KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE Liikmesriikide vastused Kontrollikoja 2012. aasta aruandele /* COM/2014/0120 final */





SISUKORD Liikmesriikide vastused Kontrollikoja 2012. aasta aruandele. 3 Kommenteeritud kokkuvõte. 3 Liikmesriikide vastused Kontrollikoja 2012. aasta aruandele. 5 1. Aruandega hõlmatud valdkonnad. 5 2. Euroopa Kontrollikoja 2012. aasta aruande põhijooned. 5 3. Liikmesriikide vastuste kokkuvõte. 7 3.1 Tulemuslikkus – ELi eelarvest rahastatud tegevuste tulemuslikkus. 7 3.2 Toetuskõlblikkuse ja täpsuse vead. 9 3.3 Kontrollide ja süsteemide parandamine. 11 4 Kokkuvõte. 15 KOMISJONI ARUANNE Liikmesriikide vastused Kontrollikoja 2012. aasta aruandele Kommenteeritud kokkuvõte Käesolevas aruandes analüüsitakse liikmesriikide vastuseid Euroopa Kontrollikoja (edaspidi „kontrollikoda“) 2012. eelarveaasta aruandele ning sellega täidetakse finantsmääruse artikli 162 lõikes 5 sätestatud kohustused. Kontrollikoja audititulemused näitasid, et 2012. aasta konsolideeritud raamatupidamise aastaaruanne andis tõepärase pildi liidu finantsolukorrast ja et selles ei esinenud olulisi väärkajastamisi. Kontrollikoja hinnangul olid kuludena kajastatud maksed siiski olulisel määral vigadest mõjutatud ning nendega seotud läbivaadatud kontrollisüsteemid osaliselt mõjusad kõigis kuluvaldkondades peale halduskulude, kus vigu ei esinenud. Eelarve puhul tervikuna tõusis kõige tõenäolisem veamäär 2011. aasta 3,9 %-lt 2012. aastal 4,8 %-le. Kontrollikoda leidis, et toetuskõlblikkuse vead moodustasid vigade hinnangulisest kogumäärast märkimisväärse osa. Ta rõhutas, et koostöös liikmesriikidega hallatavate kulutuste (moodustavad 80 % ELi kulutustest) osatähtsus vigade hinnangulises kogumääras oli märkimisväärne ja et paljud avastatud vigadest oleks võinud leida liikmesriikide tasandil tõhusama esimese astme kontrolli käigus. Käesolevas aruandes analüüsitakse liikmesriikide vastuseid kolme temaatilise pealkirja all: 1) „Tulemuslikkus – ELi eelarvest rahastatud tegevuste tulemuslikkus”, 2) „Toetuskõlblikkuse ja täpsuse vead” ning 3) „Kontrollide ja süsteemide parandamine”. Tulemuslikkusega seoses kritiseeris kontrollikoda praegust tulemuslikkuse mõõtmist ja aruandlusraamistikku. Liikmesriikidel paluti seetõttu vastata küsimustele kaasrahastatavate programmide tulemuslikkuse mõõtmise, hindamise ja aruandluse kohta. 23 liikmesriiki märkisid, et kasutavad SMART-eesmärke ja RACER-näitajaid. Peale selle kirjeldasid liikmesriigid üksikasjalikult oma riigisisese tulemuslikkuse mõõtmise protsessi eri aspekte. Kui liikmesriikide positiivne suhtumine saab kinnituse, võimaldaks see komisjonil parandada liikmesriikide andmete põhjal üldist tulemuslikkuse mõõtmist ja aruandlust. Kuludena kajastatud maksete valdkonnas leidis kontrollikoda korduvaid toetuskõlblikkuse vigu, millel on finantsmõju seoses rahastamiskõlbmatu käibemaksuga väljamaksetaotlustes. Põllumajanduse kohta märgiti, et kolmes auditeeritud põldude identifitseerimise süsteemis esines märkimisväärseid puudusi, mis põhjustasid toetuskõlblikkuse ja täpsuse vigu. Kõik asjaomased liikmesriigid märkisid, et nad olid teinud jõupingutusi käibemaksuvigade parandamiseks ning põldude identifitseerimise süsteemi andmebaaside ajakohastamiseks ja täiustamiseks. Kontrollikoda rõhutas lihtsustatud kuluvõimaluste positiivset mõju tööhõive ja ühtekuuluvuse valdkonnas ning enamik liikmesriike jagas tema seisukohta. See on äärmiselt oluline, sest lihtsustatud kuluvõimaluste kasutamine võib olla uue mitmeaastase finantsraamistikuga hõlmatud programmides vigade vältimise põhitegur. Eelarve täitmisel koostöös liikmesriikidega kohaldab komisjon võimaluse korral ühtse auditi põhimõtet, mis tähendab, et ta võib toetuda riikide auditeerimisasutuste korraldatud audititele ja kontrollidele, kui need on osutunud usaldusväärseks ja kui juhtimis- ja kontrollisüsteemid on täiel määral mõjusad. Kontrollikoda viitas oma aruandes riskile, et auditeerimisasutuste esitatud teave ei ole sageli