[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 28.1.2009

KOM(2009) 20 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE

Tehnoloogia areng e-arvete valdkonnas ja meetmed, millega veelgi lihtsustatakse, ajakohastatakse ja ühtlustatakse käibemaksuga arvete esitamist käsitlevaid eeskirju

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE

Tehnoloogia areng e-arvete valdkonnas ja meetmed, millega veelgi lihtsustatakse, ajakohastatakse ja ühtlustatakse käibemaksuga arvete esitamist käsitlevaid eeskirju

1. SISSEJUHATUS

Nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ[1] (edaspidi „käibemaksudirektiiv”) artikli 237 kohaselt peab komisjon hiljemalt 2008. aasta 31. detsembril esitama aruande, millele lisab vajaduse korral ettepaneku elektrooniliste arvete esitamise tingimuste muutmiseks, et võtta arvesse tehnoloogia arengut. Käesolevale teatisele on lisatud ettepanek elektrooniliste arvete esitamise tingimuste muutmiseks.

Nii käesolev teatis kui ka kõnealune ettepanek lähevad artiklis 237 sätestatud nõudest kaugemale. See on põhjendatud, kuna on tunnistatud, et nõukogu direktiiv 2001/115/EÜ[2] (edaspidi „arvete esitamist käsitlev direktiiv”), mis on nüüd osa käibemaksudirektiivist, ei täida täiel määral oma eesmärki lihtsustada, ajakohastada ja ühtlustada käibemaksuga arvete esitamise eeskirju. Liikmesriikidel on võimalik valida eri valikuvõimaluste vahel ja selliste valikuvõimaluste kasutamine on võimaldanud liikmesriikidel säilitada erinevad arvete esitamist käsitlevad eeskirjad.

Eeskirjade erinevused ilmnevad eelkõige seoses e-arvete esitamisega ning see on takistanud e-arvete piiriülest kasutamist. Samuti tekitavad eeskirjade erinevused ettevõtjatele lisakoormust ja takistavad või piiravad selliste valikuvõimaluste kasutamist nagu endale arve koostamine, koondarve ning arvete elektrooniline talletamine.

2. TEHNOLOOGIA ARENG E-ARVETE VALDKONNAS

Selleks et täita nõue esitada aruanne tehnoloogia arengu kohta e-arvete valdkonnas, lisati see valdkond arvete esitamist käsitlevasse komisjoni tellitud uuringusse. Kõnealuse uuringu tulemused on esitatud komisjoni veebisaidil[3].

E-arvete esitamise tehnoloogiat kirjeldatakse uuringu kolmandat etappi (soovitused) käsitlevas eraldi dokumendis „Liide. Valge raamat tehnoloogia arengu kohta”. Kõnealuses dokumendis antakse ülevaade selliste andmete nagu elektrooniliselt edastatavad arved autentsust ja terviklikkust tagavate süsteemide ajaloost ja hetkeseisust.

2.1. Arvete esitamist käsitleva uuringu tulemused e-arvete valdkonna uue tehnoloogia osas

Arvete esitamist käsitlevas uuringus ei ole esitatud ühtegi konkreetset tehnoloogiat, mida tuleks e-arvete ohutuks edastamiseks ja saamiseks eelistada. Seoses e-allkirjaga väidetakse uuringus tegelikult, et päritolu autentsuse ja sisu terviklikkuse tagamiseks kasutatakse eri allkirjastamissüsteeme. Selliste süsteemide turvalisuse, keerukuse ja kiirusega seotud eelised ja puudused on erinevad. Näiteks avaliku võtme infrastruktuur, mis põhineb asümmeetrilistel, kuid täiendavatel võtmetel, on väga turvaline ja seda kasutatakse pangandusega seotud rakendustes, kuid see süsteem on oma olemuselt keeruline ja seega aeglasem kui teised allkirjastamissüsteemid.

Samuti tundub, et praegu ei ole olemas kogu ELis e-arvete esitamist toetavat ettevõtjasõbralikku ühtset tehnoloogiat, mis sobib nii suurtele kui ka väikestele ettevõtjatele ning mida täielikult toetavad kõik maksuhaldurid. Lisaks ei ole selget väljavaadet, et paari järgmise aasta jooksul leitaks tehnoloogiapõhine lahendus, mis arvestaks kõigi osaliste vajadustega. Seega ei tuleks e-arvete kasutuselevõtu edendamisel tugineda tehnoloogiale.

Seepärast tundub teistsugune lähenemisviis olevat sobivam. Arvete esitamist käsitlevas uuringus märgiti: „selle asemel et otsida uusi tehnoloogiaid, tuleks lahendada praeguse tehnoloogiaga seotud probleemid”. Peale selle märkis komisjoni otsusega[4] loodud e-arvete eksperdirühm komisjonile saadetud avalikus kirjas, et e-arvetega seotud probleemide lahendamine peaks põhimõtteliselt olema tehnoloogilisest seisukohast neutraalne. Ka ettevõtjad soovivad, et e-arvete esitamine muutuks levinumaks, kuid oleks endiselt turvaline ja tugineks ettevõtjate vajadustele ja juba kehtivatele kontrollidele, millega tagatakse arvete üldine vastavus eeskirjadele.

