P6_TA(2005)0068

Petitsioonikomisjoni arutelud (2003-2004)

Euroopa Parlamendi resolutsioon parlamendi tööaasta 2003-2004 jooksul toimunud petitsioonikomisjoni arutelude kohta (2004/2090(INI))

Euroopa Parlament,

- võttes arvesse oma varasemaid resolutsioone petitsioonikomisjoni arutelude kohta;

- võttes arvesse 12. aprilli 1989. aasta institutsioonidevahelist kokkulepet petitsiooniõiguse suurendamise kohta [1];

- võttes arvesse EÜ asutamislepingu artikleid 21 ja 194;

- võttes arvesse Euroopa ombudsmani 2003. aasta aastaaruannet;

- võttes arvesse kodukorra artiklit 45 ja artikli 192 lõiget 6;

- võttes arvesse petitsioonikomisjoni raportit (A6-0040/2005); ning arvestades järgmist:

A. petitsiooniõigus on põhiõigus, mis on lahutamatult seotud Euroopa Liidu kodakondsusega;

B. petitsiooni õigus on sätestatud EÜ asutamislepingus alates 1992. aastast ja seda on kinnitatud Euroopa põhiseaduse lepingus (artikkel II-104), mille Euroopa Parlament kiitis heaks 12. jaanuaril 2005 [2];

C. õigus pöörduda petitsiooniga Euroopa Parlamendi poole ja õigus pöörduda kaebusega Euroopa ombudsmani poole on olulised näited Euroopa kodanikele kättesaadavaks tehtud vahenditest neile kuuluvate otseste demokraatlike õiguste kasutamiseks;

D. petitsioonide kvaliteet ja kasvav arv näitavad, et Euroopa Liidus elavad kodanikud kasutavad seda õigust, et osaleda Euroopa Liidule muret tekitavate küsimuste lahendamisel, ning see on tõsiasi, mis kohustab Euroopa Parlamenti tegelema petitsioonidega tulemuslikult, läbipaistvalt ja viivitusteta;

E. Euroopa Parlament on alati käsitanud petitsioone enda poliitilise järelevalve rakendusvõime suurendamise vahendina, vastates Euroopa Liidu kodanike muredele eelkõige Euroopa õigusaktide potentsiaalsete raskete rikkumiste või kodanike põhiõiguste eiramise osas;

F. Euroopa kodanikud nõuavad mitte ainult institutsioonide töö paremat kooskõlastamist, vaid ka ühest küljest Euroopa institutsioonide, eriti Euroopa Parlamendi, komisjoni, nõukogu, Euroopa ombudsmani ja spetsialiseeritud asutuste, ning teisest küljest liikmesriikide ametiasutuste, sealhulgas riikide ja piirkondlike parlamentide petitsioonikomisjonide ja ombudsmanitalituste kohustuste suuremat läbipaistvust ja selgust, kuna kõik nad annavad Euroopa kodanikele nende seaduslike õiguste kasutamiseks vajalikku abi;

G. Euroopa Parlament, kellel pärast seda, kui Nice'i lepinguga muudeti EÜ asutamislepingu artiklit 230, on õigus esitada Euroopa Kohtule hagi samadel tingimustel kui nõukogul ja komisjonil, s.t olenemata sellest, kas see mõjutab tema õigusi või mitte, püüab tugevdada veelgi tema käsutuses olevaid õiguslikke ja poliitilisi vahendeid, võimaldades seeläbi lahendada tõhusamalt kodanike õigusalaseid muresid;

H. Euroopa Parlamendil, mis on otse valitud Euroopa kodanike esinduskogu Euroopa tasandil, lasub kodanike õiguste kaitsmise kohustus ja eesõigus; sellest hoolimata vajab Euroopa Parlament eelkõige komisjoni kui asutamislepingute kaitsja abi ja lojaalset koostööd, kui Euroopa Parlamendi võimuses peaks olema kodanike probleemide lahendamine;

I. liikmesriigid ja Euroopa Liidu Nõukogu eesistujariik on kohustatud tagama Euroopa kodanikele selle, et riikide valitsused ning piirkondlikud ja kohalikud valitsused, sealhulgas nendele alluvad asutused, austavad ja kohaldavad nõuetekohaselt õigusakte, mis on jõustatud Euroopa institutsioonide seadusandlike volituste kaudu,

1. kinnitab, et petitsioonikomisjon on üks tähtsamatest Euroopa Parlamendi asutustest, mis teostab parlamentaarset kontrolli Euroopa Liidu institutsioonide ja ka riiklike, piirkondlike, kohalike ja ühiskondlike asutuste üle, parandades seeläbi Euroopa kodanikega seotud Euroopa Liidu meetmete läbipaistvust ja teadlikkust;

2. märgib, et petitsioonid annavad väga kasuliku pildi sellest, millisel määral täidetakse üksikkodanike arvates nende Euroopa Liiduga seotud ootused, mille suhtes nad sageli tunnevad end eemaletõrjutu, osavõtmatu või vääralt kohelduna;

3. rõhutab, et petitsiooniprotsessi kaudu saab Euroopa Parlament hinnata poliitiliste eesmärkide täpsuse ebapiisavust, õigusliku raamistiku puudusi, poliitika rakendamisel esinevaid probleeme või muid Euroopa Liiduga seotud nõrku kohti, samuti liikmesriikide võimalikke rikkumisi, ja vajaduse korral need ka avalikustada;

4. rõhutab komisjoni konstruktiivset rolli petitsioonide arutamisel ning peab koostööd komisjoniga oluliseks; kutsub komisjoni üles osutama ühenduse õiguse rakendamist käsitlevas aastaaruandes nendele juhtudele, mil pärast Euroopa kodanike petitsioonide esitamist võetud Euroopa Parlamendi meetmed on tinginud rikkumiste suhtes kohaldatavate menetluste algatamise;

5. kutsub üles ühildama ajaliselt täiskogu iga-aastase arutelu ja hääletamise asjaomase parlamendikomisjoni töö ja Euroopa ombudsmani tegevust käsitleva aastaaruande kohta aruteluga ühenduse õiguse rakendamist käsitleva komisjoni aastaaruande kohta;

6. tervitab asjaolu, et delegatsioonide saatmine liidu eri liikmesriikidesse või piirkondadesse eesmärgiga uurida petitsiooni esitajate tõstatatud küsimusi kohapeal, kuulata asjaomaste inimrühmade seisukohti ja suurendada pädevate asutuste ja meedia teadlikkust, on aidanud keskendada tõhusamalt tähelepanu probleemidele ja toonud mitmel juhul kasu petitsioonide esitajatele;

7. rõhutab Euroopa Parlamendi kavatsust kasutada tõhusamalt kodukorra artikli 192 lõiget 1, mis võimaldab asjaomasel parlamendikomisjonil koostada raport või väljendada muul viisil enda arvamust vastu võetud petitsioonide kohta;

8. tuletab meelde, et komisjonile, nõukogule ja liikmesriikidele või teistele Euroopa Liidu õigust kohaldavatele määratletud asutustele tuleb määrata selged kohustused, nagu osutatakse töödokumendis [3], mille petitsioonikomisjon esitas Euroopa Tulevikukonvendi eesistujale;

9. rõhutab, et kinnitades petitsiooniõiguse uue põhiseadusega, tuleb kõikide ühenduse institutsioonide ja liikmesriikide jaoks kehtestada ühised käitumiseeskirjad kooskõlas hea haldustava eeskirjaga, mille on koostanud Euroopa ombudsman ja heaks kiitnud Euroopa Parlament;

10. rõhutab, et kui arutletakse petitsioonide üle, peaks parlamendikomisjoni istungitel kindlasti osalema nõukogu või liikmesriigi valitsuse esindaja, eriti juhul, kui petitsioonis käsitletakse Euroopa Liidu õigusalaseid küsimusi ja eesmärke, mis on tihedalt seotud asjaomase liikmesriigi siseriikliku õigusega või selle liikmesriigi jaoks poliitiliselt tundlike teemadega; tänab liikmesriike, kes on petitsioonide arutelus sel viisil osalenud, aga soovitab siiski tungivalt eesistujariigil kaaluda viise, kuidas suurendada nõukogu osalemist parlamendikomisjoni tegevuses, näiteks määrates petitsioonidega seotud küsimuste kooskõlastamiseks vanemametniku;

11. palub, et nõukogu määraks kõikidele liikmesriikide valitsusasutustele ja organitele kolmekuulise tähtaja, mille jooksul nad saavad esitada petitsioonikomisjonile ja petitsiooni esitajale (esitajatele) üksikasjaliku vastuse või põhjenduse edasise viivituse kohta kuude kaupa;

12. usub, et nõukogu eesistujariigi kohustus seoses Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni 16. detsembri 2003. aasta institutsioonidevahelise kokkuleppega parema õigusloome kohta [4] järeldustega tagab nõukogu esindatuse asjakohasel tasandil Euroopa Parlamendi komisjonides;

13. tuletab meelde, et kuna liit on laienenud kümne uue liikmesriigi võrra, peab asjaomane parlamendikomisjon suurendama keelelist, õigusalast ja poliitilist asjatundlikkust, ning rõhutab vajadust tugevdada ja kohandada jätkuvalt parlamendikomisjoni sekretariaati, et see suudaks kiiresti vastata kõnealustele uutele tingimustele, kuna see peaks teenindama võrdselt kõiki Euroopa Liidu kodanikke; rõhutab et on välja töötatud rida üldiseid järeldusi, et jätkuvalt täiustada petitsioonikomisjoni tööd 2004-2005 raportiga, millele need lisatakse;

14. märgib, et Euroopa Parlamendil on alates Nice'i lepingust õigus esitada Euroopa Kohtule hagi teise ühenduse institutsiooni vastu seoses pädevuse puudumise, olulise menetlusnormi rikkumise, EÜ asutamislepingu või selle rakendusnormi rikkumise või võimu kuritarvitamisega, olenemata sellest, kas see mõjutab Euroopa Parlamendi õigusi või mitte;

15. arvab, et Euroopa Parlament võib õiguspäraselt kasutada enda volitusi EÜ asutamislepingu artikli 230 alusel, kui seda on vaja sellise ühenduse õiguse raske rikkumise lõpetamiseks, mis on avastatud petitsiooni uurimise käigus, ning juhul, kui Euroopa Parlamendil ja komisjonil on, olenemata jõupingutustest kokkuleppele jõuda, olulisi tõlgenduslikke erimeelsusi seoses meetmetega, mida ühenduse õiguse kohaselt tuleks asjaomase juhtumi korral kodanike õiguste kaitseks võtta;

16. kutsub nõukogu ja komisjoni üles vaatama koos Euroopa Parlamendiga üle 1989. aasta institutsioonidevahelist kokkulepet, eesmärgiga anda petitsiooni esitajatele tõhusamad heastamisvahendid ja määratleda selge ja ühtne raamistik institutsioonidevaheliseks koostööks asjaomases valdkonnas;

17. arvab, et Euroopa Parlamendile esitatud petitsioonidega tegelemise tõhustamiseks ja pidevaks jälgimiseks tuleks luua alaline töörühm;

18. tervitab SOLVIT-süsteemi loomist mitteametliku vahendina, mis aitaks üksikisikutel ja äriühingutel lahendada siseturuga seotud probleeme, ning soovitab tungivalt liikmesriikidel tõhustada kõnealust ühtset koostöökava, et muuta SOLVITi kasutamine laiaulatuslikuks;

19. soovitab komisjonil tungivalt tugevdada enda jõupingutusi - mis on juba viinud kiiduväärsete tulemusteni - ratsionaliseerida ja kiirendada sisemenetlusi, vastates asjaomaste parlamendikomisjonide teabepäringutele seoses petitsioonidega;

20. tervitab peatset uue petitsioonide haldamissüsteemi tarkvara kasutuselevõttu ning palub edasilükkamatult kaaluda piisavate inimressursside rakendamist, et oleks võimalik kiirelt sisestada andmeid kõnealusesse uude süsteemi, mis võiks seetõttu võimalikult lühikese aja pärast muutuda täielikult kasutuskõlblikuks;

21. palub, et komisjon määraks kolmekuulise tähtaja, mille jooksul tuleks anda üksikasjalik vastus parlamendikomisjonile ja petitsiooni esitajale (esitajatele) või põhjenduse edasise viivituse kohta kuude kaupa;

22. märgib, et kuna petitsioonide kaudu on edukalt suudetud näidata, millist mõju on Euroopa Liidu poliitika avaldanud üksikisikute elule, siis on oluline kaaluda hoolikalt, milline on parim viis muuta esitatud petitsioonide uurimise ja nendega tegelemise menetlused tõhusamaks ja läbipaistvamaks, arvestades seda, et võrreldes komisjoni kaebuste menetlemisega tunnustatakse petitsiooniprotsessi juba kui kodanike murede lahendamise meetodit;

23. tunnistab, et asjaomase parlamendikomisjoni töö erineb paljuski teiste parlamendikomisjonide tööst, kuna paljude küsimustega tegeldakse iseseisvalt väljastpoolt saadavate nõuannete ja üksikisikute abiga, samuti tegeldakse mitmete presidendi või täiskogu esitatud teemadega ning sageli lahendatakse küsimused ilma täiskogu või teiste Euroopa Parlamendi organite abita; leiab, et selleks on vaja menetlusi, mis erinevad tingimata teiste Euroopa Parlamendi komisjonide menetlustest, kuid milleks ei ole vaja kodukorra erisätteid ja mille puhul saaks lähtuda komisjonisisestest suunistest, et tagada parlamendikomisjoni töö jätkuvus, töötulemuste ühtsus ja nende mõju jälgimine;

24. kutsub üles võtma meetmeid selleks, et teavitada uute liikmesriikide kodanikke nende õigusest esitada EÜ asutamislepingu artikli 194 alusel Euroopa Parlamendile petitsioon Euroopa Liidu tegevusvaldkonda kuuluva ja neid otseselt puudutava küsimuse kohta või esitada EÜ asutamislepingu artikli 195 alusel kaebus ombudsmanile, kui Euroopa Liidu institutsioonis või asutuses esineb väidetavalt halduslomavoli juhtum;

25. kutsub üles nende liikmesriikide parlamente, kes ei ole veel seda teinud, asutama Euroopa Liidu institutsioonidega peetavate dialoogide ratsionaalsemaks muutmiseks riiklikke petitsioonikomisjone, kes võiksid vajaduse korral teha koostööd Euroopa Parlamendi vastava komisjoniga ning samas pakkuda liidu kodanikele nende õiguste täielikumat kohtuvälist kaitset;

26. teeb oma presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon ja petitsioonikomisjoni raport nõukogule, komisjonile, Euroopa ombudsmanile, liikmesriikide valitsustele, ja parlamentidele, petitsioonikomisjonidele ja riiklikele ombudsmanidele või samalaadsetele pädevatele asutustele.

[1] EÜT C 120, 16.5.1989, lk 51.

[2] Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2005)0004.

[3] Euroopa Tulevikukonvendi presidendile esitatud töödokument. Raportöör: Proinsias De Rossa (PE 318.508/def.).

[4] ELT C 321, 31.12.2003, lk 1.

--------------------------------------------------