[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 09.08.2006

KOM(2006) 446 lõplik

KOMISJONI ARUANNE

komiteede töö kohta 2005. aastal

{SEK(2006) 1065}

ÜLDISED MÄRKUSED KOMITEEMENETLUSE SÜSTEEMI KASUTAMISE KOHTA

Käesolev aruanne käsitleb komiteemenetluse komiteede tegevust 2005. aastal. Aruanne koosneb sissejuhatavast osast, mis annab horisontaalülevaate komiteede tegevusest, ja lisast, kus komisjoni eri talituste kaupa on esitatud üksikasjalikud statistilised andmed kõigi komiteemenetluse komiteede kohta.[1] Lisas esitatakse ka selgitavad märkused muutuste kohta, mis puudutavad komiteede arvu ja konkreetsete eelnõudega seonduvaid esiletõstmist väärivaid olukordi, näiteks tagasilükkavaid arvamusi, Euroopa Parlamendi kontrolliõigusest tulenevaid resolutsioone (vt punkti 1.2) ja eelnõude suunamist nõukogule (vt punkti 1.3). Nõukogus (ja Euroopa Parlamendi ja komisjoniga) peetavad läbirääkimised otsuse 1999/468/EÜ läbivaatamise üle peaksid olema ametlikult lõpetatud mõne nädala jooksul pärast käesoleva aruande vastuvõtmist (vt punkti 1.5). Nende tulemuste kohta esitatakse üksikasjalik teave järgmises aasta-aruandes (mis hõlmab 2006. aastat).

1.1 Komiteemenetluse komiteed ja nende institutsionaalne taust

a) Komiteemenetluse komiteede ülesanne ELi institutsioonides

Komiteemenetluse komiteede eesmärgiks on aidata komisjoni talle seadusandjate, st nõukogu poolt otse või koos Euroopa Parlamendiga kaasotsustamismenetluse teel antud rakendusvolituste kasutamisel. Komiteemenetluse komiteedel on kolm olulist tunnust:

Esiteks on seadusandja (nõukogu ja Euroopa Parlament) alates Maastrichti lepingu jõustumisest loonud need komiteed vastavalt nende moodustamist sätestava põhiõigusakti vastuvõtmise ajal kehtinud seadusandlikele menetlustele, nimelt vastavalt kaasotsustamismenetlusele. Seega on komiteemenetluse komiteede õiguslik alus sätestatud „põhiõigusaktis”.

Teiseks on kõnealuste komiteede struktuur ja töömeetodid mitmeski suhtes ühtlustatud. Iga komiteed juhib komisjoni esindaja ning komitee koosneb liikmesriikide esindajatest.[2] Kõnealused komiteed sekkuvad põhiõigusaktis sätestatud menetluste raames, juhindudes nõukogu otsusest komiteemenetluse kohta (otsus 1999/468/EÜ).[3]

Kolmandaks avaldavad komiteed arvamusi neile komisjoni poolt põhiõigusakti kohaselt esitatud rakendusmeetmete eelnõude kohta ning sekkuvad selleks ettenähtud nõuande-, korralduskomitee või regulatiivkomitee menetluse alusel.

Komiteemenetluse komiteesid tuleks eristada teistest komisjoni moodustatud komiteedest ja eksperdirühmadest, kes aitavad komisjoni tema algatusõiguse teostamisel või koos liikmesriikidega teostatavate järelevalve-, kooskõlastamis- või koostööülesannete täitmisel. Neid nõuandeorganeid (mida on umbes 1300) käesolevas aruandes ei käsitleta.[4]

b) Komiteemenetlus ja läbipaistvus: komiteemenetluse dokumentide register ja arhiiv

Otsuse 1999/468/EÜ artikliga 7 ning asjaomast sätet käsitlevate nõukogu ja komisjoni avaldustega (eelkõige avaldused nr 4 ja 5) on juurutatud meetmed komiteemenetluse komiteede töö läbipaistvuse parandamiseks .

Otsuse 1999/468/EÜ artikli 7 lõikes 5 sätestatakse, et komisjon peab avaldama registri, mis sisaldab viiteid kõikide komiteemenetluse raames Euroopa Parlamendile saadetud dokumentide kohta . See register on kasutusel olnud alates 2003. aasta detsembrist.[5]

Kooskõlas nõukogu otsust 1999/468/EÜ käsitleva avaldusega nr 5 lisas komisjon täiendava läbipaistvusemeetmena registrile arhiivi , avalikustades sellega vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 1049/2001, mis käsitleb üldsuse juurdepääsu institutsioonide dokumentidele ja jõustus 3. detsembril 2001,[6] paljud Euroopa Parlamendile edastatud dokumendid. Registris on viide dokumendi olemasolule ning tema põhilised registriandmed, arhiivis aga tema allalaaditav versioon.

„Läbipaistvuse“ määruse (EÜ) nr 1049/2001 artikli 4 lõige 3 kaitseb ELi institutsioonide otsustamisprotsessi, mille osa on ka komiteemenetlused. 17. veebruaril 2005 tegi komisjon otsuse selle kohta, kuidas ta kavatseb seda õiguslikku kaitset rakendada selles osas, et kavandatud rakendusmeetmed tuleb avalikustada pärast seda, kui komitee on nende üle hääletanud .[7] Otsest juurdepääsu dokumentidele tuleks piirata üksnes määruse (EÜ) nr 1049/2001 artikli 4 lõigetes 1 ja 2 määratletud erandite korral (st turvalisuse või kaubanduslike huvide küsimustes), kuni komisjon on meetmed lõplikult vastu võtnud.[8] Pärast lõplikku vastuvõtmist on meetmed kättesaadavad ühistes andmebaasides ja komisjoni registrites (näiteks komisjoni koosolekute protokollid komisjoni dokumentide registris[9]).

Nõukogu määruse 1999/468/EÜ reformi (vt punkti 1.5) kaasneva meetmena uurib komisjon praegu võimalusi registri parandamiseks selliselt, et Euroopa Parlament saaks selles sisalduvaid dokumente kasutada läbipaistvamalt ja süstemaatilisemalt.

1.2 Euroopa Parlamendi kontrolliõigus

Komisjon on kohustatud teavitama Euroopa Parlamenti komiteede tööst ning saatma talle kõik kaasotsustamismenetluse teel (EÜ asutamislepingu artikkel 251) vastu võetud põhiõigusaktiga seotud rakendusmeetmete eelnõud, et Euroopa Parlament saaks kasutada oma kontrolliõigust kooskõlas otsuse 1999/468/EÜ artikliga 8.

2000. aasta veebruaris sõlmisid Euroopa Parlament ja komisjon kokkuleppe nõukogu otsuse 1999/468/EÜ rakendamise korra kohta , mis reguleerib konkreetselt komisjoni kohustuste täitmiseks kasutatavaid menetlusi.[10]

Kokkulepe näeb ette (välja arvatud erakorralistel juhtudel), et Euroopa Parlamendil on aega üks kuu alates kaasotsustamismenetluse korra kohaselt heakskiidetud õigusakti rakendusmeetme „lõpliku” eelnõu[11] kättesaamisest, et võtta täiskogu istungil vajaduse korral vastu nõukogu otsuse 1999/468/EÜ artikli 8 kohane resolutsioon, kui ta leiab, et meetme eelnõu ületab põhiõigusaktis sätestatud rakendusvolitusi.[12]

Praktikas ja vastavalt eespool nimetatud kokkuleppe punktile 1 laadivad komisjoni talitused rakendusmeetmete eelnõud registrisse üles samal ajal, kui nad saadavad need liikmesriikidele komitee koosolekuks ettevalmistuste tegemiseks. Sama tehakse siis, kui vastavalt komitee töökorrale toimub hääletamine kirjaliku menetluse teel ilma komitee koosolekut pidamata. Kui hääletamine on toimunud, peavad komisjoni talitused alates 2004. aasta keskpaigast täitma hääletamisaruande, milles näidatakse ära üldine hääletustulemus konkreetse rakendusmeetmete eelnõu kohta. Samuti tuleb ära näidata see, kas rakendusmeetme eelnõu muudeti või ei muudetud pärast eelnõu läbivaatamist komitees.

