[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 11.8.2008

KOM(2008) 508 lõplik

2008/0162 (CNS)

Muudetud ettepanek:

NÕUKOGU OTSUS,

liikurseadmetega seotud rahvusvaheliste tagatiste konventsiooni ja selle protokolli (õhusõidukite seadmetele eriomaste küsimuste kohta), mis võeti ühiselt vastu 16. novembril 2001 Kaplinnas, sõlmimise kohta Euroopa Ühenduse poolt

(komisjoni esitatud)

SELETUSKIRI

1. Ettepaneku eesmärk

Komisjon teeb ettepaneku, et ühendus peaks sõlmima liikurseadmetega seotud rahvusvaheliste tagatiste konventsiooni (edaspidi „Kaplinna konventsioon” või „konventsioon”) ja selle protokolli õhusõidukite seadmetele eriomaste küsimuste kohta (edaspidi „õhusõidukite protokoll”), mis võeti vastu Eraõiguse Ühtlustamise Rahvusvahelise Instituudi (UNIDROIT) ja Rahvusvahelise Tsiviillennundusorganisatsiooni (ICAO) ühise egiidi all 29. oktoobrist 16. novembrini 2001 Kaplinnas toimunud diplomaatilisel konverentsil.

2001. aastal vastu võetud Kaplinna konventsioon ja õhusõidukite protokoll on segakokkulepped, mis kuuluvad osaliselt ühenduse ainupädevusse. 2002. aastal esitas komisjon kaks ettepanekut kõnealuse konventsiooni ja protokolli allakirjutamiseks ja sõlmimiseks ühenduse poolt. Ettepanekud sisaldasid deklaratsioone, mille ühendus peab tegema ühenduse õigust mõjutavate konventsiooni ja protokolli erisätete kohaldamise kohta. Pärast arutelu tsiviilõiguse komitees saadeti dokumendid 2003. aasta oktoobris COREPERile, kuid seal ei võetud neid vastu Hispaania ja Ühendkuningriigi vahelise vaidluse tõttu Gibraltari ametiasutuste pädevuse üle seoses segakokkulepetega. Vaidluses jõuti lahenduseni 2007. aasta detsembris. Olukord on pärast 2003. aasta detsembrit aga oluliselt muutnud, sest ühendusega on liitunud mitu uut liikmesriiki ning konventsioon ja protokoll ei ole enam allakirjutamiseks avatud. Seetõttu oli vaja ettepanekut muuta.

Eelnevat arvesse võttes tõstatati kõnealune küsimus uuesti tsiviilõiguste komitee 3. märtsi 2008. aasta koosolekul, kus komisjon kohustus valmistama ette muudetud ettepaneku kõnealuste rahvusvaheliste juriidiliste dokumentide sõlmimiseks. Muudetud ettepanekus oleksid allakirjutamist ja sõlmimist käsitlevate ühenduse deklaratsioonide eelnõud ühendatud ettepanekuks võtta vastu nõukogu otsus sõlmimise kohta.

Ettepanekuga asendatakse ja ajakohastatakse järgmised 2002. aastal esitatud komisjoni ettepanekud:

- Ettepanek võtta vastu nõukogu otsus liikurseadmetega seotud rahvusvaheliste tagatiste konventsiooni ja selle protokolli (õhusõidukite seadmetele eriomaste küsimuste kohta), mis võeti ühiselt vastu 16. novembril 2001 Kaplinnas, allakirjutamise kohta Euroopa Ühenduse poolt;

- Ettepanek võtta vastu nõukogu otsus liikurseadmetega seotud rahvusvaheliste tagatiste konventsiooni ja selle protokolli (õhusõidukite seadmetele eriomaste küsimuste kohta), mis võeti ühiselt vastu 16. novembril 2001[1] Kaplinnas, sõlmimise kohta Euroopa Ühenduse poolt.

