ET Euroopa Liidu Teataja C 48/81

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Euroopa Liidu uus energiapoliitika: rakendamine, tõhusus ja solidaarsus kodanikega” (omaalgatuslik arvamus)

2011/C 48/15

Raportöör: Bernardo HERNÁNDEZ BATALLER

18. märtsil 2010 otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastavalt oma kodukorra artikli 29 lõikele 2 koostada omaalgatusliku arvamuse järgmises küsimuses:

„Euroopa Liidu uus energiapoliitika: rakendamine, tõhusus ja solidaarsus kodanikega”.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav transpordi, energeetika, infrastruktuuri ja infoühiskonna sektsioon võttis arvamuse vastu 6. septembril 2010.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 465. istungjärgul 15.–16. septembril 2010 (16. septembri istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 44, vastu hääletas 2, erapooletuks jäi 2.

1. Järeldused

1.1 Vaja on parandada energia siseturu toimimist selle kõigis aspektides: infrastruktuur, riigihangete süsteem, turu hea toimimine ja tarbijakaitse. Komitee rõhutab, et põhiküsimus seisneb siinkohal vajaduses arendada energiainfrastruktuuri ja üleeuroopalisi võrke, et rajada energia siseturg.

Täpsemalt on tarvis sisse viia hinnakujunduse kriteeriumite kindlaksmääramise mehhanismid, vältimaks tõsiseid ja õigustamatuid lahknevusi, mis sageli võtavad ekslikult aluseks tarbitava energia liigi, tarneallika või jaotussüsteemid.

Samuti tuleb luua kriteeriumid ja meetodid, et muuta liikmesriikides energiatootmine ratsionaalsemaks, pidades silmas ressursside säästvat kasutamist ning kasutades ära geograafilisi ja klimaatilisi aspekte, näiteks tehes kindlaks fotogalvaanilise, tuule- või loodeenergia toomise kõrgperioodid.

1.1.1 Korralikult toimiv energiaturg eeldab läbipaistvust, et konkurentidel oleks juurdepääs energiavõrkudele ja klientidele. Selleks peavad ametiasutused ära hoidma konkurente tõrjuva käitumise, kuritarvitamise ja ettevõtete kokkumängu. Konkurentsipoliitikat tuleb samuti kujundada nii, et oleks tagatud tarbijate heaolu ja paremad tingimused, võttes samas arvesse konkreetseid tegureid, näiteks vajadus tagada varustuskindlus, energiatransport ja lõppjaotus. Komitee viitab siinkohal oma arvamustele universaalteenuse ja üldhuviteenuste kohta, milles ta tarbijakaitse küsimuses väljendas kindlat seisukohta, rõhutades vajadust esitada universaalteenuse mõiste selge määratlus ja kinnitada üldhuviteenuste osutamise ühtsed eeskirjad.

1.1.2 Hankemenetlustes tuleb takistada tellijaid kuritarvitamast oma eelisõigusi sel moel, et nad püüavad erapoolikult tõlgendada Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 194 lõikes 2 sätestatud sõltumatuid õigusi (1), seades võimalusel rängemad või diskrimineerivamad tingimused juurdepääsuks maagaasiedastusvõrkudele (2) või elektrivõrkudele piiriüleses elektrienergiamüügis (3). Lühidalt öeldes peaks EL edaspidi maksimaalse institutsioonilise pühendumusega tegutsema selle nimel, et tugevdada ja parandada meetmeid, mis tagavad tööstuslikelt lõpptarbijatelt nõutavate gaasi- ja elektrihindade läbipaistvuse (4).

1.1.3 Sellega seoses on tõenäoline, et esitatakse uus määratlus üldist majandushuvi pakkuvate teenuste rolli kohta siseturul. Lissaboni lepingu valguses peaksid need teenused paremini täitma ülesandeid, mida riigi, piirkonna või kohalikud ametivõimud neile võivad panna (5). Eriti oluline on see energia valdkonnas, kus suurte võrgutööstuste osutatavatel teenustel on võtmeroll.

