Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS Euroopa ühise müügiõiguse kohta /* KOM/2011/0635 lõplik - 2011/0284 (COD) */





SELETUSKIRI 1. ETTEPANEKU TAUST · Ettepaneku põhjused ja eesmärgid Liikmesriikide vahelised erinevused takistavad kauplejaid ja tarbijaid, kes soovivad tegeleda siseturul piiriülese kaubandusega. Nendest erinevustest tulenevate takistuste tõttu võivad kauplejad, eelkõige väike- ja keskmise suurusega ettevõtjad loobuda piiriüleste müügilepingute sõlmimisest või oma tegevuse laiendamisest teise liikmesriigi turule. Tarbijatele ei ole aga kättesaadavad teiste liikmesriikide kauplejate pakutavad tooted. Praegu ekspordib ainult üks kümnest kauba müügiga tegelevast liidu kauplejast oma kaupa teistesse liikmesriikidesse ja enamik neist ekspordib ainult mõnda üksikusse liikmesriiki. Lepinguõigusega seotud takistused on selle olukorra üks peamisi põhjusi. Uuringud[1] näitavad, et muude piiriülese kaubanduse takistuste seast, nagu maksueeskirjad, haldusnõuded, kauba kättetoimetamisega seotud raskused, keelelised ja kultuurierinevused, nimetasid kauplejad ühe peamise takistusena lepinguõigusega seotud takistusi. Kaupleja vajadus kohaneda erinevate liikmesriikide lepinguõigusega, mida piiriülese kauplemise korral kohaldatakse, muudab niisuguse kauplemise riigisisese kaubandusega võrreldes keerukamaks ja kulukamaks nii ettevõtja ja tarbija kui ka ettevõtjatevaheliste tehingute puhul. Piiriüleste tehingute puhul peab kaupleja tavaliselt kandma täiendavaid kulusid, mis riigisiseste tehingute puhul puuduvad. Täiendavaid kulusid tekitavad raskused, mis on seotud kohaldatavate lepinguõiguse sätete kindlakstegemisega, õigusabi kasutamine, läbirääkimised ettevõtjatevaheliste tehingute suhtes kohaldatava õiguse üle ning lepingute kohandamine vastavalt tarbijaõiguse sätetele ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingute korral. Ettevõtja ja tarbija vaheliste piiriüleste tehingute puhul võivad lepinguõigusega seotud kulud ning õiguslikud takistused, mis tulenevad erinevustest liikmesriikide kohustuslike tarbijakaitse normide vahel, olla küllalt suured. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008 (lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma I”))[2] artikli 6 kohaselt peab ettevõtja, kelle majandustegevus on suunatud muu liikmesriigi tarbijatele, kohaldama asjaomase liikmesriigi tarbijaõiguse sätteid. Juhul kui lepingupooled on valinud muu õiguse ja tarbija liikmesriigi kohustuslike tarbijakaitsenormidega nähakse ette kõrgem kaitse tase, tuleb kohaldada kõnealuseid norme. Seega peab kaupleja eelnevalt välja selgitama, kas tarbija peamise elukoha liikmesriigi õiguses pakutakse ulatuslikumat kaitset, ning tagama, et leping on nende normidega kooskõlas. Tarbijaõiguse käimasolev harmoneerimine liidus on viinud teatava ühtlustamiseni osas valdkondadest, kuid erinevused liikmesriikide õigusnormide vahel on veel märkimisväärsed. E-kaubanduse tehingute puhul kaasnevad kauplejale täiendavad lepinguõigusega seotud kulud, mis tulenevad vajadusest kohandada ettevõtte veebisait iga sellise liikmesriigi õiguslikele nõuetele, kuhu ettevõtja tegevus on suunatud. Kauplejatevaheliste piiriüleste tehingute puhul ei kohaldata lepingupoolte suhtes samasuguseid piiranguid. Välisriigi õigusnormide üle läbirääkimiste pidamise ja nende kohaldamise majanduslik mõju on siiski suur. Muu riigi õiguse kohaldamisega kaasnevad suured kulutused, eelkõige väike- ja keskmise suurusega ettevõtjatele. Suhetes suuremate ettevõtjatega peab väike- või keskmise suurusega ettevõtja tavaliselt nõustuma kohaldama oma äripartneri õigust ning kandma kulud, mis on seotud lepingu suhtes kohaldatavate õigusnormide väljaselgitamise ja nende järgimisega. Väike- või keskmise suurusega ettevõtjate vaheliste lepingute puhul on vajadus pidada läbirääkimisi oluline takistus piiriülesele kaubandusele. Nii ettevõtjatevaheliste kui ka tarbijalemüügi lepingute puhul võivad täiendavad tehingukulud väike- või keskmise suurusega ettevõtja jaoks olla ebaproportsionaalselt suured võrreldes tehingu väärtusega. Täiendavad tehingukulud suurenevad võrdeliselt nende liikmesriikide arvuga, kuhu kaupleja ekspordib. Mida enamatesse riikidesse kaupleja ekspordib, seda suuremat tähelepanu pöörab ta erinevustele lepinguõiguses, mis takistavad kauplemist. Eriti halvas olukorras on väike- ja keskmise suurusega ettevõtjad: mida väiksem on ettevõtja käive, seda suurema osa sellest moodustavad tehingukulud. Piiriüleste tehingute korral muutub olukord kauplejate jaoks õiguslikult keerukamaks, sest nad puutuvad kokku mitme riigi lepinguõigusega, mis sisaldavad erinevaid norme. Kokkupuude välisriigi õigusega muudab piiriüleste tehingute tegemise keerukamaks. Kauplejate arvates on muu riigi lepinguõiguse sätete väljaselgitamise keerukus peamine takistus ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingute korral ning kolmandal kohal ettevõtjatevaheliste tehingute korral[3]. Õiguslik keerukus on suurem, kui kaubeldakse riigiga, mille õigussüsteem on täiesti erinev, ning empiiriliselt on tõendatud, et kahepoolne kaubavahetus on palju tihedam riikide vahel, mille õigussüsteemid põhinevad samadel alustel[4]. Erinevused lepinguõiguses, täiendavad tehingukulud ja nendega kaasnev keerukus piiriüleste tehingute puhul mõjutab suurt hulka kauplejaid (eelkõige väike- ja keskmise suurusega ettevõtjaid) loobuma tegevuse laiendamisest muude liikmesriikide turule. Nende erinevuste tulemuseks on ka konkurentsi vähenemine siseturul. Erinevuste tõttu lepinguõiguses ulatub liikmesriikide vahelisest kaubavahetusest saamata jääv tulu igal aastal kümnete miljardite eurodeni. Piiriüleses kaubanduses kasutamata jäetud võimalustel on negatiivne mõju ka Euroopa tarbijatele. Piiriülese kaubanduse väiksema mahu tõttu vähenevad nii import kui ka konkurents kauplejate vahel. Selle tulemusena võib juhtuda, et tarbijad peavad leppima väiksema valiku ja kõrgemate hindadega. Kuigi tarbijad võiksid piiriüleselt kaupa ostes arvukamatest ja parematest pakkumistest olulist majanduslikku kasu saada, teeb enamik Euroopa tarbijatest oma ostud siiski kodumaal. Selle üks peamisi põhjusi on asjaolu, et erinevuste tõttu liikmesriikide õiguses on tarbijad sageli ebakindlad oma õigustes piiriülestes olukordades. Näiteks ei tea nad alati, milliseid õiguskaitsevahendeid nad võivad kasutada, kui mõnes muus liikmesriigis ostetud toode ei vasta lepingutingimustele. Seetõttu ei söanda paljud tarbijad oma oste välismaal teha. Nad jäävad ilma võimalustest, mida pakub siseturg, sest teistes liikmesriikides võib sageli leida kvaliteedi ja hinna poolest paremaid pakkumisi. E-kaubandus lihtsustab nii pakkumiste otsimist kui ka hindade ja muude tingimuste võrdlemist sõltumata ettevõtja asukohast. Kui tarbija soovib aga tellida kaupa muus liikmesriigis asuvalt ettevõtjalt, siis sellest keeldutakse tihti just lepinguõiguse erinevuste tõttu. Ettepaneku üldeesmärk on parandada siseturu rajamist ja toimimist, lihtsustades ettevõtjate jaoks piiriülese kaubanduse laiendamist ja tarbijate jaoks piiriüleste ostude tegemist. See eesmärk on võimalik saavutada, kui tehakse kättesaadavaks iseseisvad ja ühtsed lepinguõiguse normid (sealhulgas tarbijakaitset käsitlevad sätted), Euroopa ühine müügiõigus, mida tuleb käsitleda teise lepinguõiguse süsteemina iga liikmesriigi siseriikliku õiguse kohaselt. Eeldusel et teine lepingupool on nõus, peaks kauplejatel olema võimalik kohaldada Euroopa ühist müügiõigust kõikide oma piiriüleste tehingute suhtes Euroopa Liidus, selle asemel, et kohaneda erinevate liikmesriikide lepinguõigusega. See peaks hõlmama lepingu kogu kehtivusaega ja seega enamikku valdkondi, mis on piiriüleste lepingute sõlmimise korral olulised. Selle tulemusel piirduks kauplejate vajadus selgitada välja muude liikmesriikide siseriiklikke õigusnorme ainult teatavate vähemoluliste küsimustega, mida Euroopa ühine müügiõigus ei hõlma. Ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingute korral kaoks vajadus selgitada välja tarbijakaitset käsitlevad kohustuslikud sätted, sest Euroopa ühine müügiõigus sisaldaks täielikult ühtlustatud tarbijakaitsenorme, millega tagatakse kõrgetasemeline kaitse kogu Euroopa Liidus. Kauplejatevaheliste piiriüleste tehingute puhul toimuksid läbirääkimised kohaldatava õiguse üle sujuvamalt, sest lepingupooltel oleks võimalik kokku leppida, et nende lepingulist suhet reguleerib Euroopa ühine müügiõigus, mis on mõlemale võrdselt kättesaadav. Selle tulemusena peaksid kauplejate jaoks lepinguõigusega seotud täiendavad tehingukulud vähenema ja nad saaksid tegutseda piiriülese kaubanduse jaoks vähem keerukas õiguskeskkonnas, lähtudes ühtsetest normidest kogu Euroopa Liidus. Seega saaksid kauplejad suuremat kasu siseturust, laiendades oma tegevust muudesse riikidesse, ning selle tulemusel suureneks ka konkurents siseturul. Tarbijatele oleksid paremini kättesaadavad soodsamate hindadega pakkumised kogu Euroopa Liidus ja müügist keeldumist tuleks vähem ette. Samuti oleks neil suurem kindlus selles, millised on nende õigused, kui nad ostavad kaupu mõnest muust liikmesriigist, sest aluseks oleksid ühtsed kohustuslikud normid, millega tagatakse tarbijakaitse kõrge tase. Üldine taust 2001. aastal algatas komisjon oma teatisega[5] ulatusliku avaliku arutelu, mille raames käsitleti lepinguõiguse valdkonna killustatud õigusraamistikku ja selle pärssivat mõju piiriülesele kaubandusele. 2010. aasta juulis käivitas komisjon avaliku konsultatsiooni, avaldades rohelise raamatu „Euroopa lepinguõiguse loomise võimalused tarbijate ja ettevõtjate jaoks” (edaspidi „roheline raamat”)[6], kus esitati erinevad poliitikavõimalused selleks, kuidas tugevdada siseturgu, arendades edasi Euroopa lepinguõigust. Vastusena rohelisele raamatule esitas Euroopa Parlament 8. juunil 2011 resolutsiooni, kus avaldati suurt toetust õigusaktile, millega parandatakse siseturu rajamist ja toimimist ning millest saavad kasu kauplejad, tarbijad ja liikmesriikide õigussüsteemid. Komisjoni teatises „Euroopa 2020”[7] tunnistatakse vajadust muuta lepingute sõlmimine muudes liikmesriikides asuvate partneritega kauplejate ja tarbijate jaoks lihtsamaks ja odavamaks, eelkõige liikudes vabatahtliku Euroopa lepinguõiguse väljatöötamise suunas. Euroopa digitaalarengu tegevuskavas[8] nähakse ette vabatahtlikult kohaldatav Euroopa lepinguõiguse normistik, et kaotada lepinguõigusega seotud killustatus ja suurendada tarbijate usaldust e-kaubanduse vastu. · Ettepaneku valdkonnas kehtivad õigusnormid Liikmesriikide lepinguõiguses on suured erinevused. Liit alustas lepinguõiguse valdkonna reguleerimist tarbijakaitse õiguse valdkonnas vastuvõetud minimaalse ühtlustamise direktiivide abil. Minimaalne ühtlustamine tähendas, et liikmesriikidel oli võimalus säilitada acquis' sätetest rangemad kohustuslikud nõuded või hakata selliseid nõudeid kohaldama. Niisugune lähenemine on viinud liikmesriikides erinevate lahendusteni isegi sellistes valdkondades, mis olid liidu tasandil ühtlustatud. Hiljuti vastuvõetud tarbijaõiguste direktiiviga ühtlustatakse täielikult järgmised valdkonnad: tarbijale enne lepingu sõlmimist antav teave, tarbija taganemisõigus kauglepingute ja väljaspool äriruume sõlmitavate lepingute korral ning kauba kohaletoimetamise teatavad aspektid ja riisiko üleminek. Kauplejatevahelistes suhetes on liit võtnud meetmeid hilinenud maksetega võitlemiseks, nähes ette minimaalseid viivisemäärasid käsitlevad sätted. Rahvusvahelisel tasandil kohaldatakse vaikimisi alati Viini konventsioon kaupade rahvusvahelise ostu-müügi lepingute kohta (edaspidi „Viini konventsioon”), kui osalised ei ole kokku leppinud muu õiguse kohaldamises. Viini konventsiooniga reguleeritakse kaupade ostu-müügi lepingute teatavaid aspekte, kuid selle reguleerimisalast jäävad välja sellised olulised teemad nagu puudused kokkuleppes, ebamõistlikult kahjustavad lepingutingimused ja aegumine. Konventsiooni kohaldamist piirab ka see, et kõik liikmesriigid ei ole sellele alla kirjutanud[9] ning puudub kord, millega tagada konventsiooni ühetaoline tõlgendamine. Osa liidu õigusakte on asjakohased nii ettevõtja ja tarbija kui ka ettevõtjatevaheliste suhete korral. E-kaubanduse direktiiv[10] sisaldab sätteid elektrooniliste vahendite abil sõlmitud lepingute kehtivuse ja teatavate lepingueelsete nõuete kohta. Rahvusvahelise eraõiguse valdkonnas on liit võtnud vastu õigusaktid, mis käsitlevad kohaldatava õiguse valikut, eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määrus (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma I”),[11] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. juuli 2007. aasta määrus (EÜ) nr 864/2007 lepinguväliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma II”)[12]. Esimeses nimetatud õigusaktis nähakse ette eeskirjad, kuidas määrata kindlaks lepinguliste suhete suhtes kohaldatav õigus, ning teises see, kuidas määrata kindlaks lepinguväliste suhete, kaasa arvatud lepingueelsete tahteavalduste suhtes kohaldatav õigus. Rooma I ja Rooma II määrus jäävad kehtima ning käesolev ettepanek nende sätete kohaldamist ei mõjuta. Piiriüleste lepingute korral on ka edaspidi vaja määrata kindlaks kohaldatav õigus. Seda tehakse vastavalt Rooma I määrusele. Kohaldatava õiguse võivad pooled ise valida (Rooma I määruse artikkel 3) ning kui nad seda ei tee, määratakse kohaldatav õigus Rooma I määruse artikli 4 sätete kohaselt. Rooma I määruse artikli 6 lõike 1 kohaselt kohaldatakse juhul, kui pooled ei ole valinud kohaldatavat õigust, tarbijalepingute suhtes tarbija hariliku viibimiskoha õigust. Euroopa ühisest müügiõigusest saab teine lepinguõiguse süsteem iga liikmesriigi siseriikliku õiguskorra raames. Kui pooled on leppinud kokku Euroopa ühise müügiõiguse kohaldamises, kohaldatakse nimetatud õiguse kohaldamisalasse kuuluvate küsimuste suhtes ainult Euroopa ühise müügiõiguse sätteid. Kui küsimus kuulub Euroopa ühise müügiõiguse kohaldamisalasse, siis ei kohaldata selle suhtes muid asjaomaseid siseriikliku õiguse sätteid. Kokkulepe Euroopa ühise müügiõiguse kohaldamise kohta tähendab sama siseriikliku õiguse raames tehtavat valikut kahe erineva lepinguõiguse kohaldamise vahel ning seega ei tähenda kõnealune kokkulepe rahvusvahelise eraõiguse kohaselt kohaldatava õiguse valimist ega seda ei tohi ka sellega segi ajada. Kuna Euroopa ühine müügiõigus ei hõlma kõiki lepingutega seotud aspekte (nt ebaseaduslik leping, esindus), reguleeritakse Euroopa ühise müügiõiguse kohaldamisalast välja jäävaid aspekte lepingu suhtes kohaldatava siseriikliku eraõiguse sätetega. Rooma I määruse tavapärase kohaldamise korral kehtivad siiski piirangud kohaldatava õiguse valimisel ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingute korral. Kui pooled valivad ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingute korral tarbija liikmesriigi õiguse asemel muu liikmesriigi õiguse, ei tohi selline valik Rooma I määruse artikli 6 lõike 1 kohaselt jätta tarbijat ilma kaitsest, millele tarbijal on õigus peamise elukoha liikmesriigi kohustuslike sätete alusel (Rooma I määruse artikli 6 lõige 2). Viimati osutatud sättel ei ole siiski praktilist tähtsust, kui pooled on otsustanud kohaldatava siseriikliku õiguse raames kohaldada Euroopa ühist müügiõigust. Selle põhjuseks on asjaolu, et siseriikliku õiguse kohaselt valitud Euroopa ühise müügiõiguse sätted on identsed tarbija peamise elukoha liikmesriigi Euroopa ühise müügiõiguse sätetega. Seetõttu ei ole tarbija peamise elukoha liikmesriigi kohustuslike tarbijakaitsenormidega ettenähtud tarbijakaitse tase kõrgem ja tarbijat ei jäeta ilma kaitsest, millele tal on õigus oma peamise elukoha liikmesriigi õiguse kohaselt. · Kooskõla Euroopa Liidu muude tegevuspõhimõtete ja eesmärkidega Ettepanek on kooskõlas eesmärgiga saavutada tarbijakaitse kõrge tase, sest see sisaldab kohustuslikke tarbijakaitsenorme, millest pooled ei või tarbija kahjuks kõrvale kalduda. Kõnealuste kohustuslike sätetega tagatav kaitsetase on kehtivas acquis's sätestatuga samaväärne või sellest kõrgem. Ettepanek on kooskõlas liidu põhimõttega aidata väike- ja keskmise suurusega ettevõtjatel saada suuremat kasu siseturu võimalustest. Euroopa ühise müügiõiguse võib valida kauplejatevaheliste lepingute puhul, kui vähemalt üks neist on väike- või keskmise suurusega ettevõtja vastavalt komisjoni soovitusele 2003/361[13] mikro-, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate määratluse kohta ning võttes arvesse võimalikke tulevasi muudatusi. Ettepanek on kooskõlas liidu rahvusvahelise kaubanduse põhimõtetega, sest see ei diskrimineeri kolmandatest riikidest pärit lepingupooli, kes samuti otsustavad kohaldada Euroopa ühist müügiõigust, kui ühe lepingupoole asukoht on liikmesriik. Käesolev ettepanek ei piira tulevikus selliste komisjoni algatuste esitamist, mis käsitlevad vastutust Euroopa Liidu toimimise lepingu rikkumise eest, näiteks konkurentsiõiguse valdkonnas. 2. HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED · Konsulteerimine huvitatud isikutega Komisjon käivitas rohelise raamatu avaldamisega ulatusliku avaliku konsultatsiooni, konsulteerimine lõppes 31. jaanuaril 2011. Komisjon sai rohelisel raamatul põhinenud konsultatsioonile 320 vastust kõigi kategooriate sidusrühmadelt kogu liidus. Paljud vastajad toetasid 1. võimalust (eksperdirühma töö tulemuste avaldamine) ja 2. võimalust (ametlik töövahend liidu seadusandjate jaoks). Mitu liikmesriiki ja muud sidusrühma toetas 4. võimalust (vabatahtlik Euroopa lepinguõiguse normistik) kas eraldiseisvana või kombineerituna töövahendiga, eeldusel et see vastab teatavatele tingimustele, nagu tarbijakaitse kõrge tase, selgus ja sätete kasutajasõbralikkus. Sidusrühmad tundsid oma vastustes muret peamiselt selle üle, et puudub selgus võimaliku Euroopa lepinguõiguse normistiku sisus. Komisjon andis seepeale sidusrühmadele võimaluse esitada oma märkusi Euroopa lepinguõiguse eksperdirühma koostatud teostatavusuuringu kohta. Samuti esitati vastustes rohelisele raamatule eelistused seoses normistiku reguleerimisalaga. Selle tulemusel keskendutakse ettepanekus müügilepingutele. 26. aprilli 2010. aasta otsusega[14] moodustas komisjon Euroopa lepinguõiguse eksperdirühma. Eksperdirühmale tehti ülesandeks viia läbi võimaliku tulevikus kohaldatava Euroopa lepinguõiguse normistiku teostatavusuuring, mis hõlmaks piiriüleste tehingute peamisi praktilisi aspekte. 2010. aasta septembris moodustati peamistest sidusrühmadest eraldi rühm (ettevõtjate ja tarbijate ühendused, pangandus- ja kindlustussektori ning advokaatide ja notarite esindajad), kes pidi panustama eksperdirühma töösse teostatavusuuringu raames väljatöötatud normide kasutajasõbralikkuse valdkonnas. Teostatavusuuring avaldati 3. mail 2011 ja 1. juulini 2011 toimus mitteametlik arutelu. · Mõju hindamine Mõjuhinnangus analüüsiti rohelises raamatus käsitletud seitset poliitikavõimalust ning mõjuhinnangu aruanne sisaldab nende võimaluste täielikku kirjeldust ja analüüsi. Kõnealused võimalused olid järgmised: nn alusstsenaarium (muudatusi ei tehta); ELi seadusandjale mõeldud juhised; soovitus Euroopa ühise müügiõiguse kohta; määrus, millega kehtestatakse vabatahtlik võimalus kohaldada Euroopa ühist müügiõigust; direktiiv kohustusliku Euroopa ühise müügiõiguse kohta (täielik või minimaalne ühtlustamine); määrus, millega luuakse Euroopa lepinguõigus, ning määrus, millega luuakse Euroopa tsiviilseadustik. Nende võimaluste mõju võrdleva analüüsi tulemusel jõuti mõjuhinnangu aruandes järeldusele, et poliitilised eesmärgid oleks võimalik saavutada vabatahtliku ühise lepinguõigusega, täielikku ühtlustamist ettenägeva direktiiviga ja määrusega, millega luuakse kohustuslik ühine lepinguõigus. Kui kaks viimati nimetatud võimalust vähendaksid märkimisväärselt kauplejate tehingukulusid ja tagaksid vähem keeruka õiguskeskkonna neile, kes soovivad kaubelda piiriüleselt, pannakse nendega siiski lisakohustusi kauplejatele, kes soovivad tegutseda ainult oma liikmesriigi turul, sest ka nemad peaksid kohanema uue õigusraamistikuga. Uute kohustuslike normidega põhjalikult tutvumisega seotud kulud oleksid eriti suured vabatahtliku ühtse lepinguõiguse normistikuga seotud kuludega võrreldes, sest need mõjutaksid kõiki kauplejaid. Vabatahtliku ühise lepinguõigusega seevastu kaasneksid ainult ühekordsed kulud kauplejatele, kes soovivad kõnealust õigust oma piiriüleste kaubandustehingute suhtes kohaldada. Seetõttu peeti kõige sobivamaks meetmeks vabatahtlikku ühist lepinguõigust, sest selle abil saaks vähendada mitmesse liikmesriiki eksportivate kauplejate tehingukulusid ja pakkuda tarbijatele suuremat tootevalikut madalama hinnaga. Samuti parandaks see piiriüleseid oste tegevate tarbijate tarbijakaitse taset, tagades neile suurema kindlustunde, sest tarbijatel oleksid samad õigused kogu liidus. 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG · Kavandatud meetmete kokkuvõte Ettepanekuga nähakse ette Euroopa ühise müügiõiguse loomine. Sellega ühtlustatakse liikmesriikide lepinguõigus, tegemata muudatusi kehtivas siseriiklikus lepinguõiguses. Sellega luuakse iga liikmesriigi siseriiklikus õiguses teine lepinguõiguse süsteem, mida kohaldatakse lepingute suhtes, mis kuuluvad kõnealuse õiguse reguleerimisalasse. Reguleerimisala on samasugune kogu Euroopa Liidus ja see hakkab kehtima kõrvuti juba kehtivate siseriiklike lepinguõiguse sätetega. Euroopa ühist müügiõigust kohaldatakse piiriülese lepingu puhul vabatahtlikult, lepingupoolte selgelt väljendatud kokkuleppel. · Õiguslik alus Ettepanek põhineb Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping”) artiklil 114. Ettepanekuga nähakse ette ühtsed ja täielikult ühtlustatud lepinguõiguse normid, mis hõlmavad ka tarbijakaitset käsitlevaid sätteid: Euroopa ühine müügiõigus, mida võib pidada teiseks lepinguõiguseks iga liikmesriigi siseriiklikus õiguses ja mis on piiriüleste tehingute suhtes kohaldatav poolte kehtiva kokkuleppe korral. Kokkulepe ei tähenda rahvusvahelise eraõiguse kohaselt kohaldatava õiguse valimist ja seda ei tohi sellega segamini ajada. Valik tehakse siseriikliku õiguse kohaselt, mida kohaldatakse kooskõlas rahvusvahelise eraõiguse sätetega. Selle lahenduse eesmärk on siseturu rajamine ja toimimine. See kõrvaldaks põhivabaduste teostamist segavad takistused, mille põhjuseks on erinevused liikmesriikide õiguses, eelkõige täiendavad tehingukulud ja õiguslik keerukus, millega kauplejad piiriüleste tehingute puhul kokku puutuvad, ning tarbijate kartus, et nende õigused ei ole kaitstud, kui nad teevad oste mõnes muus ELi liikmesriigis. Kõigel sellel on otsene mõju siseturu rajamisele ja toimimisele ning samuti piirab see konkurentsi. Kooskõlas ELi toimimise lepingu artikli 114 lõikega 3 tagaks Euroopa ühine müügiõigus tarbijatele kõrge kaitsetaseme, sest sellega kehtestatakse kohustuslike normide kogum, mis säilitab tarbijale ELis kehtivate tarbijakaitsenormidega tagatud kaitse või parandab seda. · Subsidiaarsuse põhimõte Ettepanek on kooskõlas Euroopa Liidu lepingu (edaspidi „ELi leping”) artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Ettepanekul on piiriülene eesmärk aidata kaasa siseturu nõuetekohasele toimimisele, muutes kättesaadavaks vabatahtlikud ühtsed lepinguõiguse normid, ning liikmesriigid ei suuda seda siseriiklike meetmetega piisaval määral saavutada. Nii kaua, kuni erinevused liikmesriikide lepinguõiguses põhjustavad piiriüleste tehingute puhul märkimisväärseid täiendavaid tehingukulusid, ei ole võimalik täielikult saavutada eesmärki luua siseturg, lihtsustades kauplejate jaoks piiriülest kauplemist ja tarbijate jaoks piiriüleste ostude tegemist. Võttes kooskõlastamata meetmeid riiklikul tasandil, ei saa liikmesriigid kaotada täiendavaid tehingukulusid ega vähendada õiguslikku keerukust, mille põhjuseks on erinevused liikmesriikide lepinguõiguses, millega kauplejad ELis tehtavate piiriüleste tehingute korral kokku puutuvad. Tarbijate jaoks jääb piiratuks teiste liikmesriikide kaupade valik ja juurdepääs neile. Samuti puudub neil oma õiguste tundmisega kaasnev julgus teha piiriüleseid tehinguid. Ettepaneku eesmärki oleks võimalik paremini saavutada liidu tasandil võetavate meetmetega kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega. Liidul on parimad võimalused õiguslikust killustatusest tulenevate probleemide lahendamiseks, võttes lepinguõiguse valdkonnas meetmed, millega ühtlustatakse piiriüleste tehingute suhtes kohaldatavad sätted. Kuna turusuundumused muutuvad ja ajendavad liikmesriike võtma iseseisvaid meetmeid (näiteks reguleerima kiiresti arenevat digitaalse infosisu turgu), suurenevad tõenäoliselt õiguslikud erinevused, mis põhjustavad suuremaid tehingukulusid ja puudujääke tarbijakaitses. · Proportsionaalsuse põhimõte Ettepanek on kooskõlas ELi toimimise lepingu artiklis 5 sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega. Ettepaneku reguleerimisala piirdub nende valdkondadega, kus piiriüleste tehingute korral esineb suuri probleeme, ning see ei laiene neile valdkondadele, mis on siseriiklike õigusaktidega hästi reguleeritud. Ettepanek sisaldab sätteid, mis reguleerivad lepingupoolte õigusi ja kohustusi