SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Põhjamere püügipiirkonnad ja sellega piirnevad alad on kalanduse seisukohast väga keerulised. See piirkond hõlmab vähemalt seitsme rannikuäärse liikmesriigi ja ka Norra laevu, kes kasutavad arvukate kala- ja karbiliikide püügiks väga erinevaid püügivahendeid. Põhiprobleem seisneb selles, et paljusid kõige olulisemaid põhjalähedasi kalavarusid (st neid, kes elutsevad merepõhjas või selle lähedal) püütakse segapüügi käigus. Praktikas tähendab see, et iga kord, kui laev püügivahendit kasutab, moodustub tema saak mitmest eri liigist. Sellise segapüügi tulemusel sõltub saagi koostis sellest, millist tüüpi püügivahendeid, millal ja kus on kasutatud.

Laevad, kes püüavad kalavarusid, mille suhtes kohaldatakse lubatud kogupüüki (TAC), peaksid lõpetama püügi, kui asjaomase kalavaru kvoot on ammendatud. Enne Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1380/2013 (ühise kalanduspoliitika kohta, edaspidi „alusmäärus“) vastuvõtmist ei pidanud laevad lõpetama püüki, kui ühe kõnealuse varu kvoot oli ammendatud. Selle asemel oli neil võimalik jätkata muude sihtliikide püüki, mistõttu püüti jätkuvalt liike, mille puhul kvoodid olid juba ammendatud, kuigi seaduslikult ei tohtinud nad sellist saaki lossida. Kõnealune kvooti ületav saak tuli vette tagasi lasta.

Kui alusmäärusega kehtestatud lossimiskohustus on täielikult rakendatud, muutub kvooti ületava saagi vette tagasi laskmine ebaseaduslikuks. Seega peavad laevad võib-olla lõpetama püügitegevuse aasta alguses, kui nende kvoot kõige piiravama kalavaru suhtes on ammendatud. Sellisel juhul saaks kõige piiravamast kalavarust püüki piirav liik, kuna asjaomase kalavaru kvoot on ammendatud ja seetõttu ei ole enam võimalik muid kalavarusid püüda. Seepärast on kõnealuste varude lubatud kogupüügi kehtestamisel soovitatav võtta arvesse asjaolu, et mõned kalavarud püütakse segapüügi käigus. Selline lähenemisviis oleks kasulik nii kalavarude kaitse kui ka nende kasutamise seisukohalt. Käesolevas ettepanekus lähtutakse sellisest lähenemisviisist.

Alusmääruse eesmärk on lahendada kalade ülepüügi ja tagasiheite probleem tõhusamalt kui varasemate õigusaktidega. Ilma täiendavate õigusaktideta võib alusmäärus põhjustada kvoodi alakasutamist Põhjameres segapüügi puhul ega võimaldaks mingit erandit lossimiskohustusest pärast seda, kui kolme aasta pikkused tagasiheitekavad on aegunud. Seega kui asjakohaseid meetmeid ei võeta, võib alusmäärus lähiaastatel põhjustada kalandussektori jaoks negatiivseid majanduslikke ja sotsiaalseid tagajärgi.

Võttes arvesse Põhjamere põhjalähedaste kalavarude segapüügi vastastikust mõju, on püügivõimaluste kehtestamisel soovitav lähtuda segapüügi modelleerimise perspektiivist, mis teaduse viimaseid arenguid silmas pidades on nüüd kättesaadav. Niisugune lähenemisviis oleks kooskõlas ka ökosüsteemipõhise lähenemisega kalavarude majandamisele. Esimese sammuna sellise paindliku majandamise suunas tuleks kõigi asjaomaste kalavarude majandamine koondada ühtsesse majandamiskavasse. See hõlmaks kalastussuremuse sihttaset, mis on väljendatud vahemikena (kui see on olemas) iga kalavaru puhul ning mis oleks aluseks kõnealuste kalavarude iga-aastase lubatud kogupüügi kehtestamisel. See võimaldaks paindlikkust lubatud kogupüügi kehtestamisel, tänu millele saaks segapüügist tingitud probleemid üheselt lahendada. Samuti tuleks kavasse lisada kaitsemeetmed, et luua raamistik kalavarude taastamiseks, kui need langevad allapoole ohutuid bioloogilisi piire.

Käesoleva ettepaneku eesmärk on kehtestada Põhjamere põhjalähedaste kalavarude ja nende varude püügi majandamiskava. Kavaga tagatakse kõnealuste varude säästev kasutamine, mis oleks kooskõlas maksimaalse jätkusuutliku saagikuse ning kalapüügi majandamise suhtes rakendatava ökosüsteemipõhise lähenemisviisi põhimõtetega. See kava loob stabiilsed püügivõimalused, tagades samas, et kalavarude majandamine tugineb kõige uuemale teaduslikule teabele kalavarude, segapüügiga seotud aspektide ning ökosüsteemi ja keskkonna muude aspektide kohta. Kava hõlbustab ka lossimiskohustuse kasutuselevõttu.

Ettepanek ei ole õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programmi hulka kuuluv algatus. Siiski aitaks see kaasa kohaldatavate liidu õigusaktide lihtsustamisele. Tehakse ettepanek asendada kaks olemasolevat üheliigipõhist mitmeaastast kava, mis on vastu võetud eraldi määrustega,, koondades kõik erinevate põhjalähedaste kalavarude mitmeaastased kavad ühte määrusesse. See uus lähenemisviis võimaldab saavutada kaitse-eesmärgid ja samas kaotada püügikoormuspiirangud, mis tähendab, et arvukaid aruandlus- ja kontrollikohustusi enam ei nõuta. See vähendab halduskoormust oluliselt.

Kava kohaldatakse Põhjamerel kõigi liidu kalapüügilaevade suhtes sõltumata nende kogupikkusest, sest see on kooskõlas ühise kalanduspoliitika eeskirjadega ning vastab mõjule, mida kõnealused laevad avaldavad asjaomastele kalavarudele.

Alates 1. jaanuarist 2014 kehtivad alusmäärusega sätestatud ühise kalanduspoliitika eeskirjad, sealhulgas sätted, mis käsitlevad mitmeaastasi kavasid ja lubatud kogupüügiga hõlmatud kalavarude lossimiskohustust ning nn piirkondadeks jaotamist. Kava hõlmab neid sätteid järgmiselt.

Kooskõlas mitmeaastaste kavade põhimõtete ja eesmärkidega, mis on sätestatud alusmääruse artiklis 9, on kava eelkõige maksimaalse jätkusuutliku saagikuse eesmärgil põhinev segapüügi kava.

Alusmääruse artiklis 10 on loetletud mitmeaastaste kavade sisu. Selle kohaselt on maksimaalsele jätkusuutlikule saagikusele vastavad sihttasemed (kui need on olemas) väljendatud ICESi soovitatud vahemike väärtustena. Need vahemikud võimaldavad majandada kõnealuseid kalavarusid maksimaalse jätkusuutliku saagikuse põhjal ning teha kohandusi teaduslike nõuannete muutumise korral, säilitades samal ajal prognoositavuse kõrge taseme. Kõnealuseid sihttasemeid täiendavad kaitsemeetmed, mis on seotud kaitse piirväärtuse käivituslävega. Nende kalavarude puhul, mille kohta on piirväärtused kättesaadavad, väljendatakse neid kudekarja biomassina, mis on tavaliselt saadud ICESi võrdlusuuringute kaudu. Norra salehomaari teatavate funktsionaalsete üksuste puhul väljendatakse neid piirväärtusi, kui need on kättesaadavad, arvukusena. Kui nõuanne kudekarja biomassi ja arvukuse taseme kohta puudub, peaks käivitusläveks olema olukord, kus kalavaru on teadusliku nõuande kohaselt ohus. Tuleb märkida, et kuigi kava koostamisel on Põhjamere põhjalähedaste kalavarude ja nende varude püügi eripära arvesse võetud, on alusmääruse artikliga 10 ette nähtud, et tulevaste mitmeaastaste kavade struktuur ja teatavad elemendid on sarnased. Sama lähenemisviisi järgiti selleks, et määrata kindlaks kava eesmärgid ja kaitsemeetmed ning rakendada lossimiskohustust, kuna see sisaldub hiljuti vastu võetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu xx.xx. aasta määruses (EL) 2016/…, millega kehtestatakse Läänemere tursa-, räime- ja kiluvarude majandamise ja nende varude püügi mitmeaastane kava, muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 2187/2005 ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1098/2007.

Vastavalt alusmääruse artiklile 15 kohaldatakse Põhjamerel lossimiskohustust teatavate põhjalähedaste kalavarude ja püüki määratlevate liikide puhul alates 2016. aastast ning kõikide teiste, püügi piirnormidega hõlmatud liikide puhul alates 1. jaanuarist 2019. Vastavalt määruse (EL) nr 1380/2013 artikli 16 lõikele 7 peavad liikmesriigid oma lipu all sõitvatele laevadele kalapüügivõimaluste eraldamisel võtma arvesse saagi tõenäolist koostist ja kogu saagi lossimise kohustust. Selleks võivad liikmesriigid vastu võtta riiklikke meetmeid, nagu riigile eraldatud lubatud kogupüügist teatavate reservide säilitamine või kvootide vahetamine teiste liikmesriikidega.

Kui komisjonile on antud õigus võtta vastu rakendusakte või delegeeritud õigusakte mitmeaastase kavaga ettenähtud eesmärkide saavutamiseks, võivad otsese majandamishuviga liikmesriigid esitada alusmääruse artikli 18 kohaselt ühiseid soovitusi muu hulgas teatavate meetmete vastuvõtmiseks. Selleks kehtestatakse kavaga piirkondlik koostöö liikmesriikide vahel seoses lossimiskohustust käsitlevate sätete ja konkreetsete kaitsemeetmete vastuvõtmisega.

Vastavalt STECFi teaduslikele nõuannetele ei hõlma kava püügikoormuse iga-aastaseid piiranguid (merel oldud päevade arv).

Kõnealune kava ei hõlma huntahvenat, kelle varud asuvad Põhjamerel, kuna kõnealuse liigi varusid kasutatakse peamiselt väljaspool Põhjamerd. Komisjon tunnistab, et huntahvenat hõlmav majandamiskava on siiski vajalik. Seda tuleb kohaldada kõnealuse varu püügi suhtes ICESi IVb ja c, VIIa ja VIId–h püügipiirkonnas. Seda kohaldataks ka huntahvena harrastuspüügi suhtes.

Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega