ET Euroopa Liidu Teataja C 318/113

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Roheline raamat ELi riigihankepoliitika ajakohastamise kohta – Euroopa hanketuru tõhustamine”

KOM(2011) 15 lõplik

2011/C 318/19

Raportöör: Joost van IERSEL

Kaasraportöör: Miguel Įngel CABRA DE LUNA

27. jaanuaril 2011 otsustas Euroopa Komisjon vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 304 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Roheline raamat ELi riigihankepoliitika ajakohastamise kohta – Euroopa hanketuru tõhustamine”

KOM(2011) 15 lõplik

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav ühtse turu, tootmise ja tarbimise sektsioon võttis arvamuse vastu 23. juunil 2011.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 473. istungjärgul 13.–14. juulil 2011 (13. juuli istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 164, vastu hääletas 1, erapooletuks jäi 4 komitee liiget.

Direktiiv Direktiiv 2004/18/EÜ – riigihankelepingute sõlmimise kord Ostja Direktiivi artikli 1 lõikes 9 määratletud ostjad, kelle suhtes kohaldatakse kõnealust direktiivi Üldhuviteenuseid pakkuvad ettevõtjad Hankijad, kelle suhtes kohaldatakse direktiivi 2004/17/EÜ Gold plating („kuldamine”) Eeskirjade rangemaks muutmine direktiivi ülevõtmisel siseriiklikku õigusesse (1)

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee tervitab Euroopa Komisjoni algatatud arutelu komisjoni rohelise raamatu üle eesmärgiga ajakohastada ELi riigihankepoliitikat selle tõhustamiseks sellise paremini toimiva ühtse turu kontekstis, mis on uuenduslikum, keskkonnasõbralikum ja sotsiaalsem. Komitee kavatseb esitada täiendava arvamuse pärast seda, kui komisjon on hinnanud direktiivi 2004/18/EÜ senist mõju, et täiendada käesolevat arvamust nimetatud hindamist arvesse võttes.

1.2 Riigihankedirektiivide (2) eesmärk on muu hulgas parandada riigihangete kvaliteeti. Viimati vaadati direktiivid üldiselt läbi 2004. aastal. Komitee nõuab tungivalt, et kõikide järgnevate läbivaatamiste raames oldaks sama hoolikad ja täpsed kui 2004. aastal.

1.3 Igasuguse läbivaatamise seisukohast on äärmiselt oluline üldanalüüs, mis käsitleb direktiivi mõjusid, direktiivi rakendamist liikmesriikides ja samuti Euroopa Kohtu otsuseid alates 2004. aastast. Samuti tuleks arvesse võtta, et direktiivi rakendamisel kogu Euroopas saadud üldised kogemused on üsna värsked.

1.4 Selleks, et saavutada kõigi jaoks parimaid tulemusi, tuleb vähendada ebavajalikku bürokraatiat. Vältida tuleb keerulisi õigusakte ja direktiivi ebakorrektsest rakendamisest tulenevat laialt levinud eeskirjade rangemaks muutmist ülevõtmisel siseriiklikku õigusesse (gold plating ehk „kuldamine”). Euroopa 2020. aasta strateegia eeldab, et Euroopa Komisjonil on suurem järelevalveroll.

1.5 Komitee rõhutab, et jätkuvalt hinnatakse avatuse ja läbipaistvuse põhimõtteid, aga samuti tõhusust, õiguskindlust, parima hinna ja kvaliteedi suhet, konkurentsi, VKEde turulepääsu ning vabu elukutseid, proportsionaalsust, piiriüleste hankelepingute arvu kasvu, diskrimineerimise ja korruptsiooni vältimist ning vajadust professionaalsuse järele.

1.6 Komitee rõhutab Euroopa 2020. aasta strateegia uuenduslike, keskkonnaalaste ja sotsiaalsete aspektide mõju ja tähtsust ka riigihangete puhul.

1.7 Selleks, et suurendada liikmesriikide osalemist eesmärgiga rakendada direktiiv nõuetekohaselt ja lisada Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärgid riigihankelepingutesse, nõuab komitee, et sellele küsimusele pöörataks erilist tähelepanu ja et seda arutataks (konkurentsivõime) nõukogus igal aastal.

1.8 Liikmesriikides on hakatud näitama üles suuremat huvi riigihangete rolli vastu targas majanduses. Riigiasutused sõnastavad erineval määral keskkonna- ja sotsiaalseid kriteeriume, millega hankijad arvestama peavad. Arvesse tuleb võtta kirjeldamatute teenuste (3) riigihangete erieeskirju. Nõukogu iga-aastaste arutelude raames tuleks käsitleda parimaid tavasid ja kogemusi.

1.9 Komitee peab oluliseks vajakajäämiseks seda, et rohelises raamatus ei käsitleta vajadust rahuldava professionaalsuse järele ega riigiasutuste riskikartlikkust. Professionaalsuse kasv on innovatsiooni edendamise võti. Koostada tuleks liikmesriikide hankijatele suunatud koolituskavad. Komitee propageerib võrdlusanalüüside kasutamist ja parimate tavade alase teabe vahetamist.

1.10 Hankija peab täiel määral vastutama tööde, toodete või teenuste iseloomu määratlemisel majanduslike, sotsiaalsete ja finantstagajärgede eest. See võib tähendada, et pakkujalt nõutakse omakäelist kinnitust või asjaomaste siseriiklike õigussätete nõuetele vastavust tõendavat avaldust, näiteks seoses sotsiaalsete aspektidega, mille tõttu ei tohi võitjale ametlikke sertifikaate väljastada.

1.11 Pidades silmas vajadust edendada säästvat arengut, pooldab komitee eelkõige suurte projektide puhul vajaduse korral olelusringi kulude põhimõtte kohaldamist.

1.12 Komitee pooldab jätkuvat A- ja B-teenuste eristamist õiguskindluse tagamiseks ning B-teenuseid hõlmavate piiriüleste hankelepingute võimalikku laiendamist. Komitee soovitab komisjonil B-teenuste nimekirja korrapäraselt üle vaadata eesmärgiga uurida, kas mõned B-teenused saaks võimaluse korral üle viia A-teenuste nimekirja.

