EUROOPA KOMISJON Strasbourg, 22.11.2022 COM(2022) 781 final KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE NING EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE Häiremehhanismi aruanne 2023

































































Koostatud vastavalt määruse (EL) nr 1176/2011 (makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta) artiklitele 3 ja 4











































{SWD(2022) 381 final}



Häiremehhanismi aruanne 2023 Sisukord Kokkuvõte 1. Makromajanduslik kontekst 2. Tasakaalustamatus, riskid ja kohandamine: peamised arengujooned 2.1. Välissektor 2.2. Konkurentsivõime 2.3. Finantssektorivälised ettevõtted 2.4. Eluasemeturud ja kodumajapidamiste võlg 2.5. Valitsemissektor 2.6. Finantssektor 3. Riike käsitlev osa 1. lisa. Märkus riike käsitleva osa tabelite juurde 2. lisa. Tulemustabeli näitajate prognoosid ja nüüdisprognoosid

3. lisa. Makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse tulemustabel



Käesoleva häiremehhanismi aruandega käivitatakse makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse kaheteistkümnes iga-aastane tsükkel. Kõnealuse menetluse eesmärk on teha kindlaks, hoida ära ja kõrvaldada tasakaalustamatust, mis kahjustab või võib kahjustada liikmesriigi majanduse, majandus- ja rahaliidu või liidu kui terviku sujuvat toimimist, ning anda tõuge sobivate poliitikameetmete võtmiseks. Makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse rakendamine on majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta osa, et tagada kooskõla teiste majanduse järelevalve vahendite raames tehtud analüüside ja esitatud soovitustega (määruse (EL) nr 1176/2011 artiklid 1 ja 2). Häiremehhanismi aruandes tehakse kindlaks liikmesriigid, kelle kohta tuleks koostada põhjalikud analüüsid, et hinnata, kas neid mõjutab tasakaalustamatus, mis nõuab poliitikameetmete võtmist (määruse (EL) nr 1176/2011 artikkel 5). Võttes arvesse häiremehhanismi aruannet käsitlevaid arutelusid Euroopa Parlamendiga ning nõukogus ja eurorühmas toimunud arutelusid, koostab komisjon asjaomaste liikmesriikide kohta põhjalikud analüüsid. Põhjalikud analüüsid avaldatakse 2023. aasta kevadel ning nende alusel koostab komisjon hinnangu makromajandusliku tasakaalustamatuse olemasolu ja tõsiduse kohta ning nende alusel tehakse kindlaks poliitikalüngad. Häiremehhanismi aruanne sisaldab ka analüüsi selle kohta, kuidas liikmesriikide makromajanduslik tasakaalustamatus mõjutab euroala tervikuna. Häiremehhanismi aruande analüüs põhineb tulemustabeli valitud näitajate majandusanalüüsil, mille eesmärk on teha kindlaks esmapilgul edasist uurimist nõudvad võimalikud riskid ja haavatavused. Määruse (EL) nr 1176/2011) kohaselt peab komisjon tõlgendama tulemustabeli väärtusi majanduslikult, mis võimaldab põhjalikumalt mõista üldist majanduskonteksti ja võtta arvesse riigipõhiseid kaalutlusi. () Häiremehhanismi aruanne põhineb ka analüüsivahenditel, hindamisraamistikel ning täiendavatel avaldatud andmetel, eelkõige aastasisestel andmetel. () Tuginedes varasemate aastate lähenemisviisile, on häiremehhanismi aruandes esitatud tasakaalustamatuse esimene sõelumine ettevaatav, et varakult tuvastada tasakaalustamatuse tekkimise oht. See võib tähendada põhjalike analüüside algatamist, kui ebasoodsad suundumused viitavad suurele tasakaalustamatuse tekkimise ohule. Lisaks sellele kasutatakse käesolevas aruandes prognoose ja nüüdisprognoose, et hinnata paremini makromajanduslikule stabiilsusele avalduvate riskide võimalikku muutumist. Tulemustabeli 2022. aasta ja sellele järgnevate aastate näitajate väärtused on saadud komisjoni prognoosiandmete alusel ning nüüdisprognoosid põhinevad aasta andmetel (vt täpsemalt 2. lisast). Nende prognoosidega kaasneb märkimisväärne ebakindlus ja seda tuleb pidada silmas, et järgida analüüsi ja kasutatud andmetega seotud läbipaistvuse põhimõtet ning olla järelduste tegemisel ettevaatlik. Praegune lähenemisviis häiremehhanismi aruandele on kooskõlas komisjoni ettepanekuga makromajandusliku tasakaalustamatuse järelevalve tuleviku kohta, mis esitati majanduse juhtimise hindamise raames. () Eelkõige on selle eesmärk tugevdada makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse ennetavat rolli uute riskidega keskkonnas. Tasakaalustamatuse hindamine põhineks rohkem riskide arengul ja poliitikameetmetel. Reformitud makromajandusliku tasakaalustamatuse menetlus keskenduks liikmesriike mõjutavatele makromajanduslikele küsimustele ning annaks samal ajal suurema nähtavuse ELi ja euroala tasakaalustamatuse mõõtmetele. Kokkuvõte Käesolevas häiremehhanismi aruandes käsitletakse tasakaalustamatuse arengut ajal, mil ELi majandus liigub COVID-19 pandeemiast taastumisest tugeva majanduskasvu aeglustumiseni inflatsioonisurve tingimustes. 2022. aasta alguseks olid peaaegu kõik ELi majandused teinud tasa 2020. aastal pandeemia puhkemise tõttu toimunud SKP vähenemise ja kasvasid jõudsalt, hoolimata mõningatest allesjäänud tarneprobleemidest ja kasvavast tööjõupuudusest. Alates Venemaa agressioonisõja algusest Ukraina vastu 2022. aasta veebruaris on energiakulude järsk suurenemine toonud kaasa ELi majanduse väljavaate olulise halvenemise. Praegust väljavaadet iseloomustab kõrge inflatsioon ning tarbijate ja tootjate kindlustunde vähenemine. Energiakriisi võimaliku sügavuse ja kestusega seotud ebakindlus on suur. Majandusaktiivsus väheneb ja majanduskasv muutub 2022. aasta viimases kvartalis negatiivseks. Rahastamistingimused on märgatavalt karmistunud, eelkõige väljaspool euroala, kuna rahandusasutused võtavad meetmeid inflatsioonisurve leevendamiseks. Väljaspool ELi iseloomustavad globaalset olukorda Hiina majanduse aeglustumine ja ärevus arenevatel turgudel. Enne majandustingimuste halvenemist jätkus mõne pandeemia ajal suurenenud pikaajalise tasakaalustamatuse vähendamine, samal ajal kui eluasemehindade kasv kiirenes. Koos majanduse taastumisega jätkus paljudes riikides viimase kümnendi jooksul toimunud era- ja valitsemissektori kõrge võlataseme vähendamine, kuid kõrgemalt lähtetasemelt. Välispositsiooni tasakaalustamine taastus aeglaselt. See oli pandeemia ajal peatunud, kuna jooksevkonto halvenes mitmes suure netovõlgnevusega riigis, millel on märkimisväärne turismisektor, samas kui teistes riikides püsis suur jooksevkonto ülejääk. Valitsemissektori võlg, mis oli COVID-19 kriisiga oluliselt suurenenud, arvestades tugevat majanduslangust ja vajadust majandust toetada, hakkas 2021. aastast alates vähenema. Eluasemehindade kasv kiirenes pandeemia ajal ja tugev kasv jätkus ka majanduse taastumisel. Mõnes riigis on jõuline palgakasv suurendanud muret kulupõhise konkurentsivõime pärast, mis mõnel juhul oli tekkinud juba pandeemiaeelsel perioodil. Tulemustabeli majandusnäitajad, mis kajastavad 2021. aasta tulemusi, põhinevad komisjoni 2022. aasta sügisprognoosi kesksel stsenaariumil ja aasta jooksul toimunud majanduslikul arengul. Lisaks kesksele stsenaariumile on olemas ka kõrgenenud riskid ja haavatavused, mis on seotud praeguses olukorras suurenenud ebakindlusega majanduse arengu suhtes, mida käsitletakse allpool. Majandusnäitajate analüüsil jõuti järgmistele temaatilistele järeldustele. ·2021. aastal jõudis enamiku liikmesriikide jooksevkonto peaaegu samale tasemele, mis oli 2019. aastal enne COVIDi kriisi, hoolimata jääkmõjust mõnes suure turismisektoriga riigis. Enamiku netovõlgnikest riikide jooksevkonto jäi alla taseme, mis soodustab kiiret korrigeerimist, samas kui mõned suured jooksevkonto ülejäägid kasvasid veelgi. Suured varade välispositsioonid enamasti vähenesid tänu kiiremale SKP kasvule, kuid on endiselt märkimisväärsed. Kogu 2022. aasta jooksul on oluliselt vähenenud nii jooksevkontode puudujääk kui ka ülejääk, mis on tingitud palju kõrgematest energiahindadest. Mõnel juhul kaasneb sellega energiavälise kaubandusbilansi vähenemine, kusjuures oma osa on vahetuskursi mõjul. Energiakriisi mõju leevendamiseks võetavad fiskaalmeetmed muudavad valitsemissektori ja erasektori netolaenuandmise ja -võtmise positsioonide suhtelist panust ning põhjustavad jooksevkonto puudujäägi suurenemist ja ülejäägi vähenemist. ·Tööjõu ühikukulude arengut on viimastel aastatel olnud raske tõlgendada tootlikkuse mõõtmise tõsiste häirete tõttu, kuid need on üldiselt kasvanud. Palgad tõusid mõnes riigis 2021. aastal tugevalt, mis viitab kulupõhise konkurentsivõime vähenemise ohule euroalal, eriti riikides, kus valitses pidev palgasurve juba enne pandeemiat. Mõnes riigis on tööturg eriti pingeline, mis võib osaliselt olla tingitud pandeemia spetsiifilisest mõjust. 2022. aastal on palgatõus kiirenenud ja tootlikkus ei suuda sellega sammu pidada, mis on toonud kaasa täiendava surve konkurentsivõimele, kuid suure inflatsiooni tõttu kodumajapidamiste reaalne kasutatav sissetulek hoopis väheneb. Inflatsioonipõhised reaalsed tegelikud vahetuskursid ei ole seni euroalal ühisraha odavnemise tõttu üldiselt kallinenud, kuid riikide vahel on märkimisväärseid erinevusi. Oma osa mängib energiahinnašoki erinev mõju hinnadünaamikale, mis tuleneb erinevustest energiaallikate jaotuses, energiaturgude struktuuris ja valitsuse toetuses. Alusinflatsioonil põhinevates tegelikes vahetuskurssides on ka märkimisväärseid erinevusi, kusjuures suurema hinnasurvega riigid on näidanud käesoleva aasta jooksul euroalaga võrreldes kallinemist. Väljaspool euroala asuvate riikide puhul toimub nii märkimisväärne odavnemine kui ka kallinemine, mis osaliselt kajastab nominaalse vahetuskursi erinevat dünaamikat, mis mõnel juhul, kuid mitte kõigil juhtudel on tingitud rahapoliitika kursist. ·2021. aastal suurenes euroala jooksevkonto ülejääk pandeemiaeelsele tasemele. Aastasisesed andmed näitavad 2022. aastal järsku langust, mis on peamiselt tingitud suurenenud impordist, kusjuures energiaimport on märkimisväärse hinnamõju tõttu kõige olulisem tegur. Selle tulemusena prognoositakse, et euroala jooksevkonto langeb 2022. aastal oluliselt ja jääb 2023. aastal üldiselt samaks, kuigi tegelik nõudlus püsib. Pandeemia ajal toimunud tööjõu ühikukulude muutuste tõttu on euroala välispositsioonide sümmeetriline kohandamine 2020. ja 2021. aastal ajutiselt seiskunud. Suurt positiivset ja suurt negatiivset rahvusvahelist netoinvesteerimispositsiooni omavate riikide puhul on kasv olnud üldjoontes sarnane. Alates 2022. aastast peaks sümmeetriline kohandamine taas algama ja jätkuma kogu prognoosiperioodi jooksul, kusjuures tööjõu ühikukulu kasvab kõige kiiremini mõnes ülejäägiga riigis. ·Ettevõtete võlakoormus vähenes 2021. aastal, kui majanduskasv taastus. Ettevõtteid iseloomustab suurem likviidsus, mis osaliselt maandab ettevõtete võlakoormusega seotud otseseid riske. Sellegipoolest on võlakoormus paljudes liikmesriikides endiselt märkimisväärne ja mõnel juhul isegi suurem kui enne pandeemiat. Ettevõtete võla osakaalu vähenemine SKPst toimub ka 2022. aastal, kuna majanduskasv on jätkuvate rahastamisvoogude tõttu positiivne, kuid seda võib takistada keeruline makromajanduslik olukord. Mõnes riigis algas 2022. aastal viivislaenude ja ettevõtete pankrottide arvu suurenemine. ·Eluasemehindade kasv kiirenes 2021. aastal enamikus liikmesriikides pärast aastatepikkust püsivat kasvu. Hinnad tõusid 2022. aasta esimesel poolel veelgi, kuid peaksid prognooside kohaselt langema. Kodumajapidamiste võla suhe SKPsse jätkas 2021. aastal langemist, kuid on endiselt kõrge ja ületab mõnes riigis pandeemiaeelset taset. Prognooside kohaselt väheneb see 2022. aastal jätkuvalt protsendina SKPst, kuid kodumajapidamiste intressikoormus tõenäoliselt suureneb. Väljaspool euroala on hüpoteeklaenude intressimäärad 2022. aasta jooksul märkimisväärselt tõusnud, samas kui euroalal on intressimäärade tõus piiratum, kuid eeldatavasti jätkuv. ·Valitsemissektori võla suhe SKPsse langes 2021. aastal peaaegu kõigis liikmesriikides, kuid jääb peaaegu kõigil juhtudel märkimisväärselt kõrgemaks 2019. aasta tasemest. Puudujäägid olid endiselt suured, kuid tugev majanduskasv langetas võlasuhet. Valitsemissektori võla suhe SKPsse langes 2022. aastal tänu jätkuvale majanduskasvule ja puudujäägi edasisele vähenemisele, hoolimata kodumajapidamistele ja ettevõtetele mõeldud suurtest toetuspakettidest, mis on seotud kõrgete energiahindadega. 2023. aasta väljavaated on riigiti erinevad, kuigi valitsemissektori võla suhe langeb suurima võlatasemega riikide hulgas veelgi. Uued poliitikameetmed energiakriisi mõju leevendamiseks võivad võlataset tõsta. Võla teenindamise kulud on pärast aastaid kestnud väga soodsaid tingimusi hakanud alates 2021. aastast rahastamistingimuste karmistumise tõttu suurenema. See on olnud kõige märgatavam euroalavälistes riikides, kus riigivõlakirjade tootluse vahed on suurenenud. ·Pangandussektor on hästi kapitaliseeritud ja osutunud pandeemia ajal vastupidavaks. Varasemate viivislaenude vähendamine jätkus nii 2021. kui ka 2022. aastal, kuid riikide ja pangandussektori vastastikuse sõltuvuse tekkimise võimalust ei saa välistada. Kuigi pankade kasumlikkus on taastunud, jääb see struktuurselt nõrgaks ja peaks intressimarginaalide suurenemisest hoolimata taas vähenema, kuna halvenevad majandusväljavaated mõjutavad varasid ja krediidiriske. 2021. aastal jätkus laenude andmine isegi pärast riigigarantiide aegumist ja makrotasandi usaldatavusnormide mõningast karmistamist. Oodata on viivislaenude arvu vähest suurenemist seoses pandeemia jooksul võetud toetusmeetmete tühistamise veidi hilinenud mõjuga ja praeguste halvenevate majandusväljavaadetega. Majanduskeskkonda arvestades on olemas konkreetsed riskid, mis võivad viia suurema tasakaalustamatuse tekkimiseni. Tekkida võivad eespool kirjeldatud stsenaariumidest ebasoodsamad stsenaariumid, mille tulemuseks on kas teravamad või pikemaajalisemad arengud, mis võivad takistada makromajanduslikku stabiilsust ja majanduse toimimist üldisemalt. ·Pikaleveninud energiakriis koos jätkuvalt suurte energiakuludega võib kaasa tuua suurema ja pikema majanduslanguse, mis suurendab nii otseselt kui ka kaudselt võlakoormust ning toob tarbijatele, töötajatele, ettevõtetele ja pangandussektorile kaasa rea järelmõjusid. Jätkuvalt suured energiakulud võivad viia mõne riigi jooksevkonto puudujäägi püsiva suurenemiseni, mis avaldab survet nende välispositsiooni jätkusuutlikkusele.

