EUROOPA KOMISJON Strasbourg, 19.10.2021 COM(2021) 662 final KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA KESKPANGALE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE COVID-19-järgne ELi majandus – tagajärjed majanduse juhtimisele



KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA KESKPANGALE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE COVID-19-järgne ELi majandus – tagajärjed majanduse juhtimisele 1.Sissejuhatus 2020. aasta veebruaris esitas komisjon teatise ELi majanduse juhtimise paketi hindamise kohta.(, ) Teatises tõsteti esile majandusjuhtimise raamistiku tugevusi ja nõrkusi (tekstikast 1) ning selle järelduste põhjal algatati avalik arutelu. Arutelu peatati üsna varsti, kuna oli vaja keskenduda COVID-19 puhangust tingitud pakilistele probleemidele. Komisjon lubas majanduse taastudes aruteluga jätkata.() Samal ajal esitati hindamise kohta aruandeid: Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 2020. aasta septembris; regioonide komitee 2020. aasta detsembris ja Euroopa Parlament 2021. aasta juulis.() Ka Euroopa Kontrollikoda avaldas kaks eriaruannet ELi eelarvereeglite rakendamise kohta.() Käesolevas teatises hinnatakse COVID-19 järgse muutunud olukorra tagajärgi majanduse juhtimisele ja algatatakse uuesti avalik arutelu raamistiku läbivaatamise üle. Käesolev teatis täiendab 2020. aasta veebruaris avaldatud hindamist ja lähtub teadaandest avaliku arutelu taasalustamise kohta president von der Leyeni 15. septembri 2021. aasta kõnes olukorrast Euroopa Liidus. Avaliku arutelu eesmärk on saavutada aegsasti 2023. aastaks konsensus selle kohta, kuidas edasi liikuda. 2.ELi majandussuundumused keskpikas ja pikas perspektiivis ELi majanduses oli mitu pikaajalist struktuurset probleemi juba enne COVID-19 kriisi. Esiteks valitses hoolimata pandeemiaeelsetest edusammudest tööturu toimimises oht, et kiiresti vananevas ühiskonnas hakkab varem või hiljem tööjõu pakkumine vähenema ja see piirab ELi kasvupotentsiaali. Teiseks pidurdas tootlikkuse aeglane kasv majanduskasvu ning EL jäi digiüleminekul Hiinast ja Ameerika Ühendriikidest maha. Kolmandaks muutusid kliimamuutuste väga suured sotsiaal-majanduslikud kulud üha selgemaks ja pakilisemaks. Neljandaks pärssis kasvav ebavõrdsus sissetulekutes ja jõukuses, territoriaalsed erinevused liikmesriikide vahel ja riikide sees ning ebaühtlane juurdepääs haridusele ja oskustele majanduskasvu ning tekitas pingeid ELi sotsiaalses struktuuris. Kliimaküsimused ja keskkonnaseisundi halvenemine nõuavad jõulist ja kiiret tegutsemist. Kliimamuutused on tõeks saamas ja keskkonnaseisund halveneb. Temperatuurid tõusevad ja kõigis maailma riikides esineb ärevusttekitava sagedusega katastroofilisi ilmastikunähtusi. Pariisi kliimakokkuleppe eesmärk hoida ülemaailmne kliima soojenemine selgelt allpool 2 °C ja püüelda maksimaalselt 1,5-kraadise temperatuuritõusu poole võrreldes tööstusrevolutsioonieelse tasemega on ohus, kui kasvuhoonegaaside heidet järsult ei vähendata.() Umbes miljon liiki on hävimisohus, paljud neist lähikümnenditel.() Kui neile suundumustele tähelepanu ei pöörata, võivad neist saada süsteemsed ohuallikad. Selleks on vaja pikaajalisi era- ja avaliku sektori investeeringuid, et toetada rohepööret (tekstikast 2) ja leevendada selle mõju kõige haavatavamatele. Digipööre on juba käimas, kuid seda tuleks kiirendada. COVID-19 kriis on kiirendanud meie majanduse ja ühiskonna digipööret. Liikumispiirangud on hoogustanud internetipõhiseid teenuseid ja e-kaubandust. ELi kodanikud on vahetult kogenud, kuidas kaugtöö, kaugmeditsiin, veebipoed ja digitaalsed haldusteenused võivad parandada elukvaliteeti ja majandustulemusi. Märkimisväärsel osal elanikkonnast on aga puudulikud digioskused ja neil on raske uuele digikeskkonnale juurde pääseda, mis võib põhjustada üha laieneva sotsiaalse lõhe. Kriis on toonud nähtavale ka lõhe digipädevate ettevõtete ja digilahendustest seni hoidunud ettevõtete vahel ning tõstnud esile hästi ühendatud linnapiirkondade ning maa- ja äärepoolseimate piirkondade erinevuse. Samal ajal on üha suurenev digioskuste nappus, digitaristute piiratus, valitsuste ja ettevõtjate viivitused uute tehnoloogiate kasutuselevõtul ning sõltuvus mitmes olulises tehnoloogias, näiteks pooljuhtides, toonud esile suured raskused ELi digieesmärkide saavutamisel. EL on võtnud kiireid ja ulatuslikke meetmeid. Euroopa kasvupotentsiaali parandamiseks ja töökohtade loomiseks ning kestliku arengu eesmärkide saavutamiseks on tähtis suurendada sotsiaal-majanduslikku vastupanuvõimet. Vastupanuvõime ei ole mitte ainult võime raskustele vastu pidada ja nendega toime tulla, vaid ka võime teha muutusi kestlikul, õiglasel ja demokraatlikul viisil. Väiksema vastupanuvõimega liikmesriikidel, piirkondadel ja sektoritel oli raskem kriisiga toime tulla ja sellele reageerida.