KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Konsultatiivne teatis fosfori säästva kasutamise kohta

(EMPs kohaldatav tekst)

1. Sissejuhatus

Fosfor on eluks vajalik element. Fosfor on ka tänapäevase põllumajanduse asendamatu osa, kuna sööda ja väetiste koostises ei ole sellele aseainet. Praegune olukord, kus fosforiringe kõigis etappides esineb raiskamist ja kadu, süvendab muret fosforiga varustamise pärast tulevikus ning veereostuse ja pinnase saastumise pärast nii ELis kui ka kogu maailmas. Fosfori säästvale kasutamisele aitaksid kaasa selle tõhus tootmine ja kasutamine, ringlussevõtt ning raiskamise vähendamine – nii liigub maailm ressursitõhususe suunas, kus loodusvarad on tagatud ka tulevastele põlvkondadele.

Käesoleva konsultatiivse teatise eesmärk on juhtida tähelepanu fosfori kasutamise kestlikkusele ning algatada arutelu valdkonna hetkeseisu ja järgmiste sammude üle. Selle dokumendi koostamisel ei ole peetud silmas konkreetset õigusakti. Käesolev meede kuulutati välja Ressursitõhusa Euroopa tegevuskava[1] raames ja seda tuleks vaadelda kui osa ressursitõhususe üldisest parandamisest nii ELis kui ka kogu maailmas.

Fosforit leidub üle maailma suhteliselt palju ja selle varud on suured. Samas on mitu tegurit, mille koostoime tõttu peab EL fosforiga varustamise kindluse valdkonda jälgima. Esiteks leidub ELis ainult väike varu fosfaadisisaldusega kivimeid. Teiseks on fosforiidi hind viimasel ajal kõikunud – 2008. aastal tõusis see pisut enam kui aastaga 700 %, mistõttu kerkis ka väetiste hind. Kolmandaks ei ole eriti võimalik fosforit vähemtähtsamatelt kasutusaladelt ümber suunata, kuna kaevandatud fosforist ligi 90 % juba kasutatakse sööda ja väetise tootmiseks. Ringlussevõetud fosfori kasutamise parandamine ELis ja kogu maailmas aitaks tagada selle olulise toorainega varustamise kindlust ja soodustada fosfori ühtlasemat levikut nii piirkondlikult kui ka ülemaailmselt. Majanduslikult parandaks fosforist sõltuvate ELi ettevõtete mitmekesisem fosfaadiga varustamine nende vastupidavust võimaliku tulevase hinnakõikumise ja muude suundumuste suhtes, mis võivad nende impordisõltuvust suurendada.

Lisaks tekiks tõhustamise ja kao vähendamise tulemusel keskkonna- ja ressursikasutusele märkimisväärne kasu. Praegu ei kasutata fosforit paljudes fosforiringe etappides tõhusalt. See põhjustab problemaatilist veereostust ja mitme seotud loodusvara raiskamist. Tooraines sisalduvad saasteained (nt kaadmium ja uraan) võivad samuti tekitada tervise- ja keskkonnaprobleeme. Sõltumata saadaoleva kaevandatud fosfaadi kogumahust ja varustuskindluse küsimustest, piisaks ainuüksi mainitud kasust, et põhjendada tõhusamaid fosfori kasutamise ja ringlussevõtu meetmeid. Fosfori kasutamise ja ringlussevõtu tõhususe parandamise meetmetel oleks ka palju muid eeliseid – parema mullakasutusega kaasneks näiteks kasu kliimale ja elurikkusele.

Nende küsimuste lahendamine on keerukas. ELi piirkondades, kus tegeletakse põllukultuuride tootmisega, kaldutakse pinnase fosforisisaldust stabiliseerima, samas sõltutakse seal jätkuvalt fosfaate sisaldavatest mineraalväetistest. Intensiivne loomakasvatus on koondunud teatud piirkondadesse sadamate, tiheda asustusega keskuste ning saadaoleva tööjõu ja oskusteabe lähedale. Selline koondumine on põhjustanud nendes piirkondades sõnniku ületootmise, mille tõttu pinnase fosfaadisisaldus ja veereostuse oht järk-järgult suureneb. Suurlinnade kasvades tekib olukord, kus fosforit sisaldavad kanalisatsiooni- ja toidujäätmed asuvad üha kaugemal põllumajandusmaast, kus neid saaks pärast asjakohast käitlemist kasutada.

Sellele vaatamata saaks olukorda oluliselt parandada. Kasutatava fosfori kaod tekivad peamiselt mullaerosiooni ja leostumise ning sõnniku, biolagunevate jäätmete ja reovee ebatõhusa kasutamise tõttu. Näiteks selgus Prantsusmaal toimunud ringluse analüüsist, et 50 % seal kasutatud fosfori üldmahust kaob: ligi 20 % reoveega, sama palju erosiooni ja leostumisega ning 10 % toidujäätmete või muude biojäätmete kujul[2]. Fosfori säästvat kasutamist on hakatud põhjalikult uurima. Ühendkuningriigi keskkonna-, toidu- ja maaeluministeeriumi korraldatud uuringus määratleti fosfor kui tuleviku ressursirisk, mis on põllumajanduse jaoks oluline ja mille puhul liikmesriigid eraldi ei suudaks seda probleemi lahendada[3]. Paljud teadusväljaanded on toonud esile meie praeguse käsitluse ohud ja kulud.

Riikide, ELi ja rahvusvahelisel tasandil on juba võetud meetmeid, peamiselt fosforist tuleneva veereostuse probleemide lahendamiseks ja fosforit sisaldavate jäätmete (nt toidu- ja biolagunevad jäätmed) vähendamiseks. Kuid need meetmed koostati veereostuse tõkestamise eesmärgil või muudel poliitikaeesmärkidel, mitte fosfori ringlussevõttu ja säästmist silmas pidades. Otseselt fosfori tõhususe ja taaskasutamise algatusi on jätkuvalt vähe ja neid ei võeta poliitika väljatöötamisel arvesse. Erandiks on Rootsi, kus kehtestati riiklik vahe-eesmärk: 2015. aastaks võetakse vähemalt 60 % reovees sisalduvatest fosforiühenditest tootlikul maal uuesti kasutusele. Vähemalt pool sellest kogusest tuleb viia tagasi põllumajandusmaale. Madalmaad on kehtestanud fosfaadi väärtusahela kokkuleppe, millega eri sidusrühmad on võtnud endale kohustuse täita sellise eesmärgi nagu ringlussevõetud fosfori kasutamine nende tootmisprotsessis kokkulepitud määras[4]. Saksamaa töötab välja õigusakti fosfori raiskamise vähendamiseks. Pärast esimest Euroopa säästva fosfori konverentsi koostasid sidusrühmad Euroopa fosforiplatvormi, mille eesmärk on luua Euroopas ringlussevõetud fosfori turg ja tagada fosfori säästvam kasutamine[5].

Lähitulevikus pole ELis kaevandatud fosfori täielik asendamine ringlussevõetud fosforiga ei võimalik ega vajalik. Siiski stabiliseeriks suuremamahulisem ringlussevõtt ja orgaanilise fosfori kasutamine seal, kus seda on vaja, kaevandatava fosfaadi vajaliku koguse ning vähendaks mulla saastumise ja veereostusega seotud probleeme. Selline tegevus aitaks meil pikas perspektiivis (kus ressursi füüsilised piirangud saavad üha tähtsamaks) fosforiringe lõpule viia.