·Jõuline struktuurne ümberkujundamine, millega vähendatakse suurt sõltuvust eelkõige Venemaalt pärit fossiilenergiast, on positiivne, kuid sellega kaasnevad riskid ja kohandamiskulud. Väärtusahelate eemale nihkumine rohkem mõjutatud Euroopa ettevõtetest, mis seisavad silmitsi globaalselt kõrgemate sisendhindadega, võib vähendada kasumlikkust ja viia ettevõtete pankrottide arvu suurenemiseni, eelkõige asjaomastes sektorites ja piirkondades, ning tuua kaasa ekspordi osakaalu ja potentsiaalse kasvu vähenemise enam mõjutatud riikides. ·Riski ümberhindamine kogu maailmas võib kajastuda finantsturgudel, põhjustades ebastabiilsust ning suurendades riikide ja erasektori laenukulusid, võimalik et idiosünkraatilisel viisil. Halvemad majandustingimused on suurendanud haavatavust ja riske, mis on seotud juba olemasoleva tasakaalustamatusega. Hoolimata majandustegevuse järsust aeglustumisest peaks SKP nominaalkasv aitama vähendada võla suhet nii 2022. kui ka 2023. aastal, peamiselt inflatsiooni mõju tõttu. Väiksem majandusaktiivsus ja rangemad rahastamistingimused suurendavad siiski kõrge võlatasemega seotud riske. Viivislaenude ja pankrottide arvu kasv on risk nii ettevõtete kui ka kodumajapidamiste jaoks. Ettevõtted seisavad silmitsi tootmiskulude suurenemisega ja nende võime neid kulusid edasi kanda võib olla piiratud, kuna haavatavamad ettevõtted on sektoriliselt ja geograafiliselt koondunud. Kodumajapidamiste reaalne kasutatav sissetulek on enamikus riikides vähenenud, kusjuures palgakasv on väiksem kui inflatsioon, kuid suurem kui tootlikkuse kasv. Eluasemehindade kasvus toimub paljudes liikmesriikides korrektsioon, mis on seotud hüpoteeklaenude intressimäärade tõusu ja kasutatavale sissetulekule avalduva survega. Eluasemehindade jätkuvalt kiire kasv mõnes riigis tooks kaasa ohu kontrollimatuks hinnalanguseks, eriti kui sellega kaasnevad ujuva intressiga hüpoteeklaenud. Ettevõtete ja kodumajapidamiste stress võib vastastikku võimenduda ja levida kogu majandusse, millel on tagajärjed ka finantssektorile. Täiendavad meetmed haavatavamate kodumajapidamiste ja ettevõtete toetamiseks suunaksid osa energiakriisi kuludest valitsemissektorile ja suurendaksid valitsemissektori võlga, mis suure algse võla ja eelarvepuudujäägiga riikide jaoks võib olla eriti problemaatiline, mistõttu on vaja sihipäraseid ja ajutisi meetmeid ning ühiseid Euroopa lahendusi. Konkreetselt hindab komisjon uuesti kava „RePowerEU“ vajadusi. Lisaks takistavad kõrgemad intressimäärad ning väiksem või negatiivne SKP kasv valitsemissektori võla vähendamist, eelkõige suure võlakoormusega riikides. Sellel võib olla järelmõju teistele sektoritele ja negatiivne mõju majanduskasvule. Kuna tugev pandeemiajärgne majanduskasv seiskub, võivad tekkida uus tasakaalustamatus ja ühisest tarnešokist tulenevad erinevad hinnamõjud. Hoolimata sellest, et toormehindade tõus ja gaasivarustuskindluse riskid on ELi jaoks ühine šokk, on selle mõjus märkimisväärseid erinevusi. Kuigi inflatsioon hakkab eeldatavasti järk-järgult langema, võib seejuures toimuda järsk muutus eri riikide suhtelises hinna- ja kulutasemes. See võib kaasa tuua kulupõhise konkurentsivõime vähenemise, mille kõrvaldamine võib olla kulukas. Eelkõige puudutab see euroala riike ja riike, kus on tekkinud maksebilansi puudujääk, kuigi suurem inflatsioon suure jooksevkonto ülejäägiga riikides võib hõlbustada euroala tasakaalustamist. Mõnes euroalavälises riigis võib vääringu odavnemine säilitada kulupõhise konkurentsivõime, tasakaalustades mõningaid oluliselt kasvavaid tööjõukulusid, kuid võib inflatsiooni veelgi võimendada. Sellega võivad omakorda kaasneda rangemad rahastamistingimused, samas kui vääringu odavnemine suurendab ka välislaenude ja võla teenindamise kulusid. Euroala näitab lühiajaliselt mõningaid tasakaalustumise märke, kuid edaspidine üldine tulemuslikkus eeldab poliitikameetmete jätkuvalt tihedat kooskõlastamist. Mõningast tasakaalustamist euroala sees toetab tööjõu ühikukulude kiirem kasv mõnes netovõlausaldajariigis. Viimase aja jooksevkonto dünaamika, mis tuleneb negatiivsest välisšokist, toetab samuti tasakaalustamist, kuna netovõlausaldajariikide suured ülejäägid on vähenenud. Erinevused kõrgete energiahindade mõju leevendamiseks mõeldud poliitiliste sekkumiste ulatuses, mis nihutavad energiakriisi koormust ettevõtete, kodumajapidamiste ja avaliku sektori vahel, ning sihipäratute hinnameetmete esinemine tekitavad muret. Kõnealuste meetmete liik ja ülesehitus seoses nende mõjuga energianõudlusele ja -hindadele ning ühtlasi ka ettevõtetele ja kodumajapidamistele, võib kaasa tuua ülekanduva mõju ülejäänud euroalale ja seada ohtu võrdsed võimalused. Seepärast peavad meetmed olema sihipärased ja ajutised. Kooskõlastamata poliitikameetmed võivad suurendada erinevusi, takistada rahapoliitika ülekandekanaleid ja võimendada energiakriisi heterogeenset mõju. Käesolevas häiremehhanismi aruandes esitatud analüüs osutab vajadusele jälgida tähelepanelikult arenguid ja riske, mis on seotud ühiste suundumustega, mis mõjutavad nii liikmesriike, kus on juba olemasolev tasakaalustamatus, kui ka neid, kus on tekkinud uued probleemid. Venemaa Ukraina-vastase sõja tagajärjed koos üleilmsete tarneraskuste ja inflatsioonisurvega kujutavad endast ühiseid šokke, mis võivad ohustada makromajanduslikku stabiilsust, ELi majanduse toimimist tervikuna ja eelkõige euroala toimimist. Arvestades nende ühist olemust, tuleb neid käsitleda ühises raamistikus, et anda kontekst diferentseeritud riigipõhistele analüüsidele. Osana eelseisvate riigipõhiste põhjalike analüüside alusest viivad komisjoni talitused läbi põhjalikud temaatilised hindamised kolme praeguses etapis olulise küsimuse kohta. Need hindamised hõlmavad teemasid, mis on ühised paljudele liikmesriikidele. Hindamistes tehakse kindlaks riigipõhise analüüsi jaoks olulised ühised tegurid ja keskendutakse üksikasjalikumalt riikidele, mida käesolevas häiremehhanismi aruandes peetakse nendest probleemidest enim mõjutatuteks. Hinnangud esitatakse 2023. aasta alguses ka majanduspoliitika komiteele ning asjaomaseid liikmesriike kutsutakse ühtlasi üles andma oma panus aruteludesse. Selle põhjal koostatakse riigipõhised põhjalikud analüüsid Euroopa poolaasta kevadpaketis. Koostatakse järgmised teemadokumendid. ·Eluasemeturu arengut käsitlevas põhjalikus teemadokumendis vaadeldakse eluasemehindade arengu, hüpoteeklaenuturgude ja kodumajapidamiste võlaga seotud riske ja tegureid. Teemadokumendis keskendutakse Tšehhile, Eestile, Saksamaale, Ungarile, Lätile, Leedule, Luksemburgile, Madalmaadele, Portugalile, Slovakkiale ja Rootsile. ·Konkurentsivõime dünaamikat käsitlevas põhjalikus teemadokumendis hinnatakse energiakulude ülekandumise ulatust ja mõju inflatsioonile ning palkade arengut. Selles teemadokumendis keskendutakse Tšehhile, Eestile, Ungarile, Lätile, Leedule, Rumeeniale ja Slovakkiale. ·Välispositsiooni jätkusuutlikkust ja tasakaalu käsitlevas teemadokumendis vaadeldakse kaubandusbilansi vähenemist horisontaalse lähenemisviisi raames. Teemadokumendis keskendutakse Küprosele, Kreekale, Saksamaale, Ungarile, Lätile, Leedule, Madalmaadele, Portugalile, Rumeeniale ja Slovakkiale. Häiremehhanismi aruandes esitatud hinnangule tuginedes käsitletakse põhjalikes analüüsides ka täiendavaid probleeme ja riigipõhiseid küsimusi. See hõlmab praeguste suundumuste mõju 2022. aasta põhjalikes analüüsides kindlaks tehtud tasakaalustamatusele (Küpros, Prantsusmaa, Saksamaa, Kreeka, Itaalia, Madalmaad, Portugal, Rumeenia, Hispaania ja Rootsi). Käesolevas häiremehhanismi aruandes jõutakse järeldusele, et põhjalikud analüüsid on põhjendatud nende liikmesriikide puhul, kus esineb ülemäärane tasakaalustamatus või tasakaalustamatus. Liikmesriikide puhul, kus on varem tuvastatud ülemäärane tasakaalustamatus või tasakaalustamatus, hinnatakse 2023. aasta põhjalikes analüüsides, kas tasakaalustamatus süveneb või seda korrigeeritakse või see on juba korrigeeritud, et ajakohastada olemasolevaid hinnanguid ja hinnata võimalikke allesjäänud poliitikavajadusi. See kehtib Küprose, Prantsusmaa, Saksamaa, Kreeka, Itaalia, Madalmaade, Portugali, Rumeenia, Hispaania ja Rootsi puhul. Lisaks koostatakse põhjalikud analüüsid liikmesriikide kohta, millel on suur oht uue tasakaalustamatuse tekkeks. Põhjaliku analüüsi aluseks on temaatilised hindamisdokumendid, mis moodustavad analüüsi tausta. Häiremehhanismi aruandes jõutakse järeldusele, et põhjalikud analüüsid on õigustatud ka Tšehhi, Eesti, Ungari, Läti, Leedu, Luksemburgi ja Slovakkia puhul, mille suhtes ei ole eelmise tsükli jooksul põhjalikke analüüse tehtud, kuid kus võib esineda makromajandusliku tasakaalustamatuse oht. Diagramm 1. Künnisväärtust ületavate tulemustabeli näitajatega liikmesriikide arv Allikas: Eurostati ja komisjoni talituste arvutused (vt ka 2. lisa).

1. Makromajanduslik kontekst Pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse on ELi majandus jõudnud pöördepunkti, liikudes COVID-19 pandeemiast taastumiselt majanduskasvu aeglustumise ja inflatsioonisurveni. 2022. aasta alguseks olid peaaegu kõik ELi majandused teinud tasa 2020. aasta pandeemiaga kaasnenud SKP languse ja kasvasid jõudsalt. Pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse 2022. aasta veebruaris muutusid ELi majanduse väljavaated oluliselt. Komisjoni 2022. aasta sügisprognooside kohaselt peaks reaalkasv ELis vähenema 5,4 %-lt 2021. aastal 3,3 %ni 2022. aastal ja 0,3 %ni 2023. aastal, kusjuures tugev SKP kasv 2022. aasta esimeses pooles varjab praegust olukorra halvenemist (diagramm 1.1). () 2022. aasta septembriks saavutas inflatsioon ELis aastases võrdluses rekordilise 10,9 % taseme, pandeemiaeelne inflatsioonimäär jäi aga alla 2 %. Ainuüksi euroalal jõudis inflatsioon oktoobris kõigi aegade kõrgeimale tasemele (10,7 %). Eeldatavasti mõjutab hiljutine šokk rohkem neid ELi riike, mis sõltuvad oma energiavajadustes rohkem gaasist (diagramm 1.2 b). Tarbijate ja tootjate usaldus on suure ebakindluse tingimustes vähenenud. Rahastamistingimused on muutunud nähtavalt keerulisemaks, kuna rahandusasutused on hakanud poliitikat karmistama, et tulla toime suure inflatsioonisurvega, mis peaks jääma suhteliselt suureks ka 2023. aastal. Diagramm 1.1. SKP kasvu aeglustumine Allikas: Eurostat ja Ameco andmebaas. Riigid reastatud vastavalt 2023. aasta SKP reaalkasvu prognoosile. Inflatsiooni peamiseks tõukejõuks on olnud energiahindade tõus, kuid üldist hinnasurvet on laiendanud mitmed muudki tegurid. Pandeemia esimesele lainele järgnenud kiire üleilmne taastumine suurendas nõudlust energia ja muude kaupade järele ning tõstis nende hindu. See oli energiahindade tõusu esimene etapp. () ELis kaasnes sellega nõudlussurve, mis tulenes mahasurutud tarbimisest ja pandeemia ägedas faasis kogunenud kodumajapidamiste suurte säästude kasutamisest, mis tõi piirangute leevenedes kaasa sisenõudluse kiire kasvu. () Pärast ägedat varajast pandeemiaperioodi toetasid nõudlust ELis ka fiskaalstiimulid. Nõudlussurvega kaasnesid tarneraskused, mis avaldasid survet tööstuskaupade hinnatõusuks. Pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse 2022. aasta veebruaris tõi Venemaa gaasi Euroopasse tarnimise katkemine kaasa energiahindade tõusu, mis muutis energiahinnad THHI inflatsiooni peamiseks tõukejõuks (diagramm 1.2 a). Pandeemia ajal toimunud kodumajapidamiste sissetulekute areng sillutas teed tugevale taastumisele pärast piirangute kaotamist ning tööturutingimused hakkasid mõnes riigis ja sektoris karmistuma. 2020. ja 2021. aastal kaitsesid kodumajapidamiste sissetulekuid mitmesugused poliitikameetmed, sealhulgas tööhõive toetamise meetmed. Selle tulemusena suurenes 2019.–2021. aastal kodumajapidamiste reaalne kasutada olev tulu enamikus ELi riikides, kuigi erinevused olid märkimisväärsed. Samal ajal kogusid kodumajapidamised paljudes riikides pandeemia ajal netosääste, milles oli oma osa piiratud tarbimisvõimalustel. Kasutatava tulu suurem kasv 2021. aastal lubas kodumajapidamistel taluda laiemat hinnatõusu ilma nõudluse vähenemiseta, mis omakorda võimaldas mõnel mittefinantsettevõttel kõnealusel perioodil kasumit säilitada või isegi suurendada. () See mõju tõenäoliselt taandub, sest prognooside kohaselt 2022. aastal enamikus ELi riikides reaalne kasutada olev kogutulu väheneb (vt punkt 2.4). Töötus küll stabiliseerus poliitiliste meetmete abil, kuid üldine tööturu lõtk 2020. aasta jooksul suurenes. Alates sellest ajast on see vähenenud seoses nõudluse taastumise ja vabade ametikohtade järsu suurenemisega 2021. aastal. () Elanikkonna vananemisest tingitud tööealise elanikkonna pikaajaline vähenemine ja rändesuundumuste muutumine võis samuti põhjustada tööturgude pingestumist erinevates ELi riikides. Tööturu lõtk oli 2022. aasta teises kvartalis väike mitmes ELi riigis, kus alusinflatsioon oli kõrge (diagramm 1.2 d). Hoolimata ulatuslikest poliitikameetmetest energiahindade ohjeldamiseks, põhjustavad energiahinnad suurt majanduslikku survet ja ebakindlust. Energiahindade tõus kujutab endast kaubandustingimuste šokki, mis tekitab ELi majandusele kulusid. Kogu ELis on valitsused püüdnud piirata kõrgemate energiahindade koormust ettevõtetele ja kodumajapidamistele, jagades seda koormust ümber, kuid nad ei saa kõrvaldada üldist majanduslikku mõju. Meetmed on riigiti väga erinevad, alates hindade külmutamisest ja maksukärbetest kuni sissetulekutoetusteni, ning kaalutakse ka täiendavaid toetusi. Need meetmed ei suuda täielikult kompenseerida energiahinna tõusu kogu mõju kodumajapidamistele ja ettevõtetele, kelle kulud on palju suuremad, kuigi need varieeruvad suuresti sõltuvalt nende energiatarbimisest ja kõrgematest jaehindadest. Elektrihinna tõus ise on ELis olnud erinev, mitte ainult valitsuse poliitika tõttu, vaid ka riikide energiaallikate jaotuse ja lepingupõhiste kokkulepete ning sellega seotud elektrienergia hulgimüügihindade ülekandumise tõttu jaehindadesse. See kujutab endast olulist muutust kuludes ja suhtelistes hindades, mis võivad sõltuvalt probleemi kestusest ja intensiivsusest põhjustada märkimisväärseid ja püsivaid struktuurseid muutusi sektorite ja riikide vahel. Suur inflatsioonisurve on laienenud energiast kaugemale, millega kaasneb oht, et inflatsioonierinevused süvenevad. Alusinflatsioon on 2022. aastal märkimisväärselt suurenenud kõigis ELi ja euroala riikides, kusjuures osa inflatsioonisurve laienemisest kajastab kõrgemate energiahindade kaudset mõju. 2022. aasta alusinflatsioon on riigiti väga erinev, ulatudes ELi riikides 2,8 %st 11,5 %ni ja euroalal 2,8 %st kuni 9,8 %ni. Energiahinnašokile reageerivate poliitikameetmete heterogeensus kajastub mitmesugustes inflatsiooninäitajates, sealhulgas kaubanduse deflaatorites ja SKP deflaatoris. Kuigi energiainflatsiooni edasikandumine mängib oma rolli, on tõenäoliselt olulised ka muud tegurid, nagu tarnepuudujäägid ja mahasurutud nõudluse jääk. Palgakulude suurenemisest tulenev järelmõju ei ole veel nähtav, kuid võib mõnes ELi riigis tekkida. Eluasemehinnad on tõusnud väga kõrgele tasemele, mida on soodustanud pikaajalised tarneprobleemid, ja nende jätkuv tõus, hoolimata suurenevatest rahastamiskuludest, võib aja jooksul inflatsiooni veelgi kiirendada. Tarneahela kitsaskohad võivad väheneda, kuid piiravad jätkuvalt tarneid mitmes sektoris. Tarneahela häiretest tulenev surve 2022. aastal püsib, kuigi mõnes sektoris võib see surve väheneda. () 2022. aasta jaanuari/veebruari andmed, milles kajastuvad ostujuhtide indeksid (PMI) tarnijate tarneaegade kohta (SDT) ja dünaamiline faktoranalüüs, mis hõlmab muid näitajaid (tööde mahajäämus, tellimuste ja varude suhe, vahesisendite hinnad ning veokulud), näitavad, et kuigi tarneahela surve on endiselt ajalooliselt kõrge, on see ELis saavutanud haripunkti ja hakanud vähenema. 2022. aasta oktoobri PMI näitab jätkuvalt tarneaegade lühenemist ja nõudluse vähenemist, mis leevendab tarne kitsaskohti. () Ukrainas toimuva sõjaga seotud võimalikud häired võivad siiski põhjustada tagasilööke. Energiahindade tõus koos laiemate geopoliitiliste pingetega põhjustab märkimisväärseid häireid olulistes sektorites, näiteks energiamahukates tööstusharudes, ja piirab nende juurdepääsu kriitilise tähtsusega toorainetele. Sõltuvalt tarneahelas osalemisest võivad need arengud kaasa tuua ka erinevaid alusinflatsiooni arenguid kogu ELis. Vaatamata tööjõu ühikukulu suurenemisele mitmes riigis ei suuda nominaalpalgad üldiselt inflatsiooniga sammu pidada, mille tulemuseks on ostujõu vähenemine. 2022. aastal peaks töötasu töötaja kohta kasvama euroalal 4,2 % () ja tööjõu tootlikkus 1,2 %, mis tähendab tööjõu ühikukulu suurenemist 3 %. Tööjõu ühikukulu areng on aga riigiti erinev (diagramm 1.2 e). Eeldatakse, et nominaalpalgad ei suuda inflatsiooniga sammu pidada. See aitab kaitsta ettevõtteid tootmiskulude edasise suurenemise eest ja säilitada töökohti, kuid toob kaasa kodumajapidamiste ostujõu vähenemise. Ostujõu vähenemine mõjutab nõudlust ja suurendab haavatavate kodumajapidamiste bilansistressi riski. Rahapoliitika on hakanud normaliseeruma, mis suurendab rahastamiskulusid ja põhjustab varade hinnakorrektsioone. Tänavu juulis astus EKP pärast varaostu mahtude vähendamist veel ühe sammu oma poliitika normaliseerimise suunas, tõstes kolme põhilist intressimäära 50 baaspunkti võrra, andes märku edasisest normaliseerimisest ja kiites heaks ülekandemehhanismi kaitse instrumendi (TPI). Septembris ja oktoobris tõsteti intressimäärasid veelgi. Pankade suuremad rahastamiskulud on osaliselt kandunud üle kõrgematesse pangalaenude intressimääradesse, eelkõige kodumajapidamiste puhul, samal ajal kui varade hinnad on mõnel juhul langenud. Euroalal karmistusid krediidistandardid 2022. aasta teises kvartalis kõigi laenukategooriate puhul ning karmistumine jätkus ka kolmandas kvartalis, kuna laenuvõtjate riskid ebakindlas makromajanduslikus keskkonnas tekitavad muret. Euroala riigivõlakirjade tootlused on olnud volatiilsed ja tõusnud 2022. aastal märgatavalt, kuigi euroala riikide vaheliste nominaalsete intressimäärade oluliste erinevuste riski leevendab eeldatavasti TPI kasutuselevõtt. Rahandustingimused on karmistunud ka euroalavälistes liikmesriikides, sest euroalaväliste ELi riikide keskpangad on kõrge inflatsiooni tingimustes oma poliitikat karmistanud, mis on viinud valitsus- ja erasektori rahastamiskulude suurenemiseni. Euro nominaalne tegelik vahetuskurss on odavnenud ja muutused ELi euroalavälistes vääringutes on olnud erinevad. Euro on olnud 2022. aastal dollari suhtes märkimisväärselt volatiilne, kuid surve on olnud euro odavnemisele, kuna USA keskpank on rahapoliitikat karmistanud EKPst kiiremini. Eurot ohustavad ka Ukrainas toimuva sõjaga seotud geopoliitilised ja majanduslikud riskid, mis mõjutavad üksnes ELi, samal ajal kui dollar saab kasu turvalisust taotlevatest rahavoogudest, nagu tavaliselt ebakindluse ajal. Arvestades euroala liikmesriikide erinevat avatust ELi-välistele kaubandus- ja finantsvoogudele, kujutavad euro kursi liikumised iseenesest asümmeetrilisi šokke, mis võivad põhjustada erinevaid nominaalse tegeliku vahetuskursi muutusi, nagu on kirjanduses dokumenteeritud. () ELi euroalavälistest vääringutest on Tšehhi kroon märkimisväärselt kallinenud seoses rahapoliitika olulise karmistamisega ja sekkumisega vahetuskurssi (diagramm 1.2 c). Poola zlott ja eriti Ungari forint on hoolimata siseriiklikust rahapoliitika karmistamisest jätkuvalt odavnenud. 2022. aasta märtsis odavnesid mõlema riigi vääringud tugevalt seoses Venemaa Ukraina-vastase agressiooni ja ülemaailmsete finantstingimuste karmistumise tagajärjel suurenenud ebakindlusega. Horvaatia on jätkanud oma vääringu stabiliseerimist euro suhtes, samal ajal kui Taani on säilitanud oma pikaajalise seotuse euroga ja Bulgaaria kasutab euroga seotud valuutakomitee süsteemi. Pärast enam kui kaks aastat kestnud probleemideta osalemist vahetuskursimehhanismis on Horvaatia 2023. aasta jaanuaris valmis euroalaga liituma. () Rootsi kroon odavnes eelmisel aastal hoolimata rahapoliitika jätkuvast karmistamisest. Diagramm 1.2. Makromajanduslik kontekst Allikas: Eurostat ja AMECO andmebaas. Teksikast 1.1: Tööhõive ja sotsiaalareng Enne Venemaa sõjalist agressiooni Ukraina vastu toimus ELis tööturu jõuline taastumine. COVID-19st tingitud majanduslangusele järgnenud tugeva taastumisega kaasnes töökohtade loomine ja tööpuuduse vähenemine (diagramm 1.3 a). ELi töötuse määr (15–74-aastased) jõudis 2021. aasta lõpus 6,4%ni ja jätkas 2022. aastal langust, jõudes augustis ja septembris 6%ni, mis on madalaim määr enam kui kahe aastakümne jooksul. Üldine tööturu olukord paranes 2022. aastal jätkuvalt tänu majanduse täielikule avanemisele, epidemioloogilise olukorra paranemisele, mahasurutud nõudluse mõjule ja heale turismihooajale, mis järgnes liikumispiirangute kaotamisele. Tööhõive töötlevas tööstuses püsis siiski muutumatuna. Nõudluse kiire kasvu tõttu saavutas tööjõupuudus uue kõrgpunkti ja kuigi tööjõupuudus tekkis eri sektorites, suurenes see rohkem teeninduses kui töötlevas tööstuses. Tööhõive kasv oli peaaegu 1,5 % ning ELi (20–64-aastased) tööhõive määr jõudis 2021. aasta neljandas kvartalis 74,1 %ni, kuigi töötlevas tööstuses jäi see kahe protsendipunkti võrra alla pandeemiaeelset taset. Seevastu töökohtade loomine oli suhteliselt tugev vähem kontaktirohketes teenustes (nt tervishoid, avalik haldus ja IKT) ja ehituses (diagramm 1.3 b). Halvenevate majandusväljavaadete tõttu on tööturul oodata aktiivsuse vähenemist. 2022. aastal on tööturg püsinud vastupidavana, kuna majanduse taasavamine pärast liikumispiiranguid avaldas endiselt positiivset mõju. Energiahindade tõus kujutab endast edaspidi aga suurt ohtu ka tööturu jaoks. Kuigi kõrgemaid energiakulusid on tugevalt tunda energiast sõltuvamates sektorites, avaldab see järelmõju peaaegu kõigile sektoritele. Gaasihinnašoki mõju tööhõivele võib sõltuvalt riikide konkurentsivõimest olla erinev. Ökonomeetrilised hinnangud näitavad, et maagaasihinna 10 % tõus võib kahe aasta pärast vähendada toodangut 0,6 %, samal ajal kui tööhõive väheneks 0,3 % ja reaalpalk 0,2 %. () Mõju tööhõivele võib leevendada töötundide vähendamine töötaja kohta. Panus töötuse kasvu võib olla teenuste puhul suurem kui töötleva tööstuse puhul, kuna tööstuse puhul on tööjõuvarud tavalisemad, samal ajal kui tööhõive on majandustsükli jooksul reageerimisvõimelisem teenuste puhul, kus ajutiste töötajate osakaal on suhteliselt suurem. () ·Võrreldes 2021. aasta näitajaga vähenes töötuse määr 2022. aasta teises kvartalis kõigis riikides, eelkõige Kreekas (–2,5), Hispaanias (–2,3), Iirimaal (–1,9), Austrias (–1,8) ja Leedus (–1,6 protsendipunkti). Erinevus kõrgeima (Hispaania, 12,5 %) ja madalaima (Tšehhi, 2,4 %) töötuse määra vahel langes 10,1 protsendipunktini, mis on väikseim erinevus alates 2008. aasta oktoobrist. ·2021. aastal taastus tööhõive (20–64-aastased) kiiresti ja ületas pandeemiaeelse taseme. Aastatel 2020–2021 täheldati suurimat kasvu Kreekas (4,3), Iirimaal (2,8), Poolas (2,7), Hispaanias (2) ja Luksemburgis (2 protsendipunkti). Tööhõive määr langes ainult Lätis (–1,6 protsendipunkti). 2022. aasta esimeses pooles tõusis tööhõive määr jätkuvalt kõigis riikides, eelkõige Iirimaal (2022. aasta esimesel poolel keskmiselt +3,6 protsendipunkti võrreldes 2021. aasta näitajaga) ja Kreekas (2022. aasta esimesel poolel keskmiselt +3,8 protsendipunkti võrreldes 2021. aasta näitajaga). ·2022. aasta teises kvartalis jäi tööhõive töötlevas tööstuses mõnedes liikmesriikides (sealhulgas Bulgaarias, Rumeenias, Hispaanias, Poolas, Slovakkias ja Saksamaal) suuresti allapoole pandeemiaeelset taset. Diagramm 1.3. Tööhõive, töötus ja tööjõupuudus Allikas: Euroopa Komisjoni talitused

2. Tasakaalustamatus, riskid ja kohandamine: peamised arengujooned 2.1. Välissektor Enamiku liikmesriikide jooksevkontod näitasid 2021. aastal väikesi või mõõdukaid muutusi, mis olid aastatagusest muutusest sageli vaid osaliselt vastassuunalised. Eelkõige aitas reisibilansi taastumine kaasa jooksevkonto osalisele paranemisele mõnedes suurtest netovõlgnikest riikides. Hoolimata olukorra paranemisest jäi mõne sellise ELi riigi jooksevkonto 2021. aastal suurde puudujääki ning nende rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon endiselt väga negatiivseks. Samal ajal mõni suur jooksevkonto ülejääk suurenes, jõudes pärast väikest langust 2020. aastal peaaegu 2019. aasta tasemele. Üldiselt ületas mõne riigi jooksevkonto suur ülejääk märkimisväärselt seda, mida saab selgitada põhinäitajatega. () Mõnes teises riigis toimus väike langus ja mõnel juhul oli saldo oluliselt väiksem kui 2019. aastal (diagramm 2.1.1 a). Jooksevkonto saldo väheneb 2022. aastal tugevalt peamiselt kõrgete energiahindade tõttu (diagramm 2.1.1 a). Kaks kõige olulisemat jooksevkonto muutuste liikumapanevat jõudu 2021. ja 2022. aastal on olnud energiakaubandusbilansi vähenemine () ning rahvusvaheliste reiside taastumine, mis on mõjunud vastupidises suunas. Turismi taastumine on peamiselt kasulik netovõlgnikest riikidele, kuid see on endiselt üksnes osaline. Enamikus riikides, mis sõltuvad tugevalt turismiekspordist, on reisibilansi näitajad endiselt madalamad kui enne pandeemiat, kuigi andmed ei ole veel saabunud peamise turismihooaja kohta 2022. aasta kolmandas kvartalis. Lisaks ületab reisibilansi paranemist sageli kõrgete energiahindade mõju, mis puudutab peaaegu kõiki riike (diagrammid 2.1.3 d ja e). Mitmes riigis halveneb 2022. aastal märkimisväärselt ka muude kui energiatoodete kaubandusbilanss. Mõnel juhul on selle põhjuseks vastupidav sisenõudlus. Üldine mõju on jooksevkontode märkimisväärne langus 2022. aastal, kusjuures mitmes eelmistel aastatel ülejäägiga riigis on tekkinud puudujääk. 2023. aasta prognoos näitab jooksevkonto mõningast kasvu paljudes, kuid mitte kõigis ELi riikides, kuid sageli on see selgelt väiksem kui 2022. aastal registreeritud langus. SKP tugev nominaalkasv 2021. aastal aitas vähendada nii negatiivset kui ka positiivset rahvusvahelist netoinvesteerimispositsiooni. 2021. aastal vähenes tugev nimetaja muutuse mõju tänu majanduskasvu märgatavale taastumisele, kuid see ei kõrvaldanud alati täielikult 2020. aastal toimunud rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni hajuvust (diagramm 2.1.1 b ja diagramm 2.1.3 a). See suundumus on jätkunud ka 2022. aastal ning suurtest netovõlgnikest riikide rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni suhe SKPsse on sageli veelgi märkimisväärselt paranenud, kuigi enamik neist jääb allapoole rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni usaldatavuskünniseid. () Enamikus neist netovõlgnikest riikidest on hiljutised jooksevkonto näitajad allpool taset, mis soodustab nende negatiivsete varude kiiret korrigeerimist, mida kajastab jooksevkonto, mis on vajalik konkreetse rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni eesmärgi saavutamiseks, isegi kui see on Hispaania ja Portugali puhul vaid veidi nii (diagrammid 2.1.1 a ja b). Samas on mitme netovõlausaldajariigi rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon jäänud märkimisväärselt suuremaks, kui majanduse põhinäitajad lubaksid arvata. Sektoritest vähenevad 2022. aastal kodumajapidamiste netolaenuandmise positsioonid, mis on tingitud ostujõu vähenemisest. 2021. aastal iseloomustasid enamikus liikmesriikides netolaenuandmise/-võtmise positsioone valitsuste netolaenuvõtmine ja erasektori, nii kodumajapidamiste kui ka ettevõtete, positiivne netolaenuandmine (diagramm 2.1.3 b). Pandeemiakriisi leevendamiseks 2020. aastal rakendatud erakorraline eelarvetoetus vähenes veidi, mis suures osas tasakaalustas erasektori netolaenuandmise positsiooni väikest vähenemist. Eeldatakse, et 2022. aastal jääb eelarvetoetus kehtima, isegi kui enamikus liikmesriikides jätkub arvatavasti valitsemissektori netopositsiooni edasine paranemine (diagramm 2.1.3 c). Samal ajal domineerib eeldatavasti kodumajapidamiste netolaenuandmise vähenemine, mis aitab enamikul juhtudel kaasa netolaenuvõtmise/laenuandmise positsiooni vähenemisele. Diagramm 2.1.1. Jooksevkonto saldod ja rahvusvahelised netoinvesteerimispositsioonid Allikas: Eurostat ja komisjoni talituste arvutused. Kõrgest inflatsioonist tingitud üleilmne rahapoliitika karmistumine ning suurenenud geopoliitilised riskid võivad mõjutada mõnede euroalaväliste liikmesriikide välisrahastamise tingimusi. Nagu märgitud punktis 1, on nii pandeemia kui ka hiljuti suurenenud ebakindlus Venemaa agressiooni tõttu Ukrainas toonud kaasa muutusi mõne euroalavälise valuuta kursis ning odavnenud on nii Poola zlott kui ka Ungari forint. Kui peaksid tekkima välise (re)finantseerimise riskid, oleksid vähem ohustatud need riigid, kellel on märkimisväärsed välisvaluutareservid, ning need riigid, kus välisvood on tugevalt ülejäägis. Selles kontekstis on oma roll nii era- kui ka valitsemissektori välisrahastamise vajadustel (vt valitsemissektorit käsitlev punkt 2.6). Euroala jooksevkonto ülejääk väheneb 2022. aastal järsult. Energiakulud on euroala jooksevkonto märkimisväärse aastase vähenemise peamine tegur (diagramm 2.1.2 a). Alates 2021. aastast on üleilmsed tarneprobleemid toonud kaasa ka muude kaupade impordihindade märkimisväärse tõusu. See kajastub euroala kaubandusbilansis Hiinaga, mis suhtena SKPsse on võrreldes 2019. aastaga vähenenud rohkem kui ühe protsendipunkti võrra. Suur varude import Hiinast ja kõrged impordihinnad selgitavad osaliselt eelkõige Saksamaa kaubandusbilansi ülejäägi tugevat vähenemist. Lisaks sellele väheneb üleilmne nõudlus Euroopa ekspordi järele, kuna majanduse aeglustumine Hiinas ja rahapakkumise karmistumine USAs mõjutavad nõudlust mitte ainult nende kahe kaubanduspartneri, vaid ka enamiku arenevate turgude puhul. Nagu märgitud punktis 1, on euro märkimisväärselt odavnenud, eelkõige USA dollari suhtes. See mõjutab euroala kaubandusbilanssi, kuna dollaris nomineeritud impordi osakaal, eriti energiakaupade puhul, ületab suuresti dollarites nomineeritud eksporti. Tulu dollarites nomineeritud välisvaradest, samuti kaupade vahendamisest ja üleilmsest toorainekaubandusest saadud tulu on siiski mõnevõrra leevendanud kaubandustingimuste šoki üldist mõju maksebilansile. Euroala kaubandusbilansi vähenemine 2022. aastal on tingitud kaubandustingimuste šokist ning tegelik nõudlus on jäänud tugevaks. Kaubandustingimuste šokk, mis on 2022. aastal toimunud energia impordihindade märkimisväärse tõusu ja euro nõrgenemise tõttu, on põhjustanud euroala nominaalse kaubandusbilansi ja jooksevkonto vähenemise (diagramm 2.1.2 b). Reaalväärtuses, st püsivhindades mõõdetuna peaks kaubandusbilanss 2022. aastal mõnevõrra suurenema, sest reaalne kogunõudlus peaks kasvama veidi vähem kui SKP. Prognooside kohaselt ületab nõudluse tegelik kasv 2022. aastal suurtes netovõlausaldajariikides toodangu kasvu ja on vähendanud nende panust euroala jooksevkonto ülejääki (diagramm 2.1.2 b). See suundumus peaks 2023. aastal jätkuma. Mitu netovõlgnikust riiki parandas oma reaalset kaubandusbilanssi, kuna nõudlus ei pidanud sammu taastuva SKP kasvuga. 2022. aasta reaalse kaubandusbilansi stabiilsuse taga on väiksemate riikide kogusumma, mis tasakaalustab euroala suurima panustaja Saksamaa tegeliku bilansi langust. 2023. aastaks prognoositakse euroala kaubandusbilansi (sh selle koosseisu) üldist stabiilsust, kuid see on väga ebakindel. Tarneahela kitsaskohad ja impordihinnad 2023. aastal tõenäoliselt mõnevõrra vähenevad, kuid peaksid jätkuvalt koormama euroala kaubandusbilanssi. Üleilmse nõudluse vähenemine pärsib ekspordiväljavaateid, kuid võib mõningast leevendust tuua toorainehindadele. Selle tulemusena peaks ka mõju kaubandustingimustele mõnevõrra vähenema, mis tähendab euroala üldise kaubandusbilansi mõningast paranemist. Sisenõudluse kasv jääb 2023. aastal euroala välisbilansi dünaamika peamiseks teguriks. Välisbilansi koosseisu osas prognoositakse, et suurte netovõlausaldajariikide panuse vähenemine jätkub. Diagramm 2.1.2. Euroala jooksevkonto ja kaubandusbilanss Allikas: Euroopa Komisjoni talitused Riikide tasandil tuleks esile tõsta järgmisi arengusuundi. ·2021. aastal jäi nelja liikmesriigi jooksevkonto saldo kolme aasta keskmiste põhjal allapoole tulemustabeli alumist künnisväärtust –4 % SKPst. Need riigid olid Küpros, Kreeka, Iirimaa ja Rumeenia. Samal ajal ületas kolme liikmesriigi keskmine ülemist künnisväärtust 6 % SKPst. Need riigid olid Taani, Saksamaa ja Madalmaad. Mis puudutab rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni näitajaid, siis kümne liikmesriigi puhul jäid need allapoole tulemustabeli künnisväärtust -35 % SKPst. Need riigid olid Horvaatia, Küpros, Kreeka, Ungari, Iirimaa, Poola, Portugal, Rumeenia, Slovakkia ja Hispaania. ·Mõnede suurtest netovõlgnikest riikide, näiteks Küprose ja eelkõige Kreeka jooksevkontod püsisid märkimisväärses puudujäägis, kuigi Küprose olukord on mõõdukalt paranenud. Kui Hispaania väike ülejääk veidi suurenes, siis Portugali mõõdukas puudujääk jäi 2021. aastal peaaegu samaks. Kõnealustes riikides, välja arvatud Hispaania, jääb jooksevkonto allapoole majanduse põhinäitajatest tulenevat taset, kuigi erineval määral. 2022. aasta kahes esimeses kvartalis toetab rahvusvaheliste reiside tugev taastumine koos sektori hinnatõusuga oluliselt nende riikide reisibilansi ülejääki, eriti Portugali ja veidi vähemal määral ka Küprose, Kreeka ja Hispaania puhul, kusjuures peamise turismihooaja ehk kolmanda kvartali andmeid veel ei ole. Siiski on käesoleval aastal tervikuna oodata nende riikide (v.a Hispaania) jooksevkonto näitajate halvenemist, mis kajastab peamiselt energiabilansside halvenemist. Nende riikide selgelt negatiivne rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon on paranenud peamiselt tänu tugevale nominaalsele majanduskasvule, kuid Kreeka puhul on paranemist mõnevõrra nõrgendanud väärtuse hindamise negatiivne mõju.

