[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 28.9.2010

KOM(2010) 512 lõplik

KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Euroopa Komisjoni aastaaruannestabiliseerimisvahendi rakendamise kohta 2009. aastal{SEK(2010) 1114}

1. Sissejuhatus

Käesolev kolmas aastaaruanne esitatakse Euroopa Parlamendile, nõukogule, Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. novembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1717/2006 (millega kehtestatakse stabiliseerimisvahend (edaspidi „stabiliseerimisvahendi määrus”)) artiklis 23 sätestatud aruandekohustusega.

Käesolev aruanne esitatakse täiendamaks juba vastavalt stabiliseerimisvahendi määruse artikli 6 lõikes 6 sätestatud aruandekohustusele esitatud teavet. Komisjoni 2007. aastast alates järgitud tava on teavitada nõukogu ja Euroopa Parlamenti eriabimeetmetest, mida kavatsetakse toetada stabiliseerimisvahendi raames osana ELi kriisidele reageerimisest. Selleks et esitada teavet võetud meetmete edenemise kohta hilisemal etapil, täiendab aastaaruannet komisjoni talituste töödokument, milles esitatakse käimasolevate meetmete üldist rakendamist käsitlev ülevaade.

2. Taustteave stabiliseerimisvahendi kohta

Stabiliseerimisvahend loodi 2007. aastal ning sellele ettenähtud vahendid olid ajavahemikus 2007–2013 2 miljardit eurot. Stabiliseerimisvahendiga on reageeritud üleilmselt konfliktidele ja kriisidele, võttes meetmeid, mille eesmärk on kõrvaldada riikliku ja piirkondliku tasandi julgeolekuohud, ning suurendades kriisidele reageerimise ja konfliktide ennetamise suutlikkust. Seega on stabiliseerimisvahend võimaldanud ELil võtta õigeaegseid, tõhusaid ja üksteist täiendavaid meetmeid kogu konfliktitsükli vältel.

Kriisidele reageerimine

Stabiliseerimisvahendi määruse artikli 3 kohane stabiliseerimisvahendi kriisidele reageerimise komponent hõlmab suuremat osa stabiliseerimisvahendi eelarvest (1,4 miljardit eurot ajavahemikus 2007–2013). Stabiliseerimisvahendit võib kasutada poliitiliste kriiside, vägivaldsete konfliktide või loodusõnnetuste ennetamiseks või neile reageerimiseks ning see on loodud eesmärgiga tagada õigeaegse, paindliku, integreeritud ja poliitiliselt tundliku abi andmine kolmandatele riikidele.

Alates 2007. aastast on võetud hulk stabiliseerimisvahendist rahastatavaid meetmeid, mis täiendavad ELi üldisi või laiema ulatusega rahvusvahelisi meetmeid ja mida sageli võetakse paralleelselt humanitaarabi meetmetega. Nende eesmärk on edendada hädaabi, taastustöö ja arengu vahelist seost või lihtsustada julgeoleku- ja kaitsepoliitika missioonide poliitiliste eesmärkide saavutamist. Stabiliseerimisvahendi kriisidele reageerimise programmide laadi tõttu ei saa neid eelnevalt kavandada. Need koostatakse kriisiolukorrale või alles tekkivale kriisile reageerimiseks, kui muude ELi vahendite raames ei ole võimalik piisavalt kiiresti reageerida, võttes arvesse horisontaalseid ja geograafilisi eesmärke ning ELi strateegilisi prioriteete. Võetavad meetmed peavad täiendama ELi geograafilisi strateegiaid ja vahendeid ning nendega tuleb otsida sünergia tekitamise võimalusi. Meetmed peavad olema kooskõlas ka riigi ja piirkondlike strateegiate eesmärkidega.

Stabiliseerimisvahendi heakskiitmismenetlused on loodud kuni 20 miljoni euro suuruse maksumusega programmide kiire vastuvõtmise tagamiseks. Stabiliseerimisvahendist rahastatavad meetmed on oma iseloomult poliitilised. Seetõttu on nõuetekohased poliitilised konsultatsioonid ELi sees, samuti riigi ametiasutuste ning muude rahvusvaheliste ja valitsusväliste osapooltega otsuste tegemise protsessi oluline osa.

Pikaajalised probleemid

Stabiliseerimisvahend sisaldab ka kolme pikaajalisemat komponenti, mis on kavandatavad ning millega nähakse ette abi stabiilsete koostöötingimuste kontekstis. Nendeks on meetmed, millega lahendatakse turva- ja julgeolekuprobleeme (artikli 4 lõige 1) ning keemiliste, bioloogiliste, radioloogiliste ja tuumamaterjalidega seotud riskide maandamist (artikli 4 lõige 2) ja kriisiolukorraks valmisolekut käsitlevad meetmed (artikli 4 lõige3).

