Kuigi finantsraamistiku eesmärk on tagada eelarvedistsipliin, peab see samal ajal olema piisavalt paindlik, et võimaldada vahendite tõhusat jaotamist ning liidul kiirelt reageerida ettenägematutele asjaoludele ja hädaolukordadele.

Koos käesoleva ettepanekuga teeb komisjon seadusandlikud ettepanekud liidu omavahendite süsteemi reformimiseks, mille hulka kuulub ettepanek Euroopa Liidu omavahendite süsteemi käsitleva nõukogu otsuse vastuvõtmiseks, millega suurendataks iga-aastase omavahendite sissenõudmise ülemmäära 1,29 %-ni kogurahvatulust maksete puhul ja 1,35 %-ni kogurahvatulust kulukohustuste puhul. Suurendamise põhjuseks on suuremad maksevajadused, mis tulenevad Euroopa Arengufondi lisandumisest eelarvesse, ja uute prioriteetide rahastamine ning soov tagada samal ajal piisava kindlusvaru, selleks et liit oleks igas olukorras võimeline oma finantskohustusi täitma.

Selleks et toetada 27 liikmesriigiga liidu prioriteetseid tegevussuundi ja pidades silmas Euroopa Arengufondi lisandumist liidu eelarvesse, teeb komisjon ettepaneku, et 2021.–2027. aasta finantsraamistiku kulukohustuste ülemmäär on 1134,6 miljardit eurot 2018. aasta püsivhindades, mis vastab 1,11 %-le ELi kogurahvatulust, ja vastav maksete ülemmäär on 1104,8 miljardit eurot 2018. aasta püsivhindades, mis vastab 1,08 %-le ELi kogurahvatulust.

Finantsraamistiku kulurubriikide ülesehitus vastab ettepaneku eesmärgile võtta vastu lihtsam ja läbipaistvam eelarve, mis on selgelt suunatud poliitiliste prioriteetide elluviimisele. Iga rubriigi alajaotusi ja nendesse kuuluvaid poliitikavaldkondi on üksikasjalikult kirjeldatud finantsraamistiku teatises.

Finantsraamistiku määruse ettepanek ja uue kokkuleppe eelnõu on kooskõlas põhimõtete ja peamiste poliitiliste eesmärkidega, mis on esitatud 2. mail 2018. aastal vastu võetud komisjoni teatises „Tänapäevane eelarve liidu jaoks, mis hoiab, kaitseb ja avardab võimalusi: mitmeaastane finantsraamistik aastateks 2021–2027“. Eeskätt on nimetatud põhimõtteid ja eesmärke arvesse võetud finantsraamistiku kestuse ja poliitilisi prioriteete kajastava ülesehituse puhul, samuti suurema paindlikkuse vajaduse ja finantsraamistiku jaoks ettenähtud summade osas.

Ettepanekutes on aktide kohaldamise alguskuupäevana ette nähtud 1. jaanuar 2021 ja need on koostatud 27 liikmesriigist koosneva liidu jaoks, mis on kooskõlas Ühendkuningriigi teatega tema kavatsuse kohta astuda välja Euroopa Liidust ja Euratomist, tuginedes Euroopa Liidu lepingu artiklile 50, mille Ülemkogu sai 29. märtsil 2017.

Käesolevas seletuskirjas on põhitähelepanu pööratud nendele punktidele, mis on uued või mida komisjon soovib kehtiva finantsraamistiku määrusega võrreldes muuta, seda nii määruse ettepaneku puhul, millega määratakse kindlaks mitmeaastane finantsraamistik aastateks 2021–2027 (edaspidi „finantsraamistiku määrus“), kui ka eelarvealast koostööd ja usaldusväärset finantsjuhtimist käsitleva institutsioonidevahelise kokkuleppe eelnõu (edaspidi „uue kokkuleppe eelnõu“) puhul.

Asjaolu, et mitmeaastane finantsraamistik on sätestatud aluslepingus ja seega liidu esmases õiguses, annab tunnistust finantsraamistiku tähtsusest Euroopa Liidu eelarvestruktuuri nurgakivina.

Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „alusleping“) artiklis 312 on sätestatud, et mitmeaastane finantsraamistik määratakse kindlaks ühehäälselt vastu võetud nõukogu määrusega. Finantsraamistikuga määratakse kindlaks kulukohustuste assigneeringute iga-aastased piirmäärad iga kululiigi kohta ning maksete assigneeringute iga-aastane piirmäär ning kehtestatakse kõik muud sätted, mida on vaja iga-aastase eelarvemenetluse sujuvaks toimimiseks.

Nii nagu kehtivas määruses nr 1311/2013 on ka finantsraamistiku määruse ettepaneku sätted jagatud peatükkideks. Mõningate sätete järjekorda on muudetud, et nende esitus oleks loogilisem.

Asjakohane on säilitada sätted, milles loetletakse olukorrad, kus tuleks ette näha finantsraamistiku muutmine (aluslepingute muutmine nii, et see avaldab mõju eelarvele, liidu laienemine, Küprose taasühendamine).

Finantsraamistiku ülemmäärasid võib kohandada ka muude asjaolude tõttu. Näiteks selleks, et võimaldada kulukohustuste ümberpaigutamist juhul, kui uute eeskirjade või koostöös liikmesriikidega täidetava eelarvega programmide vastuvõtmine hilineb, või kohandada ühtekuuluvuspoliitika rahastamispaketti vastavalt uusimatele statistilistele andmetele eraldamismeetodi osas. Samuti võib kohandamine olla vajalik assigneeringute ümberpaigutamiseks selliste peatamismeetmete tühistamise tagajärjel, mis on võetud konkreetsete alusaktidega, mis seovad fondide tõhususe usaldusväärse majandusjuhtimisega või liidu eelarve kaitsmisega, juhul kui liikmesriikides on tegemist üldistunud puudustega õigusriigi toimimises.

3.Selliste erivahendite osas, mille puhul võib assigneeringute eelarvesse kandmisel finantsraamistiku ülemmäärasid ületada, tuleks selgitada, et see kehtib nii kasutatavate kulukohustuste kui ka maksete assigneeringute kohta. Lisaks eeltoodule:

1.Kulukohustuste ülemmäärade maksimaalne võimalik ärakasutamine, lubades konkreetset ja võimalikult suurt paindlikkust rubriikide ja aastate lõikes: lisaks piisaval tasemel mittesihtotstarbeliste varude tagamisele teeb komisjon ettepaneku kasutada täiel määral ära kehtiva raamistikuga kehtestatud maksete koguvaruga seotud mehhanismid. Uuendusena teeb komisjon ettepaneku laiendada olemasoleva kulukohustuste koguvaru suurust ja ulatust, selleks et luua liidu reserv, mida rahastatakse eelmise eelarveaasta kulukohustuste ülemmäärade raames allesjäänud varudest ja vahenditest, mis on ELi eelarvest eraldatud, kuid mida lõpuks ELi programmide rakendamisel ei kasutata ja mis seejärel vabastatakse. Lisaks säilitatakse viimase abinõuna kasutamiseks ettenägematute kulude varu.

Finantsraamistiku teatises kirjeldatud põhjustel on paindlikkus olulisem kui kunagi varem ja üks järgmise finantsraamistiku peamisi aluspõhimõtteid. Tuginedes juba 2014.–2020. aasta finantsraamistikus sisalduvatele uuenduslikele sätetele, tuleks tulevikus põhitähelepanu suunata paindlikkusmehhanismide tugevdamisele, edendamisele ja täiustamisele, selleks et muuta kogu süsteem elastsemaks, säilitades samal ajal mitmeaastase raamistiku pakutava stabiilsuse.

Mitmeaastase finantsraamistiku (2014–2020) esimestel aastatel pidi liit lahendama ootamatuid probleeme, mille enneolematu ulatus tulenes naaberriikide ebastabiilsusest ning sellega kaasnenud julgeolekuohust ja rändeliikumisest. Selleks et võtta kasutusele täiendavad rahalised vahendid nende probleemide lahendamiseks vajalike meetmete jaoks, kasutati palju finantsraamistiku paindlikkuse võimalusi, eeskätt finantsraamistiku määrusega ettenähtud erivahendeid. See võimaldas liidul otsustavalt tegutseda, kuid pani eelarve paindlikkuse viimase piirini proovile.

Artiklis 1 sätestatakse finantsraamistiku kestus, milleks on seitse aastat (2021–2027) finantsraamistiku teatises esitatud põhjustel.

Artikkel 2 – Vastavus finantsraamistiku ülemmääradele

Artikli 2 lõikes 1 viidatakse lisale, mis sisaldab mitmeaastase finantsraamistiku ülemmäärade tabelit), ja kehtestatakse institutsioonidele kohustus järgida eelarvemenetluses iga-aastaseid ülemmäärasid kooskõlas aluslepingu sätetega.

Samuti nähakse sellega ette turuga seotud kulude ja otsetoetuste vaheülemmäära kohandamine vastavalt ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP) kahe samba vahelise paindlikkuse kohaldamisele, mis on sätestatud ÜPP õigusaktides.

Lõikes 2 mainitakse erivahendeid, mis on täpsemalt loetletud määruse eelnõu 3. peatükis (artiklid 9–14), põhimõttel, et need vahendid ei sisaldu mitmeaastases finantsraamistikus ja et konkreetsetes olukordades eraldatakse nendele vahendeid rohkem, kui finantsraamistiku ülemmäärad seda võimaldavad, seda nii kulukohustuste kui ka vastavate maksete assigneeringute puhul. Selleks et säilitada praegune paindlikkus ja institutsioonide ülesanded kõnealuste vahendite kasutamisel, on nende kasutuselevõtmise menetlused lisatud uue kokkuleppe eelnõusse.

Lõikes 3 korratakse kehtiva artikli 3 lõike 3 sõnastust ja viiakse see kooskõlla liikmesriikidele antava finantsabi määratlusega, mis on esitatud finantsmääruse X jaotises. See hõlmab maksebilansi toetamise süsteemi ja Euroopa finantsstabiilsusmehhanismi (EFSM) raames liikmesriikidele antavaid laene, aga ka uue Euroopa investeeringute stabiliseerimisvahendi kaudu nendele liikmesriikidele antavaid laene, keda tabab tõsine asümmeetriline vapustus. Säilitatakse põhimõte, et kui liikmesriikidele antava finantsabi raames antud tagatud laen tuleb maksta tagasi liidu eelarvest, tuleks välistada selliste võimalike kulude katmine finantsraamistiku arvel (st vajatavaid summasid ei arvestataks mitmeaastase finantsraamistiku ülemmäärades).

Asjakohane ülemmäär, mis piirab liidu suutlikkust tagada laenu ELi eelarvest, on omavahendite ülemmäär, mitte finantsraamistiku ülemmäär.

Artikkel 3 – Omavahendite ülemmäära järgimine

Artiklis korratakse kehtiva määruse artikli 4 sõnastust. Igal aastal tuleb tagada vastavus omavahendite ülemmääraga. Juhul kui omavahendite sissenõudemäärad ületavad maksete assigneeringute ülemmäärade tulemusena omavahendite ülemmäärasid, tuleb kohandada finantsraamistiku ülemmäärasid.

2. peatükk – Finantsraamistiku kohandused

Artikkel 4 – Maksete koguvaru

Artiklis korratakse kehtiva määruse artikli 5 sõnastust ajavahemikuks 2022–2027, ent ilma piiranguteta ülemmäärade kohandamise summadele, et tagada konkreetne ja võimalikult suur paindlikkus.

Artikkel 5 – Tehnilised kohandused

Artiklis korratakse kehtiva määruse artikli 6 sõnastust. Finantsraamistik esitatakse 2018. aasta hindades. Selle iga-aastase tehnilise kohandamise menetlus ja 2 %-line deflaator jäävad samaks. Lõikes 1 muudetakse punktide d–f järjekorda, et kajastada artiklite järjekorda 3. peatükis.

Artikkel 6 – Ühtekuuluvuspoliitikale eraldatavate vahendite kohandamine

Artiklis korratakse kehtiva määruse artikli 7 sõnastust ühtekuuluvuspoliitika rahastamispaketi kohandamise kohta vastavalt uusimatele statistilistele andmetele, välja arvatud Ühtekuuluvusfondist toetuse saamise tingimustele vastavuse läbivaatamine. Tehtud muudatused kajastavad finantsraamistiku 2021–2027 ajakava.

Artikkel 7 – Kohandused, mis seonduvad meetmetega, mis on seotud usaldusväärse majandusjuhtimisega või liidu eelarve kaitsmisega, juhul kui liikmesriikides esineb üldistunud puuduseid õigusriigi toimimises.

Makromajanduslike tingimuste täitmise osas korratakse artiklis kehtiva määruse artikli 8 sõnastust. Tehakse ettepanek laiendada seda mehhanismi finantsraamistiku ülemmäärade kohandamisele selliste meetmete tühistamise tagajärjel, mis on seotud liidu eelarve kaitsmisega, juhul kui liikmesriikides esineb üldistunud puuduseid õigusriigi toimimises. Mõlemal juhul tehakse ettepanek, et maksimumtähtaeg peatatud kulukohustuste taaskandmiseks eelarvesse peaks piirduma n+2 aastaga.

Artikkel 8 – Kohandus seoses uute eeskirjade või koostöös liikmesriikidega täidetava eelarvega programmide vastuvõtmisega

Tehakse ettepanek kavandada ülemmäärade muutmine juhul, kui uute eeskirjade või koostöös liikmesriikidega täidetava eelarvega programmide vastuvõtmine hilineb, tehniliseks kohanduseks muutmise asemel, nagu see on praegu (kehtiva finantsraamistiku määruse artikkel 19), kuna tegemist on automaatse ja mehhaanilise muudatusega, mida tuleb kiiresti rakendada, et hõlbustada programmitöö lõpuleviimise protsessi. Tehakse ettepanek kanda 2021. aastal kasutamata jäävad vahendid võrdsete osadena nelja järgmisesse aastasse 2022–2025.