Euroopa lennundusohutusprogrammi dokumendis kirjeldatakse Euroopa tasandil ühiseks ohutusjuhtimiseks kasutatavaid menetlusi ning seda, kuidas Euroopa Komisjon, liikmesriigid ja Euroopa Lennundusohutusamet teevad koostööd ohuolukordade avastamiseks ning võtavad vajalikke meetmeid ohutusriskide leevendamiseks, aidates seega kaasa liidu tasandil kindlaks määratud ELi-üleste kõrgetasemeliste ohutuseesmärkide saavutamisele. Nii tagatakse, et kõik asjaosalised on teadlikud oma kohustustest ja kehtivad kõik lennundusohutust edendavad normid ja menetlused ning seega on antud panus õnnetuste ärahoidmisse nii Euroopas kui ka mujal.

Euroopa lennundusohutusprogrammi eesmärk on tagada, et Euroopa Liidu lennundusohutuse juhtimise süsteem aitab kogu liidus saavutada kõrgeima ohutusalase tulemuslikkuse taseme, mida täiustatakse aja jooksul, võttes arvesse ka muid asjakohaseid eesmärke, nagu keskkonnakaitse.

Euroopa lennundusohutusprogrammi dokumendis selgitatakse, kuidas lennundusohutust Euroopa seisukohast juhitakse. Kuna paljud lennundusohutuseeskirjad ja -meetmed võetakse vastu ja neid koordineeritakse ELi tasandil, peaksid liikmesriigid oma riiklikus lennundusohutusprogrammi dokumendis viitama Euroopa lennundusohutusprogrammi dokumendile, et täpselt selgitada, kuidas juhitakse riigi territooriumil lennundusohutust. EL on vastu võtnud õigusakte teatavates lennundusohutuse valdkondades ning liikmesriigid ei saa kirjeldada riiklikku ohutusjuhtimist ilma ELi mõõdet hõlmamata. Lisaks on Chicago konventsioonist tulenev liikmesriikide vastutus teatavates valdkondades üle antud liidu tasandile. Euroopa lennundusohutusprogrammi dokumendis selgitatakse, kuidas EL tuleb toime rahvusvaheliste kohustustega, mis sellisest vastutuse delegeerimisest tulenevad.

Määruse nr 216/2008 rakendamiseks on Euroopa Komisjon vastu võtnud rakendusmäärused, sealhulgas määrused, mille kohta on üksikasjalik teave esitatud punkti 1.2.1 tabelis.

Määruses nr 216/2008 on määratletud „olulised nõuded”, millega kehtestatakse ametiasutustele, isikutele ja organisatsioonidele kõrgetasemelised eesmärgid ja kohustused, et saavutada määruse nr 216/2008 eesmärk. Oluliste nõuetega rakendatakse Chicago konventsiooni lisades sätestatud nõudeid ja soovitatavaid tavasid. Need käsitlevad lennundustooteid, osi ja seadmeid, lennutranspordiga seotud ettevõtjaid ja piloote ning nende koolituse ja tervisekontrolliga seotud isikuid, tooteid ja organisatsioone, lennuvälju ning lennuliikluse korraldamist ja aeronavigatsiooniteenuseid, mida osutatakse sellise territooriumi õhuruumis, mille suhtes kohaldatakse ELi aluslepingut.

Määrus (EÜ) nr 216/2008 (edaspidi „määrus nr 216/2008”) on ELi lennundusohutussüsteemi keskne element. Selle eesmärk on ühiste tsiviillennundusalaste normide kehtestamisega saavutada kõrge ühtne tsiviillennundusohutuse tase Euroopas ja seda säilitada. Lisaks on määrusega võimaldatud sertifikaate vastastikku tunnustada, sellega on kehtestatud liikmesriikides normide kohaldamise kontrollimiseks rakendatav standardimiskontrollimenetlus ning loodud Euroopa Lennundusohutusamet.

Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 4 lõike 2 punktis g on sätestatud, et Euroopa Liit ja selle liikmesriigid jagavad pädevust transpordi valdkonnas. Lisaks võivad Euroopa Parlament ja nõukogu sama lepingu artikli 100 lõike 2 kohaselt kehtestada komisjoni ettepaneku alusel vajalikud sätted lennutranspordi kohta.

Euroopa lennundusohutuspoliitika eesmärk on tagada, et Euroopa Liidus lennundusohutuse juhtimisele kaasa aitavad normid ja menetlused pakuksid terves liidus kõrgeimat ohutusalase tulemuslikkuse taset ning neid täiustataks aja jooksul, võttes arvesse ka muid asjakohaseid eesmärke, nagu keskkonnakaitse. Kõrge ohutusalase tulemuslikkuse taseme tagamisel toetavad Euroopa Liitu liikmesriigid, kelle riiklik lennundusohutuspoliitika aitab kaasa Euroopa lennundusohutuspoliitika üldeesmärgi saavutamisele.

Lisaks saavad ametiasutused ja organisatsioonid pakkuda välja nõuete täitmise alternatiivseid meetodeid, mis on alternatiiviks määruses nr 216/2008 ja selle rakenduseeskirjades sätestatud meetoditele. Need on olemasolevate nõuete täitmise aktsepteeritud meetodite alternatiivid või uued võimalikud meetodid vastavusnõuete täitmiseks, kui amet ei ole nõuete täitmise aktsepteeritud meetodeid kehtestanud. Sellised meetodid pakuvad reguleeritud üksustele võimalust määruse eesmärgi saavutamiseks paindlikult lahendusi leida. Lahendus peab olema tõendatud ja heaks kiidetud.

Seepärast on Euroopa Liit teatavatel erijuhtudel hakanud vastu võtma õiguslikke nõudeid, mis keskenduvad nõutavale tulemusele ning võimaldavad paindlikkust kõnealuse tulemuse saavutamisel. Sellised tulemuspõhised normid on vastu võetud väsimusriskijuhtimise ja lennukõlblikkusega seotud konstrueerimisstandardite alal.

Sellegipoolest on kogemused näidanud, et ainuüksi kohustuslikele normidele vastavuse saavutamine ei taga alati ohutust ja võib olla ebapiisav lennundusvaldkonna-üleste riskide leevendamiseks. Lisaks võib juhtuda, et üksikasjalikud kohustuslikud normid ei vasta teatavate sektorite, näiteks väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate (VKEd) ja üldlennunduse vajadustele, sest neid võidakse pidada ebaproportsionaalseks ja liiga keeruliseks. Mõnes lennundussektori osas võivad kohustuslikud normid pidurdada ohutustehnoloogia täiustamist ja tõhususe suurendamist, sest normidega on ette nähtud konkreetsed meetodid ja lahendused, mitte tulemused, ning seega ei võimalda need paindlikult tegutseda.

Enamik õiguslikke nõudeid, mida määrus nr 216/2008 ja selle rakendusmäärused sisaldavad, on vormistatud kohustuslike normidena, st eeskirjadena, millest tulenevalt võetakse meetmeid teatava eesmärgi saavutamiseks. See normatiivne lähenemisviis, mis on seni olnud rahvusvaheliseks standardiks, on võimaldanud ELil saavutada praeguse hea ohutustaseme. Lisaks pakuvad kohustuslikud normid õiguskindlust ja lihtsustavad vastavuse kontrollimist.

Nõukogu määruse nr 216/2008 ja selle rakendusmääruste kohaldamist toetavad, kui see on asjakohane, sertifitseerimistingimused, nõuete täitmise aktsepteeritud meetodid ning juhendmaterjal.

Euroopa Liidus vastutavad Euroopa õiguse kohaldamise eest eelkõige liikmesriigid. Enamiku määruse nr 216/2008 ja selle rakenduseeskirjade kohaseid sertifitseerimis- ja kontrollülesandeid teostavad seega liikmesriigi pädevad asutused. Teatavatel selgelt määratletud juhtudel on aga pädevaks asutuseks EASA, kes on volitatud välja andma sertifikaate ja võtma sellega seotud rakendusmeetmed.

Rakendusvolitused antakse sageli tingimusel, et komisjon esitab kõnealuse eeskirja kavandi liikmesriikide esindajatest koosnevale komiteele. Komitee esitab komisjoni kavandatavate meetmete kohta arvamuse. Selliste arvamuste mõju on erinev, sõltuvalt kõnealuses õigusaktis täpsustatud konkreetsest menetlusest. Lisaks komiteede kaudu liikmesriikide teostatavale kontrollile võivad Euroopa Parlament ja nõukogu komisjoni rakendusvolituste suhtes kohaldada täiendavat kontrolli.

Õigusaktid, mis on vastu võetud kooskõlas eespool esitatud menetlusega, võivad hõlmata delegeeritud ja rakendusvolituste andmist komisjonile. Komisjonil on sellised volitused üksnes juhul, kui alusaktis on nii sätestatud.

Määrused on kogu ELis vahetult siduvad alates kuupäevast, mis on sätestatud Euroopa Liidu Teatajas avaldatud versioonis.

Selliseid õigusakte käsitlevad ettepanekud teeb Euroopa Komisjon, kellel on algatusõigus, ning esitab need Euroopa Parlamendile ja nõukogule, kellele sageli viidatakse kui kaasseadusandjatele. Euroopa kodanike valitud Euroopa Parlament ja liikmesriikide esindajatest koosnev nõukogu võivad aluslepingute nõuete kohaselt muuta komisjoni ettepaneku teksti. Õigusakti vastuvõtmine kaasseadusandjate poolt eeldab lõppkokkuvõttes omavahel kokkuleppe saavutamist õigusakti teksti suhtes.

Otsus lennuettevõtja (või samas riigis sertifitseeritud lennuettevõtjate grupi) nimekirja lisamise või sealt väljajätmise kohta võetakse vastu määruses nr 2111/2005 sätestatud ühistest ohutuskriteeriumidest lähtudes. Kõnealuste kriteeriumide puhul võetakse arvesse näiteks seda, kas lennuettevõtjal on ohutuspuudujääke, kas lennuettevõtja või tema järelevalve eest vastutavad asutused ei suuda või ei soovi ohutuspuudujääke kõrvaldada, kas kolmandad riigid on lennuettevõtja suhtes kehtestanud tegevuskeelu, kolmandate riikide või rahvusvaheliste organisatsioonide (Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni) koostatud auditiaruandeid ning lennuõnnetustega seotud teavet. Kõik kriteeriumid põhinevad rahvusvahelistel lennundusohutusstandarditel.

Määrusega (EÜ) nr 2111/2005 (edaspidi „määrus nr 2111/2005”) on kehtestatud eeskirjad, mis käsitlevad ühistel kriteeriumidel põhineva ELi nimekirja koostamist ja avaldamist lennuettevõtjate kohta, kelle suhtes kohaldatakse liidus ohutuskaalutlustel tegevuskeeldu. Kõnealuse määruse alusel vastu võetud keelatud lennuettevõtjate nimekiri on samuti määrus ja omab seega ELi liikmesriikides õigusjõudu. Keelatud lennuettevõtjate nimekiri on kehtestatud komisjoni määrusega (EÜ) nr 474/2006. Seda ajakohastatakse korrapäraselt.

Lennuõnnetuste ja intsidentide uurimise puhul kohaldatavad eeskirjad on kindlaks määratud Euroopa tasandil määruses (EL) nr 996/2010 (edaspidi „määrus nr 996/2010”). Kõnealune määrus tagab Euroopa tsiviillennunduse ohutusalase uurimise tõhususe, otstarbekuse ja kvaliteedi kõrge taseme ning selle ainus eesmärk on lennuõnnetuste ja intsidentide ärahoidmine tulevikus, ilma et osutataks süüle või vastutusele. Määrusega tugevdatakse lennuõnnetuste uurimisorganite vahelist koostööd; selleks luuakse tsiviillennunduses toimunud õnnetuste uurimisorganite Euroopa võrgustik (ENCASIA) ja sätestatakse ohutuse tagamise soovituste ja nendega seotud vastuste salvestamine ELi andmebaasis.

i) need on avalikus kasutuses;

d) lennuväljad, mis on kaitsejõudude kontrolli all ja kasutuses;

b) õhusõidukite käitamine, kui see on seotud kaitsejõudude, tolli, politsei, otsimis- ja päästeteenistuste, tuletõrje, rannikuvalve või muude samalaadsete teenistuste või toimingutega;

EASA tegutseb pädeva asutusena lennundusvaldkondades, mis on üksikasjalikult loetletud eespool joonisel 2. Sellega seoses vastutab EASA alates 2003. aastast õhusõidukite tüübisertifitseerimise eest ELis. EASA poolt välja antud sertifikaat tõendab, et õhusõidukitüüp vastab Euroopa õigusaktides sätestatud ohutusnõuetele. EASA jälgib kasutusel olevaid õhusõidukite tüüpe kõnealuse tüübiprojekti alusel toodetud õhusõidukite kogu kasutusaja vältel. Sellega seoses võib EASA anda volitused meetmete võtmiseks, kui on avastatud ohuolukord. Selleks teeb EASA lennukõlblikkust käsitlevaid ettekirjutusi, mis on adresseeritud tüübisertifikaadi omanikule ja mida käitajad peavad õhusõidukite hooldamisel järgima.

EASA on tehnilistes küsimustes sõltumatu ning õiguslikult, halduslikult ja majanduslikult autonoomne. EASA on juriidiline isik ja täidab talle määrusega nr 216/2008 ette nähtud ülesandeid ja kohustusi.

Euroopa Lennundusohutusamet loodi 2002. aastal selleks, et korraldada paremini kõiki määrusega nr 216/2008 hõlmatud tegevusvaldkondi ning kohustada teatavaid ELi tasandil täidetavaid ülesandeid teostama üks spetsialiseeritud asjatundlik asutus. EASA personal koosneb rohkem kui 700 lennundusasjatundjast ja ametnikust, kes on pärit kõigist ELi liikmesriikidest. EASA peakorter asub Kölnis (Saksamaa) ning asutusel on büroo Brüsselis ja veel kolm bürood Washingtonis (USA), Montrealis (Kanada) ja Pekingis (Hiina).

EASA kuulub ka Euroopa lennunduskriiside koordineerimisüksusse, mis vastutab lennunduse alal võrgustiku tegevuse kriisiolukordadele reageerimise juhtimise koordineerimise eest.

Lisaks vastutab EASA lennundusohutuse Euroopa tegevuskava koostamise ja vastuvõtmise (lennundusohutuse Euroopa tegevuskava ja selle vastuvõtmise menetluse kohta on üksikasjalik teave esitatud punktis 2.2).

1.3.2.4.Euroopa Komisjon

Euroopa Komisjon vastutab seadusandliku tavamenetluse raames Euroopa õigusaktide kohta ettepanekute ettevalmistamise eest (vt ka punkt 1.3.1) ning rakendusaktide ja delegeeritud õigusaktide koostamise ja vastuvõtmise eest, kui see on alusaktiga ette nähtud.

Kui ELi õigusakt on vastu võetud, kannavad liikmesriigid esmast vastutus selle nõuetekohase ja õigeaegse kohaldamise eest. Komisjon kontrollib õigusakti nõuetekohast kohaldamist liikmesriikides (vt ka punkt 3.1.1).

Sellega seoses võib komisjon võtta meetmeid, kui liikmesriiki kahtlustatakse liidu õiguse rikkumises. Kui varases etapis ei leita lahendust, võib komisjon algatada ametliku rikkumismenetluse ja lõpuks kaevata liikmesriigi Euroopa Kohtusse.

Euroopa Parlament ja nõukogu võtavad vastu ELi aastaeelarve ning komisjon vastutab selle rakendamise eest. Sellega seoses tagab komisjon piisavate rahaliste vahendite eraldamise EASA poolt teostatavatele toimingutele, mis sõltuvad ELi rahastamisest.

Lisaks vastutab Euroopa Komisjon Euroopa lennundusohutusprogrammi dokumendi koostamise, ajakohastamise ja vastuvõtmise eest. Euroopa lennundusohutusprogrammi dokumendi väljatöötamisel toetab komisjoni töörühm, mis koosneb liikmesriikide ja EASA esindajatest. Vajaduse korral koostab komisjon töörühma abil ajakohastatud Euroopa lennundusohutusprogrammi dokumendi, et kajastada programmi tehtud muudatusi. Samuti konsulteerib komisjon liikmesriikide ja EASA haldusnõukoguga. Euroopa lennundusohutusprogrammi dokumendi esimene väljaanne avaldati 2011. aastal. Käesolev dokument on teine väljaanne. Kolmas väljaanne ilmub eeldatavasti 2019. aasta paiku, et kajastada ICAO standardite 19. lisa läbivaatamisest tulenevaid muudatusi riikliku ohutusprogrammi raamistiku struktuuris ning muudatusi, mis tulenevad komisjoni poolt 2015. aastal kavandatud määruse nr 216/2008 läbivaatamisest.

1.3.2.5.EUROCONTROL

EUROCONTROL ei ole ELi asutus, vaid põhineb mitmepoolsel lepingul, mille osaliseks on ka mitu kolmandat riiki. EUROCONTROL jagab EASA ja liikmesriikidega tehnilist oskusteavet, mis on seotud lennuliikluse toimingute ohutuse tagamisega Euroopa piirkonnas. EUROCONTROL teeb lennundusvaldkonna partneritega koostööd, et toetada ühtse Euroopa taeva algatuse rakendamist.

