KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Taastuvate energiaallikate kasutuselevõttu käsitlev arenguaruanne

1. Sissejuhatus

Taastuvenergia direktiiviga 2009/28/EÜ (edaspidi „direktiiv”) kehtestati Euroopa raamistik taastuvenergia kasutamise edendamiseks ja püstitati taastuvenergia kasutuselevõtu kohustuslikud riiklikud eesmärgid, et suurendada 2020. aastaks taastuvenergia osakaalu energia lõpptarbimises 20 %-ni ja taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaalu transpordisektoris 10 %-ni. Need on majanduskasvu strateegia „Euroopa 2020” peamised eesmärgid, sest aitavad edendada Euroopa tööstusinnovatsiooni ja tehnoloogiaalast juhtpositsiooni ning vähendada heidet, parandada energiavarustuse kindlust ja vähendada sõltuvust energiaimpordist. Samuti nähakse direktiiviga ette taastuvenergia kasutamisega seotud haldusmenetluste lihtsustamine ja elektrivõrgu täiustamine, et parandada taastuvatest energiaallikatest toodetud elektri kättesaadavust. Direktiiviga kehtestati biokütuste ja vedelate biokütuste terviklik säästlikkuskava, mis sisaldab kohustuslikke järelevalve- ja aruandlusnõudeid. Kavale peavad vastama kõik biokütused, mida kasutatakse 10 % eesmärgi saavutamiseks ja mida toetatakse riiklikult.

Käesoleva aruande eesmärk on hinnata edusamme, mida liikmesriigid on piki kujunemiskõverat 2020. aasta eesmärkide suunas liikudes taastuvenergia edendamisel ja kasutamisel teinud, ning anda kooskõlas direktiiviga[1] aru ELis tarbitud biokütuste ja vedelate biokütuste säästlikkusest ja nende tarbimise mõjust. Hinnangus käsitletakse viimaseid suundumusi ja see põhineb viimastel Eurostati andmetel taastuvenergia kasutamise kohta (2009. ja 2010. aasta andmed), taastuvate energiaallikate kasutuselevõttu käsitlevatel liikmesriikide arenguaruannetel,[2] mis esitati komisjonile 2011. aastal, ning komisjoni enda või tema tellimusel tehtud uuringutel[3].

Nagu allpool üksikasjalikult kirjeldatud, jääb mulje, et algus oli ELi tasandil üldiselt tugev, kuid peamiseid taastuvenergia kasvu takistavaid tegureid kõrvaldati oodatust aeglasemalt ja teatavad liikmesriigid peavad tegema lisajõupingutusi. Riiklikest kavadest kõrvalekaldumine suurendab investorite õigusriski ning ületada tuleb takistused, mis oleks tulnud taastuvenergia direktiivi rakendamisega kõrvaldada, kuid mida ei ole veel kõrvaldatud. ELi ja liikmesriikide tasandil tuleb teha lisajõupingutusi, et lihtsustada haldusmenetlusi, muuta planeerimis- ja loamenetlused selgemaks ning edendada taristu arengut ja toimimist. Samuti tuleb võtta lisameetmeid, et taastuvenergia tootmist koheldaks elektrisüsteemi osana ja see liidetaks elektrisüsteemi. Praegu ELis valitsevad üldised majandustingimused ja järsud muudatused taastuvenergia toetuskavades (mis jällegi tekitavad õigusriski) toetavad järeldust, et liikmesriikide tasandil on vaja kujunemiskõvera järgimiseks ja eesmärkide saavutamiseks võtta lisameetmeid. Takistuste kõrvaldamine aitab oluliselt kaasa taastuvenergia kulutasuvale kasutuselevõtule ja ELi eesmärkide saavutamisele. Tehnoloogiaarendus ja kulude vähendamine on samuti väga tähtsad ning neid käsitletakse komisjoni tulevases teatises energiatehnoloogia ja ‑innovatsiooni kohta.

2. Edusammud taastuvenergia arendamisel

Enamikus liikmesriikides on taastuvenergia kasutamine taastuvenergia direktiivi ja taastuvenergia riiklikes tegevuskavades (edaspidi „kavad”) sätestatud riiklikke strateegiaid rakendades pärast komisjoni viimast arenguaruannet[4] märkimisväärselt kasvanud.

Taastuvenergia kasv valdkonniti ja üldiselt ELis (Eurostat)

20 liikmesriigis ja ELis tervikuna vastas taastuvenergia osakaal 2010. aastal riiklikes kavades 2010. aastaks võetud kohustustele või oli neist suurem ning ületas 2011.–2012. aastaks seatud esimest vahe-eesmärki[5].

Komisjoni tellimusel tehtud täiendav analüüs, milles modelleeriti praegusi poliitilisi algatusi ja erinevaid takistusi taastuvenergia arendamisel[6] (täiendavate üksikasjade kohta vt komisjoni talituste töödokument ja sellega seotud aruanne[7]), näitab siiski, et 2020. aasta väljavaated ei ole nii optimistlikud. Tuginedes üksnes juba kehtestatud strateegiatele ja võttes arvesse majanduskriisi, haldusmenetlustest ja taristust tulenevaid jätkuvaid takistusi ning poliitika ja toetuskavade järske muudatusi, hinnatakse analüüsis taastuvate energiaallikate kasutamise kasvu muude allikatega võrreldes tagasihoidlikuks. See tähendab, et kui liikmesriigid ei võta seatud eesmärkide saavutamiseks lisameetmeid, võivad investeeringud tulevikus väheneda või edasi lükkuda. Kuna investeeringu ettevalmistusaeg on kaheksa kuni kümme aastat, mõjutab iga praegune suurem investeerimiskatkestus suurel määral taastuvatest energiaallikatest energia tootmist tulevikus ja see on väga murettekitav. Seepärast peavad paljud liikmesriigid võtma eesmärkide saavutamise tagamiseks lisameetmeid.

Taastuvenergia kavandatud (sinine pidevjoon) ja hinnanguline (punane punktiir) kasutuselevõtt ELis

Seda järeldust kinnitavad elektrienergia, kütte- ja jahutus- ning transpordisektoris toimunud suundumused. 15 liikmesriiki ei saavutanud 2010. aastaks seatud soovituslikke eesmärke[8] seoses taastuvenergia osakaaluga elektritootmises. Transpordisektoris ei saavutanud 22 liikmesriiki 2010. aastaks seatud soovituslikku eesmärki 5,75 %[9].