1.13 VKEde, sealhulgas sotsiaalsete ettevõtete osalemine peab suurenema. Võttes arvesse sidusrühmade erinevaid arvamusi, ei poolda komitee piirmäärade muutmist. Parandused tuleb teha, kasutades proportsionaalsuse põhimõtet nõuetekohaselt, avaldamismeetodite kohandamist, e-hangete nõuetekohast kohaldamist ja lepingute osadeks jagamist, kui see on reaalselt võimalik. Samuti soovitab komitee kasutada programme VKEde teadmiste parandamiseks.

1.14 Direktiivide üks eesmärk on võidelda eelistamise, pettuse ja korruptsiooniga. Direktiivide ajakohastamisel tuleks vältida kõike, mis vähendab nende õigusaktide rangust. Komitee leiab, et kõikidest riigihankelepingutest e-riigihangete protsessi kaudu eelnevalt teavitamine aitaks kuritarvitamist ennetada.

1.15 Alates 1971. aastast on direktiivide peamine eesmärk olnud edendada riigihangete puhul Euroopa piiriüleste hankelepingute sõlmimist. Näitajad on kehvad. Komitee soovitab analüüsida liikmesriikide (parimaid) tavasid ja näiteid ning seejärel välja töötada meetmeid turu avamiseks konkurentsile (4).

1.16 Komitee soovitab lisada juba algusest peale piiriülestesse hankelepingutesse otsuse jurisdiktsiooni kohta.

2. Sissejuhatus

2.1 Komisjon esitleb riigihankeid ühena 12-st algatusest, millega saab soodustada keskkonnasõbralikuma, sotsiaalsema ja uuenduslikuma ühtse turu arengut (5). Samuti rõhutab komisjon oma rohelises raamatus vajadust suurendada tõhusust ja lihtsustamist, tagada lihtsam juurdepääs VKEde jaoks ja edendada piiriüleste riigihankelepingute sõlmimist.

2.2 Riigihangetel on ELis pikk ajalugu. See hõlmab seda, mil viisil ja milliste vahenditega avalik-õiguslikud hankijad ja üldhuviteenuseid pakkuvad ettevõtjad (6) rahuldavad oma vajadusi ehitustööde, asjade ja teenuste hankimise kaudu. Peamine eesmärk oli ja on tagada konkureerimine kogu Euroopas võrdsetel tingimustel. Piiriüleste hankelepingute arv on siiski väga väike. Käesolevas arvamuses keskendutakse direktiivile, (7) kuhu sisse viidavad parandused peaksid rohelises raamatus osutatu kohaselt kõige rohkem kasu tooma.

2.3 Sisuliselt on direktiiv menetluslik, sisaldades konkreetseid õigussätteid ja tagatisi ning reguleerides protsessi, mille raames kutsutakse pakkumust esitama ja sõlmitakse lepinguid. Direktiivi alusel sõlmitava hankelepingu sisu üle otsustab täiel määral ostja.

2.4 Pärast esimese riigihangete direktiivi (1972) ja üldhuviteenuseid käsitleva direktiivi (1993) vastuvõtmist viidi direktiivide 2004. aasta versioonidesse sisse olulisi muudatusi, eelkõige ostjate direktiivis (2004/18/EÜ), ning samuti väiksemaid muudatusi ajakohasemasse üldhuviteenuseid käsitlevasse direktiivi (2004/17/EÜ). Läbivaatamine leidis aset pärast pikki ja põhjalikke arutelusid sidusrühmade vahel. Rakendamine on riigiti erinev kultuurilises taustas ja õigustraditsioonides esinevate erinevuste ning ülemääraste siseriiklike nõuete (ehk kuldamise) tõttu.

2.5 Avatud, üleeuroopalise ja läbipaistva turu loomiseks võeti arvesse mitmeid küsimusi, sealhulgas õiguskindlust, kuluteadlikkust, parima hinna ja kvaliteedi suhet, kvaliteeti, paremat konkurentsi, turulepääsu VKEde jaoks, proportsionaalsust, uuenduslikkust, jätkusuutlikkust – mida nüüd Euroopa 2020. aasta strateegia kohaselt nimetatakse olelusringi kuludeks –, diskrimineerimise ja pettuse vältimist, võrdsetel tingimustel konkureerimist ja piiriüleste hankelepingute sõlmimist.

3. Arengud alates aastast 2004

3.1 Alates ajast, mil direktiivid algselt vastu võeti, on riigihangete valdkonnas üldiselt paljugi muutunud ja see protsess jätkub. Rohelises raamatus mõtiskletakse selle üle, kas tuleks sisse viia mõned ärimaailma ja üldhuviteenuseid pakkuvate ettevõtjate puhul tavapärased aspektid või tuleks võimaldada nende kasutamist või neid edendada.

3.2 Peamised töömeetodid on innovatsioon, läbirääkimine ja turuteadlikkus. Üldhuviteenuste valdkonnas on neid alati kasutatud ja piiratud kujul on neid ka direktiivi kohaselt võimalik kasutada, kuid neid ei ole siiski laialdaselt kasutatud. Kui selliseid meetodeid ei ole kasutatud ja vajalikku kogemust ei ole, puudub kogemuste pagas ja seega reaalne väljavaade nende meetodite muutumiseks tavapäraseks.

3.3 Kaasaegsete meetoditega kooskõla saavutamiseks sisaldab direktiiv muid meetodeid, näiteks e-hanked ja hankeoksjonid. Kui esimene kahest on üsna laialt kasutatav, siis viimatinimetatu on sobilik ainult siis, kui ainsateks kriteeriumiteks on hind ja tarnimine. Komitee juhib tähelepanu vajadusele parandada piiriülest elektroonilist koostalitlusvõimet.

3.4 Üldhuviteenuseid käsitlenud pikkade arutelude tulemusel jõuti järeldusele, et nende näol ei ole tegemist iseenesest hangetega, vaid ostjate poolt või nende nimel osutatavate teenustega. Komitee kinnitab veel kord, et ostjad võivad täiesti vabalt täita ise kõiki oma ülesandeid või osi neist või valida teostaja allhanke korras ükskõik millise vabalt valitud ülesande täitmiseks. Samuti tuleb silmas pidada liikmesriikide süsteeme, milles võetakse arvesse esmases õiguses sätestatud võrdse kohtlemise, mittediskrimineerimise ja läbipaistvuse põhimõtet ning mis hõlmavad üldist õigust osutada teenuseid. Üldhuviteenused (8) ise ei ole seega põhimõtteliselt direktiiviga hõlmatud, kuid igasugune allhanke läbiviimine või hankimine ostja poolt või tema nimel seoses üldhuviteenustega kuuluks tõepoolest direktiivi kohaldamisalasse.

Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 14 ja protokollis nr 26 üldhuviteenuste kohta tunnustatakse avalike teenuste eripära ja olulisust, riikide valitsuste ning piirkondlike ja kohalike omavalitsuste ulatuslikku otsustusvabadust teenuste osutamise, tellimise ja korraldamise üle. See hõlmab ka asutusesisest ja avaliku sektori sisest koostööd. Esmatähtis on tagada kõrge kvaliteet, ohutus ja taskukohane hind, võrdne kohtlemine ning üldise juurdepääsu ja kasutajate õiguste edendamine.

3.5 Direktiivis ei öelda mingil viisil, mida ostja peaks või ei tohiks hankida või soetada allhanke korras; selles sätestatakse vaid sellise hanke või allhanke menetlused. Komitee on seisukohal, et seda vabadust ei tohi kahjustada.

3.6 Läbirääkimine

3.6.1 Komitee palub komisjonil selgitada direktiivis, mille puhul ostja võib direktiivi kohaldamata sõlmida hankelepingu otseselt üksusega, mida ta kontrollib analoogiliselt kontrollile siseosakondade üle. Komitee palub komisjonil direktiivi muuta, et see sisaldaks olulisi tingimusi, mille puhul tehakse nõuetest erand.

3.6.2 Kuna üha enam rõhutatakse uuenduslikke ettepanekuid ja tulemustest lähtuvaid kirjeldusi, on hankijate ja pakkujate vahelised arutelud hankemenetluse jooksul äärmiselt olulised. Sellepärast on vajalik üldine läbirääkimistega hankemenetlus, mis sarnaneb üldhuviteenuseid käsitlevas direktiivis sätestatuga või võistleva dialoogiga, kohaldamata samas äärmiselt keerulisi piiranguid. See hõlmab juba olemasolevaid kirjeldamatute teenuste riigihangete erieeskirju.

3.6.3 Öeldakse, et selline menetlus võib anda erinevatele pakkujatele võimaluse esitada oma pakkumused ning et hankijad võivad valida neist parimad elemendid (nn cherry-picking) ja väljastada selle tulemusel hübriidkirjelduse uue hankemenetlusena, mis viiakse läbi ilma läbirääkimisteta. Selline lähenemine on vale. Pakkujatel peab alati olema võimalus kaitsta oma intellektuaalomandit – olenemata sellest, kas see on patenteeritud või mitte – ning seega ei tohiks nende ideid isegi piiratud viisil pakkuda kasutamiseks teistele tarnijatele nende selgesõnalise nõusolekuta.

3.6.4 Hankelepingute läbirääkimisel – eriti keeruliste hankelepingute läbirääkimisel – on ilmselgelt oluline, et hankija omaks sisulisi oskusi. Üldise läbirääkimistega hankemenetluse kasutuselevõtuga peavad kaasnema meetmed eesmärgiga tagada, et hankijal oleksid vajalike oskuste ja vajaliku kogemusega inimesed.

3.7 Innovatsioon

3.7.1 Rohelises raamatus käsitletakse innovatsiooni riigihankelepingutes. Hankemenetlus koosneb kolmest peamisest tasandist:

— soov kasutada uudset lahendust traditsioonilise nõude täitmiseks;

— osalemine lahenduse väljatöötamisel ja

— arendusprojekti sponsorlus.

3.7.2 Lihtsaim ja tõenäoliselt kõige kasulikum aspekt on tahe uudne lahendus kasutusele võtta. Komitee soovitab edendada piisavat pädevust omava hankija avatust uudset lahendust sisaldavale pakkumusele. Seepärast peaks hankija olema valmis enne sõnaselge vastupidise otsuse langetamist kaaluma ka alternatiivseid variante. Kuid riigiametnikele on see sageli vastumeelt pigem riskikartlikkuse kui mis tahes muu haldus- või õigusliku takistuse tõttu.

3.7.3 Isegi alternatiivsete pakkumuste mõistes sisalduvad tõkked. Võimalus esitada uuenduslikke pakkumusi muudetaks palju lihtsamaks, kui hankija esitab oma nõudmised pigem lahendatava probleemi kui lahenduse kujul. Selline lähenemisviis võimaldab pakkujal kasutada oma asjakohaseid oskusi, et pakkuda välja parim lahendus, olgu see siis traditsiooniline või uuenduslik.

3.7.4 Kui ostja otsustab kasutada uuenduslikku lahendust, nagu näiteks suure andmebaasisüsteemi loomisel, on tema osalemine ja toetus igal tasandil äärmiselt oluline. Selleta on ebaõnnestumise risk suur.

3.7.5 Kommertskasutusele eelneva hanke (9) mõistes nähakse ette, et ostjad peaksid toetama uusi arendusi ja olema esimesed kasutajad. Võimalik ebaõnnestumine muudab selle riskantseks lahenduseks. Kogemus näitab, et vaid vähesed ostjad on tulenevalt oma ülesehitusest, struktuurist või kogemusest sobilikud selleks tegevuseks, mille kasuks tuleks otsustada vaid pärast tõsist kaalumist.

3.7.6 Olulisel kohal on jätkusuutlik tootmine ja tarbimine. Valitseb üldine arusaam, et innovatsioon on jätkusuutlikus arengus väga suure tähtsusega seoses kvaliteetsete töökohtade ja ettevõtete edendamise võimalustega ELis osana Euroopa 2020. aasta strateegiast. Nõuetekohasel saavutamisel pakuvad nad suurt majanduslikku kasu. Paljude hankemenetluste puhul tuleb arvesse võtta olelusringi kulusid. Nende hulka kuuluvad kvaliteet, algne hind, hooldus, käitamine ja lõplik kõrvaldamine. Kvaliteedil põhineva lähenemisviisiga innustatakse innovatsiooni ning häid töötavasid ja -tingimusi, mis toovad pikas perspektiivis kaasa suurema tõhususe ja kulude kokkuhoiu. Nende kulude hindamise meetodid on sõnaselgelt kehtestatud. Komitee soovitab astuda samme eesmärgiga julgustada avalik-õiguslikke hankijaid neid meetodeid omaks võtma ja kasutama.