3. E-ARVETE EDENDAMIST TAKISTAVAD KÄIBEMAKSUGA SEOTUD PROBLEEMID

Arvestades selge tehnoloogilise lahenduse puudumist, ei ole üllatav, et käibemaksudirektiiv, millega on ette nähtud tehnoloogiline lähenemisviis e-arvetele, ei ole soodustanud e-arvete kiiret kasutuselevõttu. Kui tehnoloogiline lähenemisviis võimaldab kasutada eri valikuvõimalusi, võimaldab see omakorda liikmesriikidel rakendada e-arvete eeskirju erinevalt. Seetõttu kehtivad erinevad e-arvete esitamist käsitlevad eeskirjad, mida ettevõtjatel on raske täita eelkõige seoses e-arvete piiriülese esitamisega.

Arvete esitamist käsitleva uuringu raames kaardistati siseriiklike õigusaktide kohaselt kohaldatavad arvete esitamise eeskirjad. E-arvete osas kinnitas uuring, et esineb mitmeid eri tõlgendusi ja eri valikuvõimaluste kasutamist. Seega on tekkinud olukord, kus ettevõtjatel on raske ja kulukas leida e-arvete esitamisega seotud probleemidele kogu ELi hõlmav ning eeskirjadele vastav lahendus.

3.1. Lahendused e-arvete edendamist takistavatele käibemaksuga seotud probleemidele

On mitmeid võimalusi, kuidas lahendada e-arvete esitamist takistavad käibemaksuga seotud probleemid. Ettevõtjate jaoks on eelistatuim valikuvõimalus käsitada e-arveid ja paberarveid võrdsetena. Teine valikuvõimalus oleks koostada e-arvete esitamisega seotud osapoolte jaoks näidisleping ning kolmas valikuvõimalus oleks säilitada e-allkirjad ja elektrooniline andmevahetus edastusmeetoditena, kuid kõrvaldada problemaatilised valikuvõimalused.

Komisjoni eelistatuim lahendus on käsitada kõikide arvete edastamist võrdsena, olenemata sellest, kas neid saadetakse paberkandjal või elektrooniliselt, ja seega tühistada erinõuded seoses elektroonilise eelallkirjaga või elektroonilise andmevahetusega e-arvete puhul. See oleks tehnoloogiliselt neutraalne lahendus.

Nagu paberarvete puhul, tuleks e-arve kehtivust kontrollida ettevõtja raamatupidamisdokumentide alusel, nt ostutellimus, makseteatis ja saateleht. Alati aitavad ettevõttesisesed kontrollid teha kindlaks arve kehtivuse, hoolimata edastusviisist.

E-arvete vähese kasutamise probleemi lahendamiseks tuleks võtta arvesse ka teisi ideid: e-arvete eksperdirühma esitatud põhimõtted võivad osutuda kasulikeks lähtekohtadeks. Eksperdirühm toetab e-arvete käsitamist paberarvetega võrdsetena. Samuti toetab ta e-arveid käsitlevate praegu kehtivate eeskirjade põhialuste säilitamist, st päritolu autentsus ja sisu terviklikkus tuleks tagada tehnoloogiliselt neutraalsel viisil.

Eksperdirühm soovib oma põhimõtete alusel koostada e-arvete esitamise tegevusjuhised. Aeg näitab, kas selline lähenemisviis kiidetakse heaks. Oluline on see, et liikmesriigid nõustuvad käsitama paber- ja e-arveid võrdsetena käibemaksuga seotud eesmärkidel ja lepivad ka kokku ühise lähenemisviisi seoses e-arvetega, nii et ühistele põhimõtetele tuginevad ühtlustatud eeskirjad võimaldavad ettevõtjatel võtta e-arvetel põhinevaid lahendusi kasutusele lihtsalt ja kulutõhusalt.

4. MEETMED, MILLEGA VEELGI LIHTSUSTATAKSE, AJAKOHASTATAKSE JA ÜHTLUSTATAKSE KÄIBEMAKSUGA ARVETE ESITAMIST KÄSITLEVAID EESKIRJU

Nagu eespool märgitud, on vajadus arvete esitamise eeskirju veelgi lihtsustada, ajakohastada ja ühtlustada tinginud selle, et käesoleva nõukogule esitatava aruande ulatus on laiem kui käibemaksudirektiiviga oli algselt ette nähtud. Järgmistes punktides käsitletakse probleeme, mis ettevõtjatel tekivad seoses arvete esitamise praeguste eeskirjadega, esitatakse võimalikud lahendused ja kirjeldatakse komisjoni eelistatuimat toimimisviisi. Küsimuse analüüsimisel keskendutakse arvete väljastamisele, nende sisule ja säilitamisele ning asjaomastele arvete esitamise eeskirjadele, mis toetavad pettusevastaseid meetmeid.

4.1. Arve väljastamine

4.1.1. Arve väljastamisega seotud probleemid

Mitte üheski käibemaksudirektiivi artiklis ei ole selgelt sätestatud, millises liikmesriigis kehtivaid arvete esitamist käsitlevaid eeskirju tuleb kohaldada. Sellest hoolimata on üldine arusaam, et kasutatakse neid arvete esitamise eeskirju, mida kohaldatakse selles liikmesriigis, kus maks tasumisele kuulub, sest see liikmesriik kontrollib tasumisele kuuluvat maksu ja eri valikuvõimalused on samuti seotud selle liikmesiigiga.

