[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 5.12.2006

KOM(2006) 768 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE

vastavalt nõukogu direktiivi 2003/96/EÜ artikli 19 lõikele 1 (veeldatud naftagaasi tööstusliku kasutamise maksustamine ja kivisöe maksustamine)

1. Sissejuhatus

Vastavalt nõukogu direktiivi 2003/96/EÜ,[1] millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (edaspidi „energiamaksu direktiiv” või „direktiiv”), artikli 19 lõikele 1 ja lisaks direktiiviga, eriti selle artiklitega 5, 15 ja 17 ette nähtud sätetele võib nõukogu komisjoni ettepaneku põhjal ühehäälselt lubada seda taotleval liikmesriigil kehtestada täiendava maksuvabastuse või -vähenduse teatavatel poliitilistel kaalutlustel.

Komisjon vaatab taotluse läbi. Pärast seda teeb komisjon nõukogule ettepaneku meetme rakendamiseks või teatab nõukogule põhjused, miks ta ei ole teinud ettepanekut anda luba sellise meetme rakendamiseks.

2006. aasta lõpus kehtivuse kaotavate energiamaksu direktiivi erandite läbivaatamise laiemas raamistikus taotlesid Kreeka ja Leedu luba kohaldada energiamaksu direktiivi mõningate sätete suhtes erandit seoses teatavate energiatoodetega. Kõnealused kirjad registreeriti maksunduse ja tolliliidu peadirektoraadis.[2]

Käesoleva teatise eesmärk on teatada nõukogule põhjused, miks komisjon ei tee ettepanekut taotletud lubade andmiseks.

2. Taotluste kokkuvõte

2.1. Kreeka taotlus

Kreeka soovib vähendatud maksumäära kohaldada tööstuses kasutatava veeldatud naftagaasi (LPG) suhtes summas 0,29 eurot 1000 kg veeldatud naftagaasi kohta. Madalaim kohaldatav maksustamistase on (vastavalt energiamaksu direktiivi artiklile 8) 41 eurot 1000 kg mootorikütusena kasutatava veeldatud naftagaasi kohta.

Kreeka asutuste väitel on kõnealusel meetmel kaks peamist eesmärki. Esiteks, soodustada teiste mineraalõlidega võrreldes keskkonnasäästlikuma kütuse kasutamist kui ajutiselt parimat lahendust, võttes arvesse seda, et maagaasivõrk ei ole Kreekas veel väljaarendatud. Sellega seoses rõhutavad Kreeka asutused veeldatud naftagaasi keskkonnaalaseid eeliseid. Meetme teine eesmärk on tugevdada omamaiste tootmisharude konkurentsivõimet.

Taotluses ei ole erandi kehtivusaja lõpukuupäeva ette nähtud.

2.2. Leedu taotlus

Leedu soovib luba kohaldada erandit energiamaksu direktiivi üldsätete, eriti selle artikli 2 lõike 1 suhtes ja mitte maksustada kivisütt. Teisisõnu soovib Leedu kivisöe maksustamise kehtestamist edasi lükata.

Leedu asutuste väitel on meetme peamine eesmärk ümber korraldada ja kaasajastada riigi kõrvaliste piirkondade ettevõtteid, eelkõige neid, kes kasutavad oma tegevuses kivisütt. Leedu asutuste sõnul on kõnealuse eesmärgi saavutamine aeganõudev ning seetõttu on kivisöe maksustamise kehtestamist vaja edasi lükata. Leedu asutused rõhutavad sellega seonduvalt, et meetme eesmärk on edendada riigi kõrvaliste piirkondade majandusarengut. Lisaks on Leedu asutused toonitanud, et nafta ja gaasi hinnatõusu kontekstis on suurenev vajadus odavate energiaallikate järele. Samuti osutavad nad muutustele, mis praegu toimuvad riiklikus energiasüsteemis Ignalina tuumaelektrijaama sulgemise tõttu.

Taotluses nähakse ette, et erandi kehtivusaeg lõpeb 31. detsembril 2009.

