MÕISTED

Allesjäänud veamäär : Komisjoni hinnang rakenduskava (või rakenduskavade rühma) kogu programmitöö perioodi vältel tehtud kulude selle osa kohta, mis ei ole seaduslik ja korrektne. Komisjon võtab nende veamäärade arvutamisel aluseks auditeerimisasutuste statistiliselt esinduslikud iga aasta projitseeritud veamäärad (komisjoni heakskiidetud määrad). Edasi kohaldatakse nimetatud määrasid kõigi programmitöö perioodi jooksul hüvitatud kulude suhtes, millest on lahutatud kõik alates programmitöö perioodi algusest liikmesriigi tasandil (väljamaksetaotlustest eemaldamised ja tagasinõudmised) ja ELi tasandil (komisjoni ametlikud otsuste vormis) rakendatud finantskorrektsioonid. Kirjeldatud arvutuse tulemusena saadakse kumulatiivne veariski sisaldav summa. Allesjäänud veamäär näitab veariski sisaldava summa osakaalu kõigis alates 2007. aastast hüvitatud kuludes.

Artikkel 73 : Nõukogu määruse (EÜ) nr 1083/2006 artiklis 73 sätestatakse, et komisjon võib toetuda liikmesriikide auditeerimisasutuste tööle ning vähendada auditite ja kontrollide hulka juhul, kui ta kiidab heaks liikmesriigi antud vastavushinnangu ja auditeerimisasutuse auditistrateegia ning kui tal on piisav kindlus selle kohta, et rakenduskava juhtimis- ja kontrollisüsteemid toimivad tõhusalt.

Finantskorrektsioonid : Finantskorrektsioonide eesmärk on kaitsta ELi eelarvet vigu sisaldavate või eeskirjade vastaselt tehtud kulude eest. Koostöös liikmesriikidega hallatud vahendite puhul lasub valesti tehtud maksete tagasinõudmise kohustus esmajärjekorras liikmesriikidel. Finantskorrektsioone võib teha kas eeskirjade vastaselt tehtud kulude kuludeklaratsioonidest eemaldamise (seda teevad liikmesriigid ise) või raha toetusesaajatelt tagasinõudmise kaudu. Finantskorrektsioone võib rakendada ka komisjon.

(Liikmesriikide) auditistrateegiad : Auditeerimisasutuste auditistrateegiates esitatakse iga rakenduskava (või rakenduskavade rühma) juures kontrollitavad süsteemid, kasutatavad auditi lähenemisviisid ja meetodid, põhitegevuse auditi valimikontrolli meetodid ning auditite esialgne ajakava. Komisjon kiidab liikmesriikide auditistrateegiad heaks.

Määrused : Käesoleva aruande kontekstis tähistab mõiste "määrused" kahte ERFi, ESFi ja ÜFi programmitöö perioodi 2007–2013 kohta kehtivat määrust: (EÜ) nr 1083/2006 ning komisjoni määrust (EÜ) nr 1828/2006 (muudetud).

Olulisuse lävi : Audiitorid esitavad arvamuse selle kohta, kas finantsaruanded vastavad kõigis olulistes aspektides eeskirjadele. Olulisuse kindlaksmääramine on kutsealase otsustuse küsimus. Komisjoni kasutatav olulisuse lävi on 2% ning see tähistab vigu sisaldavat või eeskirjade vastaselt kasutatud osa ELi auditeeritud kulutustes. Ühtekuuluvuse valdkonnas tähistab komisjon selle lävega nii iga rakenduskava aasta projitseeritud veamäära kui mitmeaastast allesjäänud veamäära.

Projitseeritud veamäär : Auditeerimisasutuse hinnang rakenduskava (või rakenduskavade rühma) aasta kulude selle osa koha, mis ei ole seaduslik ja korrektne. Määra arvutamine peab põhinema statistilisel valimikontrolli lähenemisviisil. Projitseeritud veamääradeks nimetatakse rakenduskava (või rakenduskavade rühma) kulusid mõjutavaid vigu väljendavaid statistiliselt esinduslikke veamäärasid. See võib kehtida ka mittestatistiliste valimikontrolli meetoditega leitud veamäärade kohta (eriti väikeste andmekogumite puhul), kui need on esinduslikud kogu andmekogumi kohta.

Rahvusvaheliselt tunnustatud auditeerimisstandardid : Auditeerimisasutused peavad oma audititöös lähtuma rahvusvaheliselt tunnustatud auditeerimisstandarditest. Rahvusvaheliselt tunnustatud auditeerimisstandardid koosnevad erinevate avaliku sektori ja erialaste standardiorganisatsioonide määratletud auditeerimisstandarditest, nagu rahvusvahelised auditeerimisstandardid (ISAd), INTOSAI koostatud kõrgeimate kontrolliasutuste rahvusvahelised standardid koos nende rakendusjuhistega ning Siseaudiitorite Instituudi välja antud suunisdokumendid.

Rakenduskava : ERFi, ÜFi ja ESFi kulutused eraldatakse mitmeaastaste rakenduskavade vormis. Rakenduskavades esitatakse arengustrateegia ning fondi (lähenemiseesmärgi puhul ÜFi ja ERFi) vahenditega kaasrahastatavad konkreetsed prioriteedid. Liikmesriigid esitavad programmitöö dokumendid ja komisjon kiidab need heaks.

Sisekontrollisüsteem : Protsess, mis on välja töötatud selleks, et anda põhjendatud kindlus organisatsiooni eesmärkide saavutamise kohta seoses selle tegevuse tulemuslikkuse ja tõhususe, finantsaruandluse usaldusväärsuse ja vastavusega kohaldatavatele õigusnormidele.

Usalduslepingud : Need kahepoolsed halduskokkulepped sõlmis komisjon liikmesriikide ametiasutustega programmitöö perioodil 2000–2006 juhul, kui komisjonil oli põhjendatud kindlus, et ühe või enama fondi finantsjuhtimis- ja kontrollisüsteemid vastasid komisjoni määruses (EÜ) nr 438/2001 sätestatud nõuetele, ja kui liikmesriigid olid koostanud rahuldava auditistrateegia. Lisaks pidi liikmesriik esitama komisjonile oma auditeerimistegevust kajastavaid aruandeid. Usalduslepingu sõlmimine tähendas põhimõtteliselt seda, et komisjon asjaomast liikmesriiki (piirkonda) enam ei auditeerinud. Ajavahemikus 2005–2009 sõlmiti usalduslepingud Austria, Küprose, Taani, Eesti, Portugali, Leedu, Ühendkuningriigi (Inglismaa ja Wales) ja Sloveenia kokku 55 rakenduskava kohta.

Vastavushinnang : Mõiste "vastavushinnang" tähistab protsessi, mille käigus sõltumatu auditiasutus (tegu võib olla ka riikliku auditeerimisasutusega) hindab rakenduskava (või rakenduskavade rühma) juhtimis- ja kontrollisüsteemide ülesehitust ("vastavushinnangu aruanne") ning esitab oma arvamuse nende määrustele vastavuse kohta ("vastavushinnangu arvamus"). Selleks, et rakenduskava raames tekkinud kulud saaks ELi eelarvest hüvitada, peab komisjon vastavushinnangu enne heaks kiitma.

LÜHENDID

COCOF : fondide koordineerimiskomitee

EL : Euroopa Liit

ERF : Euroopa Regionaalarengu Fond

ESF : Euroopa Sotsiaalfond

EÜ : Euroopa Ühendus

IAAS : rahvusvaheliselt tunnustatud auditeerimisstandardid

ISA : rahvusvaheliselt auditeerimisstandardid

ÜF : Ühtekuuluvusfond

KOKKUVÕTE

I. Käesoleva auditiga analüüsis kontrollikoda, mil määral saab komisjon tugineda liikmesriikide auditeerimisasutuste poolt ühtekuuluvuse valdkonnas tehtud tööle, ning tegi kokkuvõtte nn ühtse auditi mudeli (single audit, sätestatud määruse nr 1083/2006 artiklis 73) komisjonipoolsest rakendamisest. Aruanne hõlmab ajavahemikku alates 2010. aastast kuni 2012. aasta lõpuni.

II. Koostöös liikmesriikidega toimuva haldamise raames peab komisjon saama oma eelarve järelevalve protsessis tugineda liikmesriikidele. Kontrollikoda leidis, et liikmesriigid ja komisjon on teinud märkimisväärseid jõupingutusi programmitöö perioodi 2007–2013 ühtekuuluvusvaldkonna kulutuste auditeerimiseks loodud süsteemi parandamiseks.

III. Saavutustel on aga ka oma hind. Kontrollikoja hinnangul jäävad auditeerimisasutuste kontrollikulud vahemikku 110–130 miljonit eurot. Summa moodustab umbes 0,2% kõigi ERFi/ÜFi ja ESFi rakenduskavade kogueelarvest (ELi, liikmesriikide ja erasektori panus kokku). Siinjuures märgib kontrollikoda, et sisekontrollisüsteemides peab valitsema tasakaal teatud eelarvevaldkonna kontrollikulude ning kontrollimisest saadava kasu (kahju ja eeskirjade eiramise riski vähendamine vastuvõetava tasemeni) vahel.

IV. Programmitöö perioodi algusest peale on komisjon saavutanud märkimisväärset edu liikmesriikide auditeerimisasutuste tööst ERFi/ÜFi ja ESFi kulutuste seaduslikkuse ja korrektsuse kohta kindlust ammutava süsteemi loomisel ning auditeerimisasutuste lähenemisviise ja töömeetodeid ühtlustada aitava juhendmaterjali koostamisel.

V. Kontrollikoda leidis siiski, et komisjoni tuginemine auditeerimisasutuste arvutatud veamääradele ning liikmesriikide esitatud finantskorrektsioone puudutavale teabele sisaldab riske. Euroopa Parlamendile ja nõukogule esitatavas aruandluses võib komisjon seega alahinnata probleeme ja valesti hinnata meetmeid, mis on vajalikud ühtekuuluvuse valdkonnas märkuseta auditiarvamuse saavutamiseks.

VI. Kontrollikoda märgib, et ühtekuuluvuse valdkonna määruse artiklis 73 kirjeldatud ühtne audit ei peaks olema erand, vaid reegel. Kontrollikoda leidis aga, et komisjonil on suuri raskusi ühtse auditi sätete mõjusal rakendamisel. Sarnaselt eelmisele programmitöö perioodile vastas 2012. aasta lõpuks vaid väike arv ERFi/ÜFi ja ESFi rakenduskavasid tingimustele, mis on vajalikud ühtse auditi staatuse saamiseks.

VII. Kontrollikoda annab käesolevas aruandes soovitusi selle kohta, kuidas komisjon peaks ühtekuuluvuse valdkonnas liikmesriikide auditeerimisasutuste tööd kasutama. Eelkõige peaks komisjon:

- parandama liikmesriikide auditeerimisasutuste arvutatud veamäärade ning liikmesriikide esitatud finantskorrektsioone puudutava teabe täpsust ja usaldusväärsust, enne kui neid oma kindlustandvas protsessis kasutada;

- rakendama rakenduskavadele ühtse auditi staatuse andmisel alati rangeid, järjekindlaid ja läbipaistvaid tingimusi;

- järgima artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavade (ja nende auditeerimisasutuste) järelevalvet tehes rahvusvahelistes standardites teiste audiitorite töö kasutamisele seatud nõudeid;

- looma netofinantskorrektsioonide süsteemi nende rakenduskavade jaoks, mille probleeme on auditeerimisasutused korduvalt tegelikust väiksemana kujutanud, ning kasutama seejuures programmitöö perioodil 2014–2020 kohaldatavaid määruseid;

- võtma asjakohaseid meetmeid selleks, et auditeerimisasutuste kasutuses oleks stabiilne ja siduv metoodiline raamistik;

- tegema ettepanekuid ühtekuuluvuse valdkonna kontrollikulude jagamiseks liikmesriikide ja komisjoni vahel. Kulude jagamine peaks põhinema liikmesriikide tegelike kulude ajakohastatud hindamisel.

SISSEJUHATUS

ÜHTEKUULUVUSE VALDKONNA SISEKONTROLLI JAGATUD KOHUSTUSED

1. Ühtekuuluvuse valdkonnas makstakse ELi toetus läbi Euroopa Regionaalarengu Fondi (ERF), Euroopa Sotsiaalfondi (ESF) ja Ühtekuuluvusfondi (ÜF). Programmitöö perioodil 2007–2013 on kolme fondi kogueelarve (ELi, liikmesriikide ja erasektori panus kokku) 491 miljardit eurot (vt I lisa).

2. Ühtekuuluvuspoliitika kompetents on jagatud liikmesriikide ja komisjoni vahel. Komisjon kiidab heaks liikmesriikide välja pakutud mitmeaastased rakenduskavad. 2012. aasta lõpu seisuga oli programmitöö perioodiks 2007–2013 heaks kiidetud 434 rakenduskava (317 ERFi/ÜFi ja 117 ESFi rakenduskava). Liikmesriikide ametiasutused koostavad iga rakenduskava jaoks rahastamiskõlblikkuse eeskirjad, mille suhtes kehtivad iga fondi määrustes sätestatud erandid).

3. Iga rakenduskava puhul peab komisjon veenduma, et liikmesriigid on kehtestanud ranged ning mõjusalt toimivad sisekontrollimehhanismid [1]. See tähendab, et liikmesriikide sisekontrollimehhanismid peavad andma piisava kindluse selle kohta, et raamatupidamise aluseks olevates tehingutes sisalduvaid vigu on kas suudetud vältida või on need tuvastatud ja kõrvaldatud enne kulude komisjonile tõendamist [2].

4. Liikmesriigi tasandil vastutavad nende rakenduskavade sisekontrollisüsteemi eest korraldusasutus, sertifitseerimisasutus (vt 1. selgitus) ja auditeerimisasutus. Komisjoni järelevalve ning lõpliku vastutuse all peavad nimetatud asutused üheskoos tagama kaasrahastatud tegevuse seaduslikkuse ja korrektsuse [3].

1. SELGITUS

KORRALDUS- JA SERTIFITSEERIMISASUTUSTE ÜLESANDED

Korraldusasutuste (tihti mingi poliitikavaldkonna eest vastutavad ministeeriumid või piirkondlikud ametkonnad) ülesanne on erinevate rakenduskavade jaoks varem kindlaksmääratud tingimustele vastavate projektide valimine. Korraldusasutused teevad ka projektide ja deklareeritud kulude esmatasandi kontrolle, enne kui sertifitseerimisasutused tõendavad kulude seaduslikkust ja korrektsust. Sertifitseerimisasutused on tavaliselt rahandusministeeriumi või selle alluvuses olevate sisekontrolliasutuste osad.

AUDITEERIMISASUTUSTE ROLL JA ÜLESANDED

5. Auditeerimisasutused annavad komisjonile kindlust rakenduskava juhtimissüsteemide ja sisekontrollimehhanismide mõjusa toimimise kohta (ja kokkuvõttes ka tõendatud kulude seaduslikkuse ja korrektsuse kohta) (vt II lisa). Auditeerimisasutused peavad olema vahendeid haldavatest ametkondadest sõltumatud.

6. 27 liikmesriigis on 2012. aasta lõpu seisuga heakskiidetud 434 rakenduskava jaoks programmitöö perioodil 2007–2013 loodud 112 auditeerimisasutust (vt joonis 1) [4]. Auditeerimisasutused kuuluvad enamikul juhtudel riigikantseleide, rahandusministeeriumide (või selle alluvuses olevate sisekontrolliasutuste), teiste ministeeriumide või kõrgeimate kontrolliasutuste struktuuri. Neil on suurem roll ja rohkem ülesandeid kui programmitöö perioodi 2000–2006 järelkontrolliasutustel [5].

1. JOONIS

AUDITEERIMISASUTUSTE ARV JA TÜÜP LIIKMESRIIKIDE KAUPA (2012)

+++++ TIFF +++++

1 Sealhulgas üks ainult Euroopa territoriaalse koostöö programmide eest vastutav auditeerimisasutus.

Allikas: Euroopa Kontrollikoda, 2012. aasta uuring.

7. Auditeerimisasutus esitab oma süsteemide auditite ja põhitegevuse auditite leiud vastava rakenduskava korraldus- ja sertifitseerimisasutustele (vt joonis 2 ja II lisa). Süsteemide auditeid kajastavad aruanded edastatakse ka komisjonile. Korraldusasutus peab otsustama, kas nimetatud auditite alusel on vaja rakendada finantskorrektsioone ja/või peaks võtma muid parandusmeetmeid. Kui auditeerimisasutus on seisukohal, et korraldusasutus ei ole võtnud asjakohaseid parandusmeetmeid, peab ta komisjoni sellest teavitama.

2. JOONIS

RAKENDUSKAVADE JUHTIMIS- JA KONTROLLISÜSTEEM

+++++ TIFF +++++

Allikas: Euroopa Komisjon.

8. Kui komisjon leiab (enda või auditeerimisasutuste tööle tuginedes), et liikmesriik ei ole suutnud juhtimis- ja kontrollisüsteemides esinenud tõsiseid puudusi kõrvaldada ja/või komisjonile esitatud ja tõendatud eeskirjade vastaselt tehtud kulusid parandada, võib ta maksed katkestada või peatada [6]. Kui liikmesriik ei kõrvalda süsteemides esinenud puudusi või ei võta tagasi eeskirjade vastaselt tehtud kulusid (need võib asendada rahastamiskõlblike kuludega), võib komisjon ise rakendada finantskorrektsioone, mis toob endaga kaasa rakenduskavale eraldatud ELi rahastamise netosumma vähenemise [7].

2. SELGITUS

LIIKMESRIIKIDE AUDITEERIMISASUTUSTE ESITATUD VEAMÄÄRADE KASUTAMINE KOMISJONI KINDLUSTANDVAS PROTSESSIS

Peadirektoraadid hindavad auditeerimisasutuste poolt iga rakenduskava kohta esitatud veamäärade usaldusväärsust. Usaldusväärsed veamäärad peavad olema statistiliselt esinduslikud terve rakenduskava (või rakenduskavade rühma) kohta [8] . Kui komisjon peab veamäära usaldusväärseks, võib ta auditeerimisasutuse veamäära heaks kiita või selle ümber arvutada, tuginedes seejuures aasta kontrolliaruandes sisalduvale või kohapealsete kontrollide käigus kogutud lisateabele. Kui komisjon hindab esitatud veamäära mitteusaldusväärseks, rakendatakse kindlamääralist veamäära, mis jääb vahemikku 2–25% (olenevalt juhtimis- ja sisekontrollisüsteemide toimimisele antud hinnangust). Eelneva tulemusel esitatakse iga rakenduskava kohta heakskiidetud projitseeritud veamäär.

Regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraat ning tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraat kasutavad heakskiidetud projitseeritud veamäärasid iga liikmesriigi keskmiste veamäärade arvutamiseks ning on neid alates vastavalt 2010. ja 2011. aastast avaldanud oma iga-aastastes tegevusaruannetes.

Komisjon arvutab ka iga rakenduskava allesjäänud veamäära, milles võetakse arvesse kõik alates programmitöö perioodi algusest rakendatud ELi ja liikmesriigi tasandi finantskorrektsioonid, ning mis on seetõttu mitmeaastase olemusega. Kirjeldatud allesjäänud veamäärad esitatakse ka iga-aastastes tegevusaruannetes [9] .

AUDITEERIMISASUTUSTE PANUS KOMISJONI KINDLUSTANDVASSE PROTSESSI

9. Auditeerimisasutuste iga-aastastes kontrolliaruannetes, auditiarvamustes ja süsteemide auditite aruannetes esitatud teave on peamine allikas, mille alusel komisjon hindab iga rakenduskava raames tehtud ELi kulutuste seaduslikkust ja korrektsust. Oma iga-aastaste tegevusaruannete koostamisel hindavad peadirektoraadid üksikasjalikult liikmesriikide auditeerimisasutuste tööd, eelkõige aga auditeerimisasutuste poolt iga rakenduskava (või rakenduskavade rühma) kohta esitatud veamäärasid. Teavet võrreldakse komisjoni enda auditite tulemuste ning peadirektoraatide käsutuses oleva muu rakenduskavasid puudutava teabega [10] (vt 2. selgitus).

10. Komisjon võib esitada oma aasta tegevusaruannetes iga rakenduskava kohta kas täieliku või osalise reservatsiooni. Esiteks hindab komisjon juhtimis- ja kontrollisüsteemi toimimist (toetudes seejuures enda poolt liikmesriikide ametiasutuste regulatiivsete nõuete järgimise üle tehtavale järelevalvetegevusele) ning vajaduse korral ka liikmesriigiga asjaomase rakenduskava kohta kokku lepitud parandusmeetmete võtmise edenemist. Teiseks hindab komisjon neid rakenduskavasid, mille kohta pärast esimest kontrolli ei ole reservatsioone esitatud. Hindamisel kasutatakse peamiste näitajatena heakskiidetud projitseeritud veamäära ja komisjoni arvutatud allesjäänud veamäära (vt 2. selgitus). Alates 2012. aastast esitatakse rakenduskavade kohta reservatsioon enamasti juhul, kui allesjäänud veamäär ületab komisjoni kasutatavat olulisuse läve (2%). Kui allesjäänud veamäär on madalam kui 2%, ei esitata reservatsiooni isegi juhul, kui projitseeritud veamäär ületab 5% (vt punkt 40 ja III lisa).

11. Ühtekuuluvuse valdkonnas auditeerimisasutuste poolt esitatud veamäärad (komisjon hindab ja konsolideerib need oma kindlustandva protsessi jaoks) erinevad kontrollikoja iga-aastase kinnitava avalduse kontekstis esitatud hinnangulistest veamääradest järgmistes aspektides:

- auditeerimisasutuste arvutatud veamäärad peavad olema statistiliselt esinduslikud rakenduskava (või rakenduskavade rühma) tasandil. Kontrollikoda arvutab veamäärad kõigis liikmesriikides kasutatud vahendite tasandil;

- kontrollikoja veamäär põhineb ELi tasandi tehingutest moodustatud statistiliselt esinduslikul valimil. Auditeerimisasutused kasutavad üldiselt statistilist valimikontrolli. Põhitegevuse auditeid võivad nad aga valida ka mittestatistiliste (ja isegi mitteesinduslike) valimite alusel;

- auditileidude mõju kvantifitseerimisel on metoodilisi erinevusi [11];

- liikmesriikide auditeerimisasutuste arvutatud veamäärad ja kontrollikoja avaldatud veamäärad puudutavad erinevaid ajavahemikke [12].

Eelkirjeldatu tulemusel ei ole veamäärad üks ühele võrreldavad. Komisjoni arvutatud allesjäänud veamäärad on mitmeaastase olemusega ning neis võetakse arvesse kõik ELi ja liikmesriigi tasandil tehtud finantskorrektsioonid.

ARTIKLIS 73 MÄÄRATLETUD ÜHTSE AUDITI (SINGLE AUDIT) PÕHIMÕTE

12. Euroopa Liidu eelarve kontekstis mõistetakse termini "ühtne audit" all sisekontrolli ja auditi süsteemi, mille mõte on see, et iga kontrolli- tasand tugineb eelnevale. Ühtse auditi eesmärk on vältida kontrollitöö dubleerimist ning vähendada nii liikmesriikide kui ka komisjoni tasandil kontrolli ja auditeerimise kogumaksumust. Lisaks püütakse vähendada auditeeritavatel lasuvat halduskoormust. Kirjeldatud ühtse auditi süsteemi püramiidi tipus asub komisjon (kellel lasub lõplik vastutus ELi eelarve täitmise eest).

13. Oma arvamuses nr 2/2004 esitas kontrollikoda sellise ühtse auditi mudeli raames toimiva sisekontrollisüsteemi jaoks mitu üldist põhimõtet (vt IV lisa) [13]. ELi välisaudiitorina ei ole kontrollikoda komisjoni ühtse auditi süsteemi osa.

14. 2005. aasta juunis esitas komisjon oma ettepanekud ühenduse ühtse kontrolliraamistiku kehtestamiseks, mille eesmärk oli luua ELi rahaliste vahendite jaoks mõjusam ja tõhusam sisekontrollisüsteem [14]. 2006. aastal arendas komisjon seda kontseptsiooni veelgi edasi "Komisjoni tegevuskavas ühtse sisekontrolli raamistiku loomiseks" [15], mis mõjutas tugevasti ERFi/ÜFi ja ESFi programmitöö perioodi 2007–2013 määrustes sätestatud sisekontrollisüsteemide ülesehitust. Eelkõige tegi komisjon ettepaneku:

- minimeerida kontrollitöö dubleerimist (ning maksimeerida olemasolevate ressurssidega saavutatavat kontrolli taset) kontrolliteabe jagamise abil nii, et kontrolliahela üks tasand võib tugineda eelneval tasandil tehtud tööle (ühtse auditi põhimõte);

- võtta kasutusele riiklikud kontrolliaruanded eesmärgiga tugevdada aruandekohustust ning motiveerida ELi vahendite haldajaid sisekontrollisüsteeme hindama ja parandama;

- ammutada kindlust kolmandate sõltumatute auditiorganisatsioonide tehtud tööst;

- kasutada poliitikavaldkondades ühiseid suuniseid ning ELi ja liikmesriikide vahel kokku lepitud protseduure, mis tagaksid sisekontrolli ühtlase taseme.

15. Ühtse auditi põhimõtete rakendamine ühtekuuluvuse valdkonnas on programmitöö perioodiks 2007–2013 sätestatud määruse (EÜ) nr 1083/2006 artiklis 73. Artikli kohaselt võib komisjon vähendada oma kontrollitöö mahtu juhul, kui tal on piisav kindlus, et rakenduskava juhtimis- ja sisekontrollisüsteemid toimivad tõhusalt (vt 3. selgitus).

3. SELGITUS

ÜHTEKUULUVUSE VALDKONNA ÜHTSE AUDITI KÄSITLUS ARTIKLIS 73

Artikli 73 lõige 2: "Oma auditistrateegia määratlemisel valib komisjon välja need rakenduskavad, mille puhul arvamus artikli 71 lõikes 2 sätestatud süsteemile vastavuse kohta on reservatsioonideta või reservatsioonid on pärast parandusmeetmete võtmist tühistatud, mille puhul auditeerimisasutuse auditistrateegia on rahuldav ning mille puhul on komisjoni ja liikmesriigi auditite tulemuste põhjal saadud piisavalt kinnitust selle kohta, et juhtimis- ja kontrollsüsteemid toimivad tõhusalt."

Artikli 73 lõige 3: "Nimetatud kavade suhtes võib komisjon järeldada, et ta võib toetuda põhiliselt [---] osutatud [auditeerimisasutuse] arvamusele süsteemide tõhusa toimimise kohta ja et ta viib läbi omapoolsed kohapealsed auditid ainult juhul, kui on tõendeid, mis võimaldavad väita, et süsteemis on puudujääke, mis mõjutavad komisjonile tõendatud kulusid selleks aastaks, mille kohta on esitatud [---] [auditi] arvamus, mis ei sisalda selliste puudujääkide suhtes reservatsiooni.

Kui komisjon jõuab sellisele otsusele, teatab ta sellest asjaomasele liikmesriigile. Kui on tõendeid, mis võimaldavad väita, et süsteemis on puudujääke, võib komisjon nõuda liikmesriigilt auditite läbiviimist [---] või võib ise auditid [---] läbi viia."

16. Nende rakenduskavade puhul, millele on antud artiklile 73 vastav staatus, võib komisjon ammutada ELi kulutuste seaduslikkuse ja korrektsuse hindamiseks vajaliku kindluse suurel määral auditeerimisasutuste tööst (ühtse auditi põhimõte). Seega põhineb ühtse auditi staatus rakenduskava tõhusal sisekontrollisüsteemil. See määrustes sätestatud nõue põhineb suures osas nn usalduslepingute näitel, mille kasutamist katsetati programmitöö perioodil 2000–2006 [16]. Komisjonilt ühtse auditi staatuse saanud rakenduskavad ei pea aga vastama mingitele täiendavatele nõuetele (lisaks juba finants- ja valdkonna määrustes sätestatutele).

17. Kui komisjon on seisukohal, et rakenduskava on täitnud kõik vajalikud nõu- ded, tehakse otsus liikmesriiki vastavalt artiklile 73 teavitada. 2010. aastal määratles komisjon, kuidas tema talitused peavad tõlgendama artikli 73 lõike 2 rakendamiseks vajalikke regulatiivseid nõudeid. Regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraat ning tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraat leppisid nimetatud sise-eeskirjades (edaspidi "artikli 73 tegevuskava") kokku töödokumendi vormis [17]. 2012. aastal tegevuskava muudeti ning lisati artiklile 73 vastava staatuse saamiseks nõutavad täiendavad tingimused [18].

18. Artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavade puhul tugineb komisjon auditeerimisasutuse koostatud auditiarvamusele. See tähendab, et komisjon teeb omapoolseid kohapealseid auditeid ainult juhul, kui on tõendeid, mille põhjal on võimalik väita, et süsteemis on puudujääke, mis mõjutavad antud aastal komisjonile tõendatud kulude seaduslikkust ja korrektsust. Kohapealsetest kontrollidest loobutakse, kui auditeerimisasutus on probleeme oma auditiarvamuses piisavalt käsitlenud.

19. Oma järelevalvetegevuse põhjal võib komisjon mitahes ajal otsustada rakenduskavale antud artiklile 73 vastava staatuse peatada (või selle ära võtta) [19]. Kui komisjon otsustab artikli 73 rakendamise peatada (mitte aga staatuse ära võtta), tuleb asjaomase liikmesriigiga kokku leppida täiendavate parandusmeetmete võtmine.

AUDITI ULATUS JA LÄHENEMISVIIS

AUDITIKÜSIMUSED

20. Programmitöö perioodil 2007–2013 tugineb komisjon üha enam liikmesriikide auditeerimisasutuste esitatud teabele ning on loonud põhjaliku süsteemi sellest teabest ERFi/ÜFi ja ESFi kulutuste seaduslikkuse ja korrektsuse kohta kindluse ammutamiseks.

21. Käesoleva auditiga analüüsis kontrollikoda, mil määral saab komisjon ühtekuuluvuse valdkonnas enda jaoks kindluse ammutamise eesmärgil tugineda liikmesriikide auditeerimisasutuste tööle, ning tegi kokkuvõtte ühtse auditi mudeli (sätestatud artiklis 73) komisjonipoolsest rakendamisest 2012. aasta lõpu seisuga.

22. Eelkõige uuris kontrollikoda, kas komisjon on:

- kasutanud asjakohaselt liikmesriikide auditeerimisasutuste esitatud teavet enda jaoks kindluse ammutamisel ning rakenduskavadele artiklile 73 vastava staatuse andmisel;

- auditeerimisasutustele suunatud suuniste ja nõustamisega taganud ühtekuuluvuse valdkonnas auditi järjekindla lähenemisviisi kasutamise.

Kontrollikoda analüüsis ka programmitöö perioodil 2007–2013 rakendatava rangema auditeerimiskorra kulusid.

VAADELDAV AJAVAHEMIK NING KONTROLLIKOJA KASUTATAVAD TÕENDUSMATERJALI KOGUMISE MEETODID JA AUDITIKRITEERIUMID

23. Vaatluse all oli ajavahemik 2010–2012 ning auditi käigus tehti muu hulgas järgmist:

- hinnati komisjoni järelevalvet ja kontrolli liikmesriikide auditeerimis- asutuste üle ning seda, kuidas komisjon kasutas auditeerimisasutuste esitatud teavet enda aasta tegevusaruannetes;

- vaadati üle ühtse auditi mõistet, auditeerimisasutusi ja artiklile 73 vastava staatuse andmiseks kasutatavaid komisjoni protseduure puudutav asjakohane teave;

- analüüsiti komisjoni edenemist rakenduskavadele artiklile 73 vastava staatuse andmisel ja selle staatuse mõju eelarvele;

- kontrolliti 15 liikmesriigi ERFi/ÜFi ja/või ESFi 19 auditeerimisasutusest koosnevat valimit eesmärgiga hinnata nende vastavust peamistele regulatiivsetele nõuetele ning nende mõjusust;

- kontrolliti programmitöö perioodiks 2014–2020 tehtud komisjoni seadusandlikus ettepanekus sisalduvaid liikmesriikide auditeerimisasutuste rolli ja kohustusi puudutavaid sätteid;

- 112 ERFi/ÜFi ja/või ESFi auditeerimisasutuse seas viidi läbi elektrooniline uuring eesmärgiga saada tagasisidet komisjoni pakutava juhendamise ja toe, komisjoni järelevalve ja kontrollitegevuse, sisekontrollisüsteemi mõjususe ning programmitöö perioodiks 2014–2020 tehtud komisjoni seadusandlike ettepanekute teemal. Uuringus osales ligikaudu 97% auditeerimisasutustest;

- uuringu käigus auditeerimisasutuste poolt esitatud teabe alusel hinnati nende audititegevuse maksumust (st kontrolli maksumust) programmitöö perioodil 2007–2013;

- 17 liikmesriigis intervjueeriti 36 auditeerimisasutuse juhti (või nende esindajat), kes olid uuringus selleks soovi avaldanud.

24. Tähelepanekuid vaadeldi programmitöö perioodil 2007–2013 määruste asjakohaste sätete ning artiklile 73 vastava staatuse andmist puudutavate komisjoni enda eeskirjade ja suuniste valguses. Arvesse võeti ka ühtse sisekontrolliraamistiku üldpõhimõtteid, mis on esitatud kontrollikoja arvamuses nr 2/2004 [20] ja komisjoni 2006. aasta tegevuskavas [21], samuti rahvusvaheliste auditeerimisstandardite (ISA) nõudeid ning fondide koordineerimiskomitee (COCOF) poolt auditeerimisasutustele suunatud suunisdokumente.

TÄHELEPANEKUD

KAS KOMISJON KASUTAS ASJAKOHASELT LIIKMESRIIKIDE AUDITEERIMISASUTUSTE ESITATUD TEAVET ENDA JAOKS KINDLUSE AMMUTAMISEL NING RAKENDUSKAVADELE ARTIKLILE 73 VASTAVA STAATUSE ANDMISEL?

25. Selleks et komisjon saaks liikmesriikide auditeerimisasutuste tööst ERFi/ÜFi ja ESFi kulutuste seaduslikkuse ja korrektsuse kohta kindlust ammutada, peab esitatud teave olema põhjalik, usaldusväärne ja täpne. Eriti puudutab see artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavasid, mille puhul tugineb komisjon oma kindlustandvas protsessis põhimõtteliselt auditeerimisasutuse esitatud auditiarvamusele. Kontrollikoda:

- kontrollis, kuidas oli auditeerimisasutuste esitatud teave kajastatud mõlema peadirektoraadi aasta tegevusaruannetes;

- uuris liikmesriikide auditeerimisasutuse aruannetes esitatud veamäärade arvutamise ning liikmesriikide tasandil tehtud finantskorrektsioonide arvestamise meetoditega seotud riske;

- kontrollis, millistele rakenduskavadele oli komisjon andnud artiklile 73 vastava staatuse, millal liikmesriike nendest otsustest teavitati ning kas nimetatud staatuse saamiseks seatud miinimumnõuded olid täielikult täidetud;

- hindas, kas komisjon oli kehtestanud artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavade jaoks range järelevalvestrateegia.

2012. AASTAL TUGINES KOMISJON PEA KOLME NELJANDIKU RAKENDUSKAVADE PUHUL AUDITEERIMISASUTUSTE ESITATUD TEABELE

26. Kokkuvõttes oli komisjon 2012. aastal seisukohal, et 434 rakenduskavast 322 (74%) puhul ei ole vaja reservatsioone esitada [22]. Need moodustavad ligikaudu 340 miljardit eurot ehk 69% ERFi/ÜFi ja ESFi prognoositavast kogueelarvest (ELi, liikmesriikide ja erasektori panus kokku). III lisas kirjeldatakse kokkuvõtlikult, kuidas komisjon ja kaks peadirektoraati klassifitseerisid 2012. aastal 434 ERFi/ÜFi ja ESFi rakenduskava.

27. Reservatsioonideta rakenduskavade arv on võrreldes 2011. aastaga oluliselt kasvanud – nimetatud aastal ei olnud reservatsioone esitatud kokku 264 rakenduskava kohta (61%), mille rahaline maht oli 260 miljardit eurot (53% kogueelarvest) [23]. Kasv tuleneb pea täielikult suurest arvust ERFi/ÜFi rakenduskavadest, mille kohta regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraat enam 2012. aastal reservatsioone ei esitanud.

28. Seega oli komisjon 2012. aastal seisukohal, et märkimisväärse osa ühtekuuluvuse valdkonna eelarve puhul toimivad rakenduskavade sisekontrollisüsteemid mõjusalt ning ELi kulutused on tehtud seaduslikult ja korrektselt.

LIIKMESRIIKIDE AUDITEERIMISASUTUSTE ESITATUD TEABE KOMISJONIPOOLSEST KASUTAMISEST TULENEVAD RISKID: VEAMÄÄRAD JA FINANTSKORREKTSIOONID

29. Ühtekuuluvuse valdkonnas tugineb komisjon oma kindlustandvas protsessis peamiselt kahele näitajale: auditeerimisasutuse esitatud projitseeritud veamäärale (komisjoni poolt heakskiidetud kujul) ning komisjoni arvutatud allesjäänud veamäärale (vt punkt 10 ja 2. selgitus). Seejuures on vajalik, et nii liikmesriikide auditeerimisasutuste esitatud veamäärad kui ka liikmesriikides rakendatud finantskorrektsioone puudutav teave oleksid täpsed ja usaldusväärsed. Lisaks peab komisjon nimetatud teavet asjakohaselt kasutama – komisjoni antud hinnang peab iga rakenduskava olukorda õigesti peegeldama.

KONTROLLIKOJA KONTROLLITUD MITME AUDITEERIMISASUTUSE ESITATUD VEA- MÄÄRAD EI OLNUD KÜLLALT TÄPSED JA USALDUSVÄÄRSED

30. On selge, et auditeerimisasutused, kes ei suuda ELi kulutuste seaduslikkust ja korrektsust mõjusalt kontrollida, takistavad oluliselt ühtse auditi mudeli rakendamist ühtekuuluvuse valdkonnas. Ajavahemikus 2010–2012 kontrollitud auditeerimisasutuste puhul on kontrollikoda mitmel juhul täheldanud puudusi veamäärade arvutamisel (ja nende esitamisel) (vt 4. selgitus) [24]. Seetõttu püsivad endiselt kahtlused mitme auditeerimisasutuse esitatud veamäärade täpsuse ja usaldusväärsuse suhtes. Üks komisjoni siseauditi talituse 2013. aastal valminud aruanne kinnitab riski, et auditeerimisasutused võivad probleeme tegelikust väiksemana esitada.

31. Kontrollikoda märgib, et kui auditeerimisasutused kujutavad rakenduskavades sisalduvaid probleeme tegelikust väiksemana, võib komisjon maksed katkestada või peatada. Programmitöö perioodi 2007–2013 määrustes puuduvad aga sätted, mille alusel komisjon võiks kehtestada sihtotstarbelisi netofinantskorrektsioone nendele rakenduskavadele, mille probleeme auditeerimisasutused esitavad korduvalt tegelikust väiksemana.

4. SELGITUS

AUDITEERIMISASUTUSTE KONTROLLIKOJAPOOLSE KONTROLLIMISE PEAMISED LEIUD

Ajavahemikus 2010–2012 kontrollis kontrollikoda 19 auditeerimisasutust ja leidis, et:

- seitse auditeerimisasutust kasutas regulatiivsetele nõuetele ja/või komisjoni suunistele mittevastavat valimikontrolli lähenemisviisi või oli auditeeritava põhitegevuse valim koostatud ebaõigesti;

- 12 auditeerimisasutuses leidis kontrollikoda eeskirjade rikkumisi, mis puudutasid teemasid, mida ei olnud kas üldse kontrollitud (tihti olid põhjuseks erinevused auditi ulatuses ja lähenemisviisis) või kus auditeerimisasutus oli vähemalt ühes oma audiitorite poolt taasläbiviidud põhitegevuse auditis leiu tõsidust vähendanud;

- viies auditeerimisasutuses leidis kontrollikoda juhtumeid, kus auditeerimisasutus jättis veamäära arvutamisel ekslikult vigu välja või eksis arvutuste tegemisel. Kirjeldatud juhtumitel avastas kontrollikoda erinevusi, mis olid märkimisväärsed (st projitseeritud veamäära kasv rohkem kui 0,5% võrra) ja/või nad oleksid auditiarvamusele mõju avaldanud.

Ajavahemikus 2010–2012 kontrollitud 19 auditeerimisasutusest kaheksale andis kontrollikoda kokkuvõttes hinnangu "mõjus". Üheksa auditeerimisasutust hinnati osaliselt mõjusaks ja kaks ebamõjusaks [25].

Kontrollikoja kontrollitud 19 auditeerimisasutusest viis esitasid oma aasta kontrolliaruandes veamäära tegelikust oluliselt väiksemana, mis viis omakorda selleni, et korraldus- ja sertifitseerimisasutused ei rakendanud küllaldasi finantskorrektsioone.

KOMISJON SUUDAB IGA-AASTASTES KONTROLLIARUANNETES ESITATUD VEAMÄÄRASID VAID PIIRATUD MÄÄRAL HEAKS KIITA

32. Igal aastal kontrollib komisjon dokumentide põhjal aasta kontrolliaruandeid, kus tehakse kokkuvõte eelmisel aastal komisjonile tõendatud kulusid kajastavate auditeerimisasutuste süsteemi- ja põhitegevuse auditite tulemustest. Kontrollikoja auditid näitasid aga, et komisjon suudab dokumentide kontrolli käigus vaid piiratud määral kontrollida iga-aastastes kontrolliaruannetes esitatud veamäärade arvutamist; piiratud on ka komisjoni võime veamäärasid vajaduse korral muuta. Sama täheldas kontrollikoda juba varasematel aastatel [26]. See tuleneb asjaolust, et auditeerimisasutused ei ole kohustatud esitama komisjonile üksikasjalikku teavet oma põhitegevuse auditite kohta (nt auditiaruandeid) [27].

33. Aasta kontrolliaruandes avaldatav kokkuvõtlik teave ei võimalda veamäära ümber arvutada ega kontrollida, kas auditeerimisasutuse auditi- strateegias kirjeldatud valimikontrollimeetodit on ka tegelikult järgitud. Komisjon kontrollib tavaliselt vaid piiratud määral esitatud veamäärade usaldusväärsust (vt punkti 65 esimene ja teine taane). Mõjusamate kontrollide tagamiseks vajalikku lisateavet ei küsita süstemaatiliselt, vaid juhtumipõhiselt juhul, kui dokumentide kontrollimise käigus ilmneb selgitamist vajavaid küsimusi. Kontrollikoja kontroll näitas, et juhtudel, kui kirjeldatud teave oli komisjoni käsutuses, hindas komisjon auditeerimisasutuste esitatud veamäärasid üldiselt mõjusalt.

34. Kontrollikoda analüüsis regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraadi ning tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraadi 2012. aasta tegevusaruannetes kajastatud infot 138 ERFi/ÜFi ja ESFi rakenduskava kohta (töö põhines komisjonis olemasolevatel andmetel ning audi- teerimisasutustelt küsitud täiendaval teabel) ning leidis, et [28]:

- läbivaadatud 138 rakenduskavast 51 puhul ei olnud komisjonil küllalt teavet auditeerimisasutuste esitatud veamäärade heakskiitmiseks (või ümberarvutamiseks). Sellesse kategooriasse kuuluvad ka juhtumid, kus aasta kontrolliaruandes esitatud kulud ei vastanud täiel määral rakenduskava raames aasta jooksul tehtud kuludele või kus auditeerimisasutus oli eksinud veamäärade arvutamisel;

- läbivaadatud 138 rakenduskavast viie puhul (sealhulgas üks artiklile 73 vastava staatusega rakenduskava) ületasid kontrollikoja ümberarvutatud veamäärad komisjoni kasutatavat olulisuse läve (2%). Sellistel juhtudel oleks komisjon pidanud esitama asjaomase ERFi/ÜFi rakenduskava kohta täiendavaid reservatsioone [29].

KOMISJONI ARVUTATAVA ALLESJÄÄNUD VEAMÄÄRA USALDUSVÄÄRSUS ON OHUS

KOMISJON KASUTAB ALLESJÄÄNUD VEAMÄÄRA ARVUTAMISEL EBAPIISAVA USALDUS- VÄÄRSUSEGA VEAMÄÄRASID

35. Rakenduskava (või rakenduskavade rühma) allesjäänud veamäära arvutamisel võtab komisjon arvesse projitseeritud veamäärad kõigi aastate kohta, mille kestel on tehtud vahe- või lõppmakseid (vt 2. selgitus). 2010. aastal esitas enamik auditeerimisasutusi oma veamäärad esimest korda, kusjuures suur osa neist esitas kas 0% veamäärad, väga madalad veamäärad või jättis veamäära üldse esitamata (2009. aasta kulude kohta). Lisaks leidis komisjon olulisi puudusi auditeerimisasutuste põhitegevuse auditite tegemises (vt ka punkt 45). Eelneva tulemusel regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraat nimetatud veamääradele 2010. aastal ei tuginenud ja kasutas 2010. aasta makseid ohustava riski arvutamiseks kindlaid määrasid. Kontrollikoda leidis, et ligikaudu kolmandikku neist 2010. aastal mitteusaldusväärseks peetud veamääradest kasutas peadirektoraat 2012. aastal mitmeaastase allesjäänud veamäära arvutamiseks. Ülejäänud rakenduskavade 2010. aasta kohandatud veamäärad kiitis peadirektoraat heaks (auditeerimisasutused olid need esitanud 2011. ja 2012. aastal). Üldiselt ei erinenud need komisjoni poolt 2012. aastal heaks kiidetud veamäärad oluliselt 2010. aastal esitatutest. Kontrollikoda märgib siiski, et kui kindlate määrade asemel oleks kasutatud heakskiidetud veamäärasid (2,8% 2010. aasta tegevusaruandes esitatud 0,8% asemel), oleks peadirektoraatide hinnang 2010. aastal veariski sisaldavate maksete kohta ületanud komisjoni kasutatavat olulisuse määra (2%) [30].

36. Lisaks esitavad auditeerimisasutused vaid umbes poolte ERFi/ÜFi rakenduskavade kohta (2011. aastal 46% ja 2012. aastal 55%) veamäärad, mis on statistiliselt esinduslikud kogu rakenduskava kohta [31]. Ent ka statistiliselt mitteesinduslike veamääradega rakenduskavade puhul võtab komisjon rakenduskava allesjäänud veamäära arvutamisel arvesse kõiki finantskorrektsioone. Kontrollikoja hinnangul ei ole selline teguviis asja- kohane. Kui veamäär ei ole kogu andmekogumi suhtes statistiliselt esinduslik, peaks allesjäänud veamäära arvutamisel arvesse võtma vaid auditeeritud valimi suhtes (selle kohta kehtib ka veamäär) rakendatud finantskorrektsioone.

37. Komisjoni arvutatud allesjäänud veamäära usaldusväärsus sõltub suurel määral sellest, kui täpne on liikmesriikide esitatud teave, mis puudutab liikmesriigi tasandil rakendatud finantskorrektsioone, ning kuidas komisjon nimetatud teavet kasutab (vt punkt 29). Finantskorrektsioonide arvestamine on aga keeruline ülesanne: nende aluseks on suur hulk liikmesriikide ja ELi asutuste tehtavaid kontrolle ja auditeid, ning neid tehakse rakenduskava elluviimise erinevates etappides. Liikmesriigi tasandil rakendavad finantskorrektsioone korraldus- ja sertifitseerimisasutused, kes võivad esitatud kulud deklaratsioonidest eemaldada või makstud toetused tagasi nõuda (vt 5. selgitus).

5. SELGITUS

LIIKMESRIIGI TASANDI FINANTSKORREKTSIOONID ÜHTEKUULUVUSE VALDKONNAS

Finantskorrektsioonide eesmärk on kaitsta ELi eelarvet vigu sisaldavate või eeskirjade vastaselt tehtud kulude eest. Finantsmääruse kohaselt tuleb valesti makstud summa tagasi nõuda [32]. Koostöös liikmesriikide hallatud vahendite puhul lasub valesti tehtud maksete vältimise või avastamise ja parandamise kohustus esmajärjekorras liikmesriikidel [33]. Ühtekuuluvuse valdkonnas kohustavad määrused ka sertifitseerimisasutusi andma igal aastal aru kohaldatud finantskorrektsioonide (st väljamaksetaotlustest eemaldatud summade ja tagasinõutud summade) ning tagasinõudmisel olevate ja lootusetute summade kohta [34].

38. Kontrollikoja arvates valitseb ka risk, et komisjon esitab allesjäänud vea- määra tegelikust väiksemana juhul, kui tal on vaid piiratud kindlus liikmesriikide edastatud finantskorrektsioone puudutava teabe usaldusväärsuse ja täpsuse kohta. Eelöeldu tuleneb peamiselt järgnevatest põhjustest:

- ajastus: sertifitseerimisasutus annab vaatlusaluse aasta finantskorrektsioonide kohta aru järgneva aasta märtsi lõpuks (n+1). Samaks tähtajaks esitavad peadirektoraadid oma aasta tegevusaruanded. Seega küsitakse sertifitseerimisasutustelt esialgseid andmeid finantskorrektsioonide kohta. Kontrollikoda on seisukohal, et alles- jäänud veamäära arvutamisel peaks kasutama hoopis eelmises (lõplikus) aruandes sisalduvat teavet. Nii seostataks ka omavahel paremini ajavahemik, mille kohta projitseeritud allesjäänud veamäär arvutatakse, ning see ajavahemik, mille kohta on olemas usaldusväärsed andmed kohaldatud finantskorrektsioonidest (aasta n-1 lõpp);

- topeltarvestus: liikmesriigid annavad finantskorrektsioonide kohta aru ilma nende allikat täpsustamata (kas korrektsioonid põhinevad korraldus- ja sertifitseerimisasutuste endi kontrollidel või auditeerimisasutuste audititel). Esitatud teavet hinnates ei suuda komisjoni peadirektoraadid aga eristada, millised kuludeklaratsioonidest eemaldatud summad ja tagasinõutud summad põhinevad liikmesriikide auditeerimisasutuste tööl [35]. Seetõttu on komisjonil võimatu kontrollida, kas auditeerimisasutused pole allesjäänud veamäära vähendanud, võttes arvesse peale kulude komisjonile tõendamist kohaldatud finantskorrektsioone. Kontrollikoda leidis mitu juhtumit, kus komisjon võttis allesjäänud veamäära arvutamisel arvesse finantskorrektsioone (kuludeklaratsioonidest eemaldatud summasid), mis puudutasid kulusid, mille tõendamise oli liikmesriik tühistanud juba enne valimi koostamist, või juhtumeid, kus valimis sisaldunud eeskirjadevastaseid kulusid vähendati ebaõigesti finantskorrektsioonide abil;

- tagasinõudmisel olevate summade sissearvestamine: komisjoni arvutustes võetakse arvesse liikmesriikide aruannetes esitatud tagasinõudmisel olevad summad. Selliseid finantskorrektsioone puudutavad andmed on oma olemuselt ebakindlad, kuna tagasinõudmisi ei ole aasta n seisuga veel lõpule viidud;

- järgnevate aastate veamäärade kohandamine ilma vastavates finantskorrektsioonides kohandusi tegemata: auditeerimisasutused võivad oma hinnangulisi veamäärasid järgnevatel aastatel kohandada. Nii võidakse toimida juhtudel, kui auditeerimisasutus on peale aasta kontrolliaruande esitamist saanud lisateavet, mille alusel loetakse viga kõrvaldatuks (või hinnatakse see ümber). Komisjon võtab omakorda arvesse kohandatud veamäära ning langetab allesjäänud veamäära. Komisjon ei kontrolli aga, kas nimetatud eeskirjade rikkumist puudutavaid finantskorrektsioone (millest sertifitseerimisasutus võib olla komisjoni juba teavitanud) on hiljem samuti kohandatud.

MÄRGID SELLEST, ET ALLESJÄÄNUD VEAMÄÄR VÕIB OLLA MITMEL JUHUL HINNATUD TEGELIKUST MADALAMAKS

39. Märkimisväärse hulga rakenduskavade puhul näitab kontrollikoja analüüs, et allesjäänud veamäära arvutamisel arvesse võetud finantskorrektsioonid on hinnatud tegelikust suuremaks (või projitseeritud veamäär on alahinnatud): 2011. aastal oli 33 ERFi/ÜFi rakenduskava ja 22 ESFi rakenduskava (11 liikmesriigis) allesjäänud veamäär negatiivne. Teisisõnu, komisjoni poolt rakenduskava allesjäänud veamäära arvutamisel arvesse võetud mitmeaastased finantskorrektsioonid olid suuremad kui vigadest mõjutatud kulud (ekstrapoleeritud arvutuse aluseks on liikmesriigi auditeerimisasutuse esitatud statistiliselt esinduslik veamäär). 2012. aastal täheldati sama olukorda 16 liikmesriigi 53 ERFi/ÜFi rakenduskava juures [36]. Kirjeldatud nähtust esineb kõigi ERFi/ÜFi ja ESFi rakenduskavade juures, ent seda on võimalik näidata vaid negatiivsete allesjäänud veamääradega rakenduskavade puhul.

40. Kontrollikoda rõhutab, et allesjäänud veamäära usaldusväärsus on komisjoni kindlustandva protsessi tähtis osa. Mitmel juhul põhjendatakse komisjoni otsust rakenduskava suhtes reservatsiooni mitte esitada asjaoluga, et allesjäänud veamäär on madalam kui 2-protsendine olulisuse lävi (vt punkt 10). 2012. aastal oli see nii 67 ERFi/ÜFi ning 29 ESFi rakenduskava puhul – nende suhtes ei esitatud reservatsioone hoolimata asjaolust, et nende projitseeritud allesjäänud veamäär ületas komisjoni 2-protsendist olulisuse läve (vt III lisa) [37].

ÜHTSE AUDITI VÕIMALUSE VÄHENE KASUTAMINE, VIIVITUSED ARTIKLILE 73 VASTAVA STAATUSE ANDMISEL NING MIINIMUMTINGIMUSTE KOHATINE MITTEKEHTESTAMINE

ARTIKLILE 73 VASTAVA STAATUSE ANDMISE VÕIMALUST OLI 2012. AASTA LÕPU SEISUGA VÄHE KASUTATUD

41. 2012. aasta detsembri seisuga oli komisjon andnud artiklile 73 vastava staatuse 12 liikmesriigi (27st) 434 rakenduskavast 61-le (vt tabel): 51-le ERFi rakenduskavale kümnes liikmesriigis ning kümnele ESFi rakenduskavale viies liikmesriigis.

42. Programmitöö perioodil 2007–2013 on 434 rakenduskavast artiklile 73 vastava staatuse saanud umbes 14%: ERFi/ÜFi rakenduskavade puhul on vastav osakaal suurem (16%) kui ESFi rakenduskavade puhul (9%). 2012. aasta lõpu seisuga ei ole artiklile 73 vastavat staatust antud ühelegi piiriülese Euroopa territoriaalse koostöö rakenduskavale.

43. Programmitöö perioodi 2007–2013 eelarvest moodustab artiklile 73 vastava staatusega 61 rakenduskava osa kokku hinnanguliselt 75839 miljonit eurot (ELi, liikmesriikide ja erasektori panus kokku). 490,654 miljardi euro suurusest kogueelarvest moodustab nimetatud summa ligikaudu 16% (vt tabel ja I lisa). Artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavade osakaal on oluliselt väiksem kui nende rakenduskavade osakaal, mille kohta komisjon 2012. aastal reservatsioone ei esitanud (69% kogueel- arvest) (vt punkt 26).

TABEL

PROGRAMMITÖÖ PERIOOD 2007–2013: ARTIKLILE 73 VASTAVA STAATUSEGA ERFI/ÜFI JA ESFI RAKENDUSKAVADE ARV (SEISUGA 31. DETSEMBER 2012)

| ERF/ÜF | ESF | Kokku |

Rakenduskavade arv | 317 | 117 | 434 |

– neist artiklile 73 vastava staatusega | 51 | 10 | 61 |

– osakaal (%) | 16% | 9% | 14% |

Eelarve kokku (miljonites eurodes) | 374444 | 116210 | 490654 |

– neist artiklile 73 vastava staatusega | 69545 | 6294 | 75839 |

– osakaal (%) | 19% | 5% | 16% |

ESIMESED OTSUSED RAKENDUSKAVADELE ARTIKLILE 73 VASTAVA STAATUSE ANDMISE KOHTA TEHTI MÄRTSIS 2012

44. Rakenduskavale artiklile 73 vastava staatuse andmise otsus mõjutab komisjoni järelevalvetegevust alates otsusest teavitamisele järgnevast aastast kuni programmitöö perioodi lõpetamiseni. Seetõttu on mõju seda suurem, mida varem (alates programmitöö perioodi algusest) antakse rakenduskavadele ühtse auditi staatus.

45. Ühtse auditi tegevuskavas prognoosis komisjon, et esimesed artikli 73 alusel tehtud otsused võetakse vastu juba 2011. aastal [38]. Algne kava osutus aga liiga keeruliseks ülesandeks, sest:

- aastatel 2009-2010 ei suutnud liikmesriigid esitada paljude rakenduskavade kohta komisjonile usaldusväärseid vastavushinnanguid ja seetõttu hilines ka nimetatud dokumentide komisjonipoolne heakskiitmine [39]; Nimetatud protsess oli liikmesriikide ja komisjoni prioriteediks programmitöö perioodi 2007–2013 algusaastatel;

- lisaks alustasid paljud auditeerimisasutused põhitegevuse auditite tegemist alles aastatel 2009-2010 ning nende tulemused esitati 2010. aasta kontrolliaruannetes. Komisjon ei pidanud esitatud esimesi veamäärasid aga küllalt usaldusväärseteks selleks, et nende alusel hinnata rakenduskavadele artiklile 73 vastava staatuse andmist (vt punkt 35).

46. Artiklile 73 vastav staatus anti rakenduskavadele esimest korda märtsis 2012 pärast seda, kui auditeerimisasutused olid esitanud oma 2011. aasta kontrolliaruanded. Seega rakendati ühtse auditi mudelit esimest korda alles programmitöö perioodi 2007–2013 kuuendal aastal. Eelnev iseloomustab ilmekalt määrustes sätestatud artikli 73 mõjusa rakendamisega seotud raskusi.

KONTROLLIKOJA KONTROLLITUD VASTAVUS ARTIKLI 73 TINGIMUSTELE

47. Võttes aluseks artikli 73 sätted ning komisjoni 2010. ja 2012. aasta sise- eeskirjades esitatud peamised tingimused (vt punktid 15 ja 17), on kontrollikoda seisukohal, et rakenduskavale artiklile 73 vastava staatuse andmiseks peavad olema täidetud järgmised miinimumtingimused:

- komisjon peab olema heaks kiitnud auditistrateegia ja vastavus- hindamise;

- rakenduskava sisekontrollimehhanismid peavad toimima mõjusalt, ning eelkõige peab mitmeaastane allesjäänud veamäär olema madalam kui komisjoni kasutatav olulisuse lävi (2%);

- arvesse peab võtma kontrollikoja auditite tulemusi, eriti juhtudel, kui nende raames on avastatud olulisi puudusi rakenduskava sisekontrollimehhanismides;

- auditeerimisasutusele peab olema antud hinnang "mõjus".

48. Kokkuvõttes näitas kontrollikoja kontrollimine, et 61-st artiklile 73 vastava staatuse saanud rakenduskavast vastas kõigile ülalloetletud tingimustele 46 rakenduskava (vt 6. selgitus). Nende rakenduskavade eelarve moodustab kokku ligikaudu kolm neljandikku kõigi artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavade eelarvest.

6. SELGITUS

ÜLEVAADE KONTROLLIKOJA TESTITUD ARTIKLI 73 TINGIMUSTE TÄITMISE TULEMUSTEST (2012)

Kontrollikoda leidis, et komisjon oli heaks kiitnud kõigi 61 artiklile 73 vastava staatusega rakenduskava auditi- strateegia ja vastavushindamise dokumendid (aruanne ja arvamus). Heakskiit anti üldiselt aastatel 2008 ja 2009.

Mitme rakenduskava puhul näitas aga testimine, et artiklile 73 vastava staatuse andmiseks vajalikud muud tingimused ei olnud täielikult täidetud:

a) ebapiisav teave selle kohta, kas rakenduskavade sisekontrollimehhanismid toimivad korralikult: eelkõige leidis kontrollikoda, et:

- komisjon oli heaks kiitnud projitseeritud veamäära, mis ületas 2-protsendist olulisuse määra (2011. aastal 10 ning 2012. aastal 15 ERFi ja ESFi rakenduskava). Neil juhtudel oleks võinud anda artiklile 73 vastava staatuse vaid siis, kui iga rakenduskava allesjäänud veamäär oleks samal ajal olnud madalam kui 2% [40]. Kuus ERFi rakenduskava täitsid nimetatud tingimuse vaid seetõttu, et komisjon arvutas nende kõigi kohta ühise allesjäänud veamäära. Artiklile 73 vastav staatus peaks antama aga igale rakenduskavale eraldi, mitte rakenduskavade rühmale. Seetõttu on kontrollikoda seisukohal, et komisjon ei saa artik- lile 73 vastava staatuse andmisel kasutada kombineeritud allesjäänud veamäära;

- ühe teise ERFi rakenduskava puhul oli komisjon esitanud 2012. aasta märtsis osalise reservatsiooni. 2012. aasta novembris hindas komisjon nimetatud reservatsiooni tühistamiseks vajalikud parandusmeetmed elluviiduks. Samal ajal anti rakenduskavale artiklile 73 vastav staatus enne nimetatud rakenduskava 2012. aasta kontrolliaruande kontrollimist (aruanne ise esitati veidi hiljem);

b) auditeerimisasutuse esitatud veamäär ei olnud statistiliselt esinduslik ning seega ei saanud komisjon ka küllaldase kindlusega otsustada, kas artiklile 73 vastava staatuse andmine on põhjendatud:

- määruse kohaselt peab valim olema küllalt suur, et võimaldada auditeerimisasutusel teha asjakohaseid järeldusi süsteemi mõjusa toimimise kohta. Ühe ERFi ja kahe ESFi rakenduskava puhul vastas auditeerimisasutuste moodustatud valim komisjoni suunistele. Veamäära kogu andmekogumile ekstrapoleerimiseks olid valimid aga liiga väikesed. Eelneva tulemusel ei ole auditeerimisasutuste esitatud veamäärad esinduslikud kogu kontrollitud rakenduskava (või rakenduskavade rühma) kohta ega võimalda teha järeldusi rakenduskavade juhtimis- ja kontrollisüsteemide mõjusa toimimise kohta;

- kahe ERFi rakenduskava puhul ei sisaldanud 2012. aasta põhitegevuse auditite auditikontrolli jaoks märtsis 2012 moodustatud valim küllaldasel arvul projekte, et hõlmata vähemalt neljandikku komisjonile tõendatud kulusid. Nimetatud rakenduskavadele 2012. aasta juunis artiklile 73 vastavat staatust andes ei olnud komisjon teadlik asjaolust, et auditeerimisasutus oli kasutanud määrusega vastuolus olevat valimikontrolli lähenemisviisi;

- ühe ESFi rakenduskava puhul kasutas auditeerimisasutus komisjoni poolt väga väikesemahuliste rakenduskavade jaoks esitatud suuniseid ja moodustas 2011. aastal vaid kahest tehingust koosneva valimi [41]. Tuleb veel kord rõhutada, et kirjeldatud viisil arvutatud veamäärasid ei saa pidada esinduslikeks;

c) kontrollikoja audititega avastati puudusi rakenduskavade sisekontrollimehhanismides [42]. Selliseid puudusi leiti kahes artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavas;

d) viiest artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavade eest vastutavast auditeerimisasutusest kahele andis kontrollikoda hinnangu "osaliselt mõjus" [43].

ARTIKLILE 73 VASTAVA STAATUSEGA RAKENDUSKAVADE JÄRELEVALVET PEAB PARANDAMA NING MIINIMUMTINGIMUSTE MITTETÄITMISE KORRAL PEAKS SAAMA ÜHTSE AUDITI STAATUSE TÜHISTADA

KOMISJON KOOSTAS OMA ESIMESE JÄRELEVALVEKORRA 2010. AASTAL

49. Artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavade puhul tugineb komisjon põhimõtteliselt auditeerimisasutuse esitatud auditiarvamusele. Selleks peab komisjon olema aga kindel, et vastava auditeerimisasutuse töö kvaliteet vastab püsivalt nõuetele ja et rakenduskava projitseeritud veamäära ning finantskorrektsioone puudutav teave on usaldusväärne.

50. Komisjon pani oma auditeerimisasutuste järelevalvestrateegia paika 2010. aastal koostatud artikli 73 tegevuskavas [44]. Nimetatud töödokumendis otsustasid regionaalarengu peadirektoraat ning tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraat:

- kontrollida dokumentide põhjal iga artiklile 73 vastava staatusega rakenduskava kohta esitatud aasta kontrolliaruandeid, aasta auditi- arvamust ja süsteemide auditeid; ning

- hoida kohtumiste ja ühise audititöö vormis (komisjoni esindajad võivad liikmesriikide auditeerimisasutuste tehtavates auditites osaleda ka vaatlejatena) tihedat kahepoolset kontakti iga liikmesriigi auditeerimisasutusega.

51. ISA standardite teiste audiitorite töö kasutamist puudutava osa kohaselt peab komisjon auditeerimisasutuste tööle tuginemise korral ka nende auditeerimisasutuste töödokumente kontrollima. Lisaks nõutakse ISA-des osa teiste audiitorite tehtud auditite taasläbiviimist [45].

52. 2010. aastal koostatud artikli 73 tegevuskavas nimetatud aspekte aga ei käsitletud. Töödokumentide kontrollimist ja kontrollide taasläbiviimist oleks vaja teha vaid juhul, kui on põhjust kahelda liikmesriikide auditeerimisasutuste esitatud teabe usaldusväärsuses [46]. Kuna aasta kontrolliaruanded esitatakse aasta lõpuks ja komisjon püüab hinnata nende usaldusväärsust kahe kuu jooksul, on kontrollikoda seisukohal, et komisjonile ei jää küllaldaselt aega seda tööd asjakohasel viisil teha (vt punktid 32–34). Kontrollikoda on ka seisukohal, et eelkirjeldatud asjaolu piirab kindluse määra, mida komisjon saab ammutada auditeerimisasutuste edastatud teabest.

53. Kontrollikoda märgib, et 2013. aasta septembris võttis komisjon vastu ajakohastatud tegevuskava, mis sisaldab artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavade järelevalvet reguleerivaid uusi tingimusi [47].

KOMISJON ALGATAS PARANDUSMEETMED KOLME AUDITEERIMISASUTUSE SUHTES, KES VASTUTASID NELJA ARTIKLILE 73 VASTAVA STAATUSEGA RAKENDUSKAVA AUDITEERIMISE EEST

54. Komisjon võib mis tahes ajal otsustada rakenduskavale antud ühtse auditi staatuse peatada või tühistada (vt punkt 19). Artikli 73 tegevuskava kohaselt võib seda eelkõige teha siis, kui liikmesriikide auditeerimisasutuste töös leitakse olulisi puudusi ja/või rakenduskava allesjäänud veamäär ületab komisjoni kasutatavat olulisuse läve (2%).

55. 2013. aastal 2012. aasta kontrolliaruandeid uurides kontrollis komisjon esimest korda seda, kas 2012. aastal ühtse auditi staatuse saanud rakenduskavad (ja nende auditeerimisasutused) vastasid endiselt artiklile 73 vastava staatuse saamiseks nõutud tingimustele. Kontrollikoda märgib, et komisjon alustas parandusmeetmete võtmist kolme auditeerimisasutuse suhtes (nende töö hõlmas nelja ERFi rakenduskava), mis kontrollikoja hinnangul ei vastanud 2012. aasta lõpu seisuga ühtse auditi nõuetele (vt punkt 48 ja 6. selgitus) [48].

ARTIKLILE 73 VASTAV STAATUS ON ERITI TÄHTIS RAKENDUSKAVADE 2017. AASTAKS KAVANDATUD LÕPETAMISE SEISUKOHAST

56. Ühtse auditi põhimõte on tähtis ka programmitöö perioodi 2007–2013 lõpetamisel. Auditeerimisasutustel on aasta kontrolliaruande esitamiseks aega kuni 2015. aasta lõpuni ning hiljemalt 31. märtsiks 2017 peavad nad koostama lõpetamisdeklaratsiooni, millele on lisatud lõplik kontrolliaruanne (vt II lisa). Artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavade puhul ei pea komisjon ise üksikasjalikke kontrolle tegema, vaid saab lõppmakse seaduslikkuse ja korrektsuse hindamiseks vajaliku kindluse ammutada auditeerimisasutuse tööst. Eelnevast tulenevalt on kontrollikoda seisukohal, et rakenduskavade mõjusa lõpetamise tagamiseks (see põhineb auditeerimisasutuste esitatud teabel) peab komisjon olema auditeerimisasutuste jaoks selleks ajaks välja töötanud piisavalt usaldusväärse järelevalvesüsteemi.

KAS KOMISJON ON AUDITEERIMISASUTUSTELE SUUNATUD SUUNISTE JA NÕUSTAMISEGA TAGANUD KÕIGI RAKENDUSKAVADE JAOKS ÜHTSE AUDITI LÄHENEMISVIISI?

57. Ühtse auditi mudelit saab mõjusalt rakendada vaid juhul, kui auditeerimisasutused kasutavad järjekindlalt sama auditi lähenemisviisi, mis tagaks liikmesriikide audititulemuste võrreldavuse fondide, rakenduskavade ja perioodide kaupa. Kontrollikoda uuris, kas komisjon:

- on andnud auditeerimisasutustele asjakohaseid suuniseid, et nende töö oleks kooskõlas määrustega [49];

- edendas komisjoni ja auditeerimisasutuste ning auditeerimisasutuste endi vahelist heade tavade vahetust;

- korraldas auditeerimisasutuste vajadustele vastavaid koolitusi.

Kirjeldatud kontekstis uuris kontrollikoda, mida arvavad auditeerimisasutused komisjoni tehtud suutlikkuse arendamise jõupingutustest.

PROGRAMMITÖÖ PERIOODI ALGUSEGA VÕRRELDES ON AUDITEERIMISASUTUSTELE MÕELDUD KOMISJONI METOODILISTE SUUNISTE KVALITEET PARANENUD

METOODILISED NÕUDED ON MÄÄRUSTES EBAJÄRJEKINDLALT SÄTESTATUD

58. Auditeerimisasutused peaksid arvestama rahvusvaheliselt tunnustatud auditeerimisstandardeid (IAAS) [50]. Eelkõige viidatakse määrustes ISA-dele, siseaudiitorite koostatud erialastandarditele ning INTOSAI auditeerimisstandarditele. Kontrollikoda märgib, et hoolimata nende sarnasusest ei ole tegu identsete standarditega. Lisaks ei nõuta määrustes, et auditeerimisasutused peaksid rahvusvaheliselt tunnustatud auditeerimisstandardeid järgima. Vaid pooled kontrollikoja küsimustikule vastanutest (52%) olid seisukohal, et metoodilised nõuded on määrustes piisavalt sätestatud.

KOMISJONI ANTUD SUUNISED

59. Komisjon annab täiendavaid suuniseid eesmärgiga auditeerimisasutusi nende igapäevatöös toetada. Tavaliselt tehakse seda fondide koordineerimiskomitee suuniste vormis (vt 7. selgitus).

7. SELGITUS

FONDIDE KOORDINEERIMISKOMITEE (COCOF) POOLT HEAKS KIIDETUD SUUNISED

Fondide koordineerimiskomiteeks (COCOF) nimetatakse määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 103 alusel loodud liikmesriikide esindajatest koosnevat komiteed, mille eesmärk on nõustada komisjoni ERFi, ESFi ja ÜFi rakendamise küsimustes. COCOFi istungid toimuvad komisjoni eesistumisel ning komisjon osutab komiteele ka sekretariaaditeenuseid.

COCOFil on komisjoni jaoks eriline roll kõigi metoodiliste ja tehniliste suuniste küsimustes, mille kohta määrused ei anna vastuseid. Enne suuniste lõplikku valmimist ja avaldamist arutab komisjon projekte COCOFiga.

Suunised on soovitusliku iseloomuga – need sisaldavad praktilisi näiteid ja teavet, kuid ei ole juriidiliselt siduvad ega piiravad. Kõik suunised sisaldavad ka sellekohast vastutuse välistamise klauslit.

AUDITEERIMISASUTUSELE MÕELDUD SUUNISED ON KOHATI AVALDATUD HILINEMISEGA

60. Enamik kontrollikoja uuringule vastanutest arvas, et vähemalt osa suunistest ei olnud avaldatud õigel ajal. 15% auditeerimisasutustest oli seisukohal, et suunised avaldati tavaliselt hilinemisega, ning 58% arvas, et neid avaldati kohati hilinemisega.

61. Uuringu tulemuste ja auditeerimisasutuste juhtidega tehtud intervjuude kohaselt esitati hilinemisega COCOFi ja muud suunisdokumendid järgmistel teemadel: finantskorraldusvahendite käsitlemise lähenemisviisi mudel (avaldatud juulis 2011) ning aasta kontrolliaruandes avalikustatud vigade käsitlemine (avaldatud detsembris 2011). Lisaks ei rakendanud komisjon viimatimainitud suunisdokumenti auditeerimisasutuste töö hindamisel tagasiulatuvalt (vt 8. selgitus).

62. Kontrollikoda täheldas ka hea tava näiteid juhtudest, kui suunised esitati õigeaegselt. Eelkõige puudutab see COCOFi suuniseid, mis käsitlesid liikmesriikide juhtimis- ja kontrollisüsteemide hindamise ühtset metoodikat, auditistrateegiat ning vastavushindamiste tegemist [51].

8. SELGITUS

COCOFI SUUNISTE KOMISJONIPOOLNE TAGASIULATUV RAKENDAMINE

Aasta kontrolliaruannetes esitatud vigade käsitlemist puudutavad COCOFi suunised esitati detsembris 2011 ning neid rakendati tagasiulatuvalt 2011. aasta kontrolliaruannete kohta, mille auditeerimisasutused esitasid samal kuul.

Komisjoni nõutud muudatused, mida auditeerimisasutused pidid tegema oma aasta kontrolliaruannete suunistega vastavusse viimiseks, põhjustasid topelttööd ning tõid endaga kaasa täiendavaid viivitusi aasta kontrolli- aruannete lõplike versioonide esitamisel.

ALATES PROGRAMMITÖÖ PERIOODI ALGUSEST ON SAAVUTATUD MÄRKIMISVÄÄRSET EDU PÕHJALIKE JA SELGETE SUUNISDOKUMENTIDE ESITAMISEL

63. Kontrollikoda leidis, et COCOFi suunisdokumendid hõlmavad väga erinevaid auditeerimisasutuste jaoks tähtsaid küsimusi. Uuring näitas samuti, et enamiku vastanute arvates olid suunisdokumendid kokkuvõttes põhjalikud (75%) ning komisjoni suuniste alane tegevus asjakohane (60%).

64. Hoolimata komisjoni suuniste mittesiduvast iseloomust võtavad auditeerimisasutused suunised üldiselt omaks ja kasutavad neid oma töös. Kontrollikoja uuringus märkis enam kui 90% auditeerimisasutustest, et nad kasutavad COCOFi suunisdokumente täies mahus (või mõne erandiga). Seda kinnitasid ka auditeerimisasutuste juhtidega tehtud intervjuud.

65. Kokkuvõttes on kontrollikoda seisukohal, et alates programmitöö perioodi algusest on komisjon teinud märkimisväärseid edusamme põhjalike ja selgete suuniste esitamisel, mis omakorda aitab ühtlustada auditeerimisasutuste lähenemisviise ja metoodikat. Näiteks esitas komisjon 2013. aasta aprillis oluliselt muudetud suunised statistilise valimikontrolli kohta [52]. Nimetatud suunised, mida auditeerimisasutused peavad rakendama alates 2013. aastast, peaksid aitama parandada varem selles valdkonnas täheldatud puudusi (vt 4. selgitus).

KOMISJONI POOLT AASTA KONTROLLIARUANNETE KOHTA ESITATUD SUUNISTES LEITUD PUUDUSED

66. Määrustes aasta kontrolliaruannete ja auditiarvamuste kohta esitatud sätete suhtes on kontrollikoda seisukohal, et komisjon peab oma suuniseid täpsustama nii, et auditeerimisasutuste esitatud teavet saaks mõjusalt kontrollida (vt punktid 32–34) [53]. Eelkõige puudutab see järgmisi teemasid:

- teave selle kohta, millistest tegevustest (st projektid või väljamaksetaotlused ning deklareeritud summad) koosneb auditeerimisasutuse auditeeritav valim. See võimaldaks komisjonil mõista, mille alusel on arvutatud aasta kontrolliaruandes esitatud veamäär;

- leitud vigu puudutavad üksikasjad (st teave vigadest mõjutatud tegevuste ja veasummade kohta). Nimetatud teabe alusel saaks komisjon mõjusamalt kontrollida aasta kontrolliaruandes esitatud veamäära täpsust ja usaldusväärsust;

- auditeerimisasutuse mitmeaastases hinnangus avaldatud teave kontrollisüsteemide toimimise kohta, mitte lihtsalt hetkepilt aasta kontrolliaruandega hõlmatud ajavahemikul tehtud audititest. See võimaldaks ka paremini hinnata, kas on võetud asjakohaseid parandusmeetmeid ja kas auditeerimisasutuse auditistrateegia vajaks kohandamist; ning

- teave kontrolliaruandega hõlmatud ajavahemikule järgnenud sündmustest (millest tulenevalt võiks muutuda sisekontrollimehhanismide mõjususele antud hinnang). Komisjon ei ole veel andnud suuniseid selle kohta, kuidas peaks aasta kontrolliaruandes kajastama juhtumeid (ja milliseid neist peaks kajastama), mis võivad mõjutada seda, kas auditeerimisasutus peab avaldama märkusega (või vastupidise) arvamuse. Praegu annavad sellistest küsimustest aru vaid vähesed auditeerimisasutused.

67. Kontrollikoja analüüs näitas samuti, et mitu määruste (või COCOFi suunisdokumentide) auditiarvamust käsitlevat sätet erinevad ISA standarditest. Eelnev puudutab näiteks kasutatavate auditiarvamuste sõnastust (ja liike), auditiarvamustega hõlmatavaid ajavahemikke, määruse ja Rahvusvahelise Arvestusekspertide Föderatsiooni (IFAC) terminoloogia vahelisi erinevusi, parandamata väärkajastamisi ning juhtkonna ja audiitori vastutuse selgitamist auditiarvamuses.

KOMISJON EDENDAS KOMISJONI JA AUDITEERIMISASUTUSTE NING AUDITEERIMISASUTUSTE ENDI VAHELIST HEADE TAVADE VAHETAMIST

68. Määruste kohaselt peavad komisjon ja auditeerimisasutused kohtuma korrapäraselt, vähemalt kord aastas, et uurida aasta kontrolliaruandeid ja arvamusi ning vahetada mõtteid muudes rakenduskavade juhtimise ja kontrollimise parandamisega seotud küsimustes [54]. Komisjon korraldab ka tehnilisi sihtotstarbelisi kohtumisi ja auditeerimisvaldkonna ekspertide iga-aastaseid kohtumisi [55].

69. Auditeerimisasutused on üldiselt rahul komisjoni suutlikkuse arendamise alaste jõupingutuste ning pakutava toega. 68% kontrollikoja uuringule vastanute arvates toetab komisjon auditeerimisasutuste tööd mõjusalt. Uuringu tulemused ja auditeerimisasutuste juhtidega tehtud intervjuud näitavad aga seda, et teatud valdkondades vajatakse rohkem komisjoni tuge. Näiteks on praegu vähe teavet, mille alusel saaks võrrelda auditeerimisasutuste organisatsioonilist ülesehitust, ressursside jaotust erinevate tegevuste kaupa ja mõnede auditeerimisasutuste rakendatud häid tavasid. 2012. aastal moodustas regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraat spetsiaalse haldussuutlikkuse arendamisega tegeleva kompetentsikeskuse [56].

KOMISJON TOETAB AUDITEERIMISASUTUSI TEMAATILISTE KOOLITUSTEGA

70. Komisjon korraldab liikmesriikide auditeerimisasutustele koolitusi eesmärgiga anda täiendavaid suuniseid ning tutvustada häid tavasid. Nimetatud koolitused olid pühendatud konkreetsetele teemadele (nt muudatused regulatiivses raamistikus, vastavushindamised, riigihanked, aasta kontrolliaruanded ja auditiarvamused) ning enamasti korraldati neid programmitöö perioodi algusetapis.

71. Auditeeritud ajavahemikus osales neil koolitustel kontrollikoja hinnangul kokku umbes viiendik auditeerimisasutuste kõigist töötajatest. Kõrget osalemismäära täheldati eelkõige Bulgaarias, Tšehhi Vabariigis, Poolas, Rumeenias, Slovakkias ja Hispaanias.

72. Kontrollikoja uuringus anti komisjoni koolitustele (neid korraldati lisaks liikmesriikide endi koolitustele) väga positiivne hinnang. Lisaks soovis kolmandik vastanutest, et komisjon pakuks veelgi rohkem koolitusi (ja korraldaks neid sagedamini). Seda kinnitavad ka auditeerimisasutuste esindajatega tehtud intervjuud.

KUI SUURED ON PROGRAMMITÖÖ PERIOODIL 2007–2013 KASUTUSELE VÕETUD AUDITEERIMISKORRA KULUD?

73. Ühtse auditi põhimõtte abil püütakse vältida kontrollitöö dubleerimist ning vähendada nii liikmesriikide ja komisjoni tasandil kontrolli ja auditeerimise kogumaksumust kui ka auditeeritavatel lasuvat halduskoormust (vt punkt 11).

74. Komisjoni 2011. aastal avaldatud info kohaselt moodustab programmitöö perioodi 2007–2013 rakenduskavade elluviimise haldamise kogumaksumus 3,2% kogueelarvest [57]. Nimetatud teabe alusel moodustab kontrolli maksumus (st riiklike ametkondade tehtav kontrollitöö, tõendamine ja auditeerimine) 0,9% kogueelarvest (st alla 30% haldamise kogumaksumusest). Ligikaudu viiendiku kontrolli maksumusest moodustavad rakenduskavade auditid (st liikmesriikide auditeerimisasutuste töö).

75. Vastavalt määruse (EÜ) nr 1083/2006 artiklile 46 antakse ELi eelarvest liikmesriikidele tehnilist abi (enamikul juhtudel kuni 4% ulatuses rakenduskavadele eraldatud fondide vahendite kogusummast). Kontrolli- koda märgib, et kontrollimiseks tehtavad kulud on tehnilise abi raames rahastamiskõlblikud.

76. Auditeerimisasutuste poolt 2012. aastal esitatud (ja 2013. aastal kinnitatud) teabe alusel hindab kontrollikoda, et ajavahemikus 2010–2012 kasvasid 112 auditeerimisasutuse kogukulud ligikaudu 110 miljonilt 130 miljoni euroni aastas. Auditeerimisasutustega seotud kontrollitöö kogumaksumus tervel programmitöö perioodil 2007–2013 on ligikaudu 860 miljonit eurot, mis moodustab 0,2% ERFi/ÜFi ja ESFi kogueelarvest ning vastab laias laastus komisjoni enda hinnangule [58].

77. Liikmesriikide auditeerimisasutustes töötab ligikaudu 2600 täistööajaga töötajat. Uuringu andmete kontrollikojapoolne analüüs näitab, et praeguse programmitöö perioodi jooksul on töökoormus kasvanud: ajavahemikus 2010–2012 on töötajate arv suurenenud umbes 10%. Auditeerimisasutuste juhtidega tehtud intervjuude põhjal võib seda suuremas osas seletada alates 2010. aastast auditeerimisasutuste poolt põhitegevuse auditite raames tehtava täiendava tööga ja statistiliselt esinduslike (ning seega suuremate) valimite üha laialdasema kasutamisega.

78. Programmitöö perioodil 2014–2020 antakse auditeerimisasutustele täiendavaid ülesandeid rakenduskavade sisekontrollisüsteemide auditeerimiseks [59]. Eelkõige hakkavad auditeerimisasutused tegelema järgnevaga:

- kontrollivad korraldusasutuste juhtkonna iga-aastaseid kinnitusi (sealhulgas nende kontrollide ja kontrollimehhanismide kokku- võtet) ning avaldavad auditiarvamuse sertifitseerimisasutuse koostatud raamatupidamise aastaaruande täielikkuse, täpsuse ja õigsuse kohta;

- avaldavad arvamust iga rakenduskava usaldusväärse finantsjuhtimise kohta.

Nimetatud täiendavad ülesanded on sätestatud ka pärast aastat 2014 kehtivates finantsmäärustes ning suurendavad kontrolli maksumust veelgi. Siinjuures märgib kontrollikoda, et sisekontrollisüsteemides peab valitsema tasakaal teatud eelarvevaldkonna kontrollikulude ning kontrollimisest saadava kasu (kahju ja eeskirjade eiramise riski vähendamine vastuvõetava tasemeni) vahel.

JÄRELDUSED JA SOOVITUSED

79. Liikmesriigid ja komisjon on programmitöö perioodil 2007–2013 tugevdanud oma ühtekuuluvuse valdkonda hõlmavat sisekontrollikorda; muu hulgas on riiklike auditeerimisasutuste näol loodud täiendav sisekontrollitasand. Auditeerimisasutused tagavad komisjonile kvaliteetsema ja põhjalikuma teabe iga rakenduskava (või rakenduskavade rühma) kulude seaduslikkuse ja korrektsuse kohta.

80. Komisjon on loonud süsteemi, mille abil ammutada liikmesriikide auditeerimisasutuste tööst kindlust ERFi/ÜFi ja ESFi kulutuste seaduslikkuse ja korrektsuse kohta. Süsteemi ülesehitus vastab üldiselt kontrollikoja arvamuses nr 2/2004 esitatud ühtse auditi (single audit) põhimõtetele. Kontrollikoda võtab teadmiseks ka komisjoni tiheda koostöö riiklike ametiasutustega ning edusammud 27 liikmesriigi 434 ERFi/ÜFi ja ESFi rakenduskava sisekontrolli ühtlasema kvaliteedi tagamisel.

81. Määruse (EÜ) nr 1083/2006 artiklis 73 sätestatud ühtse auditi põhimõtete rakendamine on eeltingimuseks ühtekuuluvuse valdkonna koostöös liikmesriikidega tehtava halduse mõjusaks toimimiseks: liikmesriikide ametiasutuste kontrollitöö peab olema mõjus ning samal ajal näitama juhtimissüsteemide ja sisekontrollimehhanismide asjakohast toimimist. Teisisõnu peavad lisaks auditeerimisasutusele mõjusalt toimima ka rakenduskava sisekontrollisüsteemi kõik osad.

82. Allpool esitatakse kokkuvõtlikult kontrollikoja peamised leiud.

KAS KOMISJON KASUTAS ASJAKOHASELT LIIKMESRIIKIDE AUDITEERIMISASUTUSTE ESITATUD TEAVET RAKENDUSKAVADELE ARTIKLILE 73 VASTAVA STAATUSE ANDMISEL?

83. 2012. aasta lõpu seisuga oli komisjonil enda hinnangul piisav kindlus selle kohta, et ligikaudu kolm neljandikku (74%) kõigist ERFi/ÜFi ja ESFi rakenduskavadest ei ole olulisel määral vigadest mõjutatud. Seetõttu komisjon nende kohta reservatsioone ei esitanud. Nimetatud rakenduskavad moodustasid 69% ühtekuuluvuse valdkonna kogueelarvest. Kontrollikoda leidis siiski riske, mis osutavad sellele, et komisjoni hinnang ei pruugi olla kõigil juhtudel küllaldaselt usaldusväärne:

- esiteks on kontrollikoja viimase kolme aasta auditid näidanud, et mõned auditeerimisasutused kujutavad probleeme tegelikust väiksemana ning esitatud veamäärad ei ole alati täielikult usaldusväärsed;

- teiseks ei ole auditeerimisasutused kohustatud andma komisjonile üksikasjalikku teavet oma põhitegevuse auditite kohta. See vähendab komisjoni võimet auditeerimisasutuste esitatud iga-aastaseid veamäärasid heaks kiita;

- kolmandaks kasutab komisjon allesjäänud veamäära ühe kriteeriumina, mille alusel otsustatakse rakenduskava kohta reservatsioonide esitamine. Allesjäänud veamäära arvutamiseks lahutatakse auditeerimisasutuste esitatud iga-aastastest veamääradest (alates programmitöö perioodi algusest tehtud maksetele kehtivatest määradest) liikmesriigi ja ELi tasandil kehtestatud finantskorrektsioonid. Kontrollikoda täheldas aga, et liikmesriikidelt finantskorrektsioonide kohta saadud andmed ei pruugi alati olla usaldusväärsed ja täpsed; lisaks on komisjoni meetodiga arvutatud allesjäänud veamäär tegelikust väiksem.

Euroopa Parlamendile ja nõukogule esitatavas aruandluses võib komisjon seega alahinnata probleeme ja valesti hinnata meetmeid, mis on vajalikud märkuseta auditiarvamuse saavutamiseks.

1. SOOVITUS

Komisjon peaks tagama, et tema arvutatud allesjäänud veamäär ei näitaks tegelikust väiksemana seda, mil määral on kulud endiselt vigadest mõjutatud. Eelkõige peaks komisjon enne auditeerimisasutuste arvutatud veamäärade ning liikmesriikide esitatud finantskorrektsioone puudutava teabe kasutamist oma kindlustandvas protsessis rangemalt kontrollima nende täpsust ja usaldusväärsust.

2. soovitus

Programmitöö perioodiks 2014–2020 peaks komisjon looma netofinantskorrektsioonide süsteemi nende rakenduskavade jaoks, mille probleeme auditeerimisasutused kujutavad korduvalt tegelikust väiksemana. Nimetatud süsteem peaks põhinema asjaomaste määruste sätetel.

84. Kontrollikoda täheldas artiklis 73 pakutavate võimaluste vähest kasutamist ja viivitusi rakenduskavadele ühtse auditi staatuse andmisel. 2012. aasta lõpu seisuga oli komisjon andnud artiklile 73 vastava staatuse 12 liikmesriigi (27-st) 434 rakenduskavast 61-le. Need rakenduskavad moodustasid 15% ühtekuuluvuse valdkonna kogueelarvest. Esimesele rakenduskavade rühmale andis komisjon ühtse auditi staatuse alles programmitöö perioodi 2007–2013 kuuendal aastal. Selline olukord, mis sarnaneb eelmisel programmitöö perioodil usalduslepingute puhul valitsenud olukorrale, iseloomustab komisjoni ees seisvaid raskusi määrustes sätestatud artikli 73 mõjusal rakendamisel.

