Finantsteenuste vähese piiriülese ostmise põhjused võivad olla nii nõudluse kui ka pakkumise poolel. Paljud tarbijad on rahul oma kodumaiste teenusepakkujatega. Isegi nendel, kes on huvitatud teistes liikmesriigis pakutavatest teenustest, ei ole jätkuvalt usaldust. Neile valmistavad muret

Komisjon on määranud kindlaks kolm peamist töösuunda, millele tuleks keskenduda praeguse komisjoni järelejäänud ametiajal, et liikuda sammu võrra lähemale eespool esitatud visioonile:

Jaefinantsteenused on inimeste igapäevaelu lahutamatu osa. Need teenused hõlmavad pangakontosid, maksekaarte, tarbija- ja hüpoteekkrediiti ning kindlustus- ja pikaajalisi säästutooteid, mida on eelkõige vaja muretu pensionipõlve tagamiseks. Hoolimata viimastel aastatel saavutatud ühtlustamisest on selliste teenuste turg jätkuvalt killustatud. Üksnes 7 % tarbijatest on ostnud finantsteenust teisest ELi liikmesriigist. Teistes liikmesriikides pakutavatele finantsteenustele juurdepääsu hõlbustamine laiendaks valikut. Kliendid saaksid kiiremini kasu innovatsioonist, hinnad langeksid ja teenuste kvaliteet paraneks. Isegi need, kes ei osta finantsteenuseid välismaal, saaksid kasu integreeritumast finantsteenuste turust ja laiemast valikust. Uuenduslikud internetipõhised teenused muudavad seda, kuidas inimesed kasutavad finantsteenuseid. Samuti annavad need võimaluse tuua kõigile eurooplastele kasu integreeritumast jaefinantsteenuste ühtsest turust.

ELi ühtne turg võimaldab inimestel, teenustel, kaupadel ja kapitalil vabalt liikuda majanduses, mille maht on ligikaudu 15 triljonit eurot aastas. See pakub Euroopa ettevõtjatele uusi võimalusi, edendades konkurentsi ja tuues kaasa laiema valiku ja paremad teenused, samuti madalamad hinnad rohkem kui 500 miljoni tarbija jaoks. President Junckeri komisjoni peamine prioriteet on kujundada välja integreeritum ja õiglasem ühtne turg, sealhulgas digitaalsete vahendite abil.

Olukord on muutumas veelgi läbipaistmatumaks, kuna kauplejad pakuvad üha rohkem tarbijatele võimalust maksta nende elukohariigi omavääringus. Seda nimetatakse vääringu dünaamiliseks konverteerimiseks. Tarbijatele valikuvõimaluse andmine võib elavdada konkurentsi vääringu konverteerimisel. Praktikas on tarbijatel siiski väga raske aru saada, milline vääringu konverteerimise pakkumine on kõige soodsam.

Piiriüleseid makseid käsitleva määrusega võrdsustati ELis piiriüleste ja riigisiseste euromaksete eest võetavad tasud. Määruse kohaldamisalasse ei kuulu muus ELi vääringus kui euro tehtavad maksed. Selliste piiriüleste tehingute tasud on tavaliselt väga suured ja oluliselt ületavad muus vääringus kui euro tehtavate riigisiseste tehingute tasusid, kusjuures miinimumtasu on niivõrd suur, et muudab väiksed tehingud väga kulukaks. Kõnealuse määruse laiendamine kõigile ELi vääringutele vähendaks piiriüleste tehingute kulusid kõigis liikmesriikides.

Terviklikust õigusraamistikust üksi siiski ei piisa. Tuleb tagada ka selle tõhus täitmine. Komisjon teeb tihedat koostööd Euroopa järelevalveasutustega, et uurida, kuidas saaks ühtlustada ja tõhustada õigusnormide täitmise tagamist ja järelevalvetegevust kogu ELis. Samuti koordineerib komisjon tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku tööd, eelkõige seoses ühtsete jõustamismeetmetega (nt autorent, vt allpool). Komisjon on loonud FIN-NETi võrgustiku, mis aitab tarbijatel kasutada oma õigusi nii, et nad ei pea pöörduma kohtusse, pöördudes selle asemel pädeva alternatiivse vaidluste lahendamise organi poole. Komisjon valmistab ette kampaaniat FIN-NETi kohta teadlikkuse tõstmiseks.

