KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE 2008. aasta veinireformi rakendamisel saadud kogemuste kohta vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1234/2007 artikli 184 lõikele 8 /* COM/2012/0737 final */





KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE 2008. aasta veinireformi rakendamisel saadud kogemuste kohta vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1234/2007 artikli 184 lõikele 8 1. Sissejuhatus 2008. aastal vastu võetud ja nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta määrusesse nr 1234/2007,[1] (edaspidi „ÜTK määrus”) kaasatud veinituru ühist korraldust käsitleva reformi[2] eesmärk on ELi venitootjate konkurentsivõime suurendamine. Reform oli kavandatud kaheetapilise protsessina. Esimeses etapis oli oluline saavutada turusekkumismeetmete järkjärgulise kõrvaldamise ja sellele lisanduva kolmeaastase väljajuurimiskava abil turu tasakaal; 2012. aastal alanud teises etapis keskendutakse ELi veinitootjate konkurentsivõime tugevdamise sellistele vahenditele nagu viinamarjaistanduste ümberkorraldamine ja muutmine ning investeeringud ja müügiedendus kolmandates riikides. Kõnealuseid meetmeid hallatakse riikliku toetuskava (RTK) kaudu. Et olla rohkem suunatud tarbijatele ja turule, on ühtlasi ühtlustatud, ajakohastatud ja lihtsustatud uusi regulatiivmeetmeid, milles käsitletakse veinivalmistustavasid, kvaliteeti ja märgistamist. ÜTK määruse artikli 184 artikli 8 kohaselt „esitab komisjon 2012. aasta lõpuks aruande veinisektori kohta, võttes eelkõige arvesse reformi läbiviimisel saadud kogemusi”. Seepärast keskendutakse käesolevas aruandes reformi läbiviimise esimesele kolmele aastale ning eriti väljajuurimiskavale ja riikliku toetuskavaga hõlmatud meetmetele. Aruandes analüüsitakse ka uue kvaliteedipoliitika mõju, veini uusi märgistamisnõudeid ja veinivalmistustavasid. Aruandes on analüüsitud ka reformijärgseid ELi veinituru suundumusi alates 2007. aastast. Aruande aluseks on liikmesriikide poolt komisjonile kooskõlas ELi õigusega esitatud teatised, aruanne veini müügiedendusmeetme rakendamise kohta kolmandate riikide turgudel,[3] kontrollikoja aruanne,[4] konsultatsioonifirma COGEA välishindamine veinireformi kohta ning ametlikule statistilistel andmetel põhinevad. Kuna käesolevas aruandes keskendutakse reformi läbiviimisele ajavahemikul 2008–2012, ei käsitleta selles 1999. aastal otsustatud istutusõiguste keelu lõppu üleminekuajal. Reformiga ei kaasnenud keelu suhtes muid muudatusi, kui üksnes selle lõpu edasilükkamine. Kuna teatavad liikmesriigid ja sidusrühmad olid väljendanud tõsist muret, loodi siiski viinapuude istutusõiguste kõrgetasemeline töörühm, kes peaks esitama oma aruande enne 2012. aasta lõppu. 2. Turuolukord ELi veinituru viimaste aastate olukorda võib iseloomustada järgmiselt: ELi veinitootmine ja ELi veinitarbimine on vähenenud ning veinieksport kolmandatesse riikidesse on suurenenud, ületades märkimisväärselt veiniimpordi kasvu. Lõpptulemus on varude vähenemine, millest omakorda on tingitud veinihindade tõus eelkõige viimase kahe aasta jooksul. Turu tasakaal saavutati vaatamata sellele, et teatavate turumeetmete rakendamine (nt toetus alkohoolsete jookide destilleerimiseks ja kontsentreeritud viinamarjavirde kasutamiseks) oli vaja järk-järgult lõpetada. 