85. Kontrollikoda märgib, et 61-st artiklile 73 vastava staatuse saanud rakenduskavast vastas ühtse auditi staatuse saamiseks seatud miinimumtingimustele 46. Mittevastamise juhtumid puudutavad enamasti ERFi rakenduskavasid, sest nende seas on artiklile 73 vastava staatuse saanute osakaal kõrgem.

86. Kontrollikoda järeldab samuti, et komisjon peab veel edasi arendama ja selgitama artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavade (ja nende auditeerimisasutuste) järelevalveks kasutatavat lähenemisviisi. See on eriti tähtis seoses auditeerimisasutuste rolliga rakenduskavade 2017. aastaks planeeritud lõpetamisel.

3. SOOVITUS

Komisjon peaks rakenduskavadele ühtse auditi staatuse andmisel alati rakendama rangeid, järjekindlaid ja läbipaistvaid tingimusi. Eelkõige peaksid rakenduskavad artiklile 73 vastava staatuse saamiseks vastama järgnevatele tingimustele:

- komisjon peab olema heaks kiitnud auditistrateegia ja vastavus- hindamise;

- rakenduskava sisekontrollimehhanismid peavad toimima mõjusalt ning eelkõige peab mitmeaastane allesjäänud veamäär olema madalam kui komisjoni kasutatav olulisuse lävi (2%);

- kontrollikoja audititega ei tohi olla leitud olulisi puudusi rakenduskava sisekontrollimehhanismides;

- auditeerimisasutusele peab olema antud hinnang "mõjus".

4. SOOVITUS

Artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavade (ja nende auditeerimisasutuste) üle järelevalvet tehes peaks komisjon järgima ISA standardites teiste audiitorite töö kasutamisele seatud nõudeid. Eelkõige peaks komisjon ühtse auditi mudeli mõjusaks rakendamiseks jätkama minimaalse arvu kontrollide tegemist liikmesriikide auditeerimisasutuste tasandil.

KAS KOMISJON ON OMA SUUNISTE JA AUDITEERIMISASUTUSTELE SUUNATUD NÕUSTAMISEGA TAGANUD ÜHTSE AUDITI LÄHENEMISVIISI?

87. Kontrollikoda on seisukohal, et alates programmitöö perioodi algusest on komisjon teinud märkimisväärseid edusamme põhjalike ja selgete suunisdokumentide esitamisel, mis omakorda aitab ühtlustada auditeerimisasutuste lähenemisviise ja metoodikat. Näiteks avaldas komisjon 2013. aasta aprillis muudetud suunised statistilise valimikontrolli ja veamäärade arvutamise kohta. Tegu on komisjoni ühtse auditi mudeli keskse osaga ning see põhineb liikmesriikide auditiarvamustel, mille aluseks on omakorda põhitegevuse tehingutest koostatud statistiliselt esinduslike valimite kontrollimine. Kontrollikoda märgib, et komisjoni programmitöö perioodi 2014–2020 seadusandlikud ettepanekud võimaldavad nimetatud küsimusi reguleerivate teiseste õigusaktide vastuvõtmist.

5. SOOVITUS

Komisjon peaks võtma asjakohaseid meetmeid selleks, et auditeerimisasutuste kasutuses oleks stabiilne ja siduv metoodiline raamistik, mis tagaks ELi kulutuste kontrollimise kõigis liikmesriikides samade standardite alusel ning täpse aruandmise kontrollitulemustest. Edasist parandamist vajavad järgmised valdkonnad: teabe esitamine aasta kontrolliaruannetes, põhitegevuse auditite raames tehtava kontrollitöö ulatus ja üksikasjalikkus ning auditileidude põhjal parandusmeetmete võtmine (sealhulgas liikmesriikide ametiasutuste tehtavad finantskorrektsioonid).

KUI SUUR ON PROGRAMMITÖÖ PERIOODIL 2007–2013 RAKENDATAVA AUDITEERIMIS- KORRA MAKSUMUS?

88. Auditeerimisasutuste esitatud andmetele tuginedes hindab kontrollikoda auditeerimisasutuste tehtava kontrolli maksumuse vahemikuks 110–130 miljonit eurot aastas. Terve programmitöö perioodi 2007–2013 kontrollimise kogumaksumus (ELi, liikmesriikide ja erasektori panus kokku) on 860 miljonit eurot, mis moodustab 0,2% ERFi/ÜFi ja ESFi kogueelarvest ning vastab laias laastus komisjoni enda 2011. aastal esitatud hinnangule.

89. Programmitöö perioodil 2014–2020 võib kontrolli maksumus veelgi suureneda, sest auditeerimisasutustel lasuvad täiendavad auditi- ja kontrollikohustused. Nagu märgitakse kontrollikoja arvamuses nr 2/2004, peavad Euroopa Parlament ja nõukogu andma hinnangu sellele, kas kontrolli- tegevuse märkimisväärsed kulud vastavad sellest saadavatele tulemustele ning kuidas liikmesriigid ja EL peaksid neid kulusid omavahel jagama.

6. SOOVITUS

Komisjon peaks tegema ettepanekuid ühtekuuluvuse valdkonna kontrollikulude jagamiseks liikmesriikide ja komisjoni vahel. Kulude jagamine peaks põhinema liikmesriikide tegelike kulude ajakohastatud hindamisel.

II auditikoda, mida juhib kontrollikoja liige Henri GRETHEN, võttis käesoleva aruande vastu 4. detsembri 2013. aasta koosolekul Luxembourgis.

Kontrollikoja nimel

+++++ TIFF +++++

president

Vítor Manuel da Silva Caldeira

[1] Nõukogu 11. juuli 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999 (ELT L 210, 31.7.2006, lk 25), artikkel 72.

[2] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta määruse (EL, Euratom) nr 966/2012, mis käsitleb Euroopa Liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantseeskirju ning millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (ELT L 298, 26.10.2012, lk 1) (finantsmäärus), artikkel 32.

[3] Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 317.

[4] 112 auditeerimisasutusest 63 vastutavad oma piirkonna või liikmesriigi ERFi/ÜFi ja ESFi rakenduskavade auditeerimise eest. Mitut fondi auditeerivad auditeerimisasutused tegelevad 344 rakenduskavaga (sealhulgas Euroopa territoriaalse koostöö programmidega) ja hõlmavad rahalises mõttes 89% kogu eelarvest (ELi ning liikmesriikide avaliku ja erasektori vahendid kokku). Euroopa Kalandusfondi jaoks on loodud eraldi auditeerimisasutused.

[5] Komisjoni 2. märtsi 2001. aasta määruse (EÜ) nr 438/2001, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1260/1999 üksikasjalikud rakenduseeskirjad juhtimis- ja kontrollisüsteemide kohta seoses struktuurifondidest antava abiga (EÜT L 63, 3.3.2001, lk 21), artiklid 10 ja 15.

[6] 21. juuni 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1260/1999, millega kehtestatakse struktuurifondide üldsätted (EÜT L 161, 26.6.1999, lk 1), artikli 39 lõige 2; ning määruse (EÜ) nr 1083/2006 artiklid 91 ja 92.

[7] Määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikkel 99.

[8] Ajavahemikus 2010–2012 nõudis komisjon vähemalt 800 objekti sisaldavate andmekogumite puhul statistilise valimikontrolli kasutamist (vt suunised iga-aastastes kontrolliaruannetes esitatud vigade käsitlemiseks, COCOF 11-0041-01-EN, 7.12.2011, lk 11). Alates 2013. aastast peab statistilist valimikontrolli kasutama vähemalt 150 objekti sisaldavate andmekogumite puhul (vt auditeerimisasutustele valimikontrolli kohta avaldatud suunised, COCOF 08/0021/03, 4.4.2013). Statistiliselt esinduslikke veamäärasid on võimalik leida ka teatud mittestatistiliste valimikontrolli meetoditega.

[9] Kui projitseeritud veamäärad käivad vaid eelmise aasta kulude kohta, siis allesjäänud veamäärad hõlmavad ka aasta tegevusaruandes käsitletava aasta jooksul rakendatud finantskorrektsioone

[10] Euroopa Komisjon, "Inter-service agreement on audit cooperation between DGs MARE, REGIO and EMPL for the programming period 2007-2013", 26.5 2011.

[11] Komisjoni (ja liikmesriikide auditeerimisasutuste) tehtava kvantifitseerimise aluseks on leitud eeskirjade rikkumiste põhjal võetavad finantskorrektsioonid. Eelkõige kehtib see ELi direktiivide ja liikmesriikide hanke-eeskirjade mittejärgimise korral (vt 2012. aasta aastaaruanne, komisjoni vastus punktile 5.33 ja lisa 1.1 punktid 9–11).

[12] Aastat n käsitlevates auditeerimisasutuste kontrolliaruannetes esitatud veamäärad puudutavad komisjonile aastal n-1 tõendatud kulusid. Kontrollikoja aasta n veamäärad puudutavad aasta n kulusid.

[13] Kontrollikoja arvamus nr 2/2004 ühtse auditi mudeli kohta (ning ettepanek ühenduse sisekontrolliraamistiku kehtestamiseks) (ELT C 107, 30.4.2004, lk 1).

[14] KOM(2005) 252 (lõplik), 15. juuni 2005.

[15] KOM(2006) 9 (lõplik), 17. jaanuar 2006 (eelkõige vt meetmed 5, 7, 9 ja 13–16).

[16] SEK(2004) 632/2, 18. mai 2004.

[17] Euroopa Komisjon, tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraat, ühtse auditi põhimõtte korrektse rakendamise ja järelevalve tegevuskava (regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraadiga kooskõlastatud lõplik versioon), 13.10.2010.

[18] Regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraat, "Summary of the audit work carried out and the results under the enquiry planning memorandum – To obtain assurance on functioning of systems 2007-2013 through review of the work of audit authorities – Phase 1 and Phase 2", 5.12.2012, lk 40.

[19] Euroopa Komisjon, tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraat, ühtse auditi põhimõtte korrektse rakendamise ja järelevalve tegevuskava (regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraadiga kooskõlastatud lõplik versioon), 13.10.2010.

[20] ELT C 107, 30.4.2004, lk 1.

[21] KOM(2006) 9 (lõplik).

[22] 2012. aastal olid 317-st ERFi/ÜFi rakenduskavast reservatsioonideta 232 (73%) ning 117-st ESFi rakenduskavast 90 (77%).

[23] 2011. aastal ei kehtinud reservatsioone 171 ERFi/ÜFi rakenduskava (54%) ning 93 ESFi rakenduskava kohta (79%).

[24] 2010. aasta aastaaruande (ELT C 326, 10.11.2011, lk 1) 4. peatükk, lisa 4.3; 2011. aasta aastaaruande (ELT C 344, 12.11.2012, lk 1) 5. peatükk, lisa 5.2; ja 2012. aasta aastaaruande (ELT C 331, 14.11.2013, lk 1) 5. peatükk, lisa 5.2.

[25] 2010. aasta aastaaruande 4. peatükk, lisa 4.2; 2011. ja 2012. aasta aastaaruannete 5. peatükk, lisa 5.2.

[26] Vt. 2011. aasta aastaaruande punkt 5.50 ja 2012. aasta aastaaruande punkt 5.52.

[27] Komisjoni 8. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1828/2006, milles sätestatakse rakenduseeskirjad nõukogu määrusele (EÜ) nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta, ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 1080/2006, mis käsitleb Euroopa Regionaalarengu Fondi (ELT L 371, 27.12.2006, lk 1), VI lisa.

[28] 2012. aasta aastaaruande punktid 5.52 ja 6.34.

[29] 2012. aasta aastaaruande punktid 5.52 ja 5.57.

[30] Regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraadi 2010. aasta tegevusaruanne, lk 69.

[31] Need rakenduskavad moodustasid 2011. aastal 54% ning 2012. aastal 73% kogueelarvest.

[32] Finantsmääruse artikli 78 lõige 3.

[33] Määruse (EÜ) nr 1083/2006 põhjendus 65 ning artiklid 61 ja 70.

[34] Määruse (EÜ) nr 1828/2006 artikkel 20 ning sertifitseerimisasutustele mõeldud selgitav märkus, mis käsitleb väljamaksetaotlustest eemaldatud summasid ja tagasinõutud summasid, tagasinõudmisel olevaid ja lootusetuid summasid puudutavat aruandlust programmitöö perioodil 2007–2013 ja programmitöö perioodi 2000–2006 järelejäänud osa kohta, COCOF 10/0002/02/EN, 17. märts 2010.

[35] Määruse (EÜ) nr 1828/2006 artikli 20 lõikes 2 ja XI lisas sätestatakse, et aastaaruandes märgitakse finantskorrektsioonide liigid (st kuluaruannetest maha arvatud ja tagasinõutud summad, tagasinõutavad summad ning summad, mille tagasinõudmine on võimatu), ent mitte nende päritolu.

[36] 2012. aastal ei esitanud regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraat enam negatiivseid allesjäänud veamäärasid, vaid seadis väärtuseks "0". Käesolevas aruandes esitatud arvud kehtivad nende rakenduskavade kohta, mille kohta allesjäänud veamäära arvutus (peadirektoraadi arvesse võetud teabe alusel) andis negatiivsed numbrid.

[37] See puudutab ka nelja ESFi rakenduskava, mille projitseeritud veamäär oli kõrgem kui 5% ning mille kohta komisjon ei esitanud reservatsioone, jättes oma otsuse seejuures põhjendamata (vt 2012. aasta aastaaruande punkt 6.38).

[38] Euroopa Komisjon, tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraat, ühtse auditi põhimõtte korrektse rakendamise ja järelevalve tegevuskava (regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraadiga kooskõlastatud lõplik versioon), 13.10.2010.

[39] 2009. aasta aastaaruande (ELT C 303, 9.11.2010, lk 1) 4. peatüki punktid 4.14 ja 4.27; 2010. aasta aastaaruande 4. peatüki punkt 4.42.

[40] Põhimõtteliselt oleksid pidanud mõlemad määrad olema komisjoni olulisuse lävest (2%) madalamad (vt 2. selgitus). Nimetatud nõue on aga tähtsam allesjäänud veamäära puhul, mis võtab arvesse nii projitseeritud veamäärasid kui ka alates programmitöö perioodi algusest rakendatud mitmeaastaseid finantskorrektsioone (vt punktid 35–40). Kui allesjäänud veamäär ületab 2-protsendist olulisuse läve, on see märk sellest, et sisekontrollimehhanismid ei ole eeskirjade eiramiste avastamisel ja parandamisel küllalt mõjusad.

[41] Nimetatud rakenduskava ELi-poolne kaasrahastamismäär ületas 40% avaliku sektori eraldatud rahastamisest. Seetõttu ei saanud komisjon rakendada määruse (EÜ) nr 1083/2006 artiklis 74 sätestatud proportsionaalset kontrollikorda, mis oleks võimaldanud ka tugineda nimetatud rakenduskava auditeerimisasutuse tööle (vt IV lisa).

[42] Kontrollikoja kinnitava avalduse auditite raames auditeeritud rakenduskavade valimisse on alates 2009. aastast sattunud 51-st ERFi artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavast 16 ning kümnest ESFi artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavast kaks.