1.1.4 Seepärast on raske luua õigusraamistikku, mis tasakaalustaks omavahel liikmesriikide ametiasutustele antud laiaulatusliku suvaõiguse (vt Euroopa Liidu ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 26 artikkel 1 ning Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 194 lõige 2) ja siseturu konkurentsi mänguvabaduse, eelkõige pidades silmas seda, et enne Lissaboni lepingu jõustumist rõhutati Euroopa Kohtu kohtupraktikas – ilma et see piiraks liikmesriikide võimu tagada juurdepääs üldist majandushuvi pakkuvatele teenustele (6) –, et juurdepääs peab olema kooskõlas aluslepingutes sätestatuga (7) ning et igal juhul tuleb võimalikke erandeid lepingusätetest, mis tulenevad pädevuse siseriiklikust jaotusest selles valdkonnas, tõlgendada kitsendavalt (8).

2. Sissejuhatus

2.1 Järgmisel neljal aastakümnel peab Euroopa energiasektor tegelema mitmete probleemidega, mis nõuavad põhjapanevaid muutusi energiavarustuses, -ülekandes ja -tarbimises. Vastamaks neile väljakutsetele Euroopa tasandil, viib komisjon praegu läbi konsultatsioone, et valmistada ette uus energiastrateegia aastateks 2011–2020 ning tegevuskava aastani 2050. Komitees käib töö arvamuse koostamise kallal mõlema algatuse kohta.

2.2 On selge, et täieliku ja tervikliku ning tulevastele väljakutsetele vastata suutva Euroopa strateegia väljatöötamine nõuab, et Euroopa Liit kasutaks täiel määral neid uusi pädevusi energiasektoris, mis talle Lissaboni lepinguga on antud, ning innustaks liikmesriike panema aluse laialdastele koostöövormidele mitmetes küsimustes, mis kuuluvad õiguslikult kas liikmesriigi või jagatud pädevusse. Mõned praegused käsitlused võivad nõuda aluslepingute täiendavat muutmist või isegi uut lepingut (näiteks Jacques Delorsi ettepanek sõlmida uus leping, millega luuakse Euroopa energiaühendus). Igal juhul piirdume praeguses arvamuses Lissaboni lepinguga ja meetmetega, mis osutuvad vajalikuks, et tagada lepingus sätestatud jagatud pädevuse teostamine viisil, mis kindlustab, et täielik tähelepanu ja austus saavad osaks nii tarbijate õigustele kui ka ELile ja liikmesriikidele antud eri pädevusvaldkondadele.

2.3 Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) (9) artikkel 194 viis sisse uue aluse riigiüleseks tegevuseks energeetika vallas, millele siiski seab teatud piiranguid nii õigusraamistik – kus piirangud on selgelt määratud kehtivates esmastes ja institutsioonilistes õigusaktides – kui ka edasine sidusus teatud õigustega, mis sätestatakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartas.

2.4 Seega saab püüelda ELi energiapoliitika eesmärkide poole – toimiv energiaturg, energiaga varustamise kindlus, energiatõhusus ja -sääst, energiaalane uuendustegevus ning võrkude sidumine – vaid siis, kui need on täielikus kooskõlas siseturu toimimisega ja vastavad keskkonnakaitse huvidele (ELTLi artikli 194 lõige 1). Seepärast soovib komisjon saavutada eelkõige sellised eesmärgid nagu energiaga varustamise kindluse tagamine, energiaallikate säästev kasutamine ning energia kättesaadavus konkurentsivõimelise ja tarbijatele taskukohase hinna eest, kuna Euroopa energiaturu integratsioon ei ole eesmärk omaette, vaid pigem oluline vahend seatud sihtide elluviimiseks.

2.5 Edasised meetmed, mis EL võtab vastu seadusandliku tavamenetluse kohaselt nimetatud eesmärkide saavutamiseks, ei kahjusta liikmesriigi õigust määrata kindlaks oma energiavarude kasutustingimused, teha valik eri energiaallikate vahel ja otsustada oma energiavarustuse üldstruktuuri üle (ELTLi artikli 194 lõige 2).

2.6 Viimati nimetatud säte, milles esitatakse sõnaselgelt liikmesriikide suveräänsuse valdkonnad, tagab neile ka suure tegevusvabaduse vastavalt ELTLi artikli 2 lõikele 6, (10) takistamata neil samas oma tegevuses juhindumast solidaarsuse vaimust, nagu on kirjas ELTLi artikli 194 lõikes 1.

2.7 Kuna energiavaldkonnas kehtib nüüdsest jagatud pädevus (ELTLi artikli 4 lõike 2 punkt i) ning soovides tulevikus vältida konflikte ELi üldhuvide, liikmesriikide huvide, (11) energiasektori ettevõtete erihuvide, kodanike õiguste ning tarbijate ja kasutajate õiguste vahel, on Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteel kohane võtta antud küsimuses ametlik seisukoht.

2.8 Komisjon on esitanud laiaulatusliku ettepanekute paketi, mis aitaks Euroopal Liidul täita kuni aastani 2020 võetud kohustusi kliimamuutustega võitlemise ja taastuvate energiaallikate edendamise osas. Selleks on nõukogu ja parlament võtnud endale ülesande vähendada kasvuhoonegaaside heitkoguseid 20 % võrra, toota 20 % energiast taastuvatest energiaallikatest ja suurendada energiatõhusust 20 % võrra. Komisjon on sellest tulenevalt võtnud vastu uue grupierandimääruse, mille alusel taastuvenergia ja energiatõhususe jaoks antav riigiabi vabastatakse teatavate tingimuste täitmisel kohustusest sellest teatada.

2.9 Komisjoni dokumendis „Uue Euroopa energiastrateegia (2011–2020) väljatöötamine” käsitletakse lisaks tarbijakaitsele ning juurdepääsule energiateenustele ja vähese CO2-heitega majanduse loodud töökohtadele ka järgmisi olulisi teemasid:

— energiaturu liberaliseerimise ja kliimamuutuste paketi raames juba heakskiidetud meetmete ning energiatehnoloogia strateegilise kava (SET-kava) rakendamine;

— energiasektori süsinikdioksiidiheite vähendamise tegevuskava 2050. aastaks;

— tehnoloogilised uuendused;

— välispoliitika tugevdamine ja kooskõlastamine;

— energiavajaduse vähendamine (energiatõhususe tegevuskava), eelkõige aga vajadus arendada energiainfrastruktuure, et kindlustada energia siseturu nõudmistele vastav varustus ja jaotus.

2.10 Need komisjoni meetmed, millest mõned ootavad veel nõukogu ja parlamendi heakskiitu ning rakendamist liikmesriikide poolt tulevikus (nt maagaasi jaotus, taastuvenergia kasutamise edendamine ning transpordis, ehituses jm rakendatavad energiatõhususe meetmed), peegeldavad ELi 2020. aasta strateegia eduka rakendamise toetamise soovi.

3. Üldised märkused

3.1 Siiski on vaja määratleda meetmed, mida piisava õigusliku aluse puudumisel aluslepingutes on vaja selleks, et luua lühikeses perspektiivis tõeline energiapoliitika, mis haakub ELi ees 21. sajandil seisvate väljakutsetega. Sellega seoses soositakse juba teatud algatusi, nagu Jacques Delorsi ettepanek sõlmida uus leping, millega luuakse Euroopa energiaühendus, andes ELile volitused innustada näiteks rohkemate ja paremate riikideüleste energiainfrastruktuuri võrkude väljaehitamist, fondide ja ühisressursside loomist energiasektori teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni jaoks või ärivahendite väljatöötamist ühistegevuseks rahvusvahelisel energiatoodete turul (12).

3.2 Seoses ELTLi eespool nimetatud artikliga 194 tuleks samas avada ka arutelu tegevusulatuse üle kolmes valdkonnas, mida mõjutab riigi ja riikideülese tasandi poliitika. Need valdkonnad on ELi kodanike õiguste kaitse ja edendamine, riikliku julgeolekuga õigustatud erandite rakendamise sobitamine riikideülese energiajulgeolekuga ning riiklike meetmete asjakohasus energia siseturu loomise ja toimimise seisukohalt, eriti seoses transpordi ja jaotuse infrastruktuuri, võrkude sidumise, riigihangete süsteemi ja tarbijate õigustega.

3.3 Kõige olulisemad ELi tulevaste energiameetmetega seonduvad õigused on märgitud ära Euroopa Liidu põhiõiguste harta järgmistes osades: IV jaotise (Solidaarsus) artikkel 36 (Võimalus kasutada üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid), artikkel 37 (Keskkonnakaitse) ja artikkel 38 (Tarbijakaitse). Tuleks mõelda, millised tagajärjed võivad olla sellel, kui kõik liikmesriigid ratifitseerivad Euroopa inimõiguste konventsiooni protokolli nr 14, mis koos Lissaboni lepinguga avab tee Euroopa Liidu ühinemisele nimetatud konventsiooniga.

3.3.1 Ehkki need sätted kehtestavad ELi institutsioonidele põhimõtted ametlike meetmete võtmiseks, ei tunnistata neis otsesõnu subjektiivseid õigusi, (13) kuigi keskkonna- ja tarbijakaitse osas on olemas tugev Euroopa õigusraamistik, kaitsmaks üksikhuve ja niinimetatud kõigile laienevaid huve. Sellegipoolest aitab Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud üldhuviteenuste protokolli rakendamine kindlasti tagada seda, et eurooplastele on tarbimiseks kättesaadavad erinevad energiaallikad, kusjuures erilist tähelepanu pööratakse ühiskonnas kõige suuremat puudust kannatavate elanikkonnarühmade olukorrale.

3.3.2 Eespool esitatud põhjustel võib oodata õiguslikke pingeid ELi ja liikmesriikide vahel küsimuses, kuidas hoida omavahel tasakaalus ühelt poolt riikideülene ülesanne (energiaturu toimimise oluliste aspektide liberaliseerimine ja/või ühtlustamine Euroopas) ning teiselt poolt riigi ülesanne (kaitsta sotsiaalset heaolu) (14). Komisjon on aga hoopis arvamusel, et liikmesriikide koostöö parandab riigi julgeolekut.

3.3.3 Eeskätt juhtub nii seetõttu, et nagu me teame sätestatakse hartas üksnes asjaomaste õiguste ja vabaduste kaitse miinimumtase (15) ning harta rakendamine teatud liikmesriikide (16) territooriumil on piiratud. Nii palju kui võimalik tuleb säilitada sotsiaalne ühtekuuluvus, et kaitsta õigust solidaarsusele seoses energia kättesaadavusega nii majanduslikult kõige nõrgemate elanikerühmade kui ka haavatavate ja puuetega inimeste puhul.

3.3.4 Seda tuleb teha eelkõige sellepärast, et praeguse ülemaailmse majanduskriisi laastav mõju – tööhõivele töökohtade kadumise näol, töötajatele ümberkorralduste näol ja riigiasutuste suutlikkusele säilitada sotsiaalteenused – ähvardab muuta energia suurtele elanikerühmadele kättesaamatuks, tekitades sel viisil kütteostuvõimetuse.

3.4 Teine lahendamist vajav küsimus puudutab liikmesriikide enda julgeolekustrateegiate seost vajadusega tagada energiajulgeolek riikideülesel tasandil.

3.4.1 Euroopa Liidu energiavarustuse kanalid ja allikad peaksid kaasa aitama varustuskindlusele liidus tervikuna ja igas liikmesriigis eraldi. Varustuskindlus sõltub tulevikus kütuseliikide arengust, tootmissuundumustest Euroopa Liidus ja teda varustavates kolmandates riikides, samuti investeeringutest hoidlatesse ja varustuskanalitesse nii Euroopa Liidu sees kui ka väljaspool ELi.

3.4.2 Kuna Euroopa Liidu lepingu artikli 4 lõikes 2 tunnistatakse riigi julgeoleku kaitsmine liikmesriigi põhifunktsiooniks, andes talle otsesõnu ainuvastutuse selles valdkonnas, on vaja teha kindlaks ELi ja liikmesriikide poliitilise ja õigusalase koostöö valdkonnad, et saavutada ELTLi artikli 194 lõikes 1 väljahõigatud sünergia ja vastastikune täiendavus.

3.4.3 Selleks tuleb uurida, kuidas tugevdada Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööameti (17) institutsioonilist alust. Ameti ülesannete hulka kuulub heade tavade vahetamise ja koostöö edendamine reguleerivate asutuste ja majanduslike sidusrühmade vahel, arvamuse avaldamine riiklike reguleerijate mis tahes vastuvõetud otsuste vastavuse kohta riikideüleste ülesannetega ning teatud juhtudel otsuste langetamine vähemalt kaht liikmesriiki ühendava elektri- või maagaasiinfrastruktuuri juurdepääsu- ja tegevuse turvalisuse korra ja tingimuste üle. Liikmesriikide vahel peab valitsema kooskõla ja koostöö, mida jälgib kõnealune amet. Siiski peaks ameti volituste suurendamine või muutmine jääma Euroopa Kohtu kohtupraktikaga kehtestatud üldistesse piiridesse, juhindudes iseäranis just otsusest Meroni kohtuasjas (18).

3.4.4 Eesmärk peab olema tagada ELi energiajulgeolekut käsitlevate eeskirjade juurutamine. Need eeskirjad koostati ja võeti vastu enne eelmainitud Euroopa Liidu lepingu artikli 4 lõike 2 sisseviimist ning nad sisaldavad nii rangelt riikideüleseid meetmeid (19) kui ka neid, mis kuuluvad ühise välis- ja julgeolekupoliitika alla, samuti 2010. aasta kevadisel Euroopa Ülemkogul võetud konkreetset seisukohta energiavarustuse kindluse küsimuses (20). Samuti tuleb tagada kõnealuste eeskirjade kooskõla Euroopa energiaharta sätetega, mis käsitlevad energiatranspordi infrastruktuuride kasutust ning energeetiliste materjalide ja toodete transiiti (21).

3.4.5 Liikmesriikide varustuskindluse ja solidaarsuse tugevdamiseks erakorralise olukorra ilmnemisel ELis ning esmajoones selleks, et toetada liikmesriike, kelle geograafilised ja geoloogilised tingimused on ebasoodsamad, peaksid liikmesriigid kehtestama ühised hädaolukorra ennetamise või lahendamise kavad riikideülesel või isegi rahvusvahelisel tasandil. Kavasid ajakohastataks ja avaldataks regulaarselt. Tulevikus võiksid Ühtekuuluvusfond ja struktuurifondid olla nende kavade rahastamisallikaks.

3.4.6 Eespool nimetatud eesmärkide paremaks kindlustamiseks oleks mõttekas võimalikult kiiresti võtta meetmeid ELTLi artikli 122 või 194 alusel, et reguleerida teatud energiatoodetega varustamine ajal, kui liikmesriigid seisavad silmitsi tõsiste raskustega, ning kehtestada loodusõnnetusse või erakordsesse olukorda sattunud liikmesriigile rahalise abi määramise menetlus. Kaaluda võiks ka võimalust kasutada juba mainitud eesmärkide saavutamiseks lisaks ELTLi artiklit 149, eeldusel et see on kohane konkreetses olukorras, mis nõuab riikideüleste meetmete võtmist.

3.4.7 Võttes arvesse Euroopa Liitu energiasektoris ees ootavaid väljakutseid ja sihte, tundub, et on vaja kohast Euroopa avalikku energiateenistust, mis kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega tegeleks muu hulgas liikmesriikide energiatarbimise harjumuste avaliku registri koostamisega, esitades andmed igas riigis tarbitud energia liikide, energia kasutamisel ja transpordil tekkida võivate õnnetuste ennetamise meetmete ning sellega seonduvalt kodanikukaitse korraldamise kohta.

Brüssel, 16. september 2010 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Mario SEPI

(1) Praegu on riikideülene õigusraamistik sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiviga 2004/17/EÜ (ELT L 134), mida on muudetud direktiiviga 2005/51/EÜ (ELT L 257) ja määrusega 2083/2005/EÜ (ELT L 333).

(2) Vaba konkurentsi soodustamiseks kehtivad alates 2011. aastast Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määruse 715/2009/EÜ tingimused (ELT L 211).

(3) Alates 2011. aastast kehtivad ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse 714/2009/EÜ tingimused (ELT L 211).

(4) Kooskõlas eesmärkidega, mis on sätestatud nõukogu 29. juuni 1990. aasta direktiivis 90/377/EMÜ (EÜT L 185), Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiivides 2003/54/EÜ ja 2003/55/EÜ (ELT L 176) ning 29. novembri 2007. aasta ettepanekus Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviks (KOM(2007) 735 lõplik).

(5) Protokoll nr 26 üldhuviteenuste kohta, mis on lisatud Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule, täiendab viimase artiklit 14 ja annab selles küsimuses Euroopa Kohtule uue aluse harta artikli 36 tõlgendamiseks.

(6) Sellest tulenevalt andis kohus liikmesriikidele muu hulgas õiguse sõnastada teatud ettevõtetele usaldatavate üldist majandushuvi pakkuvate teenuste määratlus nii, et see vastaks liikmesriigi poliitilistele eesmärkidele. 23. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-159/94, komisjon versus Prantsusmaa, EKL I-5815, punkt 49.

(7) 23. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C-209/98, Sydhavnens Stens, EKL I-3743, punkt 74.

(8) 17. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas C-340/99, TNT Traco, EKL I-4109, punktid 56-58.

(9) Avaldatud ELT C 83, 30.3.2010, lk 47.

(10)

„Liidu pädevuse teostamise ulatus ja kord määratakse kindlaks aluslepingute vastavates sätetes iga valdkonna kohta.”

(11) Õigussüsteemide ja haldustavade omavaheline suhe võib osutuda iseäranis keerukaks, kui võtta arvesse ELTLi artikli 2 lõike 2 sätteid, mis lubavad nii ELil kui ka liikmesriikidel võtta kõnealuses valdkonnas vastu siduvaid otsuseid ning annavad liikmesriikidele õiguse teostada oma pädevust, kui liit ei ole oma pädevust teostanud või kui ta on otsustanud oma pädevuse teostamise lõpetada. Lisaks sätestatakse Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 25 ainsas artiklis, et kui liit on teatavas valdkonnas võtnud meetmeid, hõlmab selle pädevuse teostamise ulatus üksnes neid elemente, mida kõnealune liidu õigusakt reguleerib, ega laiene kogu valdkonnale.

(12) Vt ettevalmistav arvamus CESE 990/2010 teemal „Kütteostuvõimetus liberaliseerimise ja majanduskriisi kontekstis”.

(13) Vt Benoīt Rohmer, F. et al., „Commentary of the Charter of Fundamental Rights of the European Union”, Brüssel, 2006, lk 312 jj; Lucarelli, A. et al., „L'Europa dei diritti. Commento alla Carta dei diritti fondamentali del'Unione Europea”, Bologna, 2002, lk 251 jj.

(14) Vt Moreiro Gonzįlez, C.J., „El objectivo del bienestar social en el contexto de crisis económica mundial”, Gaceta Jurķdica de la UE y de la Competencia, Nueva Época, 11. 5. 2009, lk 7 jj.

(15) Vt harta artiklid 51 ja 52 ning hartat käsitlev liikmesriikide 1. deklaratsioon, mis on lisatud 13. detsembril 2007 alla kirjutatud Lissaboni lepingu vastuvõtnud valitsustevahelise konverentsi lõppaktile, ELT C 83, 30.3.2010, lk 337, samuti harta koostanud konvendi presiidiumi ja hartat ajakohastanud Euroopa Konvendi presiidiumi esitatud selgitused Euroopa Liidu põhiõiguste harta kohta, ELT C 303/2, 14.12.2007, lk 17 jj.

(16) See on sätestatud Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokollis nr 30 Euroopa Liidu põhiõiguste harta kohaldamise kohta Poola ja Ühendkuningriigi suhtes ning Lissaboni lepingu vastu võtnud valitsustevahelise konverentsi lõppaktile lisatud Poola Vabariigi 61. ja 62. deklaratsioonis ning Tšehhi Vabariigi 53. deklaratsioonis.

(17) Loodi Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 713/2009, ELT L 211, 14.8.2009.

(18) Euroopa Kohtu kohtupraktika lubab komisjonil delegeerida regulatiivseid ja täitevvolitusi üksnes siis, kui see on otsesõnu sätestatud aluslepingus (otsus Meroni kohtuasjas, 17. juuli 1959, EKL lk 331).

(19) Vt nt komisjoni teatis „Teine strateegiline energiaülevaade: ELi tegevuskava varustuskindluse ja solidaarsuse tagamiseks energiavaldkonnas” KOM (2008) 781 lõplik, milles lisaks muudele asjakohastele meetmetele tehakse ettepanek muuta direktiivi 2006/67/EÜ nafta strateegiliste julgeolekuvarude kohta, mille tulemusena võeti vastu nõukogu 14. septembri 2009. aasta direktiiv 2009/119/EÜ (ELT L 265), ning samuti muuta direktiivi 2004/67/EÜ, mis käsitleb maagaasitarnete kindluse tagamise meetmeid. Vt ka roheline raamatu „Turvalise, säästva ja konkurentsivõimelise Euroopa energiavõrgu suunas”, KOM(2008) 782 lõplik jne.

(20) Brüssel, 26.3.2010, dokument CO EUR 4, järeldus 1.

(21) Nõukogu ja komisjoni otsus 98/181/EÜ, ESTÜ ja EURATOM (EÜT L 69, 23.9.1997) ning nõukogu otsus 2001/595/EÜ (EÜT L 209, 13.7.2001).