2. ÜHENDUSE PÄDEVUS

Kuna nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades)[2] ja 29. mai 2000. aasta määrus (EÜ) nr 1346/2000 (maksejõuetusmenetluse kohta)[3], mõjutavad teatavaid konventsiooni ja õhusõidukite protokolliga reguleeritavad ühenduse pädevusse kuuluvaid valdkondi, ei saa liikmesriigid kõnealuseid juriidilisi dokumente iseseisvalt ratifitseerida.

29. oktoobril 2001 andis nõukogu komisjonile õiguse pidada ühenduse nimel diplomaatilisel konverentsil Kaplinnas läbirääkimisi konventsiooni ja õhusõidukite protokolli sätete üle, mis kuuluvad ühenduse ainupädevusse ja mõjutavad kahte nõukogu määrust. Neli liikmesriiki on konventsioonile ja õhusõidukite protokollile alla kirjutanud. Pärast Kaplinna konventsiooni jõustumist 1. aprillil 2004 ja õhusõidukite protokolli jõustumist 1. märtsil 2006 ei saa ühendus neile rahvusvahelistele dokumentidele enam alla kirjutada ning 2003. aastal tehtud ettepanek allakirjutamise kohta on aegunud. Ühendus ühineb konventsiooni ja õhusõidukite protokolliga, esitades asjaomased deklaratsioonid.

Konventsiooni ja õhusõidukite protokolli kohaselt võivad piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioonid saada kõnealuse konventsiooni ja protokolli osalisteks (konventsiooni artikkel 48 ja protokolli XXVII artikkel). Konventsioonis ja õhusõidukite protokollis määratletakse „piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsiooni” kui organisatsiooni, kelle pädevusse kuuluvad teatavad konventsiooni ja õhusõidukite protokolliga reguleeritavad valdkonnad ning kes võib konventsioonile ja protokollile alla kirjutada, need vastu võtta, kinnitada või nendega ühineda. Selline määratlus lubab saada ühendusel kõnealuse kahe dokumendi osaliseks tingimusel, et ta saab oma institutsioonidelt vajaliku heakskiidu. Konventsioonis või protokollis esinevad viited osalisriigile või osalisriikidele kehtivad vastavalt kontekstile ka ühenduse kohta (konventsiooni artikli 48 lõige 3 ja protokolli XXVII artikli lõige 3).

Konventsioonis ja protokollis nõutakse, et ühendus peab esitama neile alla kirjutades, neid vastu võttes, kinnitades või nendega ühinedes ülddeklaratsiooni, milles täpsustatakse konventsiooni ja protokolliga reguleeritavad valdkonnad, mis kuuluvad ühenduse pädevusse (konventsiooni artikli 48 lõige 2 ja protokolli XXVII artikli lõige 2). Selleks on I lisas esitatud deklaratsiooni eelnõu. Kõnealune tekst on koostatud ühendusele nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 44/2001 ja 29. mai 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1346/2000 antud volituste alusel.

3. DEKLARATSIOONID ÜHENDUSE AINUPÄDEVUSSE KUULUVATES VALDKONDADES

Novembris 2001 toimunud Kaplinna diplomaatilisel konverentsil saavutas ühendus kokkuleppe sätetes, millega võimaldatakse ühendusel kahe eespool mainitud määruse reguleerimisalasse jäävates valdkondades kohaldada konventsiooni ja õhusõidukite protokolli asemel ühenduse õigust. Selleks peab ühendus konventsiooni ja protokolli sõlmimise ajal esitama deklaratsioonid ühenduse ainupädevusse kuuluvate valdkondade kohta. Kõnealustes, II lisas esitatud deklaratsioonides käsitletakse järgmisi valdkondi:

3.1. Ajutised abinõud (konventsiooni artikkel 55 ja protokolli X artikkel)

Seoses vastavusega konventsiooni artiklitele 13 ja 43 tuleb toonitada, et ainult meetmed, mis on ajutised ja kaitsemeetmed määruse nr 44/2001 artikli 31 tähenduses, peavad säilitama oma rakendusala piires de facto või de jure olukorra, et tagada õigused, mille tunnustamist asja arutavalt kohtult taotletakse[4].