Liit on allkirjastanud ja sõlminud protokolli, millega nähakse ette ELi ühinemine EUROCONTROLiga, kuid see protokoll ei ole veel jõustunud. 2012. aasta detsembris sõlmisid EL ja EUROCONTROL lepingu tõhustatud koostöö üldraamistiku loomise kohta. Lepinguosalised lepivad kokku ELi ja EUROCONTROLi vahelise koostöö tugevdamises ja kindlustamises, mis võimaldab EUROCONTROLil toetada ELi ühtse Euroopa taeva algatuse ja sellega seotud poliitikavaldkondade rakendamist ELis ja sellistes väljaspool ELi asuvates riikides, kes on nõus ühtse Euroopa taeva algatusega ühinema.

1.4.Lennuõnnetuste ja intsidentide uurimine

1.4.1.Kohaldatavad normid

Liikmesriikide kanda jääb vastutus lennuõnnetuste ja intsidentide uurimise eest, et teha lennundusohutuse suurendamiseks kindlaks nende põhjused ja esitada ohutusalaseid soovitusi nende kordumise ärahoidmiseks.

Määrusega nr 996/2010 on ELi tasandil ette nähtud õiguslik alus lennuõnnetuste ja intsidentide uurimiseks ja ärahoidmiseks. See tagab Euroopa tsiviillennunduses toimunud õnnetuste tõhusa, otstarbeka ja kvaliteetse uurimise ning selle ainus eesmärk on hoida tulevikus ära lennuõnnetusi ja intsidente, ilma et osutataks süüle või vastutusele. Kõnealuste normidega tagatakse eelkõige, et lennuõnnetuste ja intsidentide uurimist juhtiv asutus (lennuõnnetuste uurimisorgan) on sõltumatu riiklikest lennundusorganisatsioonidest ja mis tahes muust osalisest või üksusest, kelle tegevus võib sattuda vastuollu lennuõnnetuste uurimisorganile usaldatud ülesandega või mõjutada tema objektiivsust. Eeskirjadega nähakse ette, et lennuõnnetuste uurimisorgani tegevust võib laiendada ning see võib hõlmata ka lennundusohutusteabe kogumist ja analüüsimist, eelkõige lennuõnnetuste ärahoidmise eesmärgil. Kõnealuse tegevuse ning mitmete uurimiste raames tehtud uuringute või analüüside tulemusena võidakse anda ka ohutuse tagamise soovitusi, mida asjaomane adressaat peab arvesse võtma ja millest juhindudes ta peab vajaduse korral tegutsema, et tagada lennuõnnetuste ja intsidentide asjakohane ärahoidmine tsiviillennunduses.

1.4.2.Ohutuse tagamise soovitused

Määruse nr 996/2010 kohaselt peab ohutuse tagamise soovituse adressaat soovituse esitanud lennuõnnetuste uurimisorganit 90 päeva jooksul pärast kirja kättesaamist teavitama meetmetest, mida on võetud või mida kaalutakse ning vajaduse korral meetmete teostamiseks vajalikust ajast ning juhul, kui meetmeid ei võeta, nende võtmata jätmise põhjustest. 60 päeva jooksul pärast vastuse kättesaamist teavitab lennuõnnetuste uurimisorgan adressaati sellest, kas ta peab vastust piisavaks, ja esitab põhjendused, kui ta ei ole nõus meetmete võtmata jätmise otsusega.

Lennuõnnetuste uurimisorganid on rakendanud menetlused ohutuse tagamise soovitustele esitatud vastuste registreerimiseks ning ohutuse tagamise soovituse saanud üksused on rakendanud menetlused saadud ohutustagamissoovituse tulemusena võetud meetmete edenemise jälgimiseks. Eelkõige on EASA välja töötanud menetluse ametile adresseeritud ohutustagamissoovituste töötlemiseks ja töötlemist käsitlevate eduaruannete ja statistika esitamiseks.

Kõnealuse õigusaktiga on ka kehtestatud nõue säilitada ohutuse tagamise soovitused ja asjaomased vastused Euroopa andmebaasis (ohutusalaste ettepanekute infosüsteemis). Lennuõnnetuste uurimisorganid registreerivad Euroopa andmebaasi ka kõik kolmandatelt riikidelt saadud ohutustagamissoovitused.

1.4.3.Koostöö muude üksustega