Kui rakendusmeetme eelnõu on muudetud, laaditakse see koos hääletustulemustega uuesti üles registrisse ja saadetakse Euroopa Parlamendile. Sellega antakse Euroopa Parlamendile ja avalikkusele, kellel on selles komiteemenetluse etapis harilikult otsene juurdepääs meetme eelnõule, selgelt teada, milline on rakendusmeetme „lõplik” eelnõu eespool nimetatud kokkuleppe punkti 6 tähenduses. Kui rakendusmeetme eelnõu muudetud ei ole, laaditakse üles ja saadetakse Euroopa Parlamendile ainult hääletustulemuste aruanne. Algselt üleslaaditud rakendusmeetme eelnõu loetakse sellisel juhul lõplikuks eelnõuks.

a) Euroopa Parlamendi 2005. aasta resolutsioonid

Euroopa Parlament võttis 2005. aastal vastu kaks resolutsiooni,[13] milles ta väitis, et komisjon on teatavaid rakendusmeetmeid vastu võttes ületanud talle antud rakendusvolitusi. Mõlemad resolutsioonid käsitlesid keskkonnasektorit ja eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2002/95/EÜ teatavate ohtlike ainete kasutamise piiramise kohta elektri- ja elektroonikaseadmetes kohaldamist jäätmepoliitika valdkonnas (täpsed andmed on esitatud käesoleva aruande lisa keskkonnastatistika peatükis).

Komisjoni vastus parlamendi esimesele, 12. aprilli 2005. aasta resolutsioonile B6-0218/2005 oli, et tema arvates ei hõlma Euroopa Parlamendi õigus kontrollida, kas komisjon on või ei ole oma rakendusvolitusi ületanud, kõnealuse ohtlike ainete direktiiviga kehtestatud nõuetest erandite andmise põhjendatust. Pärast otsuse eelnõu väljatöötamisele eelnenud töö taashindamist ning olemasoleva teabe (uurimus, konsultatsioonid sidusrühmadega ning arutelud tehnika arenguga kohandamise komitees) läbivaatamist jõudis komisjon järeldusele, et meetme eelnõu vastuvõtmine oli kooskõlas direktiivi sätetega.

Teine, 6. juulil 2005 vastu võetud resolutsioon B6-0392/2005 oli seotud nõukogu otsuse eelnõuga, mille komisjon võttis vastu 5. juunil 2005, ning millega muudeti tehnika arenguga kohandamise eesmärgil Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2002/95/EÜ lisa,[14] et vabastada ohtlik aine DecaBDE direktiivi artikli 4 lõike 1 järgsetest kasutuspiirangutest. Kuigi parlament ei tsiteeri oma resolutsioonis nõukogu otsuse 1999/468/EÜ artiklit 8, vaid artikli 5 lõiget 5, leiab ta selles, et komisjon on oma rakendusvolitusi ületanud, sest tema arvates oleks kõnealuse meetme kohta tulnud võtta vastu seadusandlik ettepanek kaasotsustamismenetluse teel. Kuna nõukogus kvalifitseeritud häälteenamust ei saavutatud, võttis komisjon esialgse otsuse vastu 13. oktoobril 2005 parlamendi resolutsioonile vaatamata, mis ajendas parlamenti esitama Euroopa Kohtule hagi komisjoni vastu selle otsuse kehtetuks tunnistamiseks (kohtuasi C-14/06; vt punkt 1.4). Komisjon ei põhjendanud parlamendile otsuse vastuvõtmist, sest parlamendi resolutsioon oli esitatud nõukogule (kellele asja menetlemine oli siis edasi antud). Komisjon kaitseb oma seisukohti kohtus ja ootab kohtuotsust.

b) Ülevaade edastustest Euroopa Parlamendile

Oma esimeses, 12. aprillil 2005 vastu võetud resolutsioonis kutsus Euroopa Parlament ka komisjoni üles vaatama hoolikalt läbi kõikide rakendusmeetmete eelnõude edastused alates 2003. aasta detsembrist, kui register hakkas tegutsema. Komisjon teatas oma läbivaatuse tulemuse Euroopa Parlamendile 20. juuli 2005. aasta teatises. Teatavates hästi määratletud poliitikavaldkondades esines väike arv ebakorrapärasusi (kokku 50 eelnõu puhul). Tuleb märkida, et 2005. aasta jooksul võeti vastu üle 2000 rakendusmeetme eelnõu ehk ebakorrapärasusi esines aasta jooksul umbes 1% puhul kõikidest edastustest. Näis, et vead olid seotud nn vastavusseviimise määruste [15] kohaldamisega, millega viidi ligi 40 põhiakti vastavusse nõukogu otsusega 1999/468/EÜ. Alates määruse (EÜ) nr 1882/2003 jõustumisest 20. novembril 2003 kuuluvad teatavad õigusaktid kaasotsustamismenetluse alla ning kõikide nendega seotud rakendusmeetmete eelnõud tuli seega Euroopa Parlamendi kontrolliõiguse kohaselt edastada viivitamata parlamendile.[16]