() Liikmesriikide erinev vastupidavus mõjutab nii sotsiaalset, majanduslikku ja territoriaalset ühtsust kui ka euroala ühtekuuluvust ja ühtse rahapoliitika tõhusust. Tulemuslik ja hästi planeeritud aktiivne tööturupoliitika ja sotsiaalkaitsesüsteemid, haridusse ja oskustesse investeerimine ning usaldusväärne riigi rahandus võivad tugevdada vastupanuvõimet ja toetada potentsiaalset majanduskasvu. Üleilmse finantskriisi järel keskendusid liikmesriigid vajalike reformide elluviimisele, kuid ajapikku tempo aeglustus ning edusammud jäid liikmesriigiti ja poliitikavaldkonniti ebaühtlasteks. Ühtsel turul ning majandus- ja rahaliidus on meie riikide majandus tihedalt omavahel seotud ja see vastastikune sõltuvus rõhutab vajadust liikmesriikide poliitikat kooskõlastada. Kestliku arengu tegevuskava 2030 täielik rakendamine on jätkuvalt peamine tegur vastupanuvõime suurendamisel ja rohe- ja digipöörde saavutamisel. COVID-19 kriis on need probleemid nähtavale toonud ja nendega tegelema sundinud. Nende käsitlemine pakub võimalusi ümberkujunemiseks, kuid nõuab ka suuri investeeringuid ja reforme. Investeerimiskulutused ja reformihoog peavad suurenema võrreldes COVID-19-eelse ajaga, mil avaliku sektori investeeringud vähenesid allapoole taset, mida oli vaja selleks, et stabiliseerida avaliku sektori kapitalivarud osakaaluna SKPst, ja paljud reformid olid veel ellu viimata. Kokku 2 triljonit eurot uue mitmeaastase finantsraamistiku, taasterahastu „Next Generation EU“ ning eelkõige taaste- ja vastupidavusrahastu raames aitavad liikmesriikidel neist raskustest võitu saada. Taaste- ja vastupidavusrahastu eraldab tagastamatu toetusena 338 miljardit eurot ja laenudena kuni 386 miljardit eurot (jooksevhindades), et toetada investeeringuid ja struktuurireforme kuni aastani 2026; see lisandub ligikaudu 500 miljardile eurole muudest ELi vahenditest.() Selline ulatuslik rahastamine võimaldab liikmesriikide majandusel taastuda, muudab nende majanduse ja ühiskonna vastupidavamaks, valmistab nad tulevikuks paremini ette ning aitab kaasa rohe- ja digipöördele. Sellele lisandus REACT-EU, mida rahastati taasterahastust „NextGenerationEU“.() 3.COVID-19 kriisi mõju ja tagajärjed 3.1.Kriisi mõju Märkimisväärne majanduslangus ja sellele järgnev oodatust jõulisem, kuid ebaühtlane taastumine COVID-19 pandeemia põhjustas suure majanduslanguse, kuid nüüdseks on majandus hakanud taastuma. Pandeemia põhjustas 2020. aastal ELi majandustegevuse enneolematu kahanemise. Tänu tugevale poliitilisele toetusele, vaktsineerimise kiirendamisele ja võimaluse korral pandeemiapiirangute järkjärgulisele leevendamisele taastus majanduskasv 2021. aasta kevadel jõudsasti. Majanduse areng suvel viitab sellele, et suuresti tänu ühiskonna taasavamisele ja reisimise taasalustamisele saab kolmanda kvartali kasv olema taas korralik. Seejärel prognoositakse majandusaktiivsuse püsimist mitme kvartali vältel, mis viib ELi majanduse taastumisetapist laienemisetappi. Prognooside kohaselt saavutavad vähemalt 19 liikmesriiki 2019. aasta SKP taseme sel aastal, samas kui teised liikmesriigid jõuavad sellele tasemele arvatavasti järgmise aasta jooksul. Ka ELi kaubavahetus kolmandate riikidega taastus 2021. aasta esimesel poolel jõudsalt. Siiski on prognoos veel ebakindel ja riskialdis, eelkõige pandeemia arengu ettearvamatuse, inflatsiooni, energiahindade, tööturu puudujääkide ja rahvusvaheliste tarneahelate kitsaskohtade tõttu. Mõju tööturule leevendavad poliitilised toetusmeetmed. Tööhõive kahanemine oli väike võrreldes toodangu registreeritud vähenemisega. Tänu lühendatud tööaja kavade ja muude töökohtade säilitamise kavade laialdasele kasutamisele ELi uue vahendi – eriolukorras töötuseriski leevendamiseks pakutava ajutise toetuse Euroopa rahastu (TERA) – toel piirdus kohandamine peamiselt töötundide vähendamisega. Majanduse taastudes on töötuse määr hakanud kogu ELis langema ja on nüüd vaid 0,5 protsendipunkti kõrgem kriisieelsest tasemest. Mõnes ELi piirkonnas ja sektoris on tööhõivelõhe kriisieelse ajaga võrreldes siiski veel suur, samal ajal kui teistes riikides on hakanud taas tekkima tööjõupuudus. Lähiajal võib tööjõu ümberjaotamine töökohtade, ettevõtete ja sektorite vahel tekitada mõningaid vastuolusid, sest äsja loodud töökohtadel vajatakse sageli keerukamaid või teistsuguseid oskusi kui kaotatud töökohtadel ja see nõuab adekvaatseid tööturupoliitilisi meetmeid, et kohanemist kergendada. Pandeemiast tulenevad häired suurendasid varasemaid majanduslikke ja sotsiaalseid erinevusi ning muutsid kestliku arengu eesmärkide saavutamise veelgi keerukamaks(). Pandeemia majandusmõju oli liikmesriigiti ja majandusvaldkonniti erinev,() tingituna erinevustest terviseolukorra raskuses, leevendusmeetmete rangusest ja kestusest ning erinevustest majandusstruktuurides. Reisimispiirangud mõjutasid eriti tugevalt liikmesriike, kus on suur piiriülese turismi sektor. Riigisiseselt olid kõige raskemas olukorras madala kvalifikatsiooniga töötajad ja noored ning turismist ja muudest isiklikel kontaktidel põhinevatest teenustest sõltuvad piirkonnad. Erinevused liikmesriikide, piirkondade, sektorite ja põlvkondade vahel on üldiselt suurenenud, ehkki vähem, kui esialgu eeldatud. Kriis tõi esile, kui tähtis on säilitada ühtsel turul isikute, kaupade, teenuste ja kapitali vaba liikumist ning teha koostööd, et kaitsta seda häirete eest. Hädavajalikud fiskaalmeetmed on toonud kaasa suurema ja ebaühtlasema võlataseme