[43] 2012. aasta lõpu seisuga auditeeris artikli 73 rakenduskavasid kokku 21 auditeerimisasutust; neist viit oli kontrollikoda ajavahemikus 2010–2012 ka kontrollinud: Belgia (Valloonia) – Cellule Audit de l’Inspection des finances pour les fonds européens (CAIF); Hispaania – Intervención General de la Administración del Estado (IGAE); Malta – Internal Audit and Investigations Department (IAID); Poola – Generalny Inspektor Kontroli Skarbowej; Portugal - Inspeção-Geral de Finanças (IGF).

[44] Euroopa Komisjon, tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraat, ühtse auditi põhimõtte korrektse rakendamise ja järelevalve tegevuskava (regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraadiga kooskõlastatud lõplik versioon), 13.10.2010.

[45] ISA 600 ("Spetsiaalselt arvesse võetavad asjaolud – kontserni finantsaruannete auditid (sh komponendi audiitorite töö"), ISA 315 ("Olulise väärkajastamise riskide kindlakstegemine ja hindamine majandusüksusest ja selle keskkonnast arusaamise kaudu") ning ISA 610 (muudetud) ("Siseaudiitorite töö kasutamine") (http://www.ifac.org).

[46] Artiklile 73 vastava staatusega rakenduskavade puhul ei kavatsenud komisjon liikmesriikide korraldus- ja sertifitseerimisasutusi enam ise kontrollida. Selle asemel tugines komisjon auditeerimisasutuste tehtud süsteemide audititele. Lisaks ei kontrollinud komisjon auditeerimisasutusi enam ise ega teinud kohapeal põhitegevuse auditeid.

[47] Euroopa Komisjon, "Ühtse auditi põhimõtte rakendamise ja korrektse rakendamise järelevalve tegevuskava" ( 13.10.2010 versiooni ajakohastatud versioon, 26.9.2013).

[48] Artikli 73 tegevuskava kohaselt võib komisjon kehtestada auditeerimisasutuse suhtes parandusmeetmete kava, teha süsteemide auditeid eesmärgiga tuvastada süsteemide mittevastavuse ulatus ning põhitegevuse auditeid eesmärgiga mõõta puuduste mõju, katkestada või peatada rakenduskavale tehtavad maksed või rakendada finantskorrektsioone.

[49] Määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 73 lõige 1.

[50] Määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 62 lõige 2 ja määruse (EÜ) nr 1828/2006 V lisa.

[51] Liikmesriikide juhtimis- ja kontrollisüsteemide hindamise ühtne metoodika – suunisdokument (programmitöö periood 2007–2013), COCOF 08/0019/01, 6.6.2008; auditistrateegia suunisdokument (vastavalt määruse (EÜ) nr 1083/2006 artiklile 62), COCOF 07/0038/01, 6.8.2007; suunisdokument vastavushindamiste tegemiseks (vastavalt määruse (EÜ) nr 1083/2006 artiklile 71), COCOF 07/0039/01, 6.8.2007.

[52] Auditeerimisasutustele mõeldud suunised valimikontrolli meetodite kohta, COCOF 08/0021/03, 4.4.2013.

[53] Suunisdokument aasta kontrolliaruannete ja arvamuste kohta, COCOF 09/0004/01; vt ka määruse (EÜ) nr 1828/2006 VI lisa.

[54] Määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 73 lõige 1.

[55] Auditeerimisvaldkonna ekspertide rühm (homologues group) on mitteformaalne töörühm, kus saavad kokku esindajad liikmesriikide auditeerimisasutustest ning regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraadi, tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraadi ning merendus- ja kalandusasjade peadirektoraadi auditidirektoraatidest.

[56] Euroopa Komisjon, regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraat, 2011. aasta eelarve täitmisele heakskiidu andmise menetlus – volinik Hahni vastused Euroopa Parlamendi küsimustikule 18. detsembri 2012. aasta kuulamisel (küsimus 10, lk 8).

[57] SEK(2011) 1141 (lõplik), 6. oktoober 2011: komisjoni programmitöö perioodi 2014–2020 seadusandlike ettepanekute mõjuhindamine sisaldas programmitöö perioodi 2007–2013 rakenduskavade kontrollimise kogumaksumuse hindamist, mis põhines omakorda ühel ERFi ja ÜFi rakendamise halduskoormust ja kulusid käsitleval 2010. aasta uuringul.

[58] ELi kõrgeimate kontrolliasutuste kontaktkomitee esitas 2011. aastal aruande ühtekuuluvuspoliitika kontrollimise kogumaksumuse kohta, mis põhines 12 kõrgeima kontrolliasutuse paralleelselt tehtud audititel. Aruandes analüüsiti korraldus-, sertifitseerimis- ja auditeerimisasutuste haldus- ja kontrollikulusid käesoleva programmitöö perioodi alguses (2007–2009). Töö aluseks oli 34-st ERFi/ÜFi ja 7-st ESFi rakenduskavast koosnev valim (vt http://eca.europa.eu/portal/pls/portal/docs/1/11370726.PDF).

[59] Euroopa Komisjoni ettepanek Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruseks, millega kehtestatakse ühissätted ühisesse strateegilisse raamistikku kuuluvate fondide – Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi – kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1083/2006, KOM(2011) 615 (lõplik), 6. oktoober 2011 (muudetud 11. septembri 2012. aasta dokumendiga KOM (2012) 496 (lõplik)); vt ka Euroopa Kontrollikoja arvamus nr 7/2011 (ELT C 47, 17.2.2012) ja arvamus nr 9/2012 (ELT C 13, 16.1.2013, lk 1).

--------------------------------------------------

I LISA

PROGRAMMITÖÖ PERIOODI 2007–2013 ERFI/ÜFI JA ESFI RAKENDUSKAVADE ARV JA KOGUEELARVE (ELI, LIIKMESRIIKIDE JA ERASEKTORI PANUS KOKKU)

Fond (eurodes) | Rakenduskavade arv | Rahastamine |

Euroopa Liit | Liikmesriigi avalik sektor | Erasektor | Eelarve kokku |

Summa | Osakaal | Summa | Osakaal | Summa | Osakaal | Summa | Osakaal |

ERF ja ÜF | 317 | 270082228706 | 72% | 89061973572 | 24% | 15299962682 | 4% | 374444164960 | 100% |

ESF | 117 | 76633843842 | 66% | 35847172433 | 31% | 3728924055 | 3% | 116209940330 | 100% |

Kokku | 434 | 346716072548 | 71% | 124909146005 | 25% | 19028886737 | 4% | 490654105290 | 100% |

--------------------------------------------------

II LISA

MÄÄRUSTEGA SÄTESTATUD AUDITEERIMISASUTUSTE ÜLESANDED

Määruse (EÜ) nr 1083/2006 [1] kohaselt on auditeerimisasutustel alljärgnevad ülesanded:

a) hinnata iga rakenduskava jaoks esitatud juhtimis- ja kontrollisüsteemide kirjeldust ning anda oma arvamus selle määrustele vastavuse kohta. Komisjon peab nimetatud nn vastavushindamise heaks kiitma enne esimese vahemakse tegemist [2];

b) esitada komisjonile auditistrateegia üheksa kuu jooksul alates rakenduskavale heakskiidu saamisest. Komisjon peab esimese auditistrateegia heaks kiitma. Auditistrateegiat peab edaspidi ajakohastama kord aastas või komisjoni nõudmisel;

c) teha järelauditeid eesmärgiga kontrollida, kas rakenduskavade juhtimis- ja kontrollisüsteemid toimivad tõhusalt, ning põhitegevuse auditeid selleks, et kontrollida komisjonile deklareeritud kulusid (projektid valitakse asjakohase statistilise valimi abil nii, et see annaks statistiliselt esindusliku pildi rakenduskava (või rakenduskavade rühma) deklareeritud kulude seaduslikkuse ja korrektsuse kohta);

d) esitada komisjonile iga-aastane kontrolliaruanne (aastatel 2008–2015 iga aasta lõpuks), milles esitatakse 30. juunil lõppenud 12-kuulise perioodi jooksul läbi viidud auditite tulemused; koos aruandega esitatakse arvamus juhtimis- ja kontrollisüsteemide toimimise mõjususe kohta [3];

e) koostada hiljemalt 31. märtsiks 2017 lõpetamise deklaratsioon, milles antakse hinnang lõppsaldo väljamaksetaotluse õigsusele ning lõpliku kuluaruande aluseks olevate tehingute seaduslikkusele ja korrektsusele, ning millele on lisatud lõplik kontrolliaruanne.

Kui rakenduskava avaliku sektori poolne rahastamine on väiksem kui 750 miljonit eurot ning ühenduse kaasrahastamismäär ei ületa 40%, kehtivad vähem rangemad nõuded (nn proportsionaalne kontrollikord) [4].

[1] Eelkõige artiklid 59, 62 ja 71.

[2] Komisjoni heakskiitva otsuse ootuses võivad liikmesriigid aga hakata toetusesaajatele makseid tegema veel heaks kiitmata süsteemidega.

[3] Iga auditeerimisasutus võib koostada ühe või mitu iga-aastast kontrolliaruannet, mis võivad omakorda hõlmata ühte või mitut rakenduskava.

[4] Määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikkel 74.

--------------------------------------------------

III LISA

ÜLEVAADE REGIONAAL- JA LINNAPOLIITIKA PEADIREKTORAADI NING TÖÖHÕIVE, SOTSIAALKÜSIMUSTE JA SOTSIAALSE KAASATUSE PEADIREKTORAADI 2012. AASTAL ESITATUD RESERVATSIOONIDEST

Regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraat, 2012. aasta tegevusaruanne – rakenduskavade kohta kehtivad reservatsioonid (ELi, liikmesriikide ja erasektori panus programmitöö perioodil 2007–2013 kokku, miljonites eurodes)

Märkus: Ümardamise tõttu ei pruugi liidetavate summa võrduda kogusummaga.

| | Mitmeaastane allesjäänud veamäär (2007–2013) |

| | ≤ 2% | > 2% |

Heakskiidetud projitseeritud veamäär (2012) | ≤ 2% | 181 rakenduskava | 3 rakenduskava |

160 reservatsioonideta | 196738 | 2 reservatsioonideta (mõlemad erandid on avalikustatud) | 107 |

4 osalist mainega seotud reservatsiooni | 3992 | | |

2 täielikku mainega seotud reservatsiooni | 773 | | |

10 osalist reservatsiooni | 14038 | | |

5 täielikku reservatsiooni | 4999 | 1 täielik reservatsioon | 3005 |

| 220541 | | 3112 |

≤ 5% | 77 rakenduskava | 27 rakenduskava |

65 reservatsioonideta | 66707 | 2 reservatsioonideta (mõlemad erandid on avalikustatud) | 1004 |

3 osalist mainega seotud reservatsiooni | 3753 | 5 osalist mainega seotud reservatsiooni | 1458 |

| | 1 täielik mainega seotud reservatsioon | 910 |

7 osalist reservatsiooni | 9564 | 5 osalist reservatsiooni | 960 |

2 täielikku reservatsiooni | 4769 | 14 täielikku reservatsiooni | 35930 |

| 84792 | | 40261 |

> 5% | 5 rakenduskava | 24 rakenduskava |

2 reservatsioonideta (mõlemad erandid on avalikustatud) | 2205 | 1 reservatsioonideta (erand on avalikustatud) | 139 |

| | 1 osaline mainega seotud reservatsioon | 88 |

2 täielikku mainega seotud reservatsiooni | 3600 | 6 täielikku mainega seotud reservatsiooni | 2232 |

1 osaline reservatsioon | 3039 | 3 osalist reservatsiooni | 11745 |

| | 13 täielikku reservatsiooni | 2692 |

| 8844 | | 16895 |

Tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraat, 2012. aasta tegevusaruanne – rakenduskavade kohta kehtivad reservatsioonid (ELi, liikmesriikide ja erasektori panus programmitöö perioodil 2007–2013 kokku, miljonites eurodes)

Märkus: Ümardamise tõttu ei pruugi liidetavate summa võrduda kogusummaga.

| | Mitmeaastane allesjäänud veamäär (2007–2013) |

| | ≤ 2% | > 2% |

Heakskiidetud projitseeritud veamäär (2012) | ≤ 2% | 65 rakenduskava | 1 rakenduskava |

60 reservatsioonideta | 50601 | 1 reservatsioonideta | 826 |

| | | |

| | | |

5 osalist reservatsiooni | 21857 | | |

| | | |

| 72458 | | 826 |

≤ 5% | 28 rakenduskava | 3 rakenduskava |

24 reservatsioonideta | 15990 | | |

| | | |

1 täielik mainega seotud reservatsioon | 1368 | | |

2 osalist reservatsiooni | 9505 | | |

1 täielik reservatsioon | 414 | 3 täielikku reservatsiooni | 1204 |

| 27278 | | 1204 |

> 5% | 13 rakenduskava | 7 rakenduskava |

5 reservatsioonideta (neli erandit avalikustamata) | 5347 | | |

| | | |

4 täielikku mainega seotud reservatsiooni | 523 | 1 täielik mainega seotud reservatsioon | 322 |

4 osalist reservatsiooni | 1117 | | |

| | 6 täielikku reservatsiooni | 7134 |

| 6986 | | 7457 |

--------------------------------------------------

IV LISA

ARVAMUSES NR 2/2004 ESITATUD ÜLDPÕHIMÕTTED KOMISJONI ÜHTSE AUDITI MUDELI KOHTA (NING ETTEPANEK ÜHENDUSE SISEKONTROLLIRAAMISTIKU JAOKS)

I. ELi rahaliste vahendite tõhusa ja mõjusa sisekontrollisüsteemi tagamiseks peaks välja töötama ühenduse sisekontrolliraamistiku, mis sisaldaks ühiseid põhimõtteid ja standardeid, mille alusel luuakse kõigil haldustasanditel uued kontrollisüsteemid või arendatakse olemasolevaid kontrollisüsteeme edasi;

II. Kontrollisüsteemid peaksid vastama ühtsele standardile ja olema topelttöö vältimiseks koordineeritud;

III. Kontrollimehhanismide rakendamine, dokumenteerimine ja neid puudutav aruandlus peab olema avatud ning läbipaistev, mis tagaks selle, et tulemusi saaks kasutada ja neile saaks toetuda kõik süsteemi osad;

IV. Kontrollimehhanismide mõjususe ja tõhususe tagamiseks peaks poliitika ning protsesside aluseks olevad õigusaktid olema selged, üheselt mõistetavad ja vältima tarbetut keerukust;

V. Sisekontrollisüsteemide aluseks peaks olema kontrolliprotseduuride ahel, kus igale tasandile on seatud konkreetsed eesmärgid, mis võtavad arvesse teiste tehtud tööd. Teatud summat ületavatele väljamaksetaotlustele või kuludele peaks lisama sõltumatu audiitori ühtsetel metoodilistel ja sisulistel standarditel põhineva kontrollitõendi ja aruande;

VI. Komisjon peaks erinevate eelarvevaldkondade omapära arvesse võttes määratlema sisekontrollisüsteemidele kehtivad miinimumnõuded. Lisaks süsteemidele peaks igas valdkonnas tegema koordineeritud teavitustööd, tagamaks, et toetusesaajad on kontrollide eesmärkidest ja tagajärgedest selgelt aru saanud;

VII. Sisekontrollisüsteemid peaksid hõlmama mehhanisme, mis tagavad nii süsteemides endis peituvate puuduste