usaldusväärne. Kümme liikmesriiki vastasid, et peavad oma auditeerimisasutusi usaldusväärseks ning et neil ei ole seetõttu parandusi kavas. Kõik liikmesriigid väljendasid üldist rahulolu vigade käsitlemist puudutavate suuniste üle ning 2012. ja 2013. aastal komisjoni korraldatud seminaride üle. Enamik liikmesriike märkis, et on valmis kehtestama tulemuslikud ja proportsionaalsed pettusevastased meetmed. Kuigi komisjon tunnistab ühtse auditi põhimõtte eeliseid, peab ta tagama liikmesriikide edastatud andmete usaldusväärsuse ning vaatab seetõttu läbi ja auditeerib riikide auditeerimisasutuste ja ELi programmide elluviimise eest vastutavate riiklike asutuste süsteeme. KOMISJONI ARUANNE Liikmesriikide vastused Kontrollikoja 2012. aasta aruandele 1. Aruandega hõlmatud valdkonnad Finantsmääruse artikli 162 lõikes 5 on sätestatud, et niipea kui kontrollikoda on edastanud aastaaruande, saadab komisjon asjaomastele liikmesriikidele viivitamata kõnealuses aruandes sisalduva teabe, mis käsitleb selliste vahendite haldamist, mille eest viimased vastutavad. Liikmesriigid peavad vastama 60 päeva jooksul ja komisjon edastab vastuste kokkuvõtte kontrollikojale, Euroopa Parlamendile ja nõukogule enne järgmise aasta 28. veebruari. Pärast kontrollikoja 2012. eelarveaasta aruande avaldamist teavitas komisjon nõuetekohaselt liikmesriike aruande üksikasjadest. See teave esitati kirja ja kolme lisana, mille pidid täitma kõik liikmesriigid. I lisa sisaldas küsimustikku konkreetseid liikmesriike käsitlevate lõikude kohta, II lisa sisaldas küsimustikku iga konkreetse liikmesriigi audititulemuste kohta ja III lisa sisaldas küsimustikku liikmesriikidega koostöös toimuva eelarve täitmisega seotud päevakajaliste leidude kohta 2012. aasta kinnitava avalduse jaoks. Käesolevas aruandes analüüsitakse liikmesriikide vastuseid kolme temaatilise pealkirja all: 1) „Tulemuslikkus – ELi eelarvest rahastatud tegevuste tulemuslikkus”, 2) „Toetuskõlblikkuse ja täpsuse vead” ning 3) „Kontrollide ja süsteemide parandamine”; sellele on lisatud komisjoni talituste töödokument, mis sisaldab liikmesriikide vastuseid I ja III lisale. 2. Euroopa Kontrollikoja 2012. aasta aruande põhijooned Kontrollikoja audititulemused näitasid, et 2012. aasta konsolideeritud raamatupidamise aastaaruanne andis tõepärase pildi liidu finantsolukorrast ja et selles ei esinenud olulisi väärkajastamisi. Kulukohustused ei olnud üheski kuluvaldkonnas olulisel määral vigadest mõjutatud. Kuludena kajastatud maksed olid kontrollikoja hinnangul aga siiski olulisel määral vigadest mõjutatud ning nendega seotud läbivaadatud kontrollisüsteemid kokkuvõttes vaid osaliselt mõjusad. Lisaks järeldas kontrollikoda, et 2012. aastal oli kõige tõenäolisem veamäär kasvanud kõigis poliitikavaldkondades. Seega ka eelarve puhul tervikuna oli määr kasvanud: 2011. aasta 3,9 %st 2012. aastal 4,8 %-ni. Kõige rohkem vigu sisaldasid kuluvaldkonnad „Maaelu areng, keskkond, kalandus ja tervishoid” (4. peatükk): 7,9 %, ja „Regionaalpoliitika, energeetika ja transport” (5. peatükk): 6,8 %. Veatüüpidega seoses leidis kontrollikoda, et 2012. aastal moodustasid vigade hinnangulisest kogumäärast märkimisväärse osa toetuskõlblikkuse vead ning neile järgnesid hankevead. Järgmisel joonisel on näidatud iga veatüübi osakaal vigade hinnangulises kogumääras[1]. Kontrollikoda rõhutas ka asjaolu, et koostöös liikmesriikidega hallatavate kulutuste mõju vigade hinnangulisele kogumäärale oli kokkuvõttes märkimisväärne (vt joonis 1.3 allpool)[2]. Kontrollikoda märkis, et koostöös liikmesriikidega hallatavate kulutuste valdkonnas oli suure osa vigadest mõjutatud tehingute puhul liikmesriikide ametkondadel küllalt teavet vigade avastamiseks ja vältimiseks[3]. 3. Liikmesriikide vastuste kokkuvõte 3.1 Tulemuslikkus – ELi eelarvest rahastatud tegevuste tulemuslikkus Kontrollikoda on alates 2010. aastast pööranud aruandes erilist tähelepanu tulemuslikkusele. 2012. aasta aruandes tõi kontrollikoda välja 2012. aasta eriaruannete peamised teemad ja saadud kogemused. Kontrollikoda märkis, et „tulemuslikkust hinnatakse usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtete alusel (säästlikkus, tõhusus ja mõjusus)”. Tulemuslikkuse mõõtmine on kogu avaliku sekkumise väga tähtis osa, hõlmates sisendeid, väljundeid, tulemusi ja mõju[4]. Kontrollikoda lisas aga, et „paljude ELi eelarvevaldkondade õigusraamistik on keerukas ning tulemuslikkusele ei pöörata piisavalt tähelepanu”[5]. Tulemuslikkuse auditi tulemustega seoses ütles kontrollikoda oma aruandes, et keskendus „kolmele teemale, mis on järgmiste rahastamiskavade soovitud tulemuste ja mõjude saavutamiseks olulised”[6]. Esiteks keskendus ta SMART-eesmärkidele ja programmide jaoks sobivatele näitajatele, teiseks usaldusväärsetele ja õigeaegsetele andmetele programmide tulemuslikkuse kohta ning lõpuks ELi rahastatavate projektide jätkusuutlikkusele. Kontrollikoja eriaruanded hõlmavad samu teemasid. Näiteks oma eriaruandes kolmandate riikide kodanike integreerimise kohta järeldas kontrollikoda, „et kuigi komisjon koostas näitajate kohta põhjalikud juhised, oli viiest auditeeritud liikmesriigist nelja programmides tõsiseid probleeme SMART-eesmärkide kasutamisel, andmete kogumiseks asjakohaste IT-süsteemide loomisel ja/või seatud eesmärkide saavutamisest aru andmisel. Seega oli pärsitud ka liikmesriikide ja komisjoni võime teha programmide üle järelevalvet ja neid suunata”[7]. Liikmesriikidele saadetud küsimustikus (III lisa) paluti neil vastata küsimustele tulemuslikkuse mõõtmise, hindamise ja aruandluse kohta. Liikmesriikidel oli võimalik kirjeldada oma riigisisest kaasrahastatavate programmide tulemuslikkuse hindamise süsteemi. 23 liikmesriiki mainisid oma vastuses küsimusele tulemuslikkuse mõõtmisel kasutatavate eesmärkide ja näitajate kohta, et kasutavad SMART-eesmärke ja RACER-näitajaid (vt joonis allpool). 27st vastanud liikmesriigist 23 märkisid ka, et nad arutavad kaasrahastatavate programmidega seotud eesmärkide ja näitajate kindlaksmääramist Euroopa Komisjoni asjaomaste esindajatega. Liikmesriigid kirjeldasid oma vastustes üksikasjalikult kaasrahastatavate programmide tulemuslikkuse mõõtmise protsesside mitmesuguseid aspekte. Vastustes keskenduti neljale põhiaspektile: protsessi üldülevaade ning tulemuslikkuse jälgimine, hindamine ja aruandlus. Liikmesriigid esitasid protsessist ja vastutavatest üksustest üldise ülevaate ning nende kirjelduse. Vastustes kirjeldati näitajate seiret, hindamist ja nendega seotud aruandlust, mis toimub enamasti iga-aastaste rakendamisaruannete kaudu. Menetlust kui tervikut kooskõlastavad enamasti korraldusasutused või seirekomiteed. Teatavatel juhtudel ei tegele korraldusasutused aga hindamise või aruandlusega süstemaatiliselt. Eesti ja Ungari märkisid vastavalt, et „hindamisi teevad tavaliselt väliseksperdid”[8] ja et „hindamisprojektide puhul kasutatakse tavaliselt poole- kuni üheaastaseid allhankelepinguid”[9]. Liikmesriigid kirjeldasid seires kasutatavaid näitajaid. Austria, Küpros, Tšehhi Vabariik ja Poola märkisid, et mõõdavad tulemuslikkust rakenduskavades täpsustatud näitajate põhjal[10]. Bulgaaria, Küpros ja Tšehhi Vabariik mainisid, et kasutavad rakenduskavades täpsustatud tasemenäitajate kõrval ka projekti tasandil kindlaks määratud näitajaid[11]. Bulgaaria, Tšehhi Vabariik ja Slovakkia lisasid, et nemad mõõdavad tulemuslikkust, täpsustades alg- ja sihtväärtused; Küpros ja Kreeka märkisid aga, et kasutavad majandus-, väljundi- ja tulemusnäitajaid[12]. Taani mainis, et kasutab peale rakenduskavade või konkreetsete projektide näitajate ka statistika allikatelt pärinevat toetavat teavet, näiteks Taani statistikaameti andmeid[13]. Näitajate mõõtmiseks ja hindamiseks kasutasid liikmesriigid mitmesuguseid meetodeid. Kuus liikmesriiki väitsid, et näitajaid jälgitakse pidevalt või hinnatakse jooksvalt. Bulgaaria ja Tšehhi Vabariik märkisid lisaks, et alg- ja sihtväärtuste põhjal võrreldakse kohustusi ja saavutatud väärtusi[14]. Mõõtmisel kasutatakse ka