Kütte- ja jahutussektoris eesmärgid (isegi soovituslikud) puuduvad ja alates 2005. aastast on kasv olnud aeglane. Lisaks näitab komisjoni tellitud analüüs, et kütte- ja jahutussektoris võib taastuvenergia osakaal lähiaastatel tegelikult kahaneda.

Suutmatus täita riiklikke kavasid on kõige ilmsem tuuleenergia sektoris. Liikmesriikide kavade kohaselt peaks tuuleenergia tootmisvõimsus olema 2020. aastal 213 GW (169 GW maismaa tuuleenergia ja 44 GW avamere tuuleenergia). Kava kohaselt tuleks avamere rajatistes toota 140 TWh elektrienergiat (umbes 12 miljonit naftaekvivalenttonni). Komisjoni analüüsi kohaselt ulatub avamere tuuleenergia tootmine liikmesriikide väheste jõupingutuste ja taristuprobleemide tõttu ilmselt paraku ainult 43 TWh-ni (3,7 miljonit naftaekvivalenttonni).

Avamere tuuleenergia kavandatud (sinine pidevjoon) ja hinnanguline (punane punktiir) kasutuselevõtt ELis

Hoolimata maismaa tuuleenergiatööstuse tugevast kasvust viimastel aastatel võib liikmesriikide kavatsus toota 354 TWh maismaa tuuleenergiat läbi kukkuda. Meetmete tugevdamiseks ja taristu täiustamiseks tuleb teha rohkem jõupingutusi, vastasel juhul võib juhtuda, et toodetakse hinnanguliselt ainult 210 TWh.

Maismaa tuuleenergia kavandatud (sinine pidevjoon) ja hinnanguline (punane punktiir) kasutuselevõtt ELis

Tuuleenergia tootmismaht võib seega olla loodetust väiksem. Kuigi liikmesriikide kavades on ette nähtud peaaegu 500 TWh tuuleenergia toomine, osutavad praegused suundumused ohule, et sellest saavutatakse ainult pool, st 253 TWh.

Ka kogu biomassi puhul on suundumus negatiivne, kuid mitte nii halb kui tuuleenergia puhul.

Biomassist toodetava energia kavandatud (sinine pidevjoon) ja hinnanguline (punane punktiir) maht ELis

Selles sektoris on tootmismahud siiski tunduvalt suuremad kui tuuleenergia või päikeseenergia sektoris. Kava kohaselt peaks tootmismaht olema 2020. aastal 104 miljonit naftaekvivalenttonni – kokku elektrienergia sektoris (232 TWh ehk 19 miljonit naftaekvivalenttonni) ja küttesektoris (umbes 85 miljonit naftaekvivalenttonni) – võrreldes 2020. aasta eeldatava tootmismahuga, mis on 86 miljonit naftaekvivalenttonni. Selline erinevus võib olla seotud tootmistsüklitega puidu-, paberimassi- ja paberitööstuses, mille jäätmed ja jäägid moodustavad olulise osa biomassiallikatest. Seda küsimust analüüsitakse põhjalikumalt biomassi ja säästlikkust käsitlevas komisjoni kavandatud aruandes[10].

Fotoelektrilise energia tootmise puhul on olukord ja ootused erinevad. Viimaste aastate tugev kasv on loonud ülejäägi ja see jätkub nii veel mõnda aega.

Fotoelektriliselt saadud energia kavandatud (sinine pidevjoon) ja hinnanguline (punane punktiir) maht ELis

Kui Hiina, India ja Ameerika Ühendriigid sisenesid uuele, ELilt algtõuke saanud ülemaailmsele fotoelektriliste süsteemide turule, aitas optimistlik ja turvaline ELi turg suurendada fotoelektriliselt saadud energia üldist tootmismahtu. Sellest tulenev ületootmine on tootmiskulusid märgatavalt alandanud. Paraku ei suudetud jäike riiklikke toetuskavasid üldiselt piisavalt kiiresti kohandada vähenevatele kuludele, kasvavale tulule ja üldise majanduskriisi ajal peaaegu ülemäära kiirele ja ulatuslikule rajatiste loomisele mõnes riigis. Selle tulemusel tehti paljudes riiklikes toetuskavades järske ja ettearvamatuid muudatusi, mis omakorda piirab investeeringuid, nii et tekib oht, et fotoelektriliselt saadud energia praegune ülejääk (46 TWh 35 TWh asemel) kaob ja 2020. aastaks tekib puudujääk (toetuskavade üle on põhjalikumalt arutletud järgmises punktis).

Biokütuseid (transpordisektoris tarbitud biomassi) käsitlev prognoos on sarnane üldist biomassi käsitleva prognoosiga: väike ülejääk kavandatud kujunemiskõverast väheneb ja kui lisameetmeid ei võeta, tekib puudujääk. Lisaks on komisjon teinud ettepaneku transpordisektoris taastuvenergia kasutamise 10 % eesmärki muuta; see eeldab seatud eesmärgi saavutamiseks toiduks mittekasutatavate lähteainete ulatuslikumat kasutamist. Kvaliteetse lähteaine (mis tekitab vähem kasvuhoonegaase kui toiduga seotud lähteaine) ulatuslikumal kasutamisel tuleb eesmärgi saavutamiseks kindlasti rakendada lisameetmeid.

Biokütuste kavandatud (sinine pidevjoon) ja hinnanguline (punane punktiir) kasutamine ELis

Eeltoodud andmetest võib järeldada, et uue taastuvenergia direktiivi kohase taastuvenergia kasutuselevõtu algus on üldiselt olnud ELis tugev nii valdkonniti kui ka tehnoloogia seisukohast. Tulevast arengut vaadates tundub siiski, et majanduskriis mõjutab praegu sarnaselt kõigile teistele majandussektoritele ka taastuvenergia sektorit, eelkõige selle kapitalikulu. See ning lisaks jätkuvad haldustakistused, edasilükatud investeeringud taristusse ja järsud muudatused toetuskavades tähendavad, et 2020. aasta eesmärkide saavutamiseks tuleb teha lisajõupingutusi.

Hinnates riikide tulemusi esialgsete vahe-eesmärkide saavutamisel, tuleb meeles pidada, et 2010. aasta kavad ja 2011.–2012. aastaks seatud vahe-eesmärgid on vaid selle kujunemiskõvera alguspunkt, mis muutub 2020. aastale lähenedes üha järsemaks. Kui 2009.–2010. aastal saavutatud kasvumäärad püsiksid 2020. aastani muutumatuna, siis ei suudaks 11 liikmesriiki tegelikult ikkagi oma eesmärki saavutada. On oht, et paljudes liikmesriikides praegu rakendatud strateegiad (peamiselt mitteoptimaalsed toetuskavad ja ebapiisav haldustakistuste kõrvaldamine) ei ole piisavad, et anda vajalik tõuge taastuvenergia kasutuselevõtuks ja saavutada 2020. aastaks seatud eesmärgid. Neid suundumusi mõjutab ka finantskriis, sest mitmes liikmesriigis on kasvanud kapitalikulu. Seega on vähekulukad meetmed, mis vähendavad halduskoormust ja suurendavad energiatõhusust (vähendades energia kogunõudlust ja suurendades seega taastuvenergia osakaalu), eesmärkide saavutamiseks isegi tähtsamad.

Riikide tulemuste kokkuvõte on esitatud I lisas.

3. Poliitikameetmed

Kuni ajani, mil Euroopas on loodud avatud ja konkurentsivõimeline ühtne energiaturg, kus turutõrked on kõrvaldatud ja võetakse arvesse väliskulusid, on taastuvenergia kasutuselevõtu kiirendamiseks vaja poliitikameetmeid (finantsmeetmed, reguleerivad meetmed, haldusmeetmed). Euroopa püüab ikka veel energiaturgu toimima saada. Turutõrked on muu hulgas killustunud turud, väike konkurents ja suured väliskulud, mis on seotud kliimamuutuste, keskkonnareostuse, energiavarustuse kindluse ja tehnoloogilise innovatsiooniga (ülekanduv mõju ja esimesena tegutseja eelised). Euroopa Liidus on turutõrgete tasakaalustamiseks kehtestatud palju poliitikameetmeid, sealhulgas toetuskavad, standardid ja haldusnormid, mis aitavad taastuvenergiat arendada.

Taastuvenergiat toetavad ELi otsemeetmed on muu hulgas ELi teadus- ja arendustegevuse kulutused ning heitkogustega kauplemise süsteemis olevate saastekvootide müügist saadava tulu eraldamine (edaspidi „NER300-programm”). Innovatiivsete tehnoloogialahenduste edendamise võimalusi tulevikus käsitletakse komisjoni peatses teatises energiatehnoloogia ja -innovatsiooni kohta. Lisaks jõuab kolmandasse etappi Euroopa peamine kliimamuutuste väliskulude arvessevõtmise vahend – Euroopa heitkogustega kauplemise süsteem. Siiani ei ole (madal) CO2-hind olnud investorite jaoks siiski piisavalt motiveeriv ja sellest ei ole saanud peamist tõukejõudu pikaajaliste investeeringute tegemiseks vähese CO2-heitega tehnoloogiasse.

Haldusmenetlused

Eelmises arenguaruandes[11] nimetati taastuvenergia suurema kasutuselevõtu oluliste takistustena loa- ja planeerimismenetlusi ning elektritaristu aeglast arendamist. Vastavalt taastuvenergia direktiivi artikli 13 lõikele 1 peavad liikmesriigid tagama, et kõik taastuvenergia tootmisega seotud loamenetlused on arusaadavad, proportsionaalsed, kooskõlastatud ja kiired ning et väiksemate ja detsentraliseeritud projektide puhul kohaldatakse lihtsustatud menetlust. Samuti peavad liikmesriigid direktiivi kohaselt andma aru nimetatud takistuste kõrvaldamisel tehtud edusammudest.

Liikmesriikide 2011. aasta arenguaruandeid[12] käsitlevas komisjoni analüüsis leiti, et haldustakistuste kõrvaldamisel tehtud edusammud on ikka veel vähesed ja aeglased. Paljude liikmesriikide aruannetes isegi ei käsitleta direktiivi artikli 22 lõikes 3 konkreetselt loetletud haldusreforme. Komisjon jätkab liikmesriikides kõnealuste takistuste kõrvaldamise uurimist ja algatab rikkumismenetluse, kui liikmesriik jätab meetmed võtmata.

Muret teeb aeglane edasiminek elektrooniliste avalduste, planeerimis- ja loa andmise otsuste tähtaegade ning läbipaistvate heakskiidumenetluste vallas. Taastuvenergia projektidele lubade andmiseks ja taotlejate abistamiseks on ikka veel vaid vähestel juhtudel määratud üksainus haldusorgan. Kavade avaldamisest alates on ainult Kreeka ja Portugal teatanud ühtse asutuse loomisest; vähestes liikmesriikides oli selline asutus juba varem olemas teatava tehnoloogia (nt tuuleenergia) jaoks või riigi mõnes piirkonnas (nt Saksamaal ja Rootsis). Ainult Taanis, Itaalias ja Madalamaades on kõikide projektide jaoks ühtne loa andmise süsteem. Need probleemid on eriti teravad kütte- ja jahutussektoris, kus mitmesuguste võimalike tehnoloogialahenduste suur erinevus takistab ühtse halduskäsitluse väljatöötamist.

Mitteoptimaalne halduskord suurendab selgelt taastuvenergia maksumust; selle puuduse kõrvaldamisel on tavaliselt väike eelarvemõju: haldusmenetluste lihtsustamine ja kiirendamine ei tarvitse suurendada haldusasutuste kulusid ning ebakindluse ja investorite õigusriski kõrvaldamine võib oluliselt vähendada kapitalikulusid. Energia ülekandetaristu puhul käsitletakse neid meetmeid Euroopa tasandil üle-euroopalise energiataristu, suuniseid käsitlevas määruses, milles on määratud kindlaks loa andmise protsessi kooskõlastamise ja järelevalve kohustused, läbipaistvuse ja riigi osaluse miinimumnõuded ning loa andmise protsessi maksimaalne lubatud kestus. Taastuvenergia direktiivi artikli 13 kohaselt on sellised meetmed energiarajatiste jaoks hädavajalikud.

Elektrivõrk

Elektri tootmiseks kasutatavad taastuvad energiaallikad tuleb integreerida turule. Osa tulevasi tähtsamaid taastuvenergia liike – peamiselt tuule- ja päikeseenergia – erineb siiski olemuslikult traditsioonilistest allikatest oma kulude struktuuri ning edastamissuutlikkuse ja ‑mahtude poolest ega „sobitu” olemasolevate turustruktuuridega lihtsalt, ilma kohandusteta. On ilmne, et investeeringud taristusse on hädavajalikud; samuti tuleb ajakohastada elektrivõrgu toimimist.