·Ungari ja Rumeenia jooksevkonto puudujääk on väga suur ja aastate kõrgeimal tasemel. Niigi suure puudujäägiga Rumeenia jooksevkonto halvenes 2022. aastal jätkuvalt, ilma et järgmisel aastal oleks oodata märkimisväärset paranemist. Ka Ungaris võib täheldada märgatavat halvenemist ning 2023. aastaks on oodata vaid kerget paranemist, mis näitab üht järsemat halvenemist energiabilansis. Ungari forinti odavnemine suurendab muret selle riigi välissektori arengu pärast. Kummagi riigi puhul on rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon selgelt negatiivne, kuid olulise osa sellest moodustavad välismaised otseinvesteeringud. See muudab nende rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni ilma makseviivituse riskita instrumentideta (NENDI) soodsamaks. ·Lätis, Maltal ja Slovakkias oli jooksevkonto 2021. aastal märkimisväärses puudujäägis. Paljudel juhtudel prognoositakse 2022. ja 2023. aastaks olukorra märkimisväärset halvenemist. Tšehhis, Bulgaarias ja Poolas prognoositakse 2021. aasta mõõduka jooksevkonto puudujäägi suurenemist. Zloti odavnemine suurendab muret Poola välissektori arengu pärast. Prognooside kohaselt jõuavad Belgia ja Leedu 2022. aastal märkimisväärsesse puudujääki. Slovakkias ja Leedus on halvenenud energiabilansi tõttu kaubandusbilanss kõige rohkem kannatanud. Slovakkia puudujääk peaks veelgi suurenema, ületades pandeemiaeelse taseme. Poola ja Slovakkia puhul, kus rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon on selgelt negatiivne, ning ka teiste Kesk- ja Ida-Euroopa liikmesriikide puhul moodustavad välismaised otseinvesteeringud märkimisväärse osa nende väliskohustustest. Sellest tulenevalt on nende rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon ilma makseviivituse riskita instrumentideta soodsam. ·Taani, Saksamaa, Madalmaade ja Rootsi suured ülejäägid ületavad endiselt nende jooksevkonto norme. Kuigi nendes riikides (v.a Rootsi) jooksevkonto ülejääk 2021. aastal suurenes, peaks see 2022. aastal märkimisväärselt vähenema. Eelkõige on Saksamaa, Madalmaade ja Rootsi jooksevkontod märkimisväärselt vähenenud, rohkem kui energiabilanss on halvenenud. Taani ülejääk on aasta esimesel poolel suurenenud, kuid üldiselt prognoositakse 2022. aastaks vähenemist. Madalmaade, Taani, Saksamaa ja Belgia rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon ületab oluliselt majanduse põhinäitajatest tulenevaid tasemeid. Diagramm 2.1.3. Välissektor: valitud diagrammid Allikas: Euroopa Komisjoni talitused 2.2. Konkurentsivõime Tööjõu ühikukulu kasvas 2020.–2021. aastal kiiremini kui pandeemiaeelsel perioodil ja selle kasv kiireneb 2022. aastal veelgi. Enamikus liikmesriikides täheldati 2020. aastal tööjõu ühikukulu olulist suurenemist, mis oli tingitud tootlikkuse näitaja automaatsest langusest, kuna töökohtade säilitamise kavadega leevendati tööhõive vähenemist hoolimata märkimisväärselt väiksemast toodangust. 2021. aastal see suundumus osaliselt pöördus, sest tootlikkuse taastumine tõi kaasa kas tööjõu ühikukulu vähenemise või selle kasvu märgatava aeglustumise peaaegu kogu ELis (diagramm 2.2.1 a). Prognoositakse tööjõu ühikukulu suurenemist sel ja järgmisel aastal, mõnel juhul oluliselt (diagramm 2.2.1 b). Tööjõu ühikukulu suurenemine on eeldatavasti tingitud töötaja kohta makstava nominaalse töötasu järsust suurenemisest, mis peaks märkimisväärselt ületama reaalse tööjõu tootlikkuse kasvu peaaegu kõigis ELi riikides (diagrammid 2.2.3 a ja b), sageli madala ja üha väheneva töötuse tingimustes. Mõnel juhul võib see kujutada endast selliste suundumuste jätkumist, mis põhjustasid enne COVID-19 kriisi muret võimaliku ülekuumenemissurve pärast. Kuna majanduse kasvutempo aeglustub, on tootlikkuse kasv väiksem ja tööjõu ühikukulude kahanemine võrreldes hiljutisega väiksem. Reaalse vahetuskursi dünaamika ei ole üldiselt veel olnud märkimisväärne, kuigi esineb erinevusi, eriti väljaspool euroala. Ühtlustatud tarbijahinnaindeksil põhinevate reaalsete tegelike vahetuskursside (RTVK) muutused jäid 2021. aastal tagasihoidlikuks, kuigi väikest langust täheldati rohkemates riikides kui 2020. aastal. Samuti oli kolme aasta jooksul kuni 2021. aastani THHI-põhises ja SKP deflaatori põhises reaalses tegelikus vahetuskursis vähe muutusi (diagramm 2.2.3 c). 2022. aastal on nominaalne tegelik vahetuskurss (NTVK) seni langenud peaaegu kõigis euroala liikmesriikides, kajastades euro odavnemist, samas kui THHI-põhise reaalse tegeliku vahetuskursi muutused on jäänud mõõdukaks, välja arvatud vähestel juhtudel, mil inflatsioon oli palju kõrgem kui mujal või kui nominaalne tegelik vahetuskurss on langenud järsemalt (diagramm 2.2.3 e). Mõnes euroalavälises riigis on reaalse tegeliku vahetuskursi muutused aasta jooksul olnud märgatavamad. SKP deflaatori põhine reaalne tegelik vahetuskurss ei näita enamikus liikmesriikides tugevaid märke hindade konkurentsivõime halvenemisest, kuigi riigiti võib täheldada mõningast erinevust (diagramm 2.2.3 d). Edaspidi võib tekkida probleeme euroalasiseste reaalsete tegelike vahetuskurssidega, kuna inflatsioonimäärad on erinevad ja euro nominaalse vahetuskursi muutustest tulenevad riskipositsioonid euroala eri riikides ei ole ühesugused. Euroalavälistes riikides on oodata suuremat ebaühtlust, mis osaliselt kajastab nominaalse vahetuskursi erinevat dünaamikat. Kui kõrged ja riigiti erinevad inflatsioonimäärad püsima jäävad, ohustab see konkurentsivõimet ning sellega kaasnevad eriti suured riskid euroalal. Nagu on kirjeldatud 1. jaos, ei ole inflatsioonimäärad mitte ainult kõrged, vaid väga erinevad, sealhulgas euroalal. See on üldiselt tingitud sellest, et majanduse energiamahukus ei ole eri riikides ühetaoline ning seda mõjutab valitsuse meetmete ulatus ja ülesehitus. Hoolimata asjaolust, et inflatsioon on suures osas tingitud energiakulude suurenemisest ja peaks langema, ohustab inflatsioonimäärade erinevus konkurentsivõimet kahest aspektist. Esiteks ei pruugi energiahinnad naasta oma varasemale tasemele, vaid võivad stabiliseeruda kõrgemal tasemel. See tähendaks suuri kulusid konkreetsetele sektoritele, näiteks energiamahukatele tööstusharudele. Kui need kulud muutuvad püsivaks, oleks riikides, kus energiakulude otsese mõju tõttu on inflatsioon kõrgem, alaliselt kõrgem hinnatase. Sellel suhtelisel kasvul võib olla negatiivne mõju nende riikide konkurentsivõimele ja sellega võib kaasneda ettevõtete ümberpaigutamise oht, mille tulemusel võib ekspordi osakaal ja potentsiaalne majanduskasv haavatavamates riikides väheneda. Aja jooksul võib see tingida vajaduse muuta ärimudelit ja tuua kaasa kulukad struktuurimuutused. Teiseks võivad inflatsioonierinevused põhjustada lisaks energiahindadele ka muude hindade tõusu. Riikidevahelised erinevused ei kajastu mitte ainult üldises inflatsioonimääras, vaid on järjest enam seotud ka alusinflatsiooniga. Tekstikastis 2.2.1 käsitletakse riski, et sellised erinevused võivad jääda püsima ja tuua kaasa ka muude näitajate, sh palkade kasvu. Erinevuste suurenemine võib tugevdada reaalset vahetuskurssi, mis omakorda vähendab konkurentsivõimet. Sellest tulenevad suhtelised muutused konkurentsivõimes võivad euroalal tasakaalu taastada, juhul kui konkurentsivõime riikides, kus see enne oli nõrgem, kasvab kiiremini, võrreldes teiste riikidega. Praegu ei mõjuta kõige märkimisväärsemad erinevused inflatsioonis siiski kokkuvõttes ei suuri netovõlausaldajaid ega netovõlgnikke. Lisaks võivad ebaühtlased inflatsiooniootused mõnel juhul suurendada euroala haavatavust, kui mõnes riigis põhjustavad liiga madalad eeldatavad reaalintressimäärad võlgade ülemäärast kuhjumist. Väljaspool euroala kaasnevad valuuta nõrgenemisega muud riskid, näiteks seoses välislaenamise ja võla teenindamise kuludega. Praegust olukorda, kus inflatsioonierinevused suurenevad, ei saa samastada ülemaailmsele finantskriisile vahetult eelnenud olukorraga, kuid see võib siiski kaasa tuua makromajandusliku tasakaalustamatuse ohu. Finantskriisi eel tingis kõrge inflatsioon mõnes euroala riigis tsükli, kus madalad reaalintressimäärad põhjustasid ülemäärase nõudluse ja võlgade kuhjumise, mis soodustas reaalse vahetuskursi kallinemist. Seekord on aga majandust tabanud šokk peamiselt kuludest ajendatud ja majanduse kokkutõmbumiseni viinud energiašokk, mitte majanduse laienemisest tingitud šokk. Kuigi praegu võib kõrge inflatsioon kõige enam mõjutatud riikides aidata hoida reaalintressimäärad madalana ja lähiajal leevendada suurematest energiaarvetest tingitud negatiivsemat mõju nõudlusele, võib hindade või palkade püsiv tõus raskendada inflatsiooni vähendamise pingutusi ja tuua kaasa konkurentsivõime vähenemise, mis võib pärssida majanduskasvu. Diagramm 2.2.1. Tööjõu ühikukulu Allikas: AMECO andmebaas; 2022. ja 2023. aasta andmed pärinevad Euroopa Komisjoni 2022. aasta sügisesest majandusprognoosist. Andmed kajastavad töötajate ja tööle palgatud isikute arvu. Ekspordi turuosa 2021. aasta muutused kajastavad COVID-19 kriisi mõjude osalist tagasipööramist, kuid tõenäoliselt lähitulevikus see peatub, arvestades suuremaid energiakulusid ja kaubanduse aeglustumist. Pandeemia mõjul vähenes suure rahvusvahelise turismi sektoriga riikide ekspordi turuosa – mitmel sellisel riigil on negatiivsem välispositsioon –, ning suurenes mitme netovõlausaldajariigi ekspordi turuosa võrreldes kriisieelse tasemega. Prognooside kohaselt väheneb 2023. aastal enamikus ELi riikides ekspordi osakaal, mida mõjutab negatiivselt eriti suur energiakulude kasv Euroopas, kusjuures oma osa mängivad ka mõned tarneahela häired. Teatavate märkimisväärse tootmissektoriga netovõlausaldajariikide puhul prognoositakse tugevamat mõju. Konkurentsivõime muutused on taas üldiselt soodustanud välispositsioonide sümmeetrilisemat tasakaalustamist euroala piires. (Diagramm 2.2.3 f). Tööjõu ühikukulude suundumused on netovõlgnikest riikides mõnevõrra tagasihoidlikumad kui netovõlausaldajariikides. Inflatsiooni ja eelkõige alusinflatsiooni suundumus on siiski olnud kas üldjoontes sarnane või mõnikord piiratum netovõlausaldajariikides, mis võib tasakaalustamist edaspidi pidurdada, välja arvatud juhul, kui palkade areng on tööturu lõtku tõttu jätkuvalt ebaühtlane. Kuigi netovõlausaldajatest riigid saavad euro odavnemisest üldiselt rohkem kasu, arvestades nende suuremat osakaalu euroalavälises kaubanduses, viitab ekspordi turuosade dünaamika käesoleval juhul välisele tasakaalustamisele, kuna netovõlgnikest riigid saavad tagasi osa kaotatud eksporditurust, samas kui netovõlausaldajate turuosad peaksid edaspidi vähenema. Riikide tasandil tuleks esile tõsta järgmisi konkurentsivõime arengusuundi: ·Tööjõu ühikukulu kasv kolme aasta jooksul kuni 2021. aastani ületas tulemustabeli künnisväärtust 15 liikmesriigis: Austria, Bulgaaria, Tšehhi, Eesti, Ungari, Läti, Leedu, Luksemburg, Malta, Madalmaad, Portugal, Rumeenia, Sloveenia, Slovakkia ja Hispaania. THHI-põhise reaalse tegeliku vahetuskursi puhul olid kolme aasta muutused piiratumad ja ükski liikmesriik ei ületanud tulemustabeli künnisväärtusi. 2021. aastal jäid ekspordi turuosa viieaastased muutused Prantsusmaal, Itaalias ja Hispaanias tulemustabeli künnisväärtusest allapoole. Kui Prantsusmaal oli langus tingitud peamiselt kaupade ekspordi osakaalu vähenemisest, siis Hispaanias ja Itaalias põhjustas languse teenuste ekspordi osakaalu vähenemine. Kõigis kolmes riigis oli eespool nimetatud langus kõige märgatavam 2020. aasta pandeemia ajal. ·Kulusurve on mitme aasta jooksul olnud mõnes riigis tuntav ja see kasvab või ei vähene piisavalt, sealhulgas Bulgaarias, Tšehhis, Eestis, Ungaris, Lätis, Leedus, Luksemburgis, Rumeenias ja Slovakkias. See oli tavaliselt omajagu suur juba enne COVID-19 kriisi ning enamikul juhtudel jätkus see ka 2021. aastal ja 2022. aasta esimesel poolel suhteliselt pingelise tööturu tingimustes. Prognooside kohaselt on tööjõu ühikukulu kasv enamikus neis riikides kiire või kiireneb järgmisel aastal veelgi. Mitmed neist seisavad silmitsi konkurentsivõimele avalduvate lisariskidega, mis on tingitud inflatsiooni kiirenemisest ja sellest, et inflatsioon on palju suurem kui ülejäänud ELis ja teistes euroala riikides. Kuigi enamiku nende riikide puhul prognoositakse, et reaalne tegelik vahetuskurss 2023. aastal odavneb, on Slovakkia puhul oodata kerget kallinemist. ·Maltal ja Sloveenias on olnud sarnane mõju nagu eespool nimetatud riikides COVID-19-eelsel perioodil, kuid konkurentsivõime võimalik vähenemine ei tekitanud 2021. aastal suuri probleeme, kui üldse, ja eeldatavasti on see nii ka sel aastal. Belgias ja Poolas peaksid tööjõu ühikukulud sel ja järgmisel aastal oluliselt suurenema. Seevastu Itaalias on tööjõu ühikukulu kasv olnud ja on prognooside kohaselt ka edaspidi tagasihoidlikum, mis osutab konkurentsivõime väikesele suhtelisele kasvule. ·Mure kulupõhise konkurentsivõime pärast on vähenenud teatavates suurtest netovõlgnikest riikides, sealhulgas Küprosel, Kreekas, Portugalis ja Hispaanias. Eelkõige on seal tööjõu ühikukulu kasvanud veidi vähem kui kaubanduspartnerite ja ülejäänud euroala puhul.