4. Täiendava ajakohastamise põhjused

4.1 Õiguslikud aspektid

4.1.1 Õigusaktide ülevõtmine siseriiklikusse õigusesse on äärmiselt oluline, kuid see on probleeme valmistav teema. Rohelises raamatus oleks pidanud sellele teemale eraldi tähelepanu pöörama. Vaid vähesed liikmesriigid võtavad edukalt sätteid üle. Nõuetekohane rakendamine teenib kõigi sidusrühmade huve. Veelgi suuremat koormust ja bürokraatiat põhjustav eeskirjade rangemaks muutmine ülevõtmisel siseriiklikusse õigusesse (gold plating ehk „kuldamine”) tekitab ebavajalikke takistusi, eelkõige VKEdele – VKEde mõiste ja viited ettevõtetele peavad hõlmama iga liiki osalejaid, olenemata sellest, kas tegemist on tulunduslike või mittetulunduslike üksustega, ning kohaldada tuleb õiglase konkurentsi tingimusi kooskõlas eeskirjadega – ning samuti suurenevaid kulusid ostjale. Direktiiv on selgesõnaline ja mitte väga keeruline. Olenemata erinevustest õigussüsteemides ja lähenemisviisides tuleks vältida täiendavaid nõudeid ja formaalsusi. Komitee arvates peaks komisjon teostama aktiivsemalt järelevalvet rakendusprotsessi üle, püüdes aidata kaasa siseriiklike õigusaktide lihtsusele ja selgusele.

4.1.2 Abinõude direktiivi kohaldamisel piiriüleste hankelepingute suhtes eksisteerib süstemaatiline probleem. Nimetatud lepingute puhul ei ole selge, millist jurisdiktsiooni kohaldada – kas hankija või tarnija oma. Komitee soovitab lisada seda käsitleva otsuse hankelepingusse juba selle sõlmimisel.

4.1.3 Mõne lepingu puhul, eelkõige pikaajaliste lepingute puhul, kerkivad esile tingimused, mille tõttu on vajalik muuta mõningaid lepingu sätteid. Kuna selliseid olukordi ei õnnestu alati vältida, suureneb korruptsiooni oht. Direktiiviga piiratakse raamlepingutesse teha lubatavaid muudatusi (artikkel 32), kuid muus osas seda küsimust ei reguleerita. Komitee arvates on korruptsiooni esinemise riskil ja/või lepingukindluse puudumisel kahjustav mõju, kui eeskirjad oleksid üldiselt suurema paindlikkuse võimaldamiseks leebemad. Seepärast ei tohiks direktiivi sellest aspektist muuta.

4.1.4 Direktiivis jagatakse teenused kahte kategooriasse: A- ja B-teenusteks. A-teenuste puhul peab nõudeid järgima, samas B-teenuste suhtes kehtib üldiselt leebem kord. Rohelises raamatus küsitakse, kas paljude teenuste üha piiriülesemat laadi silmas pidades on selline jaotus enam asjakohane. Komitee pooldab jätkuvat kahe kategooria eristamist õiguskindluse tagamiseks ning piiriüleste B-teenuste üleviimist A-teenuste nimekirja. Komitee soovitab komisjonil B-teenuste nimekirja korrapäraselt üle vaadata eesmärgiga uurida, kas mõned B-teenused saaks võimaluse korral üle viia A-teenuste nimekirja.

4.2 Tavad

4.2.1 Hästi toimiva riigihanketuru arendamist takistab oluliselt avalik-õiguslike hankijate rahuldava professionaalsuse ja rahuldavate eksperditeadmiste puudumine. On puudus, et rohelises raamatus ei käsitleta seda kõikide riigihangete puhul olulist põhitingimust. Olukorra parandamiseks on liiga vähe stiimuleid. Komitee soovitab tungivalt korraldada ametnike koolituskampaaniaid – eelkõige kohalikul ja piirkondlikul tasandil – läbirääkimiste pidamise ja elujõuliste lepingute sõlmimise (10) kohta.

4.2.2 Lisaks peab muutuma riigihangete kultuur. Hankimine ei ole kontoritöö ning kõik juhtkonna tasandid ja harud peavad olema lepinguga seotud küsimustesse vajaduse korral kaasatud, nagu see on korraldatud paljude äriettevõtjate puhul. Vaid pühendumine kaasaegsetele hanketavadele, eelkõige riskijuhtimisele ostja kõikidel tasanditel suudab tagada edu. Heaks näiteks selle kohta on üldhuviteenuseid pakkuvate ettevõtjate tavad.

4.2.3 Avalikus sektoris hankefunktsiooni professionaalsemaks muutmist tuleb edendada sisemise arengu ja professionaalide värbamise kaudu, suurendades sellega funktsiooni rolli ja profiili. Mitmel juhul on edukaks osutunud veel kaks lisameedet: kogenud hankemenetlusejuhtide värbamine teistest majandusharudest ning selliste hankeagentuuride loomine, mis pakuvad ostjale kogu hankeprotsessi jooksul eksperditeadmisi. Hankijate tasemed on riikides erinevad. Komitee propageerib võrdlusanalüüside kasutamist ja parimate tavade vahetamist.

4.2.4 Pakkumuse esitamisele eelneval perioodil peaksid ostja vanemostjad või projektijuhid end enne pakkumusdokumentide koostamist kurssi viima sellega, mida hetkel turul saada on. Selline uurimine hõlmab tavaliselt tehnikaajakirjadega tutvumist, messide külastamist ja asjaomase valdkonna tarnijatega suhtlemist.

4.2.5 Ka VKEde professionaalsust on vaja suurendada. Kvalifikatsioone ja teadmisi võivad aidata parandada erikursused ja pakkumuste koostamise valdkonnas kogenud inimesed.

4.2.6 Ühte riskikartlikkuse aspekt on madalaima hinna kriteeriumi ülemäärane kasutamine. Kui mõne hanke puhul puuduvad teised realistlikud kriteeriumid peale hinna – ja võib-olla tarne –, siis enamike hangete puhul kasutatakse siiski teisi väärtuslikumaid näitajaid, mis aitavad saavutada paremat tulemust. Madalaima hinna kriteerium takistab innovatsiooni ning parema kvaliteedi ja väärtuse saavutamist, mis vastaks Euroopa 2020. aasta strateegiale, ning ei tähenda ilmtingimata suuremat väärtust.