Üldine arusaam, et kohaldatakse selle riigi eeskirju, kus maks tasumisele kuulub, tekitab samas ettevõtjatele teatavaid raskusi. Maksukohustuslane, kes teeb selliseid tarneid või osutab selliseid teenuseid, mida maksustatakse teises liikmesriigis, peab täitma kõnealuses liikmesriigis kehtivaid arvete esitamise tingimusi. Kui tarnete või teenuste suhtes kohaldatakse pöördmaksustamist, peab kauba tarnija või teenuse osutaja täitma arvete esitamise eeskirju, ilma et ta peaks olema käibemaksukohustuslasena registreeritud selles liikmesriigis, kus maks kuulub tasumisele. Arvestades hiljuti heaks kiidetud käibemaksupaketis[5] sätestatud üldreeglit, et ettevõtjatevaheliste tarnete kohaks on kauba soetaja või teenuse saaja asukoht, võib kõnealune probleem süveneda.

4.1.2. Lahendused arve väljastamisega seotud probleemidele

Tundub, et on kaks lähenemisviisi, kuidas ettevõtjad saavad tagada nende poolt väljastatavate arvete läbipaistvuse ja õiguskindluse. Esimene lähenemisviis on tagada vahendid, mis aitavad muuta arvete esitamise eeskirjad kergesti kättesaadavaks ja täitmisele kuuluvad nõuded kergesti mõistetavaks. See võimaldaks liikmesriikidel säilitada erinevad arvete esitamist käsitlevad eeskirjad. Samas ei vähendaks see oluliselt ettevõtjate halduskoormust, arvestades arvete esitamise eeskirjade suuri erinevusi liikmesriikides.

Alternatiiv on liikuda arvete esitamise ühtlustatud eeskirjade suunas.

4.1.3. Komisjoni seisukoht ettevõtjatevaheliste tarnete kohta

Eelistatuim suund on luua terviklikud ühtlustatud eeskirjad, millega tagatakse, et maksukohustuslasel, kes väljastab arve kohas, kus ta on käibemaksukohustuslasena registreeritud, on õiguskindlus, et arve kehtib kogu ELis.

Ettevõtjatevaheliste tarnete jaoks ühtlustatud eeskirjade loomine on saavutatav eesmärk. Arvete esitamise direktiiviga on juba saavutatud teatav ühtlus mitmes valdkonnas, kuid seoses nõudega väljastada arve on ikka veel juhtumeid, kus arvete esitamise eeskirju ei ole ühtlustatud: maksuvabad tarned, arve väljastamise tähtpäev, koondarved, endale arve koostamine ning allhanked kolmandatelt isikutelt väljaspool ELi.

4.1.4. Maksuvabad tarned

Selleks et vähendada ettevõtjate halduskoormust, võimaldatakse liikmesriikidel käibemaksudirektiivi kohaselt vabastada maksukohustuslased nõudest väljastada arve teatavate maksuvabade tarnete puhul. Liikmesriikide lähenemisviis sellele valikuvõimalusele on erinev: mõned kasutavad seda täiel määral, teised kohaldavad piiratult ja kolmandad ei kohalda üldse. Seepärast puutuvad ettevõtjad tihti kokku üldeeskirja valikuliste eranditega ja seega on nende halduskoormus suurem.

Selleks et ühtlustada eeskirju nii, et võetakse arvesse vajadust tasakaalustada lihtsustamine piisava kontrolliga, tehakse ettepanek, et maksuvabade ettevõtjatevaheliste tarnete puhul nõutakse alati arvet, kuid nõutav on üksnes lihtsustatud arve, kui kauba soetaja või teenuse saaja asub kauba tarnija või teenuse osutajaga samas liikmesriigis ja kauba tarnijal või teenuse osutajal ei ole eelneval etapil mahaarvamisõigust.

4.1.5. Arve väljastamise tähtpäev

Käibemaksudirektiivi kohaselt on liikmesriikidel võimalik kindlaks määrata arve väljastamise tähtpäev. See tekitab loomulikult eri eeskirjad ELi piires ja maksu tasumise tähtpäev võib olla erinev. Juhtumid, kus teenuste piiriülesel osutamisel muutub maks sissenõutavaks, on juba ajendanud esitama ettepaneku muuta eeskirju, et luua ühine maksu tasumise tähtpäev, selleks et tagada nõuetekohane teabevahetus seoses teenuste koondaruannetega.

Seoses eesmärgiga kehtestada ühine kuupäev, mil pöördmaksustavate ühendusesiseste kaubatarnete ja piirüleste teenuste maks muutub sissenõutavaks, on oluline, et arve esitatakse piisavalt vara, et oleks võimalik esitada tõendid kõnealuste tarnete kohta. Seepärast nähakse käesoleva ettepanekuga ette, et maksukohustuslased peavad esitama arve hiljemalt maksustatava teokoosseisu tekkimise kuule järgneva kuu 15. kalendripäevaks. Sel juhul oleks nii kauba tarnijal või teenuse osutajal kui ka kauba soetajal või teenuse saajal piisavalt aega, et deklareerida kaup või teenus samal maksustamisperioodil.

Kui liikmesriikidel oleks võimalus kasutada siseriiklike tarnete puhul erinevaid eeskirju kui piiriüleste tarnete puhul, tekitaks see ettevõtjatele lisakoormust. Seepärast on tähtpäev kõigi arvete puhul sama.

4.1.6. Koondarved

Käibemaksudirektiivi kohaselt on liikmesriikidel võimalik sätestada koondarvete tingimused, mistõttu on eri liikmesriikides erinevad tingimused.

Käesoleva ettepaneku eesmärk on luua ühtlustatud lähenemisviis koondarvetele, nii et ettevõtjad saaksid sellest kasu kogu ELis. Seepärast on lubatud kalendrikuud hõlmavad koondarved, tingimusel et koondarve sisaldab eri tarnete kohta vajalikke andmeid. Liikmesriikidel ei lubata kehtestada koondarvete kohta täiendavaid tingimusi.

4.1.7. Endale arve koostamine

Praegu kehtivate eeskirjade kohaselt võivad arve väljastada kauba tarnija või teenuse osutaja, kauba soetaja või teenuse saaja ning kauba tarnijat või teenuse osutajat esindav kolmas isik. Tunnistatakse, et ärilistel põhjustel on oluline säilitada need valikuvõimalused.

Samas on endale arvete koostamise (kauba soetaja või teenuse saaja väljastatud arved) tingimused liikmesriigiti erinevad. Ettepaneku eesmärk on jätta välja valikuvõimalus, mille kohaselt liikmesriikidel on võimalik kehtestada tingimusi seoses endale koostatud arvetega, et eeskirjad oleksid ELi piires rohkem ühtlustatud. Selleks et hõlbustada endale koostatud arvete kontrollimist, peab kauba soetaja või teenuse saaja märkima arvele „endale koostatud arve”, nii et kauba tarnija või teenuse osutaja ja maksuhaldurid teavad, kes on arve väljastanud. Samuti peab arvele olema märgitud kauba soetaja või teenuse saaja käibemaksukohustuslasena registreerimise number.

4.1.8. Allhankeid kolmandatelt isikutelt väljaspool ELi

Üldiselt arvavad nii ettevõtjad kui ka liikmesriigid, et ei ole vaja kehtestada eritingimusi seoses väljaspool ELi asuvate kolmandate isikutega, kes väljastavad arveid ELi tarneid tegevate maksukohustuslaste nimel. Juba on olemas piisavad kontrollimeetmed, et arve väljastamise eest vastutav maksukohustuslane täidaks oma kohustusi.

Seepärast tehakse ettepanek, et seoses maksukohustuslase nimel arveid väljastavate kolmandate isikutega ei kehtestata erieeskirju. Artiklites 225 ja 235 sätestatud praegu kehtivad eeskirjad jäetakse välja.

4.1.9. Komisjoni seisukoht ettevõtjalt eraisikule tehtavate tarnete kohta

Eesmärki ühtlustada ettevõtjalt eraisikule tehtavate tarnete eeskirju ei ole tõenäoliselt võimalik saavutada lühikeses perspektiivis. Selle valdkonna eeskirjad on vähem ühtlustatud. Liikmesriigid võivad otsustada, kas on nõutav, et maksukohustuslane peab arve väljastama. Mõned liikmesriigid kasutavad kõnealust valikuvõimalust palju, teised nõuavad arve esitamist teatavate tarnete puhul (ehitustööd) või siis, kui tarne väärtus ületab teatava määra, samal ajal kui kolmandad liikmesriigid ei nõua ettevõtjalt eraisikule tehtavate tarnete puhul arveid.

Tunnistatakse, et liikmesriikidel on vaja paindlikkust maksude kontrollimisel. Samal ajal on oluline vähendada ettevõtjate halduskoormust ja lihtsustada arvete esitamise eeskirju. Kõnealuste vajaduste tasakaalustamisel on eesmärk säilitada valikuvõimalus, mille kohaselt maksukohustuslane on kohustatud ettevõtjalt eraisikule tehtavate tarnete puhul väljastama arve, kuid nõutav on üksnes lihtsustatud arve, mis sisaldab piiratud hulka andmeid. Lisaks tuleb kohelda registreeritud ja mitteregistreeritud maksukohustuslasi võrdselt.

Registreeritud ja mitteregistreeritud maksukohustuslaste võrdne kohtlemine tähendab, et mitteregistreeritud maksukohustuslased on kohustatud esitama käibemaksuga arve üksnes siis, kui ettevõtjalt eraisikule tehtavate tarnete puhul peab registreeritud maksukohustuslane võrdväärse tarne puhul arve väljastama. See koos nõudega väljastada üksnes lihtsustatud arveid peaks vähendama kaugmüüjate halduskoormust.

E-teenuste erikord ja selle laiem kohaldamisala käibemaksupaketi raames võib tingida selle, et ettevõtjad on kohustatud väljastama arveid liikmesriikides, kus nad ei ole käibemaksukohustuslastena registreeritud. Nagu kaugmüüjate puhul, on oluline, et eeskirjad on läbipaistvad ja neid on lihtne täita. Kõnealune probleem tuleks lahendada nii, et liikmesriikidele tehakse kohustuseks avaldada veebilehel üksikasjalik teave, milles käsitletakse arvete esitamise eeskirju ettevõtjalt eraisikule tehtavate tarnete puhul. Tegelikult on see juba ette nähtud ühe akna süsteemi käsitleva komisjoni ettepanekuga[6] ja väikese ühe akna süsteemiga kehtestataks samalaadsed nõuded.