Direktiivi artikli 16 kohaselt tuleb taastuvatest energiaallikatest pärit elektri osakaalu suurendamiseks reformida elektritaristut, selle toimimist ja arengut ning kehtestada võrkudele juurdepääsu ja kulude jagamise eeskirjad. Samuti peavad liikmesriigid reformidest aru andma. Liikmesriikides taastuvatest energiaallikatest toodetud elektri edastamisel ja jaotamisel ning taastuvenergia integreerimise eeskirjade täiustamisel tehtud edusamme käsitlev analüüs näitab, et enamik liikmesriike on võrguga seotud takistuste kõrvaldamisel saavutanud teatavat edu. Võrgueeskirjade läbipaistvuse ja järjepidevuse parandamiseks tuleb aga teha veel lisajõupingutusi.

Võttes arvesse, et pikemas perspektiivis eeldatakse taastuvatest energiaallikatest toodetud elektri osakaalu suurenemist ELis, on direktiivi artikli 16 täielik rakendamine tähtis. Praegune suutmatus võrku vastavalt energiatootmise muutumisele ajakohastada kahjustab siseturu arengut, tekitab ringvoogude, võrgu stabiilsuse ja elektrienergia suurenevate piirangutega seotud tehnilisi probleeme ning takistab uute elektritootjate võrku ühendamisel tekkivate viivituste tõttu investeerimist. Elektrivõrgu ja -süsteemi toimimise kohandamine, sealhulgas salvestamismahtude suurendamine, süsteemi juhtimisseadmete ja prognoosimise täiustamine, võimaldavad olemasolevat taristut tõhusamalt kasutada. Võrgu tõhusam kasutamine ja haldamine võib ka vähendada transpordikadusid. Sellised parendused, samuti kiired edusammud liikmesriikide võrgu kümneaastase arengukava rakendamisel ning üleeuroopalise energiataristu suuniseid käsitleva määruse kohaste ühishuviprojektide kindlaksmääramisel ja käivitamisel on vajalikud taastuvenergia võrdseks kohtlemiseks ja taastuvenergia tootjate nõuetekohaseks integreerimiseks elektriturule.

Samuti tuleb ajakohastada võrgu kasutamise korraldust ja kulude jagamise eeskirju, et võtta arvesse energiatootmise muutuvat iseloomu ja järk-järgult suurendada taastuvenergia tootjate tasakaalustavat vastutust dispetšjuhitava elektrienergia tootjatena. Lõppeesmärk peaks olema täielikult konkurentsivõimeline taastuvenergia ning tootjate tegutsemine ja kohtlemine võrdsete turuosalistena. Suurem läbipaistvus ja võrdsed võimalused võrguga ühinemisel ning kulude jagamise eeskirjade koostamine motiveerivad kõiki tootjaid kasutama kogu süsteemi tõhusamalt ja mitte tegema tootmist või asukohta käsitlevaid otsuseid eraldi.

Ühtlasi tuleks meeles pidada, et puhta energia tootmisega seotud taristuprobleemid ei piirdu elektrienergia sektoriga. Taristusse tuleb teha uusi investeeringuid ka selleks, et vähendada transpordisektori sõltuvust fossiilkütustest. Komisjon avaldas transpordisektoris alternatiivkütuste taristu kasutuselevõtu toetamiseks pakme „Puhas energia ja transport”[13], milles on alternatiivkütuste taristu kasutuselevõttu käsitleva direktiivi ettepanek, mis sisaldab taristu kasutuselevõtu siduvaid eesmärke.

Toetuskavad

Erinevate taastuvenergia toetuskavade tõhususe ja tulemuslikkuse üle on arutletud vähemalt kümme aastat. Olemasolevaid kavasid on palju, igal oma eelised ja puudused ning mõju. 2011. aastal leidis komisjon, et oleks vaja suuniseid, mis aitaksid liikmesriikidel kindlaks teha parimad tavad4. Pärast liikmesriikidega arupidamist teatas komisjon 2012. aasta aruandes „Taastuvenergia, Euroopa energiaturu oluline osaline”[14] kavatsusest sellised suunised koostada. Võttes arvesse finantstoetuskavade olulist osa taastuvenergia arendamisel ja taastuvenergia kasvavat osakaalu (ning kulusid) energiasektoris, on vaja toetuskavasid kiiresti reformida, et tagada nende kulutõhusus ja turule suunatus. Komisjoni suunised on vajalikud tagamaks toetuskavade korrapärane ja piisavalt kiire kohandamine, et võtta arvesse vähenevaid tehnoloogiakulusid ja tagada taastuvenergia tootjate muutumine – reformide tulemusel – energiaturu osaks (nt minnes soodustariifidelt üle lisatasudele või kvootidele ning kasutades ülekompenseerimise vältimiseks pakkumismenetlusi jms); samuti tuleb tagada, et selline turusekkumine kõrvaldab turuhäired ja ei lisa või säilita turumoonutusi. Komisjon võtab seda arvesse ka riigiabisuuniste kavandatud läbivaatamisel. Eelkõige seoses biokütuste toetuskavade ebakindlusega teeb muret, et nõukogu ei ole vastu võtnud uut energiatoodete maksustamise õigusraamistikku,[15] sest kehtiva õigusraamistiku kohaselt lõpeb maksusoodustuste kasutamise tähtaeg 2020. aastal.

Paljud riiklikud reformid on kahjustanud investeerimiskeskkonda. Kõige ohtlikumad on olnud muudatused, mis vähendavad juba tehtud investeeringutelt saadavat tulu. Need muudavad ettevõtete õiguspäraseid ootusi ja ilmselgelt peletavad investeeringuid eemale ajal, mil investeeringuid on vaja palju rohkem. Seega on vaja suuniseid reformiprotsessi enda kohta tagamaks, et toetuskavad on kulutasuvad, kuid mitte kahjustavad. Komisjon tunnetab vajadust ka lisameetmete järele, et tagada energiasüsteemide ühtlustamine ja euroopastamine: lisaks taastuvenergia toetamise ühtse käsitlusviisi väljatöötamisele peab suurendama piiriülest koostööd. Praegu on sellise koostöö suhtes kohaldatavaks õigusraamistikuks taastuvenergia direktiivis sätestatud koostööraamistik. See hõlmab ühisprojekte, mille puhul saab konkreetsete taastuvenergia projektide, tehnoloogialahenduste või piirkondade alusel välja töötada ühise käsitlusviisi ja ühised toetuskavad (nt Rootsi-Norra toetuskava), mis toimivad omavahel tihedalt ühendatud piirkondlikel turgudel, kus tarbijad saavad naaberriigis rakendatud taastuvenergia tootmisvõimsusest käegakatsutavat kasu. Sellised vahendid rajavad teed taastuvenergia üleeuroopaliseks kasutuselevõtuks, nii et ressursside arendamine toimub ühtsel energiaturul ühiselt ja kulutasuvalt. Lisaks koostöömehhanisme käsitlevate kavandatud suuniste koostamisele toetab komisjon sel eesmärgil liikmesriikide vaheliste, koostöömehhanismil põhinevate piirkondlike (ja võimalusel valdkondlike) ühiste toetuskavade väljatöötamist, näiteks põhjapoolsetes meredes avamere tuuleenergia arendamise ühine Euroopa käsitlusviis.

Komisjoni peatsetes suunistes käsitletakse taastuvenergia reformi ja integreerimise kõiki nelja elementi (tugev kasv, kulude kontrolli all hoidmine, turu integreerimine ja euroopastamine). See suurendab poliitika sidusust ja tagab, et turusekkumisega kõrvaldatakse turuhäired, lisamata uusi või säilitamata olemasolevad turumoonutusi.

4. Biokütuste säästlikkus

Biokütuste turg ei ole kõigis liikmesriikides välja arendatud ning enamik ELi biokütustest toodetakse ja tarbitakse viies liikmesriigis (Prantsusmaa, Saksamaa, Itaalia, Hispaania ja Ühendkuningriik). Eurostat teatas 2010. Aastal, et 1,4 % (177 naftaekvivalendi kilotonni) ELis tarbitavatest biokütustest toodeti jäätmetest, jääkidest, toiduks mittekasutatavast tselluloosmaterjalist ja lignotselluloosist (muu mitteametliku statistika kohaselt oli see number aga umbes 9 % ja hõlmas ka ringlussevõetud toiduõli). Direktiivi artiklite 17, 18 ja 23 kohaselt peab komisjon jälgima paljusid biokütuste ja vedelate biokütustega seotud asjaolusid, sealhulgas nende mõju säästlikkusele, biomassi turgudele, kaupade ja toiduainete hindadele ning pinnase, vee ja õhu kaitsmise vajadusele. Seda teemat käsitletakse põhjalikult käesolevale aruandele lisatud komisjoni talituste töödokumendis. Samuti uurib komisjon kütuseturgude toimimist käsitleva ulatuslikuma uuringu[16] raames biokütuste säästlikkust tarbija seisukohast.

Sellise jälgimise tähtsaim element on teave kütuste päritolu kohta. 2010. aastal toodeti 60 % ELis tarbitud biodiislikütuse lähteainest Euroopa Liidus. Suurim biodiislikütuse Euroopa Liitu eksportija oli Argentina. ELi transpordisektoris tarbitud etanooli lähteainest toodeti enamik (umbes 80 %) Euroopa Liidus; imporditi peamiselt Brasiiliast ja Ameerika Ühendriikidest, kuigi Brasiiliast pärit import vähenes võrreldes 2008. aastaga peaaegu poole võrra.

2010. aastal ELis tarbitud biokütuste lõpptoodete päritolu[17]

|| Biodiislikütus || Bioetanool

|| Kogus (nafta-ekvivalendi kilotonni) || Osakaal || || Kogus (nafta-ekvivalendi kilotonni) || Osakaal

EL || 8 270 || 83,2 % || EL || 2 243 || 80,1 %

Argentina || 1 003 || 10,1 % || Brasiilia || 234 || 8,4 %

Indoneesia || 285 || 2,9 % || USA || 121 || 4,3 %

Malaisia || 123 || 1,2 % || Peruu || 26 || 0,9 %

Hiina || 67 || 0,7 % || Kasahstan || 24 || 0,8 %

USA || 61 || 0,6 % || Boliivia || 20 || 0,7 %

Muud riigid || 129 || 1,3 % || Egiptus || 15 || 0,5 %

|| || || Lõuna-Korea || 16 || 0,6 %

|| || || Muud riigid || 101 || 3,6 %

Kokku || 9 938 || || || 2 800 ||

Allikas: EUROSTAT, COMTRADE.

Kõigi 2010. aastal ELis tarbitud biokütuste lähteainete päritolu

EL || Argentina || Indoneesia || Brasiilia || USA || Kanada || Ukraina || Malaisia || Paraguai || Muu

63,9 % || 9,7 % || 6,6 % || 5,3 % || 3,0 % || 2,4 % || 2,3 % || 1,7 % || 1,5 % || 1,3 %

|| || || || || || || || ||

Venemaa || Hiina || Šveits || Peruu || Boliivia || Peruu || Egiptus || Guatemala || ||

1,0 % || 0,5 % || 0,2 % || 0,2 % || 0,2 % || 0,2 % || 0,1 % || 0,1 % || ||

Komisjon uuris biokütuste säästlikkuskriteeriumide ülevõtmist liikmesriikides ja leidis, et ülevõtmisel esineb lünki; ta algatas õigusmenetlused, et tagada tõhusate säästlikkuskavade kehtestamine kõigis liikmesriikides. Samal ajal on komisjon heaks kiitnud 13 biokütuste säästlikkust tõendavat „vabatahtlikku kava”, mis võimaldavad biokütuste tootjatel kogu maailmas järgida ELi rangeid standardeid. Lisaks on peamised eksportivad riigid (Argentina, Brasiilia, Indoneesia ja Malaisia) võtnud vastu uued regulatiivsed meetmed, et parandada biokütuste tootmise piirkondades keskkonnatavasid.

Komisjon ja liikmesriigid on kontrollinud õhu, pinnase ja vee kaitsmiseks erimeetmete rakendamise vajadust ning leiavad üldiselt, et kõiki kehtivaid ELi põllumajandustavasid, mis on kohustuslikud vastavalt ELi ühisele põllumajanduspoliitikale, ja keskkonnaalaseid õigusakte kohaldatakse biokütuste lähteainete tootmise suhtes (kuna enamik biokütustest toodetakse põllumajanduskultuuridest) ning eraldiseisvad biokütustega seotud meetmed ei ole vajalikud. Tegelikult sisaldavad kehtivad säästlikkus- ja vabatahtlikud kavad sageli nõuet jälgida head põllumajandustava ning toetavad seega parima põllumajandustava järgimist õhu, pinnase ja vee kaitsmiseks. Kuna surve põllumajandusressurssidele paraku kasvab, tuleb tagada, et kehtivad kaitsemeetmed on jätkuvalt asjakohased.

ELis tarbitavate biokütuste tootmiseks kasutatavat netomaad on kokku vähem kui 3 miljonit hektarit. ELis on biokütuste lähtematerjali all hinnanguliselt 2 % (Poola) kuni 6 % (Prantsusmaa) riikide põllumaast, kuigi kõik liikmesriigid ei ole andmeid esitanud.

Seoses biokütuste „sotsiaalse säästlikkusega” peab komisjon aru andma ka maakasutusõigustest, sest ELi nõudlus biokütuste järele suurendab rahvusvahelist nõudlust toiduainete ja toiduks mittekasutatavate põllumajandustoodete ekspordi järele; seetõttu kasvab arenguriikides surve panna rohkem maad selliseks ekspordiks toodetavate kultuuride alla. Võttes arvesse maa omandamise ja biokütuste tootmise vahele jäävat aega ning International Land Coalition’i (ILC) andmebaasi „Maamaatriks” puudusi, ei ole veel selge, kas biokütuste nõudluse tõttu ELis on toimunud maakasutusõiguste kuritarvitamist. Komisjon ja liikmesriigid peavad siiski jätkama selle küsimuse uurimist. Võttes arvesse 2008. ja 2011. aastal toimunud toiduhindade märkimisväärset kasvu ja selle mõju toidu kättesaadavusele ning 2012. aasta kehva saaki Ameerika Ühendriikides, tuleb hinnata, kas sellele on mingil moel kaasa aidanud biokütuste tarbimine ELis või on olulisemad muud tegurid, näiteks halb ilm, kehv saak, suurenev ülemaailmne nõudlus, naftahinna kasv jms. Komisjoni analüüsis leiti, et 2010.–2011. aastal kasutati 3 % koguteraviljast bioetanooli tootmiseks ja selle mõju hindadele ülemaailmsel teraviljaturul oli väike (1–2 %). Biodiislikütuseid tarbitakse ELis rohkem ja selle hinnanguline mõju õlikultuuride (raps, sojauba, palmiõli) hindadele oli 2008. ja 2010. aastal 4 %[18]. Biokütuste nõudlus tundub olevat ka toiduainete turust hinnatundlikum ja väheneb hindade kasvades seega rohkem. Sellest hoolimata uurib komisjon ka edasipidi ELi biokütuste nõudlust ülemaailmsel põllumajandustoodete turul, toiduhindu ja nende volatiilsust ning täiustab oma analüüsi. Lisaks muutub pidevalt ka biokütuste ja muude biomajanduse sektorite vastastikmõju ning jätkuvalt tuleb uurida mõju biomassi traditsioonilistele kasutusviisidele, nt õlikeemiatööstusele.

Direktiivi kohaselt peab komisjon aru andma ka sellest, kuidas järgivad kõik ELi biokütuste lähteaineid tootvad riigid paljusid erinevaid rahvusvahelisi konventsioone (nt töötingimusi ja bioloogilist mitmekesisust käsitlevad konventsioonid). Kuigi enamik kolmandaid riike on tähtsamad konventsioonid ratifitseerinud, on nende jõustamine seal nõrgem kui ELis või Ameerika Ühendriikides, kes ei ole paljusid konventsioone ratifitseerinud. Seega tuleb jätkata üldisi jõupingutusi ja ergutada riike neid konventsioone täielikult kohaldama. Mis puutub biokütuste ELis tarbimise sotsiaalsesse kasusse, siis 2010. aastal loodi sellise tarbimisega ELis hinnanguliselt 220 000 töökohta ja kogu maailmas 1,4 miljonit töökohta.

Lõpuks tuleb arvesse võtta ka biokütustele ülemineku tõttu vähenenud kasvuhoonegaaside heitkoguseid. Kuigi imporditud mineraalõli moodustab transpordisektoris kasutatavast kütusest ikka veel enamiku, on heitkogused biokütuste 4,7 % osakaalu tulemusel vähenenud – riikide aruannetele tuginedes – hinnanguliselt 25,5 miljoni CO2-ekvivalenttonni võrra (22,6 miljonit CO2-ekvivalenttonni üldiste vaikeväärtuste alusel). See hinnanguline kogus ei hõlma põllumajanduse intensiivistamise või maa kasutusotstarbe muutmise kaudset mõju, mis vähendab biokütuste kasutamisest tulenevat CO2-heite vähenemist. Nende heitkoguste lisamisel on CO2-heite hinnanguline vähenemine palju väiksem; see kajastab valdavalt selliste „esimese põlvkonna” biokütuste kasutamist, mida sageli toodetakse teraviljast ja mille puhul kasvuhoonegaaside heitkogused vähenevad vähem või ei vähene üldse. Seepärast on komisjon teinud ettepaneku muuta kütuse kvaliteeti ja taastuvenergiat käsitlevaid direktiive, et võtta kindlamalt arvesse biokütuste tarbimisega ELis seotud maa kasutusotstarbe muutmise kaudset mõju[19]. Ettepaneku kohaselt piiratakse 10 % eesmärgi täitmisel toidukultuuridel põhinevate biokütuste osa 5 %-ga ja suurendatakse stiimuleid teise põlvkonna biokütuste arendamiseks, mida ei toodeta toidukultuuridest, vaid näiteks jäätmetest või põhust. Ettepanek on praegu arutamisel Euroopa Parlamendis ja Euroopa Liidu Nõukogus ning selles selgitatakse ELi biokütuste poliitikat kuni 2020. aastani.

5. Kokkuvõte

Kannustatuna 2009. aasta taastuvenergia direktiivi ja taastuvenergia kasutuselevõtu õiguslikult siduvate eesmärkide vastuvõtmisest on taastuvenergia kasutamine tublisti suurenenud. Taastuvenergia kasutuselevõttu käsitlevate arenguaruannete andmed ja analüüs näitavad, et kuigi EL tervikuna liigub vastavalt kujunemiskõverale 2020. aasta eesmärkide suunas, peab osa liikmesriike tegema lisajõupingutusi (vt lisa). Lisaks nähtub analüüsist, et on põhjust tunda muret, kas edusammud tulevikus jätkuvad. Direktiivi ülevõtmine on olnud soovitust aeglasem ja kujunemiskõver muutub lähiaastatel järsemaks, nii et tegelikult peab enamik liikmesriike lõpu poole rohkem pingutama. Kui liikmesriikidel oli seitse aastat 2012. aastaks seatud eesmärgi – esimese 20 % – saavutamiseks, on neil seejärel vaid kaks aastat, et saavutada 2014. aastaks järgmised 10 %, 2016. aastaks 15 %, 2018. aastaks 20 % ja 2020. aastaks 35 %. Lisaks on Euroopa majandusolukord oluliselt muutunud ja komisjoni analüüsi kohaselt on praegused strateegiad seetõttu ebapiisavad, et anda vajalik tõuge taastuvenergia kasutuselevõtuks enamikus liikmesriikides.

Liikmesriikide kõrvalekaldumine oma riiklikest taastuvenergia tegevuskavadest peegeldab poliitikas toimunud muutusi, mis vähendavad investorite jaoks selgust ja kindlust ning suurendavad nende õigusriski. Valdkondlike ja tehnoloogiliste suundumuste kõrvalekalle kavades eeldatust näitab ka seda, kus on vaja teha lisajõupingutusi. Jätkuvalt tekitavad muret ka suutmatus kõrvaldada taastuvenergia kasutuselevõtu takistusi (halduskoormus ja viivitused põhjustavad ikka veel probleeme ja suurendavad taastuvenergia projektidega seotud riske), taristu aeglane kasutuselevõtt, viivitused võrku ühendamisel ja elektrivõrgu kasutamise eeskirjad, mis seavad taastuvenergia tootjad ebasoodsasse olukorda; liikmesriigid peavad taastuvenergia direktiivi rakendamisel need probleemid lahendama.

Muutunud majanduskeskkond on selgelt mõju avaldanud ka uute taastuvenergia projektide väljatöötamisele. Üks tahk on kapitalikulu üldine kasv. Teine tahk on liikmesriikide toetuskavade muutmisest tulenev riski suurenemine. Toetuskavasid ja reformi käsitlevate komisjoni kavandatud suuniste eesmärk on tagada, et sellised toetused on kulutasuvad ja aitavad taastuvenergia tootmist energiaturule integreerida.

2020. aastani jäänud aastatel on oluline osa ka sellistel elementidel nagu 2030. aasta energia- ja kliimaraamistiku üle peetava arutelu – mille raames on esitatud käesolev aruanne – tulemused ning komisjoni ettepanek muuta taastuvenergiat ja kütuse kvaliteeti käsitlevaid direktiive, et suurendada stiimulit kasutada esimese põlvkonna biokütuste asemel tänapäevaseid biokütuseid; vaadates kujunemiskõvera järgimist 2011.–2012. aastal, tuleb neid elemente arvesse võtta. Komisjon jätkab ka direktiivi rakendamise kontrollimist liikmesriikides ja võtab vajaduse korral õigusmeetmeid. Komisjon on juba algatanud mitu rikkumismenetlust liikmesriikide suhtes, kes ei ole direktiivi üle võtnud;[20] kui ülevõtmine ei ole täielik, toimuvad uued rikkumised. Taastuvenergia direktiivis sätestatud kohustusi täites on komisjon hinnanud ka ELi biokütuste säästlikkuskava ja biokütuste poliitika rakendamist, tulemuslikkust ja mõju. Kuigi liikmesriikides rakendatakse biokütuste säästlikkuskava liiga aeglaselt, ei anna biokütuste tarbimise võimalik negatiivne mõju põhjust täiendavaks või konkreetseks poliitiliseks sekkumiseks peale juba ette pandu. Lisaks on liikmesriikide andmete kohaselt (mis ei hõlma veel kaudset mõju) kasvuhoonegaaside heitkogused vähenenud.

Komisjon võttis 2012. aasta teatises[21] endale kohustuse toetada taastuvenergia integreerimist siseturule ja luua stiimul investeerimiseks elektritootmisse. Samuti kavatseb komisjon koostada kulutasuvate ja järjepidevate taastuvenergia toetuskavade parima tava suunised eesmärgiga anda täiendavaid juhiseid koostöömehhanismide kasutamiseks, et saavutada taastuvenergia kasutuselevõtu eesmärgid väiksemate kuludega ja luua täiustatud õigusraamistik energiaalaseks koostööks kolmandate riikidega. Kõik need meetmed eeldavad taastuvenergia direktiivi ranget ja täielikku rakendamist ning riiklikes taastuvenergia kasutuselevõtu tegevuskavades sätestatud kohustuste täitmist. Neis valdkondades saavutatud edu tuleb edasi arendada. Lisaks peaks ELi uues mitmeaastases eelarveraamistikus uuele energiatehnoloogiale ja ‑taristule ette nähtud toetus tagama taastuvenergia sektori jätkuva kasvu Euroopas. Kasvu jätkudes võib EL eeldada, et taastuvenergiatööstus on 2020. aastaks ja pärast seda edukas, väljakujunenud ja ülemaailmselt konkurentsivõimeline tööstusharu.

I lisa. Liikmesriikide edusammude ülevaade

Liikmesriik || 2005 TEA osakaal || 2010 TEA osakaal || 1. vahe- eesmärk || 2020 TEA eesmärk

Austria || 23,3% || 30,1% || 25,4% || 34%

Belgia || 2,2% || 5,4% || 4,4% || 13%

Bulgaaria || 9,4% || 13,8% || 10,7% || 16%

Küpros || 2,9% || 5,7% || 4,9% || 13%

Tšehhi Vabariik || 6,1% || 9,4% || 7,5% || 13%

Saksamaa || 5,8% || 11,0% || 8,2% || 18%

Taani || 17% || 22,2% || 19,6% || 30%

Eesti || 18% || 24,3% || 19,4% || 25%

Kreeka || 6,9% || 9,7% || 9,1% || 18%

Hispaania || 8,7% || 13,8% || 10,9% || 20%

Soome || 28,5% || 33% || 30,4% || 38%

Prantsusmaa || 10,3% || 13,5% || 12,8% || 23%

Ungari || 4,3% || 8,8% || 6,0% || 13%

Iirimaa || 3,1% || 5,8% || 5,7% || 16%

Itaalia || 5,2% || 10,4% || 7,6% || 17%

Leedu || 15% || 19,7% || 16,6% || 23%

Luksemburg || 0,9% || 3% || 2,9% || 11%

Läti || 32,6% || 32,6% || 34,0% || 40%

Malta || 0% || 0,4% || 2,0% || 10%

Madalmaad || 2,4% || 3,8% || 4,7% || 14%

Poola || 7,2% || 9,5% || 8,8% || 15%

Portugal || 20,5% || 24,6% || 22,6% || 31%

Rumeenia || 17,8% || 23,6% || 19,0% || 24%

Rootsi || 39,8% || 49,1% || 41,6% || 49%

Sloveenia || 16,0% || 19,9% || 17,8% || 25%

Slovakkia || 6,7% || 9,8% || 8,2% || 14%

Ühendkuningriik || 1,3% || 3,3% || 4,0% || 15%

EL || 8,5% || 12,7% || 10,7% || 20%

Kõige objektiivsem kriteerium on hinnata esimese vahe-eesmärgi saavutamist liikmesriikides, mis arvutatakse taastuvenergia 2011.–2012. aasta osakaalude keskmisena. Kuigi keskmiselt olid 2010. aasta tulemused head, ei kajasta need poliitilist ja majanduslikku ebakindlust, millega taastuvenergia tootjad praegu kokku puutuvad.

Esimese vahe-eesmärgi saavutamine:

>2% vahe-eesmärgist suurem

<1% või <2% vahe-eesmärgist suurem

>1% vahe-eesmärgist väiksem

[1] Eriti artikli 17 lõige 7, artikli 18 lõiked 2 ja 9 ning artikli 23 lõiked 1–6.

[2] Liikmesriikide poolt iga kahe aasta järel esitatavad arenguaruanded taastuvate energiaallikate kasutuselevõtu kohta (2011): http://ec.europa.eu/energy/renewables/reports/2011_en.htm.

[3] Renewable energy progress and biofuel sustainability, ECOFYS jt, 2012, http://ec.europa.eu/energy/renewables/reports/xxxxx en.htm.).

[4] Taastuvenergia: edusammud 2020. aasta eesmärgi täitmisel (KOM(2011) 31 ja SEC(2011) 130).

[5] Vahe-eesmärgid on sätestatud direktiivi 2009/28/EÜ I lisa B osas soovitusliku kujunemiskõverana. ELi vahe-eesmärk aastateks 2011 ja 2012 oli 10,7 %. Riikide tulemused on esitatud käesoleva teatise I lisas.

[6] Taastuvenergia tulevase kasutuselevõtu üksikasjalikul kvantitatiivsel hindamisel riigi, valdkonna ja tehnoloogia tasandil kasutati Green-X mudelit. Mudel põhines riiklike strateegiate ja kavade hindamisel kuni 2012. aasta keskpaigani. Üksikasjad on esitatud 3. joonealuses märkuses viidatud aruandes.

[7] Renewable energy progress and biofuel sustainability, ECOFYS jt, 2012 http://ec.europa.eu/energy/renewables/reports/xxxxx en.htm.).

[8] Kokku lepitud vastavalt direktiivile 2001/77/EÜ. Austria, Küpros, Tšehhi Vabariik, Kreeka, Soome, Prantsusmaa, Itaalia, Luksemburg, Malta, Poola, Rumeenia, Rootsi, Sloveenia, Slovakkia, Ühendkuningriik.

[9] Kehtestatud vastavalt direktiivile 2003/30/EÜ. Austria, Belgia, Bulgaaria, Küpros, Tšehhi Vabariik, Taani, Eesti, Kreeka, Hispaania, Soome, Ungari, Iirimaa, Itaalia, Leedu, Luksemburg, Läti, Malta, Madalmaad, Portugal, Rumeenia, Sloveenia, Ühendkuningriik.

[10] Dokumendis KOM(2010) 11 võttis komisjon kohustuse koostada aruande biomassi säästlikkusekavade mõju kohta.

[11] Taastuvenergia: edusammud 2020. aasta eesmärgi täitmisel (KOM(2011) 31 ja SEC(2011) 130).

[12] Liikmesriikide poolt iga kahe aasta järel esitatavad arenguaruanded taastuvate energiaallikate kasutuselevõtu kohta (2011): http://ec.europa.eu/energy/renewables/reports/2011_en.htm.

[13] COM(2013) 18 (final), http://ec.europa.eu/transport/themes/urban/cpt/index_en.htm.

[14] COM(2012) 271.

[15] Komisjoni ettepanek energia maksustamise direktiivi läbivaatamiseks, KOM(2011) 169 (lõplik).

[16] Uuringu (mis avaldatakse 2013. aasta lõpus) käigus uuritakse tarbijate arusaamade ja teabe läbipaistvuse alusel, kas tarbijatel on võimalik teha teadlikku valikut. Tulemuste põhjal antakse eeldatavalt soovitused kütuste paremaks ja ühtlustatud märgistamiseks tanklates kõigis ELi liikmesriikides. Samuti käsitleb uuring erinevate kütuste ja jaemüüjate kättesaadavust ning jaehindu.

[17] Biodiislikütuse ja bioetanooliga kauplemise analüüs põhineb Eurostati kaubavahetusstatistikal CN8 (andmestik DS_016890: kood HS 3824.90.91 (biodiislikütus), koodid HS 2207.20.00, HS 2207.10.00, HS 220890.91, HS 2208.90.99 ja HS 2909.19.10 (etanool)) ja Comtrade’il (kood 382490 (biodiislikütus), koodid 2207, 2208 ja 2909 (etanool)).

[18] Renewable energy progress and biofuel sustainability, ECOFYS jt, 2012 http://ec.europa.eu/energy/renewables/reports/xxxxx en.htm.

[19] COM(2012) 595 (final) http://ec.europa.eu/energy/renewables/biofuels/land_use_change_en.htm.

[20] Menetlused on pooleli ja põhjendatud arvamused on saadetud Austriale, Bulgaariale, Küprosele, Tšehhi Vabariigile, Soomele, Ungarile, Iirimaale, Lätile, Luksemburgile, Madalmaadele, Poolale ja Sloveeniale.

[21] Taastuvenergia: Euroopa energiaturu oluline osaline. COM(2012) 271.