EUROOPA KOMISJON Brüssel,1.10.2015 COM(2015) 481 final KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE edusammude kohta merekaitsealade loomisel (vastavalt merestrateegia raamdirektiivi 2008/56/EÜ artikli 21 nõudele)



KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE edusammude kohta merekaitsealade loomisel (vastavalt merestrateegia raamdirektiivi 2008/56/EÜ artikli 21 nõudele) 1.Sissejuhatus Paljude Euroopa meredes elavate liikide arvukus on inimtegevuse mõjul hakanud vähenema ning nende levikualad ja elupaigad kaduma. Ühinenud Rahvaste Organisatsioon on viimasel kahel aastakümnel pidevalt väljendanud muret ookeanide ja mere bioloogilise mitmekesisuse seisundi pärast. Bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni alusel on EL võtnud kohustuse tagada 10 % oma ranniku- ja merepiirkondade kaitse. See eesmärk kajastub ka säästva arengu 14. eesmärgis säilitada ja kasutada säästvalt ookeane, meresid ja mereressursse säästva arengu jaoks. Euroopa Liit võttis 2011. aastal vastu bioloogilise mitmekesisuse strateegia, et peatada 2020. aastaks oma territooriumil bioloogilise mitmekesisuse vähenemine ja ökosüsteemi teenuste kahjustumine. Elupaikade direktiivi kohaselt tuleb luua erilised kaitsealad, mis hõlmab ka ranna- ja mereelupaiku. Lisaks sellele keskendutakse ka ELi merestrateegia raamdirektiivis eelkõige mere bioloogilise mitmekesisuse kaitsele. Merestrateegia raamdirektiivi kohaselt peavad liikmesriigid võtma vastu meetmeprogrammid, et saavutada 2020. aastaks oma mereakvatooriumides hea keskkonnaseisund. Meetmeprogrammid peavad sisaldama ruumilisi kaitsemeetmeid, mis aitavad kaasa merekaitsealade sidusa ja representatiivse võrgustiku loomisele. Merekaitsealade meetme kaudu kaitstakse ohustatud liike ja elupaiku kõigis Euroopa meredes. Täpsemalt hõlmab see järgmist: -geograafiliselt kindlaks määratud merealad, -mille puhul peamine ja selgelt kindlaks määratud eesmärk on looduse säilitamine -ning mida reguleeritakse ja juhitakse osutatud eesmärgi saavutamiseks õiguslike või muude tõhusate vahenditega. On tõestatud, et hästi hallatud Euroopa merekaitsealad avaldavad positiivset ökoloogilist mõju. Rangete kaitsenõuetega merekaitsealadel on liikide tihedus kasvanud keskmiselt 116 %, loomade ja taimede biomass suurenenud keskmiselt 238 %, loomade kehasuurus on kasvanud 13 % ja liigirikkus 19 %. Tervete ning jätkusuutlike merede ja ookeanide säilimisele kaasa aitamise abil on tõhusalt hallatud merekaitsealad toetuseks ka merede ja ookeanide pakutavale teenustevaldkonnale. Merekaitsealade osatähtsus ulatub seega looduse kaitsmisest kaugemale, kuna need toovad ühiskonnale majanduslikku kasu — kaitsealad on sinise majanduse roheline alus. Näiteks oli Natura 2000 merealade võrgustikust saadav üldine kasu 2011. aastal hinnanguliselt ligikaudu 1,5 miljardit eurot aastas. Kui Natura 2000 merealade võrgustiku ulatust kahekordistada, võib sellest tulenev kasu suureneda kuni 3,2 miljardi euroni.

Merekaitsealade loomisega kaasneb mitmel viisil avalduv sotsiaal-majanduslik kasu. Merekaitsealadel suureneb liikide biomass ning see aitab kaasa kalavarude taastamisele. Tõendid näitavad, et merekaitsealade positiivne mõju ühe liigi puhul kandub üle ka naaberkalavarudele. Näiteks pärast kaitseala Columbretes Islands Marine Reserve loomist Hispaanias suurenesid ümbritsevad kalavarud ligikaudu 10 % aastas. Puhas vesi, terved elupaigad ja mere bioloogiline mitmekesisus on ka üks ranniku- ja mereturismi alustalasid. Merekaitsealadest võib saada oluline turismiobjekt, mis tõmbab kaasa ka mere- ja rannikualade majanduse. Austraalias asuva Great Barrier Reef Marine Parki valgalal ja maailma kultuuripärandi alal tõi turism 2012. aastal kaasa ligikaudu 6,4 miljardit dollari ulatuses turistide tehtud otsekulutusi, 5,2 miljardi dollarit suuruse lisandväärtuse ja seal loodi enam kui 64 000 töökohta. Merekeskkonna seisundi parandamise abil saab merekaitsealade kaudu tugevdada ka muid mere ökosüsteemi teenuseid, nagu näiteks jäätmete assimileerimist, rannikukaitset, üleujutuste ohjamist. Briti merekaitsealade võrgustiku loomisest saadav rahaline kasu oli hinnanguliselt 8,2 miljardit Inglise naela heitgaaside ja kliima reguleerimise ning 1,3 miljardit Inglise naela toitainete ringluse puhul. Käesolevas aruandes antakse ülevaade liikmesriikide edusammudest merekaitsealade loomisel 2012. aasta lõpu seisuga, nagu on nõutud merestrateegia raamdirektiivi artiklis 21. Võttes aluseks Euroopa Keskkonnaameti tehtud Euroopa merekaitsealade võrgustiku hindamise, vaadeldakse aruandes liikmesriikide edusamme merekaitsealade loomisel (punkt 2) ning seejärel analüüsitakse kaitstud merealade sidusust ja representatiivset võrgustikku, nagu on nõutud artikli 13 lõikes 4 (punkt 3). Viimases punktis antakse ülevaade veel elluviimist ootavatest tegevustest. Aruandele on lisatud kaks tehnilist lisa, milles on esitatud aruandes kasutatud terminoloogia, Euroopa ja rahvusvaheline õiguslik raamistik merekaitsealade loomise küsimuses ning tabelid aruandes kasutatud andmete kohta. 2.Tehtud edusammude hindamine Euroopa Keskkonnaamet avaldab Euroopa merekaitsealade aruande 2015. aastal. Ameti arvates on Euroopas alates bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni jõustumisest 1993. aastal tehtud merekaitsealade ja nende võrgustike loomisel märkimisväärseid jõupingutusi. 2012. aasta lõpu seisuga oli 5,9 % Euroopa meredest kindlaks määratud merekaitsealadena, kuid nende alade ulatuse osas esines Euroopas suuri piirkondlikke erinevusi. 2012. aastal oli kümnest mere allpiirkonnast kolmes merekaitsealadega kaetud rohkem kui 10 %, samas kui kahes piirkondlikus meres jäi merekaitsealade osakaal 2 %ni (tabel 1). Lisaks piirkondlikele erinevustele võis täheldada suuri erinevusi rannikualadel ja avamere vetes asuvate merekaitsealade vahel (tabel 2). Tuleks märkida, et pärast 2012. aastat on merekaitsealade ulatus suurenenud, kuna osa liikmesriike on kindlaks määranud suure hulga merekaitsealasid. Euroopa Keskkonnaameti aruandes tehakse vahet kolme tüüpi Euroopa merekaitsealal: Natura 2000 merealad, piirkondlike merekonventsioonide raames määratud merekaitsealad ja eraldiseisvad riiklikud merekaitsealad. Tuleb märkida, et need kolm meetmeliiki võivad kattuda (st teatav ala või selle osa võib olla määratud rohkem kui ühe korra), kuna määramiskorrad on erinevad ja nende suhtes kehtivad erinevad õiguslikud nõuded. 2.1 Natura 2000 merealad Natura 2000 merealade võrgustik on suur saavutus, kuna üksi selle alad moodustavad ulatuselt suurima osa Euroopa merekaitsealadest. 2012. aasta lõpus hõlmas võrgustik enam kui 228 000 km² ehk rohkem kui 4 % Euroopa meredest. Natura 2000 ulatus oli eri merepiirkondades siiski väga erinev. Põhjameres hõlmasid Natura 2000 merealad ligikaudu 18 % ja Läänemeres 12 %. Teistes piirkondades, nagu Joonia meri, Aadria meri ja Makaroneesia, jäid Natura 2000 merealad alla 2 % (tabel 3). Samuti esines Natura 2000 alasid märksa rohkem rannikualadel. Kaldalähedastes rannikuvetes hõlmasid Natura 2000 alad 33,3 %, rannikuvetes 11,3 % ja avamere vetes vaid 1,7 %. Merekeskkonna märkimisväärsed avamerealad ei ole seega veel Natura 2000 aladega hõlmatud. Samal ajal pakuvad Natura 2000 alad, mille alus on elupaikade direktiiv, tugevat õiguslikku raamistikku alade kaitseks ja sealse inimtegevuse säästlikuks majandamiseks ning ka rannikul asuvad liikmesriigid on teinud jõupingutusi, et praeguseid lünki täita. 2.2 Piirkondlike merekonventsioonide alusel loodud merekaitsealade võrgustik

Piirkondlike merekonventsioonide raames loodud merekaitsealade võrgustikud kattuvad olulisel määral Natura 2000 alade ja riiklike merekaitsealadega. Piirkondlikud merekonventsioonid on siiski liikmesriikide koostöö oluline alusdokument, mille põhjal töötada välja ja rakendada ökosüsteemil põhinevat lähenemisviisi merekaitsealade loomiseks ja haldamiseks. Piirkondlikud merekonventsioonid on tõukejõud Euroopa merekaitsealade võrgustiku laiendamiseks. Läänemere piirkond oli esimene piirkondlik meri Euroopas, kus merekaitsealasid oli rohkem kui 10 %. Kui HELCOM hindas 2010. aastal oma merekaitsealade võrgustikuga kaetust, ulatus see 10,3 %ni. 2012 hõlmas merekaitsealade võrgustik Läänemere piirkonnas hindamisalast 12,4 %. Olulisi edusamme on märgata ka teatavate Atlandi ookeani kirdeosas asuvate alade puhul. Üks näide on Põhjamere piirkond, kus merekaitsealadega kaetus on Euroopa suurim (ligi 18 %). Keskmiselt moodustasid merekaitsealad 2012. aastal Kirde-Atlandi piirkonna hindamisalast 3,2 %. Vahemere piirkonnas katsid merekaitsealad 2012. aastal Euroopa Keskkonnaameti hindamisalast 9,7 %. Musta mere hõlmatust merekaitsealadega ei olnud Euroopa Keskkonnaamet võimeline hindama, sest puuduvad kättesaadavad andmed (tabel 4). 2.3 Riiklikud merekaitsealad Riiklikul tasandil on liikmesriigid merekaitsealasid loonud riigile oluliste objektide kaitsmiseks. Need alad võivad kuuluda Natura 2000 võrgustikku, piirkondlike merekonventsioonide raames kindlaks määratud merekaitsealade võrgustikku või olla iseseisvad. Eri kavade alusel loodud merekaitsealade omavahelise vastavuse määr on liikmesriigiti erinev; Euroopas on see siseriiklike ja piirkondlike merekonventsioonide alla kuuluvate alade puhul keskmiselt 68,2 % (st rohkem kui kaks kolmandikku riiklike ja piirkondlike merekaitsealadega hõlmatud kogupindalast on määratud mõlema korra alusel) ning riiklikke ja Natura 2000 merekaitsealade puhul 54,5 %. Ei olnud võimalik tõendada, kas korduvad määramised suurendavad merekaitsealade kaitse taset. 3.Merekaitsealade võrgustiku sidusus ja representatiivsus Praegu puudub kogu ELi hõlmav meetod Euroopa merekaitsealade sidususe ja representatiivsuse hindamiseks. Piirkondlikel merekonventsioonidel on siiski olnud oluline roll merekaitsealade võrgustiku sidususe hindamise kriteeriumide kindlaksmääramisel. OSPAR, HELCOM ning Barcelona konventsiooniga asutatud erikaitsealade piirkondlik tegevuskeskus koostöös Vahemere projektiga MedPAN on hinnanud merekaitsealade võrgustiku sidusust. OSPARiga on merekaitsealade võrgustiku ökoloogiline sidusus määratud kindlaks kuue järgmise kriteeriumi põhjal: tunnused, esindavus, replikatsioon, ühenduvus, vastupanuvõime ja vastavus/elujõulisus. Esimene hinnang OSPARi merekaitsealade võrgustiku kohta koostati 2010. aastal ja sellest selgus, et võrgustikku ei saa pidada merekaitsealade ruumilise jaotuse alusel ökoloogiliselt sidusaks. 2012. aastal püüti OSPARi raames merekeskkonna ökoloogilist sidusust uuesti hinnata, kuid kuna liikide ja elupaikade jaotumise kohta ei olnud piisavalt andmeid, ei olnud võimalik põhjalikke järeldusi teha. 2012. aastal sai merekaitsealade paigutuse kohta anda vaid üldisi hinnanguid, mille kohaselt oli OSPARi merekaitsealade ökoloogiline sidusus vähetõenäoline. Mõnes allpiirkonnas, näiteks Põhjameres ja teataval määral ka Keldi meres, võis siiski täheldada esimesi sidususe märke.

HELCOM tegi kindlaks neli ökoloogilise sidususe kriteeriumi: asjakohasus, representatiivsus, tunnusjoonte taastootmine ja ühenduvus. Vaatamata sellele, et Läänemere territooriumil kindlaks määratud merekaitsealade arv on suurenenud, leidis HELCOM 2010. aastal, et Läänemere piirkonnas ei ole merekaitsealade võrgustikud veel ökoloogilist sidusust saavutatud. MedPAN koostöös Barcelona konventsiooniga asutatud erikaitsealade piirkondliku tegevuskeskusega hindasid Vahemere merekaitsealade võrgustiku sidusust kahe kriteeriumi alusel: esindavus ja ühenduvus 2012. aastal. Hinnangus jõuti järeldusele, et Vahemere merekaitsealade võrgustikku ei saa pidada ei sidusaks ega ka representatiivseks. Vahemere lääneosa peeti Vahemere piirkonna kõige parema ühendusega alaks. Esimeseks katseks töötada välja ühtsed kriteeriumid ja metoodika, et hinnata Euroopa merekaitsealade sidusust ja representatiivsust, oli 2014. aastal Euroopa Komisjoni jaoks väliskonsultantide tehtud uuring. Uuringu tulemusel leiti, et Läänemere piirkonna merekaitsealade võrgustik ei ole sidus. Komisjon jätkab tööd, et arendada välja kogu ELi hõlmav metoodika merekaitsealade võrgustiku hindamiseks. 4.Järeldused ja väljavaated Merekaitsealad on looduskaitse jaoks peamine ruumilise planeerimise vahend. Kaitsealad võivad toimida meie meredes ja ookeanides ohustatud bioloogilise mitmekesisuse säilituspaikadena. Tõhusalt toimivad merekaitsealade võrgustikud kui ökosüsteemide vastupidavuse toetajad on ühiskonna jaoks väga väärtuslikud. Nende sotsiaal-majandusliku kasu alla kuulub töökohtade loomine, toiduga varustamine ja kliima reguleerimine. Merekaitsealad on seega ilmne näide sinise ja rohelise majanduse omavahelisest lähenemisest. Alates bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni jõustumisest 1993. aastal on Euroopa merekaitsealade võrgustik oluliselt suurenenud, 2012. aastal hõlmas see peaaegu 6 % Euroopa meredest. Käesolev aruanne kinnitab, et merekaitsealade loomisel on Euroopas tehtud suuri edusamme. Alates 2012. aastast on veelgi rohkem paiku kindlaks määratud kaitstud merealadena. Kuid asi ei piirdu sellega, tuleb teha veel jõupingutusi, tagamaks et vähemalt 10 % Euroopa meredest oleks kaitstud ühtse merekaitsealade võrgustiku kaudu. ELi bioloogilise mitmekesisuse aastani 2020 ulatuva strateegia eesmärkide elluviimiseks kasutatakse üha enam ELi poliitilist raamistikku, mis pakub merekaitsealade määramise ja integreeritud haldamise jaoks suurepärast võimalust. Merestrateegia raamdirektiiv, elupaikade direktiiv ja linnudirektiiv, mereala ruumilise planeerimise direktiiv ning reformitud ühine kalanduspoliitika sisaldavad sätteid, mis aitavad Euroopa merekaitsealade võrgustikke lähiaastatel veelgi laiendada. Selleks et merekaitsealad täidaksid täiel määral oma potentsiaali, tuleks nende puhul kohaldada haldusmeetmeid ning tagada nende tõhus järelevalve ja jõustamine. Haldusmeetmed võivad hõlmata merekaitsealade enda halduskava ning naaberpiirkondade ruumilised kaitsemeetmed oleksid täiendav vahend merekaitsealade mõju suurendamiseks. Merekaitsealad peaksid olema mereala ruumiliste planeerimise lahutamatu osa, mis toetab rohelise ja siniste taristu lähenemisviisi, mille eesmärk on tagada ja täiustada samast piirkonnast pärinevate mitmete ökosüsteemi teenuste pakkumist. Selline integreeritud lähenemisviis aitaks vähendada ka meredele avaldatavat survet ja tugevdada merede ökosüsteemi vastupanuvõimet. Komisjon jätkab riiklike ja rahvusvaheliste jõupingutuste toetamist merekaitsealade määramisel ja tulemuslikul haldamisel, samuti muude merekeskkonna bioloogilise mitmekesisuse ruumilise kaitse meetmete rakendamist. Eelkõige on komisjonil kavas: