I. Sissejuhatus

Tulevikku suunatud ja tervikliku, solidaarsusel ja vastutusel põhineva Euroopa rändepoliitika väljatöötamine on endiselt Euroopa Liidu keskne poliitikaeesmärk[1].

Komisjon esitas 4. mail rändeteatise[2]. Kõnealuse teatise eesmärk oli asetada hiljutised ja tulevased poliitilised ettepanekud raamistikku, mille puhul võetakse arvesse kõiki vajalikke aspekte ning võimaldatakse ELil ja selle liikmesriikidel hallata kolmandate riikide kodanike varjupaiga-, rände- ja liikuvusküsimusi terviklikul ja sidusal viisil.

Käesolev aastaaruanne on vastuseks Euroopa Ülemkogu poolt 2008. aasta Euroopa sisserände- ja varjupaigapakti[3] vastuvõtmisel esitatud taotlusele ning see hõlmab 2010. aastal pakti rakendamisel tehtud edusamme ja 2009. aastal vastuvõetud Stockholmi programmi[4] asjaomaseid ELi ning liikmesriigi tasandi prioriteete. Aruanne koostati liikmesriikide esitatud andmete ning muu, eelkõige Euroopa rändevõrgustiku riiklike kontaktpunktide kaudu kogutud teabe alusel.

Aruandes tehakse kokkuvõte ELi ja liikmesriikide tasandil[5] tehtud edusammudest ja antakse neile hinnang ning esitatakse soovitused edasisteks meetmeteks.

II. ELi sisenemine ja ELis elamine

Inimesed tulevad Euroopasse erineval viisil ja erinevatel põhjustel. See, kuidas kolmanda riigi kodanik ELi siseneb, mõjutab otseselt tema õigusi eelkõige tööturul. Seaduslikult ELis elavad rändajad tuleb sõltumata nende staatusest integreerida vastuvõtvasse ühiskonda, see peab toimuma nii rändaja kui ka selle ühiskonna ühisel vastutusel.

1. Seaduslik ränne –ELi sisenemise seadusliku viisi tagamine

1.1 Demograafilised probleemid ja tööjõupuudus

Prognoositakse, et ELi elanikkond , mis 2010. aastal oli peaaegu 501 miljonit inimest, suureneb 2035. aastaks 520,7 miljoni inimeseni ja väheneb seejärel 2060. aastaks 505,7 miljoni inimeseni. 2010. aastal oli iga 65aastase või vanema inimese kohta 3,5 tööealist inimest (vanuses 20–64 aastat), kuid eeldatakse, et see suhe on 2060. aastal 1,7 ühele[6].

Ränne on peamine demograafiliste muutuste põhjustaja ELis. ELi 2009. aasta rändesaldo oli 857 000 inimest ehk 63 % elanikkonna kogukasvust.

1. jaanuari 2003. aasta seisuga oli kolmandate riikide kodanike arv EL 25s 16,2 miljonit, st 3,6 % elanikkonnast. 2010. aasta EL 27 elanikkonna jaotus kodakondsuse kaupa näitas, et 20,1 miljonit inimest ei olnud EL 27 riigi kodanikud (4 % koguelanikkonnast).

Suurimad kolmandate riikide kodanike rühmad ELis on türklased, marokolased ja albaanlased.

2009. aastal omandas mõne ELi liikmesriigi kodakondsuse rohkem kui 770 000 inimest, see kujutab endast võrreldes ajavahemikus 2004–2008 kodakondsuse saanud isikute keskmise arvuga 9 % tõusu.

2009. aastal väljastati ELis kaks miljonit esmakordset elamisluba , mis on 8 % vähem kui eelmisel aastal. Tasustatud tegevuseks väljastatud lubade arv vähenes 28 % võrra, mis peegeldab majanduskriisi mõju. Kõnealused load moodustasid 2009. aastal väljastatud lubade koguarvust 24%, samal ajal 27 % lubadest väljastati perekondlikel põhjustel, 22 % õpinguteks ning 27 % erinevatel muudel põhjustel (kaitsega seotud load, elamisluba ilma töötamise õiguseta jne).

Sarnane suundumus väljendub ka rahaülekannetes (väljapoole ELi); töötajate rahaülekanded vähenesid 2009. aastal 2008. aastaga võrreldes 4 %[7].

Nimetatud arvud näitavad, et ELi ees seisab demograafilist arengut hõlmav struktuuriprobleem. Vaatamata peaaegu 10 %-lisele töötuse määrale ja 23 miljonile töötule valitseb ulatuslik oskustööjõu puudus. 2010. aasta iga-aastane majanduskasvu analüüs[8] näitab, et nõudlus tööjõu järele on jätkuvalt kasvanud ning vaatamata suurele töötute arvule ei suuda mõned tööandjad leida vabadele töökohtadele vajalike oskustega töötajaid. Majanduse elavdamise jätkamiseks ja Euroopa sotsiaalkindlustussüsteemide säilitamiseks peab EL kiiremas korras lahendama oskuste pakkumise ja tööturu nõudluse vahelised probleemid. Seda rõhutatakse Euroopa 2020. aasta strateegias, eelkõige tööhõivet käsitlevates suunistes ja suurprojektis ”Uute oskuste ja töökohtade tegevuskava”. Euroopa 2020. aasta strateegiaga kohustub EL saavutama 2020. aastaks 75 %-lise tööhõivemäära ning hoolitsema selle eest, et oskused, mida inimesed hariduse ja koolituse kaudu omandavad, vastaksid paremini tööturu tegelikele vajadustele.

