SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Paralleelselt pikaleveninud ja ebakindla poliitilise ülemineku protsessiga alates 2011. aasta revolutsioonist on Tuneesia majandust rõhunud pidevad riigisisesed rahutused, piirkondlik ebastabiilsus (sh Liibüa konfliktide mõju) ja nõrk rahvusvaheline keskkond (eriti euroalal). Need ebasoodsad suundumused on oluliselt halvendanud riigi edusamme, samuti eelarvepositsiooni ja maksebilansi positsiooni. Peamiselt terrorirünnakute negatiivse majandusliku mõju (eelkõige turismi, transpordisektori ja investeerimise jaoks) ning ühiskondlikest rahutustest põhjustatud tootmiskatkestuste tõttu kärbiti 2015. aastal kasvuprognoosi olulisel määral, samas mõjutab see olukord negatiivselt niigi haavatavaid makse- ja eelarvepositsioone, luues olulise rahastamisvajaduse.

Samal ajal on riik poliitilise ülemikuga seotud raskustest ja ebastabiilsusest hoolimata jätkanud demokraatlike mehhanismide konsolideerimiseks oluliste meetmete võtmist, näiteks kiideti 2014. aasta jaanuaris heaks uus põhiseadus.

Tuneesia saavutas 2013. aasta aprilli keskpaigas kokkuleppe Rahvusvahelise Valuutafondiga (IMF) 24-kuuse tugilaenu kohta summas 1,75 miljardit USA dollarit, mille IMFi juhatus kiitis heaks 2013. aasta juunis, ja mida hiljem pikendati kuni 2015. aasta detsembrini. Samuti küsis riik 2013. aasta augustis ELilt täiendavat makromajanduslikku finantsabi. Euroopa Komisjon vastas detsembris 2013 makromajandusliku pakkumisega, et annab laenudena finantsabi summas 250 miljonit eurot (MFA-I), ning kaasseadusandjad suurendasid summa 300 miljoni euroni ja kiitsid selle heaks 2014. aasta mais. Kõnealuse laenu poliitikatingimusi sisaldav vastastikuse mõistmise memorandum jõustus 2015. aasta märtsis.

Pärast IMFi programmi 6. läbivaatamise lõpuleviimist eelmise aasta septembris taotles Tuneesia IMFilt järgmist, tõenäoliselt 4-aastast kokkulepet. IMFi uue programmi üle peetakse veel läbirääkimisi, kuid eeldatavasti saadetakse see IMFi juhtkonnale heakskiitmiseks 2016. aasta kevadel. MFA-I meede kulgeb rakendamisel esinenud mõningatest viivitustest hoolimata ootuspäraselt. Esimene osa laenust maksti välja 7. mail 2015 ning kuna Tuneesia on täitnud ELiga vastastikuse mõistmise memorandumis kokku lepitud tingimused, maksti teine osa laenust välja 1. detsembril 2015. Juhul kui vastastikuse mõistmise memorandumi tingimused on täidetud, makstakse laenu kolmas ja ühtlasi viimane osa eeldatavasti välja 2016. aasta teises kvartalis.

Selles kontekstis esitas Tuneesia peaminister 2015. aasta augustis president Junckerile saadetud kirjas ELile taotluse, mida kordas arengukoostöö- ja investeeringute minister detsembris saadetud kirjas, veel ühele makromajandusliku finantsabi meetmele summas 500 miljonit eurot, mis antaks koos IMFi jätkuprogrammiga. Arvestades julgeolekuolukorra suurt mõju Tuneesia majandusele ja välise rahastamise vajadusi poliitilise ülemineku konsolideerimise ajal ning pärast riigi välise rahastamise vajaduste ajakohastatud hindamist koostöös IMFiga, esitab Euroopa Komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule ettepaneku anda Tuneesia Vabariigile keskmise tähtajaga laenudena teine makromajanduslik finantsabi (MFA-II) summas, mis on maksimaalselt 500 miljonit eurot. Kavandatud summa vastab ka IMFi programmi eeldatavale suurusele, arvestades praegu Tuneesia majanduse ees seisvaid olulisi riske ning ELi kindlat soovi Tuneesia poliitilist ja majanduslikku üleminekut toetada.

