Kommenteeritud kokkuvõte

Proportsionaalne mõjuhinnang Euroopa Liidu ning Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikide vaheliste suhete tuleviku kohta pärast 2020. aastat

A. Vajadus meetmete järele

Miks? Mis on lahendamist vajav probleem?

Cotonou partnerlusleping (CPA) reguleerib ELi ning 79 Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna (AKV) riigi suhteid ning see kaotab kehtivuse 2020. aasta veebruaris. Võttes arvesse kehtivaid sätteid, peavad pooltevahelised läbirääkimised algama hiljemalt 2018. aasta augustis. Selle algatuse eesmärk on kindlaks teha, kuidas on kõige parem Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna partneritega suhteid korraldada ning reguleerida, võttes arvesse muutuvat üleilmset konteksti ja Cotonou partnerluslepingu hindamise tulemusi. Peamised lahendamist vajavad probleemid on: 1) AKV riikide ebaühtlane areng, eriti seoses rahvastiku suure juurdekasvuga; 2) kasvavad julgeolekuprobleemid, mis on seotud terrorismiohu ja kontrollimatute rändevoogudega, ning ka kasutamata majandusvõimalused; 3) suurema piirkondliku dünaamika ebapiisav tunnistamine AKV riikides ja neist väljaspool; 4) järjest suuremad üleilmsed probleemid; ja 5) mitmeid sidusrühmi hõlmavate partnerluste puudumine tõhusa juhtimise tagamiseks. Mõjuhinnangule lisatakse teatis ELi suhete tuleviku kohta AKV riikidega pärast 2020. aastat ning see on järgneva soovituse ja lisatud läbirääkimissuuniste alus.

Mida selle algatusega loodetakse saavutada?

Üldine eesmärk on kujundada suhteid AKV riikidega pärast 2020. aastat, et saavutada ELi huve kõige paremini. Konkreetsed eesmärgid on järgmised: 1) edendada säästvat arengut AKV riikides; 2) tugevdada ELi julgeolekut ja majanduslikku jõukust; 3) hõlmata piirkonna arenevat dünaamikat AKV riikides ja neist väljaspool; 4) tagada tugevamad liidud üleilmsete probleemide lahendamiseks; ja 5) tugevdada sidusrühmade kaasavat osalemist eri tasanditel.

Milline on ELi tasandi meetmete lisaväärtus?

Probleemid, millega EL ja selle kodanikud silmitsi seisavad, vajavad kõikehõlmavat ning ühist lähenemist. Tänu poliitikavaldkondade ja vahendite rohkusele on ELil head eeldused selliste probleemidega silmitsiseismiseks ning eesseisvatest võimalustest kinnihaaramiseks. ELi tasandil toimuval tegevusel on lisaväärtus poliitilise ja finantsilise mõjuvõimu mõttes; see on suurem kui üksiku liikmesriigi meetmete summa. Oluline on märkida, et mõni poliitikavaldkond, eelkõige kaubandus, kuulub ELi ainupädevusse. Lisaks aitab see algatus otseselt kaasa sellele, et EL oleks tugevam ülemaailmne osaleja, mida rõhutati Euroopa Komisjoni presidendi ühe 2014. aastal esitatud poliitilise prioriteedina. Välistegevuse konkreetsed prioriteedid on täpsemalt kindlaks määratud ELi üldises välis- ja julgeolekupoliitika strateegias ning ELi arengukonsensuses, mida praegu läbi vaadatakse, ning ka muudes asjaomase sektori ELi poliitikavaldkondades. Lõpetuseks tagab ELi delegatsioonide üleilmne võrgustik (poliitilise) kohaloleku riikides, kus paljud liikmesriigid ei ole esindatud.

B. Lahendused

Milliseid seadusandlikke ja mitteseadusandlikke poliitikavariante on kaalutud?Kas on olemas eelistatud variant? Miks?