Liikmesriikide peamine esialgne vastus oskustega seotud probleemidele on enda kodanikest töötajate tööalase konkurentsivõime parandamine, tõstes hariduse ja koolituse taset, suurendades naiste, eakamate töötajate ning rändetaustaga ja riigis seaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tööhõivet ning samuti kohaldades ELi eelistamise põhimõtet. Arvestades nii Euroopa tööturul valitseva oskuste ja nõudluse ebakõla ulatust kui ka pöördumatuid demograafilisi muutusi,[9] on Stockholmi programmile vastaval ja allpool nimetatud õigusaktide toel hästi korraldatud seaduslikul rände- ja integratsioonipoliitikal täita ELi pikaajalise konkurentsivõime ning Euroopa sotsiaalse mudeli kestmise tagamisel keskne roll.

Rändajate panus ELi majandusse on olnud märkimisväärne. Ajavahemikus 2000–2005 moodustasid kolmandatest riikidest ELi tulnud rändajad enam kui neljandiku üldisest tööhõive kasvust ning 21 % EL 15 keskmisest SKP kasvust. Kõnealune kasvav rändajate osa tööjõust moodustus nii kõrge kvalifikatsiooniga töötajatest laienevates majandusvaldkondades kui ka paljudest madalama kvalifikatsiooniga töötajatest. Seetõttu on rände tõhusal haldamisel ning juba ELis elavate arvukate rändajate tõhusal osalemisel tööhõives ja meie ühiskonnas ning rändajate kaasamisel Euroopa 2020. aasta strateegias kehtestatud tööhõive-eesmärkide saavutamisel oluline tähtsus.

Selle raames on komisjon praegu kehtestamas mitmeid vahendeid, mille abil vaadata läbi oskuste ja nende pakkumise ühildamine. Sellisteks vahenditeks on 2012. aastal valmiv ülevaade oskuste kohta Euroopa Liidus, Euroopa vabade töökohtade seire, Euroopa töökohtade liikuvuse bülletään ning Euroopa Kutseõppe Arenduskeskuse pikema perspektiiviga prognoosid oskustööjõu nõudluse ja pakkumise kohta. Komisjon kavatseb 2012. aastaks esitada kõnealuseid teemasid käsitleva rohelise raamatu.

On väga oluline tagada, et ELis seaduslikult elavatel rändajatel oleks vaba juurdepääs tööturule vastavalt oma oskustele ja kogemustele ning et neil oleks võimalik täies ulatuses osaleda vastuvõtva ühiskonna sotsiaalmajanduslikus, poliitilises ja kultuurielus. Selle taustal on Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärkide saavutamise seisukohalt väga olulised meetmed, millega tagatakse omandatud oskuste ja pädevuste tunnustamine, mittediskrimineeriv juurdepääs sotsiaal- ja tööhõiveteenustele ning integratsiooni- ja kaasamispoliitika tugev kooskõlastamine. Praegu puudub ühtne ELi ülene meetod hindamaks, millist konkreetse tööjõu/oskustööjõu puudust liikmesriikides esineb ja kas kolmandatest riikidest tulevatel töötajatel on olemas vajalikud oskused ja kvalifikatsioon nende puuduste kõrvaldamiseks. Kõigis liikmesriikides ei ole olemas meetodeid, mis võimaldaksid neil (või nende territooriumil tegutsevatel tööandjatel) kindlaks määrata oskustööjõu puudust tulevikus ja/või seda, kuidas võiks seda puudust sobivate oskustöölistest rändajate abil kõrvaldada. Kuigi oskustööjõu puuduse iseloom ja ulatus on liikmesriigiti erinev, on kõnealusele probleemile kiire lahenduse leidmine esmatähtis kogu ELile.

Näiteks nagu tervishoiusektori puhul „Uute oskuste ja töökohtade tegevuskavas”[10] juba teatati, kavatseb komisjon 2012. aastaks esitada tegevuskava, millega lahendada ELi tervishoiusektoris valitsevat tööjõupuudust. Samas teatises välja kuulutatud tööjõuvajaduse planeerimise ühismeetmed aitavad kindlaks määrata liikmesriikide tervishoiusektoris valitsevat tööjõu/oskuste puudust. Tuleks välja selgitada, millist rolli sobivate oskustega kolmandate riikide kodanike sisseränne võiks kõnealuste puuduste kõrvaldamisel mängida.

Kõnealuses valdkonnas tõhusate meetmete võtmine toob kasu kõigile osapooltele. Liikmesriigid ei sõltuks enam nii palju tööjõupuudusest, nii nais- kui meessoost rändajad saaksid täies ulatuses oma oskusi ja kvalifikatsiooni ära kasutada ning ELis tekiks rändajate jaoks ligitõmbav tööturg. Komisjon on valmis liikmesriikide jõupingutusi kõnealuses protsessis täielikult toetama ning pakub selleks välja erinevaid vahendeid.

- Liikmesriigid peavad oskuste ja nõudluse mittevastavuse probleemid lahendama koostöös komisjoniga. Kõnealused vajadused tuleks rahuldada sobivate oskustega kolmandate riikide kodanike sisserände abil.

- Kolmandates riikides omandatud oskuste ja kvalifikatsiooni parem tunnustamine ELi tasandil tähendaks, et inimesed saaksid töös kasutada kogu potentsiaali. Geograafiliselt paindlikumad tööturud võimaldaksid rändajatel vajaduse korral kergemini vahetada erinevates liikmesriikides tegutsevaid tööandjaid. Sellise liikuvuse puhul peaks rändajatel säilima nende elamisõigus ning see peaks tööturul kaasa tooma pakkumise ja nõudluse parema suhte.

