[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 14.11.2008

KOM(2008) 718 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

ettepaneku kohta võtta vastu nõukogu määrus, millega luuakse ühenduse kontrollisüsteem ühise kalanduspoliitika eeskirjade järgimise tagamiseks

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

ettepaneku kohta võtta vastu nõukogu määrus, millega luuakse ühenduse kontrollisüsteem ühise kalanduspoliitika eeskirjade järgimise tagamiseks

1. Sissejuhatus ja taust

Euroopa kalanduse kontrollipoliitika on ühise kalanduspoliitika keskmes, kuna selle tõhusast rakendamisest sõltub selle usutavus. Kontrollipoliitikat on korduvalt muudetud, esiteks 1993. aastal, kui võeti vastu praegu kehtiv määrus, siis 1998. aastal, kui lisati püügikoormuse kontroll, ning lõpuks 2002. aastal ühise kalanduspoliitika reformi ajal, mis tegi võimalikuks komisjoni ja liikmesriikide vastutusvaldkondade selgitamise, koostöö tugevdamise liikmesriikide vahel ning Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuuri loomise.

Teatavatest edusammudest hoolimata valitseb üldine arvamus, et ühises kalanduspoliitikas on üldiselt veel palju puudujääke, näiteks märkimisväärne ülepüük ELi kalalaevastiku liiga suure püügivõimsuse tõttu, kuid eelkõige on puudujääke ühenduse kontrollipoliitikas.

Nende puudujääkide kõrvaldamiseks on komisjon teinud mitmeid algatusi, mis hõlmavad laevastiku ümberkorraldamise paketti 2007. aasta juulis ja kalanduskontrolli mehhanismi hiljutist reformi ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi lõpetamiseks (IUU määrus). Samuti algatas komisjon hiljuti arutelu selle üle, kuidas muuta ühist kalanduspoliitikat alates 2012. aastast. Keskpika ajavahemiku jooksul peaks ühise kalanduspoliitika suhtes kohaldatava kontrollisüsteemi reform oluliselt parandama ühenduse kalanduse juhtimise tõhusust.

2002. aastal loodud kontrollisüsteemil on tõsiseid puudusi, mis seavad küsimuse alla selle üldise tõhususe. Nagu on rõhutanud nii Euroopa Komisjon[1] kui ka Euroopa Kontrollikoda[2], ei ole praegune kontrollisüsteem tõhus, see on kallis, keerukas ega anna oodatud tulemusi. Kontrollipoliitika nõrkus kajastub negatiivselt ühise kalanduspoliitika muude osade rakendamisel ning kahjustab kaitsemeetmete ja püügikoormuse reguleerimise algatuste edukust. Kontrolliga seotud puudused nõrgendavad seega ühist kalanduspoliitikat, mis ilmselt ei suuda täita oma põhiülesannet. Hoolimata asjaolust, et ühist kalanduspoliitikat on rakendatud mitu aastat, on ühenduse vete kalavarude olukord jäänud murettekitavaks ja mitme kalaliigi varusid kasutatakse rohkem, kui säästev kasutamine lubaks. Kontrollipoliitikal jätkuval suutmatusel on olulised tagajärjed kalavarude tulevikule, kalatööstusele ja kalapüügist sõltuvatele piirkondadele. Seepärast teeb komisjon ettepaneku põhjalikult reformida ühise kalanduspoliitika kontrollisüsteemi, käsitledes kõiki selle puudujääke ja ajakohastades lähenemisviisi.

Uut kontrollimäärust hakatakse kohaldama igasuguse kalapüügi ja kõigi kalapüügiga seotud tegevuste suhtes ühenduse vetes, liikmesriikides ning ühenduse kalalaevade tegevuse suhtes ühenduse vetest väljaspool. See määrus täiendab ebaseaduslikku, teatamata ja reguleerimata kalapüüki käsitlevat määrust ning määrust, milles käsitletakse ühenduse kalalaevadele loa andmist püügiks ühenduse vetest väljaspool. Sellega tagatakse, et puudub diskrimineerimine ühenduse ja kolmandate riikide kodanike vahel. Need kolm määrust moodustavad uue kontrollimääruse raamistiku.

Käesolevas teatises kirjeldatakse praegust olukorda ja ülesandeid, esitatakse uue kontrollistrateegia põhikoostisosad ja visandatakse kavandatud meetmed.

