EUROOPA KOMISJON Brüssel,29.9.2021 COM(2021) 599 final KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE DIREKTIIVI 2012/18/EL (OHTLIKE AINETEGA SEOTUD SUURÕNNETUSE OHU OHJELDAMISE KOHTA) RAKENDAMISE JA TÕHUSA TOIMIMISE KOHTA AJAVAHEMIKUL 2015–2018



SISUKORD Sissejuhatus 1.Liikmesriikide aruannete kokkuvõte 1.1.Käitiseid käsitlev statistika 1.1.1.Käitiste arv 1.1.2.Käitisevälised hädaolukorras toimimise plaanid 1.1.3.Üldsuse teavitamine 1.1.4.Inspekteerimine 1.1.5.Kasutamise keelamine, karistused ja muud sunnivahendid 1.2.Suurõnnetuste statistika 2Edasised sammud tööstusõnnetuste vältimise parandamiseks 3Järeldused



Sissejuhatus Ohtlike ainetega seotud suurõnnetused kujutavad endast märkimisväärset ohtu inimestele ja keskkonnale. Sellised õnnetused põhjustavad sageli ka olulist majanduslikku kahju ja takistavad kestlikku majanduskasvu. Samal ajal mängivad kemikaalid, mida leidub peaaegu igas seadmes, mida kasutame, olulist rolli enamikus meie igapäevastes tegevustes, aidates suurendada meie heaolu, kaitsta meie tervist ja julgeolekut või lahendada innovatsiooni kaudu uusi probleeme. Kaasnevate riskide minimeerimiseks on vaja võtta meetmeid, et ennetada ohtlike ainetega seotud suurõnnetusi ning tagada asjakohane valmisolek ja ennetustegevus ning reageerimine, kui selline õnnetus siiski juhtub. Teatises „Euroopa roheline kokkulepe“ on öeldud, et komisjon tõhustab koostööd liikmesriikidega tööstusõnnetuste tõhusamaks ennetamiseks. Peale selle on komisjon teatanud nullsaaste tegevuskavas, et ta tugevdab veelgi oma toetust liikmesriikidele, näiteks käitistega seotud riskide hindamisel, et tõhustada ennetusmeetmeid, ja võimalike õnnetuste tagajärgede hindamisel. Direktiivis 2012/18/EL (ohtlike ainetega seotud suurõnnetuste ohu ohjeldamise kohta, edaspidi „Seveso III direktiiv“) on ette nähtud asjakohane riskijuhtimismeetmete raamistik, et vältida suurõnnetusi ja piirata nende tagajärgi. Tegemist on Seveso õiguse viimase õigusaktiga, mis jõustus 1. juunil 2015. Võrreldes oma eelkäijatega sisaldab see karmimaid sätteid üldsuse kaasamise ja teavitamise, maakasutuse planeerimise ja õiguskaitse kättesaadavuse kohta ning rangemaid inspekteerimisstandardeid, et tagada ohutuseeskirjade tõhus rakendamine. Liikmesriigid esitavad kooskõlas artikli 21 lõikega 2 komisjonile iga nelja aasta järel aruande direktiivi rakendamise kohta. Käesolevas aruandes on kokku võetud teave ajavahemiku 2015–2018 kohta, mille liikmesriigid on esitanud kooskõlas artikliga 29 (Ühendkuningriik oli siis veel Euroopa Liidu liige).

Aruanne koosneb kahest osast. -I osas võetakse kokku liikmesriikide teave Seveso direktiivi rakendamise kohta. Punkt 1.1 hõlmab teavet, mille kogumiseks kasutati küsimustikku, kus keskenduti varem kindlaks tehtud probleemsetele valdkondadele. Selle kokkuvõtte eesmärk on hinnata direktiivi rakendamise taset ning teha kindlaks kõrvaldamist vajavad puudused. Seda täiendab punkt 1.2, kus on esitatud õnnetusi käsitlevad andmed, mis on saadud Euroopa Komisjoni Teadusuuringute Ühiskeskuse suurõnnetuste büroo hallatava andmebaasi eMARS analüüsi tulemusel. -II osas kirjeldatakse meetmeid, mida komisjonil on kavas liikmesriikidega koostöö tegemiseks edasi arendada, et veelgi parandada tööstusõnnetuste vältimist, sealhulgas tegeledes rakendamispuudustega. Nii nagu eelmiste hindamiste puhul, sõlmis komisjon liikmesriikide esitatud aruannete ja muude asjakohaste andmete analüüsimiseks lepingu välise teenuseosutajaga. Töövõtja koostatud aruandes on üksikasjalikult analüüsitud esitatud teavet, sealhulgas liikmesriikide lõikes, ja muud kättesaadavat teavet. 28 liikmesriigi täielikud aruanded, küsimustik ja varasemate aruandeperioodide aruanded on üldsusele kättesaadavad. 1.Liikmesriikide aruannete kokkuvõte Kõik 28 liikmesriiki esitasid komisjonile oma iga nelja aasta järel esitatava aruande ajavahemiku 2015–2018 kohta. 1.1.Käitiseid käsitlev statistika 1.1.1.Käitiste arv Liikmesriigid teatasid kokku 11 776 käitisest, mis kuulusid 2018. aastal Seveso III direktiivi kohaldamisalasse (vt joonis 1). Seda on rohkem (479 võrra) kui eelmisel aruandeperioodil (2012–2014), mille lõpuks oli teatatud 11 297 käitisest. Suurem osa neist käitistest asus Saksamaal (31 %), Prantsusmaal (11 %), Itaalias (8 %), Ühendkuningriigis (8 %), mis oli vaatlusalusel aruandeperioodil veel ELi liikmesriik, ja Hispaanias (7 %). Kõrgema tasandi käitiste ja madalama tasandi käitiste osakaal püsis aruandeperioodil peaaegu muutumatuna: vastavalt 43 % (5 090 käitist) ja 57 % (6 686 käitist).

Nagu on näha joonisel 2 , suureneb direktiiviga hõlmatud käitiste arv aeglaselt, kuid järjepidevalt. Selle puhul tuleb arvesse võtta asjaomasel ajavahemikul aset leidnud kolme ELi laienemisvooru (2004., 2007. ja 2013. aastal) ning ohtlike ainete arvu suurenemist Seveso III direktiivi alusel pärast Seveso II direktiivi muutmist 2012. aastal. Andmeid madalama tasandi käitiste kohta hakati esitama alles alates aruandeperioodist 2009–2011. Peaaegu 45 % käitistest tegeletakse neljaga neist tegevusaladest, millest lähtutakse Seveso käitiste liigitamisel: (1)üldine kemikaalide tootmine ja turustamine (1 850 käitist =15,1 %); (2)elektrienergia tootmine, tarnimine ja jaotamine (1 606 käitist = 13,2 %);

(3)kütuse ladustamine (1 190 käitist = 9,8 %); (4)jae- ja hulgimüük (930 käitist = 7,6 %). 1.1.2.Käitisevälised hädaolukorras toimimise plaanid Seveso III direktiivi artikli 12 kohaselt peavad käitajad esitama pädevatele asutustele teabe, mida need asutused vajavad kõrgema tasandi käitistele käitiseväliste hädaolukorras toimimise plaanide koostamiseks. Sellised plaanid on tähtsad, et reageerida suurõnnetustele kiiresti ja koordineeritult, ning neil on oluline roll õnnetuste mõju minimeerimisel. Plaanid tuleb läbi vaadata ja neid tuleb katsetada vähemalt iga kolme aasta tagant. 1.1.2.1. Käitiseväliste hädaolukorras toimimise plaanide koostamine Nagu on näha joonisel 3 , oli andeperioodi lõpuks käitiseväline hädaolukorras toimimise plaan koostatud enamiku kõrgema tasandi käitiste jaoks. Ajavahemiku 2015–2018 lõpus oli see plaan keskmiselt 91 %-l kõrgema tasandi käitistest. 4 % käitistest ei olnud seda plaani põhjusel, et pädevad asutused olid otsustanud Seveso III direktiivi artikli 12 lõike 8 põhjal, et ohutusaruandes sisalduvat teavet arvesse võttes ei ole plaani esitamise nõue kohaldatav. Pädevad asutused põhjendasid käitisevälise hädaolukorras toimimise plaani puudumist kõige sagedamini sellega, et nende hinnangul ei ulatu suurõnnetuse tagajärjed väljapoole käitise territooriumit ja/või ei kujuta endast võimalikku ohtu inimeste tervisele ja keskkonnale. Teise põhjendusena toodi välja see, et teatavatel juhtudel olid õnnetuse stsenaariumid hõlmatud muude hädaolukorrale reageerimise kavadega (nt kavad merel ja rannikul esinevate hädaolukordade jaoks või pädeva tuletõrjeüksuse reageerimiskava). Ülejäänud 5 %-l kõrgema tasandi käitistest (st üle 200 ELi kõrgema tasandi käitise) hädaolukorras toimimise plaani ei olnud, mis tähendab seda, et Seveso III direktiivi sätteid ei ole järgitud. See on siiski edasiminek võrreldes eelmise aruandeperioodiga, mil kõnealust kava ei olnud 12 %-l kõrgema tasandi käitistest. 1.1.2.2.Käitiseväliste hädaolukorras toimimise plaanide katsetamine ja läbivaatamine Mis puudutab Seveso III direktiivi artikli 12 lõiget 6 ja liikmesriikide kohustust tagada käitiseväliste hädaolukorras toimimise plaanide läbivaatamine, katsetamine ja vajaduse korral ajakohastamine sobiva aja järel, kuid vähemalt kord kolme aasta jooksul, siis aruandeperioodil 2015–2018 on täheldada olukorra mõningast paranemist võrreldes eelmiste aruandeperioodidega. Aruandeperioodil 2006–2008 vaadati läbi ja katsetati 60 % neist plaanidest, ajavahemikul 2009–2011 suurenes selliste plaanide osakaal 73 %-ni ja 2014. aasta lõpuks jõudis see 75 %-ni. Aruandeperioodil 2015–2018 katsetati 5 090st kõrgema tasandi käitisest 77 %-s hädaolukorras toimimise plaani. Komisjon märgib, et olukord on liikmesriigiti erinev: kui enamik liikmesriike järgib täielikult Seveso III direktiivi sätteid käitiseväliste hädaolukorras toimimise plaanide katsetamise ja läbivaatamise kohta, siis mõnes liikmesriigis on mittejärgimise tase väga kõrge. Liikmesriikide esitatud teave on ära toodud joonisel 4 . 1.1.3.Üldsuse teavitamine Vastavalt artikli 14 lõikele 1 peavad liikmesriigid tagama, et V lisas osutatud teave on üldsusele pidevalt kättesaadav, ka elektrooniliselt.

17 liikmesriiki hoiavad teavet kõigi käitiste kohta pidevalt kättesaadavana, sealhulgas elektrooniliselt, ja vajaduse korral ajakohastavad seda. Ülejäänud 11 liikmesriiki ei järginud artikli 14 lõiget 1 täielikult, ehkki kõnealune teave tehakse üldsusele taotluse korral kättesaadavaks. Liikmesriigid pidid teatama nende käitiste osakaalu, mille kohta direktiivi V lisas loetletud teavet ei hoita kättesaadavana. See teave on esitatud joonisel 5 . Joonis 5. Nende käitiste osakaal, mille kohta V lisas sätestatud teavet ei hoita pidevalt kättesaadavana Peale selle peavad liikmesriigid vastavalt artikli 14 lõikele 2 tagama kõrgema tasandi käitiste puhul, et isikud, keda suurõnnetus võib mõjutada, saaksid, ilma et nad peaksid seda taotlema, korrapäraselt teavet ohutusmeetmete ja suurõnnetuse korral käitumise kohta. Sellise teabe on teinud üldsusele kättesaadavaks 92 % kõrgema tasandi käitistest. Seda on 11 % rohkem kui aruandeperioodil 2012–2014, mil selle teabe tegi kättesaadavaks 81 % kõrgema tasandi käitistest. Teabe, mis esitati selle direktiivi rakendamise aspekti kohta, leiab jooniselt 6 . 1.1.4.Inspekteerimine Seveso III direktiivi artikli 20 kohaselt peavad liikmesriigid kehtestama inspekteerimissüsteemi ja inspekteerimisprogrammi kõigi käitiste jaoks. Kõrgema tasandi käitiseid tuleb inspekteerida iga 12 kuu tagant ja madalama tasandi käitisi iga 36 kuu tagant, välja arvatud juhul, kui kasutusele on võetud inspekteerimiskava, mis põhineb süstemaatilisel hindamisel. Vastavalt artikli 20 lõikele 5 tuleb asjaomaste käitistega seotud ohtude süstemaatilisel hindamisel aluseks võtta vähemalt asjaomaste käitiste võimalik mõju inimeste tervisele ja keskkonnale ning registreeritud andmed Seveso III direktiivi nõuete täitmise kohta. Nende kriteeriumidega tagatakse vähemalt samal tasemel tulemuslikkus kui iga aasta või iga kolme aasta tagant tehtavate inspekteerimistega. See säte hõlmab nii kõrgema kui ka madalama tasandi käitisi. Vajaduse korral võetakse arvesse ka muude liidu õigusaktide alusel toimunud inspekteerimiste asjakohaseid tulemusi. Pädevate asutuste poolt viimasel aruandeperioodil esitatud andmete põhjal inspekteeritakse enamikku kõrgema tasandi käitiseid kord aastas (3 556 käitist kokku 5 090st kõrgema tasandi käitistest, vt joonis 7 ). Ülejäänud käitiste puhul põhineb inspekteerimisprogramm, sealhulgas kohapealsete kontrollide sagedus, asjaomase käitise suurõnnetusohtlikkuse süstemaatilisel hindamisel. Joonis 7. Liikmesriikides inspekteeritud kõrgema tasandi käitiste osakaal Peaaegu kõiki madalama tasandi käitiseid (6 140 käitist kokku 6 686 madalama tasandi käitistest) kontrollitakse iga kolme aasta tagant (vt joonis 8 ). Ülejäänud käitiste puhul põhineb inspekteerimisprogramm, sealhulgas kohapealsete kontrollide sagedus, asjaomase käitise suurõnnetusohtlikkuse süstemaatilisel hindamisel. Joonis 8. Liikmesriikides inspekteeritud madalama tasandi käitiste osakaal





1.1.5.Kasutamise keelamine, karistused ja muud sunnivahendid Seveso III direktiivi artikli 19 alusel peab liikmesriik keelama mis tahes käitise käitamise, kui käitaja võetud meetmetes suurõnnetuse vältimiseks ja selle tagajärgede leevendamiseks on tõsiseid puudujääke, muu hulgas tõsiseid puudujääke inspekteerimisaruandes vajalikuks peetud meetmete võtmisel. Peale selle on artiklis 28 sätestatud, et liikmesriik peab määrama kindlaks karistused, mida kohaldatakse Seveso III direktiivi kohaselt vastu võetud siseriiklike õigusnormide rikkumise korral. Karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. Enamik liikmesriike ei teatanud ühestki käitamiskeelust, mis oleks väljastatud põhjusel, et käitaja võetud meetmetes suurõnnetuse vältimiseks ja selle tagajärgede leevendamiseks oleks olnud aruandeperioodil tõsiseid puudujääke (vt joonised 9 ja 10 ). Aruandeperioodil registreeriti kokku 8 207 sunnimeedet. Suurimast arvust juhtumitest teatasid Madalmaad (4 023) ja Rumeenia (3 586). Mõni liikmesriik esitas andmeid rakendatud sanktsioonide kogusumma kohta (nt Slovakkias 25 250 eurot ja Lätis 6 335 eurot). Üldjuhul eelistatakse täitemeetmetele parandusmeetmeid, nagu hoiatuste esitamine. Tihedam koostöö käitajatega toimib üldiselt hästi, seega on sunnimeetmed ja karistused enamasti erand. 1.2.Suurõnnetuste statistika Suurõnnetuste arv on üks peamiseid näitajaid, mille abil mõõta Seveso III direktiivi üldist tulemuslikkust suurõnnetuste ja nende kahjuliku mõju minimeerimisel. Artikli 18 kohaselt peavad liikmesriigid teatama komisjonile oma territooriumil toimunud suurõnnetustest, mis vastavad VI lisas sätestatud kriteeriumidele. Ajavahemikus 2000–2018 registreeriti andmebaasis eMARS 518 õnnetust. Neist 518 õnnetusest 442 (85 %) on määratletud Seveso III direktiivi VI lisas kindlaks määratud kriteeriumidele vastavate suurõnnetustena. Nagu on näha joonisel 11 , on suurõnnetuste arv olnud viimastel aastatel stabiilne, hoolimata Seveso III direktiiviga hõlmatud käitiste arvu suurenemisest. Kontrollitud andmete põhjal toimus 2005.–2015. aastal kokku 11 776 käitise puhul, mille suhtes kohaldatakse direktiivi nõudeid, aastas alla 25 õnnetuse. Arvestades ELis toimuvat väga kiiret industrialiseerimist, on järgmistest andmetest näha, et Seveso III direktiiv aitab oluliselt kaasa suurõnnetuste sageduse vähendamisele. Samuti peetakse direktiivi laialdaselt tööstusõnnetustealase poliitika võrdlusaluseks ja see on olnud eeskujuks õigusaktide koostamisel paljudes riikides üle kogu maailma.

Kuigi viimastel aastatel on kemikaalidega seotud suurõnnetustes hukkunute arv olnud võrdlemisi väike, oli alles hiljuti – 2014. ja 2015. aastal – surmajuhtumeid oluliselt rohkem, mis osutab sellele, kui tähtis on säilitada kemikaalidega seotud õnnetuste ohu valguses valvsus (vt joonised 12 ja 13 ).

Joonis 13. Väljaspool käitist ja käitises saadud vigastuste arv aastatel 2000–2018 Kogu ajavahemiku 2000–2018 vältel kasutati neist VI lisas sätestatud kuuest kriteeriumist, mille kohaselt suurõnnetusest tuleb teatada komisjonile, kõige sagedamini järgmisi kriteeriumeid, mis on jäänud samaks: -asjaomaste ohtlike ainete kogus; -inimestele tekitatud vigastused; -varale tekitatud kahju. Kui rääkida asjassepuutuvast tööstustegevusest, siis kogutud andmetest on näha, et suurõnnetusi juhtub kõige enam kemikaalide tootmise sektoris (114 suurõnnetust) ning naftakeemia- ja naftarafineerimissektoris (105 suurõnnetust) (vt joonis 15 ). 2Edasised sammud tööstusõnnetuste vältimise parandamiseks Andmetest, mille liikmesriigid on esitanud Seveso III direktiivi rakendamise kohta, saab kasulikku teavet, et teha kindlaks meetmed, mis on vajalikud selleks, et veelgi parandada tööstusõnnetuste vältimist. Sellega seoses on kindlaks tehtud kolm peamist sammu, mis võimaldavad asjakohaselt hinnata direktiivi kohaldamisala: 1.parandada direktiivi rakendamist ja järgimist; 2.parandada ja ühtlustada aruandlust;

3.tõhustada liikmesriikide ja komisjoni vahelist saadud kogemuste ja heade tavade vahetamist. Seveso III direktiivi rakendamise ja järgimise parandamine Seveso III direktiiv tuli võtta liikmesriikide õiguskorda üle 1. juuniks 2015. Kuna 16 liikmesriiki ei võtnud direktiivi üle õigeks ajaks, algatas komisjon ajavahemikul 2015–2017 seoses ülevõtmismeetmetest teatamata jätmisega rikkumismenetlused. Hiljem, pärast ülevõtmismeetmetest teatamist, kõik menetlused lõpetati. Komisjon on ka tähelepanelikult jälginud direktiivi nõuetekohast ülevõtmist. Ülevõtmisprobleemid avastati 16 liikmesriigis ja nende lahendamiseks on algatatud või algatatakse rikkumismenetlused. Kuigi olukord kokkuvõttes aasta-aastalt paraneb, nagu on näha liikmesriikide aruannete analüüsist, on komisjon kindlaks teinud teatavad puudused (nt käitiseväliste hädaolukorras toimimise plaanide ja üldsuse teavitamise puhul) ning ta kavatseb uurida direktiivi mittejärgimise põhjuseid. Kui puudused, mis suurendavad õnnetuste ohtu ja seega pärsivad direktiivi eesmärkide saavutamist, on pigem struktuursete kui ühekordsete probleemide tulemus, kaalub komisjon vajaduse korral rikkumismenetluse algatamist. Aruandluse parandamine ja ühtlustamine Komisjon jätkab tööd, et parandada ja ühtlustada aruandlusprotsessi ning maksimeerida koostoimet, ühendades omavahel eri andmebaasid, mis sisaldavad andmeid tööstuskäitiste kohta. Selle eesmärk on parandada liikmesriikide esitatavate andmete asjakohasust ja kvaliteeti, vähendades samal ajal halduskoormust. Esiteks soovib komisjon täiustada suurte tööstusõnnetuste andmebaasi (eMARS ), mis praegu sisaldab piiratud teavet ulatuslikumate ja pikemaajaliste sotsiaal-majanduslike tagajärgede kohta (nt hävinud või kahjustatud vara, pikaajaline keskkonnakahju, töö kaotus, mainekahju, pikaajaline mõju ümbruskonnale), kuna esitatav teave on tavaliselt seotud otsese mõjuga (nt vigastused ja surmajuhtumid). Õnnetuste sotsiaal-majandusliku ja keskkonnamõju üksikasjalikum hindamine on oluline selleks, et paremini leevendada suurte tööstusõnnetuste pikaajalisi tagajärgi. Teiseks soovib komisjon parandada teatamist ohtlikest olukordadest. Need on vahejuhtumid, kus vara ei saanud kahjustada ega inimesed vigastada, kuid kus see oleks võinud kergesti juhtuda. Seepärast on see väärtuslik teabeallikas saadud kogemuste jagamiseks üle kogu ELi. Kolmandaks on aruanded viimaste aastate suurte tööstusõnnetuste kohta tõenäoliselt puudulikud, kuna täielik kohtulik uurimine võtab aega ja praeguses aruandlussüsteemis on keeruline ette näha kaheetapilist aruandlust. Aruandlussüsteemi tuleks tulevikus täiustada, et hõlbustada kaheetapilist aruandlust, kasutades 1) lühikest esialgset aruannet, mis esitatakse kohe pärast õnnetuse toimumist, ja 2) täielikku aruannet, mis esitatakse siis, kui kogu asjaomane uurimine on lõppenud. Lõpetuseks võimaldaks täiendavate statistiliste näitajate kasutuselevõtmine liikmesriikide aruandluses (nt inspektorite ja inspekteerimiste arv) jälgida paremini direktiivis sätestatud nõuete täitmist. See oleks oluline teave, eriti et saada kogemusi tööstusõnnetuste ärahoidmise parandamiseks, ning sellest oleks kasu ka nullsaaste integreeritud seire- ja väljavaateraamistikus. Liikmesriikide ja komisjoni vahelise teabevahetuse tõhustamine Töö suurte tööstusõnnetuste ja inspekteerimiste käigus saadud kogemustega on oluline, et säilitada ohutuskultuur kogu Euroopa Liidu tööstuses ning parandada õnnetuste vältimist ja leevendamist. Komisjon täidab tööstusõnnetuste vältimise valdkonnas olulisi ülesandeid: eelkõige analüüsib tööstusõnnetusi, toetab liikmesriike riskide ja tagajärgede analüüsimisel, juhib inspekteerimise tehnilist töörühma ja pakub inspekteerimisvahendeid. Seda tööd tuleb jätkata ja tõhustada, et saavutada Euroopa rohelises kokkuleppes kindlaks määratud eesmärgid. Käesolevas aruandes vaadeldud ajavahemikul tegi komisjon liikmesriikidega tihedat koostööd, et vajaduse korral edendada nende suutlikkuse suurendamist ning määrata kindlaks raamistik meetmete jaoks, mida rakendada tööstusõnnetuste vältimise parandamiseks. Lähiaastail võib see koostöö hõlmata täiendavat tuge ohtlikest olukordadest teatamisel, pikaajalise mõju käsitlemisel aruandluses ning õnnetuste sotsiaal-majandusliku ja keskkonnamõju mõistmise edendamisel. Järkjärguline areng kemikaalidega seotud riskide juhtimise valdkonnas (nt väga ohtlike ainete kindlaksmääramine, olulise kasutuse kriteeriumide määratlemine, ettepanek usaldada komisjonile ülesanne teha liikmesriikides auditeid), mida on oodata Euroopa rohelise kokkuleppe, eelkõige selle nullsaaste tegevuskava ja seonduva kestlikkust toetava kemikaalistrateegia rakendamisel, parandab veelgi teadmisi, mis on vajalikud tööstusõnnetuste paremaks vältimiseks. 3Järeldused Seveso III direktiivil, mis hõlmab umbes 12 000 käitist, kus võib esineda ohtlikke aineid, on oluline roll väga industrialiseeritud ELi juhtimisel nullsaaste eesmärgi poole tööstusõnnetuste vältimise kaudu. Ajavahemikul 2005–2015 toimus ELis aastas keskmiselt alla 25 suurõnnetuse ja nende õnnetuste mõju on olnud üha väiksem. Direktiivi peetakse laialdaselt tööstusõnnetustealase poliitika võrdlusaluseks ja see on olnud eeskujuks õigusaktide koostamisel paljudes riikides üle kogu maailma. Liikmesriikide aruannete analüüsimisel on näha, et võrreldes varasemate aruandeperioodidega on Seveso III direktiivi sätete rakendamine paranenud peaaegu kõigis valdkondades (üldsuse teavitamine, käitiseväliste hädaolukorras toimimise plaanide koostamine, vigastuste arv jne).