4.1.10. Liikmesriik, kelle eeskirju kohaldatakse

Ettevõtjatevaheliste tarnete jaoks ühtlustatud eeskirjade loomine võimaldaks liikuda selles suunas, et kohaldatakse neid arvete esitamise eeskirju, mis kehtivad liikmesriigis, kus kauba tarnija või teenuse osutaja on käibemaksukohustuslasena registreeritud. See tugineks ühe akna süsteemi kontseptsioonile, mille kohaselt on käibemaksukohustust võimalik täita pigem asukohaliikmesriigis kui seal, kus maks kuulub tasumisele.

Ettevõtjalt eraisikutele tehtavate tarnete puhul tuleks ka kehtestada eeskirjad, mis põhineksid kohal, kus kauba tarnija või teenuse osutaja on käibemaksukohustuslasena registreeritud, sest üldiselt on nõutav kauba soetaja või teenuse saaja liikmesriigis registreerimine.

4.2. Arve üksikasjad

4.2.1. Arvel esitada tulevate andmetega seotud probleemid

Üldiselt põhjustavad arvel esitada tulevad andmed ettevõtjatele vähem probleeme. Käibemaksudirektiivi artiklis 226 loetletud andmed tunduvad vastavat maksuhaldurite vajadustele, ilma et nad oleksid ettevõtjate jaoks liiga koormavad.

Samas on märgatav, et kui liikmesriigid nõuavad teatavate tarnete puhul arvete esitamist (tavaliselt ettevõtjalt eraisikule tehtavad tarned), ilmneb arvete sisu osas erinevusi, sest liikmesriikidel on võimalik nõuda vähem andmeid. Samas ei täida see tihti oma eesmärki vähendada halduskoormust, kuna arvete süsteemi loomine ja kohandamine eri eeskirjadega tähendab ettevõtjate jaoks kulusid.

4.2.2. Lahendused probleemidele, mis on seotud arvel esitada tulevate andmetega

Ideaalne lahendus oleks kohaldada standardseid andmeid kõigil juhtudel. Samas võiks arve andmete ühtse loetelu kehtestamine põhjustada praktilisi probleeme, kui soovitakse saavutada tasakaal eri liiki tarnete vahel, nt ettevõtjalt eraisikule tehtavad tarned, ettevõtjatevahelised tarned või käibemaksuvabad tarned. Seega võib standardsete andmete kehtestamisega kaasneda palju erandeid, mis kajastavad äritavasid.

Praegu kehtivate eeskirjadega on ette nähtud arve andmete ühtlustatud loetelu, kusjuures liikmesriikidel on teatavat liiki tarnete puhul lubatud nõuda vähem andmeid. Puuduseks on see, et liikmesriigid kasutavad seda valikuvõimalust erinevalt ning seetõttu ei saa ettevõtjad sellest tihti kasu.

Teine lahendus oleks vähendada lõhet ühtse loetelu ja liikmesriikide kehtestatud paljude erandite vahel.

4.2.3. Komisjoni seisukoht

Ettepaneku eesmärk on luua kaks arvete kategooriat: üks kategooria selliste arvete jaoks, mille puhul on mahaarvamisõiguse rakendamine tõenäoline ja mille puhul kontroll hõlmab nii kauba tarnijat või teenuse osutajat kui ka kauba soetajat või teenuse saajat, ning teine kategooria selliste arvete jaoks, mille puhul mahaarvamisõigust tõenäoliselt ei rakendata ja mille puhul kontroll piirdub kauba tarnija või teenuse osutajaga. Esimest nimetatakse terviklikuks käibemaksuga arveks ja viimast lihtsustatud käibemaksuga arveks.

Liikmesriikidel ei võimaldata nõuda eri liiki arveid, mis jäävad tervikliku ja lihtsustatud käibemaksuga arve vahepeale. Loomulikult on ettevõtjatel endiselt võimalik arvele muid andmeid lisada.

4.2.4. Terviklik käibemaksuga arve

4.2.4.1. Nõue väljastada terviklik käibemaksuga arve

Säilitatakse põhimõte, et maksukohustuslane peab väljastama arve, kui tarne kuulub maksustamisele käibemaksuga ja kauba soetaja või teenuse saaja on maksukohustuslane või mittemaksukohustuslasest juriidiline isik. Sellised arved peavad sisaldama andmete täiskogumit.

Selle eeskirja erandid kehtivad teatavate maksuvabade tarnete puhul, kui kauba soetaja või teenuse saaja asub samas liikmesriigis, kreeditarvete ja alla 200 euro suuruste arvete puhul. Need kuuluvad lihtsustatud arvete alla.

4.2.4.2. Terviklike käibemaksuga arvete puhul nõutav teave

Käibemaksudirektiivi artiklis 226 on sätestatud arvel esitada tulevat teavet hõlmav ühtlustatud loetelu. Kõnealust loetelu ei ole põhjust oluliselt muuta. Selleks et aidata maksu kontrollida ja lihtsustada ärinõudeid, tehakse ettepanek kolme muudatuse kohta.