Ajutiste ja kaitsemeetmete kehtestamine vastavalt määruse artiklile 31 eeldab eelkõige, et enne kõnealuste meetmete võtmist on olemas reaalne seos meetmete objekti ja osalisriigi kohtu territoriaalse pädevuse vahel[5].

Ühendus peab deklareerima, et juhul, kui võlgniku alaline asukoht on ühenduses, võib artikli 43 kohaselt pädev kohus võtta ajutised abinõud konventsiooni artikli 13 alusel ainult kooskõlas määruse nr 44/2001 artikliga 31 (Brüsseli 27. septembri 1968. aasta konventsiooni artikkel 24, nagu seda tõlgendab Euroopa Ühenduste Kohus).

Protokolli artikli X lõike 1 ja artikli XXX lõike 2 kohaselt kohaldatakse protokolli artiklit X (ajutiste abinõude kohta) kas täielikult või osaliselt ainult siis, kui osalisriik on esitanud asjakohase deklaratsiooni. Kõnealuse artikliga kaasatakse eseme müük konventsiooni artiklis 13 esitatud ajutiste abinõude loetellu. Kui osalisriik esitab deklaratsiooni seoses X artikli lõikega 2, peab ta täpsustama ajavahemiku, mille jooksul kehtivad ajutised abinõud vastavalt konventsiooni artikli 13 lõikele 1. Tehakse ettepanek, et ühendus ei esitaks vastavalt XXX artikli lõikele 2 X artiklis osutatud deklaratsiooni.

3.2. Maksejõuetus (protokolli XI ja XII artikkel)

Õhusõidukite protokolli XI ja XII artiklit (võlgniku maksejõuetuse kohta) kohaldatakse ainult siis, kui osalisriik, kellel on esmane jurisdiktsioon maksejõuetuse korral, esitab asjaomase deklaratsiooni vastavalt XXX artiklile.

XI artiklis sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad tagatiseks antud lennuaparaadi võlausaldaja valdusse üleandmiseks võlgniku maksejõuetuse korral (variandid A ja B). Need eeskirjad on materiaalõiguse sätted, mis peavad kaitsema asjaõigusi omavat võlausaldajat võlgniku maksujõuetuse võimalike tagajärgede eest.

Määruses 1346/2000 sätestatakse kohtualluvuse, tunnustamise ja täitmise eeskirjad ning kollisiooninormid, mida kohaldatakse ühenduses algatatud maksejõuetusmenetluste korral. Artiklis 5 nähakse siiski ette, et maksejõuetusmenetluse algatamine ei mõjuta võlausaldajatele või kolmandatele isikutele kuuluvaid asjaõigusi, mis on seotud võlgnikule kuuluva materiaalse, immateriaalse, kinnis- või vallasvaraga, mis asub menetluse algatamise ajal teise liikmesriigi territooriumil. Selle rahvusvahelise eraõiguse materiaalõigusliku sättega määratakse vahetult kindlaks, mis juhtub asjaõigustega, mis on seotud menetluse algatamise ajal mõnes muus liikmesriigis asuva vallasvaraga. Määrates kindlaks, kas maksejõuetusmenetlusega hõlmatud vara hulka kuuluvad varad, millega asjaõigused on seotud, ei viidata selle riigi õigusele, kus menetlus algatati, ega asukohamaa õigusele ( lex situs ), vaid määruses nähakse ette, et maksejõuetusmenetluse algatamine ei mõjuta kõnealuste varadega seotud asjaõigusi.