3. Taotluste taust

Mineraalõlide, sealhulgas veeldatud naftagaasi maksustamine on ELis ühtlustatud alates 1993. aastast.[3] Ühenduse õigusaktidega on madalaim maksustamistase kehtestatud mootorikütuse ja kütteaine kasutamisele. Väljendades muret teatavate ELi kaubandus- ja tööstusharude konkurentsiprobleemide suhtes võrreldes kolmandate riikidega, on energiamaksu direktiivi artikliga 8 kehtestatud vastavatel eesmärkidel mootorikütusena kasutatavatele toodetele oluliselt väiksem madalaim maksustamistase. Madalaima maksustamistaseme eesmärk on tagada ettevõtetele võrdsed võimalused siseturul.

Sellega seoses lubati Kreekal esialgselt kohaldada vähendatud maksumäärasid ja maksuvabastust tööstuses kasutatava veeldatud naftagaasi suhtes. 2001. aastal pikendas nõukogu luba viimast korda 31. detsembrini 2006 ning hiljem lisati see energiamaksu direktiivi üleminekukorrale.

Energiamaksu direktiivi vastuvõtmisega laiendati ühtse aktsiisimaksu kohaldamisala muudele energiatoodetele kui mineraalõlid, mis aga mineraalõlidega otseselt konkureerivad, näiteks kivisüsi. Eesmärk oli kõrvaldada mineraalõlide ja nendega otseselt konkureerivate teiste energiatoodete, mille suhtes ei kohaldata ELi hõlmavat maksustamist, vahelised konkurentsimoonutused ning lisaks kõrvaldada konkurentsimoonutused muid energiatooteid kui mineraalõlisid maksustavate või mitte maksustavate erinevate liikmesriikide energiatarbijate vahel (vt energiamaksu direktiivi teine põhjendus).

Selleks, et võimaldada liikmesriikidel uue olukorraga kohaneda ning eelkõige selleks, et vältida hiljuti maksustatavaks muutunud toodete järsku hinnatõusu, kehtestati energiamaksu direktiiviga mitmed üleminekuajad (kas üldised või igale riigile eraldi). Sellega seoses ning arvestades Leedu seisukohta, lubati kõnealusel liikmesriigil kivisöe, koksi ja pruunsöe maksustamine edasi lükata kuni 1. jaanuarini 2007.[4]

2006. aasta juuni teatises „Ülevaade nõukogu direktiivi 2003/96/EÜ II ja III lisas sätestatud eranditest, mis kaotavad kehtivuse 2006. aasta lõpuks”[5] (edaspidi „2006. aasta teatis”) andis komisjon ülevaate energiamaksu direktiivi suurest paindlikkusest ning rõhutas eelkõige mitmete toote- või kasutajapõhiste valikute lisamise loogikat ja põhjendusi. Eelkõige rõhutas komisjon, et direktiivis juba võetakse nõuetekohaselt arvesse võimalikke konkurentsipiiranguid, mis võivad tekkida seoses energia maksustamisega. Komisjon toonitas kõnealuses teatises ka kivisöe maksustamisele direktiivis omistatud tähtsust.

4. komisjoni hinnang

Komisjon leiab, et Kreeka ja Leedu on taotlustes esitanud enamasti väiteid, mis on direktiivis arvesse võetud. Eelkõige seondub see maksustamise kohaldamisala, madalaima maksustamistaseme määramise ning teatavate toodete ja kasutusviiside võimalike erinevate maksumääradega. Erinevaid kriteeriume sätestades võrdles ühenduse seadusandja vastavalt EÜ asutamislepingu artiklis 93 ettenähtud korrale samalaadseid väiteid ka energiamaksu direktiivi artikli 19 lõike 1 kolmandas taandes osutatud eesmärkide ja huvidega, eelkõige siseturu, moonutamata konkurentsi, ühenduse keskkonna- ja energiapoliitikaga seonduvatega.

Ühenduse seadusandja võttis direktiivi vastu võttes nõuetekohaselt arvesse eelkõige konkurentsiga seotud aspekte. Need mõjutasid eeskätt madalaima maksustamistaseme määramist vastavalt tootele ja kasutusviisile. Lisaks sisaldab direktiiv mitmeid võimalikke valikuid, mis on liikmesriikidele direktiivi alusel kättesaadavad ja võimaldavad maksumäärade täiendavat eristamist erinevatel põhjustel, sealhulgas teatavatel juhtudel konkurentsiprobleemidega seonduvalt. Enamikel juhtudel tuleb madalaimast maksustamistasemest kinni pidada, et tagada ettevõtetele võrdsed võimalused siseturul. Ettevõtjad võivad madalaimast maksustamistasemest väiksemat kohaldada vastavalt direktiivi artikli 17 lõigetes 2–4 sätestatud rangetele tingimustele. Üks kõnealustest tingimustest on see, et madalaima maksustamistaseme keskkonnamõju tuleb säilitada muude vahenditega.

Madalaimat maksustamistaset, mida kohaldatakse direktiivi artikli 8 raames ning mis on väiksem artikli 7 lõikes 1 määratud tasemest, tuleb vaadelda kõnealuses kontekstis. Seetõttu ei vasta Kreeka viide tööstuse konkurentsivõimele teatavale poliitilisele kaalutlusele direktiivi artikli 19 tähenduses. Seega ei saa konkurentsikaalutlustel Kreeka taotletud piiramata erandit heaks kiita.

Samuti pole antud kontekstis asjakohane teha piiratud ajaks täiendavat erandit. Kreekal on olnud juba piisavalt aega, et kohaneda veeldatud naftagaasi madalaima maksustamistasemega, arvestades, et teatavatel tööstuslikel ja kaubanduslikel eesmärkidel kasutatava mootorikütuse ühtlustatud madalaim maksustamistase on kehtinud alates 1993. aastast ning kehtib kõikide liikmesriikide suhtes. Sellega seoses ei ole Kreeka esitanud mingeid argumente, mida võiks energiamaksu direktiivi artikli 19 alusel arvesse võtta.

Seoses Kreeka tõstatatud veeldatud naftagaasi keskkonnaaspektidega soovib komisjon juhtida tähelepanu sellele, et talle teadaolevalt on maagaasivõrk juba osaliselt väljaehitatud, eriti Kreeka tööstuspiirkondades. Veeldatud naftagaasi liiga soodne maksustamine, eriti kõnealuse liikmesriigi taotletud praktiline maksuvabastus, võib takistada kasutajate üleminekut maagaasile, mis on vähemalt sama keskkonnasõbralik kui veeldatud naftagaas. See võib mõjutada kahe kütuse konkurentsisuhet, mille nõukogu on kehtestanud energiamaksu direktiivi artikli 8 raames. Kõnealuse konkurentsisuhte määras nõukogu koos teiste sarnaste suhetega sihilikult vastavalt EÜ asutamislepingu artiklis 93 ettenähtud korrale. Liikmesriigi erinev hinnang ei vasta teatavale poliitilisele kaalutlusele energiamaksu direktiivi artikli 19 tähenduses.

Seoses Leedu taotlusega tuleb eelkõige meelde tuletada, et energiamaksu direktiiviga on ühtset aktsiisimaksu sihilikult laiendatud kivisöele (vt eespool). Lisaks erinevate kütuste konkurentsiküsimusele on see põhjendatud keskkonnakaitse vajadusega, mis on aspekt, mida energiamaksu direktiiv iga energiatoote osas arvesse võtab. Sellega seoses osutatakse direktiivis selgesõnaliselt asutamislepingu artiklile 6, mille kohaselt tuleb keskkonnakaitse integreerida ühenduse muu poliitika määratlemisse ja rakendamisse (kuues põhjendus). Lisaks viidatakse ühenduse ratifitseerinud[6] Kyoto protokollile ning meenutatakse, et energiatoodete ja elektrienergia maksustamine on üks vahend, mille kaudu protokolli eesmärkide saavutamisele kaasa aidata (seitsmes põhjendus). Samas põhjustab energiamaksu direktiiviga hõlmatud põhilistest kütuseliikidest just kivisüsi suurimaid CO2 heiteid.