1.1. Praegune olukord

Ühise kalanduspoliitika kohaldamisviisiga seoses on kindlaks tehtud hulk olulisi probleeme, mis on seotud kas kontrollisüsteemi kui sellise puudustega või kalandussektori struktuuriprobleemide ja lahendust ootavate ülesannetega.

1.1.1. Kontrollikoja tähelepanekud ja soovitused

Kontrollikoja hiljutine hinnang[3] ühise kalanduspoliitika raames kohaldatava kontrolli-, inspekteerimis- ja sanktsioonisüsteemi kohta. Kontrollikoja tähelepanekute kohaselt iseloomustab praegust olukorda muu hulgas ebapiisav reguleeriv raamistik ning põhjalikuks andmekogumiseks ja erinevate andmete vahel esinevate vastuolude tuvastamiseks ebapiisav kord. Lisaks ei ole riiklikud kontrollisüsteemid suutelised ennetama ja avastama rikkumisi ning nendevahelised erinevused ei võimalda piisava kontrolli tagamist ega kontrollitegevuse optimeerimist. Praegustes tingimustes ja oma pädevuse piiratuse tõttu ei suuda komisjon süsteemselt kindlaks teha liikmesriikide edastatud andmetes esinevaid vigu ja kõrvalekaldumisi ega teostada järelevalvet riiklike kontrollisüsteemide üle ja teha lõplikku otsust nende üldise tõhususe kohta.

1.1.2. Vananenud ja kooskõlastamata lähenemisviis kontrollile

Ühenduse kontrollisüsteem piirdub eelkõige kvoodi kasutamise ja kalapüügi tehniliste meetmete kontrolliga ning jätab tähelepanuta ühise kalanduspoliitika muud aspektid, näiteks transpordi ja turud. Kontrolliga seoses on tekkinud uued vajadused, mida praegune süsteem ei hõlma, eelkõige on need seotud püügikoormuse süsteemiga ja bioloogiliselt tundlike püügipiirkondadega. Viimaste aastate suurtele jõupingutustele, mis on tehtud kalavarude säästva kasutamise ja pikaajalise majandamise saavutamiseks, tuleb kaasata kõikehõlmav ja tõhus kontrollisüsteem, et need jõupingutused hakkaksid tulu tooma.

1.1.3. Üleliigne püügivõimsus

Kontrollisüsteemi piiratust täiendab üldise taustana ühenduse kalalaevastike püsiv üleliigne püügivõimsus.

See struktuuriprobleem on kalalaevastike mittetasuvuse põhjuseks ja tekitab ajendeid ühise kalanduspoliitika eeskirjade eiramiseks.

Suure hulga laevade jaoks on kasumlik tegutsemine võimalik ainult kvoote ületades ning sellest tulenevalt tegelevad nad ülepüügiga. See tekitab suletud ringi, kus kalalaevad püüavad majanduslikuks püsimajäämiseks üle lubatud määra ning suurenev majanduslik surve sunnib neid järgnevatel aastatel püüdma veelgi rohkem, kusjuures seaduslikud kalapüügivõimalused ja eraldatavad kvoodid vähenevad sellise ülepüügi tagajärjel veelgi. Peale keskkonnale tõsise ökoloogilise kahju tekitamise põhjustab see seaduslikult püütud kala hinna langemise, tuues seega kahju kaluritele, kes tegutsevad seaduslikult lähiajal, ning halvendab turu varustamist kaugemas tulevikus.

1.2. Eeskirjade eiramise ajendid

On kindlaks tehtud ühise kalanduspoliitika eeskirju eirava käitumise mitmed ajendid, mis ühtlasi nõrgestavad ka kontrollisüsteemi.

Peale laevastiku liigse püügimahu ajendab kalandussektoris eeskirju eirama asjaolu, et rikkumiste avastamise oht on riiklike kontrollisüsteemide tõsiste puuduste tõttu üsna väike. Lisaks erinevad kontrolli ja inspekteerimise sagedus ja intensiivsus liikmesriigiti tunduvalt ning kalurid peavad kasutama erinevaid menetlusi ja järgima erinevaid tavasid. See tekitab ebakindlust ja vähendab kontrolliaruannete usutavust, muutes seetõttu keerulisemaks rikkumiste järelmeetmete süsteemse jälgimise kohtu- või haldusmenetluste käigus. Lisaks ei ole isegi rikkumise avastamise korral tagatud, et kohaldatakse asjakohaseid karistusi, kuna olemasolev sanktsioonide süsteem on ebapiisav ega ole piisavalt hoiatava mõjuga.

Teine eeskirjade eiramise ajend on kontrollipoliitika õiguslikus raamistikus endas ning komisjoni ja liikmesriikide vastavates rollides selles. Õiguslikku raamistikku on viimaste aastate jooksul muudetud mitu korda ja see on nüüd liiga keerukas ja laiali mitmes määruses. See keerukus ja ebajärjekindlus on põhjustanud selguse ja õiguskindluse puudumise, mis teeb liikmesriikidel või kalamajandusel raskeks põhimõtete aktsepteerimise ning eeskirjade järgimise.

Kolmandaks on kehtivas kontrollisüsteemis sätestatud ainult piiratud ja ebaefektiivsed komisjonipoolsed kontrollimehhanismid. Ühine kalanduspoliitika kuulub Euroopa Ühenduse ainupädevusse, mis määrab kindlaks selle õigusliku raamistiku. Liikmesriigid peavad tagama, et kalurid, töötlejad ja müüjad järgiksid seda õiguslikku raamistikku. Seepärast lasub liikmesriikidel esmane vastutus ühise kalanduspoliitika eeskirjade tõhusa kontrolli, inspekteerimise ja rakendamise tagamise eest. Asutamislepingute täitmise eest vastutajana on komisjoni ülesanne tagada, et liikmesriigid täidaksid oma kohustusi. Sel eesmärgil teostab komisjon järelevalvet selle üle, kuidas liikmesriigid rakendavad ühist kalanduspoliitikat. Siiski on komisjoni käsutuses olevad vahendid, millega tagada liikmesriikide kohustuste täitmist, sobilikud kohaldamiseks eelkõige siis, kui on tegemist ühenduse õiguse rikkumisega. Lisaks on kohustuste mittetäitmise korral menetlused pikad, tülikad ja üksnes erandjuhul tõhusad.

2. Keskkonnaalased ja sotsiaal-majanduslikud problemid

Kehtiva kontrollisüsteemi mitmesugustel puudujääkidel on oma hind. Ühise kalanduspoliitika eeskirjade laialt levinud eiramisel ja korduvatel rikkumistel on hulgaliselt kahjustavad mõjusid, mis väljenduvad mere bioloogilisele mitmekesisusele ja ökosüsteemidele tekitatud tõsistes keskkonnakahjudes ning tähtsates majanduslikes ja sotsiaalsetes tagajärgedes ühenduse kalamajandusele, sealhulgas ka töötlemis- ja turustussektorile.

Arvestades, et sisuliselt on rikkalikud kalavarud terve keskkonna tunnuseks, ei võimalda praeguse olukorra jätkumine kalavarusid täies ulatuses taastada. Vastupidi, praeguste tingimuste juures jääb ühise kalanduspoliitika ühiseks tunnuseks tõenäoliselt selline püük, mis ületab seaduslikult lubatud koguseid või kalavarude talumisvõimet. Selline suurenenud surve püüda üle seaduslikult lubatud piirnormide avaldab eriti suurt mõju ökosüsteemile, kuna lubatud kogupüüki arvutatakse nii, et püüda oleks võimalik vaid kogustes, mis ei ohusta asjaomase kalavaru seisukorda. Ebaseaduslike lisakoguste püüdmine kahjustab seda võimet ning sel võib olla tagajärgi isegi teistele liikidele, mis on omavahelistes seostes ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi sihtliigiks oleva kalavaruga, ning see võib ökosüsteemi isegi veel rohkem kahjustada.

Kui praegune olukord jätkub, vähenevad üldised püügimahud veelgi ja iga üksiku kala väärtus on väiksem kui sellisel juhul, kui kalavaru püütakse jätkusuutlikes piires. Lisaks potentsiaalse tulu kaotamisele suurenevad kulud, kuna tulu saamiseks piisavalt suurte kalakoguste püüdmiseks on jätkuvalt vaja suuremat püügikoormust. Selle tagajärjel vähenevate palkade ja väikese kapitalitulu tõttu peab üha rohkem kalureid lõpetama kalapüügiga tegelemise, mis suurendab tööpuudust rannikupiirkondades, kus on sageli vähem võimalusi tööd leida kui mujal piirkondades.

Sellisel taustal on ühise kalanduspoliitika kontrollisüsteemi kiire ja ulatuslik reform tõsiselt põhjendatud.

3. Uus lähenemisviis kontrollile: ettepanek ühise kalanduspoliitika kontrollipoliitika reformimiseks

Kavandatava reformi põhieesmärk on koostada kõikehõlmav integreeritud ja ühesugune poliitika ühenduse vetes toimuva kalapüügi kontrollimiseks, et tagada ühise kalanduspoliitika tõhus rakendamine. Üldiselt peaks uus lähenemisviis kontrollile põhinema lihtsustamisel, standardimisel, suurenenud kulutasuvusel ja halduskoormuse vähendamisel. Käesolev ettepanek on osa komisjoni jooksvast lihtsustamiskavast seoses ühenduse õiguskeskkonna lihtsustamise strateegiaga,[4] kuna see koondab ühte õigusakti kontrollisätted, mis on praegu laiali paljudes kattuvates ja keerulistes õigusaktides. See aitab kaasa kontrollisüsteemi ratsionaliseerimisele.

3.1. Uus ühtne lähenemisviis kontrollile ja inspekteerimisele

Käesolevas ettepanekus määratletakse kontrolli üldkontseptsioon püügi kõigis etappides – merel, sadamas, transportimisel ja turul – ning kehtestatakse ühtsed kontrollimenetlused, pidades silmas uue kontrollisüsteemi rakendamise ühtsust. Esimene põhieesmärk selles kontekstis on kehtestada kalanduskontrolli alusena süsteemne lähenemisviis riskianalüüsile ja kõikehõlmav jälgimissüsteem. Uue lähenemisviisi puhul kasutatakse ajakohast tehnoloogiat nii hästi kui võimalik. Eelkõige tuleb andmeid nii palju kui võimalik automatiseerida ning need peaksid olema allutatud kõikehõlmavale ja süstemaatilisele ristkontrollile, et teha kindlaks valdkonnad, kus on eriti kõrge rikkumisoht. Niimoodi toimides koondatakse kontrolliressursid tõhusalt riskivaldkondadesse. Lisaks kergendab ajakohane tehnoloogia nii kalurite kui ka ametiasutuste halduskoormust eelkõige seoses kvootide haldamisega, võimaldades samal ajal reaalajas kulutõhusal ja aega säästval viisil üldülevaadet olukorrast püügitegevuses. Sel eesmärgil laiendatakse käesoleva ettepanekuga laevaseiresüsteemi (VMS), automatiseeritud identifitseerimise süsteemi (AIS), elektroonilise aruandlussüsteemi (ERS), laevade tuvastamise süsteemi (VDS) ja muude uute tehnoloogiate kasutamist.

Et toime tulla uute vajadustega konkreetse püügitegevuse kontrollimisel, kehtestatakse konkreetsed kontrollimeetmed, mida kohaldatakse mitmeaastaste kavade, kaitstavate merealade ja vette tagasi lastava saagi suhtes, ning võetakse kasutusele alaline mehhanism kalapüügi lõpetamiseks reaalajas liikmesriikide vastutusel. Kuna püügikoormuse piiramine muutub täiendava haldamisvahendina üha tähtsamaks, on mootorivõimsuse jälgimine, nt sertifitseerimise kaudu, käesoleva ettepaneku lahutamatu osa. Lõpuks, kuna harrastuskalapüügi mõju kalavarudele ja merekeskkonnale üha suureneb, nähakse ettepanekus ette ka selle tegevuse kontrollimise meetmed, näiteks saagi registreerimine.

Komisjoni kavandatud meetmed:

süsteemne riskianalüüs püügikontrolli alusena.

strateegiline kavandamine, taktikaline sihtmärgi seadmine ja proovivõtustrateegia;

ajakohane tehnoloogia ja kõikehõlmava andmete valideerimise süsteemi kasutamine;

standarditud ja koordineeritud kontrollitegevus ja -menetlused nii merel kui ka maal (hõlmab ka transporti ja turgu);

tervikliku jälgimissüsteemi loomine;

konkreetsed kontrollimeetmed mitmeaastaste kavade, vette tagasi lastava saagi, kaitstavate merealade ja reaalajas püügipiirkonna sulgemise jaoks;

meetmed harrastuskalapüügi kontrollimiseks.