Esiteks on kauba tarnija või teenuse osutaja kohustatud märkima arvele kauba soetaja või teenuse saaja käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri. Selle sätte kohaldamiseks on mitu põhjust. Kõnealune säte aitab maksuhalduritel paremini maksu kontrollida, sest see võimaldab neil veenduda, et arvele märgitud kauba soetaja või teenuse saaja käibemaksukohustuslasena registreerimise number vastab mahaarvamisõigust taotleva ettevõtja kõnealusele numbrile. Sellega ühtlustatakse arvete esitamise eeskirju kogu ELis nii, et samas liikmesriigis asuvale kauba soetajale või teenuse saajale tehtavate tarnete suhtes kehtivad samasugused nõuded nagu teises liikmesriigis asuva kauba soetaja või teenuse saaja puhul. Samuti aitab see anda ettevõtjale märku, kas on vaja esitada terviklik käibemaksuga arve, kuna ettevõtjalt eraisikule tehtavate tarnete puhul ei ole kauba soetajal või teenuse saajal käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrit.

Kuna ettepaneku eesmärk on suurendada e-arvete kasutamist, on järjest olulisem, et kauba soetaja või teenuse saaja identifitseerimiseks kasutataks kordumatut numbrit, eriti juhul, kui teenuse osutajatel on vaja vahetada e-arveid oma äriklientide nimel. Käibemaksukohustuslasena registreerimise number võiks olla kordumatu number, mille alusel e-arveid vahetatakse, ja kui e-arvete kasutamine peaks suurenema, nagu loodetakse, oleks juba olemas kordumatu number.

Teiseks asendatakse kauba tarnimise või teenuse osutamise kuupäev selle kuupäevaga, mil maks muutub sissenõutavaks. Kuna mahaarvamisõiguse kasutamise aega käsitlevad eeskirjad sõltuvad maksu sissenõudmise ajast, on loogiline, et see kuupäev tuleks arvele märkida. Samuti on sellest abi mahaarvamisõigust kasutavale kauba soetajale või teenuse saajale, kui kauba tarnija või teenuse osutaja deklareerivad käibemaksu makse saamisel – see meede sisaldub ka ettepanekus.

Kolmandaks on seoses pöördmaksustavate tarnetega, mille puhul teises liikmesriigis asuval kauba soetajal või teenuse saajal on kohustus käibemaksu tasuda, võimalik kauba tarnija või teenuse osutaja halduskoormuse lihtsustamiseks asenda tervikliku käibemaksuga arvega nõutav käibemaksumäär ja maksmisele kuuluv käibemaksusumma iga liiki tarnitud kauba koguse või osutatud teenuste hulgaga.

4.2.5. Lihtsustatud käibemaksuga arve

4.2.5.1. Lihtsustatud käibemaksuga arvete kasutamine

Lihtsustatud arveid on võimalik kasutada kahel viisil. Esiteks liikmesriik võib nõuda lihtsustatud arve kasutamist, kuid üksnes siis, kui maksukohustuslasest ettevõtja teeb tarneid eraisikule. Teiseks võib maksukohustuslane teatavate ettevõtjatevaheliste tarnete puhul väljastada tervikliku käibemaksuga arve asemel lihtsustatud arve.

Ettevõtjalt eraisikule tehtavate tarnete puhul on pettuseoht peamiselt seotud kauba tarnija või teenuse osutajaga, sest kauba soetajal või teenuse saajal ei ole tõenäoliselt mahaarvamisõigust. Arve peaks sisaldama üksnes andmeid, mida on vaja selleks, et veenduda, kas kauba tarnija või teenuse osutaja on maksu korrektselt arvestanud, seega on vaja vähem andmeid võrreldes juhtumitega, kus mahaarvamisõigust on võimalik kasutada.

Ettevõtjatevaheliste tarnete puhul võib lihtsustatud arveid kasutada selliste tarnete puhul, kus pettuseoht on minimaalne. Sel juhul peaks kauba tarnijal või teenuse osutajal olema võimalik väljastada lihtsustatud arve näiteks teatavate maksuvabade tarnete puhul, sest mahaarvamisõigust ei ole võimalik kasutada, samas kui kauba soetaja või teenuse saaja on teises liikmesriigis, on siiski nõutav terviklik käibemaksuga arve.

Juhul kui arve summa on alla 200 euro ja mahaarvatav käibemaksusumma ning oht liikmesriikide eelarvele on väike, võib kauba tarnija või teenuse osutaja väljastada lihtsustatud arve. Sellisele seisukohale jõuti käibemaksukomitee nõupidamistel, kus liikmesriikide enamus nõudis lihtsustatud arvete kasutamist väikeste summade korral.

Teiseks näiteks, kus kauba tarnija või teenuse osutaja võib väljastada lihtsustatud arve, on kreeditarved. Sel juhul sisaldab vajalikke andmeid kreeditarvel osutatud algne arve.

4.2.5.2. Lihtsustatud käibemaksuga arve sisu

Lihtsustatud arvel esitada tulevad andmed on loetletud käibemaksudirektiivi artiklis 238, mille kohaselt pärast käibemaksukomiteega konsulteerimist võivad liikmesriigid teatavatel juhtudel lubada lihtsustaud arvete kasutamist. Lisatakse üksnes nõue, et tuleb lisada tarnitud kauba liigi või osutatud teenuse laadi väärtus.