Kõikide avastatud korrapäratuste suhtes tegi komisjon Euroopa Parlamendile ettepaneku viia läbi järelkontroll, milles asjaomased parlamendikomisjonid said vastavaid rakendusmeetmeid analüüsida. Samuti tegi komisjon ettepaneku kehtetuks tunnistada kõik meetmed, mille kehtetuks tunnistamist Euroopa Parlament sellisel juhul taotleb, ja tegigi seda komisjoni 24. jaanuari 2005. aasta otsuse 2005/63/EÜ puhul, millega muudetakse kasutuselt kõrvaldatud sõidukite direktiivi 2000/53/EÜ II lisa.[17] Peale selle võttis komisjon oma haldusmenetlustes kasutusele tugevdatud sisekontrollimehhanismi, et vältida samalaadseid probleeme tulevikus.

1.3 Suunamised nõukogule

2005. aastal teavitati kokku 11 suunamisest nõukogule.

Vastavalt nõukogu otsusele 1999/468/EÜ tuleb meetmete eelnõud nõukogule suunata siis, kui komisjon ei saa regulatiivkomitee menetluse käigus vajalikku häälteenamust rakendusmeetmete eelnõu kinnitavale arvamusele või kui komisjon saab korralduskomitee menetluse käigus vastuhäälte kvalifitseeritud enamuse.

Need 11 suunamist toimusid 2005. aastal neljas poliitikavaldkonnas: tervishoid ja tarbijakaitse (5), keskkond (4), EuropeAid (1) ja statistika (1).

Need moodustavad vähem kui 0,5% kõikidest komisjoni poolt korraldus- või regulatiivkomitee menetluse teel vastu võetud rakendusmeetmetest (2637).[18]

2005. aastal suunati nõukogule vähem meetmeid kui 2004. aastal (14). On märkimisväärne, et kümnest 2005. aasta suunamisest kuus olid komisjoni otsuste eelnõud, mis käsitlesid geneetiliselt muundatud toodete turuleviimise lubamist (tervishoiu ja tarbijakaitse ning keskkonna valdkonnas). Geneetiliselt muundatud organismide valdkonna suurt osatähtsust nõukogule suunatud meetmetes võib selgitada liikmesriikide eriarvamustega uute toodete teadushindamise standardite kohaldamisel (vt vastavaid märkusi käesoleva aruande lisa peatükkides, mis käsitlevad tervishoiu ja tarbijakaitse ning keskkonnastatistikat).

1.4 Euroopa Kohtu praktika[19]

a) 25. oktoobri 2005. aasta otsus („FETA” juust)

Euroopa Kohus otsustas oma 25. oktoobri 2005[20] otsuses liidetud kohtuasjade C-465/02 ja C-466/02 kohta (milles Saksamaa Liitvabariik ja Taani Kuningriik olid hagejad, keda toetasid Prantsuse Vabariik ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Kuningriik, ning komisjon oli kostja, keda toetas Kreeka Vabariik) jätta rahuldamata hagi komisjoni 14. oktoobri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1829/2002[21] (millega muudetakse määruse (EÜ) nr 1107/96 lisa seoses nimetusega „feta”) tühistamiseks. Otsuse kohaselt registreeris komisjon nimetuse „feta” kui kaitstud päritolunimetuse nõukogu 8. aprilli määruse (EÜ) nr 692/2003 (millega muudetakse nõukogu määrust (EMÜ) nr 2081/92 põllumajandustoodete ja toiduainete geograafiliste tähiste ning päritolunimetuste kaitse kohta)[22]kohaselt õigustatult (alusmäärus).

Üks Saksamaa Liitvabariigi valitsuse väide oli, et on rikutud alusmääruse artiklis 15 ette nähtud korralduskomitee sisekorda. Korralduskomitee 20. novembri 2001. aasta koosolekul läbivaatamisele kuulunud dokumente ei tehtud Saksamaa valitsusele teatavaks 14 päeva enne nimetatud koosolekut ega tehtud teatavaks saksa keeles.

