ET Euroopa Liidu Teataja C 213/62

Komisjoni teatis „Energiaülekandetaristu ja ELi loodusalased õigusaktid“

(2018/C 213/02)

SISUKORD

Lehekülg

SELLE DOKUMENDI KOHTA 65

Eesmärk 65

Ülesehitus ja sisu 65

Dokumendi olemus 65

1. EUROOPA ENERGIATARISTU UUENDAMINE 67

1.1. Euroopa energiataristu uuendamise vajadus 67

1.2. Taristuga seotud katsumused 68

1.2.1. Elektrivõrgud ja salvestamine 68

1.2.2 Maagaasivõrgud ja maagaasi hoiustamine 69

1.2.3. Nafta ja olefiini transpordi ja rafineerimise taristu 69

1.2.4. Süsinikdioksiidi kogumine, transport ja säilitamine (CCS) 69

1.3. Kasutatavate ülekande- ja jaotusrajatiste tüübid 69

1.3.1. Gaasi ja nafta edastamise ja jaotuse rajatised 69

1.3.2. Elektrienergia ülekande ja jaotuse rajatised 70

1.4. Ühishuviprojektid 70

2. ELi LOODUSALASED ÕIGUSAKTID 72

2.1. Sissejuhatus 72

2.2. Linnudirektiiv ja elupaikade direktiiv 72

2.3. Natura 2000 alade korraldus ja kaitse 73

2.3.1. Positiivsete kaitsemeetmete võtmine ja olukorra halvenemise vältimine 73

2.3.2. Natura 2000 aladega seotud kavadele ja projektidele nõusoleku saamise kord 74

2.4. Liikide kaitset käsitlevad sätted 75

3. ENERGIAÜLEKANDERAJATISTE VÕIMALIK MÕJU NATURA 2000 ALADELE JA ELi KAITSTAVATELE LIIKIDELE 76

3.1. Sissejuhatus 76

3.2. Individuaalse lähenemisviisi vajalikkus 76

3.3. Ülevaade võimalikust mõjust ELi kaitstavatele liikidele ja elupaikadele 77

3.3.1. Elupaiga kadumine, selle seisundi halvenemine või selle killustumine 77

3.3.2. Häirimine ja väljatõrjumine 77

3.3.3. Kokkupõrke- ja elektrilöögioht 77

3.3.4. Tõkestav mõju 77

3.4. Olulise mõju eristamine ebaolulisest 78

3.5. Kuhjuv mõju 78

4. ELEKTRIVÕRGUTARISTUTE VÕIMALIK MÕJU LOODUSLIKULE LINNUSTIKULE 79

4.1. Sissejuhatus 79

4.2. Elektrivõrgutaristud 79

4.3. Elektritaristute võimalik negatiivne mõju looduslikule linnustikule 80

4.3.1. Elektrilöögid 80

4.3.2. Kokkupõrge 83

4.3.3. Elupaiga kadumine ja killustumine 84

4.3.4. Häirimine/väljatõrjumine 84

4.3.5. Elektromagnetväljad 84

4.4. Elektritaristute võimalik positiivne mõju looduslikule linnustikule 84

5. LOODUSLIKKU LINNUSTIKKU MÕJUTAVATE ELEKTRIVÕRGUTARISTUTEGA SEOTUD VÕIMALIKUD LEEVENDAMISMEETMED 86

5.1. Millised on leevendamismeetmed? 86

5.2. Võimalikud meetmed, millega leevendada elektrienergia kavade või projektidega seotud negatiivset mõju looduslikule linnustikule 88

5.2.1. Ennetamismeetmete lisamine kavandamise tasandil 88

5.2.2. Võimalike leevendamis- ja ennetamismeetmete uurimine projekti tasandil 90

5.3. Üksikasjalikud tehnilised soovitused parandus- ja leevendamismeetmeteks 91

5.3.1. Elektrilöökide ohu leevendamine 91

5.3.2. Kokkupõrkeohu leevendamine 92

6. STRATEEGILISE PLANEERIMISVIISI KASUTAMISE TÄHTSUS 93

6.1. Integreeritud planeerimise eelised 93

6.2. Energiaülekanderajatistele sobivate asukohtade kindlaksmääramine 94

6.3. Võimaluste otsimine energiaülekanderajatistele nõusoleku andmise menetluste lihtsustamiseks 96

6.3.1. Varane kavandamine, tegevuskava koostamine ja hindamiste ulatuse kindlamääramine 96

6.3.2. Keskkonnamõju hindamiste ning muude keskkonnanõuete varane ja tõhus integreerimine 97

6.3.3. Menetluste koordineerimine ja tähtaegade seadmine 98

6.3.4. Aruannete kvaliteet 98

6.3.5. Piiriülene koostöö 98

6.3.6. Üldsuse varane ja tulemuslik kaasamine 99

7. ELUPAIKADE DIREKTIIVI ARTIKLI 6 KOHANE NÕUSOLEKU ANDMISE MENETLUS 99

7.1. Sissejuhatus 99

7.2. Artikli 6 kohase nõusoleku andmise menetluse ulatus 100

7.3. Asjakohase hindamise menetluse etapid 102

7.3.1. Esimene etapp: eelkontroll 102

7.3.2. Teine etapp: asjakohane hindamine 102

7.3.3. 3. etapp: kava või projekti heakskiitmine või tagasilükkamine asjakohase hindamise järelduste alusel 109

7.4. Artikli 6 lõike 4 kohane erandi tegemise menetlus 109

8. ENERGIAÜLEKANDETARISTUD MEREKESKKONNAS 113

8.1. Ülevaade praegusest energiataristust ELi merealadel 114

8.1.1. Nafta ja gaas 114

8.1.2. Avamere tuule-, laine- ja loodeteenergia 115

8.1.3. Süsinikdioksiidi kogumine ja säilitamine 117

8.1.4. Ülekandevõrgud 117

8.1.5. Tulevikuprognoosid 117

8.2. NATURA 2000 merekeskkonnas 119

8.2.1. Merekeskkonna, -elupaikade ja -liikide kaitse 119

8.2.2. Toetavad meetmed ja kasulikud teabeallikad 123

8.3. Võimalik mõju ja leevendamisviisid 124

8.3.1. Paigaldamine 126

8.3.2. Käitamine 129

8.3.3. Käigust mahavõtmine 131

8.3.4. Kuhjuv mõju 131

8.3.5. Võimalikud leevendamismeetmed 132

8.4. Strateegilise kavandamise tähtsus 133

KASUTATUD KIRJANDUS 136

1. LISA. RIIKIDE JA RAHVUSVAHELISED ALGATUSED 150

2. LISA. LINNUPOPULATSIOONIDE JA ELEKTRILIINIDE VAHELISTE VASTASTIKUSTE MÕJUDE SÜSTEMAATILINE LOEND TÄHTSUSE JÄRJEKORRAS (BIRDLIFE, 2013) 157

3. LISA. KOKKUVÕTE TÕENDITEST ELEKTRILIINIDE MÕJU KOHTA ÜLEMAAILMSELT OHUSTATUD (IUCN, 2012) LINNULIIKIDELE POPULATSIOONI TASANDIL 159

4. LISA. NÄITED ELEKTRILIINIDE MÕJU KOHTA LINNUDIREKTIIVI I LISAS LOETLETUD LINDUDE METAPOPULATSIOONIDELE 161

5. LISA. KAVANDATAV LOEND ESMATÄHTSATEST LIIKIDEST, MILLE PUHUL ENNETADA JA LEEVENDADA ELEKTRILIINIDE MÕJU ELIS 163

6. LISA. ASJAKOHASE HINDAMISE, KESKKONNAMÕJU HINDAMISE (KMH) JA KESKKONNAMÕJU STRATEEGILISE HINDAMISE (KSH) MENETLUSTE VÕRDLUS 168

SELLE DOKUMENDI KOHTA

Eesmärk

Euroopa Komisjon avaldas 2010. aasta novembris teatise „Energiainfrastruktuuri prioriteedid aastaks 2020 ja pärast seda – Euroopa integreeritud energiavõrgu väljaarendamise kava“. Selles nähakse ette energiaülekandetaristute oluline kasv ohutu, kestliku ja soodsa hinnaga energiavarustuse tagamiseks kogu Euroopas, vähendades samal ajal CO2-heidet.

Uue TEN-E määrusega (EL) nr 347/2013 kehtestati ELi-ülene raamistik energiataristu kavandamiseks ja rakendamiseks ELis. Sellega kehtestati üheksa strateegilise taristu esmatähtsat koridori elektrienergia, gaasi ja naftaga varustamiseks ning kolm liitu hõlmavat esmatähtsat valdkonda: elektrienergia ülekande kiirteed, nutivõrgud ja süsinikdioksiidi transpordi võrgud. Samuti algatati sellega läbipaistev ja kaasav protsess, et teha kindlaks ja valida välja konkreetsed ühishuviprojektid, mis on vajalikud esmatähtsate koridoride rakendamiseks.

Nagu igasugune ELi arendustegevus, peavad ka energiaülekandetaristud olema täielikus kooskõlas ELi keskkonnapoliitikaga, sealhulgas elupaikade direktiivi ja linnudirektiiviga (ELi loodusdirektiivid). Käesolevas dokumendis antakse juhiseid, kuidas seda praktikas kõige paremini saavutada. Selles pööratakse erilist tähelepanu sellele, kuidas kohaldada õigesti elupaikade direktiivi artiklis 6 sätestatud nõusoleku andmise korda, mille kohaselt kõiki kavasid ja projekte, mis tõenäoliselt avaldavad Natura 2000 alale olulist negatiivset mõju, tuleb enne nõusoleku andmist asjakohaselt hinnata. Selles käsitletakse ka nõudeid liikide kaitsmiseks laiemal maastikul.

Natura 2000 alad ei ole kavandatud puutumatute aladena ja uued arendused ei ole välistatud. Neid tuleb hoopis arendada viisil, millega kaitstakse haruldasi ja ohustatud liike ja elupaigatüüpe, mille kaitsmiseks alad on määratud. Selle eesmärgi võib sageli saavutada hoolika kavandamise, hea ja kaasava dialoogi ning vajaduse korral sobivate leevendamismeetmete rakendamisega, et kõrvaldada kohe algul üksikprojektide võimalik negatiivne mõju ning ala kaitse-eesmärkidele avalduv kuhjuv mõju või et sellist mõju ennetada.

Dokument on eelkõige koostatud projektide arendajatele, ülekandevõrguettevõtjatele ning energiaülekandekavade ja -projektide heakskiitmise eest vastutavatele ametiasutustele, kuid see peaks huvi pakkuma ka mõjuhinnanguid koostavatele konsultantidele, Natura 2000 alade haldajatele, vabaühendustele ja muudele spetsialistidele, kes osalevad energiataristukavade ja -projektide planeerimises, kavandamises, rakendamises või heakskiitmises või keda see puudutab. Eesmärk on anda neile ülevaade energiataristutega seotud ettepanekute tagajärgedest Natura 2000 aladele ning ELi kaitstavatele liikidele ja elupaikadele ning lähenemisviisidest võimaliku negatiivse mõju leevendamiseks.

See dokument võib olla kasulik ka energiaülekanderajatiste kavade ja projektide hindamiseks keskkonnamõju hindamise direktiivi ja keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi kohaselt, kui ei peeta vajalikuks asjakohase hinnangu andmist mõjule, mida need rajatised avaldavad Natura 2000 aladele.

Käsitlusala

Dokumendis esitatakse juhised ja parimad tavad elektri, gaasi ja nafta ülekande ja jaotuse võrkude rajamiseks, käitamiseks ja käigust mahavõtmiseks seoses Natura 2000 aladega ning ELi elupaikade direktiivi ja linnudirektiiviga kaitstavate liikidega laiemal maastikul. Selles keskendutakse ainult energiaülekandetaristutele ja mitte energiatootmisrajatistele, nagu naftaplatvormid, hüdroelektrijaamade tammid, tuuleturbiinid, elektrijaamad jms.

Energiaülekandetaristud, mida dokument hõlmab, on gaasi- ja naftatorujuhtmed ning kõrge- ja keskpingeelektri ülekande kaablid ja sellise elektri jaotuse rajatised; viimaste puhul keskendutakse maismaal asuvatele rajatistele. Eraldi peatükis käsitletakse energiaülekandetaristuid merekeskkonnas.

Ülesehitus ja sisu

Dokument koosneb kaheksast peatükist.

— 1. ja 2. peatükis antakse ülevaate ELi poliitilisest kontekstist seoses energiataristuga ning vajadusega nüüdisaegse ja kogu Euroopa ulatuses ühendatud energiavõrgu järele kooskõlas TEN-E määrusega. Selles juhitakse tähelepanu linnudirektiivi ja elupaikade direktiivi sätetele, mille kohaselt energiaülekandega seotud arendajad, ettevõtjad ja ametiasutused peavad olema teadlikud artiklis 6 ettenähtud korrast nõusoleku andmiseks kavadele või projektidele, millel on tõenäoliselt oluline mõju Natura 2000 elupaikadele, ning nõuetest seoses ELi kaitstavate liikidega laiemal maastikul, ning pöörama neile erilist tähelepanu.

— 3. peatükis antakse üldine ülevaade energiaülekandetaristute võimalikest eri tüüpi mõjudest ELi kahe loodusdirektiivi kohaselt kaitstavatele elupaigatüüpidele ja liikidele. Teadlikkus neist võimalikest mõjudest tagab mitte ainult elupaigadirektiivi artiklis 6 sätestatud asjakohase hindamise nõuetekohase läbiviimise, vaid peaks aitama ka teha kindlaks sobivaid leevendamismeetmeid, mida võib kasutada võimaliku olulise negatiivse mõju ennetamiseks või vähendamiseks.

— 4. ja 5. peatükis keskendutakse eelkõige elektrivõrkude taristute võimalikule mõjule ja sobivate leevendamismeetmete kindlakstegemisele kava või projektitsükli eri etappidel. Võimaluse korral antakse üksikasjalikud tehnilised soovitused parandus- ja leevendamismeetmete rakendamiseks, lähtudes heade tavadega seotud kogemustest ja uuematest uurimistöödest kogu Euroopas.

— 6. peatükis käsitletakse energiaülekandetaristute strateegilisema ja integreerituma planeerimise kasulikkust, et vältida ja vähendada võimalikke vastuolusid ELi loodusalaste õigusaktide nõuetega planeerimisprotsessi hilisematel etappidel, mil võimalused on palju piiratumad. Selles antakse ülevaade ka sellest, kuidas mitmesuguseid mõjuhinnanguid, mida nõutakse ELi keskkonnaalaste õigusaktidega, sealhulgas elupaikade direktiiviga, tõhusalt ühishuviprojektidesse lülitada, eelkõige arvestades TEN-E määruse kohast lühendatud tähtaegadega loamenetlust ühishuviprojektide jaoks.

— 7. peatükis kirjeldatakse elupaikade direktiivi artikli 6 kohast nõusoleku andmise menetlust. Selle eesmärk on anda praktilisi nõuandeid nõusoleku andmise menetluse kohaldamiseks eelkõige energiaülekandetaristute kontekstis.

— 8. peatükis analüüsitakse energiaülekandetaristute tagajärgi merekeskkonnale. Selles antakse kõigepealt ülevaade praegusest energiataristust ELi merevetes ja prognoositavast edasisest arengust. Seejärel kirjeldatakse tagajärgi Natura 2000 merealadele ja kaitsealustele liikidele, viidates elupaikade direktiivi ja linnudirektiivi sätetele; samuti kirjeldatakse ELi ja muid asjakohaseid toetusmeetmeid ja suuniseid. Kolmandaks vaadeldakse nafta ja gaasi ning tuule-, laine- ja loodeteenergia ülekande taristute (kaablid ja torujuhtmed) ning süsinikdioksiidi kogumise, transpordi ja säilitamise võimalikku mõju mereliikidele ja -elupaikadele, mida kaitstakse ELi elupaikade direktiivi ja ELi linnudirektiiviga. Selle mõju leevendamise viiside käsitlemisel tuuakse ka näiteid headest tavadest. Neljandaks uuritakse merekeskkonna energiaülekandetaristute strateegilise kavandamise kasulikkust, sealhulgas selle seadmist ELi õigusaktide ja poliitika, näiteks merestrateegia raamdirektiivi ja mereruumi planeerimise konteksti.

Kogu dokumendis esitatakse võimaluse korral näiteid headest tavadest, et näidata, kuidas energiaülekanderajatisi ja ELi loodusealaseid õigusakte saab praktikas tõhusalt vastavusse viia. Need on kasulikud ideede allikad võimalike eri tüüpi meetodite ja lähenemisviiside kohta.

Dokumendi olemus

Dokumendis püütakse selgitada elupaikade direktiivi ja linnudirektiivi sätteid ning seada neid eelkõige energiaülekande arendamise ja toimimise konteksti. See pole oma olemuselt seadusandlusega seotud dokument, vaid pakub pigem praktilisi suuniseid ja parimaid tavasid olemasolevate sätete kohaldamiseks. Sellisena kajastab see ainult komisjoni talituste vaateid. ELi direktiivide lõplikke tõlgendusi esitab Euroopa Kohus.

See dokument täiendab komisjoni olemasolevaid üldisi tõlgendavaid ja metoodilisi juhenddokumente elupaikade direktiivi artikli 6 kohta (1). Neid suuniseid on soovitatav lugeda koos käesoleva dokumendiga.

Lõpuks tunnistatakse dokumendis täielikult, et nimetatud kaks loodusedirektiivi alluvad subsidiaarsuse põhimõttele ning et liikmesriigid määravad, kuidas neist tulenevaid menetlusnõudeid kõige paremini rakendada. Seega ei ole selles dokumendis kirjeldatud heade tavadega seotud tegevusviisid ja pakutavad meetodid normatiivse eesmärgiga; nende eesmärk on pigem pakkuda kasulikke nõuandeid, ideid ja soovitusi, mis põhinevad pädevatelt asutustelt, energiaettevõtete esindajatelt, vabaühendustelt ning teistelt ekspertidelt ja huvirühmadelt saadud tagasisidel ja nende panusel.

Komisjon tänab kõiki selle juhenddokumendi koostamisel osalenuid nende väärtusliku panuse ja arutelude eest.

1. EUROOPA ENERGIATARISTU UUENDAMINE

1.1. Euroopa energiataristu uuendamise vajadus

ELi liikmesriigid on leppinud kokku uues kliima- ja energiapoliitika raamistikus aastani 2030, sealhulgas kogu ELi hõlmavates sihtides ja poliitilistes eesmärkides seoses kasvuhoonegaaside heitega, taastuvenergiaga, energiatõhususega ning elektrivõrkude omavahelise ühendamisega. Nende sihtide ja poliitiliste eesmärkide abil soovitakse aidata ELil saavutada konkurentsivõimelisem, kindlam ja kestlikum energiasüsteem ning 2050. aastaks kasvuhoonegaaside heite vähendamise pikaajaline eesmärk.

Joonis 1

Kliima- ja energiaraamistik 2030 – kokkulepitud põhisihid

10 %võrkude omavahel ühendamine

20 %vähem kasvuhoone-gaaside heidet

20%enam taastuv-energiat

15 %võrkude omavahel ühendamine

≥ 30%suurem energiatõhusus

≥ 27 %enam taastuv-energiat

≥ 40 % vähem kasvuhoone-gaaside heidet

20 %suurem energiatõhusus

Komisjon on esitanud ühe oma põhiprioriteedina vastupidava energialiidu ja tulevikku suunatud kliimamuutuste poliitika raamstrateegia (2). Selle eesmärk on aidata ELil saavutada oma 2030. aasta sihte ja eesmärke ning võimaldada Euroopa tarbijatel pääseda ligi turvalisele, konkurentsivõimelisele ja soodsale energiale ning saada kasu Euroopa energiasüsteemi põhjalikust muutmisest.

2030. aasta sihtide ja eesmärkide saavutamiseks on oluline Euroopa energiaülekande ja -salvestamise rajatised ajakohastada (3). Aegunud ja halvasti omavahel ühendatud taristud piiravad oluliselt Euroopa majandust. Tuuleenergia tootmist Põhja- ja Läänemere piirkonnas takistavad näiteks ebapiisavad võrguühendused nii merel kui ka kaldal. Samuti võib eeldada katkestuste ja raiskamise ohu ja kulude kasvu, kui EL ei investeeri nutikatesse, tõhusatesse ja konkurentsivõimelistesse energiavõrkudesse ega kasuta ära oma potentsiaali energiatõhususe parandamiseks.

ELi uus energiataristupoliitika aitab koordineerida ja optimeerida võrgu arendamist kogu Euroopas ja võimaldab ELil kasutada kõiki Euroopa integreeritud võrgu eeliseid, mis ületavad tunduvalt selle üksikkomponentide väärtust.

Energiataristute täieliku integreerimise Euroopa strateegia, mis põhineb nutikal ja vähese CO2-heitega tehnoloogial, mitte ainult ei vähenda mastaabiefekti tõttu vähese CO2-heitega tehnoloogiale ülemineku kulusid igas liikmesriigis. See suurendab ka tarnekindlust ja aitab stabiliseerida tarbijahindu, tagades elektri ja gaasi suunamise sinna, kus seda vajatakse. Euroopa võrgud hõlbustavad ka konkurentsi ELi ühtsel energiaturul, loovad liikmesriikide vahel solidaarsust ning tagavad Euroopa kodanikele ja ettevõtetele ligipääsu soodsa hinnaga energiaallikatele.

Ei aidata kaasa selle tähtsa muudatuse tegemisele energiaülekandes, võttis EL 2013. aastal vastu uue TEN-E määruse (EL) nr 347/2013 (4). Sellega loodi terviklik kogu ELi hõlmav raamistik energiataristute kavandamiseks ja rakendamiseks.

Sellega kehtestati strateegilise taristu üheksa esmatähtsat elektri-, gaasi- ja naftakoridori ning kolm liitu hõlmavat esmatähtsat valdkonda: elektrienergia ülekande kiirteed, nutivõrgud ja CO2 transpordi võrgud võrgu arendamise optimeerimiseks Euroopa tasandil 2020. aastaks ja pärast seda.

Joonis 2

Esmatähtsad elektri-, gaasi- ja naftakoridorid

1.2. Taristuga seotud katsumused

Euroopa energiataristute omavaheline ühendamine ja uute vajadustega kohandamine on katsumus, mis puudutab kõiki sektoreid ja igat tüüpi energiaülekanderajatisi.

1.2.1. Elektrivõrgud ja salvestamine

Elektrivõrke tuleb uuendada ja ajakohastada, et rahuldada kasvavat nõudlust, mis tuleneb olulisest muutusest energia üldises väärtusahelas ja energiaallikate jaotuses ning ka nende rakenduste ja tehnoloogiate hulga mitmekordsest suurenemisest, milles elektrit energiaallikana kasutatakse. Võrke tuleb ka laiendada ja uuendada turu paremaks integreerimiseks ja süsteemi praeguse talitluskindluse säilitamiseks, kuid eriti selleks, et transportida ja tasakaalustada taastuvallikatest toodetavat elektrienergiat, mille tootmine aastail 2007–2020 eeldatavalt enam kui kahekordistub.

Oluline osa tootmisvõimsusest koondatakse suurematest tarbimis- või salvestamiskeskustest kaugematesse asukohtadesse. Suur osa elektrist toodetakse avamererajatistes, Lõuna-Euroopas maapinnale rajatavates päikese- ja tuuleparkides või Kesk- ja Ida-Euroopa biomassirajatistes. Eeldatavalt suureneb ka detsentraliseeritud tootmine.

Lisaks neile lähituleviku vajadustele tuleb elektrivõrke põhjalikumalt arendada, et võimaldada 2050. aastaks üleminek vähese CO2-heitega elektrisüsteemile, mida toetavad uued pika vahemaa kõrgepingeühendust ja uued energiasalvestust võimaldavad tehnoloogialahendused, mis tulevad toime taastuvenergia üha suureneva osakaaluga ELis ja mujal.

Samal ajal peavad võrgud ka nutikamaks muutuma. ELi 2020. aasta energiatõhususe ja taastuvenergia sihte ei ole võimalik saavutada uuendustegevuse suurendamiseta ja võrkude nutikamaks muutmiseta nii ülekande- kui ka jaotussüsteemide tasandil, kasutades selleks eelkõige info- ja kommunikatsioonitehnoloogiat. Viimatinimetatu on oluline üleminekuks nõudluse juhtimisele ja muudele nutikatele võrguteenustele.

1.2.2 Maagaasivõrgud ja maagaasi hoiustamine

Maagaasil on ELi energiaallikate jaotuses eeldatavalt ka järgmistel aastakümnetel oluline osa ja selle tähtsus varukütusena, mida kasutatakse elektritootmise kõikumiste tasakaalustamiseks, kasvab. Gaasivõrkude puhul on aga süsteemis täiendavad paindlikkusvajadused. Vajatakse kahesuunalisi torujuhtmeid, gaasi hoiustamise mahtude suurendamist ja paindlikku gaasiga varustamist, sealhulgas veeldatud ja surugaasina.

1.2.3. Nafta ja olefiini transpordi ja rafineerimise taristu

Praeguse kliima-, transpordi- ja energiatõhususpoliitika kehtima jäämisel moodustab nafta endiselt 30 % primaarenergiast ning 2030. aastal on oluline osa transpordikütustest tõenäoliselt endiselt naftapõhine. Tarnekindlus sõltub kogu tarneahela integreeritusest ja paindlikkusest alates toornafta tarnimisest rafineerimistehastesse kuni lõpptoote müügini tarbijatele. Samal ajal sõltub toornafta ja naftasaaduste transpordi taristu tulevik ka muutustest Euroopa rafineerimissektoris, kus on praegu mitmesuguseid probleeme.

1.2.4. Süsinikdioksiidi kogumine, transport ja säilitamine (CCS)

CCSi võimaldavate tehniliste lahendustega saab CO2-heidet ulatuslikult vähendada, kuid nende arendamine on alles algetapis. CCSi kaubanduslik kasutuselevõtt elektritootmises ja tööstuses algab eeldatavalt pärast 2020. aastat. Kuna võimalikud CO2 säilitamise kohad ei ole Euroopas ühtlaselt jaotunud ja paljudes liikmesriikides on säilitamisvõimalused oma riigi piires piiratud, võib osutuda vajalikuks ehitada Euroopa torujuhtmetaristuid üle riigipiiride ja merekeskkonda.

1.3. Kasutatavate ülekande- ja jaotusrajatiste tüübid

Kuidas eri liiki energiat transporditakse, jaotatakse ja salvestatakse, sõltub muidugi energialiigist ja sellest, kas seda tehakse maismaal või merekeskkonnas. Elektrienergiat kantakse näiteks üldjuhul üle elektriliinide või kaablite kaudu, kuid gaasi ja naftat edastatakse torujuhtmete kaudu.

Selles dokumendis keskendutakse eelkõige järgmistele rajatistele (5):

— maapealsed gaasi ja nafta edastamise rajatised: maa-alused torujuhtmed, maapealsed torujuhtmed, sealhulgas veekogusid ületavad torujuhtmed, samuti nende komponendid (algse sissejuhtimise jaamad, pumba- (nafta) ja kompressorjaamad (gaas), osalise tarne jaamad, plokkventiilijaamad, regulaatorjaamad ja lõpptarnejaamad);

— maapealsed elektrienergia ülekande rajatised: maaalused elektriliinid, õhuliinid ja nende komponendid (tornmastid, alajaamad ja konverterjaamad).

1.3.1. Gaasi ja nafta edastamise ja jaotuse rajatised

Suure koguse toornafta, töödeldud naftasaaduste või maagaasi maapealseks transportimiseks kasutatakse üldjuhul torujuhtmeid. Naftatorujuhtmed on valmistatud teras- või plasttorudest, mille sisediameeter on tavaliselt 100 kuni 1 200 mm. Enamik torujuhtmeid on maas 1–2 m sügavusel. Naftat hoitakse liikumises pumbajaamadega. Maagaasi torujuhtmed on valmistatud süsinikterasest ja nende diameeter on 51 – 1 500 mm. Gaasile annavad survet kompressorjaamad.

Torujuhtmete vedamiseks kasutatakse teemaid (right-of-way, ROW). Torujuhtme ehitamiseks tuleb valida marsruut, mida tuleb seejärel uurida, et tagada füüsiliste takistuste avastamine ja eemaldamine. Vajaduse korral rajatakse kraave, eriti põhitrassile ja ristumiskohtadele. Seejärel paigaldatakse torujuhe koos sellega seotud komponentidega (klapid, lõikumiskohad jms). Seejärel torujuhe ja kraav kaetakse vajaduse korral.

1.3.2. Elektrienergia ülekande ja jaotuse rajatised

Kuna elektrienergiat ei ole võimalik suurtes kogustes salvestada, tuleb seda toota reaalajas. See tähendab, et pidev transport kasutajatele peab olema võimalikult tõhus. Maapealses keskkonnas tuleb elektrienergia ülekandeks viia elektrienergia seda tootvatest elektrijaamadest kõrgepingeelektri alajaamadesse, mis asuvad nõudluskeskuste lähedal. Suuri elektrienergia koguseid edastatakse kõrge pingega (Euroopas 110–750 kV, ENTSO, 2012), et vähendada energiakadusid teel kaugema alajaamani.

Ülekandeliinides kasutatakse enamasti kolmefaasilist kõrgepinge-vahelduvvoolu, mida edastatakse suurtes kogustes pikkade vahemaade taha (APLIC, 2006). Alaliskõrgepinge tehnoloogia on väga pikkade vahemaade korral (tavaliselt üle 600 km) tõhusam. Elektrienergiat võidakse edastada õhuliinide või maa-aluste kaablite kaudu. Kõigil juhtudel on pinge kõrge, sest praeguste tehnoloogialahendustega saab suuri energiakoguseid efektiivselt üle kanda ainult kõrge pingega.

Elektrijaotusvõrgus kantakse elektrienergia ülekande süsteemist lõpptarbijateni keskpingega (sageli vähem kui 33 kV). Kõrgepinge-elektriliinid ja keskpinge-jaotusliinid on looduskaitse aspektist erineva tähtsusega, sest elektrilöögioht esineb ainult keskpinge-jaotusvõrgu liinide puhul, kuid kokkupõrkeohtu esineb nii ülekande- kui ka jaotusliinide puhul (6) (vt 4. peatükk).

Elektrienergiat edastatakse tavaliselt õhuliinidega, mida toetavad tornmastid või elektripostid, kuid vahel kasutatakse ka maa-aluseid liine, eriti asulates või tundlikes piirkondades. Õhuliinidel on bioloogilisele mitmekesisusele, tervisele ja maastikule konkreetne mõju, mis erineb maa-aluste elektriliinide mõjust. Samas võivad maa-aluste kaablitega seotud algsed investeerimiskulud olla oluliselt suuremad kui õhuliinide puhul.

1.4. Ühishuviprojektid (7)

Praeguses TEN-E määruses, mis jõustus 15. mail 2013, kehtestati õiguslik ja poliitiline raamistik võrgu optimaalseks arendamiseks Euroopa tasandil 2020. aastaks ja edaspidi. Selles määrati kindlaks üle-euroopalise/piiriülese mõõtmega energiataristu 12 esmatähtsat strateegilist koridori ja valdkonda. Määruses on sätestatud kord, mille kohaselt koostatakse iga kahe aasta järel kogu liitu hõlmavate ühishuviprojektide (8) loendid, et soodustada energiataristuvõrkude arendamist kõigis 12 esmatähtsas koridoris ja valdkonnas.

Liidu loendisse lisatakse projektid, millel on oluline kasu vähemalt kahele liikmesriigile, mis soodustavad turgude integreerimist ja konkurentsi ning mis suurendavad tarnekindlust ja vähendavad CO2-heidet. Need selgitatakse välja piirkondliku koostöö põhjal, kaasates liikmesriike ja eri sidusrühmi, kes pakuvad oma teavet ja eriteadmisi tehnilise teostatavuse ja turu tingimuste kohta nii riigi kui ka Euroopa seisukohalt.

2017. aasta novembris võeti vastu kolmas liidu loend, millesse kuulub 173 energiataristu ühishuviprojekti (9). Loend sisaldab 106 elektrienergia projekti, sealhulgas elektriülekandeliinide ja elektrienergia salvestamise projekte, nelja nutivõrkude projekti ja 53 gaasiprojekti. Esimest korda kuulub ühishuviprojektide loendisse ka neli süsinikdioksiidivõrkude projekti. Ühishuviprojektide loendit uuendatakse iga kahe aasta järel, et lisada uusi vajalikke projekte ja eemaldada lõpetatud projektid.

Need ühishuviprojektid võivad nüüd vastata Euroopa ühendamise rahastust (CEF) finantsabi saamise tingimustele. Üle-euroopalisele energiataristule on eraldatud sellest uuest rahastust 2014–2020. aastaks 5,35 miljardi euro suurune eelarve. 2016. aastal eraldati 27 ühishuviprojektile teises ja kolmandas taotlusvoorus toetustena kokku 707 miljonit eurot. Neist toetustest 11 eraldati elektrienergia sektori projektidele ja 15 gaasisektori projektidele; üks toetus oli nutivõrgu projektile. Kaheksa toetust eraldati ehitustöödeks ja 19 uuringuteks. 2017. aastal eraldati ühishuviprojektidele Euroopa ühendamise rahastust 800 miljonit eurot.

Ühishuviprojektide strateegilise tähtsuse tõttu ELile on nende jaoks võimalik kasutada planeerimise ja nõusolekute andmise lihtsustatud korda. See hõlmab näiteks ühe pädeva riigiasutuse määramist kõikide lubade väljastamiseks ning siduva kolme ja poole aastase tähtaja kehtestamist projektile loa andmiseks. Eesmärk on kiirendada menetlusi ja tagada vajalikuks peetavatele projektidele kiire nõusoleku andmine ja nende käivitamine, et suurendada energiavarustuskindlust ning aidata saavutada ELi kliima- ja energiaalased sihid, tagades samal ajal liidu keskkonnaalaste õigusaktidega kehtestatud rangeimate normide järgimine, ning et suurendada läbipaistvust ja parandada üldsuse osalemist. See omakorda peaks tänu täiustatud reguleerivale raamistikule muutma ühishuviprojektid investoritele huvipakkuvamaks.

Energiaalased ühishuviprojektid: interaktiivne kaart Euroopa Komisjon on töötanud välja läbipaistvusplatvormi, (10) mis võimaldab kasutajal leida ja uurida veebis kaardivaates kõiki 173 ühishuviprojekti, mis 2017. aastal vastu võeti. Projekte saab kindlaks teha energiatüübi (elekter, gaas, nafta või muu), taristu tüübi, riigi ja/või esmatähtsa koridori järgi. Iga projekti kohta avaldatakse veidi pärast selle vastuvõtmist ka tehniline kokkuvõte.

Tuleb siiski märkida, et liidu loend sisaldab erinevates arengujärkudes ühishuviprojekte. Mõni on alles varases arengujärgus, mistõttu projekti teostatavust on vaja veel uuringutega tõestada.

Need ühishuviprojektid on lisatud liidu loendisse asjakohaste keskkonnahindamiste ja loamenetluste tulemusi arvestamata. Kui selgub, et liidu ühishuviprojektide loendisse kuuluv projekt on ELi õigusaktidega vastuolus, eemaldatakse see liidu loendist.

Et aidata liikmesriikidel määrata kindlaks piisavad seadusandlikud ja mitteseadusandlikud meetmed, et lihtsustada mitmesuguseid keskkonnamõju hindamise menetlusi, ning tagada liidu õigusaktide kohaselt ühishuviprojektide suhtes nõutavate meetmete ühtne kohaldamine, avaldas komisjon 2013. aasta juulis juhenddokumendi (11).

Mida lihtsustamine tähendab? Lihtsustamine tähendab: keskkonnamõju hindamise menetluste parandamist ja paremat koordineerimist eesmärgiga vähendada ülearust halduskoormust , luua sünergiaid ning selle tulemusena lühendada hindamiseks vajalikku aega , tagades samal ajal keskkonnakaitse kõrge taseme tänu igakülgsetele keskkonnamõju hindamistele, mis on kooskõlas ELi keskkonnaalaste õigusaktidega. Allikas: juhenddokument „Energiataristu ühishuviprojektide keskkonnamõju hindamise menetluste lihtsustamine“ („Streamlining environmental assessment procedures for energy infrastructure ‘Projects of Common Interest’ (PCIs)“), juuli 2013.

Juhenddokumendis esitatakse kuus põhisoovitust menetluste lihtsustamiseks. Need põhinevad seni liikmesriikides rakendamisel omandatud kogemustel ja väljaselgitatud headel tavadel, kuid ka täiendavad neid (vt lähemalt 4. peatükist).

Soovitustes keskendutakse eelkõige järgmisele:

— varane kavandamine, tegevuskava koostamine ja hindamiste ulatuse kindlaksmääramine;

— keskkonnamõju hindamiste ning muude keskkonnanõuete varane ja tõhus integreerimine;

— menetluste koordineerimine ja ajaline piiramine;

— andmete kogumine, jagamine ja kvaliteedi kontrollimine;

— piiriülene koostöö ning

— üldsuse varane ja tõhus osalemine.

Selle juhendi järgmistes peatükkides keskendutakse eelkõige elupaikade direktiivis sätestatud nõusolekute andmise korrale seoses energiaülekandekavade ja -projektidega. Muid keskkonnaalaseid loamenetlusi üksikasjalikult ei käsitleta, kuid mainitakse, kui need on asjakohased.

Seega täiendab käesolev dokument eelnimetatud lihtsustamisjuhendit ühishuviprojektide kohta, kuid hõlmab laiemalt igat tüüpi nafta, gaasi ja elektrienergia ülekande taristuid, olenemata sellest, kas need on ühishuviprojektid või mitte.

2. ELi LOODUSALASED ÕIGUSAKTID

2.1. Sissejuhatus

Mõningad energiaülekandetaristute kavad ja projektid võivad mõjutada ELi Natura 2000 võrgustiku üht või mitut Natura 2000 ala või teatavaid haruldasi ja ohustatud liike, mida ELi õigusaktide kohaselt kaitstakse. Sellistel juhtudel tuleb järgida elupaikade direktiivis ja linnudirektiivis kehtestatud sätteid. Selles peatükis esitatakse ülevaade neist sätetest. Järgmistes peatükkides on esitatud elupaikade direktiivi artiklis 6 sätestatud nõusoleku andmise menetluse spetsiifilised elemendid, eelkõige seoses energiaülekande kavade või projektidega.

2.2. Linnudirektiiv ja elupaikade direktiiv

Strateegia „Euroopa 2020“ tähtsaks elemendiks peetakse ELi bioloogilise mitmekesisuse vähenemise peatamist, mis nõuab nutikat, kaasavat ja kestlikku kasvupoliitikat, milles võetakse arvesse tähtsat sotsiaal-majanduslikku kasu, mida loodus ühiskonnale toob.

2010. aasta märtsis seadsid ELi riigipead ja valitsusjuhid endale edasipüüdliku eesmärgi Euroopa bioloogilise mitmekesisuse vähenemine 2020. aastaks peatada ja ümber pöörata. 2011. aasta mais võttis Euroopa Komisjon vastu ELi uue bioloogilise mitmekesisuse strateegia aastani 2020 (KOM(2011) 244) (12), milles kehtestatakse poliitiline raamistik selle saavutamiseks.

Linnudirektiiv (13) ja elupaikade direktiiv (14) on ELi bioloogilise mitmekesisuse poliitika nurgakivid. Need võimaldavad kõigil ELi liikmeriikidel ühtse õigusraamistiku piires koos töötada, et säilitada Euroopa kõige ohustatumaid ja väärtuslikumaid liike ja elupaiku ELis kogu nende looduslikus levilas olenemata poliitilistest või halduspiiridest.

Need kaks direktiivi ei hõlma kõiki Euroopa taime- ja loomaliike (s.t Euroopa kogu bioloogilist mitmekesisust). Selle asemel keskendutakse neis ligikaudu 2 000 liigist koosnevale alamkogumile, mis vajab kaitset liikide arvukuse kahanemise või seisundi halvenemise tõttu. Neid nimetatakse sageli ka ühenduse tähtsusega liikideks või ELi kaitstavateks liikideks. Elupaikade direktiivi kohaselt kaitstakse spetsiaalselt ka ligikaudu 230 haruldast või ohustatud elupaigatüüpi.

Nende kahe direktiivi üldeesmärk on tagada nendega kaitstavate liikide ja elupaigatüüpide soodsa kaitsestaatuse (15) säilimine ja taastamine kogu nende looduslikus levilas ELis. See on positiivne siht, mille kohaselt tuleb saavutada ja säilitada soodne olukord. Seega on see rohkem kui vaid halvenemise vältimine.

Selle eesmärgi saavutamiseks peavad liikmesriigid ELi loodusdirektiivide kohaselt:

— määrama põhialad ning kaitsma neid elupaikade direktiivi I ja II lisas ning linnudirektiivi I lisas loetletud liikide ja elupaigatüüpide ning rändlindude kaitseks. Need alad kuuluvad kogu ELi hõlmavasse Natura 2000 võrgustikku;

— kehtestama liikide kaitse korra kõikidele Euroopa looduslikele linnuliikidele ja teistele ohustatud liikidele, mis on loetletud elupaikade direktiivi IV ja V lisas. Seda kaitsekorda kohaldatakse liikide kogu nende looduslikus levilas ELis, seega laiemal maastikul (s.t Natura 2000 aladel ja neist väljaspool).

2.3. Natura 2000 alade korraldus ja kaitse

Seni on määratud Natura 2000 aladeks rohkem kui 27 000 ala. Need moodustavad kokku ligikaudu 18 % Euroopa maismaa pindalast ja nende seas on ka olulisi merealasid.

NATURA 2000 VIEWER: kasulik tööriist arendajatele Natura 2000 viewer on veebipõhine geoinfosüsteemi (GIS) kaardistamissüsteem, mis võimaldab arendajatel leida ja uurida ELi võrgustiku iga Natura 2000 ala. Alasid saab uurida väga suures mõõtkavas (1: 500), milles on ala piirid ja maastiku põhilised iseärasused näha väga täpselt. Iga ala kohta on saadaval standardne andmevorm (SDF), milles on loetletud liigid ja elupaigatüübid, mille kaitsmiseks ala on määratud, samuti ala populatsiooni hinnanguline suurus, ala kaitsestaatus ning ala tähtsus asjaomastele liikidele või elupaigatüüpidele ELis. http://natura2000.eea.europa.eu/

Natura 2000 alade kaitset ja säilitamist reguleeritakse elupaikade direktiivi artikliga 6. See sisaldab kaht tüüpi meetmeid – esimesed (mida reguleeritakse artikli 6 lõigetega 1 ja 2) (16) puudutavad kõikide Natura 2000 alade üldist kaitsekorraldust, kuid teistes (mida reguleeritakse artikli 6 lõigetega 3 ja 4) on kindlaks määratud kord nõusoleku andmiseks kavadele või projektidele, mis tõenäoliselt avaldavad Natura 2000 alale olulist kahjulikku mõju.

Sellest artiklist selgub, et Natura 2000 aladel ei ole arendustegevus välistatud. Uued kavad ja projektid on täiesti võimalikud, kui võetakse teatavaid menetluslikke ja sisulisi kaitsemeetmeid. Nõusoleku andmise kord on kehtestatud, et tagada kavade ja projektide rakendamine kooskõlas Natura 2000 ala kaitse-eesmärkidega.

2.3.1. Positiivsete kaitsemeetmete võtmine ja olukorra halvenemise vältimine

Elupaikade direktiivi artikkel 6 1. Liikmesriigid kehtestavad erikaitsealade suhtes vajalikud kaitsemeetmed, mille hulka kuuluvad vajaduse korral asjakohased kaitsekorralduskavad, mis on eraldi välja töötatud või lisatud muudesse arengukavadesse, ning asjakohased õiguslikud, halduslikud või lepingulised meetmed, mis vastavad aladel esinevate I lisa looduslike elupaigatüüpide ja II lisa liikide ökoloogilistele vajadustele. 2. Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et vältida erikaitsealadel looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist ning selliste liikide häirimist, mille kaitseks alad on määratud, kuivõrd selline häirimine võib oluliselt mõjutada käesoleva direktiivi eesmärkide täitmist.

Elupaikade direktiivi artikli 6 lõigete 1 ja 2 kohaselt peavad liikmesriigid:

— võtma positiivseid kaitsemeetmeid, mis on vajalikud nende elupaigatüüpide ja liikide säilitamiseks või taastamiseks, mille kaitseks alad on määratud (artikli 6 lõige 1);

— võtma meetmeid elupaigatüüpide halvenemise või sellel leiduvate liikide olulise häirimise vältimiseks (artikli 6 lõige 2).

Seoses esimesega neist peavad liikmesriigid kehtestama igale Natura 2000 alale selged kaitse-eesmärgid, lähtudes elupaigatüüpide ja sellel leiduvate ELi tähtsusega liikide kaitsestaatusest ja ökoloogilistest vajadustest. Kaitse-eesmärgiga tuleks vähemalt püüda säilitada nende liikide ja elupaikade kaitsestaatust, mille kaitseks ala on määratud, ning vältida selle edasist halvenemist.

Ent kuna loodusdirektiivide üldeesmärk on saavutada liikide ja elupaigatüüpide soodne kaitsestaatus kogu nende looduslikus levilas, võib konkreetsete alade kaitsestaatuse parandamiseks osutuda vajalikuks seada edasipüüdlikumaid kaitse-eesmärke. Natura 2000 ala kaitse-eesmärke on eriti oluline teada energiaülekande arendajatel, kavandajatel ja sellega seotud ametiasutustel, sest nende kaitse-eesmärkide alusel tuleb hinnata kava või projekti võimalikku negatiivset mõju (17).

See pole küll kohustuslik, kuid elupaikade direktiiviga soovitatakse ametiasutustel töötada tihedas koostöös kohalike sidusrühmadega välja Natura 2000 kaitsekorralduskavad. (18) Need kavad võivad olla väga kasulikuks teabeallikaks, sest neis esitatakse tavaliselt üksikasjalikku teavet liikide ja elupaigatüüpide kohta, mille kaitseks ala on määratud, selgitatakse ala kaitse-eesmärke ja vajaduse korral suhteid piirkonna teiste maakasutajatega. Nendes esitatakse ka praktilised kaitsemeetmed, mis on vajalikud ala kaitse-eesmärkide saavutamiseks.

2.3.2. Natura 2000 aladega seotud kavadele ja projektidele nõusoleku saamise kord

Elupaikade direktiivi artikkel 6 3. Iga kava või projekti, mis ei ole otseselt seotud ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis tõenäoliselt avaldab alale olulist mõju eraldi või koos muude kavade või projektidega, tuleb asjakohaselt hinnata seoses tagajärgedega, mida see ala kaitse-eesmärkidele avaldab. Pädevad siseriiklikud asutused annavad kavale või projektile kava või projekti tagajärgede hindamise järelduste alusel ning lõike 4 sätete kohaselt nõusoleku alles pärast seda, kui nad on kindlaks teinud, et see ei avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju, ja teevad seda vajaduse korral pärast avaliku arvamuse saamist. 4. Kui hoolimata negatiivsest hinnangust kava või projekti tagajärgedele ala suhtes ja alternatiivsete lahenduste puudumisel tuleb kava või projekt üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsetel või majanduslikel põhjustel siiski ellu viia, peab liikmesriik võtma kõik vajalikud asendusmeetmed, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse. Liikmesriik teatab komisjonile vastuvõetud asendusmeetmetest. Kui asjaomasel alal esineb esmatähtsaid looduslikke elupaigatüüpe ja/või esmatähtsaid liike, võib kaaluda ainult neid seisukohti, mis on seotud rahva tervise või avaliku julgeolekuga, esmatähtsate soodsate tagajärgedega keskkonnale või komisjoni arvamuse kohaselt muude üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvate põhjustega.

Elupaikade direktiivi artikli 6 lõigetes 3 ja 4 on sätestatud nõusoleku saamise kord, mida tuleb järgida, kui kavandatakse kava või projekti, mis võib mõjutada üht või mitut Natura 2000 ala (19). Seda nõusoleku saamise korda ei kohaldata mitte ainult Natura 2000 aladel, vaid ka neist väljaspool elluviidavate kavade ja projektide suhtes, mis võivad oluliselt mõjutada liikide ja elupaikade kaitset alal.

Elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 kohaselt tuleb iga kava või projekti, mis tõenäoliselt avaldab Natura 2000 alale olulist negatiivset mõju, asjakohaselt hinnata sellise mõju üksikasjalikuks uurimiseks, pidades silmas konkreetse ala kaitse-eesmärke. Pädev asutus võib anda kavale või projektile nõusoleku vaid sel juhul, kui ta on asjakohase hindamise tulemusena kindlaks teinud, et see ei avalda negatiivset mõju asjaomase ala terviklikkusele. Tuleb märkida, et rõhuasetus on negatiivse mõju puudumise (ja mitte olemasolu) tõestamisel.

Olenevalt väljaselgitatud mõju tüübist ja raskusest võib vahel olla võimalik kava või projekti kohandada ja/või lisada sellesse teatavad leevendamismeetmed mõju ennetamiseks, kõrvaldamiseks või vähendamiseks ebaolulise tasemeni, et kava või projekt oleks võimalik heaks kiita.

Kui see ei ole võimalik, tuleb kava või projekt tagasi lükata ja uurida selle asemel alternatiivseid, vähem kahjustavaid lahendusi. Erandjuhtudel võib tugineda artikli 6 lõikele 4 sellise kava või projekti heakskiitmisel, millel on kahjulik mõju ühe või mitme Natura 2000 ala terviklikkusele, kui saab tõestada alternatiivide puudumist ning kui kava ja projekti peetakse vajalikuks üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel. Neil juhtudel tuleb võtta piisavad asendusmeetmed, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse.

Lõpuks on tähtis ka märkida, et elupaikade direktiivis sätestatud nõusoleku saamise kord ei ole sama, mis on sätestatud keskkonnamõju hindamise (KMH) direktiivis ja keskkonnamõju strateegilise hindamise (KSH) direktiivis, kuigi need võivad olla integreeritud (vt lähemalt 7. peatükist). Erinevalt KMHi/KSHi direktiivi kohastest hindamistest, mille tulemust on vaja võtta arvesse kava või projekti heakskiitmise üle otsustamisel, on asjakohase hindamise järeldused lõplikud ja määravad selle, kas kavale või projektile võib nõusoleku anda.

2.4. Liikide kaitset käsitlevad sätted

ELi loodusdirektiivide sätete teine kogum puudutab teatavate liikide kaitset kogu nende levilas ELis, s.t Natura 2000 aladel ja väljaspool.

Mõned kaitsealused liigid võivad olla teatavat tüüpi energiataristuprojektide, näiteks elektriõhuliinide suhtes haavatavad. Seetõttu tuleb neid sätteid arvesse võtta ka KMHi/KSHi menetlustes, kui kaalutakse selliseid kavasid ja projekte väljaspool Natura 2000 alasid asuvatel võimalikel tundlikel aladel.

Liikide kaitse sätted hõlmavad kõiki ELi looduslikke linnuliike ja teisi elupaikade direktiivi IV ja V lisas loetletud liike.

Nende sätete kohaselt on liikmesriikidel sisuliselt keelatud:

— nende tahtlik häirimine paljunemise, järglaste kasvatamise, talvitumise ja rände ajal;

— paljunemis- või puhkepaikade kahjustamine või hävitamine;

— pesade või munade tahtlik hävitamine või kaitsealuste taimede juurimine või hävitamine.

Täpsed tingimused on sätestatud linnudirektiivi artiklis 5 ning elupaikade direktiivi artiklites 12 (loomade kohta) ja 13 (taimede kohta) (20).

Linnudirektiivi artikkel 5 Ilma et see piiraks artiklite 7 ja 9 kohaldamist, võtavad liikmesriigid vajalikke meetmeid kõikide artiklis 1 osutatud linnuliikide üldise kaitsesüsteemi loomiseks, keelates eelkõige: a) tahtliku tapmise või püüdmise mis tahes viisil; b) pesade või munade tahtliku hävitamise või kahjustamise või pesade kõrvaldamise; c) linnumunade korjamise loodusest ja munade või tühjade koorte hoidmise; d) lindude tahtliku häirimise eriti pesitsemise ja poegade üleskasvatamise ajal, niivõrd kui selline häirimine on käesoleva direktiivi eesmärkide seisukohalt oluline; e) nende linnuliikide isendite pidamise, mille jahtimine ja püüdmine on keelatud. Elupaikade direktiivi artikkel 12 1. Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et kehtestada IV lisa punktis a loetletud loomaliikide range kaitse süsteem nende looduslikul levilal, keelates: a) kõik nende liikide isendite looduses tahtliku püüdmise või tapmise viisid; b) nende liikide tahtliku häirimise, eelkõige nende paljunemise, järglaste kasvatamise, talvitumise ja rände ajal; c) munade tahtliku hävitamise või loodusest võtmise; d) paljunemis- või puhkepaikade kahjustamise või hävitamise. 2. Liikmesriigid keelavad nende liikide loodusest võetud isendite pidamise, vedamise ja müümise või vahetamise ja müügiks pakkumise, välja arvatud juhul, kui need liigid on loodusest seaduslikult võetud enne käesoleva direktiivi rakendamist. 3. Lõike 1 punktides a ja b ning lõikes 2 nimetatud keeldu kohaldatakse kõikide nende loomade eluetappide suhtes, kelle suhtes käesolevat artiklit kohaldatakse. Elupaikade direktiivi artikkel 13 1. Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et kehtestada IV lisa punktis b loetletud taimeliikide range kaitse süsteem, keelates: a) niisuguste taimede tahtliku korjamise, kogumise, lõikamise, juurimise või hävitamise looduses nende looduslikul levilal; b) selliste liikide loodusest võetud isendite pidamise, vedamise ja müümise või vahetamise ja müügiks pakkumise, välja arvatud juhul, kui need liigid on loodusest seaduslikult võetud enne käesoleva direktiivi rakendamist. 2. Lõike 1 punktides a ja b nimetatud keeldu kohaldatakse kõikide nende taimede bioloogilise elutsükli etappide suhtes, mille suhtes käesolevat artiklit kohaldatakse.

Teatud juhtudel lubatakse erandite tegemist neist sätetest (nt eriti oluliste saagi-, karja-, metsa-, kalamajandus- ja veemajanduskahjude vältimiseks), kui muud rahuldavat lahendust ei ole ja kui selliste erandite tegemise tagajärjed ei ole vastuolus direktiivide üldiste eesmärkidega.

Erandite tegemise tingimused on sätestatud linnudirektiivi artiklis 9 ja elupaikade direktiivi artiklis 16. Energiaülekandetaristute puhul võivad põhjusteks olla eelkõige inimeste tervise ja elanikkonna ohutuse huvid või muud üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvad põhjused (vt artikli 16 lõike 1 punkt c).

3. ENERGIAÜLEKANDERAJATISTE VÕIMALIK MÕJU NATURA 2000 ALADELE JA ELi KAITSTAVATELE LIIKIDELE

3.1. Sissejuhatus

Energiataristuprojektid bioloogilist mitmekesisust tavaliselt olulisel määral ei ohusta. Paljudel juhtudel on hästi projekteeritud ja sobivalt valitud asukohaga arendustel vaid väike mõju või mõju puudub. Näiteid on ka projektide kohta, mis on kokkuvõttes loodusele kasu toonud, eriti piirkondades, kus looduskeskkond on juba tugevalt vaesunud. See aga ei vabasta vastavaid osalisi kohustusest uurida mitmesuguste kehtivate õiguslike keskkonnamõju hindamise menetluste, näiteks KMHi/KSHi ja asjakohase hindamise menetluse kohaselt (vt lähemalt 7. peatükk) konkreetsete kavade või projektide võimalikku mõju looduskeskkonnale.

Selles peatükis antakse ülevaade viisidest, kuidas energiataristud võivad mõjutada linnudirektiivi ja elupaikade direktiiviga kaitstavaid elupaiku ja liike. Selle eesmärk on anda arendajatele, energiaülekande-ettevõtjatele ja asjaomastele ametiasutustele ülevaade võimalikust mõjust, mida tuleb arvesse võtta energiaülekandetaristu kavade või projektide koostamisel ning asjakohasel hindamisel elupaikade direktiivi artikli 6 kohase nõusoleku andmiseks või KMHi/KSHi direktiivi kohastel hindamistel.

3.2. Individuaalse lähenemisviisi vajalikkus

Tuleb rõhutada, et võimalik mõju sõltub paljuski konkreetse energiataristu projektist ja asukohast ning kohalike ELi kaitstavate elupaikade ja liikide tundlikkusest. Seetõttu on oluline uurida iga kava või projekti individuaalselt.

Iga energiaülekanderajatise projekti, sh ühishuviprojekti teostus sõltub muidugi mitmesugustest teguritest, sh ülekantava energia tüübist ja mahust, vastuvõtvast keskkonnast (nt kas maismaal või merel), ülekandeks vajalikest vahemaadest ning vajalikest vastuvõtu- või salvestusmahtudest. Projektid ei pruugi hõlmata ainult energia maismaal edastamise, vastuvõtmise või salvestamise ühe või mitme rajatise või taristu ehitamist, vaid ka nende renoveerimist ja/või käigust mahavõtmist.

Loodusele ja elustikule avalduda võiva mõju hindamisel on tähtis võtta arvesse mitte ainult peamist taristut ennast, vaid ka kõiki sellega seotud paigaldisi ja rajatisi, näiteks ajutisi ligipääsuteid, ehitusettevõtjate rajatisi ja seadmete hoiukohti, ehitussegusid, betoonvundamente, ajutisi kaabliühendusi, kaevejäätmeid, liigse pinnase ladestamise alasid jms. Mõju võib olla ajutine või püsiv alal või sellest väljaspool, olla kuhjuv ja tekkida projektitsükli eri etappidel (nt ehitamise, renoveerimise, hoolduse ja/või käigust mahavõtmise etapil). Kõiki neid tegureid tuleb arvesse võtta.

ELi loodusdirektiivide sätteid, milles käsitletakse liikide kaitset, tuleb võtta arvesse, kui on oht, et energiataristukava või -projektiga võib kaasneda nende kahe direktiivi kohaselt kaitstavate liikide (nt kotkaste ja mereimetajate) surm või tervisekahjustus või liikide tahtlik häirimine nende paljunemise, järglaste kasvatamise, talvitumise ja rände ajal või nende pesitsemis- või puhkepaikade seisundi halvenemine või hävimine. Seda ranget kaitsekorda kohaldatakse maapiirkondades üldiselt, s.t nii Natura 2000 aladel kui ka väljaspool.

Leevendamismeetmed Selles peatükis mainitud negatiivset mõju saab mõnikord hästi leevendada. Leevendamiseks tuleb lisada kavasse või projekti meetmeid, millega saab võimaliku negatiivse mõju kõrvaldada või vähendada see ebaolulise tasemeni. See tähendab, et meetmed peavad olema otseselt seotud tõenäolise mõjuga ja põhinema kindlal arusaamisel asjaomastest liikidest/elupaikadest. Leevendamismeetmeteks võivad olla projekti asukoha muutmine, aga ka energiataristu eri aspektide suuruse, konstruktsiooni ja konfiguratsiooni muutmine. Need võivad olla ka ajutised kohandamised ehitus- või käitamisetapil. Täpsemad üksikasjad koos võimalike leevendamismeetmete näidetega on esitatud järgmises peatükis.

3.3. Ülevaade võimalikust mõjust ELi kaitstavatele liikidele ja elupaikadele

Mõju tüüp ja ulatus sõltuvad suuresti alal leiduvatest ELi kaitstavatest liikidest või elupaigatüüpidest, nende ökoloogilistest aspektidest, jaotumisest ja kaitsestaatusest. Seetõttu on vaja uurida iga kava või projekti individuaalselt. Allpool on esitatud ülevaade kõige sagedamatest võimalikest mõjutüüpidest.

3.3.1. Elupaiga kadumine, selle seisundi halvenemine või selle killustumine

Energiaülekandetaristute projektideks võib olla vajalik maapind puhastada ja pinnataimestik eemaldada (nimetatakse sageli ka otseseks maahõiveks). Selle tulemusena võivad olemasolevad elupaigad muutuda, kahjustusi saada, killustuda või hävida. Elupaikade kadumise või nende seisundi halvenemise ulatus sõltub projekti suurusest, asukohast ja teostusest ning nende elupaikade tundlikkusest, mida see mõjutab.

Tuleb märkida, et kuigi tegelikult hõivatav maa-ala võib olla väike, võib selle kaudne mõju olla laiem, eriti kui arendus häirib hüdroloogilist režiimi või geomorfoloogilisi protsesse ning vee või pinnase kvaliteeti. Selline kaudne mõju võib elupaiku tõsiselt killustada ning põhjustada nende seisundi halvenemist ja nende kadu vahel isegi üsna kaugel projekti tegelikust asukohast.

Kahju suurus sõltub ka mõjutatavate elupaikade haruldusest ja tundlikkusest ja/või nende tähtsusest liikide toitumis-, paljunemis- või talvitumiskohana. Elupaiga kadumise või selle seisundi halvenemise olulisuse hindamisel on vaja arvesse võtta ka mõne elupaiga võimalikku rolli koridori või ühendusteede komponendina, mis on oluline liikide levikus ja rändes, samuti kohalikes liikumistes näiteks toitumis- ja pesitsemiskohtade vahel.

3.3.2. Häirimine ja väljatõrjumine

Liikide häirimine nende harjumuspärastes paljunemis-, toitumis- või puhkekohtades, samuti rändeteedel, võib viia liigi väljatõrjumise ja elupaiga hülgamiseni ning seega elupaiga kasutamata jätmiseni. Liigid võidakse tõrjuda välja projekti alalt ja selle ümbrusest näiteks liikluse tihenemise, inimeste kohalviibimise või müra, tolmu, saastumise, kunstliku valguse või vibratsiooni tõttu ehitustööde ajal ja järel.

Mõju olulisus sõltub häirimise ulatusest ja astmest ning mõjutatavate liikide tundlikkusest, samuti selliste sobivate läheduses asuvate elupaikade olemasolust ja kvaliteedist, kuhu väljatõrjutud loomad võivad ümber paikneda. Haruldaste ja ohustatud liikide korral võivad ka vähesel või ajutisel häirimisel olla rasked tagajärjed nende pikaajalisele ellujäämisele piirkonnas.

3.3.3. Kokkupõrke- ja elektrilöögioht

Linnud – ja võimalik, et ka nahkhiired – võivad elektriõhuliinide või muude maapealsete elektrirajatiste eri osadega kokku põrgata. Kokkupõrkeoht sõltub suuresti ala asukohast ja sellel leiduvatest liikidest, samuti ilma ja nähtavusega seotud teguritest ning elektriliinide konkreetsest konstruktsioonist (eriti elektrilöögi puhul). Eriti ohustatud on pika elueaga, väheste järglastega ja/või haruldased või juba ohualti kaitsestaatusega liigid (nagu kotkad, raisakullid ja kured).

Lindude kokkupõrke- ja elektrilöögiohtu vaadeldakse lähemalt 4. ja 5. peatükis. Nahkhiirte õhuliinidega kokkupõrkamise ohu ja mõju kohta pole kahjuks üldiselt piisavalt uuringuid, kuna väikeste loomade surmajuhtumeid on selliste pikkade lineaarsete taristute ääres raske jälgida.

3.3.4. Tõkestav mõju

Elektrienergia puhul võivad suured ülekande-, vastuvõtu- ja salvestamistaristud sundida liike piirkonnast üldse mööduma, nii rände ajal kui ka kohapeal regulaarsetel toiduotsingutel. Selle probleemi tekkimine sõltub mitmesugustest teguritest, näiteks alajaama suurusest, elektrikaablite vahekaugustest ja marsruutidest, liikide väljatõrjumise ulatusest ning nende võimest teha tasa lisaks kulutatud energiat, samuti toitumis-, puhke- ja paljunemiskohtade vaheliste ühendusteede häirituse astmest.

Mitu teadusrühma on esitanud uusi tõendeid, et elektrikaablid võivad loomi hirmutada ultraviolettkiirguse sähvatustega, mis on inimesele nähtamatud. Ühe rahvusvahelise uurimisrühma uuring (21) põhines tähelepanekul, et põhjapõdrad väldivad arktilises tundras kulgevaid elektriliine. Kuigi mõnel konkreetsel juhul on teadmisi veel väga vähe, on sellist tüüpi vältimine ja killustumine mõju olulisuse hindamisel asjakohane.

3.4. Olulise mõju eristamine ebaolulisest

Mõju hindamiseks tuleb alati kõigepealt teha kindlaks liigid ja elupaigad, mida energiaülekandetaristu kava või projekt tõenäoliselt mõjutab, kas elupaikade direktiivi artikli 6 kohaselt, kui projekt puudutab Natura 2000 ala, või KMHi või KSHi direktiivi kohaselt, kui see puudutab kaitsealuseid liike väljaspool Natura 2000 võrgustikku. Seejärel on vaja kindlaks määrata, kas mõju on oluline või mitte. Ametlikku menetlust, mille kohaselt tehakse kindlaks konkreetselt Natura 2000 alasid mõjutavate kavade või projektide mõju olulisus, on kirjeldatud 7. peatükis. Allpool selgitatakse lühidalt mõningaid üldisi põhimõtteid olulisuse kindlakstegemisel eluslooduse suhtes (olenemata sellest, kas on tegemist Natura 2000 alaga või mitte), et aidata sellest mõistest üldiselt aru saada.

Olulisust tuleb hinnata igal konkreetsel juhul eraldi ning pidades silmas võimalikke mõjutatavaid liike ja elupaiku. Mõne liigi puhul võib olla mõne isendi kaotus ebaoluline, kuid teiste puhul võivad sellel olla rasked tagajärjed. Mõju olulisust mõjutavad nii populatsiooni suurus, jaotumine, levila, paljunemisstrateegia kui ka eluiga. See on tõenäoliselt igal alal erinev.

Tuleb arvestada ka mõjude omavahelist seost, näiteks maahõive ei pruugi olla iseenesest mõnele konkreetsele liigile oluline, kuid koos suure häirimis- või väljatõrjumisohuga võib see liigi elujõulisust ja lõppkokkuvõttes püsimajäämist oluliselt mõjutada.

Olulisust tuleb hinnata ka asjakohases geograafilises ulatuses. Pikki vahemaid rändavate liikide puhul võivad ühel konkreetsel alal avalduval mõjul olla tagajärjed liigile palju suuremas geograafilises piirkonnas. Ka paiksete liikide puhul, keda leidub suurtel territooriumitel või kes kasutatavaid elupaiku muudavad, võib osutuda siiski vajalikuks võtta arvesse võimalikku mõju piirkonna ja mitte niivõrd kohalikul tasandil.

Eeltoodud kaalutlused peaksid põhinema parimatel kättesaadavatel andmetel. Selleks võib osutuda vajalikuks teha spetsiaalseid väliuuringuid või rakendada seireprogramme juba varakult enne projekti.

3.5. Kuhjuv mõju

Natura 2000 aladele avalduva mõju kindlakstegemisel tuleb hinnata ka kuhjuvat mõju, nagu on sätestatud elupaikade direktiivi artikli 6 lõikes 3. Kavadel ja projektidel võib sageli olla väga oluline kuhjuv mõju, mida tuleb hoolikalt hinnata. See võib tuleneda mitme energiataristu olemasolust piirkonnas või lennukoridoris või kui energiataristuprojekti viiakse ellu samas piirkonnas muud tüüpi kava või projektiga (nt muu tööstuslik arendustegevus). Kuhjuv mõju on kõigi nende tegevuste koosmõju. Ühel energiataristuprojektil ei pruugi olla eraldi olulist mõju, kuid kui selle mõju lisandub teiste kavade või projektide mõjule piirkonnas, võib nende koosmõju olla oluline.

Näiteks märgala osa läbiva naftatorujuhtme projekt võib elupaika vähesel, kuid vastuvõetaval määral ajutiselt halvendada, aga elupaik võib sellega hästi kohaneda. Kui aga märgala ka kuivendatakse ja/või ehitatakse sellele tee, võib kõigi nende projektide hüdroloogiline kogumõju märgala püsivalt kaotada, killustada või kuivatada. Sel juhul ei pruugi esimese ja teise projekti mõju eraldi märgatav olla, kuid mõlemad koos võivad avaldada olulist mõju. See mõjutab mõlema projektiettepaneku kavandamise otsuseid.

Kuhjuvat mõju tuleb arvestada ka KMHi/KSHi menetluste korral.

Kuna energiataristute arendamine kulgeb ELis kiires tempos, on tähtis hinnata kuhjuvat mõju juba keskkonnamõju hindamise varastel etappidel ja mitte protsessi lõpus tagantjärele, sest see lükkaks edasi otsuseid projektiettepanekute ELi õigusaktide nõuetele vastavuse kohta.

4. ELEKTRIVÕRGUTARISTUTE VÕIMALIK MÕJU LOODUSLIKULE LINNUSTIKULE

4.1. Sissejuhatus

Eelmises peatükis esitati üldine ülevaade võimalikust mõjust, mida tuleb energiataristuprojektide arendamisel arvesse võtta, eelkõige Natura 2000 aladel ja nende ümbruses ning muude tundlike alade läheduses, mis on kaitstud ELi kahe loodusdirektiiviga.

Selles peatükis keskendutakse konkreetselt mõjule, mis elektritaristutel võib olla Euroopa looduslikule linnustikule. Seda teemat on viimastel aastatel palju kajastatud ja see mõju võib olla sagedam ja olulisem kui maapealsete energiataristute muude tüüpide korral.

4.2. Elektrivõrgutaristud

Erinevalt muudest kaupadest ei saa elektrienergiat säilitada, seega tuleb seda toota ja transportida kasutajatele reaalajas. Seetõttu on elektrienergia ülekande süsteem keerulisem ja dünaamilisem kui muud varustussüsteemid, nagu vee- ja maagaasiga varustamise süsteem. Elektrijaamas toodetud elektrienergia edastatakse kõrgepinge (Euroopas 110–750 kV, ENTSO, 2012) ülekandeliinidega suurte mahtudena pikkade vahemaade taha alajaamadele. Alajaamadest edastatakse elektrienergia keskpinge (1–60 kV) ja madalpinge (1 kV >) jaotusliinide kaudu tarbimiseks elanikkonnale ja ettevõtetele.

Joonis 3

(USDA, 2009)

Elektrisüsteem on väga tihe võrk. Ülekandevõrku ei kuulu mitte ainult elektrijaamadest koormuskeskmetesse kulgevad ülekandeliinid, vaid ka ülekandeliinide omavahelised ühendused, millest moodustuv süsteem aitab tagada sujuva energiavoo. Kui energiavõrgu ühes osas võetakse ülekandeliin kasutusest välja, suunatakse energia tavaliselt teistele elektriliinidele, et seda saaks jätkuvalt tarbijale edastada (PSCW, 2009).

Elektrienergiat võidakse edastada õhuliinide või maa-aluste kaablite kaudu, kasutades vahelduv- või alalisvoolu. Kõigil juhtudel on pinge kõrge, sest sel juhul on tõhusus pikkade vahemaade taha transportimisel (tavaliselt üle 600 km) suurem. Tavaliselt edastatakse elektrienergiat vahelduvvooluga õhuliinide kaudu (EASAC, 2009).

Õhuliinide eelis võrreldes maa-aluste kaablitega on seni olnud nende märkimisväärselt väiksemad paigalduskulud ning nende suurem võimsus. Õhuliinidel on pikem eeldatav kasutusiga, mis võib olla isegi 70 või 80 aastat. Õhuliinide peamine puudus on nende maakasutus, visuaalne mõju ja mitmesugused keskkonnamõjud (EASAC, 2009) (22).

Ülekandeliinide struktuur toetab vähemalt üht kolmefaasilist vooluahelat. Nendes on kolm pingestatud voolujuhet (koondliini korral rohkem) ning võib olla üks või kaks maandatud voolujuhet (mida tavaliselt nimetatakse staatilisteks kaabliteks), mis paigaldatakse piksekaitseks faasijuhtmete kohale. Jaotusliinide struktuur võib toetada mitmesuguseid juhtmete konfiguratsioone (APLIC, 2006).

Enamikus kommertsvõrkude vahelduvvoolu õhuliinides kasutatakse mingit tüüpi tugistruktuuri, millele on kinnitatud isolaatorid ja elektrijuhtmed. Tugistruktuurideks võivad olla puitmastid, õõnsad või sõrestikulised teraskonstruktsioonid, raudbetoonmastid või komposiitmaterjalist mastid, mis on valmistatud klaasplastist või muudest materjalidest. Isolaatorid on valmistatud portselanist või polümeermaterjalidest, mis tavaliselt elektrit ei juhi. Elektrijuhtmed on tavaliselt valmistatud vasest või alumiiniumist (Bayle, 1999, Janss, 2000, APLIC, 2006).

Kolmefaasilisi süsteeme kasutatakse nii jaotus- kui ka ülekandeliinideks. Üks kolmefaasiliste süsteemide põhieelistest on võime kanda elektrienergiat suures mahus pikkade vahemaade taha (APLIC, 2006).

4.3. Elektritaristute võimalik negatiivne mõju looduslikule linnustikule

Allpool on esitatud ülevaade põhilisest mõjust looduslikele linnuliikidele. Mõned Euroopa kaitsealused liigid on oma suuruse, morfoloogia, käitumise ja leviku tõttu teatatud tüüpi mõju suhtes selgelt haavatavamad – eriti elektrilöökide ja kokkupõrgete suhtes.

2. lisa tabelis on esitatud linnupopulatsioonide ja elektriliinide vastastikuste mõjude süstemaatiline loend tähtsuse järjekorras (Birdlife, 2013). See tabel ei tähenda, nagu esineksid need mõjud kirjeldatud viisil kõigil asjaoludel. Need sõltuvad suuresti konkreetsest liigist ja konkreetsetest asjaoludest ning parandusmeetmete olemasolust nende leevendamiseks.

Miks on mõni linnuliik elektriliinide suhtes teistest haavatavam? See tuleneb sageli järgmistest füsioloogilistest, käitumuslikest ja ökoloogilistest iseärasustest: — suur keha; — halb nähtavus ettepoole; — öise tegevuse eelistamine; — „halvad lendajad“, väiksema manööverdamisvõimega linnud (kokkupõrge); — kogenematud lendajad, noored linnud (elektrilöök ja kokkupõrge); — kõrgete kohtade eelistamine puhkamiseks, istumiseks või pesitsemiseks; — avatud, puudeta elupaikade eelistamine (elektrilöök); — parvede ja hulkadena liikumine; — häirimise suhtes tundlikud liigid; — madala kõrgusega elupaikade eelistamine (s.t asukoha suhtes, kus elektrivõrk on suurema tihedusega); — haruldased ja ohustatud liigid (koos väikse populatsioonitiheduse, väikse sigivusega jms, vt allpool); — väikse populatsioonitihedusega liigid (väiksema asendamispotentsiaaliga); — väikse paljunemisvõimega liigid (täiskasvanud isendite suurema suremuse tõttu kulub populatsioonil kadudest taastumiseks kauem aega); — väikse sigivusega, väikse suremusega, pika eeldatava elueaga liigid (populatsiooni pidevate kadude tõttu väheneb võimalik lisandumine); — pikki mandritevahelisi vahemaid läbivad rändliigid (suur ruumiline ulatus ja elektriliinide mõju leevendamise väga erinev tase).

4.3.1. Elektrilöögid

Elektrilöögid võivad mitut linnuliiki oluliselt mõjutada ja põhjustavad aastas tuhandete lindude surma (23). Lind võib saada elektrilöögi kahe faasijuhtme või ühe juhtme ja ühe maandatud seadme samaaegsel puudutamisel, eriti kui suled on märjad (Bevanger, 1998). Eriti sageli saavad elektrilööke toonekurelised, pistrikulised, kakulised ja värvulised (Bevanger, 1998) – vt tabelit allpool.

Ollakse kindlalt üksmeelel selles, et lindudel tekkiv risk sõltub energiarajatiste tehnilisest konstruktsioonist ja üksikasjalikust teostusest. Elektrilöögi oht on nimelt suurem „halva konstruktsiooniga“ keskpinge-elektrimastide (nn tapvate mastide) puhul (BirdLife International, 2007).

Lindude elektrilöögi saamise tõenäosus sõltub muu hulgas järgmistest teguritest.

— Linnu morfoloogilised iseärasused. Suured linnud on haavatavamad, sest tõenäosus, et suuremad linnud elektrilisi komponente laialisirutatud tiibadega või teiste kehaosadega puudutavad, on suurem kui väiksemate lindude puhul (Olendorff et al., 1981; APLIC, 2006).

— Linnu käitumine. Elektrimaste istumiseks, puhkamiseks ja pesitsemiseks kasutavad linnud on haavatavamad (Bevanger, 1998). Maapinnal pesitsevad liigid (loorkullid ja mõned öökullid) saavad elektrilööke harva, sest nad jahivad tavaliselt lendamise ajal ning istuvad maapinnal või selle lähedal (Benson, 1981).

— Masti tüüp ja konfiguratsioon. — Enamik hukkumisi toimub keskpinge-jaotusliinidel (1 kV–60 kV) nende eri osade lähestikku paiknemise tõttu (Haas ja Nipkow, 2006). — Erifunktsiooniga mastidel (ankurmastid, hargnemismastid või muundurseadmed) on palju rohkem ohvreid kui tavalistel kandestruktuuridel (Demeter et al., 2004). — López-López ja tema kolleegid (2011) tõestasid, et lindude hukkumist saaks ohtlike, halva konstruktsiooniga mastide moderniseerimisega tunduvalt vähendada.

— Keskkonnategurid. — Saakloomade rohkus: röövlindude elektrilöökide arv suureneb saakloomade arvu kasvades (Benson, 1981; Guil et al., 2011). — Taimestiku struktuur ja tihedus: taimestiku struktuur võib mõjutada saakloomade kättesaadavust ja röövlooma toiduotsingute tulemuslikkust (Guil et al., 2011). — Elupaik: loomad kasutavad elektrimaste ja saavad elektrilööke sagedamini aladel, kus on vähe istumiskohti, nt rohumaadel, märgaladel jms (Haas et al., 2005; Lehman et al., 2007). — Topograafia: elektrilöögi saamise seisukohast on tähtis aspekt, et topograafia mõjutab lindude istumis- ja puhkamiskohti ning taimestiku kõrgus mõjutab piirkonna looduslike istumiskohtade olemasolu. Kotkaste suremus suurenes kallakute juures, tõenäoliselt harjumuse tõttu jahtida istumiskohtadelt. Uuringute kohaselt esineb elektrilööke tavaliselt domineerivamates kohtades asuvate kõrgepingemastide korral, mida ümbritsevad kõrged kallakud. (Guil et al., 2011).

— Sugu. Sama liigi suuremaid emaslinde ohustavad elektrilöögid rohkem (Ferrer ja Hiraldo, 1992).

— Vanus. Noored ja ebaküpsed linnud saavad tavaliselt rohkem elektrilööke kui täiskasvanud. See tuleneb tõenäoliselt maandumise ja õhkutõusmise kogemuste vähesusest (Benson, 1981; Harness, 1997; Bevanger, 1998; Harness ja Wilson, 2001; Janss ja Ferrer, 2001; González et al., 2007).

— Ruumilised tegurid. Mõningates lindudele olulistes piirkondades on elektrilöökide sagedus suurem kui väikse populatsioonitihedusega aladel (nt suure populatsioonitihedusega paljunemisalad, levikualad; koondumiskohad, suure liikumistihedusega alad) (González et al., 2006; Cadahia et al., 2010).

— Hooajalised tegurid. Enamik hukkumisi toimub alates hilissuvest, st alates lennuvõimeliseks saamise või lennuvõimeliseks saamise järgsest ajast. Suured kotkad on rohkem ohustatud sügisel ja talvel, ilmselt halvast ilmast (vihm, lumi) põhjustatud märja sulestiku tõttu, mis mõjutab väga elektrilöögiohtu. (Benson, 1981; Bevanger, 1998; Lasch et al., 2010; Manville, 2005; Lehman et al., 2007)

— Valdav tuulesuund traaversi suhtes võib suurendada röövlindude elektrilöökide ohtu. On kahtlus, et masti traaversi suhtes valdavalt risti puhuvad tuuled põhjustasid kotkaste suremust vähem kui traaversi suhtes diagonaalsed või paralleelsed tuuled, kuna külgtuulega on raske lendu tõusta ja maanduda. (Nelson and Nelson, 1976).

Järgmises tabelis on esitatud ülevaade Euroopa lindude sugukondadest, mis on tunnistatud elektrilöökide ja/või kokkupõrgete suhtes haavatavateks (Birdlife, 2013).

Tabel 1

Elektriliinidega seotud elektrilöökide ja kokkupõrgete mõju Euraasia eri linnusugukondade populatsioonide suremusele

Euraasia lindude sugukonnad, mis on tunnistatud rahvusvaheliselt elektrilöökide ja/või kokkupõrgete suhtes haavatavateks Elektrilöögist põhjustatud hukkumised Kokkupõrkest põhjustatud hukkumised Kaurid (kaurlased) ja pütid (pütlased) 0 II Tormilinnud, pääsud (tormilindlased) 0 II Suulad (suulalased) 0 I Pelikanid (pelikanlased) I II-III Kormoranid (kormoranlased) I I Haigrud, hüübid (haigurlased) I II Toonekured (toonekurglased) III II Iibised (iibislased) I II Flamingod (flamingolased) 0 II Pardid, haned, luiged, kosklad (partlased) 0 II Röövlinnud (haukalised ja pistrikulised) II-III I-II Põldpüüd, vutid, metsised (kanalised) 0 II-III Ruigud, taidad, laugud (ruiklased) 0 II Kured (kurglased) 0 III Trapid (traplased) 0 III Kaldalinnud / pikajalgsed soo- ja veelinnud (tülllased ja kurvitslased) I II-III Ännid (änlased) ja kajakad (kajaklased) I II Tiirud (tiirlased) 0-I I-II Algid (alklased) 0 I Vurilid (vurillased) 0 II Tuvid, turteltuvid (tuvilased) I-II II Käod (kägulased) 0 I-II Öökullid (kakulised) II-III II Öösorrid (öösorlased) ja piiritajad (piiritajalased) 0 I-II Vaenukäod (vaenukägulased) ja jäälinnud (jäälindlased) I I-II Mesilasenäpid (mesilasenäplased) 0-I I-II Siniraagad (siniraaglased) I-II I-II Rähnid (rähnlased) I I-II Rongad, varesed, pasknäärid (vareslased) II I-II Keskmise suurusega ja väikesed laululinnud (värvulised) I I-II 0= hukkumised puuduvad või on ebatõenäolised; I= hukkumisi on esinenud, kuid need ei näi linnupopulatsiooni ohustavat; II= suur piirkondlik või kohalik hukkumiste arv, kuid see ei mõjuta oluliselt liigi üldist populatsiooni; III= hukkumised on suur suremust mõjutav tegur, mille tõttu liik on piirkonnas või laiemas ulatuses väljasuremisohus.

4.3.2. Kokkupõrge

Kokkupõrked elektriliinidega põhjustavad maailmas miljonite lindude hukkumist ja võivad põhjustada mõne linnuliigi suurt suremust (Bevanger 1994, 1998; Janss 2000; APLIC, 2006; Drewitt ja Langston, 2008; Jenkins et al., 2010; Martin, 2011; Prinsen et al., 2011). Empiiriliste andmete ja teoreetiliste kaalutluste kohaselt on suure tiivakoormuse ja lühikeste tiibadega lindudel suur oht elektriliinidega kokku põrgata. Neile lindudele on iseloomulik suur lennukiirus ning raske keha koos väikeste tiibadega piirab kiiret reageerimist ootamatutele takistustele (Bevanger, 1998). Vaadeldes kokkupõrke tagajärjel hukkunud lindude arvu suhet asjaomaste liikide arvukuse ja populatsiooni suurusega, on nende seas ebaproportsionaalselt palju kanalisi, kurelisi, pelikanilisi ja toonekurelisi (Bevanger, 1998) – vt tabel 1.

Kokkupõrkeid mõjutavad muu hulgas järgmised tegurid.

— Linnu morfoloogilised iseärasused. Suurim kokkupõrkeoht on suure kehamassi ning suhteliselt lühikeste tiibade ja sabaga lindudel, keda võib kirjeldada halbade lendajatena (Bevanger, 1998; Janss, 2000).

— Linnu füsioloogia. Mõned linnuliigid on vähemalt ajutiselt lennusuunas pimedad (Martin, 2011).

— Linnu käitumine. — Parves liikumine, mille puhul liik ületab iga päev parves elektriliine, liikudes edasi-tagasi toitumis-, pesitsus- ja puhkealade vahel, muudab liigi eriti haavatavaks (Janss, 2000). — Tavapäraselt öösel või videvikus madalalt lendavad linnuliigid kalduvad rohkem kokku põrkama kui põhiliselt päeval lendavad linnud.

— Arvesse tuleb võtta ka muid tegureid, nagu ilmastikutingimused, liini konfiguratsioon, liinide marsruut, elupaiga kasutamine, taimestik liinide ümber, topograafia, häiritus, rändeteede valik ja peatumisalad.

Lindude saadud elektrilöögid ja nendega toimuvad kokkupõrked tekitavad majanduslikku kahju Lindudest põhjustatud elektrikatkestused vähendavad elektrivarustuse usaldusväärsust ja suurendavad elektritarnekulusid. Mõned elektrikatkestused võivad mõjutada vaid ajutiselt mõnda tarbijat, kuid need võivad siiski mõjutada varustusteenuse usaldusväärsust ja garantiisid tarbijatele. Suurematel elektrikatkestustel võivad olla rasked tagajärjed ja need võivad põhjustada elektriettevõtetele ja tarbijatele märkimisväärset majanduslikku kahju (APLIC, 2006). Lindudega seotud elektrikatkestuste kulud on muu hulgas seotud järgmisega: — tulude saamata jäämisega; — elektrivarustuse taastamisega; — seadmete remondiga; — pesade eemaldamise ja muude loomadele tekkivat kahju piiravate meetmetega; — haldustöötajate ja juhtide ajakaoga; — tarbijatele teenuse osutamise katkemisega ja maine halvenemisega üldsuse silmis; ning — elektrisüsteemi usaldusväärsuse vähenemisega (APLIC, 2006).

4.3.3. Elupaiga kadumine ja killustumine

Avatud teemaakoridorid piki elektriliine võivad metsi ja teisi looduslikke elupaiku killustada. Elektriliinid võivad põhjustada elupaikade kadumist ka juhuslike metsatulekahjude põhjustamise tõttu (Rich et al., 1994). Kuigi tegelikult elektritaristu hõivatav maa-ala võib olla suhteliselt väike, võib see olla siiski oluline, kui mõne konkreetse liigi põhielupaik kaob või kui samas piirkonnas avaldavad teised projektid kuhjuvat mõju ning neid tuleb seetõttu uurida igal üksikjuhul eraldi.

4.3.4. Häirimine/väljatõrjumine

Ehitusetapil ja elektriliinide hooldamise ajal elupaiku mõningal määral paratamatult hävitatakse ja muudetakse (van Rooyen, 2004; McCann, 2005). Maapealsed elektriliinid võivad põhjustada pesitsemiskohtades, rändepeatuspaikades ning talvitumispaikades kasutamiskõlblike toitumiskohtade kadumist. Näiteks hiljutiste uuringute kohaselt mõjutas elektriliini olemasolu suurtrappide lennusuunda ja piiras sobivate elupaikade kasutamist (Raab et al., 2010) ning väiketrapid väldivad elektriülekandeliine, mis on tähtsaim pesitsemistihedust määrav tegur liigile sobiva elupaigaga aladel (Silva, 2010; Silva et al., 2010).

4.3.5. Elektromagnetväljad

Igasugune elektrivool, sealhulgas õhuliinides liikuv vool, tekitab elektromagnetvälju. Seetõttu mõjutavad elektromagnetväljad paljusid linnuliike, nagu inimesigi, kogu nende elu jooksul (Fernie ja Reynolds, 2005). Palju on uuringuid ja vaidlusi teemal, kas elektromagnetväljad mõjutavad selgroogsete raku-, endokriin-, immuun- ja reproduktiivsüsteemi või mitte. Uurides elektromagnetväljade mõju lindudele leiti, et lindude kokkupuude elektromagnetväljadega üldjuhul muudab, kuigi mitte alati järjepidevalt, nende käitumist, sigimise õnnestumist, kasvu ja arengut, füsioloogiat ja sisenõristust ning oksüdatiivset stressi (Fernie, 2000; Fernie ja Reynolds, 2005).

4.4. Elektritaristute võimalik positiivne mõju looduslikule linnustikule

Elektriliinidel, torn- ja jaotusmastidel võib olla ka mitmetine kasulik mõju looduslikule linnustikule. Need võivad näiteks pakkuda:

— pesitsemiskohta, pesakohta. Linnud teevad mõnikord pesa elektrikonstruktsioonidele mitmesugustel põhjustel, sealhulgas: muud pesakohad, näiteks puud või kaljud, puuduvad; elektrikonstruktsioonid pakuvad imetajatest röövloomade vastu kaitset ja toekat alust, millele linnud saavad oma pesa rajada (van Rooyen, 2004; McCann, 2005). Kommunaalvõrkude konstruktsioonid pakuvad pesale alust elupaikades, kus on vähe looduslikke elemente, ja pakuvad teatavat kaitset, mis aitab mõne liigi levilat laiendada või mõne liigi kohalikku populatsioonitihedust suurendada (APLIC, 2006);

— istumis-, puhke- ja jahtimiskohta. Raisakotkad ja toonekured otsivad sageli puhkekohtadeks elektriliinide konstruktsioone, mis on karmi ilma ja maapealsete röövloomade eest paremini kaitstud. Elektrimastide olemasolu on avatud maastikuga elupaikades mõnele röövlinnule kasulik, sest seal istudes avaneb jahialale hea vaade. Suhteliselt puudeta aladel asuvad elektriliinide konstruktsioonid on loonud istepositsioonilt jahti pidavatele röövlindudele miljonite kilomeetrite pikkuse sobiva elupaiga (Olendoff et al., 1980);

— elupaiga korraldamise võimalusi. Elektriliinid võivad pakkuda pidevat elupaika ka madalat taimestikku vajavatele liikidele. USAs korraldatud uuringu kohaselt pakuvad avatud teemaad kommunaalvõrkude liinide ümber sobivat elupaika väheneva arvukusega linnuliikidele (Confer ja Pascoe, 2003; Askins, 2012).

ELIA ja RTE LIFE+ projekt: kasu loodusele (24) ELIA (kõrgepingeelektri põhivõrgu ettevõtja Belgias) ja RTE (elektrienergia ülekande süsteemi käitaja Prantsusmaal) viis aastat (2011–2017) kestnud projekti käigus hooldati ja taastati Valloonias ja Prantsusmaal 300 ha kesk- ja kõrgepinge õhuliinide alust maad. See projekt on näide looduskaitsemeetmetest ja sellest, kuidas energiavaldkonna sidusrühmad võivad taristu arendamist näha võimalusena tuua kasu bioloogilisele mitmekesisusele. Tiigid (eesmärk: 100 tiiki 130 km projektialal) Sobiva pinnase korral (kui on olemas vett mitteläbilaskev kiht ehk turvas, valge savi ja glei-savimullad) ja eelkõige aladel, kus võib olla teatavate haruldaste liikide jaoks hea elupaik, kaevati tiigid või ehitati kuivenduskanalitele tammid vähemalt 25 m2 suuruste alade üleujutamiseks (minimaalne suurus ummistumise, s.t tiikide loomulikul teel lehtedega täitumise piiramiseks). Metsatiikide võrk aitab kahepaiksetel, kiilidel, taolistiivalistel, ujurlastel ja märgalade lindudel alasid koloniseerida ning vältida populatsioonide isolatsiooni. Puuviljaaiad (eesmärk: 20 ha 8 000 puuga) Elektriõhuliinide alla istutati hulk väga haruldasi ja kohalikke madalat liiki viljapuid, põhiliselt Euroopa metspirnipuid (Pyrus pyraster), Euroopa metsõunapuid (Malus sylvestris) ja harilikku astelpihlakat (Mespilus germanica). Nende olemasolu suurendab metsade mitmekesisust ning pakub ka kogu kohalikule faunale (suurtele loomadele, lindudele ja putukatele) varju ja toitu. Lihtsad lilleaasad (eesmärk: 20 ha) Kõrgepinge-elektriliinide ligipääsuteedele loodi lihtsad lilleaasad elupaigaks haruldasele floorale, putukatele ja väikestele imetajatele. Regulaarne niitmine ja niidetud taimestiku eemaldamine muudab pinnase vaesemaks ning võimaldab taas ilmuda haruldastel või kadunud taimedel. Äärmuslikel juhtudel taastati lilleaasad kohalike taimesortide seemnete külvamise teel. Turbaalad ja rabad (eesmärk: taastada või majandada sobival viisil veel 20 ha maad) Märgalade ja rabade taastamine elektriliinide all on võimalik, kui eemaldada pealmine pinnasekiht, soodustades sellega uute liikide arengut alumisest peidus olevast seemnepangast. Mõnes piirkonnas taastati ka kohalik veetase, sulgedes kuivendustorud ning taaselustades märjad raba- ja turbaalad. Eesmärk on säilitada ja parandada taimede ja loomade vahetust olemasolevate, sealhulgas hiljuti taastatud turbaalade ja rabade vahel. Karjatamine (eesmärk: hooldada 20 ha maad karjatamise ja 20 ha maad niitmise teel) Karjatamine aitas taastada kahjustatud turbaalasid, rabasid, hõredaid rohumaid ja orupõhje, et lahendada nende domineerivate liikide, näiteks hariliku sinihelmika probleem. Teistel juhtudel (heinamaad, kuivad rabad, hõredad rohumaad) aitas kohandatud aegade ja rütmiga niitmine (kohalike talunikega sõlmitud lepingute abil) hoida taimestikku mitmesugustele taime-, putuka- ja roomajate liikidele sobival tasemel. Invasiivsed võõrliigid (eesmärk: teha hooldustöid 20–30 ha maal) Selle projekti raames hävitati eelkõige järgmisi Valloonia invasiivsete võõrliikide loendisse kuuluvaid taimeliike või piirati nende kasvu: must kirss (Prunus serotina), suvesirel (Buddleja davidii), hiid-karuputk (Heracleum mantegazzianum), verev lemmalts (Impatiens glandulifera), jaapani kirburohi (Fallopia japonica), kitsaleheline ristirohi (Senecio inaequidens) ja teatud määral harilik robiinia (Robinia pseudoacacia). Fragmenteerimine (eesmärk: moodustada 30 km (90 ha) servad ja taastada 40 km (120 ha) maad) Praegu on projekti tööpiirkondades elektriliinide koridorid metsades peamiselt U-kujulised: keskel on lühike, regulaarselt niidetav rohi järsu üleminekuga metsale, kus on mõlemal pool kõrged puud. Projektiga moodustati koridori ja metsa vahele V-kujulised servaalad. Need servad koos mitmesuguste üsna kõrgete puuliikidega moodustavad ökosüsteemide üleminekuala, mis võib pakkuda elupaigana toitu ja peavarju paljudele putuka-, imetaja- ja linnuliikidele, kes puuduvad koridorides, mida ümbritsevad alad on „puhtad“ ja regulaarselt hooldatavad. Metsa rikastatakse sekundaarsete puuliikidega, mis sageli puuduvad. Need servad vähendavad ka võimalikku tuulekahju metsale, luues kallaku. Sellistel servadel võib olla ka rikkalikult kuivanud puid, mis pakuvad peavarju suurele hulgale putukatele ning kasulikke elupaiku lindudele ja nahkhiirtele. Kui need servad on tihedamaks muutunud, aeglustub elektriliine ohustavate kõrgete puude (kased, kuused, pöögid) kasv. Olukord enne ja pärast projekti

5. LOODUSLIKKU LINNUSTIKKU MÕJUTAVATE ELEKTRIVÕRGUTARISTUTEGA SEOTUD VÕIMALIKUD LEEVENAMISMEETMED

5.1. Millised on leevendamismeetmed?

Kui energiataristukava või -projekti hindamisel elupaikade direktiivi artikli 6 kohaselt tehakse kindlaks mitu negatiivset mõju Natura 2000 alale, ei lükata kava või projekti automaatselt tagasi. Olenevalt võimaliku mõju tugevusest võib olla võimalik võtta leevendamismeetmeid, mis kava või projekti võimaliku negatiivse mõju kõrvaldavad, seda ennetavad või vähendavad selle ebaolulise tasemeni.

Selles peatükis keskendutakse küll Natura 2000 aladele, kuid negatiivset mõju vähendavad meetmed tuleks ette näha ka KMHi/KSHi direktiiviga reguleeritavate kavade ja projektide korral, mille puhul ei ole vaja teha asjakohaseid hindamisi, kuid millel oleks negatiivne mõju kaitsealustele liikidele.

Et otsustada vajalike leevendamismeetmete üle, on oluline kõigepealt hinnata kava või projekti mõju Natura 2000 alal leiduvatele ELi kaitstavatele liikidele ja elupaigatüüpidele (eraldi või koos teiste projektide või kavadega). Sellega tehakse kindlaks negatiivse mõju olemus ja ulatus ning määratakse algne olukord, mille põhjal määratakse kindlaks vajalike leevendamismeetmete tüüp.

Kokkuvõttes saab Natura 2000 aladele avalduvat kahjulikku mõju leevendavaid meetmeid tõhusalt rakendada vaid siis, kui võimalikku negatiivset mõju on täielikult arvesse võetud ja hinnatud ning selle kohta aruanne esitatud. Leevendamismeetmete kindlaksmääramine, nagu ka mõju hindamine, eeldab head arusaamist asjaomastest liikidest ja elupaikadest.

Leevendamismeetmeteks võivad olla energiataristukava või -projekti eri aspektide suuruse, asukoha, ehitusprojekti ja konfiguratsiooni muutmine (nt elektrijuhtmete isoleerimine elektrilöögi vältimiseks). Need võivad olla ka ajutised kohandamised ehitus- või käitamisetapil (nt ehitustööde vältimine pesitsemishooajal).

Kui sobivad leevendamismeetmed on kindlaks määratud ja üksikasjalikult välja töötatud, võib kava või projekti elupaikade direktiivi artikli 6 kohaselt heaks kiita tingimusel, et neid leevendamismeetmeid rakendatakse pädevalt asutuselt saadud juhiste kohaselt.

Joonis 4

Leevendamismeetmete võtmise hierarhiline meetod. Leevendamine peaks olema alati suunatud leevendamise hierarhia tippu (s.t mõju tekkimise vältimisele)

Leevendamise meetod Eelistus Vältida mõju tekkimist Kõige enam eelistatud Vähendada tekkivat mõju Vähendada mõju alal Vähendada mõju seal, kus see avaldub Kõige vähem eelistatud

Kui alale avaldub isegi pärast leevendamismeetmete võtmist oluline jääkmõju, tuleb uurida muid lahendusi (nt projekti muu asukoht, arenduse ulatuse või ehitusprojekti muutmine või alternatiivsed menetlused). Kui need puuduvad, võib kava või projekti siiski heaks kiita, kui järgitakse artikli 6 lõike 4 tingimusi ja kiidetakse heaks sobivad asendusmeetmed ülejäänud negatiivse mõju hüvitamiseks (vt lähemalt 7. peatükki), et Natura 2000 võrgustikku mitte kahjustada.

Iga kavandatava leevendamismeetme puhul on tähtis:

— selgitada, kuidas väljaselgitatud kahjulikku mõju alale nende meetmetega välditakse või kuidas seda vähendatakse ebaolulise tasemeni;

— esitada tõendid selle kohta, kuidas ja kes need tagab ja võtab;

— esitada tõendid nende õnnestumise tõenäosuse kohta;

— näidata, milline on meetmete võtmise ajakava projekti või kava suhtes;

— esitada tõendid meetmete jälgimise viisi kohta ja lisameetmete kohta, mida võetakse ebapiisava leevendamise korral.

Projekt EcoMOL (õhuliinide ökoloogiline majandamine) (25) Saksamaa projekti „Edelaosa ühendusliin / Tüüringi elektriühendus“ (Southwest Interconnecting Line / Thuringian Power Link) raames tehti uuring (Erfurt University of Applied Sciences et al. 2010), mille tulemusena esitati elektriõhuliinide koridoride ökoloogilise majandamise interdistsiplinaarne kontseptsioon (EcoMOL). Seda võib kohandada ja mitmesugustele Euroopa piirkondadele ja neis kasutada. Uuringus võetakse arvesse käitajatele kehtivaid tehnilisi nõudeid, näiteks ohutuid vahekaugusi ja ehitustööd, et tagada ülekande töökindlus kõrgepinge-õhuliini koridoris. Sellega pakutakse meetodeid, millega leevendada mõju, näiteks elupaiga kadumist ja seisundi halvenemist ehituse ajal ning, millega võtta asendusmeetmeid. Selles liigitatakse koridori biotüüpide tüüpe kasvukõrguse klasside järgi, lähtudes liigi loodusliku kasvu iseärasustest, mida võib olla majandamisega muudetud. Seetõttu eristatakse uuringus õhuliini marsruudi valimisel koridoris alasid, mida edaspidi ei metsastata, mis on praegu metsaga kaetud ja mille kohta ei ole langetamisnõudeid. Võimalike loomis- või taastamismeetmete ulatus määratakse kindlaks langetamise tähtsuse ning praeguste ja võimalike kasvukõrguse tsoonide põhjal. Igale kolmest metsaserva komponendist (äär, varjumisvöönd ja väikse tihedusega tuulevari), mida eristatakse kasvukõrguse alusel, tuleks teha eraldi detailplaneering. Joonis 5 Õhuliinide koridori äärse välise metsaserva ideaalne järkjärgult muutuv koostis (FVA, 1996, muudetud) – skemaatiliselt kujutatud katseprojekt

5.2. Võimalikud meetmed, millega leevendada elektrienergia kavade või projektidega seotud negatiivset mõju looduslikule linnustikule

Selle peatüki ülejäänud osas käsitletakse mitmesuguseid võimalikke leevendamismeetmeid, mida võib kasutada elektritaristukavade või -projektide puhul konkreetselt seoses loodusliku linnustikuga. Leevendamismeetmeid võib lisada kavandamise etapil või projektitsükli eri etappidel.

5.2.1. Ennetamismeetmete lisamine kavandamise tasandil

Mitmesuguseid meetmeid võib lisada otsustamisprotsessis varakult, eriti algse kavandamise etapil, et ennetada, vältida või vähendada potentsiaalset mõju Natura 2000 aladele ja looduslikele linnuliikidele. Need võivad olla muu hulgas järgmised.

Õigusaktid

Konkreetsete riigi õigusaktide või nende muudatuste koostamine ja vastuvõtmine, et tagada:

— lindude kaitsmine elektriliinide negatiivse mõju eest (nt kohustusega kasutada tundlikel aladel maa-aluseid kaableid);

— uute ja täielikult rekonstrueeritud elektriliinide konstruktsiooni ohutus lindudele, ilma et vajataks edasisi muudatusi või moderniseerimist;

— olemasolevate elektriliinide, eelkõige „tapvate“ elektrimastide moderniseerimine lähiajal.

Kavandamine

— Riigi elektriliinitaristute arendamise kavade asjakohane hindamine / keskkonnamõju strateegiline hindamine, et tagada Natura 2000 ning loodusliku linnustiku kaitse kaalutluste ja prioriteetide täielik varajane arvessevõtmine otsustamisprotsessis;

— võimaluse korral kavade kohandamine, et vältida tundlikke Natura 2000 alasid ja muid alasid, mis on tähtsad 4. peatükis loetletud linnuliikidele;

— eriti tundlike linnuliikide kindlakstegemine, lähtudes nende haavatavusest elektriliinide suhtes, kaitsestaatusest, populatsiooni suurusest ja levikust riigis;

— esmatähtsate piirkondade ja alade kindlaksmääramine, lähtudes esmatähtsate linnuliikide levikust, nende populatsiooni tihedusest ja arvukusest ning olemasolevast ja kavandatavast taristust, ning üleriigilise tundlikkuse kaardi koostamine konfliktialade ja muude esmatähtsate (suure riskiga) alade kindlaksmääramiseks, et võtta ennetamis- ja leevendamismeetmeid;

— elektriliinide prioriseerimine leevendavate meetmete võtmisel, arvestades selleks lindude suremuse ja leviku andmeid;

— esmatähtsate piirkondade ja alade vältimine (pesitsemis- ja talvitumisalad, kitsad rändeteede kohad, pesitsemiskolooniad, koondumisalad, rannikualad, märgalad) nii palju kui võimalik taristu kavandamisel / marsruudi valimisel;

— juhiste koostamine tehnilisteks lahendusteks, millega leevendada lindude kokkupõrgete või elektrilöökide ohtu (näiteks Haas et al. 2005, Haas ja Nikow, 2006, Prinsen et al., 2011);

— kavandatavate ennetus- ja reageerimisstrateegiate võimaliku tõhususe eelnev hindamine, tagamaks, et majandamisega sekkumine põhineb tõenditel.

— Leevendamismeetmete võtmise kava koostamine;

— üleriigilise andmebaasi ja GISi koostamine lindude/elektriliinide koosmõju andmete haldamiseks ning adekvaatseks ruumiliseks planeerimiseks, sealhulgas elektriliinidele optimaalsete marsruutide koostamine ökoloogiliste, tehniliste ja majanduslike kriteeriumite põhjal.

Rakendamise edenemise jälgimine, uurimine, hindamine ja sellekohane aruandlus

— Edenemise hindamine strateegiliste kavade eesmärke, vahe-eesmärke ja ajakava arvestades;

— saadud kogemuste hindamine edasise käitamise täiustamiseks;

— rakendamisaruannete koostamine olulistele sidusrühmadele;

— rahvusvahelise kogemuste vahetamise toetamine;

— koostöö tegemine, et päästa pikki vahemaid lendavaid ohustatud rändlinde elektriliinide negatiivse mõju eest;

— ennetamis- ja leevendamismeetmetega seotud asjakohaste uurimisprojektide algatamine ja toetamine ning linnuohutustoodete väljatöötamise ja tootmise toetamine;

— erinevatele tingimustele standardiseeritud seireprotokollide kogumi väljatöötamine.

Piirkondade ja alade prioriseerimise üldkontseptsioon Riigi ametiasutused võivad võtta mitmesuguseid meetmeid, et prioriseerida alasid, kus elektriliinidega seotud ohutusmeetmete arvessevõtmine on esmatähtis. Selle meetodi üldpõhimõte on, et riigis ennetamise ja leevendamisega seotud prioriteetide seadmisel tuleks eelistada alasid, kus on esmatähtsate liikide suurem arvukus või leidub oluline osa nende liikide populatsioonist, või alasid, mis neid liike toetavad. Nii määratud kui ka määramata alad tuleb prioriseerida lähtuvalt nende tähtsusest esmatähtsatele liikidele (ajutise või püsiva populatsioonitiheduse ja arvukuse järgi) kas väga tähtsateks, keskmise tähtsusega või vähem tähtsateks aladeks.

Ala prioriteetsus Ala liik VÄGA TÄHTSAD ALAD Tähtsus: rahvusvaheline (Näiteks: — erikaitsealad (erikaitsealad, mille eriline funktsioon on pakkuda puhkeala rahvusvaheliselt olulisele arvule ohualdistele liikidele); — tähtsate linnualade kategooriatesse kuuluvad alad – ülemaailmsed: A1, A4i-iv; Euroopas: B1i-iv, B2; ELis: C1, C2, C3, C4, C5, C6.) Konfliktialad mitme esmatähtsa, suure populatsioonitihedusega liigi jaoks, näiteks: — mitme esmatähtsa liigi lähtepopulatsiooni olulised pesitsusalad; — koondumisalad; — olulised peatumisalad; — olulised puhkealad; — olulised talvitumisalad; — suure liikumistihedusega alad; — olulised rändeteed; — olulised puhke- ja toitumisalade vahelised lennuteed. KESKMISE TÄHTSUSEGA ALAD Tähtsus: riiklik — Ühe või mitme prioriteetse liigiga seotud riikliku tähtsusega alad; — mitme esmatähtsa liigi olulised pesitsusalad ja lähtepopulatsioonid; — kõige tähtsamad ajutised elupaigad; — üleriigilise tähtsusega koondumisalad. VÄHEM TÄHTSAD ALAD Tähtsus: piirkondlik või kohalik — Esmatähtsate ja mitteesmatähtsate liikide piirkondliku või kohaliku tähtsusega alad.

Aafrika-Euraasia rändveelindude kaitse kokkuleppe (AEWA) suunised elektrivõrkude mõju vältimiseks või leevendamiseks 2012. aastal vastuvõetud AEWA suunistes selle kohta, kuidas vältida või leevendada elektrivõrkude mõju rändlindudele Aafrika-Euraasia piirkonnas (Guidelines on how to avoid or mitigate impact of electricity power grids on migratory birds in the African-Eurasian region), soovitatakse seitset olulist etappi (Prinsen et al. 2012). 1. etapp. Arendada ja toetada üleriigiliste elektrivõrkude pikaajalist strateegilist planeerimist, sealhulgas madal- kuni keskpinge elektriliinide maa alla viimist. Kohaldada riigi tasandil elektriliinide vajaduse kohta otsuseid tehes sobivaid KSHi menetlusi ja sarnaseid KMHi menetlusi elektriliinide ehitamise puhul juhul, kui elektriliini ehitamist on peetud vajalikuks. Lindude kokkupõrke ja elektrilöögi ohu aspektid tuleb integreerida KMHi menetlustesse. 2. etapp. Arendada ja toetada kõigi sidusrühmade vahelist koostööd (kommunaalteenust pakkuvad ettevõtted, looduskaitsjad, riigiasutused) näiteks vastastikuse mõistmise memorandumi vabatahtliku toetamisega või vajaduse korral näha õigusaktidega ette, et kommunaalteenust pakkuvad ettevõtted teevad koostööd lindudele avalduva negatiivse mõju strateegilisel planeerimisel ja leevendamisel. 3. etapp. Arendada välja teaduspõhised andmebaasid ja ruumiandmete kogumid kaitsealade ja muude oluliste linnualade ning tundlike linnuliikide kohta, sealhulgas nende lindude pesitsus-, toitumis- või puhkealade vaheliste lennuteede ja tähtsate rändekoridoride kohta. Need andmekogumid parandavad strateegilist planeerimist 1. ja 2. etapil ning võimaldavad kindlaks määrata prioriteedid 4. etapil. Kui näiteks riigi regulaarsetest linnuseireprojektidest ei ole andmed kättesaadavad, tuleb vähemalt ühe aasta jooksul koguda väliandmeid. 4. etapp. Uute maapealsete elektriliinide marsruut valitakse lindude põhialadest eemale, võttes arvesse (riikliku või rahvusvahelise tähtsusega) kaitsealade olemasolu, lindude/elektriliinide konflikte mõjutavaid abiootilisi tegureid ja asjaomaste linnuliikide tundlikkust. 5. etapp. Koostatakse tähtsate kaitsealade ja liikide prioriteetide loendid, et seada prioriteedid uute elektriliinide lõikude mõju leevendamiseks ja olemasolevate elektriliinide moderniseerimiseks. 6. etapp. Kasutatakse uusimat tehnoloogiat nii olemasolevate kui ka kavandatavate elektriliinide problemaatiliste lõikude mõju leevendamiseks, et vähendada elektrilöögi ja kokkupõrgete mõju lindudele. 7. etapp. Koostatakse ja toetatakse hindamisporogramme, milles kasutatakse standardiseeritud protokolle leevendamismeetmete tõhususe jälgimiseks ja leevendamismeetodite täiustamiseks, sealhulgas juhtumite (elektrilöögid ja kokkupõrked) ning lindude olemasolu ja liikumiste jälgimiseks, et hinnata (konkreetsele liigile avalduva) mõju ulatust.

5.2.2. Võimalike leevendamis- ja ennetamismeetmete uurimine projekti tasandil

Projektide puhul, mis võivad mõjutada kaitsealuseid liike väljaspool Natura 2000 alasid, on projekti tasandil soovitatav võtta asjakohase hindamise käigus või keskkonnamõju hindamisel arvesse järgmisi aspekte (vt linnudirektiivi artikkel 5 ja elupaikade direktiivi artikkel 12).

I etapp. Ehituseelsed meetmed

— Uurida erinevaid võimalusi lindude/elektriliinide konfliktide leevendamiseks uute ja rekonstrueeritud elektriliinide keskkonnamõju hindamise / asjakohase hindamise käigus.

— Kavandada lindudele ohutuid lahendusi (maa-alune kaabel, plastkattega juhe „PAS-kaabel“) ülekande- ja jaotusliinidel, kus see on tehniliselt ja majanduslikult teostatav, eriti aga lindudele väga olulistel aladel.

— Tagada uute elektriõhuliinide konstruktsiooni ohutus lindudele.

— Koondada liinid kokku.

— Võimaluse korral juhtida liinid eemale ilmsetest lennuteedest, puhkealadest või muudest lindude koondumisaladest.

— Kavandada liinide varjamiseks taimestikku, topograafiat või tehiskonstruktsioone.

— Kavandada enne-pärast-kontrolli-mõju (BACI) hindamine ja toetav seire.

— Asendada meetmete võtmine üksikute mastide suhtes, mille puhul moderniseeritakse mastid või muudetakse õhuliine pärast surnud lindude leidmist, ennetusprogrammiga, millega enamikku hukkumisi välditakse.

II etapp. Uute liinide ehitamine

— Tagada täielikult rekonstrueeritud liinide ohutus lindudele (nt maa-alune kaabel, plastkattega mantelkaabel (PAS-kaabel), mastiotste ohutu konstruktsioon).

— Vältida uute õhuliinide mastide konstruktsiooni, millel on tugiisolaatorid.

— Kasutada rippisolaatoritega maste.

— Võimaluse korral vältida neutraalse (maandatud) kaabli kasutamist voolu all olevate kaablite kohal.

III etapp. Käitamine – olemasolevate liinide hooldus, ajakohastamine, rekonstrueerimine, moderniseerimine

— Tagada täielikult rekonstrueeritud liinide ohutus lindudele (nt maa-alune kaabel, plastkattega PAS-kaabel, mastiotste ohutu konstruktsioon).

— Tagada, et lindude kaitse/leviku seisukohalt prioriteetsed elektriliinid ja kõikide liinide kõige ohtlikumat tüüpi mastid moderniseeritakse/asendatakse linnusõbralike liinide ja mastitüüpidega, mis vastavad lindude ohutuse seisukohalt uusimatele tehnilistele standarditele.

— Korraldada standardset seiret, et hinnata elektriliinide mõju lindudele, ning seiret, et hinnata leevendamismeetmete tulemuslikkust.

— Parandada elupaikade seisundit, et leevendada elektriliinide mõju bioloogilisele mitmekesisusele.

— Luua elupaiku elektriliini samal küljel, et vähendada liinide ületamist.

— Vähendada inimtegevust/häirimist liini lähedal (teavitamise teel).

— Koostada regulaarseid aruandeid seire ja leevendamistegevuse tulemuste kohta ning jagada neid oluliste sidusrühmadega.

IV etapp. Käigust mahavõtmine

— Tagada, et elektriliinide teele ei jäetaks alles mingit taristut.

— Tagada elupaiga terviklikkus endiste elektriliinide teel.

5.3. Üksikasjalikud tehnilised soovitused parandus- ja leevendamismeetmeteks

Et tagada elektrienergia ülekande ja jaotuse rajatiste ohutus lindudele, soovitatakse järgmisi leevendamismeetmeid ja tehnilisi parameetreid.

5.3.1. Elektrilöökide ohu leevendamine

Leevendamise põhimõtted

1. Vahetada terasest elektrimastid vähemohtlike betoon- või puitmastide vastu.

2. Kuna ajutised isolatsioonmaterjalid kuluvad ja moderniseeritud kõrgepingemastid võivad aja jooksul surmavateks konstruktsioonideks laguneda, tuleb ajutiste lahenduste asemel eelistada ohutuma konstruktsiooniga kõrgepingemaste (näiteks rippisolaatoritega ja vahekaugustega, mis ületavad piisavaid minimaalseid ohutuid vahesid, vt allpool).

3. Asendada tugiisolaatorid rippisolaatoritega või moderniseerida tugiisolaatorid, kasutades piisava pikkusega uue põlvkonna isoleerkatet.

4. Tagada, et eri juhtmete vahel ning juhtmete ja maandatud juhtmete või riistvara vahel oleks piisavad vahed.

5. Tagada, et juhtmete vahekaugus poleks vähem kui 1 400 mm.

6. Tagada, et istumiskohtade (traavers, mastiots) kaugus voolu all olevatest elementidest poleks vähem kui 600 mm.

7. Takistada lindude istumist mitteohututes kohtades.

Soovitatavad leevendamismeetodid

Tugiisolaatoritega mastid

— Isoleerida isolaatorid ja juhtmed plast-isoleerotsakutega, mille pikkus on 1 400 mm.

— Kasutada kaabliümbriseid, mille pikkus on 1 400 mm.

— Isoleerida tugiisolaatori külge kinnitatud keskmine juhe horisontaalse konfiguratsiooniga vahemastidel, millel ei ole elektrit juhtivat traaversit, et saavutada välimiste juhtmete piisav vahe.

Rippisolaatoritega mastid

— Kasutada mastitüüpe, mille keskmise rippisolaatori kaugus mastiotsast on vähemalt 1 000 mm.

— Rippisolaatoritega mastidel (kolmnurkset ja võlvikujulist tüüpi) on soovitatav isoleerida keskmine juhe 2 000 mm ulatuses, kui masti otsas on keskmise isolaatori all ohtlik istumiskoht.

Ankur- ja ühendusmastid

— Kasutada vähemalt 700 mm pikkuseid kettisolaatoreid.

— Tõmmata traaversi alla vähemalt kaks vahelikku ja isoleerida kolmas vahelik.

— Kasutada isoleeritud vahelikke.

Transformaatorid, lõpumastid

— Ehitada lõpumastide vahelikele ja liigpingepiirikutele piisav isolatsioon.

Lülitusseadmetega mastid

— Projekteerida lülitusmastid selliselt, et lindude istumine lülitusseadmetele oleks ebatõenäoline ja/või kõik ohtlikud komponendid oleksid isoleeritud.

— Paigaldada lülitid traaversist madalamale ja isoleerida vahelikud.

— Kasutada läbiviikudel katteid.

— Paigaldada lülitusseadme kohale isoleeritud (elektrit mittejuhtivad) istumiskohad kogu pikkuses või mastiotsa külgedele, arvestades lindude ohutuseks nõutavaid minimaalseid vahekaugusi.

— Kasutada mitteohututes kohtades tõhusaid istumispeleteid.

Liinide rekonstrueerimine

— Võimaluse korral asendada õhuliinid maa-aluste liinidega.

— Vältida uute õhuliinide mastide konstruktsiooni, millel on tugiisolaatorid.

— Kasutada rippisolaatoritega maste.

5.3.2. Kokkupõrkeohu leevendamine

— Vähendada kokkupõrketasandite arvu (vertikaalselt eraldatud juhtmete arv).

— Võimaluse korral vältida neutraalse (maandatud) kaabli kasutamist voolu all olevate kaablite kohal.

— Paigaldada voolu all olevatele juhtmetele ja maandatud juhtmetele selgesti nähtavad, suured ja tugevalt kontrastsed (s.t must-valged) markerid ja/või liikuvad ja peegeldavad linnupeletid.

6. STRATEEGILISE PLANEERIMISVIISI KASUTAMISE TÄHTSUS

6.1. Integreeritud planeerimise eelised

Energiaülekandetaristute või muu arendustegevuse kava või projekti väljatöötamisel pole tõhus koostada kõigepealt kava või projekt vastavalt selle eesmärgile ning võtta alles hiljem arvesse selle laiemat keskkonnaalast ja muud kasutamisest tulenevat mõju. Sellises olukorras võetakse võimalikke vastuolusid arvesse planeerimisprotsessi suhteliselt hilisel etapil, mil kasutada on vähem võimalusi.

Kui projekti kontseptsioon on juba nii kaugele edenenud, saab keskkonnamõju hindamisest paratamatult kahju piirav tegevus ja isegi kui kõiki keskkonnamõju hindamise reegleid põhjalikult arvesse võetakse, ei ole õnnestumine tagatud. Selline projekti koostamise ja kavandamise meetod võib viia avaliku konsultatsiooni et