Suur majanduslangus ja vajalikud poliitikameetmed on märkimisväärselt mõjutanud riikide rahandust, suurendades liikmesriikide eelarvepuudujäägi erinevusi. Eelarvepuudujääk ja võla suhe SKPsse on kõigis liikmesriikides järsult suurenenud: ELi valitsemissektori nominaalne eelarvepuudujääk suurenes 0,5 %st SKPst 2019. aastal ligikaudu 7 %ni SKPst 2020. aastal ning valitsemissektori võla suhe SKPsse kasvas 2020. aasta lõpuks 13 protsendipunkti võrra 92 %ni SKPst.() Eelarvepuudujääk ja võla suhe SKPsse ületavad eeldatavalt pandeemiaeelset taset ka lähiaastatel. Suure valitsemissektori võlaga liikmesriigid olid ühed neist, keda COVID-19 kriisi majanduslikud tagajärjed kõige enam mõjutasid, võttes arvesse terviseolukorra tõsidust, rahvatervise toetamiseks kehtestatud meetmeid ja nende majanduse struktuuri, sealhulgas suuri piiriülese turismi sektoreid. Seetõttu suurenes nende liikmesriikide võla suhe SKPsse kõige järsemini. Lisaks otsestele fiskaalstiimulitele andsid riigid erasektorile likviidsustoetust ligi 20 % ulatuses SKPst, peamiselt riigigarantiide ja maksude tasumise edasilükkamise näol.() Nende riigigarantiide kasutamine on liikmesriigiti üsna varieeruv. Mis tahes mõju riikide rahandusele sõltub sellest, millises ulatuses neid garantiisid kasutatakse. Ehkki valitsemissektori võla suhe SKPsse on suurenenud, toetavad taaste- ja vastupidavuskavades sisalduvad kasvupotentsiaali suurendamise meetmed riigi rahanduse jätkusuutlikkust. Kõrge võlasuhe püsib ligikaudu kolmandikus liikmesriikidest tõenäoliselt ka edaspidi ega lange lähikümnendil allapoole pandeemiaeelset taset.() COVID-19 kriisiga seotud tagatiste sissenõudmisel või intressimäärade kasvu korral kasvab võlasuhe veelgi. Pikemas perspektiivis võivad riigi rahanduse jätkusuutlikkust mõjutada ka elanikkonna vananemise ja kliimamuutustega seotud kulutused. Samal ajal võivad riigi rahanduse jätkusuutlikkust toetada mitmed tegurid: pikemad võlatähtajad, suhteliselt stabiilsed rahastamisallikad mitmekesise ja suure investoribaasiga ning soodsad intressimäära ja majanduskasvu vahed. Tähtis on see, et maksureformide ja majanduskasvu soodustavate reformide edukas elluviimine ning taaste- ja vastupidavusrahastust ja ühtekuuluvuspoliitika fondidest tehtavad investeeringud, mida komisjon toetab tehnilise toetuse instrumendi kaudu, peaks toetama potentsiaalset majanduskasvu, aidates parandada riigi rahanduse jätkusuutlikkust ja säilitades soodsad rahastamistingimused. Investeerimisvajadused on kiireloomulised Investeerimisvajadused on suured ning taaste- ja vastupidavusrahastu aitab neid täita kuni 2026. aastani. ELi pühendumine rohe- ja digipöördele, mis on kirjas ELi rohelises kokkuleppes ja Euroopa digistrateegias, nõuab järgmise kümnendi jooksul era- ja avalikult sektorilt ligikaudu 650 miljardit eurot täiendavaid investeeringuid aastas (tekstikast 2).() Digipöördeks ja ELi avatud strateegiliseks autonoomiaks() vajaminevad investeeringud on pandeemia kestel järjest selgemaks muutunud, kuna sel ajal on tulnud esile vajadus turvalise ja kiire internetiühenduse, digiteenuste kättesaadavuse ning kogu ühiskonna digihariduse ja -oskuste järele ja vajadus tegelda ELi sõltuvusega mitme keskse digivõimekuse alal. Lisainvesteeringuid on vaja ka selleks, et parandada ELi majanduslikku ja sotsiaalset vastupanuvõimet, sealhulgas tervishoiu, hariduse ja koolituse, teadus- ja arendustegevuse, innovatsiooni ja transpordi valdkonnas. Kuigi ühtekuuluvuspoliitika vahendid aitavad ka edaspidi liikmesriikidel neid vajadusi rahuldada, toetab neid jõupingutusi ka taaste- ja vastupidavusrahastu nii tagastamatu toetuse kui ka laenude rahastamise kaudu, kuid see rahastus on ajutine. Kokkuvõttes on majandusliku ja sotsiaalse vastupanuvõime tagamiseks ning rohe- ja digipöörde eesmärkide saavutamiseks vaja suurendada liikmesriikides järjekindlalt ja märkimisväärselt nii avaliku kui ka erasektori investeeringuid ka pärast 2026. aastat. Üldiselt nõuab nende pakiliste vajaduste rahuldamine ka uusi jõupingutusi erainvesteeringute edendamiseks, sealhulgas kapitaliturgude liidu täieliku väljakujundamise kaudu. Lisaks aitab ELi kestlike tegevusalade taksonoomia suunata erainvesteeringuid sinna, kus neid kliima- ja keskkonnameetmete seisukohast kõige rohkem vajatakse. Pandeemiajärgne eelarve kohandamine peaks käima käsikäes riigi rahanduse kvaliteedi parandamisega. Taaste- ja vastupidavusrahastu toetus aitab kaasa majanduse taastumisele ja suurendab potentsiaalset majanduskasvu ainult juhul, kui sellest rahastatakse täiendavaid tootlikke ja kvaliteetseid investeeringuid. See