4.2.6.1 Seepärast peaks madalaima hinna kriteerium olema pigem erand kui reegel. Laiendades majanduslikult soodsaima pakkumuse kriteeriumi kasutamist säästvuse seisukohalt soodsaima pakkumuse hindamisel, võivad riigiasutused saavutada võimalikult parimad tulemused keskkonnaalase, sotsiaalse ja majandusliku jätkusuutlikkuse seisukohalt. Komitee innustab riigiasutusi võtma arvesse olelusringi kulusid vastavalt võimalusele ja vajadusele.

4.2.7 Pidades silmas keskmise suurusega ja eelkõige väikeste omavalitsuste rohkust, tuleks neil soovitada professionaalsuse, tõhususe ja finantsaspektist lähtuvalt teha kriitilise ulatusega projektide puhul koostööd või muuta selline koostöö nende jaoks isegi kohustuslikuks. Komitee palub sellele küsimusele pöörata erilist tähelepanu ning soovitab igal juhul vahetada parimaid tavasid ja selgitada seoses sellega riigihanke-eeskirju.

4.2.8 Statistiline analüüs näitab, et eelkõige VKEd on ELi piirmäärast ülespoole jäävates riigihangetes esindatud vähesel määral. Komitee pooldab riigihangete puhul võrdsete tingimuste loomist, et VKEd saaksid riigihankelepingutest õiglase osa. Komitee ei poolda muu hulgas VKEde suhtes positiivse diskrimineerimise meetmete kohaldamist nende meetmete kunstliku laadi ja nende kohaldamisest tuleneda võiva korruptsiooni tõttu. Olenemata sellest tuleks ostjaid võimaluse korral julgustada jaotama hankelepinguid osadeks, eesmärgiga muuta võimalused VKEde jaoks nähtavamaks ja seega ka juurdepääsetavamaks.

4.2.9 Piirmäärade puhul ollakse vastandlikel seisukohtadel. Nimetatud määrad kehtestati pärast ulatuslikku arutelu ja hoolikat kaalumist, nad on kooskõlas GPA-s sisalduvate määradega ning neid on korrapäraselt kohandatud, võttes arvesse muutusi inflatsioonis ja vahetuskursis. On esitatud taotlusi piirmäärade suurendamiseks, aga ka nende vähendamiseks. Ükski esitatud argumentidest ei ole piisavalt veenev ning komitee soovitab jätkata praeguste praktiliste määrade kasutamist. Allapoole piirmäärasid jäävate riigihangete suhtes kohaldatakse siseriiklikke eeskirju ja aluslepingutest tulenevaid kohustusi. On soovitatav, et need eeskirjad vastaksid võimalikult suures ulatuses direktiivis sätestatud menetlustele, et vältida kahtlusi ja segadust ning et hankijad peaksid kasutama vaid ühte liiki menetlust.

4.2.10 Läbipaistvuse suurendamiseks ja ametiseisundi kuritarvitamise vältimiseks soovitab komitee eelnevalt teavitada eranditult kõikidest riigihankelepingutest. Allapoole piirmäära jäävate ning B-teenuste hankemenetluste teated tuleks avaldada väga lihtsal kujul Euroopa Majanduspiirkonda hõlmaval e-hangete veebilehel (11).

4.2.11 Püüd suurema professionaalsuse poole võib ühtlasi aidata lihtsustada siseriiklikke menetlusi, millega kaasnevad praegu ebaproportsionaalsed kulud. Konkreetsed olukorrad on väga erinevad ning vältida tuleks segadust ja jagelusi tõlgendamise pärast. Sirgjoonelisemad siseriiklikud lähenemisviisid peaksid teistele eeskujuks olema.

4.2.12 Ostjate kalduvus nõuda finantstagatisi, kindlustusi ja täitmisgarantiisid kujutab endast täiendavat takistust VKEdele. Lisaks on täna juurdepääs rahalistele vahenditele piiratum ning on raiskamine kasutada VKEde piiratud vahendeid selliste tagatiste jaoks. Ostjatele tuleb meelde tuletada nende kohustust vältida ebaproportsionaalseid kvalifitseerumis- ja finantsnõudeid, selle asemel et nõuda tagatisi.

4.2.13 Selles küsimuses on käivitatud algatusi eesmärgiga parandada olukorda liikmesriikides. Komitee soovitab tungivalt koostada parimate tavade loetelu ning kooskõlas mõne liikmesriigi tavadega korraldada ELi tasandil korrapäraseid kohtumisi hankijate ja kogenud ekspertidega.

4.2.14 VKEde abistamiseks võiksid ostjad luua elektroonilised portaalid eesmärgiga

— suurendada juurdepääsu ELi piirmäärast allapoole jäävaid riigihankeid käsitlevale teabele;

— võimaldada VKEdel näidata üles huvi partnerlusvõimaluste vastu teiste huvitatud VKEdega ning

— luua tsentraalsel e-hangete veebilehel turvaline osa, kuhu VKEd võiksid üles laadida hankijate kasutatavat haldusteavet ja kus nad võiksid seda teavet muuta/ajakohastada.

5. Seosed hankevaldkonna ja teiste valdkondade vahel

5.1 Lisaks eesmärgile suurendada avaliku sektori kulutõhusust (12) tuntakse rohelises raamatus huvi ka seisukohtade vastu riigihangete valdkonna ja muude valdkondade vaheliste seoste suurendamiseks, eelkõige innovatsiooni-, keskkonna- ja sotsiaalvaldkonnaga.

5.2 Alates 2004. aastast on jätkusuutlikku arengut ja kaasavat majanduskasvu edendatud kõrvuti konkurentsiprioriteetidega ning neid rõhutati taas kord ka Euroopa 2020. aasta strateegias. Neid aspekte tuleks arvesse võtta ka riigihankelepingutes.

5.3 Komitee nõustub, et üleriigiliste ja piirkondlikke ametiasutusi tuleks julgustada võtma arvesse ühiskondlikke aspekte, mis tähendab, et lepingute koostamisel peaks olema selliste elementide jaoks ruumi.

5.4 1949. aastal vastu võetud ILO konventsioon nr 94 töönormide kohta riigihankelepingutes on praegu siduv kümnes ELi liikmesriigis, ehkki teised riigid, nagu näiteks Iirimaa, kohaldavad konventsiooni riigihangetes vabatahtlikult. Komitee võtab teadmiseks konventsioonis sisalduvad põhimõtted ja teeb ettepaneku, et liikmesriike tuleks ärgitada konventsiooni ratifitseerima ja selle põhimõtteid järgima.