- Liikmesriigid ja EL peaksid Euroopa 2020. aasta strateegia raames võtma arvesse sisserände rolli tööjõu- ja oskustööjõu puuduse kõrvaldamisel.

1.2. ELi õiguslik raamistik

Liikmesriigid leppisid ELi tasandil alles 1999. aastal[11] kokku ühtse sisserändepoliitika kehtestamises, mistõttu on tegemist suhteliselt uue poliitikavaldkonnaga. Lissaboni lepingu jõustumise järel tehakse rändepoliitikat käsitlevad otsused seadusandliku tavamenetluse alusel.

Majanduskriisi mõjud andsid 2010. aastal seadusliku rände poliitika arendamisel jätkuvalt tunda. See väljendus ELi ettepanekuid hõlmanud õigusloome protsessis, mis osutus keerukaks, kuna uusi ettepanekuid käsitlenud arutelude osas tehti vaid tagasihoidlikke edusamme. Olukord on olnud selline alates 2010. aasta juulist, kui komisjon esitas hooajatöötajaid[12] ja ettevõtjasisest üleviimist[13] käsitlenud ettepanekud. Lisaks sellele esitasid liikmesriikide parlamendid mitmeid arvamusi, millega seati kahtluse alla subsidiaarsuse põhimõtte järgimine. Jätkusid arutelud „ühtset luba” ja rändajate tööga seotud õigusi käsitleva kavandatava direktiivi osas, kuid Euroopa Parlament ja nõukogu ei ole suutnud siiani kokkuleppele jõuda.

EL vajab paindlike vastuvõtueeskirjadega sisserändesüsteemi, millega samal ajal tagatakse riiki sisenemise ja seal elamise tingimuste ühtsed standardid ning rändajate õiguste pädev kaitse. „Ühtse loa” ettepanekut käsitleva kokkuleppe saavutamine on seetõttu väga oluline. Ilma selleta ei ole seaduslike rändajate õigused ELi tasandil tagatud ning haldusformaalsuste ja lihtsustamise puhul jätkub praegune ühtlustamata lähenemisviis. Hooajatöötajaid ja ettevõtjasisest üleviimist käsitlevad ettepanekud on seaduslikku rännet käsitleva ELi õigusliku raamistiku koostamise seisukohast samuti hädavajalikud. Ettevõtjasisest üleviimist käsitlev direktiiv aitab ELil töötada välja teadmistel ja innovatsioonil põhinevat majandust, ligi meelitada rahvusvaheliste ettevõtjate investeeringuid ning suurendada meie majanduse konkurentsivõimet. Hooajatöötajate direktiiv aitab võidelda eriti kaitsetute rändajate rühmade ärakasutamise vastu ning selles esitatakse lihtne ja kiiresti kohaldatav ühtne raamistik, mille abil hooajatöötajatel on võimalus tulla ajutiselt ELi tööle.

Samuti ei ole rahuldav olukord ELi sinise kaardi direktiivi ülevõtmisel, mis peaks olema lõpule viidud 2011. aasta juuniks. Siiani on komisjonile ülevõtmismeetmed edastanud ainult mõned liikmesriigid. ELi sinise kaardi kavaga koostati atraktiivne meetmepakett, mis hõlmas võrdset kohtlemist liikmesriigi töötajatega, soodsaid tingimusi perekondade taasühinemiseks ning ELi sisest liikuvust, et meelitada ELi kõrge kvalifikatsiooniga töötajaid. Komisjon jätkas olemasolevate direktiivide (mis käsitlesid pikaajalisi elanikke, üliõpilasi ja teadlasi) ülevõtmise hindamist, eesmärgiga esitada aruanded 2011. aasta jooksul. Seoses perekondade taasühinemisega on mõned liikmesriigid esile tõstnud vajaduse lahendada probleem, mida nad näevad perekondade taasühinemist käsitlevate siseriiklike menetluste kuritarvitamisena. Selleks on hakatud õigusaktidesse juba muudatusi tegema. Perekondade taasühinemise direktiivi[14] käsitlenud 2008. aasta aruande avaldamise järel avaldab komisjon aasta lõpuks perekondade taasühinemist käsitleva rohelise raamatu.

Seoses seadusliku rände õigusliku raamistiku edasiarendamisega näeb komisjon vajadust tõhustada arutelusid kõigi sidusrühmade ja sealhulgas sotsiaalpartneritega.

- Liikmesriigid peavad „sinise kaardi” direktiivi täielikult ja õigeaegselt 2011. aasta juuniks üle võtma.

- Ühtset luba käsitleva direktiivi eelnõu osas tuleb kokkuleppele jõuda lähitulevikus. Hooajatööd ning ettevõtjasisest üleviimist käsitlevaid ettepanekuid hõlmanud arutelude puhul tuleb märkimisväärseid edusamme teha lähikuude jooksul.

- Kehtivate direktiivide ülevõtmist käsitlevat hindamist tuleb jätkata . See aitab tuvastada rakendamisega seotud probleeme ning parandada kehtivaid õigusakte või kindlaks määrata vajadust konsolideerida praegust õigustikku.