Määruse 12. põhjenduses määratakse kindlaks, et „põhimaksejõuetusmenetlusel … on üldine kohaldamisala ja selle eesmärk on hõlmata kõiki võlgniku varasid” sõltumata sellest, millises liikmesriigis varad asuvad, välja arvatud juhul, kui määruse artikli 3 lõike 2 alusel algatatakse siseriiklik maksejõuetusmenetlus. Sellest tulenevalt peaks riik, kus menetlus artikli 4 alusel algatati, määrama kindlaks, milliseid varasid käsitletakse põhimenetluses ja milliseid mitte. Määruses ei nõuta varade, millega asjaõigused on seotud, käsitlemist põhimenetluses või sellest väljajätmist. Artiklis 5 lihtsalt sätestatakse, et tuleb austada kolmandate isikute asjaõigusi seoses varadega, mis asuvad sellise liikmesriigi (mis on protokolli osalisriik) territooriumil, mis ei ole riik, kus põhimenetlus algatati. Järelikult isegi kui selle riigi õiguses, kus menetlus algatati, nähakse ette, et menetlust kohaldatakse võlgniku kogu vara suhtes, ei kaota asjaõigusi omav isik ühtegi kõnealuse õigusega seotud õigust, eelkõige võimalust oma nõuete rahuldamiseks vara müüa. Seega on määruse artiklile 5 ja protokolli XI artiklile ühine säte, mille kohaselt varad, millega asjaõigused on seotud, ei kuulu maksejõuetusmenetlusega hõlmatud vara hulka.

Seega on vastavalt Euroopa Kohtu otsusele AETRi kohtuasjas[6] ühendusel ainupädevus võtta kohustusi kõnealuses valdkonnas ja otsustada, kas esitada XXX artikli lõikes 3 osutatud deklaratsioon, milles teavitatakse valitud variandist (A või B) ja XI artiklis nõutud ajavahemikust.

Komisjon on seisukohal, et kui esmane jurisdiktsioon maksejõuetuse korral on liikmesriigil, tuleb igal juhul kohaldada 29. mai 2000. aasta määrust nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta, mitte konventsiooni ja õhusõidukite protokolli. Et saavutada kõnealune eesmärk ja tagada õiguskindlus, soovitab komisjon ühendusel mitte valida võimalust osaliselt või täielikult kohaldada üht protokolli XI artiklis sätestatud variantidest. See tundub olevat ainuke lahendus, millega tagatakse määruse nr 1346/2000 ühtne kohaldamine ühenduses, kuna puudub põhjus määruses sätestatust erandi tegemiseks õhusõidukite seadmetele.

Seetõttu ei esita ühendus vastavalt XXX artikli lõikele 3 protokolli XI artiklis osutatud deklaratsiooni või vastavalt XXX artikli lõikele 1 protokolli XII artiklis osutatud deklaratsiooni (maksejõuetuse korral antava abi kohta), mis on seotud XI artiklis osutatud deklaratsiooniga.

3.3. Registreerimisriigi jurisdiktsioon

Peame vajalikuks vältida olukorda, kus luuakse erand ühenduse õiguse sätetest uue kohtualluvuse eeskirjaga, nagu see oleks protokolli XXI artikli kohaldamise korral. Kui võlgniku asukoht on vastavalt konventsiooni artiklile 4 ühenduses, tuleb ühtselt kohaldada ühenduse õigust. Protokolli XXX artikli lõikes 5 lubatakse osalisriikidel deklareerida, et nad ei kohalda kõnealust artiklit. On tehtud ettepanek, et ühendus deklareeriks, et ta ei kohalda kõnealust artiklit, võimaldades tal seega kohaldada määrust nr 44/2001.

4. PROTOKOLLI VIII ARTIKLI KOHASED DEKLARATSIOONID

Kuna kõikide liikmesriikide suhtes on siduv lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse 1980. aasta Rooma konventsioon kuni ajani, mil nende suhtes muutuvad siduvaks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008[7] sätted, teeb komisjon ettepaneku, et liikmesriigid ei esita vastavalt protokolli XXX artikli lõikele 1 deklaratsiooni protokolli VIII artikli (milles käsitletakse õiguse valikut) kohaldamise kohta.

Eeltoodut silmas pidades teeb komisjon ettepaneku, et nõukogu võtab vastu allpool esitatud otsuse, millega antakse õigus sõlmida UNIDROIT’ liikurseadmetega seotud rahvusvaheliste tagatiste konventsioon ja selle protokoll õhusõidukite seadmetele eriomaste küsimuste kohta, esitades eespool nimetatud deklaratsioonid, mille tekst on toodud I ja II lisas.

2008/0162 (CNS)

Muudetud ettepanek:

NÕUKOGU OTSUS,

liikurseadmetega seotud rahvusvaheliste tagatiste konventsiooni ja selle protokolli (õhusõidukite seadmetele eriomaste küsimuste kohta), mis võeti ühiselt vastu 16. novembril 2001 Kaplinnas, sõlmimise kohta Euroopa Ühenduse poolt

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 61 punkti c koostoimes artikli 300 lõike 2 esimese lõiguga ja lõike 3 esimese lõiguga,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut,[8]

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust[9]

ning arvestades järgmist:

(1) Euroopa Ühendus töötab välja ühist õigusruumi, mis rajaneks kohtuotsuste vastastikuse tunnustamise põhimõttel.

(2) Liikurseadmetega seotud rahvusvaheliste tagatiste konventsioon (edaspidi „Kaplinna konventsioon”) ja selle protokoll õhusõidukite seadmetele eriomaste küsimuste kohta (edaspidi „õhusõidukite protokoll”), mis võeti ühiselt vastu 16. novembril 2001 Kaplinnas, annavad kasuliku panuse kõnealuste valdkondade reguleerimisse rahvusvahelisel tasandil. Seetõttu on soovitatav, et esimesel võimalusel hakataks kohaldama nende kahe dokumendi sätteid, mis käsitlevad ühenduse ainupädevusse kuuluvaid valdkondi.

(3) Komisjon pidas ühenduse nimel läbirääkimisi Kaplinna konventsiooni ja õhusõidukite protokolli sätete üle, mis kuuluvad ühenduse ainupädevusse.

(4) Piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioonid, kelle pädevusse kuuluvad teatavad Kaplinna konventsiooni ja õhusõidukite protokolliga reguleeritavad valdkonnad, võivad pärast kõnealuse konventsiooni ja protokolli jõustumist nendega ühineda.

(5) Kaplinna konventsioonis ja õhusõidukite protokollis käsitletakse ka teatavaid valdkondi, mida reguleeritakse nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades)[10], nõukogu 29. mai 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1346/2000 (maksejõuetusmenetluse kohta)[11] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma I määrus)[12].

(6) Osa Kaplinna konventsiooni ja õhusõidukite protokolliga reguleeritavaid valdkondi kuulub ühenduse ainupädevusse, kuid teatavates kõnealuste dokumentidega reguleeritavates valdkondades on pädevad liikmesriigid.

(7) Seetõttu peaks ühendus Kaplinna konventsiooni ja õhusõidukite protokolliga ühinema.

(8) Kaplinna konventsiooni artiklis 48 ja õhusõidukite protokolli XXVII artiklis sätestatakse, et piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioon esitab ühinedes deklaratsiooni, milles täpsustatakse kõnealuse konventsiooni ja protokolliga reguleeritavad valdkonnad, mille puhul asjaomase organisatsiooni liikmesriigid on delegeerinud pädevuse kõnealusele organisatsioonile. Seetõttu peaks ühendus esitama ühinedes asjaomase deklaratsiooni.

(9) Kaplinna konventsiooni artiklis 55 sätestatakse, et osalisriik võib deklareerida, et ta ei kohalda kõiki artikli 13 ja/või artikli 43 sätteid või mõnda neist. Kõnealuse konventsiooniga ühinedes peaks ühendus esitama asjaomase deklaratsiooni.

(10) Õhusõidukite protokolli X, XI, XII ja XIII artiklit kohaldatakse ainult siis, kui osalisriik on teinud vastavalt kõnealuse protokolli XXX artiklile asjaomase deklaratsiooni, ning selles deklaratsioonis kindlaks määratud tingimustel. Õhusõidukite protokolliga ühinedes peaks ühendus deklareerima, et ta ei esita deklaratsiooni vastavalt XXX artikli lõikele 3. Liikmesriikide pädevust maksejõuetust käsitlevate materiaalõiguse sätete valdkonnas see ei mõjuta.

(11) Õhusõidukite protokolli VIII artiklit õiguse valiku kohta kohaldatakse samuti ainult juhul, kui osalisriik esitab deklaratsiooni vastavalt XXX artikli lõikele 1. Õhusõidukite protokolliga ühinedes peaks ühendus deklareerima, et ta ei kohalda VIII artiklit.

(12) Ühendkuningriigi suhtes jääb siduvaks lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse 1980. aasta Rooma konventsioon[13] seni, kuni tema suhtes muutuvad siduvaks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 593/2008 sätted. Eeldatakse, et kui Ühendkuningriik ühineb õhusõidukite protokolliga enne nimetatud aega, esitab ta ühinedes vastavalt XXX artikli lõikele 1 deklaratsiooni, mis ei mõjuta kõnealuse määruse sätete kohaldamist.

(13) Ühendkuningriik ja Iirimaa peaksid osalema käesoleva otsuse vastuvõtmises ja kohaldamises.

(14) Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Ühenduse asutamislepingule lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel, mistõttu see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav,

ON VASTU VÕTNUD JÄRGMISE OTSUSE:

Artikkel 1

1. Euroopa Ühendus kiidab heaks liikurseadmetega seotud rahvusvaheliste tagatiste konventsiooni (edaspidi „Kaplinna konventsioon”) ja protokolli õhusõidukite seadmetele eriomaste küsimuste kohta (edaspidi „õhusõidukite protokoll”), mis võeti ühiselt vastu 16. novembril 2001 Kaplinnas.

2. Kaplinna konventsiooni ja õhusõidukite protokolli tekst on lisatud käesolevale otsusele.

3. Käesolevas otsuses tähendab „liikmesriik” kõiki liikmesriike peale Taani.

Artikkel 2

Nõukogu eesistujal on õigus määrata isik(ud), kes on volitatud Euroopa Ühenduse nimel hoiule andma Kaplinna konventsiooni artikli 47 lõikes 4 ja õhusõidukite protokolli XXVI artikli lõikes 4 osutatud dokumendi.

Artikkel 3

1. Kaplinna konventsiooniga ühinedes esitab ühendus I lisa I punktis ja II lisa I punktis sätestatud deklaratsiooni.

2. Õhusõidukite protokolliga ühinedes esitab ühendus I lisa II punktis ja II lisa II punktis sätestatud deklaratsiooni.

Brüssel,

Nõukogu nimel

eesistuja

I LISA

Ühenduse pädevust käsitlevad ülddeklaratsioonid, mille ühendus peab esitama ühinedes liikurseadmetega seotud rahvusvaheliste tagatiste konventsiooni (edaspidi „Kaplinna konventsioon” või „konventsioon”) ja protokolliga õhusõidukite seadmetele eriomaste küsimuste kohta (edaspidi „õhusõidukite protokoll”), mis võeti ühiselt vastu 16. novembril 2001 Kaplinnas

I. Artikli 48 lõike 2 kohane deklaratsioon, milles käsitletakse Euroopa Ühenduse pädevust Kaplinna konventsiooniga reguleeritavates valdkondades, kus liikmesriigid on delegeerinud oma pädevuse ühendusele

1. Kaplinna konventsiooni artiklis 48 sätestatakse, et piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioonid, kuhu kuuluvad suveräänsed riigid ja mille pädevuses on teatavad käesoleva konventsiooniga reguleeritavad valdkonnad, võivad konventsiooniga ühineda tingimusel, et nad esitavad artikli 48 lõikes 2 osutatud deklaratsiooni. Ühendus on otsustanud Kaplinna konventsiooniga ühineda ja esitab seetõttu kõnealuse deklaratsiooni.

2. Euroopa Ühenduse praegused liikmed on Belgia Kuningriik, Bulgaaria Vabariik, Tšehhi Vabariik, Taani Kuningriik, Saksamaa Liitvabariik, Eesti Vabariik, Iirimaa, Kreeka Vabariik, Hispaania Kuningriik, Prantsuse Vabariik, Itaalia Vabariik, Küprose Vabariik, Läti Vabariik, Leedu Vabariik, Luksemburgi Suurhertsogiriik, Ungari Vabariik, Malta Vabariik, Madalmaade Kuningriik, Austria Vabariik, Poola Vabariik, Portugali Vabariik, Rumeenia, Sloveenia Vabariik, Slovaki Vabariik, Soome Vabariik, Rootsi Kuningriik ning Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa Ühendkuningriik.

3. Aluslepingutele lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli artiklite 1 ja 2 kohaselt ei kohaldata deklaratsiooni Taani Kuningriigi suhtes.

4. Deklaratsiooni ei kohaldata liikmesriikide territooriumide suhtes, kus Euroopa Ühenduse asutamislepingut ei kohaldata, ja samuti ei piira see meetmeid ega seisukohti, mida asjaomased liikmesriigid võivad Kaplinna konventsiooni alusel võtta kõnealuste territooriumide nimel ja huvides.

5. Euroopa Ühenduse liikmesriigid on delegeerinud ühendusele pädevuse valdkondades, mida reguleeritakse nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades)[14], nõukogu 29. mai 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1346/2000 (maksejõuetusmenetluse kohta)[15] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma I määrus)[16].

6. Kaplinna konventsiooniga ühinedes ei esita ühendus konventsiooni artiklis 56 osutatud artiklites lubatud deklaratsioone. Maksejõuetust käsitlevate materiaalõiguse sätete valdkonnas säilib liikmesriikide pädevus.

7. Pädevuse teostamine, mille liikmesriigid on ühendusele üle andnud vastavalt Euroopa Ühenduse asutamislepingule, muutub oma olemuse tõttu pidevalt. Asutamislepingu raames võivad pädevad institutsioonid teha otsuseid, mis määravad kindlaks ühenduse pädevuse ulatuse. Seetõttu jätab ühendus endale õiguse käesolevat deklaratsiooni vastavalt muuta, ilma et see oleks ühenduse pädevuse teostamise eeltingimus Kaplinna konventsiooniga reguleeritavates valdkondades.

II. XXVII artikli lõike 2 kohane deklaratsioon, milles käsitletakse Euroopa Ühenduse pädevust õhusõidukite protokolliga reguleeritavates valdkondades, kus liikmesriigid on delegeerinud oma pädevuse ühendusele

1. Õhusõidukite protokolli XXVII artiklis sätestatakse, et piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioonid, kuhu kuuluvad suveräänsed riigid ja mille pädevuses on teatavad käesoleva protokolliga reguleeritavad valdkonnad, võivad protokolliga ühineda tingimusel, et nad esitavad XXVII artikli lõikes 2 osutatud deklaratsiooni. Ühendus on otsustanud õhusõidukite protokolliga ühineda ja esitab seetõttu kõnealuse deklaratsiooni.

2. Euroopa Ühenduse praegused liikmed on Belgia Kuningriik, Bulgaaria Vabariik, Tšehhi Vabariik, Taani Kuningriik, Saksamaa Liitvabariik, Eesti Vabariik, Iirimaa, Kreeka Vabariik, Hispaania Kuningriik, Prantsuse Vabariik, Itaalia Vabariik, Küprose Vabariik, Läti Vabariik, Leedu Vabariik, Luksemburgi Suurhertsogiriik, Ungari Vabariik, Malta Vabariik, Madalmaade Kuningriik, Austria Vabariik, Poola Vabariik, Portugali Vabariik, Rumeenia, Sloveenia Vabariik, Slovaki Vabariik, Soome Vabariik, Rootsi Kuningriik ning Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa Ühendkuningriik.

3. Aluslepingutele lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli artiklite 1 ja 2 kohaselt ei kohaldata deklaratsiooni Taani Kuningriigi suhtes.

4. Deklaratsiooni ei kohaldata liikmesriikide territooriumide suhtes, kus Euroopa Ühenduse asutamislepingut ei kohaldata, ja samuti ei piira see meetmeid ega seisukohti, mida asjaomased liikmesriigid võivad õhusõidukite protokolli alusel võtta kõnealuste territooriumide nimel ja huvides.

5. Euroopa Ühenduse liikmesriigid on delegeerinud ühendusele pädevuse valdkondades, mida reguleeritakse nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades)[17], nõukogu 29. mai 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1346/2000 (maksejõuetusmenetluse kohta)[18] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma I määrus)[19].