3.2. Eeskirju järgiva tava suunas liikumine

Kavandatava määruse tähtis nurgakivi on ka püügitegevuse kõigi etappidega (püük, töötlemine, tarnimine ja turustamine) hõlmatud sidusrühmade käitumise mõjutamine. Ühise kalanduspoliitika eesmärkide ja eeskirjade järgimist oleks ideaaljuhul võimalik saavutada mitte ainult jälgimise ja kontrollitegevusega, vaid üldise eeskirju järgiva käitumise tulemusena, kus kõik asjaomase tööstuse osapooled mõistavad ja nõustuvad, et kohaldatavatest eeskirjadest kinnipidamine on nende endi pikaajalistes huvides.

Komisjon tahab koondada ühise kalanduspoliitika kontrollimeetmed, mis on praegu laiali paljudes eri tekstides, et lihtsustada ja ratsionaliseerida õigusraamistikku. Sel eesmärgil kehtestatakse asjaomased põhimõtted ettepanekus endas ning sätestatakse tehnilisemad ja üksikasjalikumad küsimused rakendusmäärustes. See parandab tunduvalt õiguslikku raamistikku, muutes ühise kalanduspoliitika eeskirjad selgemaks ja usutavamaks.

Lisaks tuleb kehtestada ühtlustatud ja proportsionaalsed haldussanktsioonid, kui ühise kalanduspoliitika eeskirjade võrdse ja tõhusa kohaldamise tagamine on meie tõsine eesmärk. Põhimõte peab olema selles, et sanktsioonidega tuleb ära hoida rikkumisest tuleneva majandusliku kasu saamine ning luua potentsiaalsele rikkujale piisav hoiatusvahend. Selleks määratletakse käesolevas ettepanekus esiteks tõsised rikkumised lisaks nendele, mis on juba määratletud nõukogu määruses (ettepanek), millega luuakse ühenduse süsteem ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks[5]. Seejärel kehtestatakse käesoleva ettepanekuga füüsiliste ja juriidiliste isikute suhtes kohaldatavate trahvide minimaalne ja maksimaalne suurus. Lisaks kehtestatakse käesoleva ettepanekuga püügiloa omaniku poolt toimepandud rikkumiste eest karistuspunktide süsteem, mis sarnaneb paljudes riikides liikluseeskirja rikkumise puhul kasutatavaga. Ühise kalanduspoliitika eeskirjade korduva rikkumise puhul peaks see mehhanism viima püügiloa peatamiseni või, eriti rasketel juhtudel ning võttes arvesse proportsionaalsuse põhimõtet, ka kalapüügiloa tühistamiseni.

Liikmesriikide vaheline koostöö on ette nähtud nii rakendus- kui ka haldustasandil, et tugevdada nii kontrollimeetmeid kui ka rikkumismenetlusi. Reformiga suurendatakse liikmesriikide võimalusi kontrollida üksteise laevu kõikjal ühenduse vetes. Komisjon teeb ettepaneku süsteemseks teabevahetuseks võimalike rikkumiste korral, nii vastava taotluse korral kui ka omal algatusel.

Tehnilistes küsimustes järgitakse ettepanekus ajakohast lähenemist andmeedastusele ja teabevahetusele nii liikmesriikide vahel kui ka komisjoni ja Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuuriga. Nähakse ette, et edaspidi säilitavad liikmesriigid kogu asjaomast teavet ja kontrolliandmeid riiklikul veebisaidil ning seda säilitatakse teabe laadist sõltuvalt kas saidi avalikul või turvatud osal, millele komisjonil, agentuuril ja teistel liikmesriikidel on kaugjuurdepääs. See lihtsustab ja kiirendab tunduvalt kõigi kontrollisüsteemiga tegelevate ametnike juurdepääsu andmetele, samal ajal täidetakse kõiki olemasolevaid konfidentsiaalsuse ja isiklike andmete kaitsega seonduvaid kohustusi.