4.2.6. Maksuviitenumbrite kasutamine

Vähesed liikmesriigid kasutavad käibemaksudirektiivi artiklites 239 ja 240 sätestatud valikuvõimalust kasutada muud kui käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrit, et identifitseerida arvel kauba tarnija või teenuse osutaja. Seda arvestades jäetakse kõnealune valikuvõimalus välja ja selle asemel tuleb kõigil juhtudel märkida arvele liikmesriigi käibemaksukohustuslasena registreerimise number, seega on lähenemisviis ühtne.

4.3. Arvete säilitamine

4.3.1. Arvete säilitamisega seotud probleemid

Liikmesriikide valikuvõimalused võimaldavad kohaldada erinevaid arvete säilitamist käsitlevaid eeskirju. See on takistuseks mitte ainult suurtele ettevõtjatele, kes sooviksid luua ühise arvete säilitamise korra kogu ELis, vaid ka väiksematele ettevõtjatele, kellel ei ole sätestatud tingimuste tõttu võimalik näiteks elektroonilise arhiveerimise abil tõhusust suurendada.

4.3.2. Lahendused arvete säilitamisega seotud probleemidele

Eesmärk on vähendada ettevõtjate halduskoormust, ilma et see vähendaks maksuhaldurite võimet maksu kontrollida. Ettevõtjad peavad ärilistel põhjustel igal juhul arveid säilitama, kuid nad soovivad arvete säilitamisel rohkem paindlikkust vahendite ja asukoha osas, ning kui ettevõtjad asuvad rohkem kui ühes liikmesriigis, soovivad nad ühist säilitusaega.

Tegelikkuses peab iga lahendus looma tasakaalu lihtsustamise ja kontrolli vahel. Eesmärgiks peaks olema ühtlustada eeskirju võimalikult palju, ilma et see kahjustaks maksuhaldurite võimet makse koguda.

4.3.3. Komisjoni seisukoht

Komisjon usub, et ühiseid eeskirju on võimalik kehtestada teatavates valdkondades. Üheks selliseks valdkonnaks on ühtlustatud säilitusaeg, mis liikmesriikides praegu kehtiva keskmise säilitusaja alusel võiks olla 6 aastat. See peaks samuti võimaldama arvete ühtset vahetamist nende liikmesriikide vahel, kel on vaja kontrollida piiriüleseid tehinguid.

Arvete elektroonilist talletamist käsitlevaid eeskirju tuleks muuta, et liikmesriigid saaksid elektroonilise talletamise võimalust kasutada täie õigusega. Seega tuleks ettevõtjatel lubada konvertida paberarved elektroonilisteks arveteks, tingimusel et arved oleksid viivitamata juurdepääsetavad ning oleks võimalik tagada originaalarve ja elektrooniliselt talletatava arve identsus.

Samuti tuleks õigusaktides selgelt sätestada eeskirjad, millega nähakse ette, millise liikmesriigi eeskirju kohaldatakse arvete säilitamise suhtes. Kauba tarnija või teenuse osutaja suhtes tuleks kohaldada selle liikmesriigi eeskirju, kus kauba tarnija või teenuse osutaja on käibemaksukohustuslasena registreeritud. Kauba soetaja või teenuse saaja suhtes tuleks kohaldada kauba soetaja või teenuse saaja liikmesriigi eeskirju. See ei tohiks pärssida maksuhaldurite kontrollivõimet, kuna liikmesriikidel oleks endiselt juurdepääs arvetele kohas, kus maks tasumisele kuulub.

Samuti on võimalik jätta välja teatavad muud sellised valikuvõimalused nagu nõue, et mittemaksukohustuslane peab arveid säilitama, et paberarveid tuleb säilitada selles liikmesriigis, kus maksukohustuslane asub, ning et säilitamiskoht tuleb teatavaks teha.

5. MEETMED KÄIBEMAKSUPETTUSE VASTU VÕITLEMISEKS

5.1. Maksu sissenõutavus ühendusesiseste tarnete puhul

Komisjon on juba teinud ettepaneku lühendada koondaruande esitamise aega kolmelt kuult ühele kuule[7]. See on juba samm selles suunas, et liikmesriigid vahetavad teavet kiiremini, mis peaks aitama võidelda karussellpettuse vastu.

Samas võimaldavad ühendusesiseste tarnete maksu sissenõutavust käsitlevad eeskirjad maksukohustuslasel lükata maksu sissenõutavus edasi kuni maksustatava teokoosseisu tekkimise kuule järgneva kuu 15. kalendripäevani. Näiteks sõltub enne maksustatava teokoosseisu tekkimise kuule järgneva kuu 15. kalendripäeva väljastatud arvest, millal maks muutub sissenõutavaks. Jaanuaris tehtav ühendusesisene tarne, mille puhul arve väljastatakse veebruaris enne kõnealuse kuu 15. kalendripäeva, võimaldab deklareerida koondaruande veebruaris, mitte jaanuaris.

Lisaks ei kohalda liikmesriigid eeskirju ühtselt. Kõnealust küsimust on juba arutatud käibemaksukomitees ilma järeldusele jõudmata. Põhiprobleem on see, et kui arve väljastatakse enne kauba tarnimist, käsitavad teatavad liikmesriigid seda kui aega, mil maks muutub sissenõutavaks, samas kui teised ei käsita seda nii.