hindamisuuringuid, küsitlusi ja analüüse, nagu märkisid näiteks Ungari, Poola ja Rumeenia[15]. Aruandluse vallas keskendusid liikmesriigid aruandlusmenetluste vormile ja ajale. Enamasti antakse aru kord aastas rakendamisaruande kaudu. Malta ja Poola mainisid, et nendel on ka poole aasta aruanded, ning Tšehhi Vabariik märkis, et „väljundite kohta antakse korrapäraselt aru igakuistes seirearuannetes”[16]. Aruanded avaldatakse ka veebis ning edastatakse valdkondlike võrgustike kaudu sihtrühmadele (näiteks Ungaris, Hispaanias ja Portugalis) ja/või nende kohta korraldatakse avalikke arutelusid (näiteks Sloveenias)[17]. Bulgaaria märkis lisaks, et on välja töötanud elektroonilise süsteemi SIBILA, „et hinnata struktuuri- ja ühtekuuluvusfondidest eraldatud rahaliste vahendite mõju Bulgaaria majandusele”[18]. Austria rõhutas tulemuslikkuse tähtsust, märkides, et „direktiivide ja määruste toimimise tagamiseks on vaja järelevalvestruktuuri pidevalt arendada. See on põhjus, miks Euroopa Kontrollikoda korraldab tulemuslikkuse auditeid (vt kontrollikoja 2012. eelarveaasta aruande 10. peatükk), mille üle Austria kontrollikojal on hea meel ja mida ta lubab rohkem kasutada”[19]. Taani märkis, et „väga oluliseks peetakse ka aastaaruande peatükki „ELi eelarvest rahastatud tegevuste tulemuslikkus”. See peatükk kinnitab, et jätkuvalt on vaja keskenduda tugeva süsteemi loomisele tulemustele orienteeritud aruandluse ja tulemuslikkuse mõõtmise jaoks”[20]. Liikmesriikide vastused kõnealustele küsimustele olid üldjuhul väga positiivsed. Komisjoni ülesanne on leida viis, kuidas parandada liikmesriikide andmetele põhjal üldist tulemuslikkuse mõõtmist ja aruandlust. 3.2 Toetuskõlblikkuse ja täpsuse vead Nagu eespool mainitud, moodustasid toetuskõlblikkuse vead eri poliitikavaldkondade lõikes kokkuvõttes eelarve kui terviku vigade hinnangulisest määrast märkimisväärse osa – üle kahe kolmandiku[21]. Aastaaruande 3. ja 4. peatükis[22] tõi kontrollikoda näiteid sellistest vigadest mitmes liikmesriigis. 3. peatükis tuvastati toetuskõlblikkuse ja täpsuse vigu näiteks põldude identifitseerimise süsteemi kontekstis. 4. peatükis tõi kontrollikoda esile investeerimisprojektide rahastamiskõlblikkuse kriteeriumide mittetäitmise. Kontrollikoda leidis Prantsusmaal, Hispaanias, Itaalias, Poolas, Portugalis ja Rumeenias lisaks veel korduvaid toetuskõlblikkuse vigu, millel on finantsmõju seoses rahastamiskõlbmatu käibemaksuga. Igalt asjaomaselt liikmesriigilt küsiti, kas makseasutused olid tuttavad käibemaksu hüvitamisel kohaldatava õigusliku alusega, ja kõigi vastus oli jaatav. Seoses 3. peatükiga võib öelda, et kontrollikoja aruandest nähtus, et kolmes auditeeritud põldude identifitseerimise süsteemis[23] olid märkimisväärsed puudused, mis põhjustasid toetuskõlblikkuse ja täpsuse vigu. Aruandes mainiti, et põldude identifitseerimise süsteemi andmebaasis esinesid puudused neljas riigis – Hispaania, Austria, Portugal ja Ühendkuningriik (Põhja-Iirimaa)[24]; kõik need riigid märkisid, et on teinud jõupingutusi oma põldude identifitseerimise süsteemi andmebaaside ajakohastamiseks ja parandamiseks. Austria ametiasutused väitsid, et „Austria põldude identifitseerimise süsteemi ajakohastatakse nõuetekohaselt ja regulaarselt. Alates 2009. aastast ja eelkõige alates 2012. aastast on tehtud suuri jõupingutusi, et täiustada õhufotograafia valdkonda”[25]. Peale selle märkisid ametiasutused, et „alates 2013. aastast hakatakse fotode hankimist ümber korraldama”, millega kaasneb regulaarsem ja täpsem fotograafia[26]. Hispaania kirjeldas põhjalikult, kuidas ta on kõnealuste puuduste kõrvaldamisega tegelenud: „Vastusena komisjoni üleskutsele võtta nende probleemide kõrvaldamiseks meetmeid koostasime 2010. aastal tegevuskava, mis sisaldab vajalikuks peetavaid parandusmeetmeid ja nende rakendamise täpset ajakava. Tegevuskavas sisalduvaid meetmeid kohaldatakse põldude identifitseerimise süsteemi alusel. See on täiel määral konsolideeritud ja toimiv süsteem, mis on kujundatud pidevate suurte investeeringute tulemusena ning mida iseloomustavad läbipaistvus ja kvaliteet. Kõnealuste meetmete rakendamine parandab seega olemasoleva süsteemi kvaliteeti.” Portugal märkis oma olukorrale viidates, et „põldude identifitseerimise süsteemi tegevuskava lõpuleviimine 2013. aasta jaanuaris aitab selliste juhtude mõju kindlasti vähendada”[27]. Ühendkuningriik ütles Põhja-Iirimaale viidates, et „Põhja-Iirimaa ametiasutused leiavad, et põldude identifitseerimise süsteemi täiustamise projekti kallal tehtav töö on fondi ohustavaid riske vähendanud”[28]. Teine valdkond, kus kontrollikoja sõnul esines tõsiseid investeerimisprojektide rahastamiskõlblikkuse kriteeriumide mittetäitmise juhtumeid, oli maaelu areng. Asjaomastel liikmesriikidel paluti esitada oma arvamus investeerimisprojektide rahastamiskõlblikkuse kriteeriumide kohta ning enamik neist väitis, et rahastamiskõlblikkuse kriteeriumid on liiga keerulised. Suurem osa vastanutest märkis siiski, et keerulistest eeskirjadest hoolimata võeti kõik meetmed, et tagada nõuetekohane rakendamine. Poola märkis näiteks, et „investeerimisprojektide rahastamiskõlblikkuse kriteeriumid on suhteliselt keerulised, mistõttu nende kontrollimine ei ole lihtne. Poola teeb sellegipoolest kõik võimaliku, et tagada, et kontrollimine on põhjalik ja et kasutatakse kõiki kättesaadavaid vahendeid”[29]. Leedu mainis, et tema juhtumi puhul „esitati parandatud maksetaotlus, mis puudutas Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) valesti kasutatud rahaliste vahendite tagasimaksmist fondi”[30]. Ka Hispaania kinnitas, et oli teinud vajalikud parandused ja et „auditeeritud juhtumi puhul avastatud puudused ei mõjuta ühtki teist juhtumit ning et viga ei ole järelikult süstemaatiline”[31]. Itaalia märkis, et oli oma juhtumi kohta esitanud täiendavat põhjendavat teavet ja et „makseasutused kohaldavad hoolikalt ELi asjakohaseid eeskirju”[32]. Komisjoni talitused uurivad liikmesriikide positiivseid vastuseid meetmete ja kavatsuste kohta eesmärgiga tagada tulemuslikkus kontrollikoja tuvastatud riskide maandamisel. 3.3 Kontrollide ja süsteemide parandamine Kontrollikoja 2012. aasta aruandes rõhutati lihtsustatud kuluvõimaluste positiivset mõju. Varem, 2006. aastal, soovitas kontrollikoda komisjonil laiendada kindlasummalise rahastamise ja ühekordsete maksete kasutamist „tegelike kulude” hüvitamise asemel. 6. peatükiga seotud 2012. aasta auditi tehingute valimi puhul ei leidnud kontrollikoda ühtki lihtsustatud kuluvõimaluste kasutamisega seotud kvantifitseeritavat või mittekvantifitseeritavat viga. Seega järeldati, et projektid, mille kulude deklareerimisel on kasutatud lihtsustatud kuluvõimalusi, on vähem veaohtlikud ning et lihtsustatud kuluvõimaluste sagedasem kasutamine avaldab veamäärale positiivset mõju. Liikmesriikidelt küsiti, kas nad on nõus kontrollikoja eespool kirjeldatud arvamusega lihtsustatud kuluvõimaluste kohta. Kõik liikmesriigid vastasid sellele küsimusele jaatavalt. Liikmesriikidel paluti lisaks märkida, kas nad kavandavad lihtsustatud kuluvõimaluste kasutuselvõttu, ja juhul kui nad neid juba kasutavad, kas nad plaanivad kasutust veelgi laiendada. Ka selles küsimuses valitses liikmesriikide hulgas üksmeel. Luksemburg tõi esile toetuse, mida ta pakkus toetuse saajatele programmi või projekti alguses, ning märkis, et „Euroopa Sotsiaalfondi korraldusasutus on koostanud suhteliselt lihtsa tutvustuse, millele taotlejatel on menetluse alguses juuredpääs. Korraldusasutus toetab aktiivselt ka taotluse saajaid, kes paluvad abi eelarve haldamisega seotud küsimustes, kõrvaldades seega vigade tõenäolised põhjused ja lihtsustades toetuse saaja jaoks haldamist”[33]. Lõpuks paluti liikmesriikidel avaldada arvamust selle kohta, kas komisjon edendab lihtsustatud kuluvõimaluste kasutamist piisavalt ja asjakohaselt. Peaaegu kõik 27 vastanut leidsid, et komisjon võiks teha rohkem. Saksamaa ja Ungari viitasid asjaolule, et eelmisel programmitöö perioodil (2007–2013) olid heakskiitmise menetlused ja arutelud pikad ja venivad[34]. Ühendkuningriik mainis ka, et „heameelt oleks valmistanud komisjoni aktiivne julgustamistegevus programmitöö perioodi 2007–2013 varasemas etapis”[35]. Austria arutles selle idee üle, märkides, et ühest küljest püüdis komisjon lihtsustatud kuluvõimaluste kasutamist edendada, kuid teisest küljest: „Minevik on näidanud, et liikmesriikides lihtsustatud kuluvõimaluste edukat kasutamist võib soodustada liikmesriikide 100 % kindlus, et lihtsustatud kuluvõimaluste kasutamise korral komisjon ja/või auditeerimisasutus need kulud ka aktsepteerib. Siin peituski struktuurifondide perioodil 2007–2013 peamine probleem. Kuigi õigusaktidega sätestatud ühtse määraga skeemid andsid rakendamisel teoreetiliselt suure tegutsemisruumi, piirasid seda ruumi praktikas jällegi mitmed tõlgendused, mis suurendasid rakendusasutuste jaoks riski, et komisjon või auditeerimisasutus ei aktsepteeri lihtsustatud kuluvõimaluste raames tehtud kulusid”[36]. Rumeenia ja Malta kutsusid mõlemad komisjoni üles andma „rohkem suuniseid” ning Rumeenia märkis lisaks, et „Euroopa Liidu 2014.–2020. aasta määruste sätete kohaldamisega seoses oleks vaja olnud täiendavaid asjakohaseid suuniseid ja koolitusi”[37]. Küpros ja Läti kirjeldasid üksikasjalikult, millist laadi abi ja juhiseid võiks komisjon anda. Küpros väitis, et „liikmesriikide kogemuste jagamiseks tuleks rohkem kasutada õpikodasid ja seminare”, Läti kutsus üles levitama teavet ja tooma näiteid „mitmesuguste lihtsustatud kulude kohaldamise parimatest tavadest, konkreetsetest valdkondadest, kus neid kulusid saab kohaldada, ja konkreetsete valdkondade ja kuludega seotud standardmetoodikast”[38]. Rootsi toetas kontrollikoja soovitust, mille kohaselt „peaks komisjon lihtsustatud kuluvõimaluste raamistikus välja töötatud ühtsete määrade eelkontrolli jätkama ja seda edasi arendama”. Rootsi sõnul on selle eesmärgi saavutamiseks vaja, et „komisjon eraldaks lihtsustatud kuluvõimaluste arendamiseks rohkem vahendeid eesmärgiga suurendada liikmesriikide toetamist seoses ühtsete määrade heakskiitmisega. Selleks et selgitada, kuidas üldist õigusraamistikku tuleks lihtsustatud kuluvõimalustega seoses tõlgendada, oleks vaja arendada koostööd komisjoni audiitoritega. Selleks tuleb anda geograafilistele üksustele rohkem teavet ja suurendada nendega tehtavat koostööd, et hõlbustada lihtsustusmeetmete lisamist liikmesriikide rakenduskavadesse”[39]. Liikmesriikide huvi laiendada lihtsustatud kuluvõimaluste kasutamist on väga oluline, kuna see on uue mitmeaastase finantsraamistikuga hõlmatud programmides üks vigade riski vähendamise põhiteguritest. Kontrollidega seoses viitab kontrollikoda oma aruande 5. peatükis „Regionaalpoliitika, energeetika ja transport” ja 6. peatükis „Tööhõive ja sotsiaalküsimused” mitmel korral riskile, et auditeerimisasutuste esitatud teave ei ole sageli usaldusväärne. Sellest lähtuvalt on kontrollikoda soovitanud komisjonil „leida võimalusi auditeerimisasutuste töö ning aasta kontrolliaruannetes ja auditiarvamustes esitatud teabe kvaliteedi ja usaldusväärsuse parandamiseks”[40]. Liikmesriikidel paluti märkida, kas neil on kavas kehtestada olukorra parandamiseks korraldusi. Kümme liikmesriiki vastasid, et peavad oma auditeerimisasutusi usaldusväärseks ja et neil ei ole seetõttu parandusi kavas ning et mõnel juhul oli komisjon neid isegi toetanud. Portugal väitis näiteks, et „aasta kontrolliaruannetes ja auditiarvamustes esitatud teavet peetakse kvaliteetseks ja piisavalt usaldusväärseks”[41]. Küpros rõhutas, et „EL on väljendanud, et on järelevalveasutuse aastaaruannete tasemega rahul”[42]. Luksemburg märkis, et tema auditeerimisasutused ei kuulunud kontrollikoja 2012. aasta auditivalimisse ja et üldiselt on komisjon tema aruanded alati heaks kiitnud ning et „juhtimissüsteemidel on Luksemburgis lihtne ja läbipaistev struktuur”[43]. Iirimaa mainis, et „auditeerimisasutus ei tegele pettustega seotud riskide hindamisega. Ollakse seisukohal, et juhtimiskontrollide (nii dokumentide kontrollid kui ka kohapealsed kontrollid) programm on sobiv, et anda piisav kindlus pettuseriski maandamise kohta”[44]. Levinumad meetmed, mida liikmesriigid palusid komisjonil olukorra parandamiseks võtta, hõlmasid muu hulgas rohkemate juhiste andmist ja koolitusi. Mõni liikmesriik mainis, et vajalik on auditeerimisasutuste töö kvaliteedi sisekontrollimeetmete parandamine. Vajalikuks, ehkki vähemal määral, peeti ka auditeerimisasutuste töö välist hindamist ja jälgimist. Tšehhi Vabariik andis põhjalikku teavet kontrollikoja auditeerimisasutustega seotud soovituste järgimiseks juba võetud meetmete kohta. Ta kirjeldas oma tegevuskava (rakendatud 2012. aastal) ja kavatsust täiustada struktuurifondidega seotud juhtimis- ja kontrollisüsteeme, sealhulgas auditegevuse tsentraliseerimist. Ta tõi esile ka audititegevuse juhendi koostamise ning töötajatele sise- ja väliskoolituste võimaldamise. Tšehhi Vabariik sõnas lõpetuseks, et „eespool kirjeldatud muutustest teavitasid Euroopa Kontrollikoda auditeerimisasutuse (rahandusministeerium) esindajad isiklikult. Tšehhi Vabariik on võtnud vastu kõik komisjoni soovitatud meetmed ja kavatseb komisjoni talitustega edasi suhelda, et parandada teabe kvaliteeti ja usaldusväärsust, ning tunneks heameelt, kui komisjon korraldaks uusi seminare, mis aitaksid auditeerimisasutuse tööd parandada”[45]. Auditeerimisasutustega seoses väljendasid kõik liikmesriigid üldist rahulolu vigade käsitlemist puudutavate suuniste üle ning 2012. ja 2013. aastal komisjoni korraldatud seminaride üle ning lisasid, et „täiendavad suunised/koolitused on alati teretulnud”[46]. Itaalia, Läti, Sloveenia, Slovakkia ja Kreeka pidasid eriti kasulikeks ja lisandväärtusega algatusteks muu hulgas mitmesuguseid valimi moodustamist käsitlevaid seminare ja suuniseid[47]. Leedu, Malta ja Poola[48] mainisid OLAFi korraldatud kohtumiste ja konverentside kasulikkust, Läti ja Bulgaaria[49] rõhutasid aga auditeerimisvaldkonna ekspertide kohtumiste kasulikkust. Saksamaa lisas positiivse märkusena, et „lisaks seminaridele on üksikutele küsimustele valmis põhjalikult vastama Euroopa Komisjoni kontaktisikud”[50]. Selleks et süsteeme veelgi tugevdada, nõutakse ühtekuuluvuspoliitika uues õigusraamistikus, et korraldusasutused kehtestaksid tulemuslikud ja proportsionaalsed pettusevastased meetmed. Küsimusele, kas juhtimis- ja kontrollisüsteemide puhul hinnatakse pettuseriski, vastas üle 60 % liikmesriikidest jaatavalt. Sarnane protsent liikmesriike märkis, et nad tagavad, et pettuseriski maandamiseks on kehtestatud tulemuslikud ja proportsionaalsed pettusevastased meetmed. Vähem liikmesriike – veidi üle 50 % – ütles, et nad on kindlaks määranud näitajad, mis kajastavad pettuste avastamiseks ja vältimiseks korraldatavate kontrollide tulemusi (vt alljärgnev tabel). Koostöös liikmesriikidega toimuva eelarve täitmise valdkonnas peab komisjon saama ELi eelarve järelevalve protsessis liikmesriikide süsteeme ja kontrolle usaldada. Komisjon tunnistab ühtse auditi põhimõtte eeliseid, kuid on teadlik kontrollikoja esile tõstetud riskist, et auditeerimisasutused võivad esitada ebausaldusväärset teavet. Seetõttu vaatab ta ka edaspidi läbi ja auditeerib riikide auditeerimisasutuste ja ELi programmide elluviimise eest vastutavate riiklike asutuste süsteeme. 4 Kokkuvõte Kontrollikoja 2012. aasta aruandes märgitakse, et endiselt tuleb keskenduda vigade vähendamisele koostöös liikmesriikidega toimuva eelarve täitmise valdkonnas. Kontrollikoda märkis, et kõnealuses valdkonnas oli enamiku tehingute puhul liikmesriikidel küllalt teavet vigade avastamiseks ja parandamiseks. Peale selle oli kontrollikoda kriitiline mõne auditeerimisasutuse vähese tõhususe suhtes ning märkis ka, et tulemuslikkusele ei keskenduta piisaval määral. Liikmesriigid kirjeldasid sel aastal oma vastustes üksikasjalikult mõningaid jõupingutusi, mida nad on teinud kontrollikoja soovituste järgimiseks. Mõnes liikmesriigis moodustavad kontrollikoja poolt aktiivselt toetatavad meetmed, nagu lihtsustatud kuluvõimaluste kasutamine, juba lahutamatu osa programmide ja projektide finantsjuhtimisest. Liikmesriigid kutsusid komisjoni üles toetama ja julgustama lihtsustatud kuluvõimaluste laialdasemat kasutamist. Paljud liikmesriigid ei olnud nõus kontrollikoja arvamusega auditeerimisasutuste kohati vähese tõhususe kohta ning mõni tõstis esile asjaolu, et teatavatel juhtudel tugineb komisjon täielikult auditeerimisasutuste tööle (andes nende rakenduskavadele artiklile 73 vastava staatuse)[51]. Sellegipoolest tundub, et liikmesriikide tasandil tegeletakse komisjoni abil pidevalt auditeerimisasutuste suutlikkuse suurendamisega. Tulemuslikkuse kohta märkisid liikmesriigid oma vastustes, et panevad tulemuslikkusega seotud küsimustele praegu suurt rõhku ja et nad on pühendunud tulemuslikkusele orienteeritud kultuuri loomisele ja edendamisele. Selle uue programmitöö perioodi alguses näitavad jõupingutused, mida liikmesriigid on teinud tihedas koostööd komisjoniga, et kehtestatud on juba mitu konkreetset meedet. Nende meetmete eesmärk on audititegevuse edasine täiustamine ja need aitavad edendada ja säilitada usaldusväärset finantsjuhtimist, vähendades seega vigade riski. [1] Euroopa Kontrollikoja 2012. aasta aruanne, punkt 1.17. [2] Käesoleva aruande A lisa. [3] Euroopa Kontrollikoja 2012. aasta aruanne, punktid 5.27 ja 6.12. [4] Euroopa Kontrollikoja 2012. aasta aruanne, punkt 10.2. [5] Euroopa Kontrollikoja 2012. aasta aruanne, punkt 10.3. [6]Euroopa Kontrollikoja 2012. aasta aruanne, punkt 10.26. [7] Euroopa Kontrollikoja 2012. aasta aruanne, punkt 10.29. [8] Komisjoni talituste töödokument, lk 164. [9] Komisjoni talituste töödokument, lk 189. [10] Komisjoni talituste töödokument, lk 131, 152, 154 ja 239. [11] Komisjoni talituste töödokument, lk 140, 152 ja 154. [12] Komisjoni talituste töödokument, lk 140, 152, 264, 152 ja 185. [13] Komisjoni talituste töödokument, lk 158. [14] Komisjoni talituste töödokument, lk 140 ja 155. [15] Komisjoni talituste töödokument, lk 186–187, 242 ja 263. [16] Komisjoni talituste töödokument, lk 156. [17] Komisjoni talituste töödokument, lk 191, 272, 258 ja 268. [18] Komisjoni talituste töödokument, lk 147. [19] Komisjoni talituste töödokument, lk 302. [20] Komisjoni talituste töödokument, lk 303. [21] Euroopa Kontrollikoja 2012. aasta aruanne, punkt 1.17. [22] 3. peatükk „Põllumajandus: turg ja otsetoetused” ja 4. peatükk „Maaelu areng, keskkond, kalandus ja tervishoid”. [23] Euroopa Kontrollikoja 2012. aasta aruanne, punkt 3.22. [24] Euroopa Kontrollikoja 2012. aasta aruanne, selgitused 3.1 ja 3.3. [25] Komisjoni talituste töödokument, lk 130. [26] Komisjoni talituste töödokument, lk 130. [27] Komisjoni talituste töödokument, lk 50. [28] Komisjoni talituste töödokument, lk 56. [29] Komisjoni talituste töödokument, lk 238. [30] Komisjoni talituste töödokument, lk 78. [31] Komisjoni talituste töödokument, lk 77. [32] Komisjoni talituste töödokument, lk 201. [33] Komisjoni talituste töödokument, lk 208. [34] Komisjoni talituste töödokument, lk 175 ja 186. [35] Komisjoni talituste töödokument, lk 299. [36] Komisjoni talituste töödokument, lk 130. [37] Komisjoni talituste töödokument, lk 214 ja 263. [38] Komisjoni talituste töödokument, lk 152 ja 203. [39] Komisjoni talituste töödokument, lk 296. [40] Komisjoni talituste töödokument, Euroopa Kontrollikoja 2012. aasta aruanne, punkt 6.24. [41] Komisjoni talituste töödokument, lk 256. [42] Komisjoni talituste töödokument, lk 152. [43] Komisjoni talituste töödokument, lk 208. [44] Komisjoni talituste töödokument, lk 195. [45] Komisjoni talituste töödokument, lk 155–156. [46] Komisjoni talituste töödokument, lk 299. [47] Komisjoni talituste töödokument, lk 201, 202, 267, 264 ja 185. [48] Komisjoni talituste töödokument, lk 205, 214 ja 238. [49] Komisjoni talituste töödokument, lk 202 ja 140. [50] Komisjoni talituste töödokument, lk175. [51] Nõukogu määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikkel 73.