2. Nõudlus ja pakkumine aastani 2050 ja edasi

Esimesed fosforväetised olid orgaanilist päritolu: peamiselt sõnnik erinevate põllumajandussüsteemide kombinatsiooni kaudu ja seejärel kondijahu ja guaano – esimesed laialdaselt kaubeldavad väetisetooted. Seejärel töötati välja tõhusad fosforiidi kaevandamise ja sellest väetise tootmise meetodid, mis olid üheks 1940ndatest alguse saanud põllumajanduse tootlikkuse nn rohelise revolutsiooni eeltingimuseks. Kuigi loomasõnnik on endiselt oluline fosforiallikas väetistes (ELis on see peamine allikas – aastas kasutatakse väetisena 4,7 miljonit tonni sõnnikut[6]), on fosfaate sisaldavast mineraalväetisest saanud maailma põllukultuuride tootmise peamine fosforiallikas ning ka kogu uue ringes osaleva fosfori algallikas.

Joonis 1. Fosforväetiste allikad maailmas [7]

2.1. Fosfori pakkumine

Praegu on fosforiidi tootmine koondunud vähestesse riikidesse. Ükski neist ei asu ELis, v.a Soome, kus toodetakse väikseid koguseid. 2011. aastal oli ELi impordist sõltuvuse määr ligi 92 %[8]. Rahvusvahelise väetiste arenduskeskuse (International Fertilizer Development Center, IFDC) värskeima uuringu[9] kohaselt pärinevad kaks kolmandikku fosforiidist praegustest varudest Marokost/Lääne-Saharast, Hiinast ja USAst. Samas on veel palju riike, kus asub väiksemaid varusid. Selles aruandes on Maroko/Lääne-Sahara varude kohta lisatud märge, et neisse tuleks suhtuda ettevaatusega.

Järelikult on raske ennustada, milline on fosforiidi pakkumise täpne ulatus ja kas see katab pikas perspektiivis nõudluse. Samas kinnitavad parimad saadaolevad tõendid, et varusid jätkub mitmeks põlvkonnaks, ja sageli avastatakse uusi varusid, kusjuures tulevikus kaevandatav geograafiline ala laieneb. Tulevikus on ette näha etappi, kus varustamine hakkab vähenema, kuid see ei toimu lähitulevikus.

ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon (FAO) kogub statistikat väetiste kasutamise kohta kogu maailmas, kuid see ei hõlma fosforiidiressursse ja -varusid. Kaubanduslikel eesmärkidel kasutatavaid ettevõtete fosforiidivarusid käsitletakse enamasti Austraalia organisatsiooni JORC[10] (või samaväärses) eeskirjas, mis on kõnealuse tööstusharu varude kirjelduste klassifitseerimise ja harmoneerimise standard, kuid see ei ole koostatud riiklike või rahvusvaheliste varude põhjal. Sellise teabe võrdlusallikas on alati olnud USGS (United State Geological Survey), kuid ajavahemikus 1990–2010 ei ajakohastatud USGSi statistikat täielikult valitsusvälistest allikatest pärineva teabega. Nagu eespool märgitud, esitas IFDC 2010. aastal uue, märgatavalt suurema varude prognoosi, mis tugines tööstusharu teabel, ja selle põhjal ajakohastas USGS 2011. aastal oma ressursiprognoosi[11]. Käesolevas dokumendis on võimaluse korral kasutatud neid arve ning USGSi ressursi ja varude määratlust. Joonisel 2 on esitatud varude prognoosi muutus.

Joonis 2. Fosforiidivarude korrigeerimise mõju – väljendatud triljonites P2O5 tonnides[12]

Mitmes akadeemilises väljaandes on esitatud küsimus, kas on vaja luua ametlik aruandlussüsteem ja statistika järelkontroll. See peaks võimaldama teabe kogumist viisil, mis kaitseb ärisaladust, kuid samas annab avaliku sektori asutustele ja muudele sidusrühmadele kindluse, et neil on täpne teave. Hädavajalik oleks kaasata olemasolevaid riiklikke geoloogiliste uuringute organisatsioone.

Fosfori orgaanilised allikad on sageli rasked ja suuremahulised materjalid (nt sõnnik ja kanalisatsioonijäägid), mida ei ole lihtne pikki vahemaid transportida. Samas võiks varustamist piirkondlikult paremini jaotada, parandades materjali kättesaadavust nii kvantitatiivselt kui ka kvalitatiivselt. Seda küsimust on põhjalikumalt uuritud neljandas punktis.

2.2. Kasvav nõudlus väetiste järele, et toita maailma

FAO prognoosi kohaselt väetiste nõudluse kohta maailmas jätkub väetiste kasutamise kasv. FAO hinnangul suureneb fosfaadi kui väetise toitaine kasutamine 2015. aastaks kuni 43,8 miljoni tonnini aastas ja 2030. aastaks 52,9 miljoni tonnini[13]. Need hinnangud põhinevad eeldusel, et mõnedes arenguriikides (eriti Sahara-taguses Aafrikas) jätkub ebasoovitav olukord, kus kasutatakse väga vähe väetist. Praegu kasutatakse maailmas fosforit ligi 20 miljonit tonni aastas. Lisaks nähakse ette loomakasvatuse suurenemisest tingitud fosforinõudluse kasvu söödas[14].

Pikemas perspektiivis on märke sellest, et tõenäoliselt suureneb nõudlus jätkuvalt. Ennustatakse, et aastaks 2050 on maailma elanikkond kasvanud enam kui üheksa miljardi inimeseni. Elanikkonna kasvu ja toitumisharjumuste muutuste tulemusel prognoosib FAO, et selleks ajaks on toidunõudlus kasvanud 70 %,[15] kui jätkub praegune mittekestlik suundumus. See omakorda toob kaasa olukorra, kus kasutatakse rohkem maad põllumajanduslikuks tootmiseks ja/või kasutatakse olemasolevat põllumaad intensiivsemalt. Selle tagajärjel kasvab nõudlus väetiste järele.

Väetisenõudluse suurenemist põhjustab ka biokütuste tootmise kasv maailmas[16]. Juba aastatel 2007–2008 hinnati biokütuse tootmisega seotud väetiste kasutamise mahuks 870 000 tonni fosforit aastas[17].

2.2.1. Ebakorrapärased arengusuunad maailma fosforikasutuses

Joonis 3. Maailma kaart: agronoomilise fosfori ebakorrapärased arengusuunad 2000. aastal[18]

Joonisel 3 on esitatud maailma fosforibilansi arvutamise uuringu tulemused. Jooniselt on näha, et on palju arenguriike, kus esineb märkimisväärne fosfori puudujääk[19]. Need väärtused jäävad allapoole tasemest, mida on vaja mulla pikaajalise tootlikkuse säilitamiseks ja selleks, et võimaldada nõutavat saagikuse kasvu. Osa sellest nõudlusest saaks katta kohalike orgaaniliste allikate parema ärakasutamisega, kuid tõenäoliselt tuleb suur osa sellest nõudlusest katta fosforiiditarnetega. Kuna arengumaailmas prognoositakse elanikkonna kasvu, on ka suurim vajadus fosfaatväetiste mahu kasvu järele piirkondades, kus praegu on pinnase fosfaadisisaldus väikseim.