6. Õhusõidukite protokolliga ühinedes ei esita ühendus vastavalt XXX artikli lõikele 1 deklaratsiooni VIII artikli kohaldamise kohta ega XXX artikli lõikes 3 lubatud deklaratsioone. Maksejõuetust käsitlevate materiaalõiguse sätete valdkonnas säilib liikmesriikide pädevus.

7. Pädevuse teostamine, mille liikmesriigid on ühendusele üle andnud vastavalt Euroopa Ühenduse asutamislepingule, muutub oma olemuse tõttu pidevalt. Asutamislepingu raames võivad pädevad institutsioonid teha otsuseid, mis määravad kindlaks ühenduse pädevuse ulatuse. Seetõttu jätab ühendus endale õiguse käesolevat deklaratsiooni vastavalt muuta, ilma et see oleks ühenduse pädevuse teostamise eeltingimus õhusõidukite protokolliga reguleeritavates valdkondades.

II LISA

Ühenduse poolt Kaplinna konventsiooni ja õhusõidukite protokolliga ühinedes esitatavad deklaratsioonid, milles käsitletakse kõnealustes dokumentides sisalduvaid teatavaid sätteid ja meetmeid

I. Ühenduse deklaratsioon vastavalt Kaplinna konventsiooni artiklile 55

Kui võlgniku alaline asukoht on ühenduse liikmesriigi territooriumil, kohaldab vastavalt Kaplinna konventsiooni artiklile 55 liikmesriik, kelle suhtes on siduv nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades[20]), ajutiste abinõude korral Kaplinna konventsiooni artikleid 13 ja 43 ainult kooskõlas määruse nr 44/2001 artikliga 31, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Ühenduste Kohus 27. septembri 1968. aasta Brüsseli konventsiooni kontekstis[21] (artikkel 24).

II. Ühenduse deklaratsioon vastavalt õhusõidukite protokolli XXX artiklile

Kooskõlas õhusõidukite protokolli XXX artikli lõikega 5 ei kohaldata ühenduses protokolli XXI artiklit ja liikmesriikide, kelle suhtes on siduv nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades)[22] või muu kokkulepe kõnealuse määruse mõju laiendamiseks, suhtes kohaldatakse nimetatud määrust.

[1] SEK(2002) 1308 (lõplik/2), 3.3.2003.

[2] EÜT L 12, 16.1.2001, lk 1.

[3] EÜT L 160, 30.6.2000, lk 1.

[4] 31. märtsi 1982. aasta otsus C.H.W. vs G.J.H. (kohtuasi 25/81, EKL 1982, lk 1189) .

[5] 17. novembri 1998. aasta otsus Van Uden Maritime vs Kommanditgesellschaft in Firma Deco-Line jt (kohtuasi 391/95, EKL 1998, lk I-7091).

[6] Kohtuasi 22/70.

[7] ELT L 177, 4.7.2008, lk 6.

[8] ELT C lk .

[9] ELT C lk .

[10] EÜT L 12, 16.1.2001, lk 1. Määrust on viimati muudetud …

[11] EÜT L 160, 30.6.2000, lk 1. Määrust on viimati muudetud …

[12] ELT L 177, 4.7.2008, lk 6.

[13] EÜT C 27, 26.1.1998, lk 34.

[14] EÜT L 12, 16.1.2001, lk 1. Määrust on viimati muudetud …

[15] EÜT L 160, 30.6.2000, lk 1. Määrust on viimati muudetud …

[16] ELT L 177, 4.7.2008, lk 6.

[17] EÜT L 12, 16.1.2001, lk 1. Määrust on viimati muudetud …

[18] EÜT L 160, 30.6.2000, lk 1. Määrust on viimati muudetud …

[19] ELT L 177, 4.7.2008, lk 6.

[20] EÜT L 12, 16.1.2001, lk 1. Määrust on viimati muudetud …

[21] EÜT C 27, 26.1.1998, lk 1.

[22] EÜT L 12, 16.1.2001, lk 1. Määrust on viimati muudetud …