Kuna komiteel ei olnud nimetatud koosoleku toimumise päeval veel sisekorda, võttis kohus aluseks komisjoni poolt 31. jaanuaril 2001 vastu võetud standardtöökorra[23] asjaomased sätted. Standardtöökorra artikli 3 lõikes 1 on sätestatud, et eesistuja saadab koosolekukutse ja muud asjakohased töödokumendid komitee liikmetele hiljemalt 14 kalendripäeva enne koosoleku kuupäeva.

Kuigi oli selge, et Saksamaa Liitvabariigi valitsus ei saanud dokumente saksa keeles ja sai need pärast kohustusliku 14 kalendripäeva möödumist,[24] kohaldas kohus olukorra suhtes väljakujunenud praktikat, mille kohaselt selline menetlusnormi eiramine võiks lõpuks komisjoni vastuvõetud õigusakti tühistamise kaasa tuua üksnes juhul, kui selle eiramise puudumisel oleks menetlus võinud jõuda teistsuguse tulemuseni.[25] Antud juhul sellega tegemist ei olnud, sest kõnealusel koosolekul paluti komitee liikmetel komisjoni küsimustiku tulemusi üksnes kommenteerida ja määruse ettepanek vaadati läbi alles hiljem, 2002. aasta mais toimunud koosolekul.[26]

b) Euroopa Parlamendi hagi komisjoni vastu („DecaBDE”)

11. jaanuaril 2006 esitas Euroopa Parlament Euroopa Kohtule komisjoni vastu hagi selle 13. oktoobri 2005. aasta otsuse 2005/717/EÜ (vt punkti 1.2 alapunkti a) tühistamiseks. Hagis väidab parlament, et komisjon on ainele DecaBDE vabastuse andmisega rikkunud eespool nimetatud ohtlike ainete direktiivis sätestatud nõudeid ning seega ületanud oma rakendusvolitusi. Parlamendi arvates on komisjon samuti teinud teaduslike tõendite hindamisel ilmse vea ja rikkunud ettevaatuspõhimõtet ning vabastuse laiendamisega DecaBDE kõikidele polümeersetele rakendustele ka proportsionaalsuse põhimõtet.[27] Komisjon vaidlustab esitatud väited. Kohtuasi on Euroopa Kohtus lahendamisel.

1.5 Üldisem areng

a) Praeguse komiteemenetluse süsteemi reform

Komisjoni ettepanek regulatiivkomitee menetluse muutmiseks [28] näeb ette Euroopa Parlamendi ja nõukogu võrdsustamise teatavate komisjonile Euroopa Parlamendi ja nõukogu poolt antud rakendusvolituste kasutamise kontrollimisel kaasotsustamismenetluse teel (asutamislepingu artikkel 251). Asjaomased rakendusmeetmed on need, millega kohandatakse või rakendatakse üldiselt kaasotsustamismenetluse teel vastu võetud õigusakte.

EÜ asutamislepingu artikli 202 kohaselt peab nõukogu komiteemenetluse otsuse (1999/468/EÜ) muutmiseks pidama nõu Euroopa Parlamendiga ja saavutama ühehäälsuse. Nõukogu eesistujamaa Ühendkuningriik (eesistujamaa 2005. aasta teisel poolel) moodustas 2005. aasta septembris pakutud reformi arutamiseks „eesistujamaa sõprade” rühma. See rühm kohtus korrapäraselt nii Ühendkuningriigi kui Austria (eesistujamaa 2006. aasta esimesel poolel) eesistumisajal.

Euroopa Parlament volitas kaht oma liiget, Joseph Dauli (FR/PPE, komiteede esimeeste konverentsi juhataja) ning Richard Corbetti (UK/PSE, põhiseadusküsimuste komitee (AFCO) komiteemenetluse ettekandja) pidama nõukogu eesistujamaa ning komisjoniga poliitilisi kõnelusi.

Nende läbirääkimiste tulemusena jõudsid kolm institutsiooni Austria eesistumisaja lõpuks kokkuleppele, et lülitada nõukogu määrusesse 1999/468/EÜ uus nn kontrolliga regulatiivkomitee menetlus. Uut menetlust kohaldatakse üldrakendusmeetmete suhtes, millega muudetakse kaasotsustamismenetluse raames vastuvõetud põhiõigusaktide vähem olulisi elemente. Euroopa Parlamendil on tulevikus nende rakendusmeetmete sisu suhtes vetoõigus, mis parandab oluliselt tema kontrolliõigusi komisjonile komiteemenetluse raames antud rakendusvolituste üle.

b) Laienemine

25. aprillil 2005 kirjutati alla Bulgaaria ja Rumeenia ühinemislepingule. Nagu 2004. aasta mais ühinenud kümne uue liikmesriigi puhulgi on Bulgaariale ja Rumeeniale alates 26. aprillist 2005 antud aktiivse vaatleja staatus ning nad võivad osaleda komiteede koosolekutel.[29] Ülejäänud kandidaatriigid Türgi ja Horvaatia[30] ning alates 2005. aasta detsembrist ka endise Jugoslaavia Makedoonia vabariik osalevad komiteede koosolekutel jätkuvalt komisjoni poolt nõukogule saadetud teatise alusel, mis käsitleb kandidaatriikide osalemist ühenduse programmides, talitustes ja komiteedes.[31]

ÜLEVAADE TEGEVUSEST

2.1 Komiteede arv

On tähtis eristada ühelt poolt komiteemenetluse komiteesid ja teiselt poolt muid üksusi, eelkõige komisjoni enda moodustatud eksperdirühmi. Viimased tegelevad põhimõtete ettevalmistamise ja väljatöötamisega, komiteemenetluse komiteed on aga kaasatud õigusaktide rakendamisse. Käesolev aruanne keskendub üksnes komiteemenetluse komiteedele. Komiteemenetluse komiteede arv on esitatud tegevusvaldkondade kaupa ( I tabel ) 31. detsembri 2005. aasta seisuga. Võrdluseks on esitatud ka eelmise aasta arvud (31. detsembri 2004. aasta seisuga).

I TABEL – Komiteede koguarv

Poliitikavaldkond | 2004 | 2005 |

Ettevõtlus (ENTR) | 29* | 32 |

Tööhõive- ja sotsiaalpoliitika (EMPL) | 6 | 6 |

Põllumajandus (AGRI) | 30 | 31 |

Transport/energeetika/üleeuroopalised võrgud (TREN) | 39 | 38 |

Keskkond (ENV) | 35 | 32 |

Teadusuuringud (RTD) | 3 | 3 |

Infoühiskond (INFSO) | 9* | 10 |

Kalandus (FISH) | 3 | 3 |

Siseturg (MARKT) | 11 | 10 |

Regionaalpoliitika (REGIO) | 2 | 2 |

Maksukorraldus ja tolliliit (TAXUD) | 10 | 10 |

Haridus ja kultuur (EAC) | 9 | 7 |

Tervishoid ja tarbijakaitse (SANCO) | 13 | 15 |

Õigus, vabadus ja julgeolek (JLS) | 10 | 13 |

Välissuhted (RELEX) | 3 | 3 |

Kaubandus (TRADE) | 11 | 12 |

Laienemine (ELARG) | 2 | 3 |

EuropeAid (AIDCO) | 9 | 8 |

Humanitaarabi (ECHO) | 1 | 1 |

Statistika (ESTAT) | 7 | 8 |

Eelarve (BUDG) | 2 | 2 |

Euroopa Pettusevastane Amet (OLAF) | 1 | 1 |

KOKKU | 245 | 250 |

* ENTR ja INFSO komiteede arvu 2004. aastal tuli tagasiulatuvalt ühe võrra vähendada, sest nende valdkondade kaks komiteed kuuluvad teadusuuringute (RESEARCH) valdkonda.