Fosfori nõudluse suurenemist maailmas aeglustab osaliselt fosfori kasutamise vähenemine intensiivse loomakasvatuse piirkondade ümbruses, kus pinnas sisaldab ülemäärasest sõnnikulaotamisest tulenevalt rohkem kasutatavat fosforit, kui seda põllukultuuride tootmiseks vaja läheb (osa EList, USA ja Hiina). Seda vähenemist võivad põhjustada ka majanduslikud tegurid, sest ülemäärase fosforisisaldusega küllastunud maal ei kaasne saagile ega keskkonda käsitlevatele õigusaktidele, mille eesmärk on vähendada veereostust, mingit kasu. Samas tuleb märkida, et kui nendes piirkondades loomakasvatust ei vähendata, jääb fosforivajadus sööda kaudu samaks.

2.3. Pakkumise ja nõudluse tasakaal

Väetise tööstusliku tootmise algusaegadest peale on väetise nõudluse jätkuva kasvuga järjepidevalt kaasnenud kaevandatud fosforiidimahu suurenemine. Vahetevahel on suuremate geopoliitiliste sündmuste tagajärjel selles suundumuses toimunud ajutisi muudatusi, eriti kui Nõukogude Liidu lagunemisega 1990. aastatel kaasnes väetisenõudluse ajutine langus maailmas. Kui need erandid välja jätta, on kasvutrend olnud jätkuv.

2.3.1. 2008. aasta järsk hinnatõus

Aastatel 2007–2008 tõusis fosforiidi hind 14-kuulise ajavahemiku jooksul üle 700 %. 2008. aastal kehtestas Hiina fosforiidile 110–120 %lise ekspordimaksu, mida vähendati mitmes etapis 35 % tasemele, mis kehtib tänapäevani. Fosforhappe kasutatav tootmisvõimsus maailmas tõusis peaaegu maksimaalse võimaliku tasemeni. Kõrge hind tekitas märgatava huvi ajakirjanduse ja sidusrühmade seas. Järsule hinnatõusule järgnes selle drastiline vähenemine maailmamajanduse languse jooksul, kuigi alates 2011. aastast on hinnad jälle tõusma hakanud. Fosforiidi hinnatõus sõltub peamiselt pakkumisest ja nõudlusest, kusjuures nõudlusele avaldavad tugevnevat survet näiteks biokütuste tootmiseks kasutatavad põllukultuurid. Hinnatõus peegeldub ka toiduhindades ja see võib olla üks väiksem toidu hinnatõusu tegur, kuigi selle osakaal on tunduvalt väiksem kui naftahinnal.

2.3.2. Arutelu fosforitootmise haripunkti ja varustamise kindluse teemal

USGSi statistika põhjal, mis oli tollal ainus avalikult kättesaadav teave, prognoosisid paljud teadlased ja muud kommentaatorid, et fosforitootmise haripunkti (s.o ajahetk, mil maailma fosforiiditoodang saavutab haripunkti ja hakkab seejärel vähenema) jõutakse võib-olla keskpikas perspektiivis[20] või ehk on see juba möödunud[21]. Pärast seda on USGS oma prognoosi varude kohta ajakohastanud ja need arvutused ei ole enam asjakohased. Lisaks on mitu teadlast väitnud, et varude uurimine Hubberti kõvera[22] järgi ei sobi fosfori puhul, eriti kuna fosforit saab ringlusse võtta. Nad väidavad ka, et kui hind tõuseb, siis leitakse muid loodusressursse, isegi kui mõne sellise toorme kaevandamine on keerukam või kui need sisaldavad rohkem lisandeid.

Fosforivarude kahanemisest tulenev fosfori haripunkt ei ole tõenäoliselt järgmiste põlvkondade jaoks probleem, kuid selles arutelus tõstatatud küsimused seoses varustuskindlusega püsivad asjakohased ka tänapäeval. Kuigi praegu kasutatakse uusi kaevandusi ja töötatakse välja uusi meetodeid, näiteks fosfori ammutamine merepõhjast, vähenevad muud allikad. Praeguste tehnoloogiliste ja keskkonnatingimuste korral võib USA kaevanduste kasutusiga piirneda umbes 50 aastaga. Hiina-sisese tootmise eluiga ei ole selge, kuid väga suurt riigisisest nõudlust arvestades on vähetõenäoline, et seda allikat saab tulevikus suurte koguste ekspordiks kasutada.

2.3.3. Tooraineid käsitlev algatus

2010. aastal uuris Euroopa Komisjoni töörühm 41 toorainet eesmärgiga teha kindlaks, millised materjalid on ELi jaoks olulise tähtsusega. Pärast seda, kui töörühm hindas iga materjali majanduslikku tähtsust, tarnete vähenemise ohtu ja keskkonnamõju, kinnitas komisjon loetelu 14 toorainest, mille tähtsust loeti oluliseks. Hindamist korratakse 2013. aastal ja see hõlmab ka fosforiidi hindamist.

2.3.4. Fosforiidivarude kvaliteet

Varude suurusest ja asukohast enam võib probleem seisneda järelejäänud maardlate raskmetallisisalduses. Fosforiit on tavaliselt mingis osas saastunud kaadmiumiga, mis on toksiline element. Soomes, Venemaal ja Lõuna-Aafrikas kaevandatav fosforiit on tardkivim ja selle kaadmiumisisaldus on väga väike (mõnikord vähem kui 10 mg kaadmiumi kilogrammi P2O5 kohta). Samas on Põhja- ja Lääne-Aafrika ja Lähis-Ida leiukohad settelised ja seal on kaadmiumisisaldus tavaliselt palju suurem – halvimal juhul enam kui 60 mg kaadmiumi kilogrammi P2O5 kohta. Väetisest tuleneva pinnase kaadmiumiga saastumise kontrollimine tähendab (punkt 3.3), et kui puhtamad maardlad kahanevad, siis tõuseb tõenäoliselt mullakaitsenõuetele vastava väetise tootmise kulu või müüakse ELi karmimate nõuete tõttu suurema kaadmiumisisaldusega materjali mujal. Puhaste varude ebatõhus kasutamine viib selle olukorra kiirema saabumiseni, v.a juhul, kui kaadmiumiärastuse[23] meetodid muutuvad majanduslikult kättesaadavaks.

1. küsimus. Kas Teie arvates on põhjust muretseda fosforiidi levikuga seotud varustuskindluse küsimuste üle? Kui jah, siis mida tuleks teha, et neid probleeme koostöös tootjariikidega lahendada?

2. küsimus. Kas siin esitatud pakkumise ja nõudluse ülevaade on õige? Mida saaks EL teha, et soodustada tarnete vähenemise ohu kahandamist näiteks kestliku kaevandamise või uue kaevandamistehnoloogia kasutuselevõtu abil?

3. küsimus. Kas Teie arvates on teave fosforiidi ja väetiste pakkumise ja nõudluse kohta maailmas piisavalt kättesaadav, läbipaistev ja usaldusväärne? Kui ei, siis milline oleks parim viis hankida läbipaistvamat ja usaldusväärsemat teavet ELi ja maailma tasandil?

3. Keskkonnamõjud kogu fosforiringe kestel

Fosfori kestlik kasutamine ulatub selle üksiku elemendi probleemidest kaugemale. Kui fosforit raisatakse, kaasneb sellega ka fosfori tootmistsüklis kasutatava energia, vee ja muude ressursside raiskamine. Lisaks põhjustab veekogudesse jõudev fosfor omakorda keskkonnaprobleeme, eelkõige eutrofeerumist. Joonisel 4 on kujutatud fosforiringe jooksul toimuva ebatõhususe määra.

Joonis 4. Kaod fosforiringes[24]

3.1. Kaevandamine, töötlemine ja väetiseks või söödaks muundamine

Tänapäeval toimub fosfaadi kaevandamine peamiselt avakaevandustes. Taoline kaevandusmeetod vajab suuri maa-alasid[25]. Lisaks kaevandusmaale on maad vaja ka pinnasekuhjade ja savi settetiikide jaoks. Tootmise käigus tekkinud tahkete jäätmete kogus võib olla suur, kuid see erineb tootmiskohtade lõikes oluliselt – ühe uuringu kohaselt läheb ühe tonni fosforhappe tootmiseks vaja 9,5 tonni fosfaadimaaki ning selle käigus tekib 21,8 tonni erinevaid jäätmeid ja 6,5 tonni rikastamisjäätmeid[26].

Fosforhappe tootmisjaamad tekitavad ka suures mahus fosfokipsi-nimelist kõrvalsaadust. Osades riikides ladustatakse fosfokipsi radioaktiivsuse määrade regulatsiooni tõttu või seetõttu, et muud võimalused on konkurentsivõimelisemad (looduslik kips ja suitsugaasidest saadav kips), suurte puistangutena. Samas kasutatakse seda mõnes riigis (nt Brasiilia ja Hiina) üha enam ehituses ja põllumajanduses[27].

Fosforiidi kaevandamisel ja töötlemisel kasutatakse ka palju vett. Kuigi tänapäevastes kaevandustes saab kuni 95 % kasutatud veest uuesti kasutada, ei ole selline tõhususe määr kaugeltki mitte üldlevinud. Lisaks esineb väga happelise töötlemisvee lekke- ja imbumise oht, eelkõige fosfokipsi puistangute basseinidest, ja see võib saastada vee ökosüsteeme. Kuna fosforiidimaardlad asuvad sageli veevaestes piirkodades, võib veega varustamisest saada fosfaadi kaevandamisel märkimisväärne takistus.

Lisaks on kaevandamine energiamahukas protsess. Praeguseks on ainsad kogu valdkonda hõlmavad terviklikud energiatarbimise uuringud üsna aegunud, kuid nendekohaselt kulub ühe tonni lõpptoote saamiseks 2,4 GJ primaarenergiat – kui võtta arvesse ka selle vedu Euroopasse, oleks see kogus kahekordne[28]. Viimasel ajal toimunud tõhususe kasv fosfaadikaevandustes on olukorda tõenäoliselt parandanud, kuid selle määr erineb kaevanduseti. Igal aastal veetakse üle maailma miljoneid tonne fosforiiti ja väetisi ning sellega kaasnevad transpordist tingitud keskkonnakulud.

3.2. Põllumajandusest ja heitveest tulenev veereostus

Põhiliselt intensiivsest põllumajandusest ja aiandusest tulenev ülemäärane fosfor on peamine järvede ja jõgede eutrofeerumise põhjustaja. Inimeste väljaheidetest või muust olmekasutusest pärinev kontrollimata või halvasti kontrollitud reovesi ja tööstussaaste suurendavad nende probleemide kaalu veelgi. Mineraalväetis põhjustab harvem piirkondlikke ebakorrapärasusi, mis on nende probleemide puhul sümptomaatiline, kuid võib siiski olla mõnes piirkonnas kahjustav tegur.

Mullaerosiooniga võivad suured mullas sisalduvad fosforikogused pinnavette kanduda. Hiljuti Teadusuuringute Ühiskeskuse konstrueeritud mulla vee-erosiooni mudeli kohaselt mõjutab selline erosioon 27 ELi liikmesriigis 1,3 miljoni km² suurust maa-ala[29]. Ligi 20 % sellest mõjutatud maa-alast ohustab mullakadu, mis ületab aastas 10 tonni hektari kohta. Hiljuti laotatud väetise või sõnniku äravool võib veereostust veelgi suurendada. Pinnase koormamine väga suure fosfaadimääraga ei kahjusta tavaliselt saagi kasvu, kuid see võib mõjutada looduslike ökosüsteemide taimede elurikkust ning suuremate fosfaadikoguste liikumine lähimatesse veekogudesse toob samuti kaasa bioloogilise tasakaalu rikkumise. Lisaks kaudsele kaole lastakse maailma mõnes piirkonnas endiselt sõnnikut otse vooluveekogudesse või kanalisatsioonivõrku, mis lisandub asulareoveest tulenevale reostusele. Kuigi mullaerosioon on peamine fosfaatide vette sattumise viis liivase pinnasega aladel või taimkatteta nõlvadel, võib küllastunud pinnasega aladel olla oluline tegur ka fosfori imbumine pinnavette.

Vastavalt Euroopa Keskkonnaameti 2010. aasta aruandele keskkonnaseisundi kohta (SOER 2010),[30] ületab põllumajandusest tulenev fosforiheide magevette 0,1 kg fosforit hektari kohta aastas pea kõikjal Euroopas ja saavutab probleemsetel aladel väärtuse enam kui 1,0 kg hektari kohta aastas. Seepärast on paljudes ELi mere- ja rannikuvetes suur või väga suur fosforisisaldus. Veemajanduskavade hindamise esialgsetest tulemustest[31] selgub, et 82 % valgaladel avaldab põllumajandus fosforiga märkimisväärset survet vooluveekogudele. Mõnes uuringus[32] on väidetud, et me oleme juba ületanud planeedi kandevõime mageveekogude fosforireostuse osas.

Fosfori ja muude toitainete kadu, mis tuleneb eespool nimetatud põhjustest ja reoveest tekkiva saaste tagajärjel, võib põhjustada taimede ja vetikate vohamist. See toob kaasa eutrofeerumise, mis võib omakorda taimede/vetikate tekkimise ja tarbimise protsessid tasakaalust välja viia. See mõjutab liikide mitmekesisust ja vee sobivust inimkasutuseks. Lisaks võib sellega kaasneda väga äge vetikavohang, kusjuures osa vetikaliike on kahjulikud ja põhjustavad kalade või muu mereloomastiku hukku ning võivad pärast lagunemist olla inimestele ja loomadele vesiniksulfiidi heite tõttu mürgised. Sellise olukorra parandamiseks kulub aastaid isegi pärast seda, kui reostuse allikas on kõrvaldatud, sest fosfor saab sette osaks, mille sage häirimine vallandab korduva eutrofeerumisprotsessi.

3.3. Mulla saastumine

Praegu on kõige suuremat muret valmistav fosfaatväetistes sisalduv saasteaine kaadmium (v.a juhul, kui seda ei ole kaadmiumiärastuse teel eemaldatud), kuigi jälgida tuleb võib-olla ka muid raskmetalle. Kui kaadmium on juba pinnasesse jõudnud, on seda sealt raske eemaldada, kuid see võib liikuda edasi taimedesse ja seal akumuleeruda. Teatud taimedes (päevalill, rüps, tubakas jne) akumuleerub kaadmium suurtes kogustes.

2002. aastal küsis komisjon toksilisuse, ökotoksilisuse ja keskkonna teaduskomitee (SCTEE) arvamust,[33] kui tõenäoline on kaadmiumi akumuleerumine pinnases fosfaatväetiste kasutamise tagajärjel. ELi liikmesriikide (ja Norra) korraldatud riskihindamise uuringute ja lisaanalüüsi põhjal prognoosis SCTEE, et fosfaatväetiste puhul, mille kaadmiumisisaldus on 60 mg kilogrammi P2O5 kohta või enam, on oodata kaadmiumi akumuleerumist suuremas osas ELi pinnasest. Samas fosfaatväetiste puhul, mis sisaldavad 20 mg kaadmiumi kilogrammi P2O5 kohta või vähem, ei prognoosita pikaajalist pinnase akumuleerumist saja aasta jooksul, kui mitte arvestada muid kaadmiumi allikaid. Mõni pinnas sisaldab looduslikult palju kaadmiumi ja seepärast tuleb selliste alade hindamisel olla tähelepanelikum.