Stabiliseerimisvahendi 2007.–2011. aasta strateegiadokumendis määras komisjon kindlaks artikli 4 kohaste pikaajalisemate meetmete prioriteedid. Nendeks on: i) rahvusvaheliste jõupingutuste toetamine massihävitusrelvade leviku tõkestamisel meetmete kaudu, mille eesmärk on parandada keemiliste, bioloogiliste, radioloogiliste ja tuumamaterjalide ning toimeainete tõhusat kontrolli, kahese kasutusega kaupade kontrolli ning võimaldada relvastusaladele spetsialiseerunud teadlastel suunata oma teadmised rahuotstarbelisse tegevusse, ii) ülemaailmsete ja piirkondadevaheliste jõupingutuste toetamine salakaubandusest, terrorismist ja organiseeritud kuritegevusest tulenevate ohtude vähendamiseks ning iii) pikaajalisemate suutlikkuse suurendamise meetmete arendamine, mille eesmärk on tugevdada rahvusvahelisi organisatsioone ja valitsusväliseid osalejaid kriisiennetuse või kriisile reageerimise volitustega.

3. Stabiliseerimisvahendist rahastatavad kriisimeetmed (Stabiliseerimisvahendi määruse artiklile 3 vastavad eriabimeetmed

Võimalike stabiliseerimisvahendist rahastatavate kriisimeetmete kiire ja sujuv kaardistamine sõltub Brüsselis asuvate ELi talituste ja kriisikoldes kohapeal asuvate ELi delegatsioonide heast koostööst ja omavahelisest suhtlemisest. Kaardistamisel tuleb arvesse võtta kolme liiki asjaolusid: i) meetme abikõlblikkus (kriisi tegelik olemasolu, meetme täiendav iseloom ja sünergia võimalikkus teiste ELi kriisimeetmetega); ii) meetmete teostatavus (piisav teostusaeg meetmete asjakohaseks ettevalmistamiseks, usaldusväärse rakenduspartneri olemasolu); ning iii) kavandatava meetme poliitiline asjakohasus. ELi liikmesriikide varajane osalemine, näiteks liikmesriikide asjatundjate osalemine stabiliseerimisvahendiga seotud teabekogumismissioonidel, võib anda lisaväärtust ning see aitab kaasa ELi meetmete ühtlustamisele.

3.1. Senine geograafiline levik

Alates 2007. aastast on vahendeid kasutusele võetud 350 miljoni euro ulatuses ning nendega on rahastatud 100 meedet 48 riigis üle maailma. Viimase kolme aasta kriisimeetmed on geograafilise leviku poolest jagunenud suhteliselt võrdselt. Suurem osa toetustest on olnud suunatud Aafrikale (peamiselt Kesk-Aafrika Vabariik, Tšaad, Kongo Demokraatlik Vabariik, Somaalia ja Zimbabwe – umbes 25 %), järgnevad Aasia (peamiselt Bangladesh, Ida-Timor, Nepal, Pakistan, Filipiinid, Lõuna-Tai ja Sri Lanka – umbes 20 %), Lähis-Ida (Liibanon, okupeeritud Palestiina alad ja pagulased Süürias – umbes 18 %), Lääne-Balkan ja Ida-Euroopa (Bosnia ja Hertsegoviina, Kosovo[1] ning Moldova Vabariik – umbes 15 %), Ladina-Ameerika ja Kariibi mere piirkond (Boliivia, Colombia, Kuuba, Haiti, Honduras, Nicaragua ja Peruu – umbes 11 %) ning Kesk-Aasia ja Lõuna-Kaukaasia (Armeenia / Mägi-Karabahhia, Gruusia ja Kõrgõzstan – umbes 11 %).

3.2. Sihtvaldkonnad

Valdkondlikult hõlmavad heakskiidetud meetmed laia teemaderingi ning need on suunatud iga tekkiva konflikti / konfliktijärgse olukorra konkreetsete vajaduste rahuldamisele:

- lühiajaline nõustamine ja konfliktijärgse julgeolekusüsteemi reformi käivitamine (Kesk-Aafrika Vabariik, Kongo Demokraatlik Vabariik, Guinea-Bissau, Liibanon, okupeeritud Palestiina alad, Pakistan, Ida-Timor),

- meetmete võimaldamine või toetamine piirkondades, kuhu on lähetatud julgeoleku- ja kaitsepoliitika missioonid (Afganistan, Tšaad, Kongo Demokraatlik Vabariik, Gruusia, Somaali poolsaar/piraatlus, Kosovo,[2] okupeeritud Palestiina alad),

- ÜRO ja/või piirkondlike organisatsioonide juhitud rahuvalvemissioonide ja rahu tagamise toimingute toetamine (MINUCRAT Tšaadis, Aafrika Liidu ja ÜRO vahendustegevus Darfuris, Aafrika Liit Somaalias),

- õigusriik ning üleminekuperioodi õigusemõistmine (Afganistan, Colombia, Kõrgõzstan, Liibanon, Sierra Leone, Saalomoni Saared, Ida-Timor, Lääne-Balkan),

- ajutiste haldusasutuste ja erikohtute toetamine (rahvusvaheline tsiviilbüroo Kosovos, Liibanoni kohus, Sierra Leone erikohus, demokraatlike institutsioonide ja inimõiguste büroo / endise Jugoslaavia asjade rahvusvahelise kriminaalkohtu programm Balkanil),

- konfliktide lahendamise ja lepitamise toetamine (Colombia, Gruusia, Moldova Vabariik, Myanmar, Nepal, okupeeritud Palestiina alad, Peruu, Sri Lanka, Lõuna-Tai, Uganda, Zimbabwe),

- habraste valimisprotsesside toetamine (kogu Aafrika, Boliivia, Komoorid, Haiti, Moldova Vabariik, Pakistan),

- konflikti- ja katastroofijärgsed taastamisprogrammid (Bangladesh, Kuuba, Kongo Demokraatliku Vabariigi idaosa, Gaza sektor, Haiti, Liibanon, Myanmar, Nicaragua, Peruu) ja ÜRO/Maailmapanga/ELi ühiste vajaduste hindamiste rahastamine (teostatud kaheksa ühist kriisijärgset hindamist) ning

- ümberasustatud isikute toetamine (Gruusia, Liibanon, Süüria).

3.3. Kes on ELi koostööpartnerid?

Umbes 48 % stabiliseerimisvahendi vahenditest rakendavad ÜRO talitused, millel on paljudel juhtudel kohapeal oma võrgustikud, mis on suutelised kriiside korral ja konfliktidest mõjutatud riikides koheselt reageerima. Hoolimata ÜRO võtmerollist on stabiliseerimisvahendi kriisidele reageerimise meetmete eest vastutavad komisjoni talitused erilist tähelepanu osutanud ka selliste teadmiste omandamisele, mis on kättesaadavad konfliktide ennetamisele ja rahutagamisele keskendunud rahvusvaheliste ja kohalike valitsusväliste organisatsioonide üha laieneva võrgustiku kaudu. Selle tulemusena kasutatakse 22 % vahenditest valitsusväliste organisatsioonide kaudu. 17 % rakendatakse koostöös teiste, ÜRO süsteemi mittekuuluvate rahvusvaheliste organisatsioonide kaudu. Sellisteks organisatsioonideks on Aafrika Liit, Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioon ja Maailmapank. Ülejäänud vahendid kasutatakse ära erasektori osalejate (6 %), ELi liikmesriikide ametite (4 %) ja mõnel juhul ka valitsuste riiklike süsteemide kaudu (3 %).

[pic]

3.4. 2009. aastal vastuvõetud kriisidele reageerimise programmid ( eriabimeetmed )

Stabiliseerimisvahendist on selle kolmandal tegevusaastal rahastatud olulisel hulgal kriisidele reageerimise meetmeid, võttes stabiliseerimisvahendi määrusest tulenevaid eriabimeetmeteid . Kokku on 2009. aastal stabiliseerimisvahendi raames tehtud 20 rahastamisotsust ning algatatud 26 meedet. Täielik loetelu kõigist 2009. aastal eelarverubriigi 19.0601 raames tehtud rahastamisotsustest on esitatud käesolevale aruandele lisatud töödokumendis.

Näitena võetud meetmetest võib nimetada kiiret reageerimist Iisraeli tungimisest Gaza sektorisse tekkinud kahjustuste likvideerimisel 2009. aasta alguses. Meetmed võeti komisjoni humanitaarabi ja kodanikukaitse peadirektoraadi juhitud humanitaarabi operatsiooni käigus. Teisteks olulisteks algatatud programmideks olid tsiviilisikute terrorismivastase tegevuse toetamine Pakistanis (15 miljonit eurot), konfliktijärgse toetuse pakett Gruusiale (14 miljonit eurot) ja stabiliseerimisvahendist eraldatud toetus ELi lühiajalisele üleminekustrateegiale Zimbabwes (10,5 miljonit eurot).