Soovitav on kehtestada maksu sissenõutavaks muutumise jaoks üks kuupäev, mis oleks maksustatava teokoosseisu tekkimise kuupäev, mis sõltub tarne ajast. Nõue, et arve tuleb väljastada maksustatava teokoosseisu tekkimise kuule järgneva kuu 15. kalendripäevaks, tähendab, et arve jääb endiselt peamiseks dokumendiks, mille alusel tõestatakse ühendusesisest tarnet. Lisaks tuleks muuta ühendusesisese soetamise maksu sissenõutavust nii, et see vastaks ühendusesisesele tarnele.

5.2. Mahaarvamisõigus

Enamikul juhtudel peab mahaarvamisõigust kasutaval maksukohustuslasel olema käibemaksuga arve, mis on väljastatud kooskõlas käibemaksudirektiivi eeskirjadega. Samas esineb selle eeskirja erandeid, eriti pöördmaksustatavate tehingute puhul. Bockemühli[8] kohtuasjas väitis kohus, et kehtiva käibemaksuga arve olemasolu ei ole formaalsus, mida liikmesriik võib kehtestada selliste ettevõtjate suhtes, kes kasutavad mahaarvamisõigust seoses pöördmaksustatavate tarnetega.

Nendest eranditest hoolimata peab tarnet tegev maksukohustuslane väljastama arve kooskõlas käibemaksudirektiiviga. Seepärast lahknevad nõue väljastada tarne tõestuseks arve ja nõue omada mahaarvamisõiguse kasutamiseks arvet.

Seoses kõnealuste nõuetega tuleks kauba tarnijat või teenuse saajat kohelda kauba soetaja või teenuse saajaga võrdselt. Kui kauba tarnija või teenuse osutaja on kohustatud väljastama tarne tõestuseks arve, peaks kauba soetaja või teenuse saaja olema kohustatud omama kõnealust arvet mahaarvamisõiguse kasutamiseks. Praegu võivad liikmesriigid lubada kasutada mahaarvamisõigust muude tõendite alusel, kui kehtivat arvet ei väljastata.

6. MUUD LIHTSUSTAMISMEETMED – KASSAPÕHINE RAAMATUPIDAMINE

Teatavatel liikmesriikidel on luba kohaldada erandit[9] seoses ajaga, mil vabatahtliku kassapõhise raamatupidamisarvestuse kohaselt käibemaksu deklareeriv maksukohustuslane võib kasutada mahaarvamisõigust. Kõnealune erand võimaldab vabatahtlikku kassapõhist raamatupidamisarvestust kasutaval maksukohustuslasel lükata mahaarvamisõiguse kasutamist edasi seni, kuni kauba tarnijale või teenuse osutajale on makse tehtud.

Tehakse ettepanek laiendada seda kassapõhise raamatupidamisega seotud lihtsustamismeedet kõigile liikmesriikidele.

Samas kui kauba tarnija või teenuse osutaja arvestab käibemaksu üksnes makse saamisel, tuleks kõnealuste tarnete saajale teha mööndus, et ta saaks kohe kasutada mahaarvamisõigust. See ettepanek loob õigusliku aluse liikmesriikidele, et toetada veelgi ettevõtjaid, kes kasutavad kassapõhist raamatupidamisarvestust.

7. KOKKUVÕTE

E-arvete puhul jäetakse välja põhiline lähenemisviis, mille kohaselt kasutatakse arve õigsuse kindlaks tegemiseks tehnoloogiat. Selle asemel käsitatakse e-arveid ja paberarveid võrdsetena, eeldusel et arve andmed tagatakse samal viisil nagu see toimub praegu paberarvete puhul.

Ettepanekuga vähendatakse oluliselt valikuvõimalusi, mida liikmesriigid saavad kasutada. See aitab luua ühtlustatumad arvete esitamise eeskirjad ELis, mis võimaldab ettevõtjatel hõlpsamini täita oma kohustusi seoses arvete esitamisega. Halduskoormus peaks vähenema piiriülestes tehingutes osalevatel ettevõtjatel, eriti nendel, kes on käibemaksukohustuslasena registreeritud paljudes liikmesriikides.

Väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad peaksid saama otseselt kasu lihtsustatud arve kasutamise laiendamisest, eriti väikest summat kajastavate arvete puhul. Peale selle muudavad ühtlustatumad ELi eeskirjad nõuete täitmise lihtsamaks ning piiriülesest kaubandusest on võimalik rohkem kasu saada.

On kehtestatud meetmed, mis võimaldavad liikmesriikidel vahetada kiiremini teavet ühendusesiseste kaubatarnete kohta. See täiendab komisjoni ettepanekut lühendada koondaruannete esitamise aega ning on peamine vahend ühendusesisese käibemaksupettuse vastu võitlemisel.

[1] ELT L 347, 11.12.2006, lk 1.

[2] EÜT L 15, 17.1.2002, lk 24.

[3] http://ec.europa.eu/taxation_customs/common/publications/studies/index_en.htm

[4] 2007/717/EÜ, ELT L 289, 7.11.2007, lk 38.

[5] ELT L 44, 20.2.2008, lk 11.

[6] KOM (2004) 728 (lõplik), ELT C 24, 29.1.2005, lk 8.

[7] KOM(2008) 147.

[8] ELT C 106, 30.4.2004, lk 7.

[9] Nõukogu otsus 2006/659/EÜ, ELT L272, 3.10.2006, lk 15.