5.5 Komitee rõhutab, et direktiivis sätestatakse selliste menetluslike eeskirjade kogum, mis paneb riigihangete puhul paika suhted lepinguosaliste vahel. Varasemates dokumentides on komisjon ulatuslike konsultatsioonide alusel selgitanud, kuidas uuenduslikke tooteid, teenuseid ja protsesse ning keskkonnaalaseid ja sotsiaalseid eesmärke saab arvesse võtta siis, kui ostjad koostavad lepinguid (13) või kasutavad kommertskasutusele eelnevaid hankeid.

5.6 Innovatsiooni ja riigihangete puhul väärivad nimetamist teedrajavad Aho eksperdirühma aruanne ja juhtivate turgude algatus (14). Innovatsioon võib puudutada väga erinevaid teemasid: kõrgtehnoloogia, vähesed CO2-heited, madalenergia, uued ja alternatiivsed meetodid tervishoius ja sotsiaalhoolekandes, ehitus, transport, infrastruktuur ja muud. Komitee rõhutab, et nõudlusel võib olla äärmiselt oluline roll innovatsiooni tekitajana (15) ning see tegur on aastaid tähelepanuta jäetud või siis on vähendatud selle tähtsust. Kaudselt võib see aidata kaasa ülikoolide ning teadus- ja arenduskeskuste kaasamisele ning edasisele innovatsioonile nt VKEdes ja sotsiaalmajandussektoris toimijate osas.

5.7 Vastusena rohelises raamatus esitatud küsimusele rõhutab komitee, et riigihanked on ennekõike suunatud riiklikele, piirkondlikele, kohalikele ja ELi ametiasutustele, kes peavad iga juhtumi põhjal eraldi leidma direktiivides sätestatud raamides õige tasakaalu erinevate ühiskondlike nõuete vahel, mis hõlmavad innovatsiooni, keskkonda, sotsiaalseid (16) aspekte (sealhulgas puuetega seotud sotsiaalseid eeskirju) ja tõhusust, tootmisperioode, kulusid, tarnijate arvu, võimalikke lepingutulemusi jne.

5.8 Ostjad võivad ise kindlaks määrata konkreetsed nõuded, sealhulgas keskkonnaalased ja sotsiaalsed nõuded. Paljudel juhtudel teevad nad seda sellepärast, et ELi ja/või siseriiklikes õigusaktides neilt seda nõutakse, näiteks üldiste või sektorispetsiifiliste keskkonnastandardite puhul. Teistel juhtudel võivad need nõuded olla seotud konkreetsete projektide elluviimisega, näiteks suured infrastruktuuri ehitustööd.

5.9 Hankemenetluste tehniliste kirjelduste ulatust tuleb vajadusel laiendada, et need hõlmaksid tootmise/protsessi erijooni. See muudaks kirjelduste ulatuse hankija jaoks lihtsamaks ja läbipaistvamaks, et ta saaks teha olulisi otsuseid selliste säästvuse eemärkide edendamiseks, nagu keskkonnasäästlikkus, kollektiivlepingute tugevdamine, inimväärsed tööstandardid ja -tingimused ja võrdväärse töö eest võrdne palk. Taastuvenergia juhtum on selge näide selle kohta, kuidas ja miks tuleks eespool nimetatud tootmise erijooned lisada tehnilistesse kirjeldustesse ja mitte piirduda vaid lepingu täitmise tingimustega. (17)

5.10 Komitee soovitab komisjonil koostada vajaduse korral konsolideeritud dokumendi, mis sisaldaks direktiivi ja asjakohast Euroopa Kohtu praktikat. Selline dokument parandaks juurdepääsu ja aitaks suurel määral kaasa õiguskindluse pakkumisele ühtse teabeallika näol.

5.11 Kooskõlas üldise aruteluga, mis käsitleb vajadust Euroopa targa majanduse järele, toimuvad liikmesriikides intensiivsemad arutelud riigihangete rolli üle selles protsessis (18). Liikmesriigid sõnastavad erineval määral keskkonnaalaseid kriteeriume ja vähemal määral sotsiaalseid kriteeriume, millega hankijad arvestama peavad. Töövaldkonna kokkulepped ja siseriiklikud õigusaktid on liikmesriikides väga erinevad. Iga riik peab tagama oma asjaomaste õigusaktide järgimise.

5.12 Komitee soovitab arutleda selle pideva protsessi üle igal aastal (konkurentsivõime) nõukogus. Esile tuleks tõsta parimaid tavasid ja kogemusi. Ka tavade üha suurem lähendamine parandab piiriüleste hankelepingute sõlmimise tingimusi.

5.13 Olenemata sellest, milliseid sotsiaalseid või keskkonnaalaseid nõudeid hindamiskriteeriumitena kasutatakse, peab neid olema võimalik hinnata ja määrata neile kaal võrreldes teiste kriteeriumitega.

5.14 Hankepädevuse piirides peavad lepingu sõlmivad asutused veenduma, et lisaks direktiivi artiklites 44–51 sätestatud kriteeriumitele (19) järgitakse ka sotsiaaleeskirju (muu hulgas neid, mis käsitlevad puudega inimeste integreerimist (20)), sest kui riigiasutused sõlmiksid lepingu õigusnormidele mittevastavate üksustega, oleks tegemist Euroopa ja siseriiklike eeskirjade rikkumisega.

5.15 Liikmesriigid peaksid pakkujalt nõudma omakäelist kinnitust või nõuetele vastavust tõendavat avaldust, milles kinnitatakse, et igas riigis järgitakse asjaomaseid õigusnorme, mis käsitlevad puudega inimeste tööalast integreerimist; näiteks kohustus värvata konkreetne arv või protsent puudega inimesi riikides, kus selline kohustus on õigusaktides kehtestatud.

5.16 Teine sotsiaalne meede peab vajaduse korral nägema ette, et tehniliste kirjelduste koostamisel võetakse arvesse puudega inimeste juurdepääsukriteeriume ning need kirjeldused peavad olema kavandatud kõikide kasutajate jaoks.