Kiiresti alustati ka projektidega, mille eesmärk on anda kohest abi lühikese etteteatamisajaga väljakuulutatud habrastele valimisprotsessidele Boliivias, Sambias ja Komooridel. Lisaks sellele aitas konfliktide leevendamise meetmete kiire rakendamine kaasa olukorra stabiliseerimisele Moldovas ja Liibanonis. Ebastabiilse olukorra lahendamisse Somaali poolsaare piirkonnas sekkuti Jeemenis üle Adeni lahe toimuva salakaubanduse vastase võitluse programmi kaudu ning Keeniat ja Seišelle toetati piraatluses kahtlustatavate üle kohtumõistmisel. Kahtlusalused peeti kinni ELi sõjalise missiooni EUNAVFOR ATALANTA raames.

3.5. ELi delegatsioonide roll kriisidele reageerimises

ELi delegatsioonid esitavad sageli komisjonile Brüsselis projektiettepanekuid ning vastutavad otseselt heakskiidetud eriabimeetmete juhtimise eest. 2009. aastal on enamiku meetmete puhul (19 rahastamisotsust 20st ja 15 stabiliseerimisvahendi rahastutest rahastatavat meedet) rakendamine delegeeritud edasi asjaomases riigis tegutsevale ELi delegatsioonile. See võimaldab pidada õigeaegselt lepingutega seotud läbirääkimisi kohalike osapooltega, samuti on võimalik teostada projekti rakendamise järelevalvet kohapeal. Selle tulemusena oli ELi delegatsioonide osa 2009. aastal stabiliseerimisvahendi raames võetud kohustustest 80 % ja tehtud maksetest 90 %.

[pic][pic]

ELi delegatsioonides stabiliseerimisvahendi projektidega töötava personali arv on kasvanud 22ni, 8 neist töötab piirkondlike kriisimeetmete kavandajana ja ülejäänud 14 delegatsioonides stabiliseerimisvahendi projektijuhtidena, kelle hallatav stabiliseerimisvahendi meetmeportfell on märkimisväärne.

3.6. Rahvusvaheline kooskõlastamine ja mõjuala

Euroopa Komisjon korraldas konverentsi „Making the difference: Strengthening capacities to respond to crises and security threats” (Brüssel, 3.–4. juuni 2009). Konverentsi eesmärk oli uurida, kuidas oleks võimalik kindlaks määrata tõhusad lähenemisviisid kriisidele reageerimise suutlikkuse suurendamiseks. Konverentsil osalesid mitmed partnerid ELi institutsioonidest, kodanikuühiskonnast, akadeemilistest ja rahvusvahelistest organisatsioonidest (ÜRO, Maailmapank, Araabia Liiga, Aafrika Liit).

ELi konfliktiennetus-, kriisiohjamis- ja rahutagamistegevuse kohta on avaldatud mitmeid raamatuid. Eesmärk on tagada sihtrühmade informeeritus ELi kriisidele reageerimise suutlikkuses toimunud arengutest ning ELi meetmetest maailma konfliktipiirkondades. Raamatud on kättesaadavad veebisaidil http://ec.europa.eu/external_relations/ifs/publications/index_en.htm.

3.7. Stabiliseerimisvahendi kriisidele reageerimise meetmete ning ühise julgeoleku- ja kaitsepoliitika (ÜJKP) vastastikune täiendavus ning julgeoleku ja arengu vaheline seos

ELi kriisidele reageerimise ulatuslikkuse tagamiseks jätkati 2009. aastal stabiliseerimisvahendi raames välja töötatud meetmete keskendamist ühise julgeoleku- ja kaitsepoliitika täiendamisele, toetades Keeniat ja Seišelle EUNAVFOR ATALANTA poolt kinnipeetud piraatluses kahtlustatavate üle kohtumõistmisel.

ELi abiprogrammide ning ühise julgeoleku- ja kaitsepoliitika raames rakendatavate stabiliseerimisvahendi kriisidele reageerimise meetmete vastastikuse täiendavuse kohta on teisigi näiteid. Okupeeritud Palestiina aladel, Kosovos[3] ja Afganistanis jätkuvad kriisid on kesksel kohal ja nende puhul on ühine asjaolu, et ELi arenguabiga on hakatud toetama ELi peamisi stabiliseerimisprioriteete, kuna neid on võimalik lisada aastate 2007–2013 programmitsüklisse. ELi juhtivat rolli nii julgeoleku- kui ka arengumeetmetes nimetatud kolmes riigis rõhutavad käimasolevad neli ÜJKP missiooni (EUPOL COPPS ja EUBAM Rafah, EUPOL Afganistan ja EULEX Kosovo).