Tervisemõjusid käsitletakse 2007. aasta detsembris avaldatud ELi kaadmiumi ja kaadmiumoksiidi käsitlevas riskihindamisaruandes[34]. Aruandes leiti, et peamine kaadmiumist tulenev oht on toidu ja suitsetamise kaudu tekkiv neerukahjustus. Kaadmiumi ja kaadmiumoksiidi ohtude vähendamise strateegias soovitatakse meetmeid kaadmiumisisalduse vähendamise jaoks toiduainetes, tubakasegudes ja fosfaatväetistes, võttes arvesse erinevaid ELis kehtivaid tingimusi[35]. Seda kinnitasid Euroopa Toiduohutusameti (EFSA) 2009.[36] ja 2011.[37] aastal korraldatud riskihindamine kaadmiumi sisalduvuse kohta toidus ja ka ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni ja Maailma Tervishoiuorganisatsiooni ühise lisaainete ekspertkomisjoni (JECFA)[38] 2010. aasta järeldused. Siiani ei ole enamiku nende meetmete ettevalmistus veel lõppenud, kuid riskijuhtimisotsused on söödas ja toidus sisalduvate jääkide maksimaalse määra alusel vastu võetud.

Mulla ja põhjavee uraaniga saastamise (mida põhjustab peamiselt looduslik taustasisaldus, kuid probleemi süvendab tõenäoliselt fosfaatväetiste uraanisisaldus[39]) kohta on teateid Saksamaa liivase pinnasega aladelt, mis võib mõnel juhul mõjutada kahjulikult joogivee töötlemist. Selline saastumine võib kaasa tuua täiendavaid ettevaatusabinõusid ja lisakulusid joogivee ja põllumajandustootmise valdkonnas.

4. küsimus. Kuidas me peaksime lahendama fosfori kasutamisest tuleneva mulla saastumise ohu ELis?

4. Fosfori tõhusama kasutamise potentsiaal ja selle takistused

Ringlusanalüüsist ja tehtud uurimistööst selgub, et fosfori kasutamise ringes on praegu mitu märkimisväärsete fosforikoguste kadumise punkti. Samas on olemas meetodid fosfori taastamiseks või selle kasutamise tõhustamiseks[40]. Kui fosforiidi ja selle kõrvalsaaduste hinnad saavutasid 2008. aastal haripunkti, hakkas tekkima majanduslik huvi ringlussevõetud fosfori mitme alternatiivse allika vastu. Pärast seda on hinnad saavutanud uue taseme 200 dollari juures tonni kohta. Suurem osa fosfori ringlussevõtmise kuluanalüüsist pärineb fosforiidi hinnatõusu eelsest ajast ja on seega praeguseks aegunud. Veelgi enam, kui ringlussevõetud fosfori kõige paljulubavamate allikate töötlemise tehnoloogia areneb ja tekib mastaabisääst, hakkavad nende hinnad langema. Lisaks hinnale on ringlussevõetud fosfori kasutamisest tulenev peamine majanduslik kasu paindlikkus – järjepidevad tarned, kohalik päritolu ja puudub fosforiidi hinna ebastabiilsus.

Ressursitõhususe seisukohast nähtub konstrueeritud mudelist, et primaarallikatest pärinevate fosforväetiste kasutamise kasv maailmas 2050. aastaks võib piirduda 11 %ga (võrdluseks: praeguse olukorra jätkumise stsenaariumi korral on kasvuprognoos 40 %[41]). USA olukorra majanduslikud mudelid näitavad, et kui mineraalväetiste hinnad tõusevad ja maksusid korrigeeritakse nii, et isegi ainult väike osa fosfori ülemäärase kasutamise välismõjudest on kaetud, laieneks ringlussevõetud allikatest pärineva fosfori kasutamine suurtele põllumajanduslikele maa-aladele[42]. Teadusuuringute Ühiskeskuse lämmastiku, fosfori ja kaaliumi (NPK) prognoosi projektis tehtud töö on suurendanud tõenäoliste arengusuundade teabebaasi[43].

Joonisel 5 on kujutatud voogude ja kao üht analüüsi maailma tasandil – mõnes osas on ELis olukord üsna erinev, eriti saagi ja pärast saagikoristust toimuva kao osas. Muud maailma, riigi või piirkonna analüüsid võivad siiski oluliselt erineda. Samuti on mõnede siinesitatud kadude kohta esitatud vastuväiteid. Globaalse ülevaate parandamise nimel toimuv teadustöö on veel pooleli.

Joonis 5. Maailma fosforivoog põllumajandus-, toidu- ja kanalisatsioonisüsteemide kaudu (ümardatud väärtused)[44]

5. küsimus. Millisel tehnoloogial on kõige suurem üldine potentsiaal fosfori kestliku kasutamise suurendamiseks? Millised on sellega kaasnev kasu ja kulud?

6. küsimus. Mida peaks EL fosfori kestliku kasutamisega seotud edasise teadustöö ja innovatsiooni seisukohast toetama?

4.1. Tõhusam kaevandamine, töötlemine ja tööstuslik kasutamine

Fosfaadikaevandamise tõhususe senise teadusliku analüüsi kohaselt kaob kaevandamise, töötlemise ja rikastamise käigus kuni kolmandik kogukivimist,[45] millele lisandub 10 % kadu transpordi ja käitlemise käigus[46]. Samas on pärast hinnatõusu viimasel ajal tehtud investeeringute tagajärjel tõhusus osades kaevandustes oluliselt paranenud. Toote või kõrvalsaaduse raiskamise vähendamise, puhtama toote tootmise või energia, vee ja kemikaalide säästmise eesmärgil on kasutusel või väljatöötamisel palju tehnoloogilisi uuendusi. Tõenäoliselt peitub nende uuenduste põhjus kõrgemas hinnas ja optimaalsete varude kahanemises, kuid üks tegur võib olla ka ELi tarbimisvajadus (eriti saastusest puhastamise kontekstis). Lisaks jätkub töö väetiste ohutuse kvaliteedi ja väetiste sisalduse läbipaistvuse parandamise nimel (märgistamise kaudu), eriti väetisemääruse muutmise kontekstis. Hiljuti vastu võetud detergentide määruse muudatus, millega piiratakse fosfaatide ja muude fosforiühendite kasutamist kodumajapidamises kasutatavates pesupesemisvahendites ja kodumajapidamises kasutatavates nõudepesumasinate detergentides, aitab samuti vähendada fosfori vähemolulisemat kasutamist ja piirata detergentidest pärineva fosfori heidet.

4.2. Fosfori tõhusam kasutamine ja säilitamine põllumajanduses

Tõhus taimekasvatus tähendab, et pinnases on piisavalt taimedele kättesaadavat fosforit (kriitiline tase), mis täidab taime vajadust kogu selle arengu jooksul, kuid ei ületa seda taset[47]. ELis on mitme algatusega juba fosfori kasutamist tõhustatud ja põllumajanduses fosfori kadu vähendatud. Nende algatuste alla kuuluvad nitraatide direktiivi[48] kohased tegevusjuhendid ja -kavad ning maaelu arengupoliitika kohased põllumajanduse keskkonnatoetuskavad. Kasvav huvi mullakaitse vastu, mida toetab mullakaitse teemastrateegia, ning ühise põllumajanduspoliitika nõuetele vastamise süsteemi raames välja töötatud heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste (GAEC)[49] mulla osa aitavad kaasa mullakasutuse paranemisele ning orgaanilise aine kao ja erosiooni vähendamisele (mõlemad neist on fosforikao tegurid). Põllumajandusettevõtte tasandil on fosforikasutuse parandamisel ja tõhustamisel veel palju arenguruumi[50]. See hõlmab täppispõllumajanduse meetodeid, näiteks sõnniku muldaviimine ja anorgaanilise väetise kaasamine, kuigi tähtis on ka mõõta fosfori- ja sõnnikusisaldust põllul, et tagada sobiva väetisekoguse kasutamine õiges kohas ja õigel ajal, suurendades nii fosforisisaldust kriitilise tasemeni. Üldiselt aitaks mulla ja selles sisalduva fosfori kadu vähendada tõhusam töö tuule- ja vee-erosiooni vähendamise nimel ning sagedasemad külvikorrad. Väetiste kasutamist aianduses võiks samuti parandada, eriti kinniste süsteemide kaudu.

Väetiste tõhusust saaks suurendada mõne turul oleva või peatselt turule jõudva uue tehnoloogia kaudu, eelkõige ensüümipõhiste meetodite kaudu (nt juure arengut parandavad uuendused ja bakteriaalsete inokulantide kasutamine), mis on välja töötatud taimede fosfori sidumise tõhususe parandamiseks.

Loomakasvatuses on fosfori tõhususe parandamise meetodid laiemalt levinud. Fosforisisaldust on eelkõige sööda puhul kohandatud looma eri elutsüklite vajadustega (faasiline toitmine) ja monogastriliste kariloomade söödale on lisatud fütaasi. Nende meetodite abil vähendatakse sööda fosforisisaldust, sest loomad omandavad fosforit tõhusamalt. Kuid neid meetodeid ei ole veel täielikult kasutusele võetud. ELis väljastatakse järjepidevalt lube uute fütaaside söödalisanditena kasutamiseks.

Nende meetodite laiemat rakendamist takistavad peamiselt hind ja praktilisus. Kui fütaasi on juba laialdaselt kasutusel, siis ülejäänud meetodeid tuleb veel süsteemselt uurida (sh spetsiaalsed väliuuringud), enne kui need levinud meetoditeks saavad.

Sellega seoses täidavad teadusuuringute raamprogramm aastateks 2014–2020 ja Euroopa innovatsioonipartnerlus „Põllumajanduse tootlikkus ja jätkusuutlikkus” olulist rolli fosfori efektiivsema kasutamise ja säilitamise uute lahenduste väljaarendamisel põllumajanduses.

7. küsimus. Kas Teie arvates on saadaolev teave fosforikasutuse tõhususe ja ringlussevõetud fosfori kasutamise kohta piisav? Kui ei, siis millist statistilist teavet oleks veel vaja.

8. küsimus. Kuidas saaks Euroopa innovatsioonipartnerlus „Põllumajanduse tootlikkus ja jätkusuutlikkus” aidata kaasa fosfori jätkusuutliku kasutamise edendamisele?

4.2.1. Sõnniku parem kasutamine

Viimase kümnendi jooksul on nitraadidirektiivi rakendamise tulemusel sõnnikukasutamine oluliselt paranenud. Hüppeliselt on kasvanud huvi sõnniku töötlemise ja töödeldud sõnniku fosforirikka tahke osa muundamise vastu müügikõlblikuks tooteks selle tootmispiirkonnast (kus põllud on sageli toitainetest küllastunud) väljaspool. Kuigi läga veesisaldus on algselt 95 %, võib töötlemisega tahke osa sisaldust suurendada ligi 30 %ni läga algsest mahust. Samas püsivad töödeldud sõnniku väljaveo puhul mitu takistust, näiteks transpordi- ja energiakulu. Vastuvõetavus tarnitavates põllumajandusettevõtetes on endiselt probleemiks.

Tänapäeval jõuab juba 15 liikmesriigis 22st[51] fosfor ringlussevõetuna põllumajandusmaale sõnniku kaudu. Samas ei ole ülejäänud liikmesriikides ja paljudes ELi piirkondades sõnniku suuremamahulisema töötlemise ja mineraalväetiste asemel kasutamise võimalust veel täielikult ära kasutatud.

9. küsimus. Mida saaks teha, et tagada sõnniku parem kasutamine ja suuremamahulisem töötlemine ülemäärase sõnnikuga varustatud piirkondades ja toetada töödeldud sõnniku kasutamist neist piirkondadest väljaspool?

4.3. Toidujäätmete vältimise ja taaskasutamisega seotud võimalik kasu

Toidujäätmete vähendamine tootmis- ja tarbimisetapis vähendaks vajadust lisada süsteemi uut kivimist toodetud fosforit. Toidujäätmetega seonduvat olukorda on põhjalikult uuritud. Iga ELis elav inimene tekitab aastas keskmiselt 180 kg toidujäätmeid[52]. Fosfori kestlikku kasutamist mõjutavad väga palju see, kuidas me toitu toodame ja tarbime, mis tüüpi ja millistes kogustes toitu me sööme ja kui palju me seda raiskame. Seetõttu on selles valdkonnas väga palju arenguvõimalusi. Seda teemat käsitletakse põhjalikumalt teatises kestliku toidu kohta, mis võetakse vastu 2013. aastal. See tehti teatavaks ressursitõhususe tegevuskavas, kus seati eesmärk vähendada raisatava toidu kogust ELis 2020. aastaks poole võrra.

Lisaks toidu raiskamise vähendamisele võiksime tekkinud toidujäätmeid paremini ära kasutada. Praegusel ajal toidujäätmete ja biolagunevate jäätmete suured kogused enamjaolt põletatakse ja sageli ei võeta tuhas sisalduvat fosforit uuesti kasutusse. Lisaks kaovad märkimisväärsed fosforikogused prügilates. Prügilate direktiivi[53] kohaselt nõutakse liikmesriikidelt 2016. aastaks biolagunevate olmejäätmete prügilatesse ladustamise järkjärgulist vähendamist kuni 35 %ni selliste jäätmete kogusest 1995. aastal. Selle direktiivi mõjul on biojäätmete ringlussevõtmine märgatavalt kasvanud, kuid see ei seostu alati ressurssi kõrgeima väärtusega kasutusega.

Biolagunevate jäätmete kasutamisega haljas- või köögijäätmetest saadud komposti, sette või tuha kujul saaks ringlusse võtta suuri fosfori- ja muude toitainete koguseid. Selle jäätmevoo kasutuselevõttu takistab praegu biolagunevate jäätmete sobiva kasutamise ja kvaliteedinõuete väga killustunud käsitlemine ELis. Ühenduse tasandil töötatakse välja kriteeriumid selle määramiseks, millal biolagunevad jäätmed lakkavad olemast jäätmed. See aitab ületada õiguslikke takistusi. Samuti on olulise tähtsusega väetisemääruse muutmine, mille vastuvõtmise tähtaeg on 2013. aastal. Selles kontekstis uuritakse võimalust veelgi tõhusamalt harmoneerida nendele kriteeriumidele vastavate biolagunevate jäätmete ELi turule juurdepääsu, kuna neid jäätmeid võib seejärel kasutada sisendmaterjalina orgaanilistes jäätmetes ja mullaparandusainetes, mille kohta esitatakse uue väetisemääruse jaoks kohaldamisala laiendamise taotlus.

Lisaks sellele on mitu põllumajandusest pärinevat jäätmevoogu ja toiduainetootmise kõrvalsaadust, millega saaks õige käitlemise korral suuri fosforikoguseid ringlusse võtta. Mõne nimetatud ressursi puhul on rahvatervise probleemid ja nende lahendamiseks vajalikud meetmed teinud selle protsessi viimastel aastatel vähemtõhusaks. Üks märkimisväärne näide on liha-kondijahu ja töödeldud loomne valk, arvestades asjaolu, et fosforisisaldus on suurim luustikus. Kuigi osa liha-kondijahust põletatakse ja saadud tuhka kasutatakse kas väetisena (otseselt või mullaparandusainena) või fosforitootmisel,[54] läheb suurem osa fosforist raisku. Töödeldud loomset valku on lubatud kasutada söödas ja orgaanilistes väetistes ja seda on turul saada suurtes kogustes. Kui tuvastatakse muid ohutuid kasutusalasid, võib olla võimalik sellise materjali kasutamist reguleerivat õigusraamistikku[55] muuta.

10. küsimus. Mida saaks teha, et parandada toidujäätmetest ja muudest biolagunevatest jäätmetest pärineva fosfori taaskasutamist?

4.4. Reovee käitlemine

Inimtarbimisega kaasnevad paratamatult jäätmed, kuid reoveepuhastusjaamadest pärineva fosfori taaskasutamiseks on mitu meetodit. Neid meetodeid on viimaste aastate jooksul mitme katseprojekti kaudu märgatavalt edasi arendatud ja nüüdseks on Lääne- ja Põhja-Euroopasse loodud kaubanduseesmärgil töötavad rajatised.

Kuigi fosfori ärastamist reoveest nõutakse asulareoveedirektiivi[56] artikli 5 kohaselt, ei nõuta sellega fosfori eraldamist kasutataval kujul. Selle direktiivi üks eripära seisneb asjaolus, et sellega lubatakse fosfori flokuleerimist raua abil, mille tagajärjel tekib tugevalt seotud ühend, millest ei ole lihtne saada kaubanduslikult taaskasutamiskõlblikku fosforit ja taimed ei saa seda täielikult omastada.

Fosfori eraldamiseks on olemas muud meetodid, millega selliseid probleeme ei kaasne, näiteks fosforiärastus reoveest struviidi kujul, kanalisatsioonijääkide põletamine ja tuha kasutamine ning kanalisatsioonijääkide otsene kasutamine põldudel pärast asjakohast käitlemist. Kõigil juhtudel on toote agronoomiline kvaliteet äärmiselt tähtis, et tagada fosfori tegelik kättesaadavus ja omandatavus põllukultuuridele. Praegu kasutatakse uuesti ligi 25 % reovees sisalduvast fosforist ja selle levinuim meetod on kanalisatsioonijääkide otsene kasutamine põldudel. Taaskasutamise kogupotentsiaal on üsna suur – ELis ligi 300 000 tonni fosforit aastas[57] – ning kanalisatsioonijääkide kasutamise (otsene või tuhana kasutamine) osakaalu suured erinevused ELi liikmesriikide vahel on märk sellest, kui suur potentsiaal on hea tava harmoneerimisel.

Enamiku nende meetodite kaubanduslik ja keskkondlik elujõulisus sõltub nende ressursside lahjendamise määrast. Veetustamise ja suurte vedelikumahtude ümbertõstmise protsessid nõuavad palju energiat ja raha. Tähtis on ka saasteainete puudumine, kuna sellisel juhul tuleb täita karme nõudeid ja põhjalikke kontrollimenetlusi ning kanalisatsioonijääkide põletamise korral ei tohi neid jääke muude jäätmetega segada.

Kuigi kanalisatsioonijääkide direktiiviga[58] on loodud tingimused jääkide ohutuks kasutamiseks põllumajandusmaal, on see tänapäevaks aegunud, eriti arvestades kaadmiumi ja muude saasteainete liiga kõrgeid piirmäärasid. Kuusteist liikmesriiki on kehtestanud direktiivis sätestatud nõuetest rangemad nõuded. Karmimate kvaliteedinõuete harmoneerimine tekitaks põllupidajate ja tarbijate seas suuremat kindlust, et ELis on ohutu kanalisatsioonijääke kasutada. Selleks, et soodustada tõhusamat ressursikasutust tulevikus, tuleb nende probleemide lahendamisega tegeleda, et kanalisatsioonijääkidele kehtestatud tootenõuded tekitaksid kogu lõppkasutajate ahela (põllupidajad, edasimüüjad ja lõpptarbijad) vältel usaldust. Kanalisatsioonijääke saab ka kompostida ja praegu väljatöötamisel olevate kriteeriumidega selle määramiseks, millal jäägid lakkavad olemast jäägid, uuritakse, kas selline jääkide kompost vastab rangetele nõuetele kindlustamaks, et põllupidajad seda kompostimise järel kasutama hakkavad.

11. küsimus. Kas reoveepuhastamisest pärineva fosfori taaskasutamise mõned vormid peaksid olema kohustuslikud või soovituslikud? Mida saaks ette võtta, et muuta kanalisatsioonijäägid ja biolagunevad jäätmed põllumajandustootmisele kättesaadavamaks ja aktsepteeritavamaks?

4.5. Orgaaniliste väetiste kasutamine

Üks orgaanilistest kõrvalsaadustest ja jäätmetest pärineva fosfaadi tõhusama kasutamise eeliseid on see, et see ei suurenda Euroopa ökosüsteemis esineva kaadmiumi üldkogust, kui need kõrvalsaadused ja jäätmed pärinevad Euroopas toodetud toidust ja söödast, mis omakorda sisaldab Euroopa pinnasest imendunud kaadmiumi. Siiski võib mõnes orgaanilises väetises esineda vase ja tsingiga saastumisest tulenevaid probleeme.

Kuigi paljud (sõnnikust, kanalisatsioonist ja biolagunevatest jäätmetest pärineva) fosfori taaskasutamise tööstuslikud meetodid on juba laialt kasutusele võetud, puudub ühtne strateegia selliste taastuvate allikate kasutamise edendamiseks põllupidajate hulgas. Taaskasutatud väetise hind on tavaliselt mineraalse fosfaatväetise omast kõrgem. Palju saab veel ära teha sellistes valdkondades nagu ringlussevõetud fosfori turgude ja selle kasutamise suurendamise takistuste tuvastamine ning juba saadaolevate tehnoloogiavõimaluste rakendamine.

5. Järgmised sammud

Käesolevas konsultatiivses teatises käsitletakse esimest korda fosfori kestliku kasutamisega seotud küsimusi ELis. Nüüd tuleb algatada arutelu valdkonna hetkeseisu ja järgmiste sammude üle.

Euroopa institutsioone ja kõiki muid huvilisi (organisatsioonid ja eraisikud) on kutsutud üles esitama oma kommentaare konsultatiivses teatises esitatud küsimuste kohta ja ka muude fosfori kestlikku kasutamist käsitlevate küsimuste kohta, mida nad soovivad tõstatada.

Sidusrühmadel palutakse esitada oma kommentaarid hiljemalt 1. detsembriks 2013 järgmisele e-postiaadressile: env-use-of-phosphorus@ec.europa.eu.

Selleks, et teada saada, kuidas teie isikuandmeid ja ettepanekuid kasutatakse, lugege palun käesolevale teatisele lisatud isikuandmete kaitse eeskirja. Kutseorganisatsioone kutsutakse üles registreeruma komisjoni huvirühmade esindajate registrisse (http://:ec.europa.eu/transparency/regrin). See register loodi Euroopa läbipaistvuse algatuse raames. Komisjon avaldab sidusrühmade ettepanekud internetis, v.a juhul, kui te ei ole eraldi avaldanud soovi seda mitte teha.

Avaliku konsultatsiooni tulemused aitavad kaasa komisjoni edasisele tööle seoses ELi panusega fosfori kestlikku kasutamisesse.

[1] KOM(2011) 0571 (lõplik).

[2] http://www.bordeaux-aquitaine.inra.fr/tcem_eng/seminaires_et_colloques/colloques/designing_phosphorus_cycle_at_country_scale.

[3] Review of the future resource risks faced by UK Business and an assessment of future viability, AEA, 2010.

[4] http://www.nutrientplatform.org/?p=306.

[5] http://www.phosphorusplatform.org/.

[6] Phosphorous imports, exports, fluxes and sinks in Europe, Richards and Dawson, 2008.

[7] The Story of phosphorus: Global food security and food for thought, Cordell et al, 2009.

[8] Impordist sõltuvuse määra arvutatakse teatise „Kaubaturgude ja toorainega seotud probleemide lahendamine” (KOM(2011) 25 kohaselt valemiga: puhasimport / (puhasimport + toodang ELis).

[9] World Phosphate rock reserves and resources, IFDC, 2010.

[10] Ühiste maagivarude komisjon (Joint Ore Reserves Committee) – rohkem teavet aadressil www.jorc.org.

[11] http://minerals.usgs.gov/minerals/pubs/commodity/phosphate_rock/mcs-2011-phosp.pdf.

[12] Blanco 2011. aasta ettekande põhjal.

[13] Forecasting Long-term Global Fertiliser Demand, FAO, 2008.

[14] Rosegrant et al, 2009, loomade arvu kasvuprognoos.

[15] Värskemate hinnangute kohaselt jääb väärtus pigem 60 % ulatusse – vt Teadusuuringute Ühiskeskuse 2012. aasta lämmastiku, fosfori ja kaaliumi (NPK) prognoosiuuring.

[16] The Impact of First-Generation Biofuels on the Depletion of the Global Phosphorus Reserve, Hein and Leemans, 2012.

[17] Medium Term Outlook for Global Fertilizer Demand, Supply and Trade 2008–2012, Heffer and Prud'homme, 2008.

[18] Agronomic P imbalances across the world's croplands, Macdonald et al, 2011.

[19] Vt ka http://www.africafertilizer.org/.

[20] A rock and a hard place – peak phosphorus and the threat to our food security, Soil Association, 2010.

[21] 'Peak P' what it means for farmers, Déry and Anderson, 2007.

[22] Hubberti kõver on loodusvara tootmismahu umbkaudne hinnang aja lõikes, mida kasutati esmalt naftatootmise tipu prognoosimiseks ja on hiljem kasutatud ka teiste loodusvarade vähenemise hindamiseks (Wikipedia määratlus).

[23] Kaadmiumi eemaldamine töödeldud tootest.

[24] Sustainable use of phosphorus, Cordell et al, 2010 – arvud väljaande avaldamise seisuga.

[25] Fosfaadi kaevandamine Floridas häirib ligi 5000 – 6000 aakri (2 000–2 500 hektari) suurust maa-ala aastas koefitsiendiga 9000 tonni kaevandatud maa aakri kohta.

[26] Global phosphorus flows in the industrial economy from a production perspective, Villalba et al, 2008.

[27] Märkus. Fosforiidi looduslik radioaktiivsusmäär võib varieeruda palju sõltuvalt kaevanduse geoloogilisest koostisest.

[28] Materials flow and energy required for the production of selected mineral commodities, Kippenberger, 2001 (kuid energia arvestus pärineb aastast 1994).

[29] Mullakaitse teemastrateegia rakendamine ja praegune tegevus, COM(2012) 46 (final).

[30] Euroopa Keskkonnaameti 2010. aasta aruanne keskkonnaseisundi kohta: http://www.eea.europa.eu/soer.

[31] Põhineb 38-l veemajanduskaval.

[32] Reconsideration of the planetary boundaries for phosphorus, Carpenter and Bennett, 2011.

[33] http://ec.europa.eu/health/ph_risk/committees/sct/documents/out162_en.pdf.

[34] http://esis.jrc.ec.europa.eu/doc/risk_assessment/REPORT/cdmetalreport303.pdf.

[35] ELT C 149, 14.6.2008, lk 6.

[36] EFSA Journal (2009) 980, lk 1–139; http://www.efsa.europa.eu/en/efsajournal/pub/980.htm.

[37] EFSA Journal (2011); 9(2):1975; http://www.efsa.europa.eu/en/efsajournal/pub/1975.htm.

[38] WHO Food Additives Series 64, 73rd meeting of the Joint FAO/WHO Expert Committee on Food Additives (JECFA), Wold Health Organisation, Geneva, 2011.

[39] Rock phosphates and P fertilizers as sources of U contamination in agricultural soils, Kratz and Schnug, 2006.

[40] Mitu nimetatud meetodit on kirjeldatud veebisaidil http://www.phosphorus-recovery.tu-darmstadt.de.

[41] EU Resource Efficiency Perspectives in a Global Context, PBL, 2011.

[42] Shakhramanyan et al, Working Paper, 2012.

[43] http://eusoils.jrc.ec.europa.eu/ESDB_Archive/eusoils_docs/other/EUR25327.pdf..

[44] Global phosphorus flows through the agricultural, food and sewage systems, Van Vuuren et al. (2010).

[45] Kippenberger, 2001.

[46] Phosphate rock, Lauriente, 2003.

[47] Efficiency of soil and fertilizer phosphorus use, Syers et al, 2008.

[48] Nõukogu direktiiv 91/676/EMÜ veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest.

[49] Head põllumajandus- ja keskkonnatingimused (Good Agricultural and Environmental Conditions, GAEC) on loetelu standarditest, mille eesmärk on tagada, et kogu põllumajandusmaad kasutataks heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes, ja see kuulub nõuetele vastamise süsteemi.

[50] Improved phosphorus use efficiency in agriculture: A key requirement for its sustainable use, Schroder et al, 2011.

[51] Küprose, Luksemburgi, Bulgaaria, Rumeenia ja Malta kohta andmed puuduvad.

[52] EU Preparatory Study on food waste in EU 27; BIO IS, October 2010.

[53] Nõukogu direktiiv 1999/31/EÜ prügilate kohta.

[54] Thermochemical processing of meat and bone meal, a review, Cascarosa et al, 2011.

[55] Loomseid kõrvalsaadusi käsitlevad õigusaktid ja transmissiivse spongioosse entsefalopaatiat (TSE) käsitlevad õigusaktid.

[56] Nõukogu direktiiv 91/271/EMÜ asulareovee puhastamise kohta.

[57] EUREAU position paper on the reuse of phosphorus, 2006.

[58] Nõukogu direktiiv 86/278/EMÜ keskkonna ja eelkõige pinnase kaitsmise kohta reoveesetete kasutamisel põllumajanduses.