Koostöö tugevdamiseks on samuti vaja muuta 2007. aastal tegevust alustanud Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuuri volitusi, kellel endal ei ole siiani mingit tegelikku võimu ühise kalanduspoliitika eeskirjade kontrollimiseks ja rakendamiseks. Seepärast hõlmavad agentuuri volitused edaspidi riikliku kontrollisüsteemi auditite ja kontrolli läbiviimist ning ta ülesandeid laiendatakse liikmesriikide vahelise koostöö organiseerimiseni kontrolli ja inspekteerimise kõigis etappides kuni jaemüüjani välja. Lisaks võiks Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuur abistada liikmesriike nende kontrollisüsteemide parandamisel. Selleks võiks ta läbi viia kontrolliandmete riskianalüüse ja andmete vastavuse kontrolle. Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuurile antakse võimalus moodustada erakorraline üksus, kui tehakse kindlaks, et ühisele kalanduspoliitikale on tekkinud tõsine oht, millele muul viisil ei ole võimalik adekvaatselt reageerida. Kalanduskontrolli agentuur mängib juhtivat rolli ka ELi integreeritud mereseirevõrgustiku arendamisel, tehes oma andmed kättesaadavaks teistele ELi institutsioonidele ja asutustele.

Komisjoni kavandatud meetmed:

õigusliku raamistiku lihtsustamine ja ratsionaliseerimine;

hoiatavate ja ühtlustatud sanktsioonide kehtestamine (sh karistuspunktide süsteemi loomine);

liikmesriikide omavahelise koostöö ja komisjoniga tehtava koostöö parandamine;

Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuuri (CFCA) volituste läbivaatamine.

3.3. Ühise kalanduspoliitika eeskirjade tõhus kohaldamine

Liikmesriikide, komisjoni ja Ühenduse Kalanduskontrolli Agentuuri rolli ja vastutuse selge määratlemine on samuti reformi eesmärk. See on tähtis menetluste ratsionaliseerimiseks, asendamisest hoidumiseks ja selle tagamiseks, et komisjon saaks tegelda oma põhitegevusega, ühise kalanduspoliitika eeskirjade rakendamise kontrolliga liikmesriikides ega peaks enam vastu võtma haldusalaseid üksikotsuseid. Lisaks tuleb tugevdada komisjoni suutlikkust tagada, et liikmesriigid järgiksid ühenduse õigusakte. Selleks peab komisjonil olema võimalik sekkuda tõhusalt ja proportsionaalselt, juhul kui puudujäägid mõnes liikmesriigis ohustavad ühise kalanduspoliitika ühetaolist kohaldamist.

Komisjoni inspektoritele antakse samad volitused kui riiklikele inspektoritele. Kavandatud kontrollidele lisaks võivad nad kontrolle läbi viia omal algatusel ilma ette teatamata. Komisjonile tahetakse anda võimalus läbi viia sõltumatuid kontrolle ja auditeid liikmesriikide kontrollisüsteemide suhtes eelkõige juhul, kui on põhjust uskuda, et ühise kalanduspoliitika eeskirjade kohaldamisel on ette tulnud rikkumisi.

Kui selliste meetmetega avastatakse rikkumisi, antakse asjaomasele liikmesriigile võimalus võtta järelmeetmeid puudujääkide ja rikkumiste kõrvaldamiseks. Selleks võib komisjon koos asjaomase liikmesriigiga koostada konkreetse tegevuskava, et kindlaks teha olukorra parandamiseks vajalikud meetmed.

Kui on tõsiseid märke sellest, et liikmesriik ei võta asjakohaseid meetmeid pärast kalapüügivõimaluste ammendamist, mis võib põhjustada tõsist ohtu kalavarude kaitsele, võib komisjon sulgeda asjaomase püügipiirkonna omal algatusel pärast liikmesriigiga konsulteerimist.

Lõpetuseks tuleb märkida, et kõnealuse reformiga kehtestatakse tõhusad meetmed, mis võimaldavad komisjonil tagada, et liikmesriigid järgivad ühisele kalanduspoliitikale vastavaid kohustusi. Nõrga haldustegevuse korral on võimalik rakendada finantsmeetmeid, näiteks peatada Euroopa Kalandusfondist antav abi või ühenduse panus liikmesriikide kontrollikulutustesse. Kui liikmesriik on püüdnud rohkem, kui talle on kvoodiga ette nähtud, peab komisjonil olema õigus kvoodist rohkem püütud kogused maha arvata järgmiste aastate kvoodist, lisades hoiatava karistusfaktori, või mitte lubada kvootide ülekandmist või vahetamist. Erakorraliste meetmete pakett on mõeldud juhtumiteks, mil kalavaru kaitse on tõsiselt ohustatud, sinna kuulub näiteks püügitegevuse peatamine või kala ja kalatoodete lossimise või turuleviimise keelustamine.

Komisjoni kavandatud meetmed:

komisjoni ja komisjoni inspektorite volituste uuesti määratlemine ja tugevdamine;

tegevuskavad ühise kalanduspoliitika paremaks rakendamiseks liikmesriikides, kus esineb puudusi;

suurendada komisjoni võimalusi püügipiirkonna sulgemiseks;

võimalikud finantsmeetmed liikmesriikide suhtes, kui haldusmeetmed ei ole piisavad;

rohkem painduvust, et komisjonil oleks võimalik kvoote vähendada ning keelduda kvootide ülekandmisest ja vahetamisest, kui haldusmeetmed ei ole piisavad;

erakorraliste meetmete pakett.

4. Konsulteerimine sidusrühmadega

Ettepaneku ettevalmistamise käigus konsulteeriti laialdaselt liikmesriikide ja sidusrühmadega, et saada teada nende arvamust reformi vajalikkuse kohta. Neid küsimusi arutati liikmesriikidega kalandusosakondade peadirektorite töörühma kohtumisel 15. jaanuaril 2008 ja kalandusministrite mitteametlikul kohtumisel 18. veebruaril 2008. Liikmesriigid toetasid üldiselt komisjoni analüüsis esitatud seisukohta praeguse olukorra ja põhimõttelise muudatuse vajalikkuse kohta. Piirkondlike nõuandekomisjonide (RACs) ning kalanduse ja vesiviljeluse nõuandekomitee (ACFA) esindajatega konsulteeriti ühepäevasel seminaril 10. aprillil 2008. Lisaks toimusid mitmed kohtumised liikmesriikide kalanduskontrolli ekspertidega 2008. aasta veebruaris, aprillis ja mais.

2008. aasta veebruarist maini viidi läbi avalik arutelu internetis, et kaasata avalikkust ja võimaldada kõigil huvitatud isikutel arutelus osaleda, eelkõige et hinnata reformi mõju ettevõtjatele ja haldajatele. Saadi 25 ettepanekut paljudelt erinevatelt sidusrühmadelt, sealhulgas tööstussektoris tegutsevatelt ühingutelt, kaluritelt, tootjatelt, kalanduskontrolli tehnoloogia sidusrühmadelt, valitsusvälistelt organisatsioonidelt (NGOs) ja üksikisikutelt. See komisjoni algatus ja selle peaeesmärgid pälvisid osalejate laialdase heakskiidu ning paljud tegid väärtuslikke ja uuenduslikke ettepanekuid. Kõik olid nõus sellega, et kontrollisüsteemi on vaja reformida, ning kinnitasid, et reformile üldhinnangu andmisel pakuvad peamist huvi eesmärgid, mis komisjon on püstitanud konsultatsioonidokumendis.

5. REFORMI EELDATAVAD MÕJUD JA AJALISED PIIRID

Kavandatav reform loob tõeliselt ülemaailmse ja integreeritud ühise kalanduspoliitika kontrollisüsteemi, kuna see hõlmab kõiki kontrollitavad valdkondi, nö võrgust taldrikuni. Selle tulemuseks ei ole mitte ainult standardsemad riiklikud kontrollimenetlused ja kalavarude haldamise ja kontrollimise mahu paranemine, vaid see toob täiendavalt kaasa ühenduse kalalaevastiku teatava vajaliku struktuurilise kohandamise, et viia see vastavusse võimalustega, mida pakuvad pikaajalise seadusliku kalapüügi võimalused. Reform soodustab ELi tasandil võrdsete võimaluste kehtestamist, mida tungivalt soovitavad nii liikmesriigid kui ka kalandussektor. Kuna tulevane kontrollisüsteem panustab seadusliku kalapüügi tagamisesse, sunnib kvootide puudus turujõudusid vähendama laevastikku, kuni see saavutab taseme, mis võimaldab ülejäänud laevadel elatist teenida seaduslikke kalapüügivõimalusi kasutades. See purustab suletud ringi, kus kalalaevad peavad püüdma liigselt kala majanduslikuks püsimajäämiseks, nagu eespool märgitud. Pikema aja jooksul toob kalalaevastiku kohandamine kaasa ka kontrolli- ja seirekulude vähenemise, kuna rikkumisi esineb harvem, sest kalalaevastik on võimeline saama piisavat majanduslikku kasu seadusliku püügiga.