ajal, kui nad on lepinguga seotud, kuid ei hõlma näiteks esindust käsitlevaid sätteid, mille puhul on vaidluste tekkimine vähem tõenäoline. Territoriaalne kohaldamisala hõlmab piiriüleseid olukordi, kus tekivad täiendavate tehingukulude ja õigusliku keerukuse probleemid. Lepingupooltega seoses piirdub reguleerimisala tehingutega, kus siseturul on enim probleeme: st ettevõtjatevahelised tehingud, mille puhul vähemalt üks lepingupool on väike- või keskmise suurusega ettevõtja, ning ettevõtja ja tarbija vahelised tehingud. Eraisikute vahel sõlmitud lepingud ning lepingud, mis on sõlmitud ettevõtjate vahel, kellest kumbki ei ole väike- või keskmise suurusega ettevõtja, ei kuulu määruse reguleerimisalasse, sest ei ole ilmnenud vajadust nende isikute vahel sõlmitud piiriüleste lepingutega seoses meetmeid võtta. Määrus jätab liikmesriikidele võimaluse otsustada, et nad annavad pooltele vabaduse kohaldada Euroopa ühist müügiõigust ka siis, kui tegemist ei ole piiriülese olukorraga, ning kauplejatevaheliste lepingute suhtes, mille kumbki pool ei ole väike- või keskmise suurusega ettevõtja. Võrreldes muude analüüsitud võimalustega on ettepaneku puhul tegemist proportsionaalse meetmega, sest Euroopa ühine müügiõigus on oma olemuselt vabatahtlik. See tähendab, et selle kohaldamine oleneb kokkuleppest lepingupoolte vahel, kes võivad seda pidada teatava piiriülese tehingu puhul eelistatavaks lahenduseks. Tõsiasi, et Euroopa ühine müügiõigus kujutab endast vabatahtlikke norme, mida kohaldatakse ainult piiriüleste juhtumite korral, tähendab ka, et nii on võimalik vähendada piiriülese kaubanduse takistusi, ilma et mõjutataks väljakujunenud siseriiklikku õigussüsteemi ja tavasid. Euroopa ühine müügiõigus on vabatahtlik normistik, mis täiendab olemasolevat lepinguõigust, kuid ei asenda seda. Õigusliku meetmega ei minda seega kaugemale, kui on vajalik, et luua kauplejatele ja tarbijatele siseturul täiendavaid võimalusi. · Vahendi valik Valitud vahend on määrus, millega luuakse vabatahtlik Euroopa ühine müügiõigus. Mittesiduv õigusakt, nagu ELi seadusandjale mõeldud juhised või liikmesriikidele suunatud soovitus ei saavutaks eesmärki parandada siseturu rajamist ja toimimist. Direktiiv või määrus, millega asendatakse siseriiklikud õigusaktid kohustusliku Euroopa lepinguõigusega, läheks liiga kaugele, sest siis peaksid kauplejad, kes ei soovi tegeleda piiriülese kaubandusega, kandma kulud, mida ei kaaluks üles piiriülestest tehingutest tulenev kokkuhoid. Lisaks sellele ei oleks direktiiv, millega kehtestatakse kohustusliku Euroopa lepinguõiguse miinimumnõuded, asjakohane seetõttu, et sellega ei saavutataks tehingukulude vähendamiseks vajalikku õiguskindluse taset ega piisavat ühtlust. 4. MÕJU EELARVELE Pärast ettepaneku vastuvõtmist loob komisjon andmebaasi, mis võimaldab vahetada teavet Euroopa ühise müügiõiguse või määruse muude sätetega seotud jõustunud kohtuotsuste ning Euroopa Liidu Kohtu asjaomaste otsuste kohta. Kõnealuse andmebaasiga seotud kulud tõenäoliselt suurenevad, kui rohkem jõustunud kohtuotsuseid muutub kättesaadavaks. Lisaks hakkab komisjon korraldama ka koolitusi Euroopa ühist müügiõigust kohaldavatele juristidele[15]. Need kulud tõenäoliselt vähenevad aja jooksul, kuna teave Euroopa ühise müügiõiguse kohta levib. 5. TÄIENDAV TEAVE · Lihtsustamine Vabatahtliku teise lepinguõiguse ettepaneku eelis seisneb selles, et sellega ei asendata siseriiklikku lepinguõigust, vaid see võimaldab lepingupooltel kohaldada ühtseid lepinguõiguse sätteid kogu ELis. See iseseisev ja ühtne normide kogum suudab pakkuda lepingupooltele lahenduse nende kõige sagedasematele probleemidele, mis võivad tekkida piiriülestes olukordades lepinguõiguse valdkonnas. Seetõttu oleks kauplejate jaoks tegemist valikuga, mille puhul ei ole enam vaja tutvuda erinevate siseriiklike õigusnormidega. Selleks et aidata tarbijatel mõista oma õigusi, mis tulenevad Euroopa ühisest müügiõigusest, esitatakse neile teabeleht, kus teavitatakse neid nende õigustest. Samuti võib ettepanek omada teatavat rolli ELi õigusaktide edaspidises ühtlustamises muudes poliitikavaldkondades, kus lepinguõigus on oluline. · Läbivaatamisklausel Ettepanekuga nähakse ette Euroopa ühise müügiõiguse või määruse mis tahes sätte kohaldamise läbivaatamine viie aasta pärast alates kuupäevast, mil seda kohaldama hakatakse, võttes muuhulgas arvesse vajadust laiendada määruse reguleerimisala ettevõtjatevaheliste lepingute suhtes, digitaalse infosisu turu ja tehnoloogia arengut ning võimalikke arengusuundi EL-i õiguses. Sel eesmärgil esitab komisjon Euroopa Parlamendile, nõukogule ning Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele aruande, millele vajaduse korral lisatakse ettepanekud määruse muutmiseks. · Euroopa Majanduspiirkond Kavandatav määrus käsitleb EMPga seotud küsimust ja peaks seetõttu laienema EMP-le. · Ettepaneku selgitus Ettepanek koosneb kolmest põhiosast: määrus, määruse I lisa, mis sisaldab lepinguõiguse norme (Euroopa ühise müügiõiguse normistik), ja II lisa, mis sisaldab teabelehte. A. Määrus Artiklis 1 esitatakse kavandatud määruse eesmärk ja reguleerimisese. Artikkel 2 sisaldab määruses kasutatavate mõistete määratluste loetelu. Osa kasutatud määratlusi on asjaomastes õigusaktides juba olemas, kuid osa mõisteid on määratletud esmakordselt. Artiklis 3 selgitatakse Euroopa Liidu Euroopa ühise müügiõiguse vabatahtlikku kohaldamist piiriüleste kaubamüügilepingute, digitaalse infosisu edastamise lepingute ja seotud teenuste osutamise lepingute suhtes. Artiklis 4 sätestatakse, et määruse territoriaalne kohaldamisala piirdub piiriüleste lepingutega. Artikliga 5 nähakse ette, et määruse reguleerimisalasse kuuluvad müügilepingud ning digitaalse infosisu üleandmise ja seotud teenuste, nagu paigaldamine ja parandamine, osutamise lepingud. Artikliga 6 jäetakse segatüüpi lepingud ja osamaksetega tasumist sisaldavad lepingud reguleerimisalast välja. Artikliga 7 nähakse ette, et lepingu reguleerimisalasse kuuluvad ettevõtja ja tarbija vahelised lepingud ning sellised ettevõtjatevahelised lepingud, kus vähemalt üks pooltest on väike- või keskmise suurusega ettevõtja. Artiklis 8 selgitatakse, et Euroopa ühise müügiõiguse kohaldamiseks peavad lepingupooled sõlmima sellekohase kokkuleppe. Kaupleja ja tarbija vahel sõlmitud lepingute puhul kehtib kokkulepe Euroopa ühise müügiõiguse sätete kohaldamise kohta ainult juhul, kui tarbija on andnud oma nõusoleku sõnaselge avalduse vormis, eraldi avaldusest, milles väljendatakse nõusolekut lepingu sõlmimiseks. Artikkel 9 sisaldab nõuet, et kaupleja ja tarbija vahel sõlmitava lepingu puhul tuleb tarbijat teavitada Euroopa ühise müügiõiguse sätetest. Eelkõige peab tarbija saama II lisas esitatud teabelehe. Artikkel 10 näeb ette, et liikmesriigid peavad tagama, et kui kaupleja jätab artiklis 8 ja 9 sätestatud kohustused täitmata, on selle eest ette nähtud sanktsioonid. Artiklis 11 selgitatakse, et kui lepingupooled on sõlminud kehtiva kokkuleppe Euroopa ühise müügiõiguse kohaldamise kohta, kohaldatakse lepingus sätestatu suhtes ainult Euroopa ühise müügiõiguse sätteid ning sellest tulenevalt muid siseriiklikke sätteid lepingu reguleerimisalasse kuuluvate küsimuste suhtes ei kohaldata. Euroopa ühist müügiõigust kohaldatakse sellisel juhul tagasiulatuvalt ka lepingueelsete teavitamiskohustuste täitmise ja nende kohustuste täitmatajätmise korral ettenähtud õiguskaitsevahendite suhtes. Artiklis 12 selgitatakse, et määrus ei piira direktiivist 2006/123/EÜ (teenuste kohta siseturul)[16] tulenevate teavitamisnõuete täitmist. Artiklis 13 nähakse liikmesriikidele ette võimalus võtta vastu õigusakte, millega lubatakse pooltel kohaldada Euroopa ühist müügiõigust ka siis, kui tegemist ei ole piiriülese olukorraga, ning kui tegemist on kauplejatevahelise lepinguga, mille kumbki lepingupool ei ole väike- või keskmise suurusega ettevõtja. Artiklis 14 nõutakse liikmesriikidelt, et nad edastaksid oma kohtute jõustunud otsused, milles tõlgendatakse Euroopa ühise müügiõiguse sätteid või asjaomase määruse muid sätteid. Komisjon loob niisuguste otsuste andmebaasi. Artikkel 15 sisaldab läbivaatamisklauslit. Artikliga 16 nähakse ette, et määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas. B. I lisa I lisa sisaldab Euroopa ühise müügiõiguse sätteid. I osas „Sissejuhatavad sätted” esitatakse lepinguõiguse üldpõhimõtted, millest lepingupooled peavad lähtuma, näiteks hea usu ja ausa kauplemise põhimõte. Lepinguvabaduse põhimõttega tagatakse lepingupooltele, et nad võivad Euroopa ühise müügiõiguse sätetest kõrvale kalduda, välja arvatud näiteks tarbijakaitset käsitlevatest sätetest, millest kõrvalekaldumine ei ole lubatud. II osa „Kehtiva lepingu sõlmimine” sisaldab sätteid lepingupoole õiguse kohta saada olulist lepingueelset teavet ning sätteid selle kohta, kuidas leping kahe lepingupoole vahel sõlmitakse. Samuti sisaldab see osa sätteid tarbija õiguse kohta taganeda kauglepingust ja väljaspool äriruume sõlmitud lepingust. See sisaldab ka sätteid, mis käsitlevad lepingu tühistamist eksimuse, pettuse, ähvarduse või raskete asjaolude ärakasutamise tagajärjel. III osa „Lepingu sisu hindamine” sisaldab üldsätteid selle kohta, kuidas lepingutingimusi kahtluse korral tõlgendada. See sisaldab samuti sätteid lepingu sisu ja õiguslike tagajärgede kohta ning ka selle kohta, millised lepingutingimused on ebamõistlikult kahjustavad ja seetõttu kehtetud. IV osa „Müügilepingu poolte kohustused ja õiguskaitsevahendid” käsitleb üksikasjalikult müügilepingute ja digitaalse infosisu üleandmise lepingute spetsiifilisi sätteid, mis hõlmavad müüja ja ostja kohustusi. Samuti sisaldab see osa sätteid, mis käsitlevad ostja või müüja kohustuse rikkumise korral ettenähtud õiguskaitsevahendeid. V osa „Seotud teenuse osutamise lepingu poolte kohustused ja õiguskaitsevahendid” hõlmab juhtumeid, mille korral müüja osutab kauba müügi lepingu või digitaalse infosisu üleandmise lepinguga tihedalt seotud teenust, nagu paigaldus-, parandus- või hooldusteenust. Selles osas selgitatakse, milliseid konkreetseid sätteid niisuguses olukorras kohaldatakse, eelkõige aga seda, millised on lepingupoolte õigused ja kohustused kõnealuse lepingu kohaselt. VI osa „Kahju hüvitamine ja viivis” sisaldab täiendavaid ühiseid norme, mis reguleerivad kahju hüvitamist ja viivise maksmist. VII osa „Tagasitäitmine” selgitab sätteid, mida kohaldatakse lepingu alusel saadu tagastamisele juhul, kui leping tühistatakse või lõpetatakse. VIII osaga „Aegumine” reguleeritakse teatava ajavahemiku möödumise mõju lepingust tulenevate õiguste teostamisele. I liide sisaldab taganemise näidisjuhiseid, mille kaupleja peab tarbijale edastama enne kauglepingu või väljaspool äriruume sõlmitava lepingu sõlmimist, ning II liide sisaldab taganemisteate näidist. C. II lisa II lisa sisaldab teabelehte Euroopa ühise müügiõiguse kohta. Selle teabelehe peab kaupleja tarbijale edastama enne, kui sõlmitakse kokkulepe Euroopa ühise müügiõiguse kohaldamise kohta. 2011/0284 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS Euroopa ühise müügiõiguse kohta EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 114, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, olles edastanud seadusandliku akti eelnõu riikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[17], võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust[18], toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning arvestades järgmist: (1) Piiriülese majandustegevusega seonduvad ikka veel märkimisväärsed takistused, mis ei luba siseturul kasutada kõiki võimalusi majanduskasvu tagamiseks ja töökohtade loomiseks. Praegu ekspordib ainult üks kümnest liidu kauplejast oma kaupa teistesse liikmesriikidesse ja enamik neist ekspordib ainult mõnda üksikusse liikmesriiki. Piiriülest kaubandust segavate takistuste hulgas, mis hõlmavad maksueeskirju, haldusnõudeid, kättetoimetamisel esinevaid raskusi, keelt ja kultuuri, peavad kauplejad ettevõtjate ja tarbijate vaheliste tehingute ning ettevõtjatevaheliste tehingute puhul üheks peamiseks takistuseks raskusi teise riigi lepinguõiguse normide sisu väljaselgitamisel. Selle tulemusena on tarbija seatud ebasoodsasse olukorda, kuna tema juurdepääs kaupadele on piiratud. Siseriiklike lepinguõiguse normide erinevused takistavad seetõttu selliste põhivabaduste kasutamist nagu kaupade ja teenuste pakkumise vabadus ning on takistuseks siseturu toimimisele ja jätkuvale arengule. Kõnealused erinevused piiravad ka konkurentsi, eelkõige väiksemate liikmesriikide turgudel. (2) Leping on majandustehingute tegemiseks vältimatult vajalik õiguslik vahend. Kauplejate vajadus määrata kindlaks kohaldatav õigus või pidada selles küsimuses läbirääkimisi, selgitada välja kohaldatavad välisriigi õigusnormid, mis sageli tuleb tõlkida, saada õigusabi, et tutvuda välisriigi õigusest tulenevate nõuetega, ning kohandada oma leping erinevate siseriiklike lepinguõiguse normidega, mida piiriüleste tehingute korral kohaldatakse, muudab piiriülese kauplemise riigisisese kauplemisega võrreldes keerukamaks ja kulukamaks. Lepinguõigusega seotud takistused on seega üks peamisi põhjusi, mis sunnib märkimisväärset hulka ekspordile orienteeritud kauplejaid, kes soovivad alustada piiriülest kauplemist või laiendada oma tegevust enamatesse liikmesriikidesse, oma kavatsustest loobuma. Täiendavate tehingukulude takistav mõju on eriti suur väike- ja keskmise suurusega ettevõtjatele, kelle jaoks mitmele välisturule sisenemise kulud on sageli nende käibega võrreldes eriti suured. Selle tagajärjel ei ole kauplejatel võimalik nende kulude arvelt nii kokku hoida, nagu see oleks võimalik juhul, kui nad saaksid turustada kaupu ja teenuseid kõigi piiriüleste tehingute jaoks ühiste lepinguõiguse sätete alusel ja võrgukeskkonnas ühel ainsal veebisaidil. (3) Lepinguõigusega seotud tehingukuludel, mille osakaal on küllalt suur, ja õiguslikel takistustel, mis tulenevad erinevustest liikmesriikide kohustuslike tarbijakaitse normide vahel, on otsene mõju siseturu toimimisele ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingute puhul. Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008 (lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta)[19] artiklile 6 peab kaupleja, kelle tegevus on suunatud mõne muu liikmesriigi tarbijatele, kohaldama tarbija peamise elukoha liikmesriigi tarbijakaitse sätteid, millega tagatakse parem kaitse, ega või nendest vastavalt kõnealuse liikmesriigi õigusele kokkuleppe alusel kõrvale kalduda isegi juhul, kui pooled on otsustanud kohaldada mõnda muud õigust. Kauplejad peavad seetõttu välja selgitama, kas teise liikmesriigi tarbijaõigus pakub paremat kaitset, ja tagama, et nende leping on selle nõuetega kooskõlas. E-kaubanduses kaasnevad lisakulud veebisaidi kohandamise tõttu, mis peab kajastama muude riikide tarbijalepinguid käsitlevate õigusaktide kohaldamise kohustuslikke nõudeid. Tarbijaõiguse ühtlustamine liidu tasandil on viinud teatava ühtlustamiseni mõningates valdkondades. Erinevused liikmesriikide õiguse vahel on siiski endiselt märkimisväärsed, käimasolev ühtlustamine jätab liikmesriikidele hulga võimalusi valida, kuidas liidu õigusaktide nõudeid täita ja tarbijakaitse ulatust kindlaks määrata. (4) Lepinguõigusega seotud takistused, mis ei luba kauplejatel ära kasutada siseturu kõiki võimalusi, kahjustavad ka tarbijaid. Mida vähem on piiriüleseid kaubandustehinguid, seda väiksemad on ka import ja konkurents. Tarbijad võivad sattuda ebasoodsasse olukorda, sest kaubavalik on väike ja kõrgema hinnaga, kuna neile pakub otse oma kaupu ja teenuseid vähem muude riikide kauplejaid, ning kaudselt tekib selline olukord ka piiratumast kaubavahetusest ettevõtjate vahel hulgikaubanduse tasandil. Kuigi piiriülese kaubandusega võivad kaasneda olulised majanduslikud eelised, kuna pakkumisi on rohkem ja need on paremad, ei soovi paljud tarbijad siiski teha oste piiriüleselt, sest neil puudub kindlus oma õiguste suhtes. Osa tarbijate peamistest muredest on seotud lepinguõigusega, näiteks kas neile pakutakse piisavat kaitset puudusega toote ostmise korral. Selle tagajärjel eelistab valdav osa tarbijatest teha oma ostud elukoha liikmesriigis, kuigi see võib tähendada väiksemat valikut ja kõrgemat hinda. (5) Lisaks sellele keeldub kaupleja sageli kaupa müümast tarbijale, kes soovib saada kasu liikmesriikidevahelistest hinnaerinevustest ja osta kaupa muu liikmesriigi kauplejalt. E-kaubandus on oluliselt lihtsustanud pakkumiste otsimist ning hindade ja tingimuste võrdlemist sõltumata kaupleja asukohast, kuid kaupleja keeldub väga sageli välisriigi tarbijate tellimusi vastu võtmast ja see omakorda on takistuseks piiriüleste tehingute tegemisele. (6) Erinevused liikmesriikide lepinguõiguses kujutavad endast seetõttu takistusi, mis ei luba tarbijatel ja kauplejatel kasutada siseturu eeliseid. Lepinguõigusega seotud takistused oleksid oluliselt väiksemad, kui lepingu aluseks oleksid ühtsed lepinguõiguse normid sõltumata poolte asukohast. Niisugused ühtsed lepinguõiguse normid peaksid hõlmama lepingu kogu kehtivusaega ja seega valdkondi, mis on lepingute sõlmimise korral kõige olulisemad. Need peaksid hõlmama ka täielikult ühtlustatud sätteid, mis käsitlevad tarbijakaitset. (7) Liikmesriikide lepinguõiguse erinevused ja nende mõju piiriülesele kaubandusele piiravad ka konkurentsi. Kui piiriülene kaubandus ei ole elav, on konkurents väiksem, ning seega on ka kauplejatel vähem stiimuleid uuenduslikumalt tegutseda ja oma toodete kvaliteeti parandada või hindu alandada. Eelkõige väiksemates liikmesriikides, kus kohalike konkurentide arv on piiratud, võib konkurentsi piirata välismaiste kauplejate otsus mitte siseneda nendele turgudele kulude ja keerukuse tõttu ning sellel võib olla oluline mõju saadaolevate toodete valikule ja hinnatasemele. Piiriülese kaubanduse takistused võivad kahjustada ka väike- ja keskmise suurusega ettevõtjate ning suuremate ettevõtjate vahelist konkurentsi. Arvestades tehingukulude suurust käibega võrreldes, siis on märksa tõenäolisem, et välisriigi turule jätab sisenemata väike- või keskmise suurusega ettevõtja kui suurem konkurent. (8) Selleks et ületada lepinguõigusega seotud takistused, peaks pooltel olema võimalik leppida kokku, et nendevahelise lepingu suhtes kohaldatakse ühist müügiõigust ehk ühtseid lepinguõiguse norme, mille sisu on kõikides liikmesriikides sama ja mida tõlgendatakse ühtmoodi. Euroopa ühise müügiõiguse normistik peaks endast kujutama täiendavat võimalust, mis annab pooltele rohkem valikuvabadust, ja seda peaks saama kasutada siis, kui pooled otsustavad, et see aitab lihtsustada piiriülest kaubandust ning vähendada tehingu- ja alternatiivkulusid ning muid lepinguõigusega seonduvaid piiriülese kaubanduse takistusi. Euroopa ühise müügiõiguse normid tuleks võtta lepingu aluseks ainult juhul, kui pooled otsustavad ühiselt neid kohaldada. (9) Käesoleva määrusega sätestatakse Euroopa ühise müügiõiguse normistik. Sellega ühtlustatakse liikmesriikide lepinguõigus tegemata muudatusi kehtivas siseriiklikus lepinguõiguses, selle asemel luuakse iga liikmesriigi siseriikliku õiguse raames teine lepinguõiguse režiim selle reguleerimisalasse kuuluvate lepingute jaoks. Nimetatud teine lepinguõiguse režiim peaks olema kõikjal liidus ühesugune ja kehtima kõrvuti juba olemasoleva siseriikliku lepinguõigusega. Euroopa ühise müügiõiguse norme tuleks piiriülese lepingu puhul kohaldada vabatahtlikult, lepingupoolte selgelt väljendatud kokkuleppel. (10) Kokkulepe Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamise kohta peaks olema valik, mis tehakse vastavalt siseriiklikule õigusele, mida kohaldatakse määruse (EÜ) nr 593/2008 või lepingueelsete teavitamiskohustuste suhtes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. juuli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 864/2007 (lepinguväliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta)[20] või mõne muu asjaomase rahvusvahelise eraõiguse normi kohaselt. Kokkulepe Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamise kohta ei peaks seetõttu tähendama kohaldatava õiguse valimist kollisiooninormide tähenduses ega piirama nende kohaldamist ning seda ei tohi sellega segamini ajada. Käesolev määrus ei mõjuta seetõttu ühtegi olemasolevat rahvusvahelise eraõiguse normi. (11) Euroopa ühise müügiõiguse normistik peaks sisaldama täielikult ühtlustatud kohustuslikke tarbijakaitse norme. Kooskõlas aluslepingu artikli 114 lõikega 3 tuleks nende normidega tagada tarbijakaitse kõrge tase, et suurendada tarbijate usaldust Euroopa ühise müügiõiguse normistiku vastu ning pakkuda neile võimalust sõlmida ühise müügiõiguse normidel põhinevaid piiriüleseid lepinguid. Kõnealuste normidega tuleks säilitada liidu tarbijakaitseõiguse kohaselt tarbijale pakutava kaitse tase või seda veelgi tõsta. (12) Kuna Euroopa ühise müügiõiguse normistik sisaldab täielikult ühtlustatud kohustuslikke tarbijakaitse norme, ei ole juhul, kui pooled otsustavad kasutada Euroopa ühise müügiõiguse normistikku, kõnealuses valdkonnas erinevusi liikmesriikide õiguses. Seega ei oma määruse (EÜ) nr 593/2008 artikli 6 lõige 2, mille kohaselt tarbijakaitse tase erineb liikmesriigiti, praktilist tähtsust Euroopa ühise müügiõiguse normistiku reguleerimisalasse kuuluvate küsimuste korral. (13) Euroopa ühise müügiõiguse normistikku peaks olema võimalik kohaldada piiriüleste lepingute korral, sest just kõnealuses valdkonnas põhjustavad erinevused liikmesriikide õiguses keerukaid olukordi ja lisakulusid ning sunnivad pooli lepingu sõlmimisest loobuma. Seda, kas tegemist on piiriülese lepinguga, tuleks ettevõtjatevahelise lepingu korral otsustada poolte peamisest tegevuskohast lähtuvalt. Ettevõtja ja tarbija vahelise lepingu korral tuleks lugeda piiriülesuse nõue täidetuks juhul, kui tarbija esitatud üldine aadress, kauba kättetoimetamise aadress või tarbija esitatud arve saatmise aadress asub küll liikmesriigis, kuid väljaspool kaupleja peamise tegevuskoha asukohaks olevat liikmesriiki. (14) Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamist ei tohiks piirata ainult liikmesriikidega seotud piiriüleste olukordadega, vaid seda peaks saama kohaldada ka kaubanduse lihtsustamiseks liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel. Kui üks lepingupool on kolmanda riigi tarbija, tuleks Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamise kokkuleppe suhtes, mis tähendab kolmanda riigi tarbija jaoks välisriigi õiguse valimist, kohaldada asjaomaseid rahvusvahelise eraõiguse norme. (15) Kauplejad, kes teevad nii riigisiseseid kui ka piiriüleseid kaubandustehinguid, võivad samuti pidada kasulikuks ühe ja sama ühtlustatud lepingu kasutamist kõikide oma tehingute suhtes. Liikmesriikidel peaks seetõttu olema vabadus otsustada, et pooled võivad kasutada Euroopa ühise müügiõiguse normistikku ka riigisiseste tehingute puhul. (16) Ühist müügiõigust peaks saama kohaldada eelkõige vallasasjade müügi suhtes, kaasa arvatud asjaomase kauba valmistamise ja tootmise suhtes, sest tegemist on majanduslikult tähtsaima lepingu liigiga, millel võiks olla märkimisväärsed võimalused edendada piiriülest kaubandust, eelkõige e-kaubanduse näol. (17) Selleks et kajastada digitaalmajanduse suurenevat tähtsust, peaks Euroopa ühise müügiõiguse normistiku reguleerimisala hõlmama ka digitaalse infosisu üleandmise lepinguid. Digitaalse infosisu üleandmine selle salvestamiseks, töötlemiseks või kasutamiseks ja korduvkasutamiseks, nagu näiteks muusika allalaadimine, areneb kiiresti ja sellel on tulevikus suured kasvuvõimalused, kuid nimetatud valdkonnas esineb endiselt märkimisväärseid õiguslikke erinevusi ja ebakindlust. Euroopa ühise müügiõiguse normistiku reguleerimisala peaks seetõttu hõlmama digitaalse infosisu üleandmist sõltumata sellest, kas digitaalne infosisu antakse üle füüsilisel andmekandjal või mitte. (18) Digitaalset infosisu ei anta sageli üle tasu eest, vaid koos eraldi makstud kaupade ja teenustega, millega kaasneb mitterahaline tasu, nagu juurdepääsu andmine isikuandmetele, või turundusstrateegia raames tasuta, kuna eeldatakse, et tarbija ostab hiljem täiendavat digitaalset infosisu või asjaomaseid keerukamaid tooteid. Võttes arvesse seda eripärast turustruktuuri ja asjaolu, et digitaalse infosisu puudused võivad kahjustada tarbija majanduslikke huve sõltumata üleandmise tingimustest, ei tohiks Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamise võimalus sõltuda sellest, kas digitaalse infosisu eest on makstud. (19) Selleks et Euroopa ühise müügiõiguse normistiku lisaväärtus oleks võimalikult suur, peaksid selle reguleerimisalasse kuuluma ka teatavad müüja pakutavad teenused, mis on otseselt või tihedalt seotud Euroopa ühise müügiõiguse normistiku alusel müüdud teatavate kaupade või digitaalse infosisuga ning mille suhtes praktikas sageli kohaldatakse samal ajal sama või seotud lepingut, eelkõige kuuluvad selliste teenuste hulka kaupade või digitaalse infosisu parandamine, hooldus või paigaldamine. (20) Euroopa ühise müügiõiguse normistik ei tohiks hõlmata seotud lepinguid, mille kohaselt ostja saab kaupu kolmandalt isikult või talle osutab teenust kolmas