Seda arvesse võttes ei saa Leedu taotlust heaks kiita, kuna see põhineb üldistel konkurentsikaalutlustel. Energiamaksu direktiiviga on kivisüsi sihilikult integreeritud maksustamiskorda ning seda just konkurentsikaalutlustel, kehtestades samas eespool kirjeldatud erinevad valikud. Seega ei saa kõnealuseid kaalutlusi pidada teatavaks poliitiliseks kaalutluseks energiamaksu direktiivi artikli 19 tähenduses.

Eespool toodust järeldub ka, et keskkonnakaitse seisukohast, mida samuti tuleb artikli 19 alusel arvesse võtta, ei oleks põhjendatud ka kivisöe soodsam maksustamine.

Eespool esitatud järeldusi tugevdab omakorda Leedu argument, et energiahinna tõus ei mõjuta kivisütt samal määral kui keskkonnasäästlikumaid kütuseid, näiteks maagaasi.

Lisaks on asjakohane käsitleda mõningaid Leedu esitatud lisaväiteid.

Leedu taotluse põhjenduseks saab lugeda ka soovi pikendada kivisöe maksuvabastust kui üleminekumeedet .

Sellega seoses tuleb rõhutada, et Leedule anti luba kehtestada erand ning vabastada kuni 1. jaanuarini 2007 maksustamisest kivisüsi, koks ja pruunsüsi[7] ning seda vastavalt taotlusele, mille Leedu esitas enne ELiga ühinemist siis just hiljuti vastuvõetud direktiiviga seonduvalt ühinevatele liikmesriikidele võimaldatava üleminekuaja raames.[8] Üleminekuaegade eesmärk oli võimaldada asjaomastel liikmesriikidel kohaneda direktiiviga kehtestatud uute nõuetega. Sellega seoses leidis nõukogu, et direktiiviga 2003/96/EÜ kehtestatud alammäärad võivad põhjustada tõsiseid majanduslikke või sotsiaalseid raskusi ning seetõttu on üleminekuajad vajalikud (vt direktiivi 2004/74/EÜ teine ja kolmas põhjendus).

Vastavalt Leedu taotlusele direktiivi 2004/74/EÜ alusel üleminekuaja võimaldamisel võeti eelkõige arvesse seisukohti, millele Leedu tugineb ka praegu. Need seonduvad Ignalina tuumaelektrijaama tegevuse lõpetamise järgselt Leedu energiasektorile vajaliku üleminekuajaga. Sellega seoses taotles Leedu erandit, mis võimaldati ja mille kohaselt võib Leedu kuni 1. jaanuarini 2010 vastavalt Ignalina tuumaelektrijaama tegevuse lõpetamise kavale vabastada maksustamisest maagaasi ja elektri.

Kuna kõiki neid asjaolusid võeti arvesse seoses direktiivi 2004/74/EÜ vastuvõtmisega, ei saa komisjon praeguses kontekstis tuvastada ühtegi teatavat poliitilist kaalutlust.

Komisjon ei saa nõustuda ka Leedu esitatud regionaalpoliitilise argumendiga.

Sellega seoses osutab komisjon, et ajavahemikuks 2004–2006 võimaldatud erandi eesmärk ei olnud riigi kõrvaliste piirkondade ettevõtete ümberkorraldamine ja kaasajastamine ning erandi „pikendamine” ei ole sellise põhjenduse alusel võimalik.