5.17 Lisaks tuleb silmas pidada, et nõue tagada sotsiaalne kaasatus ja kõigile võrdsed võimalused osutab selliste lepingute sõlmimisele, mis on reserveeritud puudega inimestele ettenähtud kaitstud õpikodadele. See võimalus on sõnaselgelt ette nähtud direktiivi 2004/18/EÜ põhjenduses 28 ja artiklis 19. Komitee leiab, et komisjon peaks esitama sõnaselge soovituse, et teatud selliste lepingute protsent või arv muudetaks kohustuslikuks liikmesriikides, kus see on põhjendatud, näiteks kui on arvukalt puuetega inimesi, kes on võimelised töötama, kuid ei tööta.

5.18 Üks konkreetne käsitlemist vajav teema on üldhuvi pakkuvaid sotisaalteenuseid käsitlevate riigihanke-eeskirjade keerukus. Rohelises raamatus (punkt 4.4) esitatakse küsimus, kas selliste teenuste suhtes kohaldatavaid piirmäärasid tuleks tõsta eesmärgiga sotsiaalteenuste eripära paremini arvesse võtta. Komitee kavatseb selles valdkonnas toimuvat tööd põhjalikult jälgida, eelkõige teatise KOM(2011) 206 lõplik kaudu, olles samas teadlik, et piirmääradesse ei soovita teha valikulisi muudatusi.

5.19 Euroopa 2020. aasta strateegia kohaselt tuleks Euroopa Komisjonile anda pädevus jälgida liikmesriikides seda ajakohastamisprotsessi. Sellele tegevusele aitaks kaasa, kui kõik hanketeated olenemata nende väärtusest avaldataks veebilehel, lisades ühtlasi teabe selle kohta, millist liiki ettevõtjale leping anti (mikroettevõtja, VKE või suurettevõtja) ja milline on lepingu väärtus.

6. Mittesobiv tegevus

6.1 Direktiivi üks eesmärk on võidelda eelistamise, pettuse ja korruptsiooniga. Selline käitumine ei ole riigihangete valdkonnas haruldane, kuid nagu rohelises raamatus öeldud, loob ärimaailmale omase korra puudumine täiendava dimensiooni, sest riik ei pruugi sellist oma asutuste poolset tegevust alati tuvastada. Direktiiv ei ole ette nähtud asendama korruptsiooni- või konkurentsiõigust, kuid direktiivis sisalduv menetluskord pakub täiendavat võimalust sellise käitumise vältimiseks.

6.2 Komitee leiab, et allhanke tingimuste sätteid on vaja tugevdada. Mitmetasandilised allhanked tekitavad probleeme kollektiivlepingute, töötingimuste ning tervise- ja ohutusmenetluste jõustamisel. Riigiasutustele tuleks anda suurem pädevus lepingute mõjutamiseks, et need oleksid kooskõlas kvaliteedi-, sotsiaalsete ja keskkonnaalaste eesmärkidega. Peamiste alltöövõtjatega seonduvad üksikasjad peaksid olema esitatud enne lepingu sõlmimist ning riigiasutus peaks täpselt määratlema kohustused ja vastutused, et ta saaks teostada tõhusat järelevalvet lepingu üle. Samuti peaksid riigiasutuste kasutuses olema mehhanismid alltöövõtjate kontrollimiseks ja kõrvale jätmiseks juhul, kui asutustel tekib kahtlusi.

6.3 Üldiselt sõlmitakse leping sellise peatöövõtjaga, kellel on nõutava töö, tarne või teenuse täitmiseks vajalikud oskused ja pädevused. Peatöövõtja võtab vastutuse kogu lepingu eest ja on riigiasutuse ees selle täitmise eest vastutav. Selline vastutus hõlmab muu hulgas materjali hankimise ja peatöövõtja mis tahes allhangete juhtimist. Pakkujate karistamise ja kõrvalejätmise menetlused põhjendamatult madala maksumusega pakkumuse esitamise puhul peaksid olema vähem keerulised, eriti mis puudutab kehtivate töökaitse- ja töötingimuste täitmist. Praegu kehtib kohustuslik ja keeruline kirjalike päringute menetlus, enne kui on võimalik pakkumus tagasi lükata. Samuti on vaja uuesti läbi vaadata teabe esitamine ehitusmeetodi tasuvuse, töötlemisprotsessi või osutatavate teenuste kohta. Pakkujatele tuleks kehtestada kohustuslik nõue esitada hankijale teavet, selle asemel, et hankija peaks teavet taotlema. Nimetatud muudatuste sisseviimiseks tuleks direktiive muuta, selleks et edendada inimväärset tööd, töötajate võrdset kohtlemist ja laiemalt säästvuse eesmärke.

6.4 Juhuslikult saadud tõendid näitavad, et peamine mittesobiv tegevus on eelistamine, mille puhul ostja sõlmib lepingu – mõnikord isegi hankest teavitamata – eelistatud tarnijaga. Sellist salajast tegevust on raske kindlaks teha, sest see ei tule ilmsiks enne toimumist. Komitee leiab, et e-hangete protsessi kaudu kõikidest hankemenetlustest eelnevalt teavitamine aitaks sellist kuritarvitamist vältida, panemata samas riigiasutustele põhjendamatut koormat.

6.5 Komitee märgib, et lepingu tingimuste, sealhulgas lepingu täitmise klauslite järelevalvet pärast lepingu sõlmimist tuleb senisest rohkem toetada. Riigiasutused on finantskriisi tagajärjel praegu üha suureneva finants- ja ressursisurve all ning samal ajal tehakse ka tervise ja ohutuse, tööstandardite ja keskkonnakaitse alastes järelevalveametites kärpeid. Kuna hankemenetluse tühistamine või uue hankemenetluse korraldamine võib olla väga kulukas, võivad riigiasutused tunda end võimetuna, kui pakkuja ei vasta nõuetele või ei täida neid. Tingimuste täitmise tagamise kulud peaksid olema arvestatud hangete eelarvesse ning samuti tuleks kaaluda teisi karistusi juhuks, kui lepingu tingimusi ei täideta.

6.6 Ettevõtetes on korruptsiooni ennetamiseks vajalikud ranged ettevaatusabinõud. Selle edendamiseks tuleks toetada ettevõtete nn isepuhastumismeetmeid sobimatu käitumise järgselt. Eeskujulikult toimivatel ettevõtetel peaks pärast sellise protsessi edukat lõpuleviimist olema õigus jälle turule naasta. Sellekohased ranged nõudmised tuleks sätestada direktiivides, et vältida liikmesriikides praegu käibelolevaid erinevaid tavasid.

7. Väline mõõde

7.1 ELi riigihanke välise mõõtme puhul ei saa ignoreerida ELi kohustusi edendada kolmandates riikides inimväärset tööd, võrdõiguslikkust, põhiõiguste, põhivabaduste ja tööstandardite austamist ning keskkonnakaitset ja energiatõhusust. Ka väljaspool ELi piire ei saa neid põhimõtteid kõrvale jätta. Iga riigihanke-eeskirjade läbivaatamine peab neid põhimõtteid tugevdama nii ELi-väliselt kui ka -siseselt. ELi tasandil tuleb rohkem ära teha tarneahelate sotsiaalsete ja keskkonnastandardite parandamiseks ning seda tuleb käsitleda ühtlasi ka kaubanduspoliitikas. Toimivate strateegiate ja struktuuride väljatöötamiseks peab Euroopa Komisjon tõsiselt kaasama põhiosalejaid, nagu ametiühingud ja valitsusvälised organisatsioonid.

7.2 Riigihankeid käsitlev kokkulepe (GPA) on raamistik ja platvorm kogu maailmas riigihangete valdkonnas võrdsete võimaluste loomiseks. Võimalikult paljusid riike tuleks julgustada ühinema selle kokkuleppega.

7.3 Avatud rahvusvahelised riigihanketurud on Euroopa pakkujate jaoks kasulikud, sest paljud Euroopa ettevõtjad, sealhulgas VKEd, on maailmas juhtival kohal ehituse, alternatiivenergia ja keskkonnakaitse valdkonnas (21). Komitee nõuab, et EL seaks eesmärgiks parandada juurdepääsu kolmandate riikide riigihanketurgudele. Tagada tuleb vastastikkuse põhimõtte järgimine (22).

7.4 Komitee peab väga oluliseks, et kolmandate riikide ettevõtjad (riigi omandisse kuuluvad ettevõtjad) järgiksid ELis riigihankelepingute saamiseks pakkumusi esitades samu riigihanke-eeskirju nagu Euroopa ettevõtjad, eelkõige eeskirju, mis käsitlevad keelatud otsest ja kaudset riigiabi, hinnaarvutamist ning kulude ja riski eelnevat kaalumist. Nõuete järgimise tagamine ei ole kerge. See küsimus tuleb rahuldavalt lahendada 2004. aasta direktiivi läbivaatamise käigus (23).

Brüssel, 13. juuli 2011 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Staffan NILSSON

(1) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamused ELT C93/25, 27.4.2007, lk 25 ja ELT C 24, 31.1.2006, lk 52.

(2) Vt peamist direktiivi 2004/18/EÜ ja üldhuviteenuste direktiivi 2004/17/EÜ. Käesolevas arvamuses käsitletakse eelkõige peamist direktiivi (edaspidi „direktiiv”).

(3) Sõltumatu professionaalne tegevus, mille sisu on ülesanne, mida ei ole võimalik eelnevalt selgelt ja ammendavalt kirjeldada.

(4) Vt direktiivi põhjendust 2: „ja kindlustada hanketellimuse avatus konkurentsile.”.

(5) „Euroopa Komisjoni teatis: Ühtse turu akt. Kaksteist vahendit majanduskasvu edendamiseks ja usalduse suurendamiseks”, KOM(2011) 206 lõplik, punkt 2.12 „Riigihanked”.

(6) Vee-, energia-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate ostjad.

(7) 2004/18/EÜ (riigihankedirektiiv).

(8) Vt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklid 14 ja 106 ning Euroopa Liidu toimimise lepingu protokoll nr 26.

(9) „Kommertskasutusele eelnevad hanked: innovatsiooni kiirendamine jätkusuutlike ja kõrgekvaliteediliste avalike teenuste tagamiseks Euroopas” – KOM(2007) 799.

(10) Näiteks võib tuua Madalmaade sihtasutuse PIANNO. Madalmaade tööstuste liit ja Madalmaade kohalike omavalitsuste liit plaanivad samamoodi läbi viia laiaulatusliku ühise kampaania nende riigiteenistujate hulgas, kes vastutavad riigihangete eest kogu riigis.

(11) ELT C 248, 25.8.2011, lk 149.

(12) Roheline raamat, lk 4, kolmas lõik.

(13) Vt märkusi rohelises raamatus lk 34. Vt ka juhised „Build for All”, november 2006, juurdepääsukriteeriumite riigihankemenetlustesse lisamise kohta.

(14) Vt Aho eksperdirühma aruanne „Uuendusliku Euroopa loomine”, 2006 ja „Juhtivate turgude algatus”, Euroopa Komisjon, oktoober 2010.

(15) Vt muu hulgas „Public procurement and innovation – Resurrecting the demand side”, Jakob Edler, Luke Georghiu, www.sciencedirect.com, Research Policy (2007) lk 949–963.

(16) Vt käsiraamat „Sotsiaalne ostmine. Juhend sotsiaalsete kaalutluste arvestamiseks riigihankes”, SEK(2010) 1258, koostanud Euroopa Komisjon oktoobris 2010.

(17) Vt kohtuasi C-448/01 EVN AG Austria Vabariigi vastu (2003) ECRI – 14527 (EVN – Wienstrom).

(18) Vt üldist ülevaadet „Ettevõtjate sotsiaalne vastutus, riiklikud poliitikad Euroopa Liidus”, november 2010.

(19) Artikkel 44: sobivuse kontrollimine; artiklid 45–51: kvalitatiivse valiku kriteeriumid.

(20) „Euroopa puuetega inimeste strateegia 2010–2020”, KOM(2010) 636 lõplik.

(21) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamused „Rahvusvahelised riigihanked” (ELT C 224, 30.8.2008, lk 32) ja „Kolmandate riikide riigiomandisse kuuluvad ettevõtjad ELi riigihanketurgudel”, ELT C 218, 23.7.2011, lk 31.

(22) Sotsiaalsete aspektide osas vt hiljuti vastu võetud arvamus „Tööstuspoliitika globaliseerunud ajastul”, punktid 6.29 ja 6.30 (Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni normid ja ettevõtjate sotsiaalne vastutus), ELT C 218, 23.7.2011, lk 38.

(23) Vt arvamus CESE 807/2011 (CCMI/082), milles käsitletakse seda konkreetset küsimust põhjalikult, ELT C 218, 23.7.2011, lk 31.