8.

on seisukohal, et aluslepingute potentsiaali täielikuks ärakasutamiseks on vaja: a) lõpule viia Euroopa inimõiguste konventsiooniga ühinemise protsess ja hakata viivitamatult rakendama vahendeid, mis on vajalikud selle aluslepingutes sätestatud ülesande täielikuks täitmiseks, kuna see pakub täiendavaid vahendeid liidu kodanike inimõiguste jõustamiseks, ja selleks, et tagada, et ELi liikmesriigid kohaldavad Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuseid, sealhulgas „piloototsuseid“; ühineda vastavalt Euroopa Nõukogu nõudmisele Euroopa sotsiaalhartaga, mis allkirjastati Torinos 18. oktoobril 1961 ning vaadati läbi Strasbourgis 3. mail 1996; liikmesriikidel ühineda Euroopa Nõukogu inimõiguste konventsiooniga ja see ratifitseerida ning rakendada ühenduse õigustiku olemasolevaid vahendeid ning uuesti läbi vaadata need loobumisklauslid, mis võivad ohustada kodanike õigusi; b) tagada, et õigusaktide ettepanekud ja meetmed vastavad hartale ja neis austatakse põhiõigusi, ja võtta konkreetseid meetmeid, et tagada oma ettepanekute vastavus hartale õigusakti koostamise kõigis etappides ning et põhiõigusi käsitlevate liidu õigusaktide mõju ja nende rakendamist liikmesriikides kontrollitaks korrapäraselt ELi õigusaktide rakendamise hindamisaruandes, samuti ELi õiguse kohaldamise järelevalve aastaaruandes; c) tagada, et komisjon – ja nõukogu, kui ta algatab õigusakte – kasutab vajaduse korral välist sõltumatut Euroopa Liidu Põhiõiguste Ameti (FRA) ekspertiisi; d) tugevdada koostööd komisjoni ja liikmesriikide vahel, aga ka Euroopa Parlamendi ja liikmesriikide parlamentidega, et parandada kehtivate ELi inimõigusalaste õigusaktide rakendamist; e) tagada, et niisuguse Euroopa õiguse väljatöötamine ja ülevõtmine, mis käsitleb ja arendab põhiõigusi, jõustatakse ja viiakse ellu nõuetekohaselt pärast ranget poliitilist hindamist, järelevalvet ja rikkumisega seotud vaidlustuse esitamist Euroopa Liidu Kohtule, eelkõige ELi pädevusvaldkondades, nagu mittediskrimineerimine, võrdsus, sooline võrdõiguslikkus, puudega inimesed, andmekaitse, varjupaiga- ja sisserändepoliitika; f) soodustada õigusriigi olulist lähenemisviisi, mis arvestab põhiõiguste kaitsmist praktikas; g) tunnistada tugeva poliitilise tahte vajadust nende küsimustega tegelemiseks, eelkõige majandus- ja finantskriisi ajal; h) suurendada läbipaistvust ja kindlustada see institutsioonidevahelises inimõigustealases dialoogis või kui kaalul on Euroopa kodanike huvid; i) tagada, et komisjon kasutab täiel määral ära olemasolevaid mehhanisme ning algatab objektiivseid hindamisi ja uuringuid ning algatab rikkumismenetluse, kui see on põhjendatud, vältides sel viisil topeltstandardeid iga kord, kui liikmesriik rikub ELi õigusaktide rakendamisel hartas sätestatud õigusi; j) kavandada põhiõiguste ja Euroopa aluseks olevate ühiste väärtuste jaoks ambitsioonikaid, tõhusaid ja ulatuslikke poliitikameetmeid ja tegevuskavu, eelkõige selleks, et tagada Euroopa Liidu kohustuste ennetav ja süstemaatiline rakendamine diskrimineerimisvastase võitluse ja võrdõiguslikkuse edendamise vallas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklite 8 ja 10 ning põhiõiguste harta artikli 21 kohaselt; k) teha süstemaatilisemat ja paremini kooskõlastatud koostööd kõigil tasanditel, eelkõige Euroopa Nõukogu ja muude rahvusvaheliste institutsioonidega, et vältida jõupingutuste kattumist ja toetuda nende ekspertide eriteadmistele; l) tõhustada olemasolevaid arvukaid mehhanisme ELis põhiõiguste rikkumiste takistamiseks, põhiõiguste rikkumiste lahendamiseks ja meelepärase kohtualluvuse valimise vältimiseks, ning tugevdada piirkondlike ja kohalike ametiasutuste ja inimõigusi edendavate ühenduste rolli; m) koostada riikide kaupa võrreldavad ja ühendatavad tabelid, mille alusel esitab komisjon riigipõhised soovitused põhiõigustealase poliitika kohta, nagu see toimub EL-27 majanduspoliitika puhul; enne Euroopa Ülemkogu järgmist tippkohtumist võib nõukogu need soovitused ja komisjoni ettepanekud, mis käsitlevad põhiõiguste jõhkrat rikkumist, heaks kiita või neid muuta; n) töötada välja vastastikuse eksperthinnangu mehhanism, milles osalevad OECD arenguabi komiteega sarnased riiklikud inimõiguste organisatsioonid: iga ELi liikmesriigi suhtes viiakse iga kolme või nelja aasta järel läbi vastastikune hindamine, mille põhieesmärk on aidata asjaomasel riigil mõista, mis osas ta peaks põhiõiguste strateegiat ja struktuuri parandama; ning määrata ELis kindlaks inimõigustealase poliitika ja strateegia head tavad ja jagada neid; o) rakendada uut „Kopenhaageni mehhanismi“, mille eesmärk on tagada ELi lepingu artiklis 2 ja põhiõiguste hartas sätestatud põhiõiguste ning liidu aluseks olevate väärtuste austamine, kaitse ja edendamine;