele müügiteatise esitamise kohustuse kohta seoses kalandustoodetega, mis on lossitud ühenduse teatavat liiki kalalaevadelt kogupikkusega kuni 10 meetrit, või seoses lossitud kalandustoodete kogustega, mille eluskaal ei ületa kalaliikide lõikes 50 kg. Selliseid erandeid võib teha ainult juhtudel, kui kõnealuses liikmesriigis on sisse seatud nõuetekohane proovivõtusüsteem vastavalt artiklitele 16 ja 22.

2. Kui toodete kogus on kuni 15 kg ja neid ei viida pärast ostmist turule, vaid need kasutatakse oma tarbeks, tehakse ostjale erand artiklites 54 ja 55 esitatud nõuetest.

Artikkel 57 Ülevõtmisdeklaratsioon

1. Ilma et see piiraks mitmeaastastes kavades sisalduvate erisätete kohaldamist, kui tooted on ette nähtud müügiks hilisemas etapis, edastatakse võimaluse korral elektrooniliselt võimalikult ruttu ja mitte hiljem kui kaks tundi pärast lossimise lõpuleviimist selle liikmesriigi, kus toimub ülevõtmine, pädevatele asutustele või teistele volitatud asutustele ülevõtmisdeklaratsioon. Ülevõtmisdeklaratsiooni edastamise ja selle täpsuse eest vastutab kõnealuse deklaratsiooni omanik.

2. Lõikes 1 osutatud ülevõtmisdeklaratsioon peab sisaldama vähemalt järgmist teavet:

a) tooted lossinud kalalaeva ühenduse laevastiku registrinumber ning nimi;

b) laeva omaniku või kapteni nimi;

c) iga kalaliigi asjaomane nimetus või FAO kolmetäheline kood ja geograafiline päritolupiirkond väljendatuna viitamisega alapiirkonnale ja rajoonile või alarajoonile või vajaduse korral statistilisele ruudule, kus ühenduse õigusaktide kohaselt kehtivad püügipiirangud;

d) iga kalaliigi kaal toote esitusviisi lõikes;

e) sadam ja lossimise kuupäev;

f) rajatiste nimi ja aadress, kus tooted ladustatakse;

g) vajaduse korral viide artiklis 58 täpsustatud veodokumendile.

Artikkel 58 Veodokument

1. Ühenduses lossitud kas töötlemata või laeva pardal töödeldud ning lossimiskohast mujale veetavate kalandustoodetega peab esmamüügini kaasas olema vedaja koostatud dokument. Vedaja edastab, võimaluse korral elektrooniliselt, 24 tunni jooksul pärast pealelaadimist selle liikmesriigi, mille territooriumil lossimine toimus, pädevatele asutustele veodokumendi.

2. Kui tooted transporditakse teise liikmesriiki kui lossimisliikmesriik, edastab vedaja 24 tunni jooksul pärast kalandustoodete pealelaadimist veodokumendi koopia ka selle liikmesriigi pädevatele asutustele, kelle territooriumil toimub deklaratsiooni kohaselt esmaturustamine. Esmaturustuse liikmesriik võib sellega seoses nõuda lossimisliikmesriigilt lisateavet.

3. Kõnealuse dokumendi täpsuse eest vastutab vedaja.

4. Veodokumendil märgitakse:

a) saadetise (saadetiste) sihtkoht ning veovahendi identifitseerimistunnused;

b) asjaomased tooted lossinud laeva nimi ning ühenduse laevastiku registrinumber;

c) töödeldud või töötlemata kal