Tekstikast 2.2.1: Inflatsiooni ja konkurentsivõime vähenemise võimalik püsimajäämine Kõrge ja riigiti erinev inflatsioon, mida on kogu ELis täheldatud alates 2021. aasta lõpust, võivad kahjustada konkurentsivõimet, eriti kui need jäävadki püsima. Kui palkade kogutõus kompenseerib täielikult või osaliselt töötajate ostujõu vähenemise, kajastub selline palgatõus kõrgemates tööjõu ühikukuludes, välja arvatud juhul, kui seda tasakaalustab tootlikkuse kasv. Selline tööjõu ühikukulu tõus võib seejärel kaasa tuua järelmõju ja ohu, et tulevikus on inflatsioon kõrgem. () Võib tekkida ebaühtlus euroala liikmesriikide konkurentsivõimes, kui inflatsioonišokk on riigiti väga erinev või kui inflatsioonišoki järelmõju on väga ebaühtlane. Kui palgatõusu ootustes võetakse arvesse, et inflatsioon tõenäoliselt aeglustub, on palga- ja hinnaspiraali risk endiselt piiratud. Komisjoni 2023. aasta euroala aruandes käsitletakse inflatsiooniootuse rolli palgatõusus. () Järsult kerkivad energiahinnad moodustavad suure osa hinnataseme tõusust enamikus liikmesriikides. Kui aga inflatsioon mõjutab lisaks energiahindadele suuresti ka muid kaupu ja teenuseid, langeb elatustase, välja arvatud juhul, kui sissetulekute kasv inflatsiooniga sammu peab, isegi kui energiahinnad langevad. Üldiste hinnaindeksite energia- ja toidukomponendid võivad olla üsna volatiilsed ning rahapoliitika otsused neid eriti ei mõjuta, sest tavaliselt mõjutavad neid tugevalt rahvusvahelised turud, vähemalt pikemas perspektiivis, st kui puudub regulatiivne või fiskaalpoliitiline sekkumine. Seepärast kasutavad keskpangad alusinflatsiooni näitajaid, et paremini kajastada alusinflatsiooniga seotud suundumusi. () Tööjõu ühikukulud kasvasid aasta jooksul kuni 2022. aasta teise kvartalini mitmes ELi riigis, sealhulgas Eestis, Lätis, Leedus ja Luksemburgis, ning kahes euroalavälises liikmesriigis: Bulgaarias ja Poolas (diagramm 2.2.2 a). Hüppeline tõus oli tingitud töötaja kohta makstava hüvitise järsust kasvust, mis ületas 10 % piiri või jõudis sellele väga lähedale. Sellest hoolimata suurenes töötaja kohta makstav hüvitis hindadest rohkem ainult neljas liikmesriigis, kusjuures erinevus oli eriti suur Bulgaarias. Tootlikkuse muutus ei olnud piisav, et leevendada tööjõu ühikukulu kasvu, vaid mõnel juhul ta isegi tugevdas seda. Bulgaarias ja Luksemburgis suurenesid tööjõu ühikukulud rohkem kui hinnad, samas kui Eestis, Lätis, Leedus ja Poolas ületas nende kasv alusinflatsiooni. Kuigi viimane kehtib ka Belgia, Prantsusmaa, Itaalia ja Rumeenia kohta, on nende tööjõu ühikukulude kasv olnud mõnevõrra tagasihoidlikum. Selline hindade tõusust suurem tööjõu ühikukulu kasv tekitab riski, et kasumimarginaalide säilitamiseks tõstavad ettevõtted hindu veelgi rohkem. Erinevatel alusinflatsiooni ja tööjõu ühikukulu suundumustel võivad olla märkimisväärsed ja püsivamad tagajärjed mõne riigi konkurentsivõimele, mis on eriti oluline euroala riikide jaoks. Alusinflatsioonil põhineva reaalse tegeliku vahetuskursi muutus (diagramm 2.2.2 b) viitab Eesti, Leedu ja Slovakkia konkurentsivõime märkimisväärsele vähenemisele, mis on tingitud palju kõrgemast alusinflatsioonist kui ülejäänud euroalas. Leedu ja Slovakkia puhul kompenseerivad seda reaalse tegeliku vahetuskursi muutused euroalaväliste riikide suhtes. Seevastu Saksamaa ning vähemal määral ka Soome, Prantsusmaa ja Itaalia konkurentsivõimele tuleb kasuks ülejäänud euroalast väiksem alusinflatsioon. Euroalaväliste riikide reaalse tegeliku vahetuskursi odavnemine, mida on üldiselt täheldatud, aitab veelgi suurendada nende riikide konkurentsivõimet. Mõnes euroalavälises riigis mõjutasid nominaalse vahetuskursi kõikumised oluliselt reaalset tegelikku vahetuskurssi. Kõige silmatorkavam on Ungari, kus tugev nominaalne odavnemine tõi kaasa konkurentsivõime suurenemise, hoolimata suhteliselt kõrgest alusinflatsioonist. Sarnast mõju võib täheldada ka Poolas ja Rootsis. Seevastu Tšehhis tõusis nominaalne (tegelik) vahetuskurss, mis koos suhteliselt kõrge alusinflatsioonimääraga on toonud kaasa tugeva reaalse tõusu. Tuleb märkida, et kuigi valuuta devalveerimine võib leevendada kulusurvet, võib sellega kaasneda ka muid riske, näiteks välisvaluutas nomineeritud sise- ja välisvõla suuremad teeninduskulud. See võib piirata võimalust kasutada nominaalset devalveerimist vahendina, mille abil leevendada suurenenud kuludest tulenevat mõju konkurentsivõimele. Diagramm 2.2.2. Tööjõu ühikukulu, (alus)inflatsioon ja konkurentsivõime Allikas: Eurostat ja komisjoni talituste arvutused. Diagramm 2.2.3. Konkurentsivõime: valitud diagrammid Allikas: Euroopa Komisjoni talitused 2.3. Finantssektorivälised ettevõtted Finantssektoriväliste ettevõtete võla suhe SKPsse jäi 2021. aastal paljudes riikides üsna suureks, kuigi see vähenes jätkuvalt. Pärast finantsvõimenduse olulist vähendamist, mis toimus viimasel kümnendil paljudes liikmesriikides, jäi finantssektoriväliste ettevõtete võla suhe SKPsse 2021. aastal enamikus ELi riikides allapoole nende pandeemiaeelset tipptaset. Sellest hoolimata ületas võla suhe 2021. aastal peaaegu pooltes ELi riikides nii majanduse põhinäitajate võrdlusalust kui ka usaldatavuskünniseid ning paljudes riikides ületas see enne COVID-19 pandeemia algust 2019. aastal registreeritud taset (diagrammid 2.3.1 a ja b). () 2021. aastal vähenes enamikus riikides ettevõtete võla suhe SKPsse, eelkõige SKP kasvu märgatava taastumise tõttu (diagramm 2.3.3 a). Netokrediit finantssektorivälistele ettevõtetele oli kogu ELis positiivne ja hakkas sedamööda, kuidas investeerimine kasvas, 2021. aastal enamikus ELi riikides suurenema, sealhulgas mitmel juhul ka riikides, kus finantssektoriväliste ettevõtete võlakoormus oli suur (diagramm 2.3.3 c). 2021. aastal taaskäivitatud finantsvõimenduse vähendamise protsess jätkus ka 2022. aastal, kuid edaspidi takistab seda tõenäoliselt keeruline makromajanduslik olukord. Ettevõtete võla suhe SKPsse jätkas 2022. aasta esimesel poolel peaaegu kõigis liikmesriikides langust, hoolimata krediidi suurenemisest, mis võib kajastada ka suurenevat likviidsusvajadust. SKP reaalkasv ja inflatsiooni järsk kasv enam kui tasakaalustasid uute netolaenude mõju ettevõtete võla suhtele SKPsse (diagramm 2.3.3 b). Eeldatakse, et passiivne võlakoormuse vähendamine jätkub, mis on tingitud pigem kasvavast inflatsioonist kui SKP reaalkasvust, kuid on märkimisväärne oht, et võla suhte vähenemine võib aeglustuda või muutuda vastupidiseks. Inflatsiooni kasv võib pärssida kasumimarginaale, kui suurenevaid kulusid ei saa tarbijatele üle kanda, ja vähendada nõudlust üldiselt. Ettevõtete kasumiosa hakkas 2022. aasta esimesel poolel vähenema, kuid on endiselt COVID-19-eelsest tasemest kõrgem. Peaaegu kõigis euroala riikides tähendab ettevõtetele lühikeste tagasimaksetähtaegadega antavate uute laenude suur osakaal seda, et laenutingimuste karmistumine ja intressimäärade tõus võivad ettevõtteid üsna kiiresti mõjutada. () Mitmes euroalavälises liikmesriigis suurenesid ettevõtetele antavate laenude intressimäärad märkimisväärselt ning lisaks sellele põhjustab ettevõtetele antavate välisvaluutas nomineeritud laenude suur osakaal täiendavat haavatavust. Kasvav mure äriühingute viivislaenude ja pankrottide pärast suurendab COVID-19 šoki järel ettevõtlus- ja finantssektori üldist haavatavust. COVID-19 kriis on tugevalt mõjutanud mõnda tööstusharu, näiteks majutust ja transporti. () Viivislaenude suhtarv ja ettevõtete pankrotid on enamikus liikmesriikides alates 2020. aastast vähenenud, isegi pärast seda, kui võlgade tagasimaksmise moratooriumid on järk-järgult lõpetatud. Mõnes riigis, kus viivislaenude osakaal on suur, on haavatavaid ettevõtteid pärast COVID-19 eriti palju (diagramm 2.3.3 f). Kuigi ettevõtete viivislaenude suhtarv jätkas enamikus liikmesriikides 2022. aasta esimesel poolel vähenemist, hakkas see mõnes liikmesriigis kasvama (diagramm 2.3.3 e). 2022. aasta esimesel poolel hakkasid mõnes liikmesriigis sagenema ka ettevõtete pankrotid. Lisaks sellele jätkub küll krediidimahu kiire kasv, kuid krediiditingimusi on oluliselt karmistatud ja need on nüüd kõige rangemad alates 2013. aastast (diagrammid 2.3.3 c ja d). Kuigi likviidsuspuhvrid ja netosäästud on viimastel aastatel suurenenud, võib keeruline makromajanduslik olukord koos struktuursete muutuste ja tarneahela häiretega tuua kaasa bilansside halvenemise, kasumimarginaalide vähenemise ning mõjutada võla teenindamist, ettevõtete sääste ja investeeringuid (vt tekstikast 2.3.1). Energiakriis mõjutab hinnatõusude ja tarnehäirete kaudu mõningaid tööstusharusid eriti tugevalt ning sellel võib olla püsiv mõju, mis toob kaasa struktuurimuutused. Eriti ohustatud on energiamahukad tööstusharud ja nende bilanss võib sattuda surve alla. Energiakriis kiirendab struktuurimuutusi. Kuigi eeldatakse, et energiahinnad ja tarned normaliseeruvad, võib toimuda püsiv struktuurimuutus, millel võib olla ulatuslikke tagajärgi tugevamini mõjutatud riikide tootmisvõimsusele ja potentsiaalsele kasvule, sõltuvalt nende energiamahukusest ja tootmise spetsialiseeritusest. Energiakriisi haripunkt võib kaasa tuua ettevõtete sulgemise ja/või nõudluse nihkumise toodangule, mis pärineb teistest, kriisist vähem mõjutatud asukohtadest, mille tulemuseks võib olla tegevuse püsiv üleviimine. Hinnad ja palgad võivad normaliseeruda kõrgemal tasemel, mis võib suurendada energiasüsteemi ümberkujundamisega seotud kulusid, ning üldiselt võib see kaasa tuua konkurentsivõime vähenemise, eriti mõnes energiamahukas tööstusharus, millel on riigiti erinev mõju. Diagramm 2.3.1. Finantssektoriväliste ettevõtete võlg Allikas: Eurostati sektoripõhised finantsbilansi kontod – laenud (F4) pluss võlaväärtpaberid (F3), AMECO andmebaas ja komisjoni talituste hinnangud. Poliitikameetmetel on oluline roll riikide majanduse kaitsmisel ettevõtete majandusstressi eest, kuid puuduv koordineerimine võib tekitada probleeme euroala ja siseturu seisukohast. Riiklikud poliitikameetmed jaotavad energiakriisist tuleneva koormuse ettevõtete, kodumajapidamiste ja avaliku sektori vahel õiglasemalt. Need on eriti olulised selleks, et kaitsta ohustatud tööstusharusid ning vältida tegevuse vähenemist, sulgemisi, tegevuse mujale viimist ja laenukohustuste täitmatajätmisi. Ilma selliste meetmeteta võiks ettevõtete stress levida kogu riigi majanduses. Kuigi seni puuduvad tõendid, võivad finantstingimused ja olemasolev eelarvepoliitiline manööverdamisruum mängida lõppkokkuvõttes rolli riiklike sekkumiste võimalikus mahus ja ulatuses ning riikide eri lähenemisviisid võivad suurendada ettevõtete likviidsus- või maksevõimeriskide erinevusi, eriti juhul, kui kriis süveneb või venib. See omakorda mõjutaks hindu, sest erinevused ettevõtete investeeringutes ja hinnakujunduses võivad põhjustada lahknevusi nõudluse kasvus ja rahapoliitika ülekandumises, võttes arvesse olemasolevaid ja tekkivaid inflatsiooni ja konkurentsivõime erinevusi euroalal. Edasised jõupingutused integratsiooni valdkonnas võivad aidata lahendada seda probleemide hulka ja vähendada ettevõtete haavatavust ning ebavõrdsust majanduskasvus ja tootlikkuses. Riiklikul tasandil on sobiv maksejõuetuskord oluline selleks, et minimeerida igasuguse ettevõtete maksejõuetuse pikaajalist majanduslikku mõju. Riikide tasandil tuleks esile tõsta järgmisi arengusuundi. ·Finantssektoriväliste ettevõtete võlg on väga suur – üle 100 % SKPst – ning Rootsis ja Taanis ületab see põhinäitajatel põhinevat võrdlusalust ja usaldatavuskünnist, samuti esineb täiendavaid märke haavatavusest. Rootsis on ettevõtete võla suhe SKPsse ikka veel kõrgem kui COVID-19 kriisi eelne tipptase ja see suureneb. Taanis vähenesid ettevõtete hoiused juba niigi madalalt tasemelt veelgi. ·Belgias, Küprosel, Iirimaal, Luksemburgis ja Madalmaades on finantssektoriväliste ettevõtete võla suhe SKPsse üle 100 % ning see ületab põhinäitajatel põhinevat võrdlusalust ja usaldatavuskünnist. See on aga tingitud ka välismaiste otseinvesteeringute laenude suurest osakaalust ja piiriülesest ettevõttesisesest laenamisest, mis võib osaliselt vähendada haavatavust. ·Finantssektoriväliste ettevõtete võla suhe SKPsse, mis ületab majanduse põhinäitajate võrdlusalust ja usaldatavuskünnist, on Prantsusmaal, Kreekas, Maltal ja Portugalis vähenemas. Prantsusmaal ja Maltal on suurt võlakoormust osaliselt leevendanud märkimisväärsed likviidsuspuhvrid. Austrias ületab ettevõtete võla suhe SKPsse usaldatavuskünnist ja laenumahu kasv on olnud hoogne. COVID-19 kriis on paljusid tööstusharusid mõjutanud ebaproportsionaalselt tugevalt, jättes ettevõtlussektori haavatavaks sellistes riikides nagu Kreeka ja Itaalia.

·Hispaanias ületab ettevõtete võla suhe SKPsse põhinäitajatel põhinevat võrdlusalust ja usaldatavuskünnist. Bulgaarias on ettevõtete võla suhe SKPsse mõõdukas, kuigi ületab põhinäitajatel põhinevat võrdlusalust ja on võrreldes teiste piirkondadega kõrge.