Kavandatud uus makromajanduslik finantsabi aitaks IMFi uue programmi kontekstis Tuneesial katta veel jäänud vajadust välisrahastuse järele, mis on aastatel 2016–2017 hinnanguliselt 2,9 miljardit USA dollarit. See vähendaks majanduses maksebilansi ja eelarve vallas lühiajalist haavatavust, tagades samas kooskõlastuse IMFi ja Maailmapangaga kokkulepitavate kohandamis- ja reformiprogrammidega ning reformidega, mis on kokku lepitud ELi eelarvetoetuse meetmete alusel, eelkõige riigi ülesehitamise lepingute (Programme d’Appui à la Relance, PAR) alusel. Kavandatud MFA-II haakub Euroopa naabruspoliitika suundumustega ja rahvusvahelise kogukonna, sh G7 Deauville’i partnerlusalgatuse pingutustega neil rasketel aegadel Tuneesiat toetada.

Selles kontekstis, ja nagu käesoleva ettepaneku juurde kuuluvas komisjoni talituste töödokumendis selgitatud, leiab komisjon muu hulgas ka poliitilise olukorra kohta Euroopa välisteenistuse koostatud hinnangule tuginedes, et kavandatud suuruse ja laadiga makromajandusliku finantsabi poliitilised ja majanduslikud eeltingimused on täidetud.

Üldine taust

Kaks eelnevat aastat oli SKP kasv IMF programmi kontekstis stabiilne, kuigi aeglane (2,3 % nii 2013. kui ka 2014. aastal), kuid võrreldes aasta alguses prognoositud 3 %-ga korrigeeriti 2015. aasta kasv allapoole 0,5 %-le. Tuneesia majandust raputasid suured tagasilöögid ja seda peamiselt 2015. aasta terrorirünnakute tõttu, mis mõjutasid olulisemaid majandussektoreid. Sellise allapoole korrigeerimise põhjuste hulka kuulus rünnakute negatiivne mõju nii turismisektorile (moodustab SKPst ligikaudu 7 % ja rakendab ligikaudu 15 % tööjõust) ja transpordisektorile (moodustab samuti SKPst ligikaudu 7 %, millest ligikaudu 20 % sõltub turismireisidest) kui ka välisinvestorite hoiakutele ning koosmõju häiretega fosfaaditootmise, transpordi ja muudes sektorites (tööseisakute ja streikide tõttu). Tuneesia ametiasutused ja IMF eeldavad, et kui just ei tule uusi lööke, siis 2016. aastal majanduskasv kiireneb, mida toetab ka turismisektori aeglane taastumine ja sisemaise tootmise normaliseerumine. Sellegipoolest kätkeb see baasstsenaarium endas suuri langusriske.

Nii või teisiti ei ole selline aeglane majanduskasv piisav, et vähendada olulisel määral tööpuudust, mis on 15 % juures endiselt kõrge, olles eriti kõrge noorte ja ülikoolilõpetajate (üle 30 %) ning naiste (21,6 %) seas. Lisaks on ligikaudu 50 % töötajatest vanuses 15–24 endiselt hõivatud mitteametlikus majanduses.

Inflatsioon oli 2014. aastal keskmiselt 5,5 % ja halveneb veelgi, kui pidada silmas rahvusvaheliste kaubahindade langemist, stabiilset sisemaist toidutootmist, sisenõudluse vähenemist ja ettevaatlikku rahapoliitikat. Eeldatakse, et koguinflatsioon tasakaalustub 2015. aastal keskmiselt 4,9 % juures ja jääb järgmised 5 aastat ligikaudu 4 % suuruseks.

Pärast seda kui inflatsioonisurvele, maksebilansi ja eelarve halvenemisele reageerides 2012. aastast kuni 2014. aasta keskpaigani rahapoliitikat koomale tõmmati, vähendas keskpank eelmise aasta oktoobris võrdlusmäära 50 baaspunkti (4.25 %-le), et tarbijahinnaindeksi inflatsiooni aeglustumise taustal aidata kaasa SKP kasvu aeglustumise peatamisele.

Riigi rahanduses saavutas Tuneesia 2014. aastal eelarve mõningase konsolideerimise, kuna struktuurne eelarvepositsioon (tähele tuleb panna, et selles ei arvestada panganduse rekapitaliseerimise kulusid ja muid ühekordseid kulusid) vähenes 5,1 %-lt SKP-st 2013. aastal 4,2 %-le SKP-st 2014. aastal. Siiski eeldatakse terrorirünnakute järel võetud kulumeetmete tõttu ja hoolimata kulude kokkuhoiust tänu eeldatust madalamate naftahindadele, et 2015. aastal suureneb struktuurne puudujääk 4,7 %-le SKP-st. 2016. aasta eelarves on ette nähtud struktuurse puudujäägi vähendamine 4,2 %-le SKP-st, mis saavutatakse peamiselt tulude suurendamisega (osaliselt teatud käibemaksu kehtestamisega) ning toetustele väiksemate kulutuste tegemisega (lähtudes peamiselt oletusest, et rahvusvaheline naftahind on madalam ja vahetuskurss on stabiilne). Sellegipoolest suurendab 15 000 avaliku sektori töötaja juurdevärbamine (peamiselt kaitse- ja julgeolekusektoris) palgakulusid.

Samal ajal on valitsemissektori võlg järjest suurenenud, saavutades 2014. aastaks 50 % SKP-st ning prognoosi kohaselt tipneb enne vastupidise suuna võtmist 2018. aasta lõpus 61 % juures SKP-st. Samuti on järgmise kahe aasta jooksul ette nähtud valitsemissektori võla märkimisväärselt hoogsam amortiseerimine (alates ligikaudu 600 miljonilt USA dollarilt 2015. aastal enam kui 1,4 miljardile USA dollarile 2017. aastal ja peaaegu 1,2 miljardile USA dollarile 2018. aastal).

Maksebilansi poolest kasvas praeguse jooksevkonto puudujääk 2014. aastal veelgi, ulatudes 8,9 %-ni SKP-st võrreldes 8,3 %-ga SKP-st 2013. aastal, ning naftahindade vähenemisest, vähenenud riigisisesest majandusaktiivsusest ja ekspordi suurenemisest hoolimata jääb see 2015. aastal eeldatavasti mittejätkusuutlikult kõrgele tasemele. Eeldatakse, et Sousse’ terrorirünnaku negatiivsed mõjud avaldavad jooksevkonto puudujäägile täiendavat survet, surudes puudujääki taas suunas 8,8 % SKP-st. Alates 2011. aastast on ka vähenenud erakapitali sissevool Tuneesiasse, mis on maksebilanssi veelgi haavatavamaks muutnud. Välismaiste otseinvesteeringute netomaht, mis oli aastatel 2005–2010 keskmiselt peaaegu 5 % SKP-st, on viimasel kahel aastal vähenenud veidi enam kui 2 %-le SKP-st.

Suure jooksevkonto puudujäägi ja kapitali sissevoolu vähenemise kontekstis on Tuneesia järjest enam sõltunud ametlikest rahavoogudest. 2015. aastal suutis Tuneesia katta osa oma välisrahastuse puudujäägist seeläbi, et andis 2015. aasta jaanuaris välja 1 miljardi USA dollari väärtuses 5.75 % intressiga 10-aastase eurovõlakirja, mis välismaise rahastaja riikliku tagatise puudumisest hoolimata märgiti rahvusvaheliste investorite poolt üle.