Konsultatsioonide käigus esile kerkinud suurest variantide hulgast hinnatakse täielikult vaid neid, mis tõenäoliselt saavutavad (enamiku) ELi uutest eesmärkidest. Muid variante hinnatakse 2020. aastani kavandatud kehtiva Cotonou partnerluslepingu põhjal. Esimene variant ei näe ette ühtegi konkreetset partnerlust ELi ja AKV riikide vahel, sest olemasolevaid poliitikavaldkondi ja strateegiaid peetakse hästi sobivaks uute eesmärkide saavutamiseks. Teine variant eeldab, et lepitakse kokku uues partnerluses ning eri eesmärke saavutatakse kas koos kõigi AKV riikidega, piirkondlikumate lähenemiste kaudu või nende kahe kombineerimisel. Sellega seoses kaalutakse kolme erinevat varianti: 1) ühine leping kõigi AKV riikidega; 2) kolm erinevat piirkondlikku lepingut vastavalt Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikidega; 3) leping, mis koondab kolm erinevat piirkondlikku partnerlust ühtseks tervikuks. Põhjaliku analüüsi põhjal on eelistatud variant 3: uus partnerlusleping, mis sisaldab üldist raamlepingut, milles loetletakse ühised põhimõtted, väärtused ja eesmärgid ning tehakse kindlaks ELi ja AKV riikide vahelise koostöö võimalused rahvusvahelises kontekstis ning mis hõlmab vastavalt Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikide jaoks loodud kolme piirkondlikku partnerlust, mis integreerivad olemasolevaid piirkondlikke strateegiaid. See variant võimaldab säilitada kõiki kehtiva Cotonou partnerluslepingu positiivseid osi (nagu toodi esile Cotonou partnerluslepingu hindamisel). Eelkõige kehtestatakse selles õiged tingimused, et EL saaks saavutada oma uued eesmärgid, kaasa arvatud eesmärgi püüelda tõhusamalt oma poliitiliste ja majanduslike huvide poole, suurendada oma mõju rahvusvahelisel areenil ning parandada tegevuskava 2030 rakendamise väljavaateid. Peale selle, võttes arvesse AKV riikide tugevama regionaliseerumise dünaamikat ja suuremat heterogeensust, võimaldab see võtta meetmeid kõige sobivamal tasandil kooskõlas subsidiaarsuspõhimõttega. Lõpetuseks eeldatakse, et uus partnerlus on õiguslikult siduv. Ühiselt võetud kohustuste rakendamine saavutatakse palju tõenäolisemalt siis, kui poliitilist tahet tugevdatakse siduvate sätetega. See võimaldab kinni pidada uue partnerluse olulistest osadest tiheda poliitilise dialoogi kaudu ja tagab majanduspartnerluslepingute rakendamiseks platvormi. Õiguslikul siduvusel on olnud hulk eeliseid ja mitte ühtegi olulist puudust.

Kes millist varianti toetab?

Konsultatsioonid on näidanud, et olemasolevasse ELi lepingusse AKV riikidega tuleb teha teatud olulised muudatused. Säästva arengu eesmärkide saavutamist ja säästva arengu tegevuskava 2030 rakendamist vaadeldakse üldiselt põhiprioriteetidena. ELi liikmesriigid väljendasid kindlat soovi poliitilise partnerluse ja ELi elutähtsate huvide tõhusamat edendamist võimaldavate sätete tugevdamise järele. Valitseb üldine üksmeel selles, et on vaja arvesse võtta piirkondliku dünaamika suurendamist ja erinevate raamistike kattumise vältimist. Ent arvamused lahknevad selles, millisel määral peaks piirkondadeks jaotamine toimuma. Paljud toetavad AKV partnerriikidega liitude loomist, et ühiseid huve ja väärtusi erinevates rahvusvahelistes kontekstides kõige paremini edendada. Kodanikuühiskonna organisatsioonid nõudsid erinevat tüüpi valitsusväliste osalejate kaasavamat kaasamist AKV-ELi suhete kõigis aspektides. AKV riigid kordasid oma otsust jääda kokku üheks rühmaks ning seda, et AKV-ELi partnerlust tuleks tugevdada formaalse, kõikehõlmava ja õiguslikult siduva raamistiku abil.

C. Eelistatud poliitikavariandi mõju

Millised on eelistatud poliitikavariandi (kui see on olemas; vastasel korral peamiste poliitikavariantide) eelised?

Eelistatud variant võimaldab saavutada kõiki eespool loetletud eesmärke. Eelkõige saab EL edendada oma majanduslikke ja poliitilisi huve, kaasa arvatud tõhustatud julgeolekut, rände korrastatud juhtimist, suuremat majanduslikku jõukust ning üldisemalt säästvat ja kaasavat arengut (eriti AKV riikides), eesmärgiga aidata kaasa tegevuskava 2030 edukale rakendamisele. See võimaldab edendada ELi kohandatud meetmeid kolmes AKV piirkonnas ja tugevdada ühist raamistikku. Seetõttu loob see ideaalsed tingimused strateegiliste liitude loomiseks 79st AKV riigist koosneva rühmaga. See on oluline, pidades silmas üleilmsete probleemidega, eriti kliimamuutuste ja muude tegevuskava 2030 aspektidega, tegelemist ning ELi mõju suurendamist rahvusvahelisel areenil. Mõju võiks suurendada, pakkudes abikäe Põhja-Aafrika riikidele ning vähim arenenud riikide rühma riikidele, mis ei kuulu AKV riikide hulka, ja väikestele arenevatele saareriikidele. Lisaks säilitab see Cotonou partnerluslepingu positiivsed aspektid, mis toodi esile hindamisel: säilitab tugeva pühendumise inimõiguste ja demokraatliku valitsemistava edendamisele ning peamiste sidusrühmade kaasamisele arenguprotsessi; säilitab üldised sätted, mis on kaubanduskoostöö aluseks; teeb olulisi parandusi kaashaldamise süsteemi, kaasa arvatud ühisesse institutsioonilisse raamistikku.

Millised on eelistatud poliitikavariandiga (kui see on olemas; vastasel korral peamiste poliitikavariantidega) seotud kulud?

Kulud ei ole märkimisväärsed. Kaashaldamise süsteemi (nt ühisinstitutsioonid, riiklik eelarvevahendite käsutaja) läbivaatamine ning ELi olemasolevate Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikide piirkondlike strateegiate lõimimine aitavad vähendada kulusid ning vältida haldamis- ja rakendamisülesannete dubleerimist erinevatel tasanditel. Abiprogrammide ja -projektide rakendamisega seotud kulud eeldatavasti ei erine märkimisväärselt olemasolevatest tavadest.

Milline on mõju ettevõtjatele, VKEdele ja mikroettevõtjatele?

Säästev ja kaasav majanduskasv ning erasektori areng, kaasa arvatud kaubandus ja investeeringud, kuuluvad selle algatuse konkreetsete eesmärkide hulka. See pakub Euroopa ettevõtetele, sealhulgas VKEdele, uusi majanduslikke võimalusi.

Kas on ette näha märkimisväärset mõju riigieelarvetele ja ametiasutustele?

Cotonou partnerluslepingu aluseks olev peamine rahastamisvahend – Euroopa Arengufond (EAF) – on eelarveväline fond, mida rahastatakse ELi liikmesriikide otsemaksetest. EAFi hindamine ei kuulu käesoleva mõjuhinnangu kohaldamisalasse. EAFi tulevikku käsitletakse järgmise mitmeaastase finantsraamistiku (MFF) läbivaatamise raames. Ei ole ette näha muud märkimisväärset mõju riigieelarvetele ja ametiasutustele.

Kas on oodata muud olulist mõju?

Andmed puuduvad.

Proportsionaalsus

Eelistatud poliitikavariant on täielikult kooskõlas ELi liikmesriikide kahepoolsete meetmetega ja täiendab neid. See ei too ELi liikmesriikidele ega ettevõtjatele kaasa täiendavat koormat. Lisaks keskendub see tõhusamale ja tulemuslikumale partnerlusele, viies selle vastavusse ELi ja AKV riikide vaheliste suhete suurema regionaliseerimisega. Kehtiva Cotonou partnerluslepingu hindamisel on ilmnenud mitmes otsustamis- ja haldamisprotsessis halduslikke puudusi, millega tegeletakse.

D. Järelmeetmed

Millal poliitika läbi vaadatakse?