EL on astunud märkimisväärseid samme üleliidulise konkurentsitiheda ja turvalise jaefinantsteenuste turu loomiseks. Need hõlmavad kogu ELis kehtivat õigust juurdepääsuks põhimaksekontole, kindlustuse ja hüpoteekkrediidi piiriülese turustamise hõlbustamist, tarbijakrediidilepingutes sätestatavate tarbija õiguste kaitset ja tarbijakaitse-eeskirjade parandamist väärtpaberiinvesteeringute, hüpoteekkrediidi ja kindlustuse valdkonnas. Paljud kõnealused õiguslikud meetmed võeti alles üsna hiljuti ja nende täielik mõju ei ole veel tunda. Finantssektori suhtes kohaldatakse ka ELi tarbijakaitsealaseid üldeeskirju, mis tagavad ühtlaselt kõrgetasemelise tarbijakaitse kõigis sektorites, eelkõige juhul, kui sektoripõhised õigusnormid puuduvad. Paljusid nendest eeskirjadest hinnatakse praegu komisjoni õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programmi (REFIT) raames.

ja läbipaistmatud lepingutingimused (eelkõige, kui need on koostatud võõrkeeles).

Komisjon jälgib tähelepanelikult peamiste autorendiettevõtetega sõlmitud kokkuleppe rakendamist, eelkõige kindlustusega seotud elementide hinnakujunduse läbipaistvust, ja kaalub, kas on vaja võtta täiendavaid seadusandlikke ja muid meetmeid, et laiendada läbipaistvustavasid kogu turule.

Tarbijakaitsealase koostöö võrgustik on Ühendkuningriigi tarbijakaitseameti juhtimisel ja komisjoni toetusel saanud viielt suurimalt autorendiettevõttelt (hõlmavad 65 % turust) kinnituse selle kohta, et nad kohustuvad parandama oma müügitavasid. Selle tulemusel peaksid need ettevõtted nüüd avalikustama kogu teabe asukoha lõikes olemasolevate valikuvõimaluste kohta, sealhulgas täiendavate kahjukindlustustoodete ja muude kõrvaltegevusena pakutavate kindlustusetoodete kohta.

Paljud tarbijad kurdavad, et keeruline on teada saada autorendi täielikku hinda enne autorendiettevõttega ühenduse võtmist, sealhulgas isegi internetis autot broneerides. Üks lisatasu, mida sageli nõutakse, on täiendav kahjukindlustus, millega kaetakse kahju, mis ei ole kaetud avaldatud rendihinnas sisalduva põhikindlustusega. Selline lisatasu on eri autorendiettevõtete, vahendajate ja kindlustusandjate puhul väga erinev ning tarbijad saaksid selgema teabe saamise korral raha kokku hoida. Kindlustustoodete turustamise direktiivi kohaldamisalast ja teabenõuetest on välja jäetud kõrvaltegevusena pakutava kindlustuse vahendajad, nagu autorendiettevõtted, kes müüvad lisakindlustust.

Komisjon viib lõpule liikluskindlustuse direktiivi REFITi-põhise hindamise ja otsustab selle põhjal, kas on vaja seda direktiivi muuta, et laiendada liiklusõnnetuses kannatada saanud isikute kaitset ja parandada varasemate kahjunõuete tõendite (mida kasutatakse boonusklassi arvutamiseks) piiriülest tunnustamist.

Liiklusõnnetustes kannatada saanud isikutel on praeguse seisuga õigus saada hüvitist isikukahju või varalise kahju eest isegi juhul, kui õnnetuse põhjustanud sõiduk on kindlustamata või kui õnnetuse põhjustanud isik sündmuskohalt põgenes, olenemata sellest, millises ELi riigis õnnetus aset leidis. Samas puudub ühtne piiriülene hüvitusmehhanism, mida kasutataks kindlustusandja maksejõuetuse korral. Pärast REFITi raames liikluskindlustuse direktiivi hindamist uurib komisjon, kuidas kõige paremini tagada, et õnnetustes kannatada saanud isikud saavad kindlustusandja maksejõuetuse korral hüvitise.

Maksekontode direktiivi läbivaatamise raames, mis on kavandatud 2019. aastaks, analüüsib komisjon käitumuslikke, õiguslikke ja kaubanduslikke tõkkeid, mis takistavad tarbijatel pakkujat vahetada. See analüüs hõlmab ka muid finantsteenuseid kui maksekontod.

Isegi kui neil on õigus toodet vahetada, ei hakka tarbijad sageli ikkagi oma toodet soodsama vastu vahetama. See võib olla tingitud mitte ainult käitumismallist, vaid ka olemasolevate finantstoodete kohta objektiivse ja usaldusväärse teabe puudumisest. Võrdlusveebisaidid, nagu on ette nähtud maksekontode direktiiviga, võivad oluliselt aidata tarbijatel saada erapooletut teavet ja võrrelda hindasid. Võrdlusveebisaitide kvaliteedi parandamiseks on komisjoni juhitud hinnavõrdlusvahendite mitmepoolne sidusrühm välja töötanud võrdlusvahendite põhimõtted. Nüüd jätkatakse tööd nende põhimõtete alusel.

Muude finantsteenuste puhul ELi õigusaktidega samalaadseid õigusi ette nähtud ei ole. Muude teenuste puhul võib pakkuja vahetamine olla keeruline. See on sageli tingitud keerulistest lepingutingimustest, millega nähakse ette suured vahetus- ja lõpetamistasud või piiratakse tarbijate võimalusi, kuidas ta saab teenusepakkujale lepingu lõpetamisest teatada. Mõnikord ei saa tarbijad isegi vahetada toodet sama pakkuja teise toote vastu.

Tarbijad vahetavad oma finantsteenuste pakkujat harva. See võib olla tingitud mugavusest (et vältida bürokraatlikku asjaajamist), usaldusest või teadmatusest paremate pakkumiste suhtes. See kujutab endast takistust uutele turule sisenevatele ettevõtetele ja piiriüleste turgude arengule, mille tagajärjeks on väiksem valik ja kehvemad võimalused kõigi tarbijate jaoks.

Viimastel aastatel on tarbijakrediiditurg kiiresti arenenud (ka piiriüleselt), eelkõige internetipõhise laenuandmise ja vastastikuse laenuandmise platvormide kaudu. ELi õigusaktid (eriti tarbijakrediidi direktiiv) koostati tavapärasemaid laenuandmisviise silmas pidades ja need ei pruugi alati asjakohaselt hõlmata uusi laenuandmisviise, eelkõige internetipõhist piiriülest laenuandmist. Ühtsete tegevusloa andmise ja järelevalvenõuete puudumine ELi tasandil (kusjuures sellised nõuded on olemas paljude muude finantsteenuste puhul) võib pärssida tarbijakrediidituru arengut, kuna tarbijad ja laenuandjad ei ole kindlad, milliseid nõudeid kohaldatakse ja milline järelevalveasutus (kui üldse) tarbijakrediidialast tegevust jälgib, olenemata sellest, kas see tegevus toimub riigisiseselt või piiriüleselt.

Kuigi tarbijakrediidi suurem kättesaadavus ja hõlpsam juurdepääs sellele loob ettevõtjatele võimalusi ja vähendab laenuvõtjate kulusid, on suurem risk, et vastutustundetu laenuandmine ja -võtmine võib põhjustada ülemäärast võlgnevust. Seda riski tuleb maandada.

Nii tarbijakrediidi direktiivis kui ka hüpoteekkrediidi direktiivis ette nähtud krediidivõimelisuse hindamise eesmärk on vältida vastutustundetut laenuandmist ja -võtmist. Sellest hoolimata on ülemäärane võlgnevus ELis jätkuvalt suur probleem. Eurostati andmetel (sissetulekuid ja elamistingimusi käsitlev ELi statistika) on keskmiselt 10 % Euroopa kodumajapidamiste võlakoormus liiga suur ning see on peamiselt tingitud laenamisest. Eelkõige on majanduslikest vapustustest haavatavad suure võlakoormusega ja väikese sissetulekuga kodumajapidamised, kuna väiksemad sissetulekud või kõrgemad intressimäärad võivad põhjustada jätkusuutmatut võlakoormust ja majanduslikke raskusi.

Komisjoni 2013. aasta uuringus leidis kinnitust, et võlanõustamine ja finantskoolitus aitavad võlakoormust leevendada ja ülemäärast võlgnevust vähendada. Võlanõustamist pakutakse praegu ELis siiski väga erineval viisil. See ei ole mõnes riigis ja piirkonnas küllaldaselt väljaarendatud ja mõnel juhul võib selle tulemuslikkus olla väike, kuna ei teata, kuidas sellist nõu tuleks anda, või kuna tarbijad ei ole sellistest nõustamisteenustest piisavalt teadlikud.

Meede 7 Komisjon uurib võimalusi, kuidas muuta piirülene laenamine kättesaadavamaks, tagades samas kõrgetasemelise tarbijakaitse. Sellega seoses kaalub komisjon ka võimalusi, kuidas lahendada tõhusamalt laenamisest tulenevaid tarbijate ülemäärase võlgnevusega seotud probleeme.

3.Ettevõtjaid mõjutavad õiguslikud ja regulatiivsed takistused

Rohelisele raamatule vastanud ettevõtjad rõhutasid, et nad ei saa pakkuda teenuseid välismaal nõudluse puudumise ja regulatiivse ebakindluse tõttu. See tuleneb riskidest ja kuludest, mis võivad kaasneda sellega, et nad peavad järgima teise liikmesriigi õigusakte, mis võivad minna ELi õigusnormidest kaugemale. Seepärast tuleb võtta meetmeid pakkumise poolel, et teha kindlaks ja kõrvaldada teatavad pakkujaid mõjutavad riiklikud regulatiivsed piirangud.

Üks võimalus erinevatest riiklikest õigusnormidest tuleneva ebakindluse vähendamiseks on töötada teatavate toodete jaoks lisaks kehtivatele riiklikele normidele välja eraldi Euroopa õigusnormid. Näiteks on oluline komisjoni töö lihtsa, tõhusa ja konkurentsivõimelise ELi erapensionitoote – mobiilne finantstoode, mis jääb isikuga seotuks ka siis, kui isik kolib teise ELis liikmesriiki – väljatöötamiseks. Erapensionitoote eesmärk on luua tõeliselt ühtne erapensionitoodete turg, hõlbustades piiriülest müüki (kindlustusandjate või varahaldurite puhul) ja pensionitoodete piiriülest kaasaskantavust hoiustajate puhul. Samal ajal oleks see näidis kolmanda samba pensionitoodete edendamiseks liikmesriikides, kus need ei ole veel piisavalt välja arendatud. Seega peaks see aitama ületada pensionilõhet ja kaasata uusi säästusid investeeringuteks.

3.1.Riiklikud regulatiivsed piirangud

Riiklike õigussüsteemide erinevused ja kalduvus kohaldada lisaks ELi õiguse rakendamisele täiendavaid siseriiklikke eeskirju võivad moonutada konkurentsi, tekitades tõkkeid uutele turule sisenejatele, kes peavad kandma suuri nõuete täitmisega seotud kulusid. ELi õiguse eesmärk on tagada tasakaal finantsteenuste pakkumise vabaduse ning piisava tarbijakaitse ja turu stabiilsuse vahel. See koos asukohariigi ja vastuvõtva riigi järelevalveasutuste kohustusi ning kohaldatavat õigust käsitlevate eeskirjadega võimaldab üleeuroopalise tegevusloa andmist, st õigust pakkuda teatavaid finantsteenuseid teistes liikmesriikides. ELi õigusaktides jäetakse liikmesriikidele teatav manööverdamisruum raamistiku kohandamiseks vastavalt kohaliku turu eripärale. Näiteks teatavad tarbijakaitse-eeskirjad kuuluvad liikmesriikide jurisdiktsiooni alla. Vastustes rohelisele raamatule märgiti siiski, et erinevused liikmesriikides on niivõrd suured, et need pärsivad ühtse turu nõuetekohast toimimist.

Vaja on põhjalikumaid tõendeid konkreetsete eeskirjade ja tavade kohta, mis võivad endast kujutada põhjendamatuid takistusi ettevõtetele, kes soovivad pakkuda oma teenuseid piiriüleselt, ja mis ei pruugi olla põhjendatud siseriiklike tarbijakaitsega seotud probleemidega. Kapitali vaba liikumise tõkete kõrvaldamist on juba alustanud liikmesriikide ekspertide rühm, kes kaardistab selliseid tõkkeid ja vahetab häid tavasid. Selle töö tulemused avaldatakse aruandes, milles esitatakse ka esimene tegevuskava meetmete kohta, mida liikmesriigid peaksid hiljemalt 2019. aastaks võtma. Hiljutises konsultatsioonis käsitleti piiriüleseid tõkkeid fondide turustamise valdkonnas ja komisjon võtab selle põhjal meetmeid 2017. aastal. Seoses riiklike tarbijakaitse- ja käitumiseeskirjadega on siiski jätkuvalt olulised teadmistelüngad.

Meede 8 Komisjon uurib riiklikke tarbijakaitse- ja käitumiseeskirju, et hinnata, kas need tekitavad piiriülesele äritegevusele põhjendamatuid takistusi.

3.2.Piiriülese laenamise hõlbustamine

ELi õiguse kohaselt on tarbijakrediidi andmisega seotud põhinõue krediidivõimelisuse hindamine, mis kaitseb nii laenuandjat kui ka laenuvõtjat. Krediidivõimelisuse hindamine on ka tõhus ennetusmeede ülemäärase võlgnevuse vastu. Laenuandjatel on siiski keeruline hinnata teise liikmesriigi laenuvõtjate krediidivõimelisust, kuna teise riigi asjaomaseid andmeid on raske kätte saada ja võrrelda.

Riiklikelt tarbijakaitseametitelt ja kaebuste põhjal saadud tagasiside osutab, et sellist hindamist tarbijakrediidi valdkonnas teostatakse eri liikmesriikides väga erinevalt. Standarditud ja ühtne krediidivõimelisuse hindamine soodustaks piiriülest laenuandmist, mis võib alandada hindu ja pakkuda tarbijatele laiemat valikut. Lisaks ei laseks see haavatavatel tarbijatel langeda võlalõksu ja tagaks, et teisest liikmesriigist laenu võtvad tarbijad on sama kaitstud kui need, kes võtavad laenu kodumaal.

Laenutaotluse hindamisel tuginevad võlausaldajad tavaliselt erinevatele ettevõttesisestele ja -välistele andmeallikatele, sealhulgas krediidiregistri andmetele. Rohelise raamatule vastanud laenuandjad rõhutasid, et nad ei saa pakkuda piiriüleseid teenuseid, kuna neil puudub juurdepääs asjakohastele andmetele teistes liikmesriikides. See muudab laenuvõtjate krediidivõimelisuse hindamise keerulisemaks. Krediidiandmete standardimine võiks hõlbustada üleeuroopalist internetipõhist laenamist. Finantstehnoloogia ja suurandmete tehnoloogia on toonud kaasa alternatiivsed andmeelemendid ja -allikad, mida tuleks ELi isikuandmete kaitse alaste õigusaktide järgimise seisukohast hoolikalt hinnata, pidades silmas nende olulisust laenuvõtja krediidivõimelisuse kindlaksmääramisel või finantsteenuste hinnakujundusel.

Tõhus krediidiinfosüsteem võib anda võlausaldajatele juurdepääsu teabele, mis täiendab laenuvõtjatelt saadud andmeid, võimaldades teha teadlikke laenuotsuseid (eriti juhul, kui see põhineb eespool mainitud krediidivõimelisuse standarditud hindamisel), mille tulemusel paraneb krediidivõimeliste tarbijate juurdepääs laenudele. Nii hüpoteekkrediidi direktiivi kui ka tarbijakrediidi direktiiviga on võlausaldajatele juba tagatud võrdne juurdepääs krediidiregistritele teistes liikmesriikides. Kuid esitatud teave on erinev. Mõnes liikmesriigis esitatakse krediidiregistris teavet üksnes maksehäirete kohta (kohustuste täitmata jätmist käsitlev teave), teistes aga esitatakse teavet ka maksete nõuetekohase tegemise kohta (kohustuste täitmist käsitlev teabe). Lisaks jagatakse krediidiandmeid tavaliselt üksnes vastastikku. Seetõttu ei ole krediidiregistrid koostalitlusvõimelised, olemasolevate andmete asjakohasus krediidivõimelisuse hindamisel on ebaselge ja teavet ei kasutata laialdaselt piiriüleselt.