2. Varjupaik – rahvusvahelise kaitse andmine ja solidaarsuse tagamine

2009. aastal registreerisid liikmesriigid 266 400 varjupaigataotlust, 2010. aastal esitati vastavaid taotlusi 257 815, mis tähendas 3 %-list langust. Kui Poolas, Itaalias, Ungaris ja Maltal esitati 2010. aastal vähem varjupaigataotlusi kui 2009. aastal, siis märkimisväärne taotluste arvu tõus toimus Saksamaal, Belgias ja Rootsis. 2010. aastal taotlesid ELis varjupaika kõige rohkem järgmiste riikide kodanikud (esitatud tähtsuse järjekorras): Afganistan (20 580), Venemaa (18 500), Serbia (17 715, välja arvatud „Kosovo*”[15]), Iraak (15 800) ja Somaalia (14 350). 2010. aastal anti ELis esimese astme menetluse käigus 55 095 varjupaigataotlejale kaitse staatus (pagulane, täiendav kaitse või humanitaarkaitse). Kaitse staatus anti 25 % otsuste puhul, mis võeti vastu esimese astme menetluse käigus. 2009. aastal asustati ELi ümber 7 147 pagulast kolmandatest riikidest. 2010. aastal oli see arv [kolmanda kvartali seisuga) 3 848. |

Varjupaiga valdkonna õigusloomeprotsess kulges 2010. aastal aeglaselt ja keerukalt. Kaasseadusandjad leppisid kokku pikaajaliste elanike direktiivi reguleerimisala laiendamises rahvusvahelise kaitse alustele isikutele ning samuti tehti edusamme Dublini ja Eurodaci määruste ning miinimumnõuete direktiiviga seoses. Vastuvõtutingimusi ning varjupaigamenetluse direktiive käsitlenud, venima jäänud läbirääkimiste uuesti käimalükkamiseks võtab komisjon 2011. aasta juunis vastu kõnealust kahte õigusakti käsitlenud muudetud ettepanekud.

Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiameti (edaspidi „EASO”) loomist käsitleva määruse vastuvõtmine 2010. aastal oli oluline verstapost. Komisjon teeb aktiivselt tööd, et EASO saaks tööd alustada käesoleva aasta juunis ning tõhustada seega praktilist koostööd.

Euroopa ühise varjupaigasüsteemi (edaspidi „CEAS”) ühe komponendina on vajalik liikmesriikide vaheline solidaarsus. Ligikaudu 250 rahvusvahelise kaitse alla kuuluva isiku Maltalt kümnesse liikmesriiki ümberasustamise katseprojekt on käimas ning selle esialgset kestust pikendatakse, et lihtsustada hiljuti saabunud rahvusvahelist kaitset vajavate ümberasustamist.

Pärast tegevuskava esitamist Euroopa Komisjonile 2010. aasta augustis on Kreeka alustanud oma varjupaiga- ja rändesüsteemi ulatuslikku muutmist ning on saanud selleks tuge komisjonilt, liikmesriikidelt, Norralt, ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ametilt ja muudelt ELi partneritelt. Kreekas kasutatakse EASO koordineeritavaid varjupaigaekspertide rühmi. Kreeka võttis 2010. aastal vastu olulisi uusi õigusakte, mille rakendamine praegu käib.

Tööd jätkati olemasolevate piirkondlike kaitseprogrammidega Tansaanias ja Ida-Euroopas, septembris algas koostöös ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ametiga uue piirkondliku kaitseprogrammi rakendamine Aafrika Sarve piirkonnas ning töö jätkus teise piirkondliku kaitseprogrammi väljatöötamisega Kirde-Aafrikas (Egiptus, Liibüa ja Tuneesia).

Ümberasustamine on kõnealuses kontekstis sama oluline. ELi ühise ümberasustamisprogrammi loomist käsitlevatel läbirääkimistel tuleb saavutada positiivne tulemus. Ümberasustamise kasutamine vajab strateegilist lähenemisviisi ning poliitilist juhtimist.

- Kõik varjupaiga andmist käsitlevaid õigusaktide ettepanekuid hõlmavad läbirääkimised peavad olema lõpetatud 2012. aastaks.

- Hiljutised sündmused Vahemere piirkonnas ja tarve muuta mõnede liikmesriikide varjupaigasüsteeme kinnitavad vajadust luua ELi tasandil ühine menetlus ja ühtne staatus . See tähendab paremaid ELi õigusakte , EASO koordineeritud tugevamat praktilist koostööd, konkreetset mitmetahulist pühendumust solidaarsusele ning suuremaid investeeringuid kolmandate riikidega tehtavasse koostöösse .

- Euroopa Parlamendi ja nõukoguga tuleb jõuda kokkuleppele ELi ühise ümberasustamiskava küsimuses.

- ELi ümberpaigutamise katseprojekt Maltal, Kreeka vastu võetud õigusreformid ning Kreekale tegevuskava rakendamiseks antud abi on konkreetsed näited CEASi edasiarendamiseks vajalikust vastutuse ja solidaarsuse ühendamisest.

3. Integratsioon – oluline tegur nii rändajatele kui ka vastuvõtvatele ühiskondadele

Integratsioon oli 2010. aastal üks tähtsamaid poliitilisi küsimusi Euroopas. Ühelt poolt tunnustavad Euroopa juhid üha enam rände- ja integratsioonipoliitika ning riigis seaduslikult elavate rändajate ja vastuvõtvate ühiskondade poolt tehtavate rändajate majanduslikku, sotsiaalset, kultuurilist ja poliitilist osalemist tagavate jõupingutuste vahelise seostatuse olulisust. Teisalt aga võivad osade eurooplaste suhtumine sisserändesse ja integratsiooni esile kutsuda diskrimineerimist ja rassismi, kuigi rändevastastel meeleoludel ei ole sageli rände tegelikkuse ja selle mõjuga majandusele mingit seost.