Kuna nimetatud meetmete eelarve on juba väga suur, on stabiliseerimisvahendit kasutatud suunatud ja täiendaval viisil ülejäänud vajaduste rahuldamiseks. Kõnealuste vajaduste hulka kuuluvad näiteks Kosovos UNMIK IV samba lõppetapp, kohtunike ja prokuröride kontrollimine ja rahvusvahelise tsiviilbüroo esialgsed jooksvad kulud. Lähis-Idas hangiti stabiliseerimisvahendi meetmetega tsiviilpolitsei varustust, et toetada ELi jõupingutusi Palestiina turvateenistuse ümberkorraldamisel ning EUPOL COPPSi tööd. Lisaks sellele eraldati 20 miljonit eurot konfliktijärgsetele meetmetele Gazas. Afganistanis käivitati stabiliseerimisvahendi abil justiitsreform, milles osales kõrgetasemeline eksperdirühm. Meetmeid jätkatakse arengukoostöö rahastamisvahendi programmi raames. Ka Gruusias, kus pärast 2008. aasta sõda Venemaaga on jätkunud kriisijärgne olukord, on üksteist täiendaval viisil kasutusele võetud Euroopa naabrus- ja partnerlusinstrument, ühise julgeoleku- ja kaitsepoliitika missioonid ja stabiliseerimisvahend.

Sellistes piirkondades nagu Aceh, Boliivia, Colombia, Haiti, Mindanao, Pakistan, Sri Lanka, Lõuna-Tai, Ida-Timor ja Jeemen on stabiliseerimisvahendit kasutatud poliitilistele kriisidele või ebastabiilsetele olukordadele kiirelt reageerimiseks juhul, kui muude ELi vahendite kasutamine ei ole olnud võimalik. Nendes riikides on ELi arenguabi suunatud suures osas vaesuse kaotamisele pikemas perspektiivis ning aastatuhande arengueesmärkide saavutamisele, kuna ÜJKP meetmed ei ole seal võimalikud. See näitab, et stabiliseerimisvahend on laiendanud ELi kriisimeetmete geograafilist ja poliitilist kandepinda.

4. Stabiliseerimisvahendi pikaajaline osa (Stabiliseerimisvahendi määruse artikkel 4)

Komisjon võttis uue stabiliseerimisvahendi raames võetavaid pikaajalisi meetmeid käsitleva 2009.–2011. aasta mitmeaastase sihtprogrammi vastu 2009. aasta aprillis. Sellega nähti artikli 4 kolmele prioriteetsele valdkonnale ette 225 miljonit eurot ning see sisaldab uusi programme, mille eesmärk on suurendada rannikuriikide suutlikkust piraatluse vastases võitluses, ühte komisjoni esimestest Afganistanile/Pakistanile ja Sahelile keskendunud terrorismivastastest programmidest ning programmi, mis on suunatud Lääne-Aafrikas ja Ladina-Ameerikas kokaiini salakaubandusega seotud organiseeritud kuritegevuse vastu võitlemisele. Kriisiolukorraks valmisoleku osa hõlmab rahutagamise partnerluse raames intensiivset dialoogi kodanikuühiskonna, ELi liikmesriikide ja rahvusvaheliste ja piirkondlike organisatsioonidega. Massihävitusrelvade leviku tõkestamist ning piirkonnaüleseid ohte ja rahutagamispartnerlust käsitlevad 2009. aasta tegevuskavad võeti vastu 2009. aastal.

Stabiliseerimisvahendi pikaajalise osa esimese kolme aasta jooksul ajavahemikus 2007–2009 eraldati vahendeid summas 139 miljonit eurot. Sellest 36 miljonit eurot eraldati piirkonnaüleste julgeolekuohtude kõrvaldamiseks (artikli 4 lõige 1), 83 miljonit eurot meetmetele keemiliste, tuuma- ja bioloogiliste materjalide või vahenditega seotud riskide maandamise ja nendeks valmisoleku valdkondades (artikli 4 lõige 2) ja 20 miljonit eurot kriisolukorraks valmisoleku komponendi raames võetavatele meetmetele (artikli 4 lõige 3, rahutagamispartnerlus).