isik. See ei oleks asjakohane, sest lepingupoolte vaheline kokkulepe Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamise kohta ei hõlma kõnealust kolmandat isikut. Seotud lepingut kolmanda isikuga peaks reguleerima asjaomase liikmesriigi õigus, mida kohaldatakse määruse (EÜ) nr 593/2008 või määruse (EÜ) nr 864/2007 või mõne muu rahvusvahelise eraõiguse normi kohaselt. (21) Selleks et lahendada olemasolevad turu- ja konkurentsiprobleemid sihipäraselt ja proportsionaalselt, peaksid Euroopa ühise müügiõiguse normistiku reguleerimisalasse kuuluma isikud, kes on praegu sunnitud loobuma äritegevusest välisriigis liikmesriikide lepinguõiguse erinevuste tõttu, millel on piiriülesele kaubandusele märkimisväärne ebasoodne mõju. Euroopa ühise müügiõiguse normistiku reguleerimisala peaks seetõttu hõlmama kõiki ettevõtja ja tarbija vahelisi tehinguid ning kauplejatevahelisi lepinguid, kui vähemalt üks pooltest on väike- või keskmise suurusega ettevõtja vastavalt komisjoni 6. mai 2003. aasta soovitusele 2003/361 mikro-, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate määratluse kohta[21]. See ei tohiks piirata liikmesriikide võimalust võtta vastu õigusakte, millega lubatakse pooltel kohaldada Euroopa ühise müügiõiguse normistikku ka selliste kauplejate vaheliste lepingute suhtes, kellest kumbki ei ole väike- või keskmise suurusega ettevõtja. Ettevõtjatevaheliste tehingute puhul kehtib aga igal juhul lepinguvabadus ja kauplejad võivad lepingutingimuste koostamisel Euroopa ühise müügiõiguse normistikku eeskujuna kasutada. (22) Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamiseks lepingu suhtes peavad lepingupooled selles kokku leppima. Kõnealuse kokkuleppe suhtes tuleks ettevõtja ja tarbija vahelise tehingu korral kohaldada rangeid nõudeid. Kuna praktikas teeb ettepaneku Euroopa ühise müügiõiguse kohaldamiseks enamasti kaupleja, peab tarbija olema täiesti teadlik asjaolust, et lepitakse kokku kehtivatest siseriiklikest õigusnormidest erinevate normide kohaldamises. Tarbija nõusolek Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamiseks peaks seetõttu olema lubatav ainult sõnaselge avalduse vormis, mille ta teeb eraldi avaldusest, millega ta väljendab nõusolekut leping sõlmida. Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamist ei tohiks olla võimalik pakkuda sõlmitava lepingu tingimusena, eelkõige osana kaupleja tüüptingimustest. Kaupleja peaks esitama tarbijale kinnituse Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamise kokkuleppe kohta püsival andmekandjal. (23) Tarbija nõusolek Euroopa ühise müügiõiguse kohaldamiseks peaks olema tema teadlik ja teavitatud valik. Kaupleja peaks juhtima tarbija tähelepanu kavatsusele kohaldada Euroopa ühise müügiõiguse normistikku ning andma tarbijale teavet selle olemuse ja olulisemate põhimõtete kohta. Selleks et seda ülesannet kaupleja jaoks lihtsustada, seejuures tarbetut halduskoormust vältides, ning tagada, et tarbijale esitatava teabe hulk ja sisu oleksid ühetaolised, peaks kaupleja tarbijale edastama käesoleva määrusega ettenähtud teabelehe, mis on kättesaadav kõigis liidu ametlikes keeltes. Kui tarbijale ei ole võimalik teabelehte edastada, näiteks telefonivestluse ajal, või juhul, kui kaupleja on jätnud teabelehe esitamata, ei tohiks kokkulepe Euroopa ühise müügiõiguse kohaldamise kohta olla tarbija jaoks siduv enne, kui tarbija on saanud kokkuleppe kinnitusega teabelehe ja väljendanud oma nõusolekut. (24) Selleks et vältida Euroopa ühise müügiõiguse normistiku teatavate elementide valikulist kohaldamist, mis võiks rikkuda poolte õiguste ja kohustuste tasakaalu ning ebasoodsalt mõjutada tarbijakaitse taset, peaks valik kohaldada Euroopa ühise müügiõiguse normistikku hõlmama seda õigust tervikuna, mitte selle teatavaid osi. (25) Kui kõnealuse lepingu suhtes kohaldataks muidu Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni konventsiooni kaupade rahvusvahelise ostu-müügi lepingute kohta (CISG), peaks valik kohaldada Euroopa ühise müügiõiguse normistikku ühtlasi tähendama lepingupoolte kokkulepet nimetatud konventsiooni mitte kohaldada. (26) Euroopa ühise müügiõiguse normid peaksid hõlmama lepinguõiguse küsimusi, mis on praktilise tähtsusega sätete reguleerimisalasse kuuluvate lepingute, eelkõige internetis sõlmitud lepingute kehtivuse jooksul. Euroopa ühise müügiõiguse normistik peaks seetõttu hõlmama lisaks poolte õigustele ja kohustustele ning õiguskaitsevahenditele ka lepingueelseid teavitamiskohustusi, lepingu sõlmimist käsitlevaid sätteid (sealhulgas vorminõudeid), õigust lepingust taganeda ja selle tagajärgi, lepingu tühisust eksimuse, pettuse, ähvarduse või raskete asjaolude ärakasutamise tõttu ja tühisuse tagajärgi, tõlgendamist, lepingu sisu ja õiguslikke tagajärgi, ebamõistlikult kahjustavate lepingutingimuste hindamist ja tagajärgi, tagasitäitmist lepingu tühistamise või lõpetamise korral ning nõudeõiguse aegumist ja õiguste välistamist. Seetõttu tuleks Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamise korral tekkivate kohustuste täitmatajätmise eest ette näha sanktsioonid. (27) Kõigi lepinguliste ja muude küsimuste suhtes, mida ei käsitleta Euroopa ühise müügiõiguse normistikus, kohaldatakse Euroopa ühise müügiõiguse normistikku mittehõlmavat siseriiklikku õigust, mis on kohaldatav määruse (EÜ) nr 593/2008 või määruse (EÜ) nr 864/2007 või mõne muu asjakohase rahvusvahelise eraõiguse normi kohaselt. Selliste küsimuste hulka kuuluvad õiguslik staatus, teovõime puudumisest, ebaseaduslikkusest või heade kommete vastasusest tulenev lepingu tühisus, lepingu keele kindlaksmääramine, mittediskrimineerimine, esindus, võlgnike ja võlausaldajate paljusus, lepingupoolte muutumine, sealhulgas nõuete loovutamine, tasaarvestus ja lepingute liitmine, asjaõigus, sealhulgas omandiõiguse üleminek, intellektuaalomandiõigus ja deliktiõigus lepinguväliste võlasuhete puhul. Küsimus, kas konkureerivad lepingulise ja lepinguvälise vastutusega seotud nõuded võib esitada koos, ei kuulu Euroopa ühise müügiõiguse normistiku reguleerimisalasse. (28) Euroopa ühise müügiõiguse normistik ei peaks hõlmama lepinguõiguse reguleerimisalast väljajäävaid küsimusi. Käesolev määrus ei tohiks piirata liidu või liikmesriikide õiguse kohaldamist kõnealuste küsimuste suhtes. Euroopa ühise müügiõiguse normistiku reguleerimisalast peaksid välja jääma näiteks tervise- ja keskkonnakaitse eesmärgil kehtestatud teavitamiskohustused. Käesolev määrus ei tohiks piirata Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivist 2006/123/EÜ (teenuste kohta siseturul)[22] tulenevate teavitamisnõuete täitmist. (29) Kui Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamise kohta on sõlmitud kehtiv kokkulepe, tuleks selle reguleerimisalasse jäävate küsimuste suhtes kohaldada ainult Euroopa ühise müügiõiguse normistikku. Euroopa ühise müügiõiguse norme tuleks tõlgendada sõltumatult, kooskõlas liidu õigusaktide tõlgendamise väljakujunenud põhimõtetega. Euroopa ühise müügiõiguse normistiku reguleerimisalasse kuuluvad küsimused, mida ei ole seal sõnaselgelt reguleeritud, tuleks lahendada selle põhimõtteid tõlgendades, tuginemata seejuures muudele õigusnormidele. Euroopa ühise müügiõiguse norme tuleks tõlgendada selle aluseks olevatest põhimõtetest ja eesmärkidest ning selle kõikidest sätetest lähtudes. (30) Euroopa ühise müügiõiguse normistiku aluspõhimõtteks peaks olema lepinguvabadus. Poolte sõltumatust tuleks piirata ainult juhul kui ja ulatuses, milles see on hädavajalik, eelkõige tarbijakaitsega seotud põhjustel. Juhul kui selliste piirangute tegemine on vajalik, tuleks selgelt ära märkida asjaomaste normide kohustuslikkus. (31) Pooled peaksid oma koostöös lähtuma hea usu ja ausa kauplemise põhimõttest. Kuna osa norme kujutab endast hea usu ja ausa kauplemise üldpõhimõtte väljendust eriolukordades, tuleks neid kohaldada üldpõhimõtte asemel. Üldpõhimõtet ei tohiks seetõttu kasutada vahendina, millega muudetakse poolte erinormides sätestatud õigusi ja kohustusi. Hea usu ja ausa kauplemise üldpõhimõttest tulenevad konkreetsed nõuded peaksid muu hulgas sõltuma lepingupoolte eriteadmiste suhtelisest tasemest ning olema seetõttu erinevad ettevõtja ja tarbija ning ettevõtjate vaheliste tehingute korral. Kauplejatevaheliste tehingute korral tuleks olulise asjaoluna arvestada head äritava konkreetses olukorras. (32) Euroopa ühise müügiõiguse normistiku eesmärk peaks olema kehtiva lepingu säilitamine alati, kui see on lepingupoolte õigustatud huve arvestades võimalik ja asjakohane. (33) Euroopa ühise müügiõiguse normistikus tuleks ette näha tasakaalustatud lahendused, milles võetakse arvesse lepingupoolte õigustatud huve, kui määratakse kindlaks õiguskaitsevahendid lepingujärgsete kohustuste rikkumise korral ja neid ka kasutatakse. Ettevõtja ja tarbija vaheliste lepingute korral peaks õiguskaitsevahendite süsteem peegeldama asjaolu, et kaupade, digitaalse infosisu või teenuste mittevastavuse korral lepingutingimustele vastutab kaupleja. (34) Selleks et suurendada õiguskindlust, muutes Euroopa ühise müügiõiguse normistiku või käesoleva määruse muude sätete tõlgendamist käsitleva Euroopa Liidu Kohtu ja liikmesriikide kohtute kohtupraktika üldsusele kättesaadavaks, peaks komisjon looma asjaomaste jõustunud kohtuotsuste andmebaasi. Selleks et võimaldada komisjonil seda ülesannet täita, peaksid liikmesriigid tagama, et asjaomased liikmesriikide kohtuotsused edastatakse komisjonile kiiresti. (35) Lisaks on asjakohane vaadata Euroopa ühise müügiõiguse normide ja käesoleva määruse muude sätete toimimine läbi viie aasta pärast alates nende kohaldamise algusest. Läbivaatamisel tuleks muu hulgas arvesse võtta vajadust laiendada määruse reguleerimisala ettevõtjatevaheliste lepingute suhtes, digitaalse infosisu turu ja tehnoloogia arengut ning võimalikke arengusuundi EL-i õiguses. (36) Kuna liikmesriigid ei suuda piisavalt saavutada käesoleva määruse eesmärki ehk siis aidata kaasa siseturu nõuetekohasele toimimisele, muutes kättesaadavaks ühtsed lepinguõiguse normid, mida saab kohaldada piiriüleste tehingute suhtes kõikjal liidus, ning seetõttu on seda parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev määrus nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale. (37) Käesolevas määruses austatakse põhiõigusi ja järgitakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid, eriti selle artikleid 16, 38 ja 47, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE: Artikkel 1 Eesmärk ja reguleerimisese 1. Käesoleva määruse eesmärk on parandada siseturu rajamise ja toimimise tingimusi, muutes kättesaadavaks ühtsed lepinguõiguse normid, mis on esitatud I lisas (edaspidi „Euroopa ühise müügiõiguse normistik”). Neid norme võib kohaldada piiriüleste tehingute tegemisel kauba müügiks, digitaalse infosisu üleandmiseks ja seotud teenuste osutamiseks, kui lepingupooled selles kokku lepivad. 2. Käesolev määrus võimaldab kauplejatel lähtuda ühistest normidest ja kasutada kõigi piiriüleste tehingute puhul samu lepingutingimusi, vähendades mittevajalikke kulusid ning tagades samal ajal kõrge õiguskindluse taseme. 3. Kauplejate ja tarbijate vaheliste lepingutega seoses sisaldab käesolev määrus ulatuslikku tarbijakaitse normide kogumit, et tagada tarbijate kõrgetasemeline kaitse, suurendada tarbijate kindlustunnet siseturul ja julgustada neid piiriüleselt oste tegema. Artikkel 2 Mõisted Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid: (a) „leping” – kokkulepe, millest tekivad kohustused või muud õiguslikud tagajärjed; (b) „hea usu ja ausa kauplemise põhimõte” – käitumine viisil, mida iseloomustab ausus, avatus ja asjaomase tehingu või võlasuhte teise poole huvide arvesse võtmine; (c) „kahju” – varaline kahju ja mittevaraline kahju, mis hõlmab kahjustatud isiku valu ja kannatusi, kuid ei hõlma mittevaralist kahju elukvaliteedi halvenemise ja heaolu languse näol; (d) „tüüptingimused” – lepingutingimused, mis on eelnevalt välja töötatud mitmetes eri pooltega tehtavates tehingutes kasutamiseks ja mida lepingupooled ei ole eraldi läbi rääkinud Euroopa ühise müügiõiguse normistiku artikli 7 tähenduses; (e) „kaupleja” – füüsiline või juriidiline isik, kes tegutseb eesmärgil, mis on seotud tema kaubandus-, majandus-, ametialase või kutsetegevusega; (f) „tarbija” – füüsiline isik, kes tegutseb eesmärgil, mis ei ole seotud tema kaubandus-, majandus-, ametialase või kutsetegevusega; (g) „kahjuhüvitis” – rahasumma, millele isikul võib olla õigus hüvitisena tekitatud kahju, kehavigastuse või muu kahjuliku tagajärje eest; (h) „kaup” – vallasasi, sealhulgas: (i) elekter ja maagaas ning (ii) vesi ja muud liiki gaas juhul, kui see pannakse müüki piiratud mahus või kindlaksmääratud koguses; (i) „hind” – rahasumma, mis tuleb tasuda müüdud kauba, edastatud digitaalse infosisu või osutatud seotud teenuse eest; (j) „digitaalne infosisu” – andmed, mis on toodetud ja mida edastatakse digitaalsel kujul ning mis võivad olla toodetud ostja kirjelduse kohaselt, sealhulgas video- või audiosisu, piltide või tekstina esitatav digitaalne infosisu, digimängud, tarkvara ning digitaalne infosisu, mis võimaldab olemasoleva riist- või tarkvara personaliseerida, ning välja arvatud: (i) finantsteenused, sh veebipõhised pangateenused; (ii) õigus- ja finantsnõustamine elektroonilisel teel; (iii) elektroonilised tervishoiuteenused; (iv) elektroonilised sideteenused ja -võrgud ning nendega seotud vahendid ja teenused; (v) hasartmängud; (vi) uue digitaalse infosisu loomine ja olemasoleva digitaalse infosisu muutmine tarbija poolt või teiste kasutajate poolt loodu kasutamine muul viisil; (k) „müügileping” – leping, mille kohaselt kaupleja ehk müüja annab teisele isikule ehk ostjale kauba omandiõiguse üle või kohustub selle talle üle andma ja ostja kohustub tasuma ostuhinna; see hõlmab lepinguid, mille kohaselt müüja valmistab või toodab kauba ostja jaoks ning ei hõlma kaupade sundmüügi lepinguid ega lepinguid, millega kaasneb muul viisil avaliku võimu teostamine; (l) „tarbijalemüügi leping” – müügileping, mille puhul müüja on kaupleja ja ostja on tarbija; (m) „seotud teenus” – kauba või digitaalse infosisuga seotud teenus, nagu näiteks paigaldamine, hooldus, parandamine või muul viisil töötlemine, mida osutab kauba või digitaalse infosisu müüja kauba või digitaalse infosisu müügilepingu kohaselt või kauba või digitaalse infosisu müügilepinguga samal ajal sõlmitud seotud teenuse osutamise lepingu kohaselt, välja arvatud: (i) veoteenused, (ii) koolitusteenused, (iii) elektroonilise side tugiteenused ning (iv) finantsteenused; (n) „teenuseosutaja” – kauba või digitaalse infosisu müüja, kes kohustub osutama kliendile kauba või digitaalse infosisuga seotud teenust; (o) „klient” – isik, kes ostab seotud teenust; (p) „kaugleping” – kaupleja ja tarbija vahel sõlmitav mis tahes müügi- või teenusleping, mis sõlmitakse organiseeritud kaugmüügiskeemi alusel ilma kaupleja või, juhul kui kaupleja on juriidiline isik, kauplejat esindava füüsilise isiku ja tarbija üheaegse füüsilise kohalviibimiseta, kasutades eranditult kas üht või mitut kaugsidevahendit kuni ja kaasa arvatud ajani, millal leping sõlmitakse; (q) „väljaspool äriruume sõlmitav leping” – kaupleja ja tarbija vaheline leping: (i) mis sõlmitakse kaupleja või, juhul kui kaupleja on juriidiline isik, kauplejat esindava füüsilise isiku ja tarbija üheaegsel viibimisel väljaspool kaupleja äriruume või juhul, kui tarbija teeb nimetatud asjaoludel pakkumuse lepingu sõlmimiseks, või (ii) mis sõlmitakse kaupleja või, juhul kui kaupleja on juriidiline isik, kauplejat esindava füüsilise isiku ja tarbija üheaegsel viibimisel kaupleja äriruumides või mis tahes sidevahendite abil kohe pärast seda, kui tarbija poole on isiklikult ja individuaalselt pöördutud väljaspool kaupleja äriruume, või (iii) mis sõlmitakse kaupleja või, juhul kui kaupleja on juriidiline isik, kauplejat esindava füüsilise isiku korraldatud väljasõidu ajal eesmärgiga reklaamida ja müüa tarbijale kaupa, digitaalset infosisu või seotud teenuseid; (r) „äriruum” – (i) alaline müügipunkt, kus kaupleja püsivalt tegutseb, või (ii) teisaldatav müügipunkt, kus kaupleja tavapäraselt tegutseb; (s) „müügigarantii” – kaupleja või tootja poolt tarbija ees võetud kohustus hüvitada tarbijale mittevastavuse korral lisaks artiklis 106 sätestatud juriidilistele kohustustele kauba või digitaalse infosisu eest makstud hind või asendada või parandada kaup või digitaalne infosisu või hooldada seda mis tahes moel, kui kaubal või digitaalsel infosisul puuduvad garantiilubaduses sätestatud omadused või see ei vasta mis tahes lepinguga mitteseotud nõuetele või lepingu sõlmimise ajal või selle eel kättesaadavale reklaamile; (t) „püsiv andmekandja” – andmekandja, mis võimaldab lepingupoolel säilitada isiklikult talle suunatud teavet nii, et seda saab tulevikus teabe otstarbe seisukohast piisava aja jooksul kasutada, ja mis võimaldab säilitatud teavet muutmata kujul taasesitada; (u) „avalik enampakkumine” – müügimeetod, kus kaupleja pakub enampakkumise korraldaja poolt juhitava läbipaistva võistupakkumise korras kaupa või digitaalset infosisu tarbijatele, kes viibivad enampakkumise juures või kellele on antud võimalus seal juures viibida, ning kus edukas pakkuja on kohustatud kauba või digitaalse infosisu ostma; (v) „kohustuslik norm” – säte, mille kohaldamist pooled ei või välistada, millest nad ei või kõrvale kalduda ja mille toimet nad ei või muuta; (w) „võlausaldaja” – isik, kellel on õigus nõuda teiselt isikult ehk võlgnikult rahalise või mitterahalise kohustuse täitmist; (x) „võlgnik” – isik, kes peab teise isiku ehk võlausaldaja kasuks täitma rahalise või mitterahalise kohustuse; (y) „kohustus” – õigussuhte ühe poole kohustus teha teise poole heaks talle võlgnetav tegu. Artikkel 3 Euroopa ühise müügiõiguse vabatahtlik kohaldamine Lepingupooled võivad kokku leppida, et nende piiriüleseid kaubamüügilepinguid, digitaalse infosisu üleandmise lepinguid ja seotud teenuste osutamise lepinguid reguleerib artiklites 4–7 sätestatud territoriaalse kohaldamisala ning esemelise ja isikulise reguleerimisala piires Euroopa ühise müügiõiguse normistik. Artikkel 4 Piiriülesed lepingud 1. Euroopa ühise müügiõiguse normistikku võib kohaldada piiriüleste lepingute suhtes. 2. Käesoleva määruse tähenduses on kauplejate vahel sõlmitud leping piiriülene leping, kui lepingupoolte peamised tegevuskohad asuvad erinevates riikides, millest vähemalt üks on liikmesriik. 3. Käesoleva määruse tähenduses on kaupleja ja tarbija vahel sõlmitud leping piiriülene leping, kui: (a) tarbija poolt esitatud aadress, kauba üleandmise aadress või arve esitamise aadress asub mõnes muus riigis kui kaupleja peamiseks tegevuskohaks olevas riigis ning (b) vähemalt üks neist riikidest on liikmesriik. 4. Käesoleva määruse tähenduses on äriühingu ning muu juriidilise isiku või organiseeritud ühenduse peamine tegevuskoht peakontori asukoht. Füüsilisest isikust kaupleja peamine tegevuskoht on asjaomase isiku peamine tegevuskoht. 5. Juhul kui leping sõlmitakse kaupleja filiaali, esinduse või muu üksuse tegevuse käigus, loetakse kaupleja peamiseks tegevuskohaks filiaali, esinduse või muu üksuse asukoht. 6. Lepingu piiriülesuse kindlaksmääramisel lähtutakse ajahetkest, mil lepiti kokku Euroopa ühise müügiõiguse kohaldamises. Artikkel 5 Lepingud, mille suhtes võib kohaldada Euroopa ühise müügiõiguse normistikku Euroopa ühise müügiõiguse normistikku võib kohaldada järgmiste lepingute suhtes: (a) müügilepingud; (b) sellise digitaalse infosisu üleandmise lepingud, mida kasutaja saab salvestada, töödelda või kasutada ja taaskasutada, sõltumata sellest, kas kõnealune infosisu edastatakse füüsilisel andmekandjal või mitte, ja sellest, kas digitaalne infosisu antakse üle tasu eest või tasuta; (c) seotud teenuse osutamise lepingud, sõltumata sellest, kas seotud teenuse osutamise eest lepiti kokku eraldi hinnas või mitte. Artikkel 6 Segatüüpi lepingute ja tarbijakrediidilepingute välistamine 1. Euroopa ühise müügiõiguse normistikku ei või kohaldada segatüüpi lepingute suhtes, mis sisaldavad sätteid, mis ei ole seotud kauba müügi, digitaalse infosisu üleandmise või seotud teenuste osutamisega artikli 5 tähenduses. 2. Euroopa ühise müügiõiguse normistikku ei või kohaldada kaupleja ja tarbija vahel sõlmitavate lepingute suhtes, millega kaupleja annab või lubab anda tarbijale krediiti tasumise edasilükkamise, laenu või muu samalaadse finantstehingu vormis. Euroopa ühise müügiõiguse normistikku võib kohaldada kaupleja ja tarbija vahel sõlmitavate lepingute suhtes, millega kaupa või digitaalset infosisu antakse üle või samalaadseid seotud teenuseid osutatakse pidevalt ning tarbija tasub kauba, digitaalse infosisu või seotud teenuste eest osamaksetega kogu lepingu kehtivusaja jooksul. Artikkel 7 Lepingu pooled 1. Euroopa ühise müügiõiguse normistikku võib kohaldada ainult juhul, kui kauba müüja või digitaalse infosisu üleandja on kaupleja. Kui kõik lepingupooled on kauplejad, võib Euroopa ühise müügiõiguse norme kohaldada juhul, kui vähemalt üks lepingupooltest on väike- või keskmise suurusega ettevõtja. 2. Käesoleva määruse tähenduses on väike- või keskmise suurusega ettevõtja kaupleja, mille: (a) töötajate arv on väiksem kui 250 ning (b) aastakäive ei ületa 50 miljonit eurot või aasta bilansimaht ei ületa 43 miljonit eurot või väike- või keskmise suurusega ettevõtja puhul, mille peamine tegevuskoht on liikmesriigis, mille valuuta ei ole euro, või kolmandas riigis, ei ületa aastakäive või aasta bilansimaht vastavat summat asjaomase liikmesriigi või kolmanda riigi valuutas. Artikkel 8 Kokkulepe Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamise kohta 1. Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamiseks peavad lepingupooled sõlmima sellekohase kokkuleppe. Niisuguse kokkuleppe olemasolu ja kehtivus tuleb kindlaks määrata käesoleva artikli lõigete 2 ja 3, Euroopa ühise müügiõiguse normistiku artikli 9 ning muude asjakohaste sätete alusel. 2. Kaupleja ja tarbija vaheliste võlasuhete puhul kehtib kokkulepe Euroopa ühise müügiõiguse normide kohaldamise kohta ainult juhul, kui tarbija on andnud oma nõusoleku sõnaselge avalduse vormis, mis on tehtud eraldi avaldusest, milles väljendatakse nõusolekut lepingu sõlmimiseks. Kaupleja peab andma tarbijale püsival andmekandjal kinnituse saavutatud kokkuleppe kohta. 3. Kaupleja ja tarbija vaheliste võlasuhete puhul võib Euroopa ühise müügiõiguse normistikku kohaldada ainult tervikuna, mitte osaliselt. Artikkel 9 Teabeleht kaupleja ja tarbija vahelise lepingu korral 1. Kaupleja ja tarbija vaheliste võlasuhete puhul peab kaupleja lisaks Euroopa ühise müügiõiguse normistikus sätestatud lepingueelse teavitamise kohustustele juhtima enne kokkuleppe sõlmimist tarbijale arusaadaval viisil tarbija tähelepanu kavatsusele kohaldada Euroopa ühise müügiõiguse normistikku, edastades tarbijale II lisas esitatud teabelehe. Kui kokkulepe Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamise kohta sõlmitakse telefoni või mõne muu sidevahendi teel, mis ei võimalda tarbijale teabelehte edastada, või juhul, kui kaupleja jätab teabelehe esitamata, ei ole kokkulepe tarbijale siduv enne, kui tarbija on saanud artikli 8 lõikes 2 ette nähtud kinnituse koos teabelehega ning ta on seejärel sõnaselgelt väljendanud oma nõusolekut Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamiseks. 2. Kui lõikes 1 nimetatud teabeleht edastatakse elektroonilisel kujul, peab selles olema hüperlink ja muudel juhtudel viide veebisaidile, mille kaudu on võimalik tasuta tutvuda Euroopa ühise müügiõiguse normistiku tekstiga. Artikkel 10 Sanktsioonid kohustuste rikkumise eest Liikmesriigid näevad ette sanktsioonid kauplejate suhtes, kes rikuvad suhetes tarbijaga artiklites 8 ja 9 sätestatud kohustusi, ja võtavad kõik meetmed, et tagada, et nimetatud sanktsioone kohaldatakse. Sanktsioonid peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. Liikmesriigid edastavad asjakohased normid komisjonile hiljemalt [üks aasta alates käesoleva määruse kohaldamise algusest] ja kõik nende hilisemad muudatused niipea kui võimalik. Artikkel 11 Euroopa ühise müügiõiguse kohaldamise tagajärjed Kui lepingupooled on sõlminud kehtiva kokkuleppe Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamise kohta lepingu suhtes, kohaldatakse lepingus sätestatu suhtes ainult Euroopa ühise müügiõiguse norme. Juhul kui leping tegelikult sõlmiti, reguleerib Euroopa ühise müügiõiguse normistik ka lepingueelse teavitamise kohustuste täitmist ja nende kohustuste täitmatajätmise korral ettenähtud õiguskaitsevahendeid. Artikkel 12 Teenuste direktiivist tulenevad teavitamisnõuded Käesolev määrus ei piira Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ (teenuste kohta siseturul) ülevõtmiseks kehtestatud siseriiklikest õigusnormidest tulenevate teavitamisnõuete täitmist, mis täiendavad Euroopa ühise müügiõiguse normistikus sätestatud teavitamiskohustusi. Artikkel 13 Liikmesriikide võimalused Liikmesriik võib otsustada, et Euroopa ühise müügiõiguse normistikku võib kohaldada: (a) lepingute suhtes, mille puhul kauplejate peamised tegevuskohad asuvad või kaupleja ja tarbija vahel sõlmitava lepingu korral kaupleja peamine tegevuskoht, tarbija poolt esitatud aadress, kauba üleandmise aadress või arve esitamise aadress asub selles liikmesriigis, ja/või (b) lepingute suhtes, mille kõik pooled on kauplejad, kuid ükski neist ei ole väike- või keskmise suurusega ettevõtja artikli 7 lõike 2 tähenduses. Artikkel 14 Käesolevat määrust kohaldavate kohtuotsuste edastamine 1. Liikmesriigid tagavad, et nende kohtute tehtud jõustunud kohtuotsused, millega kohaldatakse käesoleva määruse norme, edastatakse viivitamata komisjonile. 2. Komisjon loob süsteemi, mis võimaldab tutvuda lõikes 1 osutatud kohtuotsuseid käsitleva teabega ja Euroopa Liidu Kohtu asjakohaste otsustega. See süsteem tehakse üldsusele kättesaadavaks. Artikkel 15 Läbivaatamine 1. [Nelja aasta möödumisel käesoleva määruse kohaldamise alguskuupäevast] esitavad liikmesriigid komisjonile teabe käesoleva määruse kohaldamise kohta, eelkõige teabe, mis käsitleb Euroopa ühise müügiõiguse normistiku levikut kasutajate hulgas, selle normidest tulenenud kohtuvaidluste hulka ning olukorda seoses erinevustega tarbijakaitse tasemes Euroopa ühise müügiõiguse normistiku ja siseriikliku õiguse kohaselt. Kõnealune teave peab hõlmama põhjalikku ülevaadet liikmesriigi kohtupraktikast, millega tõlgendatakse Euroopa ühise müügiõiguse norme. 2. [Viie aasta möödumisel käesoleva määruse kohaldamise alguskuupäevast] esitab komisjon Euroopa Parlamendile, nõukogule ning Majandus- ja Sotsiaalkomiteele põhjaliku aruande, mis sisaldab ülevaadet käesoleva määruse toimimise kohta, võttes muu hulgas arvesse vajadust laiendada määruse reguleerimisala ettevõtjatevaheliste lepingute suhtes, digitaalse infosisu turu ja tehnoloogia arengut ning võimalikke arengusuundi EL-i õiguses. Artikkel 16 Jõustumine ja kohaldamine 1. Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas. 2. Käesolevat määrust kohaldatakse alates [6 kuud pärast jõustumist]. Käesolev määrus on tervikuna siduv ja liikmesriikides vahetult kohaldatav. Brüssel, Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu nimel president eesistuja I LISA EUROOPA ÜHISE MÜÜGIÕIGUSE NORMISTIK SISUKORD I osa Sissejuhatavad sätted............................................................................................................ 5 1. peatükk Üldpõhimõtted ja -kohaldamine................................................................................... 5 1. jagu Üldpõhimõtted................................................................................................................... 5 2. jagu Kohaldamine..................................................................................................................... 5 II osa Kehtiva lepingu sõlmimine.................................................................................................... 5 2. peatükk Lepingueelne teave...................................................................................................... 5 1. jagu Teave, mida kaupleja peab andma tarbijale enne lepingu sõlmimist...................................... 5 2. jagu Teave, mida kaupleja peab andma enne lepingu sõlmimist teise kauplejaga.......................... 5 3. jagu Elektroonilisel teel sõlmitud lepingud................................................................................... 5 4. jagu Kohustus tagada esitatavate andmete tõesus....................................................................... 5 5. jagu Õiguskaitsevahendid teavitamiskohustuste rikkumise korral................................................. 5 3. peatükk Lepingu sõlmimine....................................................................................................... 5 4. peatükk Taganemisõigus kaupleja ja tarbija vahelise kauglepingu ja väljaspool äriruume sõlmitava lepingu puhul 5 5. peatükk Puudused kokkuleppes................................................................................................ 5 III osa Lepingu sisu hindamine....................................................................................................... 5 6. peatükk Tõlgendamine.............................................................................................................. 5 7. peatükk Lepingu sisu ja õiguslikud tagajärjed............................................................................. 5 8. peatükk Ebamõistlikult kahjustavad lepingutingimused................................................................ 5 1. jagu Üldsätted........................................................................................................................... 5 2. jagu Ebamõistlikult kahjustavad tingimused kaupleja ja tarbija vahelises lepingus......................... 5 3. jagu Ebamõistlikult kahjustavad tingimused kauplejatevahelises lepingus...................................... 5 IV osa Müügilepingu või digitaalse infosisu üleandmise lepingu poolte kohustused ja õiguskaitsevahendid 5 9. peatükk Üldsätted..................................................................................................................... 5 10. peatükk Müüja kohustused..................................................................................................... 5 1. jagu Üldsätted........................................................................................................................... 5 2. jagu üleandmine........................................................................................................................ 5 3. jagu Kauba või digitaalse infosisu vastavus lepingutingimustele.................................................... 5 11. peatükk Ostja õiguskaitsevahendid.......................................................................................... 5 1. jagu Üldsätted........................................................................................................................... 5 2. jagu Müüja õigus rikkumine heastada......................................................................................... 5 3. jagu Kohustuse täitmise nõudmine............................................................................................. 5 4. jagu Ostja kohustuse täitmisest keeldumine................................................................................ 5 5. jagu Lepingu lõpetamine............................................................................................................ 5 6. jagu Hinna alandamine............................................................................................................... 5 7. jagu Ülevaatamis- ja teatamiskohustus kauplejatevahelise lepingu puhul...................................... 5 12. peatükk Ostja kohustused....................................................................................................... 5 1. jagu Üldsätted........................................................................................................................... 5 2. jagu Ostuhinna tasumine............................................................................................................ 5 3. jagu Kauba vastuvõtmine.......................................................................................................... 5 13. peatükk Müüja õiguskaitsevahendid........................................................................................ 5 1. jagu Üldsätted........................................................................................................................... 5 2. jagu Kohustuse täitmise nõudmine............................................................................................. 5 3. jagu Müüja kohustuse täitmisest keeldumine............................................................................... 5 4. jagu Lepingu lõpetamine............................................................................................................ 5 14. peatükk Riisiko üleminek......................................................................................................... 5 1. jagu Üldsätted........................................................................................................................... 5 2. jagu Riisiko üleminek tarbijalemüügi lepingu puhul...................................................................... 5 3. jagu Riisiko üleminek kauplejatevahelise lepingu puhul................................................................ 5 V osa Seotud teenuse osutamise lepingu poolte kohustused ja õiguskaitsevahendid......................... 5 15. peatükk Lepingupoolte kohustused ja õiguskaitsevahendid....................................................... 5 1. jagu Teatavate müügilepinguid käsitlevate üldsätete kohaldamine................................................ 5 2. jagu Teenuseosutaja kohustused................................................................................................ 5 3. jagu Kliendi kohustused............................................................................................................ 5 4. jagu Õiguskaitsevahendid.......................................................................................................... 5 VI osa Kahju hüvitamine ja viivis................................................................................................... 5 16. peatükk Kahju hüvitamine ja viivis........................................................................................... 5 1. jagu Kahju hüvitamine............................................................................................................... 5 2. jagu Viivis: üldsätted.................................................................................................................. 5 3. jagu Kaupleja makseviivitus....................................................................................................... 5 VII osa Tagasitäitmine................................................................................................................... 5 17. peatükk Tagasitäitmine............................................................................................................ 5 VIII osa Aegumine........................................................................................................................ 5 18. peatükk Aegumine.................................................................................................................. 5 1. jagu Üldsätted........................................................................................................................... 5 2. jagu Aegumistähtajad ja nende kulgemine.................................................................................. 5 3. jagu Aegumistähtaja pikenemine................................................................................................ 5 4. jagu Aegumise katkemine.......................................................................................................... 5 5. jagu Aegumise tagajärjed.......................................................................................................... 5 6. jagu Aegumistingimuste muutmine kokkuleppel.......................................................................... 5 1. liide.......................................................................................................................................... 5 2. liide.......................................................................................................................................... 5 I osa Sissejuhatavad sätted 1. peatükk Üldpõhimõtted ja -kohaldamine 1. jagu Üldpõhimõtted Artikkel 1 Lepinguvabadus 1. Lepingupooled on lepingu sõlmimisel ja selle sisu kindlaksmääramisel vabad, võttes arvesse sätteid, millest kõrvalekaldumine ei ole lubatud. 2. Lepingupooled võivad Euroopa ühise müügiõiguse sätte kohaldamise välistada, sellest kõrvale kalduda või selle toimet muuta, kui asjaomastes Euroopa ühise müügiõiguse sätetes ei ole sätestatud teisiti. Artikkel 2 Hea usu ja ausa kauplemise põhimõte 1. Lepingupool peab käituma hea usu ja ausa kauplemise põhimõttest lähtuvalt. 2. Nimetatud kohustuse rikkumise tagajärjel võib lepingupoolele kuuluva õiguse, õiguskaitsevahendi või vastuväite kasutamine või nendele tuginemine olla välistatud või lepingupoolele võib tekkida kohustus teisele lepingupoolele kohustuse rikkumisega tekitatud kahju hüvitada. 3. Lepingupooled ei või käesoleva artikli kohaldamist välistada, selle toimest kõrvale kalduda ega seda muuta. Artikkel 3 Koostöökohustus Lepingupool peab tegema teise lepingupoolega koostööd sellises ulatuses, milles seda saab eeldada lepingujärgsete kohustuste täitmiseks. 2. jagu Kohaldamine Artikkel 4 Tõlgendamine 1. Euroopa ühise müügiõiguse normistikku tuleb tõlgendada iseseisvalt, kooskõlas selle eesmärkide ja selle aluseks olevate põhimõtetega. 2. Euroopa ühise müügiõiguse normistiku reguleerimisalasse kuuluvad küsimused, mida ei ole Euroopa ühise müügiõigusega normistikuga sõnaselgelt reguleeritud, tuleb lahendada selle aluseks olevatest eesmärkidest ja põhimõtetest lähtudes, tuginemata seejuures siseriiklikule õigusele, mida kohaldataks Euroopa ühise müügiõiguse normistiku kohaldamise kokkuleppe puudumisel, või mis tahes muule õigusele. 3. Kui üldnormi reguleerimisalasse kuuluvate konkreetsete asjaolude suhtes saab kohaldada nii üldnormi kui ka erinormi, kohaldatakse sätete mis tahes vastuolu korral erinormi. Artikkel 5 Mõistlikkus 1. Mõistlikkust hinnatakse objektiivselt, võttes arvesse tehingu olemust ja eesmärki, konkreetseid asjaolusid ning asjaomaste kaubandusvaldkondade või kutsealade tavasid ja praktikat. 2. Kui käesolevas normistikus viidatakse sellele, mida isik peab teadma või tegema või mida saab isikult konkreetses olukorras eeldada, tähendab see seda, mida isik peab mõistlikult teadma või tegema või mida saab konkreetses olukorras mõistlikult isikult eeldada. Artikkel 6 Vormivabadus Lepingu võib sõlmida ja avalduse või Euroopa ühise müügiõiguse normistikuga reguleeritud muu toimingu teha ning selle toimingu tegemist võib tõendada mis tahes vormis, kui Euroopa ühise müügiõiguse normistikus ei ole sätestatud teisiti. Artikkel 7 Eraldi läbirääkimata lepingutingimused 1. Lepingutingimus on eraldi läbi rääkimata, kui üks lepingupool seda kasutab ja teine lepingupool ei ole võimeline selle tingimuse sisu mõjutama. 2. Kui lepingupool esitab teisele lepingupoolele valiku lepingutingimusi, ei loeta tingimust eraldi läbiräägitud tingimuseks ainult seetõttu, et teine pool valib tingimuse talle esitatud tingimuste hulgast. 3. Lepingupool, kes väidab, et tüüptingimuste hulka kuuluv lepingutingimus on hiljem eraldi läbi räägitud, peab oma väidet tõendama. 4. Kaupleja ja tarbija vahelise lepingu puhul peab kaupleja tõendama, et kaupleja poolt kasutatav lepingutingimus on eraldi läbi räägitud. 5. Kaupleja ja tarbija vahelise lepingu puhul loetakse kolmanda isiku koostatud lepingutingimused kaupleja poolt kasutatavateks lepingutingimusteks, välja arvatud juhul, kui sellised tingimused lisas lepingusse tarbija. Artikkel 8 Lepingu lõpetamine 1. Lepingu lõpetamise korral lõpevad lepingupoolte õigused ja kohustused, mis tulenevad lepingust, välja arvatud need õigused ja kohustused, mis tulenevad vaidluste lahendamist reguleerivatest lepingutingimustest või lepingutingimustest, mille toime jätkub ka pärast lepingu lõpetamist. 2. Enne lepingu lõpetamist sissenõutavaks muutunud maksekohustused ja lepingust tuleneva kohustuse rikkumise tagajärjel tekkinud kahju hüvitamise kohustused jäävad kehtima. Lepingu lõpetanud poolel on õigus ka kahjuhüvitisele täitmise asemel, kui leping lõpetatakse kohustuse rikkumise või oodatava kohustuse rikkumise tõttu. 3. Lepingu lõpetamisest tulenevad kohustused tagastada makstud tasu ja üleantud kaup või digitaalne infosisu ja muud lepingu lõpetamisest tulenevad tagasitäitmiskohustused on reguleeritud 17. peatükis esitatud tagasitäitmist käsitlevate sätetega. Artikkel 9 Segatüüpi leping 1. Kui lepinguga nähakse ette nii kauba või digitaalse infosisu müük kui ka seotud teenuse osutamine, kohaldatakse lepingupoolte kui müüja ja ostja kohustuste ja õiguskaitsevahendite suhtes IV osa sätteid ning lepingupoolte kui teenuseosutaja ja kliendi kohustuste ja õiguskaitsevahendite suhtes V osa sätteid. 2. Kui lõike 1 kohase lepingu puhul tuleb müüja või teenuseosutaja lepingust tulenevad kohustused täita ositi või neid on võimalik muul viisil osadeks jagada ja lepingu lõpetamist tingivad asjaolud tulenevad sellise kohustuse osa rikkumisest, millele vastab osa ostuhinnast, võib ostja või klient lõpetada lepingu üksnes selle kohustuse osa suhtes. 3. Lõiget 2 ei kohaldata, kui ostjal või kliendil ei ole õigustatult kohustuse osalise täitmise vastu huvi või kui rikkumine on oluline lepingu kui terviku suhtes. 4. Kui müüja või teenuseosutaja lepingust tulenevaid kohustusi ei ole võimalik osadeks jagada või ostuhinna osa ei ole võimalik eraldi kindlaks määrata, võib ostja või klient lepingu lõpetada ainult juhul, kui müüja- või teenuseosutajapoolne lepingurikkumine on oluline lepingu kui terviku suhtes. Artikkel 10 Teade 1. Käesolevat artiklit kohaldatakse mis tahes teate edastamisele Euroopa ühise müügiõiguse normide ja lepingutingimuste kohaselt. Teade hõlmab õigusliku tagajärje kaasatoomisele või õiguslikul eesmärgil teavitamisele suunatud avalduse edastamist. 2. Teate võib edastada mis tahes viisil, mis on asjaolusid arvestades kohane. 3. Teade muutub kehtivaks, kui teate saaja on selle kätte saanud, välja arvatud juhul, kui teates on märgitud, et see muutub kehtivaks hiljem. 4. Teate saaja on teate kätte saanud: (a) kui see on teate saajale kätte toimetatud; (b) kui see on toimetatud teate saaja tegevuskohta või, juhul kui teate saajal puudub tegevuskoht või kui teade on saadetud tarbijale, teate saaja peamisesse elukohta; (c) e-posti teel või muu isikliku suhtlusvahendiga edastatud teate puhul siis, kui teate saajal on võimalus sellega tutvuda, või (d) kui teade on teate saajale muul moel kättesaadavaks tehtud sellises kohas ja sellisel viisil, et teate saajal on võimalik sellega põhjendamatu viivituseta tutvuda. Loetakse, et teate saaja on teate kätte saanud, kui üks punktides a, b, c ja d sätestatud tingimustest on täidetud, olenevalt sellest, milline täidetakse kõige varem. 5. Teadet ei loeta kehtivaks, kui enne teadet või sellega ühel ajal jõuab teate saajani teadet tagasivõttev tahteavaldus. 6. Kaupleja ja tarbija vahelistes suhetes ei või lepingupooled tarbija kahjuks lõigete 3 ja 4 kohaldamist välistada, nendest kõrvale kalduda ega muuta nende toimet. Artikkel 11 Tähtaja arvestamine 1. Käesoleva artikli sätteid kohaldatakse Euroopa ühise müügiõiguse normistikus sätestatud tähtaegade arvestamisele. 2. Võttes arvesse lõigete 3–7 sätteid: (a) päevades väljendatud tähtaeg hakkab kulgema tähtaja esimese päeva esimesel tunnil ja lõpeb tähtaja viimase päeva viimase tunni möödumisel; (b) nädalates, kuudes või aastates väljendatud tähtaeg hakkab kulgema tähtaja esimese päeva esimesel tunnil ja lõpeb tähtaja viimase nädala, kuu või aasta selle päeva viimasel tunnil, mis on sama nädalapäev või sama kuupäev, millest tähtaja algust arvestatakse; võttes arvesse, et kuudes või aastates väljendatud tähtaja korral, kui viimases kuus ei ole päeva, mil tähtaeg peaks lõppema, lõpeb tähtaeg nimetatud kuu viimase päeva viimase tunni möödumisel. 3. Kui päevades, nädalates, kuudes või aastates väljendatud tähtaeg hakkab kulgema teatava sündmuse saabumisest, teo tegemisest või kindlaksmääratud kellaajast, hakkab see kulgema nimetatud sündmuse või kellaaja saabumise või teo tegemise päevale järgnevast kalendripäevast. 4. Tähtaeg hõlmab ka laupäevi, pühapäevi ja riigipühi, välja arvatud juhul, kui need on selgelt välja jäetud või kui tähtaeg on väljendatud tööpäevades. 5. Kui tähtaja viimane päev satub kohas, kus ettenähtud tegu teha tuleb, laupäevale, pühapäevale või riigipühale, loetakse tähtaeg lõppenuks puhkepäevale järgneva esimese tööpäeva viimase tunni möödumisega. Käesolevat sätet ei kohaldata selliste tähtaegade suhtes, mida arvutatakse tagasiulatavalt kindlaksmääratud kuupäevast või sündmusest. 6. Kui üks isik saadab teisele dokumendi, milles on määratud tähtaeg, mille jooksul dokumendi saaja peab vastama või tegema mingi toimingu, kuid milles ei ole määratud, millal tähtaeg kulgema hakkab, loetakse, et tähtaeg hakkab kulgema hetkest, mil dokumendi saaja dokumendi kätte saab, kui dokumendis ei ole sätestatud teisiti. 7. Käesolevas artiklis kasutatakse järgmisi mõisteid: (a) „riigipüha" –Euroopa Liidu liikmesriigis või liikmesriigi osas päev, mis on nimetatud kõnealuse liikmesriigi või liikmesriigi osa puhul riigipühana Euroopa Liidu Teatajas avaldatud loetelus, ja (b) „tööpäev" – päev, mis ei ole laupäev, pühapäev ega riigipüha. Artikkel 12 Ühepoolne avaldus või tegu 1. Ühepoolset tahteavaldust tõlgendatakse nii, nagu tahteavalduse saaja seda mõistma pidi. 2. Kui tahteavalduse tegija kasutas tahteavalduses mingit väljendit mingis kindlas tähenduses ja teine pool seda tähendust teadis või pidi teadma, tuleb tahteavaldust tõlgendada vastavalt tahteavalduse tegija tahtele. 3. Ühepoolsete tahteavalduste tõlgendamise suhtes kohaldatakse artikleid 59–65 vajalike erisustega. 4. Ühepoolsete tahteavalduste suhtes kohaldatakse 5. peatüki sätteid puudustega kokkuleppe kohta vajalike erisustega. 5. Käesoleva artikli tähenduses loetakse tahteavalduseks ka tegu, mida saab lugeda tahteavaldusega samaväärseks. II osa Kehtiva lepingu sõlmimine 2. peatükk Lepingueelne teave 1. jagu Teave, mida kaupleja peab andma tarbijale enne lepingu sõlmimist Artikkel 13 Teavitamiskohustus kauglepingu või väljaspool äriruume sõlmitava lepingu sõlmimise korral 1. Kaupleja, kes sõlmib kauglepingu või väljaspool äriruume sõlmitava lepingu, on kohustatud enne, kui leping on sõlmitud või kui pakkumus muutub tarbija suhtes siduvaks, esitama tarbijale selgel ja arusaadaval viisil järgmised andmed: (a) kauba, digitaalse infosisu või seotud teenuse põhiomadused sidevahendile ning kaubale, digitaalsele infosisule ja seotud teenusele kohases ulatuses; (b) koguhind ja täiendavad kulud vastavalt artiklile 14; (c) ettevõtja isikuandmed ja aadress vastavalt artiklile 15; (d) lepingu tingimused vastavalt artiklile 16; (e) teave taganemisõiguse kohta vastavalt artiklile 17; (f) kaupleja müügijärgse klienditeeninduse, kauba müügijärgse hoolduse ja müügigarantii olemasolu ja tingimused ning kaebuste lahendamise kord, kui see on asjakohane; (g) teave võimaluse kohta kasutada kaupleja suhtes rakendatavat vaidluste kohtuvälise lahendamise menetlust ning sellele juurdepääsu tingimused, kui see on asjakohane; (h) funktsioonid, sh sobivate digitaalse sisu tehniliste kaitsemeetmete kasutamine, kui see on asjakohane, ning (i) teave digitaalse infosisu sellise koostalitlusvõime kohta riist- ja tarkvaraga, mis on kauplejale teada või peab olema teada, kui see on asjakohane. 2. Esitatud teave, välja arvatud lõike 1 punktis c nimetatud aadress, saab lepingu lahutamatuks osaks, mida võib muuta ainult juhul, kui pooled on selles sõnaselgelt kokku leppinud. 3. Kauglepingu puhul peab käesolevas artiklis sätestatud teave olema: (a) tarbijale esitatud või kättesaadavaks tehtud kasutatavat sidevahendit arvestades; (b) esitatud lihtsas ja arusaadavas keeles ning (c) loetav, kui see on esitatud püsival andmekandjal. 4. Väljaspool äriruume sõlmitava lepingu puhul peab käesolevas artiklis sätestatud teave olema: (a) tarbijale esitatud paberkandjal või tarbija nõusolekul muul püsival andmekandjal ning (b) esitatud lihtsas ja arusaadavas keeles. 5. Käesolevat artiklit ei kohaldata, kui leping on: (a) sõlmitud toiduainete, jookide või muu sellise koheseks kodus tarbimiseks ette nähtud kauba üleandmiseks, mida kaupleja oma sagedaste ja korrapäraste ringsõitude käigus toimetab tarbija koju, elukohta või töökohta; (b) sõlmitud müügiautomaati või automatiseeritud äriruume kasutades; (c) väljaspool äriruume sõlmitav leping või kui mitu lepingut sõlmitakse ühel ja samal ajal ning lepingute koguhind ei ületa 50 eurot või võrdväärset summat valuutas, milles on lepingu hinna tasumiseks kokku lepitud. Artikkel 14 Teave hinna ja täiendavate kulude kohta 1. Artikli 13 lõike 1 punkti b kohaselt esitatav teave peab sisaldama järgmist: (a) kauba, digitaalse infosisu või seotud teenuse koguhind koos maksudega või, juhul kui kauba, digitaalse infosisu või seotud teenuse olemusest tulenevalt ei ole hinda mõistlikult võimalik eelnevalt arvutada, hinna arvutamise viis ning (b) kui see on asjakohane, ka täiendavad veo-, tarne- või postikulud ja mis tahes muud kulud või, kui neid kulusid ei ole mõistlikult võimalik eelnevalt arvutada, teave selle kohta, et võidakse nõuda selliste täiendavate kulude tasumist. 2. Tähtajatu lepingu või tellimust sisaldava teenuslepingu puhul peab koguhind sisaldama tellimuse koguhinda selle perioodi kohta, mille suhtes arve esitatakse. Kui sellise lepingu tasu on kindla määraga, peab koguhind sisaldama koguhinda kuu kohta. Kui koguhinda ei ole mõistlikult võimalik eelnevalt arvutada, tuleb esitada hinna arvutamise viis. 3. K