Nimetatud eemärki ei saa ka iseenesest lugeda mõjuvaks poliitiliseks kaalutluseks, mis võiks õigustada energiamaksu direktiivi artikli 19 alusel taotletud luba. Vaatamata asjaolule, et kavandatud soodne maksustamine ei piirdu isegi teatavate piirkondadega, ei näi kivisöe maksuvabastus olevat õige viis kõnealuse poliitilise eesmärgi saavutamiseks. Erinevalt teatavatele tegevustele suunatud asjakohasest otsesest toetusest,[9] ei oleks kivisöe maksuvabastus suunatud erinevate olukordade vajadustele ega rahuldaks kivisöe tarbimisvajadust küllaldaselt, kahjustades põhjendamatult üht maksustamise peamist eesmärki, nimelt luua soodustusi energiatõhususe parandamise ja sellest tuleneva keskkonnakaitse valdkonnas. Lisaks osutab komisjon veelkord sellele, et energiamaksu direktiiv sisaldab sätteid, mis võimaldavad teatavaid maksustamisega seonduvaid soodustusi, samas säilitades eeldatava keskkonnamõju (vt eelkõige direktiivi artikli 17 lõiked 2–4).

5. Kokkuvõte

Eespool toodud kaalutlusi arvesse võttes on komisjon arvamusel, et esitatud poliitilised kaalutlused ei õigusta taotletud lubasid, mis tooks kaasa erandid energiamaksu direktiivi mõningatest peamistest sätetest. Arvestades energiamaksu direktiivi tingimusi, sealhulgas mitmeid sätestatud valikuid, ei ole taotlustes esitatud konkurentsikaalutlused oma loomult teatavad poliitilised kaalutlused artikli 19 tähenduses. Esitatud taotluste mõningad aspektid on vastuolus direktiivi aluseks olevate eesmärkide ja huvidega, mis on nimetatud artiklis 19. Kivisöe maksuvabastus ei ole õige viis Leedu seatud ümberkorraldamise ja kaasajastamise eesmärgi saavutamiseks.

Samuti puuduvad põhjused, mis artikli 19 alusel õigustaksid taotletud lube kui üleminekumeetmeid.

Seetõttu ei tee komisjon ettepanekut taotletud lubade andmiseks .

[1] Nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiiv 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (ELT L 283, 31.10.2003, lk 51); direktiivi on viimati muudetud direktiividega 2004/74/EÜ ja 2004/75/EÜ (ELT L 157, 30.4.2004, lk 87 ja lk 100).

[2] 13. oktoobril 2006 (Kreeka) ning 29. septembril 2006 (Leedu).

[3] Nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiiv 92/81/EMÜ mineraalõlidele kehtestatud aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta (EÜT L 316, 31.10.1992); direktiiv tunnistati koos nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiiviga 92/82/EMÜ (mineraalõlide aktsiisimäärade ühtlustamise kohta) alates 31. detsembrist 2003 kehtetuks nõukogu direktiiviga 2003/96/EÜ.

[4] Vt nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/74/EÜ (ELT L 157, 30.4.2004, lk 87).

[5] KOM(2006) 342, 30. juuni 2006 – Ülevaade nõukogu direktiivi 2003/96/EÜ II ja III lisas sätestatud eranditest, mis kaotavad kehtivuse 2006. aasta lõpuks.

[6] Nõukogu 15. detsembri 1993. aasta otsus 94/69/EÜ Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni kliimamuutuste raamkonventsiooni sõlmimise kohta (EÜT L 33, 7.2.1994, lk 11).

[7] Nõukogu direktiiv 2004/74/EÜ, millega parandatakse direktiivi 2003/96/EÜ teatud liikmesriikide võimaluse osas rakendada energiatoodete ja elektrienergia maksustamisel ajutisi vabastusi või maksuvähendusi (ELT L 157, 30.4.2004, lk 87).

[8] KOM(2004) 42, 28. jaanuar 2004 – Ettepanek: nõukogu direktiiv, millega parandatakse direktiivi 2003/96/EÜ teatud liikmesriikide võimaluse osas rakendada energiatoodete ja elektrienergia maksustamisel ajutisi vabastusi või maksuvähendusi.

[9] Toetuse andmine sõltub loomulikult riigiabi valdkonnas kohaldatavatest eeskirjadest.