Tekstikast 2.3.1: Ettevõtete säästud ja investeeringute areng Ettevõtete säästud ja investeeringute areng võivad anda kasulikku teavet ettevõtete usaldusväärsuse ja ettevõtete võlakoormusega seotud haavatavuse kohta. Ettevõtete võlakoormuse suurenemine investeeringute rahastamiseks on majanduslikus mõttes erinev ootamatute kulude katmisega seotud laenude kasvust, kuna täiendav laenamine investeeringute rahastamiseks tavaliselt suurendab tootlikkust ja tootmisvõimsust ning seega ettevõtete usaldusväärsust. Samas saab ettevõtete suure võlaga seotud haavatavust osaliselt leevendada säästude või hoiuste suurendamisega. Selles tekstikastis vaadeldakse üksikasjalikumalt ettevõtete säästude ja investeeringute arengu rolli ettevõtete haavatavuse leevendamisel COVID-19 pandeemiast taastumise ja hiljutise majanduskasvu aeglustumise kontekstis. Ettevõtete säästud on alates COVID-19 pandeemiast paljudes liikmesriikides suurenenud (diagramm 2.3.2 a). Paljud ettevõtted kogusid COVID-19 pandeemia alguses tagavarasääste, et parandada oma likviidsuspositsiooni, mida osaliselt hõlbustasid toetusmeetmed. Ettevõtete brutosäästud hakkasid 2021. aasta neljandas kvartalis vähenema ja jätkasid 2022. aasta esimeses pooles järsku langust võrreldes eelmise aastaga, kuid paljudes riikides ületavad need COVID-19-eelset taset. Ettevõtete säästud protsendina SKPst peaksid 2022. aastal enamikus liikmesriikides siiski üldiselt suurenema (diagramm 2.3.2 a). Enamikus liikmesriikides hakkasid hoiused 2022. aasta esimesel poolel vähenema, sest paljud äriühingud vajavad sisendikulude järsu tõusuga toimetulekuks märkimisväärset likviidsust, kuid need jäid 2019. aasta tasemest kõrgemaks. Finantssektoriväliste ettevõtete kasumi osakaal ELis hakkas 2022. aasta esimesel poolel vähenema, kuid ületab endiselt COVID-19-eelset taset. Ettevõtete investeeringud vähenesid COVID-19 kriisi ajal järsult, kuid enamikus riikides taastusid need 2021. aastal. Majanduse taastumine oli hoogne ning ettevõtete kapitali kogumahutus SKPsse ületas 2021. aastal oma 2019. aasta taseme 16 liikmesriigis 24st, mille kohta on andmed kättesaadavad: erandid on Austria, Küpros, Saksamaa, Iirimaa, Luksemburg, Madalmaad, Slovakkia ja Hispaania. 2021. aastal suurenesid investeeringud ja netokrediidivood (mõlemad protsendina SKPst) paljudes liikmesriikides (diagramm 2.3.2 b). See viitab sellele, et mõnes riigis kasutati investeeringute rahastamiseks täiendavaid laene. EKP pankade laenutegevuse uuringu kohaselt on vajadus rahastada püsiinvesteeringuid muutunud 2022. aasta jooksul laenunõudluse seisukohast märkimisväärselt vähem oluliseks teguriks. Kogu ELi investeeringute mõningane kasv reaalväärtuses jätkus 2022. aasta esimesel poolel, kuid palju aeglasemas tempos kui varem ega ole veel jõudnud 2019. aasta tasemele. Diagramm 2.3.2. Finantssektoriväliste ettevõtete investeeringud, laenud ja säästud Allikas: Eurostat ja AMECO andmebaas. Diagramm 2.3.3. Finantssektorivälised ettevõtted: valitud diagrammid Allikas: AMECO andmebaas, Eurostat, EKP. 2.4. Eluasemeturud ja kodumajapidamiste võlg Eluasemehinnad kiirenesid 2021. aastal veelgi ja neid peetakse pooltes ELi riikides rohkem kui 10 % ülehinnatuks. Alates COVID-19 pandeemia puhkemisest on eluasemehindade kasv kiirenenud ja eluasemed olid 2021. aasta lõpus hinnanguliselt üle 10 % ja paljudes liikmesriikides üle 20 % ülehinnatud (diagramm 2.4.1 a). () Eluasemehindade kiirenemine on nominaalväärtuses ilmsem, kuid isegi deflateeritud eluasemehindade kasv kiirenes kõrge inflatsiooni perioodil enamikus riikides. Eluasemeturul esineb endiselt pakkumise kitsaskohti, mis koos suurte ehituskuludega aitavad kaasa eluasemehindade tõusule ja suurele nõudlusele. 2022. aasta esimesel poolel näitasid eluasemehinnad rekordilist kasvutempot, samas kui lühikeses ja keskpikas perspektiivis on oodata kasvu aeglustumist. Viimase kümne aasta jooksul seostati madalaid hüpoteeklaenude määrasid ja sissetulekute kasvu nii krediidi kasvu kui ka eluasemehindade tõusuga, kuigi pandeemia puhkemisest saadik on kiirenemine liiga suur, et seda nende teguritega põhjendada. Intressimäärade tõus peaks soodustama eluasemehindade tõusu mõningast aeglustumist ning hiljutised 2022. aasta kestel saadud andmed näitavad, et see toimub paljudes, kuid mitte kõigis ELi riikides. Hüpoteeklaenude määrad on jäänud inflatsioonist märkimisväärselt madalamaks, mis on toonud kaasa rekordilised negatiivsed reaalintressimäärad ja ergutanud kinnisvara ostmist, kuid uute hüpoteeklaenude eeldatav hinnatõus peaks vähendama eluasemenõudlust ja peatama eluasemehindade tõusu. Samuti peaks kõrgemast inflatsioonist tingitud ostujõu langus ning ebakindlus majanduse tugevuse ja kodumajapidamiste sissetulekute suhtes vähendama nõudlust eluasemete järele ning aitama sel viisil kaasa eluasemehindade kasvu aeglustumisele. Mõnes riigis on hüpoteeklaenude intressimäärad juba märkimisväärselt tõusnud, samas kui reaaltulud enamikus ELi riikides vähenevad või püsivad (diagramm 2.4.1 b). Diagramm 2.4.1. Eluasemehindade areng ja põhinäitajad Allikas: Eurostat, AMECO andmebaas, EKP, Euroopa Komisjoni 2022. aasta sügisene majandusprognoos ja komisjoni talituste prognoosid eluaseme väärtuse lõhede kohta 2021. aastal. Pärast kasvu 2020. aastal vähenes kodumajapidamiste võla suhe SKPsse 2021. aastal enamikus ELi riikides, kuigi netokrediidivood suurenesid. Kodumajapidamiste võla suhe SKPsse vähenes 2021. aastal võrreldes 2020. aastaga SKP suurenemise tõttu, kuid jäi mitmes riigis 2019. aastaga võrreldes suuremaks ega muutu 2022. aastal eeldatavasti oluliselt (diagrammid 2.4.3 a ja b). Kodumajapidamistele suunatud netokrediidivood olid siiski peaaegu kõigis ELi riikides positiivsed ja on kasvuteel, isegi kui kodumajapidamiste võlakoormus on juba niigi suur. Kodumajapidamiste võlg tundub olevat suur peaaegu pooltes ELi riikides, võrreldes võrdlusalustega, mis kajastavad riigipõhiseid majanduse põhinäitajaid, ja usaldatavuskünnistega. () Pangalaenude areng on ELis 2022. aastal olnud ebaühtlane ja laenumahu kasv aeglustub eelkõige väljaspool euroala. Väljaspool euroala tõusid hüpoteeklaenude intressimäärad märkimisväärselt koos rahaturu intressimääradega. See kehtib eelkõige nende riikide puhul, kus nominaalne vahetuskurss langeb. Euroalal on areng ebaühtlasem, kuid krediidikulukuse määr on viimasel ajal tõusnud (diagramm 2.4.1 b). Pankade netokrediidivood aeglustusid vaid väga vähestes euroala riikides, samas kui euroalavälistes riikides on aeglustumine märgatavam (diagramm 2.4.2 b). Tuleviku seisukohalt on riske, mis on seotud kodumajapidamiste suutlikkusega tasuda hüpoteeklaenumakseid. Enamikus liikmesriikides on kuni viieks aastaks fikseeritud intressimääraga laenude osakaal kõrge: kaheksas ELi riigis üle 80 % ja üheksas riigis 40–80 %, mis muudab nende riikide kodumajapidamised intressimäära tõusu suhtes haavatavamaks. Kodumajapidamiste sissetulekud on surve all ning kasvavad energiaarved vähendavad muudeks kuludeks kasutada olevat tulu. Need kaks mõju tekitavad hoolimata väga madalatest ja isegi negatiivsetest reaalintressimääradest bilansistressi riski. Sügavam või pikemaajaline majanduslangus, millel on negatiivne mõju tööhõivele, võib põhjustada täiendavaid laenude tagasimakse raskusi ja restruktureerimist makseraskuste tõttu. Eluasemehindade olulisest allapoole korrigeerimisest tulenevaid majandusriske leevendavad mõnevõrra sektori väiksem osakaal majanduses ja makrotasandi usaldatavusmeetmed, kuid neid riske ei saa siiski jätta tähelepanuta. 2021. aastal oli ehitustegevus suurem riikides, kus eluasemed on kõige rohkem ülehinnatud, kuid siiski jäi see allapoole tipptaset. See võib vähendada mis tahes allapoole korrigeerimise mõju hindadele, sest lisandväärtust ja tööhõivet mõjutaks see vähem kui enne ülemaailmset finantskriisi, kuigi kodumajapidamiste tarbimise kasvu võiks vähendada jõukuse efekt. Lisaks on igasugune eluasemehindade langus tõenäoliselt tagasihoidlikum, kuna püsivad struktuursed tegurid, mis on põhjustanud eluasemete pakkumise piiratuse. Olemasolevad makrotasandi usaldatavusmeetmed on vähendanud ka eluasemeturuga seotud riske üldisele finantsstabiilsusele (vt tekstikast 2.4.1). Nendest leevendavatest teguritest hoolimata võivad riskid kanduda üle teistesse sektoritesse ja tekitada vastastikust sõltuvust, tuues kaasa süsteemseid puudusi. Eri riikides valitsev erinev eluasemeturu dünaamika koos ühise rahapoliitikaga võivad põhjustada euroalas lahknevaid suundumusi. Isegi kui eluasemehindade suure korrigeerimise risk näib olevat tagasihoidlik, esineb hüpoteeklaenude suure võlakoormusega seotud probleeme, eriti kui intressimäärad on fikseeritud lühikeseks perioodiks, hüpoteeklaenude tagasimaksetähtajad on pikad ja eluasemete väärtus ületab majanduse põhinäitajate võrdlusaluseid. Olukord on euroala liikmete lõikes väga erinev, mis võib ühise rahapoliitika kontekstis tekitada mõningaid probleeme. Praegune rahapoliitika ja rahastamistingimuste karmistumine euroalal ei pruugi olla piisav selleks, et aeglustada eluasemehindade tõusu riikides, kus eluasemete pakkumine on väga piiratud. Seevastu riikides, kus pakkumine on paindlikum, võib finantstingimuste karmistamine langetada eluasemehindu ja avaldada negatiivset mõju ehitussektorile. See võib suurendada iga riigi eriomase poliitika tähtsust, eelkõige eluasemete maksustamise ning kodumajapidamiste võlakoormuse ja tagasimaksete alal, samuti makrotasandi usaldatavusmeetmete ja pakkumise poole poliitikameetmete tähtsust. Diagramm 2.4.2. Kodumajapidamiste võlg ja pangalaenud kodumajapidamistele Allikas: Eurostat, AMECO andmebaas, EKP, Euroopa Komisjoni 2022. aasta sügisene majandusprognoos ja komisjoni prognoosid.

Riikide tasandil tuleks esile tõsta järgmisi eluasemeturu ja kodumajapidamiste võlakoormuse arengusuundi: ·2021. aastal ületas deflateeritud eluasemehindade kasv tulemustabeli 6 % künnise 14 liikmesriigis: Austrias, Tšehhis, Taanis, Eestis, Saksamaal, Kreekas, Ungaris, Lätis, Leedus, Luksemburgis, Madalmaades, Portugalis, Sloveenias ja Rootsis. 2022. aasta teises kvartalis kiirenes eluasemehindade tõus endiselt ja need kasvasid nominaalväärtuses rohkem kui 20 % võrreldes aastataguste hindadega Tšehhis, Eestis, Leedus ja Ungaris; ülejäänud 12 liikmesriigis – Austrias, Bulgaarias, Horvaatias, Saksamaal, Iirimaal, Lätis, Luksemburgis, Madalmaades, Poolas, Portugalis, Slovakkias ja Sloveenias – oli hinnatõus 10–20 %. ·Liikmesriigid, kus eluasemed võivad olla rohkem kui 20 % ülehinnatud, on Austria, Belgia, Tšehhi, Taani, Saksamaa, Luksemburg, Madalmaad, Portugal ja Rootsi. Prantsusmaal ja Rootsis ületab kodumajapidamiste võlakoormus usaldatavuskünniseid, kodumajapidamistele antud laenud on suured ja kodumajapidamiste võlakoormus on 2022. aasta lõpus hinnanguliselt suurem kui 2019. aastal. Kui Prantsusmaal on enamik hüpoteeklaene fikseeritud intressimääraga, siis Rootsis on rohkem kui kahel kolmandikul hüpoteeklaenudest muutuv intressimäär, mis on fikseeritud ainult üheks aastaks, mistõttu on kodumajapidamised suuremas ohus, et kõrgemate intressimäärade tõttu suurenevad hüpoteeklaenumaksed. Luksemburgis on eluasemehinnad ELis kõige rohkem ülehinnatud ja kodumajapidamiste võlakoormus võrreldes kodumajapidamiste sissetulekuga on väga kõrge; lisaks sellele suureneb krediidimaht kiiresti. Austrias, Tšehhis ja Saksamaal on kodumajapidamiste võlakoormus usaldatavuskünnisest allpool või vastab sellele, kuid kodumajapidamistele suunatud krediidivood on suured. Austria ja Saksamaa said hiljuti Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogult soovitused oma elamukinnisvaraturu kohta. Belgias ületab kodumajapidamiste võlakoormus usaldatavuskünniseid ning Portugalis ületab see nii usaldatavuskünniseid kui ka majanduse põhinäitajate võrdlusaluseid. Ka Portugalis on kahe kolmandiku hüpoteeklaenude intressimäärad fikseeritud ainult üheks aastaks, ülejäänud hüpoteeklaenude intressimäärad on enamasti fikseeritud üheks kuni viieks aastaks. ·Eestis, Prantsusmaal, Kreekas, Ungaris, Lätis, Maltal, Slovakkias ja Hispaanias olid eluasemed 2021. aastal samuti ülehinnatud ja nende hinnad tõusid 2022. aasta esimesel poolel kiiresti. Nendes riikides, välja arvatud Eestis ja Lätis, ületab ka kodumajapidamiste võlakoormus usaldatavuskünnist või on kasvuteel ja sellele künnisele lähenemas. Slovakkias on kodumajapidamiste võlakoormus aja jooksul suurenenud, see ületab majanduse põhinäitajate võrdlusalust ja prognooside kohaselt ületab see sel aastal usaldatavuskünnise. ·Bulgaarias, Horvaatias, Iirimaal, Leedus, Poolas ja Sloveenias tõusevad eluasemete nominaalhinnad samuti kiiresti: võrreldes eelmise aastaga on need 2022. aasta esimesel poolel tõusnud üle 10 %. ·Küprosel ja Soomes ei tundu eluasemed olevat ülehinnatud, kuid probleeme on kodumajapidamiste võlakoormusega. Küprosel on kodumajapidamiste võlakoormus vähenemas ja jääb allapoole majanduse põhinäitajatel põhinevat võrdlusalust, kuid hinnangute kohaselt ületab see usaldatavuskünnist. Soomes ületab kodumajapidamiste võlakoormus ka põhinäitajatel põhinevat võrdlusalust ja usaldatavuskünniseid. Mõlemas riigis on üle 90 % hüpoteeklaenudest muutuva intressimääraga või on fikseeritud ainult üheks aastaks.



Tekstikast 2.4.1: Elamukinnisvara haavatavuse hindamine Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu poolt Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu (ESRB) on alates 2016. aastast süstemaatiliselt hinnanud Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) riikide elamukinnisvara haavatavust keskpikas perspektiivis (). Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu on aktiivselt hinnanud elamukinnisvara haavatavust kogu EMPs ning pärast esimeste hoiatuste esitamist 2016. aastal esitas ta 2019. aastal rea riigipõhiseid soovitusi koos täiendavate hoiatustega sektori haavatavuse kohta keskpikas perspektiivis. Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu võib anda hoiatusi, kui ta leiab, et on vaja osutada haavatavusele ja suundumusele, mis võivad finantsstabiilsust häirida, samas kui soovitusi antakse selleks, et mitte ainult teatada finantsstabiilsuse riskidest, vaid tuua esile ka vajalikke parandusmeetmeid. Viimane hinnang avaldati 2022. aasta veebruaris. Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu 2022. aasta veebruari hinnangus jõuti järeldusele, et eluasemehindade kiirest kasvust ja kodumajapidamiste võlakoormuse suurenemisest tulenevad elamukinnisvarariskid on mitmes riigis jätkuvalt suurenenud. Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu hinnangus esile tõstetud peamised nõrgad kohad on keskpika loomuga ning on olenevalt riigist seotud eluasemehindade kiire kasvu ja elamukinnisvara võimaliku ülehindamisega (kuna eluasemehindade kasvu ja kodumajapidamiste kasutatava tulu vahe suureneb), kodumajapidamiste võlakoormuse taseme ja dünaamikaga, eluasemelaenude kasvuga ning märkidega laenuandmise standardite lõdvenemisest. Konkreetsed nõrgad kohad on riigiti erinevad ning kõige probleemsemate juhtumite üksikasjad on esitatud individuaalsetes hoiatustes ja soovitustes. Lisaks makrotasandi usaldatavuspoliitika kaalutlustele saaks mitmes riigis mõningaid aluseks olevaid nõrku kohti tõhusamalt leevendada eluaseme- ja maksupoliitika reformide abil. Tabel 2.4.1: Allikas: ESRB Pärast hindamist esitas Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu ELi riikidele neli riigipõhist hoiatust ja kaks soovitust elamukinnisvara haavatavuse kohta keskpikas perspektiivis. Hoiatused esitati neljale ELi riigile, kelle puhul haavatavus hiljuti kindlaks tehti: Bulgaariale, Horvaatiale, Ungarile ja Slovakkiale. Soovitused esitati Austriale ja Saksamaale, kes olid juba saanud Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu hoiatusi vastavalt 2016. ja 2019. aastal ning kes ei olnud haavatavuse kõrvaldamisega piisavalt tegelenud. Riikides, kes said Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu soovitused 2019. aastal, on elamukinnisvara haavatavus endiselt suur. Taanis, Soomes, Luksemburgis, Madalmaades ja Rootsis on haavatavus püsinud, hoolimata hiljuti selle kõrvaldamiseks võetud meetmetest. Enamikul neist juhtudest on eluasemehinnad jätkuvalt tõusnud või kasvanud isegi kiiremini kui varem, mille tulemusel on eluasemed endiselt samavõrd või veelgi enam üle hinnatud. Mitmes riigis on kodumajapidamiste võlakoormusega seotud riskid samuti püsinud muutumatuna või suurenenud. Ülejäänud EMP riikide puhul ei ole Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu tuvastanud olulisi elamukinnisvaraga seotud haavatavust põhjustavaid probleeme või siis on selliseid probleeme küll tuvastanud, kuid on leidnud, et rakendatav poliitika on nendega tegelemiseks piisav. Diagramm 2.4.3. Kodumajapidamiste võlakoormus ja eluasemehinnad: valitud diagrammid Allikas: AMECO andmebaas, Eurostat, EKP, komisjoni talitused 2.5. Valitsemissektor Valitsemissektori võla suhe SKPsse vähenes 2021. aastal enamikus liikmesriikides, kuid on endiselt palju kõrgem pandeemiaeelsest tasemest. 2021. aastal vähenes valitsemissektori võla suhe SKPsse peaaegu kõigis ELi riikides, kusjuures ELi koondnäitaja vähenes ligikaudu kahe protsendipunkti võrra. See vähenemine on tingitud nominaalse SKP taastumisest pärast 2020. aastat, samas kui soodsad rahastamistingimused jätkusid. Seevastu eelarvepuudujääk, mis oli küll väiksem kui 2020. aastal, on endiselt suur, moodustades euroalal keskmiselt 5,1 % SKPst ja ELi puhul 4,6 % SKPst, kuna eelarvepoliitika on jäänud ekspansiivseks. Eelkõige kajastas eelarvepuudujääk jätkuvalt ulatuslike erakorraliste ajutiste meetmete mõju, mis võeti COVID-19 pandeemiast mõjutatud kodumajapidamiste ja ettevõtete toetamiseks ja moodustas ELi koondnäitajates ligikaudu 3,25 % SKPst. Valitsemissektori võla suhe SKPsse peaks 2022. aastal enamikus ELi riikides veelgi vähenema. Enamikus liikmesriikides peaks valitsemissektori võlg 2022. aastal vähenema kokku 3,5 protsendipunkti, kuid jääma siiski 2019. aasta tasemest kõrgemaks, mõnel juhul peaaegu 15 protsendipunkti. Paranemine tuleneb jätkuvast nominaalsest majanduskasvust, mis on suurem kui kaudsed võlakulud, ning asjaolust, et puudujääk on jätkuvalt vähenenud, hoolimata kodumajapidamistele ja ettevõtetele mõeldud suurtest toetuspakettidest, mis on seotud kõrgete energiahindadega, ning neile eelnenud kahe aasta pikkusest märkimisväärsest eelarvelisest toetusest, mida anti COVID-19 pandeemia kontekstis. Võla suhte vähenemine on olnud ulatuslikum kõige suurema võlakoormusega riikides, sest majanduskasvul on suurem finantsvõimenduse vähendamise mõju, kui võla suhe SKPsse on suurem. Mõnes riigis, kus valitsemissektori võla suhe on väike või mõõdukas, peaks selle kasv jätkuma.

2023. aasta väljavaated osutavad enamikus ELi riikides sellele, et valitsemissektori võla suhe väheneb tagasihoidlikumalt või stabiliseerub. Prognoositakse, et 2023. aastal toob majandustegevuse nõrgenemine kaasa võla suhte väiksema vähenemise, samas kui valitsemissektori eelarvepuudujääk peaks kokkuvõttes suurenema, kusjuures riikide lõikes võib täheldada mõningast erinevust. Prognooside kohaselt saavutavad valitsemissektori võla suhtarvud 2023. aastaks COVID-19-eelse taseme ainult vähestes liikmesriikides (diagramm 2.5.1). Lähikuudel võidakse võtta täiendavaid sihipäraseid meetmeid haavatavate leibkondade ja ettevõtete toetamiseks, mistõttu osa energiakriisi kuludest suunatakse valitsemissektorisse ja suureneb valitsemissektori võlg. Lisaks võivad rahastamistingimuste edasine karmistamine või vahetuskursi muutused avaldada negatiivset mõju eelarvetulemustele, eriti euroalavälistes riikides, kus välisvaluutas nomineeritud võla osakaal on sageli märkimisväärne. Suurem inflatsioon võiks aidata võlakoormust kahandada, kuivõrd see suurendab nominaalset SKPd, kuid kõrgemad riskipreemiad ja nõrgem majandusaktiivsus võivad suurendada valitsemissektori võla suhet ja tekitada probleeme mitte ainult riigi rahanduse jätkusuutlikkusele, vaid ka muudele majandusharudele (vt tekstikast 2.5.1). Võla teenindamise kulud võivad kõrgemate nominaalsete intressimäärade tõttu suureneda. Prognoositakse, et reaalväärtuses jäävad intressimäärad euroalal negatiivseks. Riigivõlakirjade tootlus on kogu euroalal 2022. aastal kasvanud, kusjuures hinnaerinevused on riski turuhinna tõttu mõnevõrra suurenenud. Hoolimata rahapoliitika karmistamisest jäävad reaalintressimäärad prognooside kohaselt endiselt negatiivseks ning euroala riigivõlakirjade tootlus on jätkuvalt üks madalamaid maailmas. Suure võlakoormusega liikmesriikide võlakirjade tootluse kasv oli kolmandas kvartalis siiski mõnevõrra suurem, kuid pikemad võlatähtajad aitavad seda mõju leevendada. Ei saa välistada võimalikku intressimäärade tõusu ja negatiivset nominaalset SKPd, mis oleks praegusest prognoosist ebasoodsam olukord. Sellisel juhul võivad intressimäärad ületada SKP nominaalkasvu ja suurendada survet eelarvepositsiooni parandamiseks mõnes suure võlakoormusega riigis. Ülekandemehhanismi kaitse instrumendi kasutuselevõtmine EKP poolt 2022. aasta juulis, et tagada rahapoliitika ülekandemehhanismi korrapärane toimimine kõigis euroala liikmesriikides, pakub teatavat kindlust rahastamistingimuste olulise halvenemise vastu seni, kuni selle majanduspoliitilised tingimused on täidetud. Riigivõlakirjade tootluse vahe suurenemise ja välisvaluutas nomineeritud võla riskipositsiooni tõttu on euroalasse mittekuuluvatel liikmesriikidel suuremad võla teenindamise kulud. Rahastamistingimuste üleilmsel karmistumisel on olnud suurem mõju väljaspool euroala. Riigivõlakirjade tootlus on eriti kõrge Ungaris, Poolas ja Rumeenias. Lisaks on euroalasse mittekuuluvatel riikidel märkimisväärne osa valitsemissektori võlast nomineeritud välisvaluutas, eelkõige Bulgaarias () (74 %) ja Rumeenias (52 %), kuid ka Ungaris (22 %), Poolas (22 %) ja Rootsis (17 %). Diagramm 2.5.1. Valitsemissektori võla ja eelarvepuudujäägi suhe SKPsse Allikas: AMECO andmebaas ja Euroopa Komisjoni talitused Riikide tasandil tuleks esile tõsta järgmisi valitsemissektori arengusuundi: ·2021. aasta lõpus oli valitsemissektori võla suhe SKPsse üle 60 % Austrias, Horvaatias, Soomes, Saksamaal, Ungaris, Sloveenias ja Slovakkias ning üle 100 % Kreekas, Itaalias, Portugalis, Hispaanias, Prantsusmaal, Belgias ja Küprosel. Valitsemissektori võla suhe SKPsse vähenes 2021. aastal kõigis neis liikmesriikides, välja arvatud Saksamaal ja Slovakkias, ning prognooside kohaselt peaks vähenemine enamikus neist jätkuma ka 2022. ja 2023. aastal. ·On kindlaks tehtud, et Kreekal on lühiajalises perspektiivis suured riigi rahanduse jätkusuutlikkusega seotud riskid (vt tekstikast 2.5.1). Riigi valitsemissektori võla suhe SKPsse on ELi suurim ja see on tublisti üle 100 % ning eelarvepuudujääk on endiselt suur, kuid eeldatavasti väheneb see märkimisväärselt. Brutorahastamisvajadus peaks järgmistel aastatel vähenema. ·Keskpikas perspektiivis on üheksas liikmesriigis, nimelt Belgias, Prantsusmaal, Kreekas, Itaalias, Portugalis, Rumeenias, Slovakkias, Sloveenias ja Hispaanias, suured riigi rahanduse jätkusuutlikkusega seotud riskid. Suurima võlasuhtega riigid on rahastamistingimuste muutumise suhtes eriti haavatavad. Kui majanduskasvu ja intressimäära erinevus suureneb 1 protsendipunkti võrra, suureneks võlg 2023. aastaks Itaalias, Kreekas, Hispaanias ja Portugalis rohkem kui 10 protsendipunkti SKPst (vt tekstikast 2.5.1). ·Rumeeniat ja Ungarit iseloomustab püsivalt suur eelarvepuudujääk ja võlakirjade tootluse suurenemine ning välisvaluutas nomineeritud võlg on oluline mõlema riigi, eriti Rumeenia puhul. Ungaris on valitsemissektori võlg samuti üle 60 % SKPst ja valitsemissektori brutorahastamisvajadus on suur. Rumeenia valitsemissektori võla suhe SKPsse peaks prognooside kohaselt veidi vähenema, võttes arvesse eeldatavaid paremaid eelarvetulemusi.



Tekstikast 2.5.1: Rahastamistingimuste muutus – „r-g“ pessimistlik stsenaarium Komisjon hindab liikmesriikide lühiajalise, keskpika ja pikaajalise jätkusuutlikkusega seotud riske. Ta on seisukohal, et Kreekas esineb lühiajalist haavatavust, mis on tingitud nii eelarve- kui ka makromajanduslikest muutujatest. () Keskpikas perspektiivis on üheksas liikmesriigis, nimelt Belgias, Prantsusmaal, Kreekas, Itaalias, Portugalis, Rumeenias, Slovakkias, Sloveenias ja Hispaanias, riigi rahanduse jätkusuutlikkusele tekkiv risk suur. Riskid tulenevad järgmisest: ·valitsemissektori võla suhe SKPsse on suur ja kasvab, eelkõige on see seotud nõrga eelarvepositsiooniga; ·suurem ebakindlus lähteprognooside suhtes; ·haavatavus ebasoodsate makromajanduslike stsenaariumide suhtes; ·eelarvekohanduse suurus, mis on vajalik selleks, et viia võla suhe SKPsse keskpikas perspektiivis 60 %ni, st näitaja S1. Lisaks võlaanalüüsile ja riskiklassifikatsioonile võivad riigi rahanduse jätkusuutlikkust mõjutada ka muud tegurid. () Negatiivse poole pealt võivad valitsemissektori võlga ja eelarvepuudujääki märkimisväärselt mõjutada tingimuslikud kohustused, mis on suured kogu ELi puhul, kuid ka suured riikidevahelised erinevused. See kehtib ka pangandussektorist tulenevate tingimuslike kohustuste riski kohta. Positiivne on, et riigi rahanduse jätkusuutlikkuse riske leevendab võla tähtaja pikendamine, mida on täheldatud viimastel aastatel, või taaste- ja vastupidavusrahastu reformide ja investeeringute mõju SKP kasvule, mida eeldatakse pigem keskpikas ja pikas perspektiivis. Ebakindlus ja muutuv majanduskeskkond võivad mängida riigi rahanduse jätkusuutlikkuses olulist rolli. Viimase kümne aasta jooksul on rahastamistingimused olnud soodsad, sest vananev ühiskond, tootlikkuse aeglasem kasv ja keskpankade rahapoliitika on toonud kaasa madalate intressimääradega keskkonna. Negatiivne „r-g“, kus majanduskasv ületab intressimäärasid, leevendab teataval määral eelarveprobleeme, kuid ei kõrvalda neid, sest tingimuste muutudes on võimalik intresside ja kasvu erinevus ümber pöörata. Just seetõttu on jätkusuutlikkusriskide hindamine eriti oluline praegu, kui rahastamistingimuste muutumise ja üldise majandusliku olukorra halvenemise tõttu intressimäärad („r“) suurenevad ja majanduskasv („g“) väheneb. Kui poliitikameetmeid ei võeta, võivad kehvemad majanduskasvu tulemused või kõrgemad intressimäärad järgmisel kümnendil tuua kaasa kõrgema võlasuhte. Eelarve jätkusuutlikkuse lähtetaseme analüüs on tehtud soodsate rahastamistingimuste eeldusel. Lisaks on pessimistlik stsenaarium välja töötatud nii, et see kajastaks „r-g“ suurenemist või isegi tagasipööramist. Selle stsenaariumi kohaselt jääb „r-g“ prognoos enamikus ELi riikides 2032. aastal negatiivseks, kuid oleks lähtestsenaariumis eeldatust suurem. Selle tulemusena oleks prognoositav võlg ebasoodsa stsenaariumi korral 2032. aastaks suurem kui lähteolukorras. Diagramm 2.5.2. Valitsemissektor: valitud diagrammid Allikas: Euroopa Komisjoni talitused

2.6. Finantssektor ELi pangandussektor näitas 2021. aastal ü