Vaatamata jõupingutustele takistavad rändajate osalemist Euroopa ühiskonnas siiani erinevad tõkked. Nimetatud probleemile lahenduse leidmiseks kohtusid integratsiooniküsimuste eest vastutavad ministrid 2010. aastal Zaragozas ning kinnitasid oma pühendumust „integratsiooni kui arengu ja sotsiaalse ühtekuuluvuse hoogustaja”[16] edendamisele. Komisjon algatas katseprojekti, mille raames tehakse kindlaks tegurid, mille alusel hakatakse teostama integratsioonipoliitika tulemuste järelevalvet. Komisjon hakkas välja töötama ka nn „Euroopa mooduleid”, et toetada riiklikku ja kohalikku integratsioonipoliitikat ning asjaomaseid meetmeid. Toimus kaks Euroopa integratsioonifoorumi kohtumist ning jätkati tööd Euroopa integratsiooni veebisaidi väljaarendamisel. Avaldati kolmas integratsiooni käsiraamat.

Riiklikul tasandil on enamik liikmesriike töötanud välja riikliku integratsioonikava ja/või loonud nõuandvad asutused, kellega on võimalik integratsiooniküsimustes konsulteerida. Mõned liikmesriigid muutsid oma õigusakte ning võtsid kolmandate riikide kodanike jaoks kasutusele testid, et hinnata nende integreerumist. Mõnedes liikmesriikides jätkus äsjasaabunud rändajate õiguste ja kohustuste formaliseerimine „riiki lubamise ja integratsioonilepingu” kaudu. Mitmes liikmesriigis osutati erilist tähelepanu vajadusele õppida vastuvõtva ühiskonna keelt ning rändajate kasvava tööpuuduse probleemi lahendamisele. Selleks võeti meetmeid tööturul osalemise lihtsustamiseks. Enamikus liikmesriikides jätkus suundumus töötada välja terviklikud strateegiad ning järelevalvesüsteemid nende tulemuste kontrollimiseks.

Integratsiooni tõhususe parandamiseks on vaja täiendavaid jõupingutusi. EL peab tunnustama ja toetama rändajate panust majanduskasvu ning tagama samal ajal sotsiaalse ühtekuuluvuse. Ainult riigis seaduslikult elavate kolmandate riikide kodanike tõhusa sotsiaalse ja majandusliku integratsiooni järkjärgulise tagamise kaudu on ELil võimalik saavutada rändele laiaulatuslikum heakskiit. Samal ajal ei tohi unustada Euroopa põhiväärtuste edendamist. Toetada tuleks rändepoliitika kontekstis sihtotstarbelist poliitiliste algatuste ja horisontaalsete poliitiliste algatuste vahelist sünergiat, et oleks tagatud pädevate ja terviklike poliitiliste meetmete võtmine. Komisjoni jaoks on kõnealuse eesmärgi saavutamiseks kõige parem kasutada alt üles lähenemisviisi, mis toetub hästi organiseeritud valitsemisele kohalikul/piirkondlikul tasandil. Komisjon soodustab neid meetmeid ja annab oma toetuse. Komisjoni nägemus integratsioonist on esitatud teatises kolmandate riikide kodanike integratsiooni käsitleva tegevuskava kohta ning sellele lisatud komisjoni talituste töödokumendis, mille komisjon varsti vastu võtab.

- EL peab järk-järgult tagama riigis seaduslikult elavate kolmandate riikide kodanike tõhusa sotsiaalse ja majandusliku integratsiooni , et rände, majanduskasvu ja ühtekuuluvuse võimalusi täielikult ära kasutada.

- EL on suuteline ühendama rändajate poolt majanduskasvu antava panuse sotsiaalse ühtekuuluvusega . Käegakatsutavad tulemused on võimalikud ainult juhul, kui liikmesriigid arvestavad integratsiooni ja kaasatusega seotud küsimustega kõikides asjaomastes poliitikavaldkondades võetavate meetmete puhul. Selle saavutamiseks on kõige parem kasutada alt üles lähenemisviisi, mis toetub hästi organiseeritud valitsemisele kohalikul/piirkondlikul tasandil.

- ELi, liikmesriikide ja kohalikul tasandil tuleks rändesse võimalikult positiivse suhtumise saavutamiseks koostada ennetav teavitamis- ja kommunikatsioonistrateegia .

III. EBASEADUSLIKU RÄNDE VASTU VÕITLEMINE, ET LIHTSUSTADA SEADUSLIKKU RÄNNET

2009. aastal oli EL 27-s kinnipeetud ja seal ebaseaduslikult viibivaid kolmandate riikide kodanikke ligikaudu 570 000 (7 % vähem kui 2008. aastal). Liikmesriigid saatsid tagasi umbes 253 000 kolmandate riikide kodanikku (4,7 % rohkem kui 2008. aastal). 2010. aastal avastati 63 % (st ligikaudu 20 000 juhtumit) ELi suunduvatest ebaseaduslikest piiriületustest 2010. aasta kolmandas kvartalis Kreeka ja Türgi maismaapiiril. |

Ebaseadusliku sisserände ennetamisele ja piiride turvalisuse kindlustamisele suunatud tõhusad meetmed on oluline osa sidusast ja usaldusväärsest ELi sisserändepoliitikast, kuid see poliitika peab olema õiglane ning järgima inimõigusi.

1. Ebaseadusliku rände vastu võitlemise vahendid

Viimastel aastatel on vastu võetud kaks olulist õigusakti – tagasisaatmisdirektiiv 2008/115/EÜ ja tööandjatele kohaldatavate karistuste direktiiv 2009/52/EÜ. Kõnealused direktiivid on praegu kehtivad, kuid nende ülevõtmisega ei saa kuidagi rahul olla. Eelkõige kehtib see tagasisaatmisdirektiivi kohta, mille rakendamistähtaeg möödus 24. detsembril 2010. Seetõttu on täielik ja õigeaegne ülevõtmine väga oluline. Kõnealuseid sätteid, mis otseselt käsitlevad rändajate õigusi, võidakse kasutada menetluste käigus liikmesriikide kohtutes ning seda juba tehakse. Neid kohaldatakse otseselt liikmesriikide tasandil, sõltumata sellest, kas liikmesriikide ülevõtvad õigusaktid on olemas või mitte.

Tugevdatud piirikontroll ja koostöö kolmandate riikidega, peamiselt tagasivõtmislepingute kaudu, on osutunud juba väga tõhusaks, nagu on näidanud tulemused mõnedes liikmesriikides, kes on teatanud nimetatud meetmete hoiatavast mõjust ning tagasisaatmiskorra sujuvast toimimisest, Nagu märgiti komisjoni teatises „Hinnang ELi tagasivõtulepingutele” (KOM(2011)76)), on tagasivõtulepingute tõhususe parandamisel ELi tasandil veel arenguruumi. Samuti on selge, et Frontexi 2010. aastal korraldatud ühised tagasilennud olid edukad, mis omakorda on toonud Frontexile palju toetust ning suurendanud tema käsutuses olevaid finantsvahendeid. Lisaks sellele rakendatakse praegu nõukogus kokkulepitud 29 meedet, mis käsitlevad välispiiride kaitse tugevdamist ja võitlust ebaseadusliku sisserändega. Komisjon teatas kõnealuse 29 meetme võtmist käsitlevas töödokumendis[17] üksikasjalikult iga meetme puhul tehtud edusammudest, rõhutades eelkõige Frontexi rolli, EUROSURi arendamist ning üldise lähenemisviisi rakendamise osana ka käimasolevat rändealast dialoogi peamiste päritolu- ja transiidiriikidega. Kõnealuste meetmete võtmist tuleb kiirendada ning samuti suurendada nende olulisust.

Inimkaubanduse tõkestamist ja sellevastast võitlust ning inimkaubanduse ohvrite kaitset käsitlev direktiiv, komisjoni määratud inimkaubanduse vastase võitluse ELi koordinaator ning 2010. aastal käivitatud inimkaubanduse vastu võitlemist käsitlev veebisait[18] on andnud ELile uued vahendid ja võimalused, millega võidelda orjanduse tänapäevase vormiga. Hiljuti vastu võetud rakendusaruandes, mis käsitles direktiivi 2004/81/EÜ[19] (elamisloa väljaandmise kohta inimkaubanduse ohvritele), kutsuti üles kõnealuseid ohvreid tõhusamalt kaitsma, mis peaks samuti kaasa aitama inimkaubitsejate võrgustike kahjutuks tegemisele.

- Liikmesriigid peavad tööandjatele kohaldatavate karistuste direktiivi 2011. aasta juuliks täielikult üle võtma. Kõnealune direktiiv on ebaseadusliku rände vastase võitluse ja seadusliku rände usaldusväärsuse seisukohast väga oluline.

- Liikmesriigid peavad tõhustama inimkaubanduse vastaseid meetmeid, sealhulgas direktiivi 2004/81/EÜ raames ohvritele antavat abi , et teha kahjutuks inimkaubitsejate võrgustikke ning tugevdada ohvrite õigusi.

- Liikmesriigid peavad tagasisaatmisdirektiivi täielikult üle võtma ning nad võiksid jätkuvalt kasutada eelistatuima tagasisaatmisviisina kõnealuse direktiiviga tagatud võimalust pöörduda tagasi vabatahtlikult .

- Jätkata tuleks ühiste tagasilendude korraldamist, kasutades selleks maksimaalselt ära Euroopa Tagasipöördumisfondi ja Frontexi koordineerimist, ning muu hulgas sunniviisilise tagasisaatmise järelevalvet nagu sätestatakse tagasisaatmisdirektiivis.

- Liikmesriigid peaksid süstemaatiliselt lisama Schengeni infosüsteemi sisenemiskeelde, et täielikult rakendada tagasisaatmisdirektiivi alusel kehtestatud sisenemiskeeldude üleeuroopalist mõõdet.

2. Tõhus piirikontroll

Komisjon esitas 2010. aastal ettepaneku määruse kohta, millega nähakse ette Schengeni acquis’ nõuetekohase kohaldamise hindamise mehhanismi loomine. Hiljutiste sündmuste taustal on kõnealuse määruse vastuvõtmine esmatähtis, et ELil oleks paremad võimalused eeskirjade ühtse kohaldamise tagamiseks ning juhul kui see ei õnnestu, siis asjakohaste meetmete võtmiseks. Viisainfosüsteemi arendamine jätkus teise ja kolmanda keskse testietapi lõpuleviimisega, kokku on selliseid etappe neli. Lõplik kokkuleppe saavutati teise põlvkonna Schengeni infosüsteemi ja liikmesriikide süsteemide vahelise sidepidamise tehniliste kirjelduste osas. Liikmesriigid jätkasid ettevalmistusi EUROSURi loomiseks vastavalt tegevuskavale. EUROSURiga luuakse järk-järgult mehhanism, mille raames liikmesriikide piirivalveasutused saavad teha koostööd ning jagada omavahel ja Frontexiga operatiivteavet, et tugevdada Schengeni ala välispiiri kontrolli, eelkõige selle lõunapoolsel merepiiril ja idapoolsel maismaapiiril. Samuti keskendutakse ebaseadusliku rände ja piiriülese kuritegevuse vastase võitluse tõhustamisele. Viimase aasta jooksul on ELi välispiiridel aset leidnud mitmeid kriitilisi olukordi, mille tagajärjel saabus liitu suur hulk ebaseaduslikke rändajaid. See on olnud ja jääb ka tulevikus proovikiviks ELi võimele kiiresti ja tõhusalt reageerida. Samal ajal on rändega kõige otsesemalt kokkupuutuvad liikmesriigid vajanud teiste solidaarset abi. Frontexi saavutused on praeguseks laialdaselt teada ning on olemas ulatuslik üksmeel, et Frontexi rolli tuleks suurema tõhususe saavutamiseks suurendada.

Piiridel toimuvate kriiside lahendamist käsitleva ELi kooskõlastatud tegevuskava tulemused on olnud vastuolulised. Ühelt poolt on EL ja liikmesriigid näidanud, et nad on suutelised liikmesriikide välispiiri kontrollimisega seotud probleemidele otsustavalt reageerima. Pärast Kreeka taotlust seoses survega tema maismaapiirile Türgiga kasutati esmakordselt Frontexi piirivalve kiirreageerimisrühmi (RABIT). Osalevate liikmesriikide tugeval toetusel toimunud RABITi sujuv kasutamine stabiliseeris olukorda ning vähendas riiki sisenejate arvu võrreldes 2010. aasta näitajatega. Hiljuti taotles seoses olukorraga Vahemere lõunapiirkonnas RABITi kasutamist Malta.

Teisalt on üheks kõnealustest sündmustest saadud õppetunniks see, et parandada tuleb nii suurenenud koostööd kui ka acquis ühtset kohaldamist ning seda peavad tõhusamalt tagama kõik liikmesriigid. Päritoluriikide suhtes võetavad koordineeritud ennetavad ELi meetmed on siiani aeglased ja nõrgad.

- Euroopa Parlament ja nõukogu peavad FRONTEXi määruse kavandatud muutmises võimalikult kiiresti kokku leppima, et agentuuri toimimise tõhustamisel oleks vajalik õiguslik alus.

- Kõik Schengeni ala piiriületuspunktid peaksid vastavalt isikute üle piiri liikumist reguleerivates ühenduse eeskirjades sätestatule olema asjakohaselt varustatud, piirkontroll neis peaks olema asjakohaselt tagatud ning piirivalvurid peaksid olema asjakohaselt koolitatud kasutama IT vahendeid.

- Liikmesriikide ja ELi vahelise vastastikuse usalduse tugevdamiseks Schengeni acquis´ korrektse, ühtse ja sidusa kohaldamise osas tuleb vastu võtta kavandatud Schengeni hindamismehhanism .

- Kontrollida tuleks Euroopa piirivalvesüsteemi loomise teostatavust.

- Täielikult tuleb ära kasutada kohaliku tasandi Schengeni koostöö võimalusi, et tagada täielikult ühtlustatud ja viimistletud viisamenetlus, et eelkõige lihtsustada heausksete reisijate liikumist.

- Täielikult usaldusväärse ELi piirikontrollisüsteemi väljatöötamiseks peaksid liikmesriigid jätkama ettevalmistusi EUROSURi loomiseks ning uurima, kas on olemas huvi riiki sisenemise/sealt lahkumise süsteemi ning registreeritud reisijate programmi loomise vastu.

- Piirikontrolli paremaks koordineerimiseks välispiiridel esitab komisjon 2012. aastal ettepanekud, et parandada ametitevahelist koostööd FRONTEXi, EUROPOLi ning liikmesriikide tolli- ja politseiametiasutuste vahel.

IV. SAATJATA ALAEALISED – ERILINE VÄLJAKUTSE

Saatjata alaealised väärivad erilist tähelepanu. Paljud sellistest lastest on varjupaigataotlejad ning seega kuuluvad varjupaigaalastest õigusaktidest tuleneva kaitse alla, kuid nende seas on ka neid, kes sisenesid ELi territooriumile ebaseaduslikult ning nemad on kõige kaitsetumas olukorras.

Viimastel aastatel on enamikus liikmesriikides nende territooriumile saabuvate saatjata alaealiste arv kasvanud ning üha enam on jõutud järeldusele, et vaja on vastavaid ELi meetmeid. Komisjon võttis seetõttu 2010. aastal vastu saatjata alaealisi käsitleva tegevuskava (2010–2014),[20] mille alusel võttis nõukogu juunis vastu järeldused.[21] Tegevuskavas esitati ühtne ELi lähenemisviis, mille aluseks on lapse parimate huvidega arvestamise põhimõte ning milles määratakse kindlaks peamised tegevussuunad, nagu ärahoidmine , vastuvõtmine ja püsivate lahenduste kindlaksmääramine. Tegevuskavas tunnistati, et saatjata alaealiste edukaks kaitseks on liikmesriikide, EASO, ELi institutsioonide ja sidusrühmade vahel vaja teha tihedamat koostööd.

Tegevuskava rakendatakse praegu. Belgia eesistumise ajal 2010. aastal korraldatud seminari „Saatjata alaealised: ELi välispiire ületavad kaitset otsivad lapsed” tulemusena võeti vastu terviklik soovituste kogu, milles rõhutati muu hulgas selliste menetluste kehtestamise olulisust, mis võimaldavad piiril saatjata laste isikut kiiresti tuvastada. Liikmesriikide poolt 2010. aastal esitatud aruannete kohaselt on nende territooriumile saabunud saatjata alaealiste arv olnud erinev, ulatudes mõnest lapsest kuni 6 000ni. Mõned liikmesriigid korraldasid päritoluriikides saatjata alaealiste ebaseadusliku rände ohtlikkuse kohta sihtotstarbelisi teavituskampaaniaid. Mõnedes liikmesriikides töötati välja vahendid saatjata alaealiste vanuse hindamiseks.