tähendab, et taaste- ja vastupidavusrahastu rahastatavad avaliku sektori investeeringud peaksid lisanduma riiklikult rahastatavatele püsiinvesteeringutele. Seetõttu on äärmiselt tähtis soodustada riiklikult rahastatavaid investeeringuid rohe- ja digipöördeks ning tugevdada majanduslikku ja sotsiaalset vastupanuvõimet. Juhul kui taaste- ja vastupidavusrahastu toetus ei suurenda investeeringuid, vähendab see küll ajutiselt eelarvepuudujääki ja võlakoormust, kuid ei mõjuta positiivselt potentsiaalset majanduskasvu keskpikas ja pikas perspektiivis ning see võib kahjustada avaliku sektori kulutuste struktuuri. Kui võla suhe SKPsse on väga suur, nõuab riiklikult rahastatavate investeeringute edendamine kulude selget prioriseerimist ning jõupingutusi riigi rahanduse üldise struktuuri ja kvaliteedi parandamiseks. Käimasolevas makromajandusliku tasakaalustamatuse kõrvaldamises on esinenud tagasilöök Kriisi mõju kodumajapidamistele ja ettevõtetele on olnud ebaühtlane, kuid toetavad poliitikameetmed on šokki leevendanud, muu hulgas pangandussektoris. Esiteks, ehkki töökohtade kaotusi on üldiselt olnud vähe, on neid olnud sagedamini madala ja keskmise kvalifikatsiooniga töötajate hulgas. Lisaks on kõige rohkem kannatanud noored töötajad ja teised uued tööturule sisenejad. Need suundumused võivad suurendada ebavõrdsust ühiskonnas ja nõuda täiendavaid poliitikameetmeid ümber- ja täiendõppeks. 8. mai 2021. aasta Porto deklaratsioonis kinnitati taas ELi juhtide pühendumust Euroopa sotsiaalõiguste sambale kui majanduse taastumise põhielemendile. Teiseks, olgugi et ettevõtjad on pidanud võtma täiendavat krediiti käibekapitalivajaduste katmiseks, ei ole COVID-19 kriis üldiselt põhjustanud maksejõuetuse juhtumite kasvu.() Toetusmeetmete sihipärasem rakendamine jätkub. Võttes arvesse allesjäänud nõrku kohti, tuleks toetusprogrammid kaotada järk-järgult. Kolmandaks suutsid pangad tänu soodsatele omavahendite suhtarvudele ja suurtele likviidsuspuhvritele jätkata laenuandmist majandusele. Samuti andis pankadele hingamisruumi dividendimaksete peatamine ja mõningane ajutine regulatiivne lõdvendamine. Viivislaenude kasv on olnud mõõdukas, kuid varade kvaliteeti tuleks hoolikalt jälgida. Neljandaks kaasnevad dünaamiliste eluaseme- ja finantsvarade hindadega lisariskid. COVID-19 kriis on süvendanud mitmeid olemasolevaid nõrkusi. Valitsemis- ja erasektori suure võlakoormusega seotud sisemine tasakaalustamatus on suurenenud, tingituna SKP vähenemisest 2020. aastal ja COVID-19 kriisiga toimetulekuks võetud meetmetest. Pandeemiaeelsed dünaamilised suundumused eluasemehindades on jätkunud ja hüpoteeklaenud on mõnes riigis jätkuvalt märkimisväärselt kasvanud. Riikides, mis on sõltuvad turismitulust, on suurenenud jooksevkonto puudujääk. Samal ajal on jooksevkonto ülejäägi korrigeerimine peatunud. Tulevikus võivad COVID-19 kriisi tõttu kiirenenud struktuursed muutused põhjustada uut tasakaalustamatust. Tööjõupuudus, üleilmsete väärtusahelate kitsaskohad ja strateegiline sõltuvus võivad mõjutada suhtelisi hindu ja konkurentsivõimet. Kiirem digiüleminek ja tarbimisharjumuste muutumine võivad koos tööjõupuudusega põhjustada oskuste mittevastavust tööturu vajadustele ja siirdetöötust. 3.2.Kriisile reageerimine Riikide poliitikameetmed ja ELi õigusraamistike paindlikkuse igakülgne kasutamine Pretsedenditu ja kooskõlastatud poliitiline reageerimine COVID-19 kriisile on kriisi mõju edukalt leevendanud. Kriisile reageeriti jõuliselt nii liikmesriikide kui ka ELi tasandil. Seda tehti kooskõlastatud viisil ja täiendati mitmeti. Stabiilsuse ja kasvu pakti üldise vabastusklausli aktiveerimine, kokkuleppele jõudmine riigiabi ajutises raamistikus (mida hiljem korduvalt muudeti, võtmaks arvesse olukorra arenemist ja ettevõtjate vajadusi), koroonaviirusele reageerimise investeerimisalgatus (mis võimaldas erakordset paindlikkust ühtekuuluvuspoliitika vahendite ümbersuunamisel sinna, kus neid kõige enam vajati) ning erakorraliste rahastamisvahendite, sealhulgas TERA loomine leidsid aset kiiresti.() Komisjoni edasine tegevus ja nõukogu soovitused näitasid, kui vajalik on pandeemia vältel majanduspoliitika tihe kooskõlastamine. ELi tasandil võetud otsustavate meetmetega tagati COVID-19 vaktsiinide väljatöötamine, kiire hankimine ja koordineeritud levitamine. Lisaks kriisi mõju leevendamiseks tehtavatele jõupingutustele on ELi sihtotstarbelised ajutised vahendid aidanud majandusel taastuda ning toetanud kestlikku ja kaasavat majanduskasvu. Siinkohal on komisjoni pühendumine kestliku arengu tegevuskavale aastani 2030 ja selle tegevuskava eesmärkidele suunanäitaja, mille abil „ehitada üles paremini“, jätmata kedagi kõrvale. Raske rahvatervise- ja majanduskriisi lahendamiseks võtsid liikmesriigid kiiresti vastu ulatuslikud eelarvetoetusmeetmed. Liikmesriikide poliitikameetmete võtmist lihtsustas olemasolevate paindlikkusmeetmete õigeaegne kasutamine asjaomastes ELi raamistikes. ELi liikmesriikide eelarvemeetmed tervikuna, sealhulgas automaatsed tasakaalustusmehhanismid, mis käivituvad tugevate sotsiaalsete turvavõrkude mõjul, moodustavad aastatel 2020–2022 prognooside kohaselt ligi 19 % SKPst.