Lisaks vähendab uus kontrollisüsteem tunduvalt nii tööstuse kui ka asutuste halduskoormust, kuna sellega lihtsustatakse nii tööstuse kui ka kontrolliasutuste teatamiskohustusi. Samuti lihtsustab ja parandab see liikmesriikide andmetöötlust, kuna tulevikus põhineb andmetöötlus põhiliselt elektroonilistel süsteemidel.

Kalapüük vähesemal määral, lubatud kogupüügi piires, toob keskkonnale märkimisväärset kasu kalavarude püügikoormuse seisukohast. Taastuvate kalapopulatsioonide suuruse kasv toob kaasa ka kalapopulatsioonide ja saagi ealise kasvu. Kuna komisjonil on edaspidi võimalik kiiremini ja paremini reageerida puudujääkidele, eelkõige püügikvoote ületava püügi korral, siis muutub vähem tõenäoliseks ka keskkonnale vastutustundetu kalastamisega kahju tekitamine. Lisaks saavad teadlased reformi kõrvaltoimena palju lühema aja jooksul usaldusväärsemaid andmeid, mis võimaldab neil anda paremaid teadusnõuandeid, mille tagajärjel võetakse vastu paremaid ja kiiremaid haldusotsuseid. Kuna see toob kaasa biomassi suurenemise ja seega ka rohkem ja paremaid kalapüügivõimalusi keskpikas ajavahemikus, peaks uue ja tervikliku kontrollisüsteemi tulemusena paranema nii keskkonna kui ka majanduse olukord. Üldisel kasul on tõenäoliselt ka tugev kaasmõju suurenenud tööhõive näol, eelkõige töötlemis- ja allsektorites. See aitab taastada sidusrühmade ja üldsuse usalduse ühisesse kalanduspoliitikasse.

6. Järeldus

Pidev ülepüük ja ühise kalanduspoliitika eeskirjade eiramine viimastel aastakümnetel on viinud dramaatilise olukorrani, mida iseloomustavad kahanenud kalavarud ja asjaomase sektori nõrgad majandustulemused. Praeguseid probleeme, mille on põhjustanud eeskirjade eiramine, selle tõttu kalavarudele tekitatud kahju ning majandusliku ja sotsiaalse stabiilsuse puudumist tunnistavad nii liikmesriigid kui ka kalandussektor, kes mõlemad üldjoontes toetavad kehtiva süsteemi reformimist. Ehkki reform nõuab mõningaid struktuurseid kohandusi kohaldamise esimestel aastatel, toob see kaasa kalandusstruktuuride tõhusamaks muutumise kaugemas tulevikus. Kontrollisüsteemi suurem selgus ja järjepidevus ning sellega seotud eri osaliste rollide selgitamine ja standardimine suurendab läbipaistvust. Selle tulemusena laieneb kalatööstuse ja tarbijate toetus ning suureneb nende usaldus, mis on ühise kalanduspoliitika eduks vajalik. Üldsuse suurem usaldus ühise kalanduspoliitika kui sellise vastu mõjutab omakorda tarbijate käitumist ja usaldust, kuna nad veenduvad veel rohkem selles, et ostavad säästvalt toodetud kaupa.

Kokkuvõtteks võib öelda, et kõikehõlmav ja sidus kontrolli- ja inspekteerimissüsteem toob märkimisväärset kasu kõigil tasanditel nii keskkonnale kui ka kõigile sidusrühmadele. Selline süsteem tagab võrdsed võimalused kõigile kogu ühenduses. Seetõttu kutsub komisjon nõukogu ja Euroopa Parlamenti üles toetama kavandatud reformi vastavalt käesolevale teatisele. Samuti kutsub komisjon kõiki Euroopa institutsioone ja sidusrühmi üles koostööle kõnealuste probleemide lahendamisel.[pic][pic][pic]

[1] KOM (2007) 167.

[2] Eriaruanne nr 7/2007.

[3] Eriaruanne nr 7/2007.

[4] KOM (2005) 535.

[5] KOM (2007) 602.