- EL ja liikmesriigid peavad jätkama saatjata alaealisi käsitleva tegevuskava rakendamist.

V. ELI RÄNDEPOLIITIKA VÄLISMÕÕDE – ÜLDINE LÄHENEMISVIIS

2010. aastal kohaldati rände suhtes võetud üldise lähenemisviisi vahendeid üha enam ELi rändepoliitika välismõõtme arendamiseks. Eelkõige on kasvamas huvi liikuvuspartnerluse vastu. Mitmed liikmesriigid viitasid osalemisele liikuvuspartnerlustes ning valmisolekule osaleda nendes ka edaspidi. Liikuvuspartnerluste raames jätkus koostöö Moldova Vabariigi, Cabo Verde ja Gruusiaga. Uusi liikuvuspartnerlusi käsitlevaid arutelusid peeti Armeenia ja Ghanaga. Komisjon kavatseb lähitulevikus algatada dialoogid ka liikuvuspartnerluste sõlmimiseks Vahemere lõunapiirkonnas asuvate riikidega.

Liikmesriigid suurendasid ELi tasandil teostatavate ühisalgatuste raames tehtavat koostööd, kuid jätkasid samas oma partneritega ka kahepoolset koostööd. Pärast Cotonou lepingu läbivaatamist algatati rändealane dialoog Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikidega (AKV riigid). AKV riikide rände jälgimiskeskus alustas tööd 2010. aasta oktoobris. ELi-Aafrika rände-, liikuvus- ja tööhõivepartnerluse raames võeti novembris kolmandal Aafrika–ELi tippkohtumisel Tripolis vastu uus tegevuskava aastateks 2011–2013. Töö Praha protsessi (rändepartnerluste loomine) tulevase suunitluse osas algas 2010. aasta lõpus. Edasi arendati Euroopa Liidu–Lõuna-Ameerika riikide vahelist rändealast struktureeritud dialoogi. Käivitati rände ja pagulaste küsimustega tegelev ELi–USA koostööplatvorm. 2010. aasta oktoobris peeti Indiaga rändealast dialoogi käsitlev kohtumine. Laienemisprotsessiga seoses on oluline teha tihedat koostööd kandidaatriikidega, et ühtlustada nende rände- ja varjupaigapoliitikat ning -tavasid ELis kehtivate standarditega.

Tugeva välisrändepoliitika tähtsus on kasvamas. Lissaboni leping ning Euroopa välisteenistuse asutamine loob uusi võimalusi ning muudab vajalikuks rände suhtes võetud üldise lähenemisviisi kaasamise ELi välissuhete laiemasse konteksti. ELi rändepoliitika välismõõde peaks samuti hõlmama protsessi, mille käigus EL loob tingimused tööturu ajakohastamiseks vastavalt Euroopa 2020. aasta strateegiale. Rände suhtes kohaldatav üldine lähenemisviis peaks seetõttu seoses rändega paremini ühendama liidu sise- ja välisstrateegilisi eesmärke.

- ELi rändepoliitika välismõõde peab vastavalt Euroopa 2020. aasta strateegiale hõlmama ELi tööturu prioriteete ning sisserände rolli .

- Rände suhtes võetud üldine lähenemisviis peab muutuma pikaajalisemaks, tasakaalustatumaks ning jätkusuutlikumaks poliitikaraamistikuks, et leida lahendus ELi geograafilistele ja temaatilistele prioriteetsetele probleemidele .

- Liikmesriigid, ELi institutsioonid ja asjaomased ELi ametid peavad tegema tõhusamat koostööd, et ennustada ja vältida ootamatuid massrände laineid tugevate mehhanismide kaudu, mille aluseks on solidaarsuse põhimõte ning partnerlus kolmandate riikidega .

- EL pakub oma partnerriikidele ning eelkõige Vahemere lõunapiirkonnas asuvatele riikidele rännet, liikuvust ja turvalisust käsitlevat struktureeritud dialoogi , et luua omavahel seotud liikuvuspartnerlusi , mis hõlmaksid seaduslikku rännet ja viisalihtsustust käsitlevaid algatusi.

[1] Stockholmi programm, 2. detsember 2009, Euroopa Liidu nõukogu 17024/09.

[2] KOM(2011) 248/3.

[3] http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/08/st13/st13440.en08.pdf.

[4] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:C:2010:115:0001:0038:EN:PDF.

[5] Üksikasjalikum teave esitatakse komisjoni talituste töödokumendis.

[6] Kõik andmed pärinevad Eurostatist, kui ei ole märgitud teisiti.

[7] Eurostat, Statistics in focus, 40/2010.

[8] Majanduskasvuaruanne, MEMO/11/11, lk 3.

[9] Eurostat, Statistics in Focus, 72/2008 " Ageing characterises the demographic perspectives of the European societies ".

[10] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:C:2010:115:0001:0038:ET:PDF.

[11] Tampere Euroopa Ülemkogu järeldused.

[12] KOM(2010) 379 (lõplik).

[13] KOM(2010) 378 (lõplik).

[14] 2003/86/EÜ:

[15] *ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1244/1999 alusel.

[16] http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ec/115346.pdf

[17] SEK (2010) 1480 (lõplik), 26.11.2010.

[18] http://ec.europa.eu/anti-trafficking/index.action.

[19] KOM(2010) 493.

[20] KOM(2010) 213. Euroopa rändevõrgustik esitas saatjata alaealisi käsitleva ELi uuringu (http://emn.intrasoft-intl.com/html/index.html).

[21] http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/jha/114900.pdf.