() Lisaks on ELi liikmesriigid andnud ettevõtjatele suurel määral likviidsustoetust riigigarantiide ja maksude tasumise edasilükkamise kujul. Eelarvepoliitilisi meetmeid on täiendanud rahapoliitika. Selline ühine ja kooskõlastatud poliitiline tegevus on olnud edukas, kuna COVID-19 kriis on töötust, majanduslikke ja sotsiaalseid erinevusi, ettevõtete maksejõuetust ja viivislaenude osakaalu suurendanud palju vähem, kui oodatud. Uued ELi vahendid on kriisi mõju leevendanud TERA on olnud kesksel kohal Euroopa tööturgude toetamisel. See kiiresti loodud turvavõrk pakub liikmesriikidele soodsaid laene, mis võimaldavad neil kriisi ajal töötajaid ja ettevõtteid toetada. Samuti toetab see majanduse taastumist ja vähendab tööturu jäävat kahjustamist. EL on üheksateistkümnele taotluse esitanud liikmesriigile seni heaks kiitnud üle 94 miljardi euro TERA laene, millest ligi 90 miljardit eurot on juba välja makstud. TERA programm on pakkunud töötuksjäämise eest kaitset rohkem kui 31 miljonile inimesele (sealhulgas 8,5 miljonile füüsilisest isikust ettevõtjale) ja toetanud pandeemia ajal rohkem kui 2,5 miljonit ettevõtet. TERA toetatud riiklikud tööturumeetmed aitasid 2020. aastal ära hoida ligikaudu 1,5 miljoni inimese töötuks jäämise ning aitavad kaasa majanduse taastumisele.() Euroopa Keskpank on rakendanud mitmesuguseid rahapoliitika meetmeid, mis toetasid ka eelarvepoliitika meetmete ülekandmist. Rahapoliitika meetmed on peamiselt seisnenud täiendavates varaostudes ja euroala pankadele likviidsuse pakkumises. Selleks et parandada pankade juurdepääsu neile tehingutele, võttis Euroopa Keskpank meetmeid ka tagatisnõuete lihtsustamiseks. Need meetmed on kogu pandeemia vältel aidanud säilitada kõigi majandussektorite, sh valitsemissektori jaoks soodsad rahastamistingimused, toetades sel teel majandustegevust ja kaitstes keskpikas perspektiivis hinnastabiilsust. Eelarve- ja rahapoliitika vastastikku toetav mõju on olnud kriisi mõju leevendamisel otsustava tähtsusega ning toetab majanduse taastumist. Oma osa on etendanud ka muud ELi ja euroala tasandil loodud vahendid. Euroopa Investeerimispanga grupi loodud üleeuroopaline tagatisfond kaasab prognooside kohaselt kuni 200 miljardit eurot (1,4 % ELi SKPst) lisarahastust väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate toetuseks. 31. augusti 2021. aasta seisuga oli heakskiidetud rahastuse maht 18 miljardit eurot, mis peaks kaasama investeeringuid ligikaudu 144 miljardi euro ulatuses. Euroopa stabiilsusmehhanismi pandeemia kriisitoetuse kaitsemeede väärtusega kuni 240 miljardit eurot (2,0 % euroala SKPst) on endiselt kättesaadav ja on aidanud kinnistada usaldust ELi poliitikameetmete vastu. Kriisist väljumine ja valmistumine tulevikuks Taaste- ja vastupidavusrahastu toetab investeeringuterohket majanduse taastumist ja majanduskasvu edendavaid reforme, suurendab potentsiaalset majanduskasvu ja leevendab eelarveprobleeme. Selle tulemuslik rakendamine muudab ELi majanduse kestlikumaks, kaasavamaks ja vastupanuvõimelisemaks, aitab paremini valmistuda rohe- ja digipöördeks ning leevendab sotsiaal-majanduslike erinevuste suurenemise ohtu.() Taaste- ja vastupidavusrahastu abimeetmed tagastamatu toetuse kujul võimaldavad rahastada kvaliteetseid investeerimisprojekte ja katta tootlikkust suurendavate reformide kulusid, ilma et sellega kaasneks suurem eelarvepuudujääk ja võlg. Taaste- ja vastupidavusrahastust saadav rahastus aitab seega liikmesriikidel toetada majanduse taastumist, suurendada potentsiaalset majanduskasvu ja järk-järgult parandada oma struktuurset eelarvepositsiooni. Taaste- ja vastupidavusrahastu tagastamatu toetus ja muud ELi rahastamisallikad, eelkõige ühtekuuluvuspoliitika fondid, pakuvad 2021. ja 2022. aastal toetust ligikaudu 0,5 % SKPst aastas. Üldiselt prognoositakse, et avaliku sektori investeeringud, mida rahastatakse nii riiklikest allikatest kui ka taaste- ja vastupidavusrahastust, moodustavad nii 2021. kui ka 2022. aastal vähemalt 3,5 % SKPst. 3.3.Tagajärjed majanduse juhtimise paketi hindamise seisukohalt COVID-19 kriis on majanduse juhtimise raamistikuga seonduvad probleemid veelgi selgemini esile toonud. Nüüd, mil on möödunud pea kaks aastat ajast, mil komisjon avaldas majanduse juhtimise raamistiku läbivaatamise tulemused, on peamised järeldused endiselt kehtivad (tekstikast 1). Kriis on muutnud paljud neist veelgi asjakohasemaks. Esiteks on valitsemissektori võla suhe veelgi kasvanud, mis on toonud esile vajaduse vähendada võlg järk-järgult, järjepidevalt ja majanduskasvu soodustavalt mõistlikule tasemele. Teiseks on avaliku sektori investeeringuid vaja hoida ka eelseisvatel aastatel kõrgel tasemel, mis näitab, kui oluline on riigi rahanduse hea struktuur ja kvaliteet selleks, et tagada kestlik ja kaasav majanduskasv. Kolmandaks on vastutsükliline kaalutlusõiguslik eelarvepoliitika koos ajutiste ELi eelarvetoetusvahenditega osutunud väga mõjusaks vahendiks, mis on pehmendanud selle enneolematu kriisi mõju õigeaegselt ja tõhusalt ning toonud esile, kui oluline on luua tavalistel aegadel eelarvepoliitiline manööverdamisruum, et seda saaks kasutada kriisiaegadel. Neljandaks on mõjusad poliitikameetmed toonud esile, kui tähtis on poliitika tugev kooskõlastus, sealhulgas eri poliitika- ja rahastamisvahendite vahel ning ELi ja liikmesriikide tasandi vahel. Viiendaks on kriisiolude kiire areng toonud ilmsiks raskused selliste näitajate kasutamisel, mis ei ole jälgitavad, ja selliste eeskirjade väljatöötamisel, millega püütakse ette näha kõiki võimalikke olusid. Kuuendaks on makromajandusliku tasakaalustamatuse korrigeerimine katkestatud ja tekkimas on uued nõrgad kohad, mis on toonud ilmsiks, kui tähtis on ennetada riske ja omavahelist kaugenemist ja nende probleemidega õigeaegselt tegeleda. Taasalustatud läbivaatamisel tuleks kombineerida komisjoni varasemad järeldused, mis on esitatud 2020. aasta veebruari teatises, kriisist saadud õppetundidega. See võimaldab pidada aru sellise majanduse juhtimise raamistiku üle, mis saab täielikult toetada liikmesriike COVIDi-järgsete makromajanduslike probleemide lahendamisel.

ELi eelarvereeglid Üks olulisemaid kriisijärgseid väljakutseid on valitsemissektorite suure ja riigiti väga erineva võlasuhte vähendamine jätkusuutlikul ja majanduskasvu soodustaval viisil. Kui majandustingimused seda võimaldavad, on oluline asuda taas vähendama võla suhet SKPsse, et säilitada riigi rahanduse usaldusväärsus, vältida liikmesriikide vahel püsivaid eelarvepuudujäägi erinevusi, säilitada soodsad rahastamistingimused avalikule ja erasektorile ning vältida puhutisi turupingeid, mille ülekanduv mõju võib osutuda kulukaks. Edukaks, katkematuks ja kestlikuks võlavähenduseks on hädavajalik majanduse tugev taastumine ja kestev majanduskasv. Võlasuhte liigsuur ja ennatlik vähendamine tähendaks suuri sotsiaalseid ja majanduslikke kulusid ja oleks seega arengut takistav, eelkõige kitsendatud rahapoliitika tingimustes, kus valitseb pikajalise negatiivse majandusmõju risk, aga kõrge võlataseme realistlik, järkjärguline ja pikaajaline vähendamine on endiselt tähtis selleks, et taastada puhvrid enne järgmist majanduslangust. Kaalutlusõigusliku koordineeritud eelarvepoliitika stabiliseeriv roll on COVID-19 kriisis osutunud määravaks. COVID-19 kriis on toonud esile positiivse rolli, mida vastutsükliline kaalutlusõiguslik eelarvepoliitika ja üleeuroopaline kooskõlastamine võivad täita suurtele majandusšokkidele reageerimisel ja nende sotsiaalsete tagajärgede ohjeldamisel. Koordineeritud ja konsensuslikud eelarvepoliitilised sammud, mida on täiendanud EKP ja riikide keskpankade rahapoliitilised meetmed ning millele on kaasa aidanud stabiilsuse ja kasvu pakti üldise vabastusklausli aktiveerimine, on aidanud tulemuslikult tegeleda vahetu probleemi, nimelt ulatusliku majandusšokiga, kasvatada usaldust ja vähendada pikaajaliste järelmõjude riski. Sellest ilmneb ka eelarvepoliitika stabiliseeriva rolli tõhusus praegustes madalate intressimäärade tingimustes. Kuid selleks, et olla halbadel aegadel suuteline pakkuma fiskaalstiimuleid, on vaja headel aegadel luua eelarvepuhvreid. ELi eelarveraamistiku vastutsüklilisuse tugevdamine võiks tugevdada eelarvepoliitikat keskpikas perspektiivis ja seega riigi eelarvepoliitika võimet reageerida majanduskõikumistele. Majanduskasvu soodustav riigi rahanduse struktuur peaks edendama investeeringuid ning toetama pikaajalist, kestlikku ja kaasavat majanduskasvu. Oma rolli peavad täitma ka liikmesriikide eelarved, millele lisandub taaste- ja vastupidavusrahastust antav suur, kuid ajutine toetus. Samal ajal ei tohiks avaliku sektori poolne rahastamine asendada ega välja tõrjuda erainvesteeringuid, juhul kui ei esine turutõrkeid. Kokkuvõttes toonitab see riigi rahanduse struktuuri ja kvaliteedi tähtsust. Siia juurde peaks kuuluma arutelu selle üle, milline on majanduse juhtimise raamistiku sobiv roll riiklike investeeringute ja reformide stimuleerimisel. Kui arvestada pikemas perspektiivis meie majanduse ees seisvaid väljakutseid, väärib eritähelepanu avaliku sektori rohe- ja digiinvesteeringute ning vastupanuvõimet suurendavate investeeringute edendamine. Endiselt on väga oluline saavutada sellised üldeesmärgid nagu lihtsustamine, riikide suurem isevastutus ja paremad täitemeetmed. Kuigi praegune eelarveraamistik võimaldab teatavat paindlikkust ja otsustusvabadust tänu oma keerukale tõlgendussätete kogumile, tuleb reglementeeritud raamistikus tegelikke majandusotsuseid teha siiski läbipaistvalt. Selleks on vaja lihtsamaid eelarvereegleid, kus järgimise mõõtmiseks kasutatakse jälgitavaid näitajaid. Seejuures tuleb kaaluda näiteks ka seda, kas aluslepingukohane tõsistele poliitikavigadele keskendumine, mis põhineks selgelt määratletud eesmärkidel ja riiklike institutsioonide suuremal kaasatusel, võiks aidata järelevalveraamistikku tulemuslikumalt rakendada. Need eesmärgid on omavahel seotud. Eelkõige aitab lihtsam raamistik suurendada isevastutust, parandada teabevahetust ning vähendada poliitilisi kulusid, mis tulenevad täitetoimingutest ja nõuete järgimisest. Tugevad riiklikud eelarveraamistikud võivad anda oma panuse mõjusasse majanduse juhtimise raamistikku. COVID-19 kriisi ajal suutsid riiklikud eelarveraamistikud, sealhulgas sõltumatud riiklikud eelarveasutused, muutuvate oludega kiiresti kohaneda. Sellest võib järeldada, et nende rolli tugevdamine vääriks kaalumist. Samal ajal nõuab sõltumatute eelarveasutuste õiguslike volituste, tulemuslikkuse ja ressursside suur mitmekesisus seda, et need viidaks liikmesriikides vastavusse heade tavadega, võttes nõuetekohaselt arvesse riikide institutsioonilise korralduse erinevusi. Muud küsimused, mida on vaja kaaluda, on näiteks keskpika ja rohelise eelarvestamise edendamise strateegiad, avaliku sektori investeeringute haldamine ja see, kuidas eelarve planeerimisel paremini arvesse võtta kliimamuutustest tulenevaid riske. Makromajandusliku tasakaalustamatuse menetlus Äärmiselt oluline on asuda taas liikmesriikidevahelise lähenemise teele. Makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamine ja korrigeerimine suurendab liikmesriikide võimet reageerida šokkidele ja toetab majanduslikku lähenemist. Kuhjunud sisemistest ja välistest nõrkustest vabanemine aitab kindlustada majanduse taastumist ja tugevdada pikaajalist kasvu. Kriisi asümmeetriline mõju ja suurenenud (kuigi oodatust vähemal määral suurenenud) lahknevused näitavad, kui tähtis on vähendada nii jooksevkonto puudujääki kui ka püsivat ja suurt jooksevkonto ülejääki. Välise tasakaalustamatuse vähendamine on otsustav ka selleks, et tekitada liikmesriikide vahel nõudluse positiivset ülekanduvat mõju, eelkõige euroalal kitsendatud rahapoliitika tingimustes. Abi võib olla hästitoimivast makromajandusliku tasakaalustamatuse menetlusest. Võimalus, et COVID-19 kriisi tõttu kiirenenud struktuurimuutuste tagajärjel tuleb esile uusi tasakaalustamatuse ilminguid, on näidanud, kui tähtis on makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse järelevalveraamistik tasakaalustamatuste kuhjumise õigeaegseks kindlakstegemiseks, selleks et seda saaks juba varakult korrigeerida. Makromajandusliku tasakaalustamatuse menetlus võib soodustada ka mitmepoolset dialoogi makromajanduse väljakutsete teemal ja toetada poliitika koordineerimist, nagu on näidanud liikmesriikide kiired ja kooskõlastatud vastusammud COVID-19 kriisile. Mitmepoolne dialoog suurendab riikide isevastutust poliitikameetmete eest, mis on vajalikud kindlaks tehtud nõrkuste kõrvaldamiseks. Alates makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse kehtestamisest on paljud liikmesriigid suutnud oma tasakaalustamatust aja jooksul edukalt vähendada. Siiski nõuab tasakaalustamatuse püsimine mõnel juhul edasist arutelu selle üle, kuidas makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse, sealhulgas ülemäärase tasakaalustamatuse menetluse rakendamine ja ülesehitus võiks soodustada riikide isevastutust ja suurendada selle poliitilist mõjujõudu. Mitu järelevalveharu kattuvad osaliselt, aga nende omavahelised seosed ei ole alati täielikku kasutust leidnud. Kuigi makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse ning stabiilsuse ja kasvu pakti integreerimine Euroopa poolaasta raamistikku on aidanud tugevdada nende järelevalveharude omavahelist koostoimet, on veel võimalusi, kuidas panna nad omavahel paremini koos toimima ja vältida samas nende kattumist, kui samaaegselt käsitletakse makromajanduslikku tasakaalustamatust, võimalikke majanduskasvu probleeme ja riigi rahanduse jätkusuutlikkust ohustavaid riske. Makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse järelevalves ei ole seni ehk piisavalt arvestatud uute esilekerkivate majandusprobleemide omavahelisi seoseid, eelkõige probleemide puhul, mis on seotud kliimamuutuste ja muude keskkondlike surveteguritega. Taaste- ja vastupidavusrahastu õppetunnid Majanduse juhtimise raamistiku läbivaatamisel võib olla kasu ka õppetundidest, mis on saadud ELi edukatest poliitilistest vastusammudest kriisile, eelkõige taaste- ja vastupidavusrahastu raamistikus ja selle juhtimise alal. Komisjoni ettepaneku põhjal on parlament ja nõukogu leppinud kokku taaste- ja vastupidavusrahastu poliitika- ja juhtimisraamistikus, mille eesmärk on kajastada ELi ühiseid eesmärke kooskõlastatud tegevusena liikmesriikide tasandil.() Liikmesriigid on välja töötanud oma riiklikud taaste- ja vastupidavuskavad, mis näevad ette investeeringuid ja reforme ning käsitlevad igale riigile eriomaseid probleeme ja ELi poliitikaprioriteete. Nende kavade põhjal on komisjon pidanud liikmesriikidega intensiivseid ja konstruktiivseid poliitilisi dialooge, mis on toonud riikide ja ELi tasandil kaasa teineteise probleemide ja poliitikaprioriteetide parema mõistmise. Need dialoogid on aidanud kasvatada usaldust ja isevastutust ning on mõeldud pöördeliste reformide ja investeeringute tegemiseks. Selle dialoogi tulemused kajastuvad komisjoni ettepanekus nõukogu rakendusotsuse kohta, milles sätestatakse kokkulepitud reformid ja investeeringud ning mille nõukogu peab kinnitama. Läbipaistev hindamis- ja järelevalveraamistik on suurendanud vastastikust usaldust ja toetab taaste- ja vastupidavusrahastu rakendamist. Rakendamist jälgitakse ja hinnatakse liikmesriigi pakutud konkreetsete eesmärkide ja sihtide alusel, mida komisjon peab hindama ja heaks kiitma ja mille nõukogu kinnitab. Kuna taaste- ja vastupidavusrahastu on oma olemuselt tulemuspõhine ja selles on ette nähtud hoolika järelevalve ja kontrolli mehhanismid, kujutab see endast järjepidevat strateegiat reformide ja avaliku sektori investeeringute toetamiseks ning potentsiaalse majanduskasvu hoogustamiseks, et rahuldada rohe- ja digipöörde vajadusi. Iga riiklik kava peab suunama vähemalt 37 % eraldatud vahenditest kliimameetmetele ja 20 % digivaldkonnale.() Nende sihtide seire suurendab taaste- ja vastupidavusrahastu kliima- ja digieesmärkide usaldusväärsust. Tänu tööhõive- ja sotsiaalmeetmete jaoks eraldatud vahenditele ning kõigi jaoks võrdsete võimaluste edendamisele annab rahastu oma panuse ka Euroopa sotsiaalõiguste samba rakendamisse. Eeldatakse, et taaste- ja vastupidavusrahastu kulukohustustepõhine lähenemine poliitika koordineerimisele, millega kaasneb tugev riiklik isevastutus poliitikakujunduse ja tulemuste eest, toetab kokkulepitud reformide ja investeeringute tegemist. Selles lähenemises võetakse arvesse keerukaid küsimusi, mis tulenevad mitmesuguste riiklike ja ELi eesmärkide samaaegsest täitmisest olukorras, kus sotsiaal-majanduslikud struktuurid ja riiklikud eelistused erinevad. See toetab isevastutust ja usaldust. Kiire areng, mis on toimunud pandeemia algusest saadik (ja isegi enne pandeemia algust), on näidanud, kui keeruline on välja töötada kõikehõlmavaid eeskirju, mis suudaksid ette näha kõiki võimalikke asjaolusid. Samad küsimused on asjakohased ka majanduse juhtimise laiemas kontekstis. Näiteks eelarve valdkonnas eeldab raamistiku usaldusväärsuse säilitamine seda, et riigi rahanduse jätkusuutlikkuse, makromajandusliku stabiliseerimise ja riigi rahanduse kvaliteedi eesmärke käsitletakse sobival viisil juba planeerimise ajal ning see annab tulemuseks täpselt piiritletud kohandamiskavad. Võttes arvesse taaste- ja vastupidavusrahastust saadud õppetunde, tuleks majanduse juhtimise paketi hindamisel kaaluda, kuidas kõige paremini tagada riigi isevastutust, vastastikust usaldust, raamistiku tulemuslikkust selle peamiste eesmärkide saavutamisel ning majandusliku ja fiskaalmõõtme vastastikmõju. Edaspidi jääb Euroopa poolaasta baasraamistikuks, mille järgi tehakse ELis integreeritud järelevalvet ning koordineeritakse majandus- ja tööhõivepoliitikat. Euroopa poolaasta on tõestanud oma häid külgi majandus- ja tööhõivepoliitika koordineerimise parandamisel. Siiski on seda vaja kohandada, et see vastaks uutele väljakutsetele, mis tulenevad rohe- ja digipöördest, ning vajadusele suurema vastupidavuse järele. Taaste- ja vastupidavuskavadega pannakse paika eelseisvate aastate reformi- ja investeerimisplaanid, Euroopa poolaasta oma laiema ulatusega täiendab aga nende kavade rakendamist. Need kaks protsessi on omavahel olemuslikult seotud ja kasutavad olemasolevat koostoimet parimal viisil, ilma seejuures kattuvust tekitamata. Küsimused aruteluks Avalikule arutelule on pandud 11 olulisemat küsimust, mis on esitatud ajakohastatud veebiküsitluses. Võttes arvesse kogemusi, mis on omandatud enne COVID-19 puhangut kehtinud õigusraamistikuga (tekstikast 1), kriisi mõju ja eespool kirjeldatud probleeme, on lisaks 2020. aasta veebruari teatises() esitatud üheksale küsimusele, millega suunata avalikku arutelu, esitatud kaks täiendavat küsimust ja üks küsimus on veidi ümber sõnastatud järgmiselt. Uus küsimus: Kuidas saab taaste- ja vastupidavusrahastu ülesehitus, juhtimine ja toimimine anda kasulikku teavet majanduse juhtimise kohta tänu suuremale isevastutusele, vastastikusele usaldusele, täitetegevusele ning majandusliku ja fiskaalmõõtme vastastikmõjule? Uus küsimus: Kui arvestada, kuidas COVID-19 kriis on meie majandust ümber kujundanud, siis kas on muid probleeme, mida majanduse juhtimise raamistikus tuleks lisaks seni kindlaks tehtud probleemidele arvesse võtta? Ümbersõnastatud küsimus: Kui arvestada COVID-19 kriisi ulatuslikku mõju ja uusi ajutisi poliitikavahendeid, mis on loodud vastuseks sellele kriisile, siis kuidas saaks raamistik – sealhulgas stabiilsuse ja kasvu pakt, makromajandusliku tasakaalustamatuse menetlus ja ka Euroopa poolaasta laiemalt – kõige paremini tagada piisava ja koordineeritud poliitilise vastuse ELi ja liikmesriikide tasandil?