4.1. Piirkondadevahelised meetmed organiseeritud kuritegevuse, salakaubaveo, elutähtsa infrastruktuuri kaitsmise, rahvatervisega seotud ohtude ning terrorismivastase võitluse valdkonnas

Aastate 2009–2011 uute sihtprogrammide alusel võeti 25. septembril 2009 vastu 2009. aasta tegevuskava, mis hõlmas kokaiini salakaubaveo marsruute ja elutähtsaid mereteid käsitlevaid uusi kavasid. Tegevuskava kogumaksumus oli 14 miljonit eurot, sellele lisandub ka katseprojekt „ Maritime Awareness and Risks ” (1 miljon eurot). Uue tegevuskava peamine lisaväärtus seisneb piirkonnaülese ebaseadusliku tegevuse vastases võitluses ning ühtses lähenemisviisis, mille eesmärk on kuritegevuse ja terrorismi vaheliste kontaktide kõrvaldamine ELi jaoks olulistes võtmepiirkondades. Uimastite lähteainete ja väikerelvade salakaubavedu on üks peamisi lahendamist vajavaid probleeme.

ELi jõupingutusi kõnealustes valdkondades täiendavad liikmesriikide käimasolevad ja kavandatavad meetmed. Seetõttu on liikmesriikide ekspertidega tihe kooskõlastamine ja nende osalemine tegevuskavade rakendamises oluline, et tagada võimalikult suur sünergia kohalike haldusasutuste käsutuses olevate teadmistega. Selleks moodustas komisjon rahastamisvahendi raames ekspertide rahastamise vahendi, mis võimaldab kasutada riiklikke eksperte välimissioonidel ja meetmete kindlaksmääramisel, nende rakendamisel ja järelvalves ning ekspertide osalemist rahastada. Ekspertide rahastamise vahendiga seotud 2009. aastal korraldatud mitteametlik osalemiskutse on olnud väga edukas, liikmesriikide riiklikud ja poolriiklikud ametiasutused on esitanud umbes 180 osalemissoovi. 2009. aasta lõpuks on üle 30 riigis korraldatud rohkem kui 40 eksperdimissiooni.

2009. aastal jätkas EL ka väike- ja kergrelvade küsimuse edendamist kõigil mitmepoolsetel foorumitel ja kolmandate riikidega peetavates poliitilistes dialoogides. EL tegeles väike- ja kergrelvade, tulirelvade ja lõhkeainete leviku ja salakaubandusega kaasnevate destabiliseerivate mõjude kõrvaldamisega piirkonnaülese mõõtmega konkreetsete projektide kaudu. Kesk-Ameerikas toetab EL Kesk-Ameerika väike- ja kergrelvade kontrolliprogrammi (CASAC) jõupingutusi tulirelvade ja lõhkeainete salakaubaveo vastases võitluses Kesk-Ameerikas ja naaberriikides (1 miljonit eurot). Aafrikas annab EL Nairobis asuva väike- ja kergrelvade piirkondliku keskuse (RECSA) kaudu abi võitluseks tulirelvade ebaseadusliku hankimise ning salaveoga Aafrika ja ELi strateegilise partnerluse raames (3,3 miljonit eurot).

4.2. Meetmed keemiliste, tuuma- ja bioloogiliste materjalide või vahenditega seotud riskide maandamise ja nendeks valmisoleku valdkondades

Aastate 2009–2011 uue sihtprogrammi alusel kinnitati ja võeti 30. novembril 2009 vastu kõnealust komponenti hõlmav kolmas iga-aastane tegevuskava (32 miljonit eurot).

Tegevuskavast rahastatakse keemilise, bioloogilise, kiirgus- ja tuumaohu valdkonna tippkeskuste asutamist, tsiviilvõimekuse ja teabevahetuse tugevdamist, et võidelda keemiliste, bioloogiliste, radioloogiliste ja tuumaainete salakaubaveoga, bioloogiliste ohtude vastu võitlemise suutlikkuse parandamist, endiste relvateadlaste ja –inseneride alternatiivset tööhõivet ISTC/STCU (Moskva rahvusvaheline teadus-ja tehnoloogiakeskus / Ukraina teadus-ja tehnoloogiakeskus) kaudu ning tuumajaamade tegevuse lõpetamist massihävitusrelvade uurimisega tegelenud endiste Iraagi teadlaste uurimissuuna muutmiseks.

Kõik kahes eelmises (2007 ja 2008) iga-aastases tegevuskavas kindlaks määratud meetmed on täielikult lepingutega kaetud ja on alustatud nende rakendamist. Töökavade tulemuste esimene hindamine algas 2010. aasta jaanuaris. See hõlmas kolme peamist valdkonda: kahese kasutusega kaupade ekspordikontroll, keemiliste, bioloogiliste, radioloogiliste ja tuumaainete salakaubaveo vastane võitlus ning massihävitusrelvade uurimisega tegelenud teadlaste ja inseneride teadmiste rahuotstarbelistele eesmärkidele ümbersuunamine. Hindamise tulemusi võetakse arvesse kõnealuse komponendi 2012. – 2013. aasta strateegia ja sihtprogrammi kindlaksmääramisel.

4.3. Stabiliseerimisvahendi kriisideks valmisoleku komponent

Komisjon võttis 30. juunil 2009 vastu stabiliseerimisvahendi kriisideks valmisoleku komponenti käsitleva iga-aastase tegevuskava, mida tuntakse ka rahutagamispartnerluse nime all. Tegevuskava kogusumma ulatub 5 miljoni euroni ja kava keskendub järgmistele meetmetele: i) koostöö tugevdamine ja suutlikkuse arendamine rahvusvaheliste, piirkondlike ja kohalike organisatsioonidega, sealhulgas abi andmine ÜRO vahendamise tugiüksusele, ÜRO rahukindlustamise tugibüroole, rahukindlustamist ja riigi ülesehitamist käsitlevale rahvusvahelisele dialoogile nõrkade riikide ja arengupartnerite vahel, Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni arenguabikomitee sekretariaadi juhitud, rahvusvahelise tegevuse head tava nõrkades riikides ja olukordades käsitlevate põhimõtete rakendamist hõlmavale järelevalveprojektile ning asjaomaste rahvusvaheliste/piirkondlike/kohalike organisatsioonide varajase hoiatamise võrgustikele ühiste vahendite ja töötavade kasutuselevõtu kaudu; ii) kuni 600 täiendava politseieksperdi koolitamisele nende osalemiseks tsiviiloperatsioonides.

Dialoogi kodanikuühiskonna organisatsioonidega edendati nelja nõupidamise abil, mis toimusid 2009. aastal rahutagamise partnerluse raames. Kahel kohtumisel tegeleti partnerlust ennast käsitlevate küsimustega, kahel ülejäänud kohtumisel oli Euroopa ja kohaliku tasandi kodanikuühiskonna ekspertidel võimalik vahetada arvamusi ELi poliitiliste otsuste tegijatega konkreetsete geograafiliste kriiside üle (Bosnia ja Hertsegoviina ning Mägi-Karabahhia).

2009. aasta esimesel poolel algatati rahutagamise partnerlust käsitlev hindamisuurimine. Uurimise käigus konsulteeriti asjaomaste osapooltega (komisjoni talitused, kodanikuühiskond, Euroopa Parlament jne). Uurimise eesmärk oli koguda kokku partnerluse esimese rakendusaasta jooksul saadud kogemused ning koostada soovitused, mis suures osas moodustavad stabiliseerimisvahendi kriisideks valmisoleku komponendi 2010. aasta tegevuskava eelnõu aluse. Uurimuse peamised soovitused on seotud rahutagamise võimalikult laiaulatusliku definitsiooni vastuvõtmisega. Peale selle tuleks eelistada temaatilisi või mitut valdkonda käsitlevaid valdkondi, mis on seotud erinevate geograafiliste kontekstidega ning mis täiendavad selgelt teisi ELi toetatavaid meetmeid ja poliitilisi prioriteete.

Loodud on ka rahutagamispartnerlust käsitlev veebiportaal, mille kaudu on võimalik suhelda kodanikuühiskonna partneritega. Portaali kaudu saavad kodanikuühiskonna organisatsioonid registreeruda ja saada elektroonilisi teateid viimaste partnerlusega seotud arengute kohta. (https://webgate.ec.europa.eu/tariqa/PeaceBuilding/).

5. STABILISEERIMISVAHENDI EELARVE TÄITMINE

5.1. 2009

2009. aasta eelarves assigneeriti 182 442 000 eurot ning stabiliseerimisvahendi lühiajalise komponendi kolme eelarverubriigi raames (19.0601, 19.0602 ja 19.0603) maksti välja 132 822 913 eurot.

Kriisidele reageerimise ja nendeks valmisoleku (stabiliseerimisvahendi määruse artikkel 3 ja artikli 4 lõige 3, eelarverubriik 19.0601) assigneeringud olid aasta lõpu seisuga rakendatud 100 %liselt. Kogusummast assigneeriti 5 miljonit eurot kriisideks valmisolekuks stabiliseerimisvahendi rahutagamise partnerluse 2009. aasta tegevuskava raames. Ülejäänud 130 miljonit eurot assigneeriti kriisidele reageerimiseks. Maksed kriisidele reageerimisele ja nendeks valmisolekule ulatusid 113 miljoni euroni. Maksete assigneeringuid kasutati aasta lõpu seisuga üle 90 %. See kujutab endast kasvu võrreldes aastatega 2008 (86 %) ja 2007 (68 %).