Arvud näitavad komiteemenetluse suhtelist osatähtsust eri poliitikavaldkondades. Transpordi/energeetika (38), ettevõtluse (32), keskkonna (32) ja põllumajanduse (31) valdkonnas on komiteesid jätkuvalt kõige rohkem. Nende valdkondade 133 komiteed moodustavad juba ise üle poole komiteede koguarvust (250). Komisjoni viimaste aastate püüded stabiliseerida komiteede arvu on andnud tulemusi. Kuigi 2005. aasta lõpus oli komiteede arv 2004. aastaga võrreldes veidi suurem, vastab see sellegipoolest komisjoni eesmärgile piirduda umbes 250 komiteega. Kuigi seadusandja on mõnes suurema tegevusega valdkonnas (näiteks õigus, vabadus ja julgeolek ning tervishoid ja tarbijakaitse ) komiteesid juurde moodustanud, on teistes valdkondades nende arv õigusliku raamistiku ümberkorraldamise tulemusel vähenenud. Komiteede arvu suurenemine või vähenemine teatavas valdkonnas tuleneb nende ülesannete delegeerimisest komisjoni talituste vahel. Üksikasjalik teave komiteede loomise, likvideerimise, üleviimise ja ühendamise kohta esitatakse lisas kokkuvõtvate tabelitena iga poliitikavaldkonna kohta.

2.2 Arvamuste ja rakendusmeetmete arv

Nagu varasemateski aruannetes, esitatakse ka käesolevas ülevaade komiteede poolt ametlikult esitatud arvamustest [32] ja neile järgnenud komisjoni vastu võetud rakendusmeetmetest (= õigusaktid, haldus- ja finantsotsused). Need arvud kirjeldavad komiteede töö konkreetset „tulemit“ ( II tabel ). 2005. aastal esitasid komiteed kokku 2582 arvamust (2004. aastal 2777 arvamust); komisjoni vastu võetud rakendusmeetmete arv oli 2654 (2004. aastal 2625).

II TABEL – ARVAMUSTE JA RAKENDUSMEETMETE ARV (2005)

Arvamused | Rakendusmeetmed | Arvamused | Rakendusmeetmed |

ENTR | 69 | 55 | EAC | 56 | 55 |

EMPL | 9 | 1 | SANCO | 303 | 303 |

AGRI | 1321 | 1481 | JLS | 16 | 15 |

TREN | 36 | 32 | RELEX | 2 | 2 |

ENV | 50 | 47 | TRADE | 14 | 12 |

RTD | 202 | 202 | ELARG | 83 | 83 |

INFSO | 86 | 85 | AIDCO | 139 | 124 |

FISH | 19 | 9 | ECHO | 50 | 50 |

MARKT | 13 | 12 | ESTAT | 30 | 21 |

REGIO | 12 | 12 | BUDG | 7 | 6 |

TAXUD | 61 | 47 | OLAF | 2 | 0 |

Teatavates poliitikavaldkondades vastu võetud rakendusmeetmete suur arv (põllumajandus – 1481, tervishoid ja tarbijakaitse – 303, teadusuuringud – 202, EuropeAid – 124 ning infoühiskond – 85) kajastab taas komisjonile komiteemenetluse teel delegeeritud töö intensiivsust asjaomastes valdkondades.[33] Eelmise aastaga võrreldes on oluliselt suurenenud infoühiskonna valdkonnas vastu võetud rakendusmeetmete arv (2004. aastal 34); samal ajal on see vähenenud hariduse ja kultuuri valdkonnas (2005. aastal 55, 2004. aastal 115).

Ülejäänud horisontaaltabelid on lisas (III tabel: komiteede arv menetluste lõikes ja IV tabel: koosolekute arv).

[1] Lisa on esitatud eraldi komisjoni töödokumendina.

[2] S.t liikmesriigid, kes on komiteede „liikmed“ juriidilises tähenduses ja kellel on hääleõigus, mitte neid esindavad isikud.

[3] ELT L 184, 17.7.1999, lk 23.

[4] Komisjon on loonud eksperdirühmade registri, mille leiab EUROPA serverist http://ec.europa.eu/secretariat_general/regexp/

[5] Vt veebilehte: http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/regcomito/registre.cfm?CL=en. Register sisaldab dokumente alates 2003. aasta keskpaigast.

[6] ELT L 145, 31.5.2001, lk 43.

[7] Hääletamine komitees võib vastavalt komitee töökorrale toimuda komitee korrapärasel koosolekul või kirjaliku menetluse teel.

[8] Või salajasuse huvides isegi sellest keelduda.

[9] http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/regdoc/registre.cfm?CL=en

[10] EÜT L 256, 10.10.2000, lk 19. Kokkulepe asendab teatavad varasemad kokkulepped: 1988. aasta Plumbi-Delorsi kokkulepe, 1996. aasta Samlandi-Williamsoni kokkulepe ja 1994. aasta modus vivendi .

