2015.–2016. aasta andmetest on näha, et registreeritud ohvrite seas ning politsei ja kriminaalõigussüsteemiga kokkupuutuvate inimkaubitsejate seas esinevad mustrid sarnanevad varasematel aruandeperioodidel täheldatud mustritega. Need andmed on isikute kohta, kes puutuvad kokku ametiasutuste ja muude organisatsioonidega. On põhjust arvata, et paljud ohvrid ja inimkaubitsejad jäävad avastamata, mistõttu käesolevas aruandes esitatud näitajad neid ei hõlma. Liikmesriigid koguvad ja registreerivad andmeid väga erinevalt, seega tuleb andmete mistahes omavahelisel ja ajalisel võrdlemisel olla ettevaatlik.

·seisukohavõttudel, mille on esitanud kodanikuühiskonna organisatsioonid, kes on ELi kodanikuühiskonna inimkaubandusevastase platvormi ja inimkaubandusevastase e-platvormi osalised, ning

·teabel, mille on kogunud riiklikud raportöörid või mis on saadud samaväärsete teabekogumisvahendite abil ja mille liikmesriigid on esitanud ELi inimkaubandusevastase võitluse koordinaatorile kooskõlas inimkaubandusevastase võitluse direktiivi artiklitega 19 ja 20;

Käesolev aruanne on teine komisjoni aruanne inimkaubandusevastases võitluses tehtud edusammude kohta. See põhineb mitmesugustel allikatel, sealhulgas

Inimkaubanduse ja muude raskete kuritegude vahelisi seoseid mõistetakse üha paremini. Kurjategijate, kuritarvitajate, kasusaajate, ärakasutajate ja kasutajate seas valitseva pakkumise ja nõudluse keeruka vastastikuse mõju tõttu tekib pikk teadlikult või teadmatult kaasatud osalejate ahel. See ahel tuleb purustada, et taoline koletu kuritegevus peatada ja seda ennetada.

Inimkaubandus on peamiselt organiseeritult toime pandava kuritegevuse raske vorm, mis pidevalt areneb. See toob suurt kasu kurjategijatele, kes kuritarvitavad inimeste haavatavust ja kasutavad ära nõudlust ohvrite pakutavate teenuste järele. Tulemuseks on pöördumatu kahju inimkaubanduse ohvritele ning meie riikide ühiskonnale ja majandusele.

Liikmesriigid peaksid parandama andmete salvestamist ja registreerimist, samuti usaldusväärsust, kättesaadavust ja võrreldavust, kuid ühtlasi tagama, et nad suudavad esitada andmed sugude, vanuste, ärakasutamise vormide, ohvrite ja kurjategijate kodakondsuste ning abistamis- ja kaitsmisviiside lõikes. Usaldusväärsed andmed on piisava järelevalve ja parema poliitikakujundamise eeltingimus.

Komisjon on teinud kättesaadavate andmete parandamiseks koostööd liikmesriikide, Eurostati ja statistikaasutustega. Teave selle kohta, kuidas riikide ametiasutused eri viisil kaasa löövad, ohvreid toetavad ja tegutsevad, et vähendada inimkaubitsejate karistamatust, on üksikasjalikum ja selle kohta on ka uut teavet. Kõnealuse koostöö raames küsiti teavet, mis oli seotud ohvritega, näiteks rahvusvahelise kaitse saaja staatuse andmise kohta, ja karistamatuse vähendamisega, näiteks inimkaubanduse ohvrite pakutavate teenuste kasutamise kriminaliseerimise kohta. Paraku on liikmesriikide esitatud andmed endiselt lünklikud, mis piirab teabe usaldusväärust ja võrreldavust.

·viis ELi riiki, mille kodanikke leidus registreeritud ohvrite seas kõige rohkem, olid Rumeenia, Ungari, Madalmaad, Poola ja Bulgaaria. Need on samad riigid kui 2010.–2012. aastal ja komisjoni esimeses eduaruandes;

On rõõmustav olla tunnistajaks edusammudele tööalase ärakasutamise eesmärgil toimuva inimkaubanduse ohvrite tuvastamisel, eriti arvesse võttes rahalisi vahendeid, mis komisjon on selle inimkaubanduse vormiga seoses eraldanud. Komisjon jälgib ka edaspidi tööandjatele kohaldatavaid karistusi käsitleva direktiivi ja inimkaubandusevastase võitluse direktiivi rakendamist.

Tööalase ärakasutamise eesmärgil toimuva inimkaubanduse ohvriks oli langenud ligikaudu veerand (26 %) registreeritud ohvritest. Tööalaselt kasutatakse ära eelkõige mehi (80 % registreeritud ohvritest), ehkki teatud töövaldkondades (nagu majapidamistööd) on ohvrid peamiselt naised. Mitu liikmesriiki on teada andnud, et inimkaubandus tööalase ärakasutamise eesmärgil elavneb.

Kuigi enamikus liikmesriikide aruannetes on nimetatud kõige levinuma inimkaubanduse vormina inimkaubandust seksuaalse ärakasutamise eesmärgil, on liikmesriikides võetud meetmeid kajastavast teabest näha suundumus keskenduda muudele ärakasutamise vormidele.

Europoli järeldus, mille kohaselt leidub liikmesriike, kus prostitutsioon on seaduslik, mistõttu inimkaubitsejatel, kes soovivad kasutada oma ohvrite ärakasutamiseks seaduslikku keskkonda, on märksa lihtsam, jääb kõlama ka liikmesriikide aruannetest, kus on öeldud, et inimkaubitsejad viivad üldjuhul oma ohvrid riikidesse, kus prostitutsioon on reguleeritud ja sellega tegeletakse seaduslikult. Sellega seoses leiab Europol, et mõnes ELi liikmesriigis, kus prostitutsioon on seaduslik, oli kahtlustatavatel võimalik kasutada lapsi kõrvuti täiskasvanud ohvritega ära seaduslikes ettevõtetes, näiteks bordellides, punaste laternate kvartalites, seksiklubides, ja seda sageli ettevõtete juhtide toel, sest alaealiste prostitutsioon võib olla väga tulutoov, kuivõrd kliendid on üldjuhul altid maksma lapsega seksimise eest rohkem.

Inimkaubandus seksuaalse ärakasutamise eesmärgil on jätkuvalt ärakasutamise vorm, millest teatatakse kõige enam. 2015.–2016. aastal registreeriti 9 759 seksuaalse ärakasutamise ohvrit, kes moodustasid ohvritest, kelle puhul registreeriti mingis vormis ärakasutamine, üle poole (56 %), ning kellest enamik (95 %) olid naised ja tüdrukud. Järsult on suurenenud nende naiste ja tüdrukute arv, kes tuuakse seksuaalse ärakasutamise eesmärgil ELi Vahemere keskosa rändetee kaudu. Ohvreid kasutatakse ära seksi- ja meelelahutustööstuses, mida hõlbustab tehnoloogia kiire areng ning interneti kasutamine teenuste reklaamimiseks ja ohvrite värbamiseks. Muu hulgas teatati pornograafiast, veebikaamerate kasutamisest ja laste kuritarvitamise otseülekannetest.

Inimkaubanduse probleemi tuleks käsitleda rände kontekstis, võttes arvesse uusi mustreid, nagu ebaproportsionaalselt suur kaubitsemine naiste ja tüdrukutega seksuaalse ärakasutamise eesmärgil. Jätkuvalt tuleks hoolt kanda selle eest, et kõik ohvrid tuvastatakse ning et neile pakutakse asjakohast abi ja kaitset, võttes arvesse ohvri sugu, vanust ja ärakasutamise vormi.

Liikmesriigid on teada andnud inimkaubanduse ohvrite avastamisest varjupaiga taotlemise süsteemides ja varjupaigamenetlusi kuritarvitavatest organiseeritud kuritegelikest rühmitustest. Liikmesriigid on teatanud ka inimkaubitsejatest, kes nõuavad ohvritelt rahvusvahelise kaitse taotlemist, püüdluses muuta ohvrite staatus seaduslikuks.

Rändekriis on aruannete kohaselt suurendanud inimkaubanduse ohtu. Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Amet märkis oma 2018. aasta riskianalüüsis, et ehkki Nigeeriast inimesi sisse vedavad inimkaubitsejad on varustanud Euroopa seksiturgu aastakümneid, on segarändevoogudes Itaaliasse (ja vähemal määral Hispaaniasse) saabuvate nigeerlannade arvu järsk kasv toonud Nigeeriast pärit inimestega kaubitsemise päevavalgele.

Sageli on ilmnenud ka rasedate naistega kaubitsemine vastsündinute müümise eesmärgil, inimkaubandus elundite või kudede eemaldamiseks ja inimkaubandus lapsega abielu sõlmimise eesmärgil. Samuti kauplevad inimkaubitsejad üha enam inimestega, kellel on arengu- või füüsiline puue.

Aruannete kohaselt kasvab liikmesriigi territooriumil toimuv riigisisene inimkaubandus. Liikmesriigid on teatanud, et tuvastatud ohvrite vanus on langemas. Endiselt on iseäranis haavatavad Ida-Euroopa riikidest ja roma kogukondadest pärit lapsed, kelle puhul inimkaubitsejad kasutavad ära sugulussuhteid.

Liikmesriigid on teatanud, et sagenemas on juhtumid, kus ohver astub näilikusse või sundabiellu. Selliseid ohvreid ootab ees ka seksuaalne ärakasutamine, sunniviisiline rasestamine ja/või tööalane ärakasutamine või sundabielu kolmanda riigi kodanikuga, et muuta asjaomase isiku riigis viibimine seaduslikuks. Europol seostab seda arengut asjaoluga, et viimastel aastatel on suurenenud nende ebaseaduslike rändajate arv, kes püüavad pärast varjupaigataotluse tagasilükkamist saada endale seadusliku elaniku staatust. Selle inimkaubanduse vormi ohvreid sunnitakse sageli võtma laenu või taotlema sotsiaaltoetusi.

2015.–2016. aastal kasutati muul viisil ära umbes veerandit (18 %) registreeritud ohvritest. Muude ärakasutamise vormide hulka kuulusid muu hulgas inimkaubandus sundabielu, sunniviisilise kerjamise ja sunniviisilise kuritegevuse eesmärgil. Need muud vormid seonduvad pisikuritegudega, varavastaste kuritegudega ja hüvitistega seotud pettusega. Aruannete kohaselt on kasvamas inimkaubandus sunniviisilise kuritegevuse ja sunniviisilise kerjamise eesmärgil.

Nagu on märgitud varasemates komisjoni aruannetes, tuleb karistamatuse vastu astumiseks teha täiendavaid jõupingutusi, kandes hoolt selle eest, et ohvrite ärakasutajad ja kuritarvitajad tuuakse kohtu ette. Komisjon julgustab ka edaspidi liikmesriike, kes ei ole seda veel teinud, kriminaliseerima inimkaubanduse ohvrite pakutavate teenuste teadlik kasutamine.

Ehkki kodanikuühiskonna organisatsioonid on väljendanud muret selle pärast, et puudub poliitiline tahe rakendada asjakohaseid õigusakte, teatasid liikmesriigid uutest õigusaktidest, mis olid seotud inimkaubanduse ohvrite pakutavate teenuste teadliku kasutamise kriminaliseerimisega.

Nagu on sätestatud 2017. aasta teatises, on komisjoni üks põhiprioriteete inimkaubanduse ennetamisel kutsuda üles ELi liikmesriike, kes ei ole seda veel teinud, kriminaliseerima inimkaubanduse ohvrite pakutavate teenuste teadlik kasutamine. Inimkaubandusevastase võitluse direktiivi artikli 18 lõikes 4 julgustatakse liikmesriike kaaluma inimkaubanduse ohvrite pakutavate teenuste kasutamise kriminaliseerimist juhul, kui teenuse kasutaja on teadlik, et teenust pakkuv isik on inimkaubanduse ohver. Teenuste kasutamist käsitlevas komisjoni aruandes esitatud analüüsist, milles hinnatakse, milline mõju on liikmesriikide õigusaktidel, millega on kriminaliseeritud inimkaubanduse ohvrite pakutavate teenuste kasutamine, on näha, et õigusmaastik on ELis eripalgeline.

Karistamatuse vastu astumine ja inimkaubanduse ennetamine on vastavalt komisjoni 2017. aasta teatisele komisjoni esmatähtsad ülesanded. Komisjon jätkab ka keskendumist inimkaubanduse aluseks oleva ärimudeli lõhkumisele, jälgides raha liikumist ja lõigates läbi inimkaubandusahela. Selles jaotises vaadeldakse edusamme, mis on tehtud uurimiste raames, kurjategijatele süüdistuse esitamisel ja kurjategijate süüdimõistmisel, ning meetmeid, mis on võetud ennetustegevuse parandamiseks ja nõudluse vähendamiseks.

Liikmesriigid on teatanud, et inimkaubitsejad muudavad pidevalt oma töömeetodeid, kasutades vähem füüsilist jõudu, kuid rohkem psühholoogilist ja emotsionaalset vägivalda. Samuti on liikmesriigid teada andnud, et suurenemas on liikmesriigis kahtlustatavana koheldavate oma riigi kodanike arv ja kurjategijaks tehtud naisohvrite arv. Kuritegelikud võrgustikud on väga liikuvad ja sageli rahvusvahelised, omades rakukesi ohvrite päritoluriigis, transiidiriigis ja sihtriigis. Liikmesriikide sõnul kasutavad inimkaubitsejad ohvrite värbamiseks, logistika jaoks, ohvrite ärakasutamiseks ja prostitutsiooni turundusplatvormina internetti ja sotsiaalvõrgustike vahendeid. Liikmesriigid on teatanud ka sellest, et uurimisasutustele põhjustab raskusi krüpteerimistehnoloogia kasutamine. Samuti on juhitud tähelepanu seostele uimastikaubandusega, dokumendipettusega, valeraha tegemisega, varavastaste kuritegudega, rändajate ebaseadusliku üle piiri toimetamisega, relvadega ja ebaseadusliku tubakakaubandusega.

ELi asutused ja liikmesriigid on teatanud piiriülese koostöö ja ühiste uurimiste arvu suurenemisest, kasvanud on ka kolmandate riikidega, eelkõige Lääne-Balkani riikidega, moodustatud ühiste uurimisrühmade arv. Liikmesriigid rõhutavad vajadust suurendada rahvusvahelist koostööd ja koordineerimist asjakohaste luure-, õiguskaitse-, prokuratuuri- ja kohtuasutuste vahel, et tõhustada teabe vahetamist ja lihtsustada uurimisi.

Kodanikuühiskonna seisukohavõttudes on rõhutatud vajadust seada esmatähtsale kohale uurimised ja süüdistuste esitamine, mis on seotud inimkaubandusega seksuaalse ärakasutamise eesmärgil, ning vähendada ohvrite ja nende tunnistajate õlule pandud liigset koormust ning samuti kriminaalmenetluste pikkust.

Täheldatud on teadlikkuse suurenemist ja finantsuurimiste sagedasemat kasutamist ning on võetud meetmeid, et muuta uurimised tõhusamaks. Eurojust teatab 28 juhtumi analüüsis, et 75 %ga neist tegeles ühine uurimisrühm, kes käsitles selliseid küsimusi nagu rahapesuga seotud uurimised ja rahavoogude jälgimine. Samuti teatab Eurojust kriminaaltulu paremast ja sagedasemast blokeerimisest, arestimisest ja konfiskeerimisest ning selle kasutamisest ohvrite toetamiseks.

Süüdistuste esitamist ja süüdimõistmist on kokkuvõttes endiselt väga vähe, ehkki viimastel aastatel on see veidi sagenenud. Uurimiste keerukuse tõttu ei ole süüdistuse toetamiseks ja asja kohtusse viimiseks sageli piisavalt tõendeid. Seetõttu esitatakse õigusrikkujatele süüdistus seoses muude kuritegudega, nagu rahapesu või prostitutsiooniga seotud süüteod.

Liikmesriikides korraldatud teadlikkuse suurendamise kampaaniate raames keskenduti nõudlusele inimkaubanduse ohvritelt nõutavate teenuste järele, kuid nende mõju kohta jagati vähe teavet. Kodanikuühiskonna organisatsioonid pöörasid samas tähelepanu selliste kampaaniate või haridusprogrammide vajalikkusele, mille eesmärk on vähendada nõudlust seksuaalse ärakasutamise järele, ja kutsusid üles korraldama teadlikkuse suurendamise kampaaniaid, mis on suunatud klientidele.

Liikmesriigid andsid teada, et nad olid võtnud õiguslikke ja muid meetmeid eesmärgiga käsitleda juriidiliste isikute vastutust laiemas inimkaubandusahelas, sealhulgas koostööd erasektoriga.

Teadlikkuse suurendamise ja koolitusmeetmed peaksid olema suunatud ning olema mõeldud konkreetsete tulemuste saavutamiseks, eelkõige kuritegevuse ennetamiseks. Liikmesriike julgustatakse mõõtma paremini nende mõju. Vastutus ohvrite ees tähendab selle tagamist, et ettevõtjad kannavad oma tegevuse või tegevusetuse eest vastutust.

IV. ÕIGUSKAITSE KÄTTESAADAVUS JA OHVRITE ÕIGUSTE KASUTAMINE

Ehkki ELi õiguse alusel on kehtestatud ulatuslik raamistik, et oma õigusi kasutavaid ohvreid aidata, toetada ja kaitsta, esineb selle rakendamisel endiselt takistusi.

Liikmesriigid on teatanud, et nad teevad tihedamat koostööd kodanikuühiskonna organisatsioonidega, samas kui kodanikuühiskonna esindajad rõhutavad vajadust sõnastada menetlused, et hõlbustada, edendada, ja tõhustada teabevahetust kõigi osalejate vahel.

Inimkaubandusevastase võitluse direktiiviga tugevdatakse ohvrite kaitset ja abistamist käsitlevaid eeskirju mis on sätestatud direktiivis 2004/81/EÜ ajutiste elamislubade kohta. Paraku on liikmesriigid võtnud pärast komisjoni viimast, 2014. aasta rakendamisaruannet vastu vaid piiratud arvu asjakohaseid seadusandlikke algatusi, mille eesmärk on olnud peamiselt suurendada ohvrite õiguskindlust ja parandada elamislubade mehhanismi toimimist.

1.Inimkaubanduse ohvrite tuvastamine

Esimeses eduaruandes on märgitud, et ohvrite võimalusi kasutada oma õigusi vähendab asjaolu, et nad jäävad tuvastamata või et neid ei suunata nõuetekohaselt edasi. Liikmesriikide andmete kohaselt on ohvrite tuvastamise künnis ja menetluste pikkus ELis erinev. Liikmesriigid rõhutavad ka kohalike omavalitsuste rolli ohvrite tuvastamisel. Erilised probleemid tekivad ohvrite tuvastamisel segarändevoogudes ja rahvusvahelise kaitse menetlustes, sealhulgas juhul, kui ohvreid on ära kasutatud väljaspool liikmesriigi jurisdiktsiooni.

Ohvrite tuvastamise, abistamise, toetamise ja kaitsmise meetmete mõju kohta on vähe teavet. Kodanikuühiskonna organisatsioonid on teatanud raskustest seoses varjupaigamenetlustega ja elamisloa väljaandmisega inimkaubanduse ohvritele, kes on kolmandate riikide kodanikud.

Neist probleemidest hoolimata leiavad liikmesriigid, et ohvrite tuvastamisel on tehtud edusamme, üsna paljuski tänu suurenenud koostööle mitmesuguste kaasatud ametiasutuste ja sektorite vahel ning tänu piiriülesel tasandil tehtavale koostööle.