Veel üks näide reageerimise kiiruse märgatavast paranemisest on see, et 92 % puhul 2009. aasta assigneeringutest oli leping sõlmitud ja 2/3 lepinguga kaetud vahenditest maksti välja sama aasta jooksul.

Stabiliseerimisvahendi ülejäänud pikaajalise osa (artikli 4 lõige 1 ja artikli 4 lõige 2, eelarverubriigid 19.0603 ja 19.0602) 2009. aasta eelarve 47 miljonit eurot kasutati samuti 100 %liselt ära, peaaegu pool vahenditest kaeti lepingutega sama aasta jooksul.

5.2. 2007. ja 2008. aastal vastuvõetud kriisidele reageerimise programmide edusammud

Kõik 2007. ja 2008. aasta kriisidele reageerimise meetmed ja vahendid on lepingutega kaetud ning eelarve assigneeringud kasutati ära 100 %liselt (215 miljonit eurot, välja arvatud rahutagamise partnerlusele eraldatud 20 miljonit eurot). Enamik 2007. aastal võetud kriisidele reageerimise meetmetest ja umbes pool 2008. aastal võetud meetmetest viidi 2009. aasta jooksul lõpule. Kokku on alates 2007. aastast võetud 100st meetmest 40 lõpule viidud ning umbes 80 % lepingutega kaetud vahenditest on välja makstud. Assigneeringuid, lepinguid ja väljamakseid käsitlev üksikasjalik statistika on esitatud käesolevale aruandele lisatud töödokumendis.

6. Kokkuvõte

Eelnevat arvestades on stabiliseerimisvahend esimese kolme aasta jooksul pärast kasutuselevõttu poliitilise tähtsuse, strateegilise eesmärgi, üldise vastavuse ning meetmete ja eelarve täitmise poolest märkimisväärseid edusamme teinud.

Stabiliseerimisvahendit, ÜRO rahutagamisfondi ja Maailmapanga rahukindlustamise ja riigi ülesehitamise fondi käsitlev uus võrdlev uurimus kinnitab seda arvamust. Ühendkuningriigi rahvusvahelise arengu ministeeriumi tellitud ja doonorrühma (Kanada, Jaapan, Madalmaad, Norra ja Rootsi) toetatud uurimuses järeldati, et stabiliseerimisvahend võimaldab ELil:

„anda oma panus konfliktijärgsetes üleminekuetappides ning täiendada laiemat institutsioonilist suutlikkust ja osalemist sellistes olukordades. Stabiliseerimisvahendiga võime suunata märkimisväärseid tehnilisi ja rahalisi vahendeid riigi ülesehitamise ja rahutagamise protsessidesse ning ülesehitustöödesse, sealhulgas peamiste institutsioonide ja süsteemide tugevdamisse, ning ühendada pikaajalisi arengukavasid, ja see on selgelt suhteline eelis. Stabiliseerimisvahendi juhtimine ja otsustamissüsteem näib olevat tõhus ja on tugevalt seotud kõrgetasemeliste otsustusprotsessidega. … Stabiliseerimisvahendi peakorteritasandi juhtimisstruktuur näib võimaldavat selliste strateegiliste otsuste tegemist, mis hõlmavad ka väga tundlike poliitiliste küsimuste käsitlemist ning ebakindlates keskkondades töötamisega kaasnevate ohtude juhtimist. Igakuised kohtumised ELi poliitika- ja julgeolekukomitees võimaldavad liikmesriikidel küsimustega alati kursis olla ning see suurendab ka ELi partnerite vahelist koordineerimist”[4].

See moodustab kindla aluse, millel on stabiliseerimisvahendi abil võimalik ühiselt rakendada meetmeid, mida võtab ELi kriisidele ja konfliktidele reageerimise eest vastutava kõrge esindaja/asepresidendi juhtimisel Euroopa välisteenistus asjaomaste ühenduse vahendite, ÜJKP ja muude ELi kriisohjevahendite raames.

[1] Vastavalt ÜRO julgeolekunõukogu resolutsioonile 1244 (1999).

[2] Vastavalt ÜRO julgeolekunõukogu resolutsioonile 1244 (1999).

[3] Vastavalt ÜRO julgeolekunõukogu resolutsioonile 1244 (1999).

[4] Funding Peacebuilding and Recovery : A Comparative Review of System-Wide Multi-Donor Trust Funds and other Funding Instruments for Peacebuilding and Post-Conflict Recovery, report by Donata Garrasi commissioned by the UK Department for International Development (DFID), 2010.