[11] Eelnõud saadetakse esimest korda välja enne komitee koosolekut ja, kui neid koosoleku käigus oluliselt muudetakse, siis ka pärast koosolekut.

[12] Põhiõigusakt peab omakorda olema vastu võetud nõukogu ja Euroopa Parlamendi vahelise kaasotsustamismenetluse teel (asutamislepingu artikkel 251).

[13] Esimene resolutsioon võeti vastu 12. aprillil 2005 (B6-0218/2005) ja teine 6. juulil 2005 (B6-0392/2005).

[14] ELT L 271, 15.10.2005, lk 48. Komisjoni otsuse esialgset eelnõu ei kiidetud heaks jäätmekomitee 19. aprilli 2005. aasta istungil; seepärast suunati rakendusmeede edasi nõukogule.

[15] Eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 1882/2003 (ELT L 284, 31.10.2003, lk 1) EÜ asutamislepingu artiklis 251 osutatud korrale vastavates õigusaktides sätestatud rakendusvolituste kasutamisel komisjoni abistavaid komiteesid käsitlevate sätete nõukogu otsusega 1999/468/EÜ kohandamise kohta (kaasotsustamine).

[16] See sündmuste käik, millega põhiõigusaktid loeti edaspidi kaasotsustamismenetlusse kuuluvaiks, võis tingida võimaliku hooletuse selles mõttes, et vastutavad osakonnad unustasid uue kohustuse edastada nende põhiõigusaktidega seotud meetmete eelnõud, mis olid nende poliitikasektorites viidud vastavusse eespool nimetatud „kõikehõlmava” vastavusseviimise määrusega.

[17] ELT L 25, 28.1.2005, lk 73. Otsuse kehtetuks tunnistav õigusakt: 2005/437/EÜ, ELT 152, 15.6.2005, lk 18. Otsuse taasvastuvõtmise õigusakt: 2005/438/EÜ, ELT 152, 15.6.2005, lk 19.

[18] Kokku 2654 rakendusmeedet (vt II tabeli märkusi) miinus 17 rakendusmeedet, mis võeti vastu nõuandemenetluse teel.

[19] Alates 2005. aastast antakse kõigist Euroopa Kohtu otsustest ja aasta jooksul esitatud hagidest aru aruandeaasta jooksul.

[20] EKLis seni avaldamata; vt teade ELT C 86, 8.4.2006, lk 1.

[21] ELT L 277, 15.10.2002, lk 10.

[22] ELT L 99, 17.4.2003, lk 1.

[23] ELT C 38, 6.2.2001, lk 3.

[24] 9. novembri 2001. aasta otsuse punkt 35.

[25] Sama otsuse punkt 37.

[26] Sama otsuse punkt 38.

[27] Vt teade ELT C 86, 8.4.2006, lk 11.

[28] Ettepanek nõukogu otsuse kohta, millega muudetakse otsust 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused (KOM (2002) 719 lõplik, vastu võetud 11. detsembril 2002. aastal). Seda ettepanekut muudeti 22. aprilli 2004. aasta ettepanekuga KOM (2004) 324 lõplik, millega lisati Euroopa Parlamendi tehnilised muudatused (2. septembri 2003. aasta resolutsioon P5-TA(2003)0352).

[29] Komisjoni 23. märtsi 2005. aasta otsus C(2005) 874 (artikkel 7).

[30] Bulgaaria ja Rumeenia on nüüd ühinevate riikide staatuses.

[31] KOM (1999) 710 lõplik, 20.12.1999. Vt ka komisjoni teatis nõukogule ja Euroopa Parlamendile Lääne-Balkani riikide ettevalmistamise kohta osalemiseks ühenduse programmides ja talitustes (KOM (2003) lõplik, 3.12.2003).

[32] Sealhulgas pooldav ja tagasilükkav arvamus regulatiiv- ja korralduskomitee menetluse kohaselt läbiviidud ametliku hääletamise korral. Ülevaade ei hõlma juhtumeid, kus arvamust vastu ei võetud, s.t ametlik hääletamine toimus, kuid vajalikku (kvalifitseeritud) enamust ei saavutatud.

[33] Tuleb märkida, et vastuvõetud õigusaktide arv ise ei näita vastuvõetud otsuste poliitilist, majanduslikku ega rahalist tähtsust.