2.1. Tarnimine ELi veini- ja viinamarjavirde kogutoodang vähenes 2006.–2007. veiniaasta 186 miljonilt hektoliitrilt järk-järgult 163 miljonile hektoliitrile 2011.–2012. veiniaastal. Vähenemist saab selgitada asjaoluga, et ELi viinamarjakasvatusala, mida osaliselt (44 %) toetati väljajuurimiskavast, vähenes märgatavalt (–370 000 ha ajavahemikul 2006–2011 (–10 % kogupindalast)). Kui võtta aluseks ELi keskmine saagis 50 hl/ha, siis toodetakse ELi praegusel viinamarjakasvatusalal (ligikaudu 3,3 ha) keskmiselt 165 hektoliitrit veini, mis on peaaegu samaväärne 2011.–2012. veiniaasta kogutoodanguga. Möödunud aastatel korraldati ümber ja muudeti viinamarjaistandusi rohkem kui 150 000 ha ulatuses, kuid see ei toonud ELi tasandil kaasa saagise üldist suurenemist, kaasnesid pigem kõrgema kvaliteediga veini tootmine ja/või madalamad ühikuhinnad. 2011.–2012. veiniaastal toodetud 163 hektoliitrit veini ja viinamarjavirret jaotus järgmiselt: 103 miljonit hektoliitrit (63 %) KGT/KPN-veinid, 5 miljonit hektoliitrit (2 %) sordiveinid, 51 miljonit hektoliitrit (31 %) muud geograafilise tähiseta veinid ning ülejäänud 7 miljonit hektoliitrit (4 %) viinamarjamahl. ELi suurimad veinitootjad 2011.–2012. veiniaastal olid endiselt Prantsusmaa ja Itaalia (vastavalt 51 ja 45 miljonit hektoliitrit), neile järgnes Hispaania (37 miljonit hektoliitrit), Saksamaa (9 miljonit hektoliitrit) ja Portugal (5,6 miljonit hektoliitrit). Sordiveinide tootmine, mis ei olnud enne reformi lubatud, moodustab nüüd 2 % kogutoodangust, kusjuures kaitstud geograafilise tähisega veine märgistatakse üha enam veinisordi(veinisortide) tähisega. ELis näib sordiveinide arendamine siiski olevat maha jäänud mitmete kolmandate riikide ja ELi mittetootvate riikide tarbimise suundumustest; madala ja keskmise kvaliteediga veinide puhul pööratakse sordiveinide tarbimisele suuremat tähelepanu kui KGT/KPN-veinide tarbimisele. 2.2. ELi nõudlus ELi veinitarbimine on hinnanguliselt vähenenud 140 miljonilt hektoliitrilt 2006.–2007. veiniaastal veidi üle 135 miljonile hektoliitrile 2010.–2011. veiniaastal. Suundumus ei ole siiski ühtlane. Veini tarbimine (inimese kohta ja kokku) väheneb peamistes Lõuna-Euroopas asuvates veini tootvates liikmesriikides ja suureneb ELi põhjapoolsetes liikmesriikides. Nagu eespool öeldud, keskendutakse viimati nimetatud riikides rohkem margi- või sordiveinidele kui KGT/KPN-veinidele. Teine asjaomane suundumus on madalamatest transpordikuludest tingitud suurenev nõudlus pakendamata veini järele. Ka veini tööstuslik kasutamine (st alkohoolsete jookide destilleerimine, kõrvalsaaduste destilleerimine, erakorraline destilleerimismeede) on ELis vähenenud ligikaudu 33 miljonilt hektoliitrilt 2006.–2007. veiniaastal veidi rohkem kui 26 miljonile hektoliitrile 2009.–2010. veiniaastal (–7 miljonit hl (–21 %)), põhjuseks on eelkõige destilleerimise toetamise vähenemine. Järgmiste aastate tööstuslikuks kasutamiseks mõeldud veini kogus võib olla hinnanguliselt 13 miljonit hektoliitrit alkohoolsete jookide destilleerimise jaoks, 5–6 miljonit hektoliitrit destilleeritud alkoholiks energia saamise eesmärgil või muuks kui joodavaks alkoholiks (sh alkohol, mis on saadud kõrvalsaaduste kohustuslikust või vabatahtlikust tarnimisest) ning 3–4 hektoliitrit äädika jaoks. 2.3. Kaubandus 2.3.1. Eksport/import ELi kogueksport kolmandatesse riikidesse on suurenenud 17,9 miljonilt hektoliitrilt 2007. aastal 22,8 miljonile hektoliitrile 2011. aastal (+27 %). ELi veinide ekspordi koguväärtus suurenes 5,9 miljardilt eurolt 2007. aastal 8,1 miljardile eurole 2011. aastal (+36 %). Praegu moodustab eksport 15 % toodangust; 2007. aastal oli vastav näitaja alla 10 %. Ajavahemikul 2007–2009 oli eksport stabiilne, aga suurenes oluliselt 2010. ja 2011. aastal. Peamised ekspordisihtkohad 2011. aastal olid Ameerika Ühendriigid (23 %), Venemaa (18 %) ja Hiina (10 %). Kõigist kolmandatesse riikidesse eksporditud ELi veinidest oli 65 % villitud vein, 24 % pakendamata vein ja 10 % vahuvein. Samal ajal suurenes ELi koguimport kolmandatest riikidest 12,9 miljonilt hektoliitrilt 2007. aastal 13,6 miljonile hektoliitrile 2011. aastal (+5%). Muude kui ELi veinide impordi koguväärtus vähenes 2,7 miljardilt eurolt 2007. aastal 2,4 miljardile eurole 2011. aastal (–12%). Peamised impordiriigid 2011. aastal olid Austraalia (26 %), Tšiili ja Lõuna-Aafrika Vabariik (kumbki 20 %) ja Ameerika Ühendriigid (19 %). Keskmised impordihinnad vähenesid oluliselt eelkõige villitud veinidelt pakendamata veinidele ülemineku tõttu: koguimpordist moodustasid 2011. aastal pakendamata veinid rohkem kui 58 % (2007. aasta vastav näitaja oli 45 %), mistõttu madalama ja keskmise tasemega veinide konkurentsivõime on oluliselt suurenenud. Sellist suundumust võis täheldada ka ELi siseses kaubavahetuses. 2011. aastal moodustas import Ühendkuningriiki ja Saksamaale 64 % ELi koguimpordist. 2.3.2. ELi sisene kaubavahetus Liikmesriikide vahel vahetatakse kaubana ligikaudu 33 % ELi veinidest. Võttes arvesse, et 15 % ELi veinidest on eksporditud, võib järeldada, et ligikaudu 50 % veinidest tarbitakse muudes riikides kui tootjariik. Sellest nähtub, et ELi turu tasakaal oleneb siseturu edukast toimimisest. ELi sisene kaubavahetus suurenes 43 miljonilt hektoliitrilt 2007. aastal 49 miljonile hektoliitrile 2011. aastal (+14 %). Kui nõudlus villitud veinide järele aegamööda väheneb (52 %-lt 2007. aastal 49 %-le 2011. aastal), siis pakendamata veinide turuosa seevastu suureneb (39 %-lt 2007. aastal 42 %-le 2011. aastal). Sama suundumust võib täheldada impordi puhul kolmandatest riikidest. Veinide sihtkohas villimisega vähenevad hinnad oluliselt ning seda meetodit kasutatakse üha rohkem madala ja keskmise kvaliteediga veinide puhul. ELi sisene kaubandus on stabiilne ja selle väärtus on ligikaudu 8,8 miljardit eurot.. 2.3.3. Kaubandusbilanss ELi veinikaubanduse tasakaal on positiivne, suurenedes 5 miljonilt hektoliitrilt 2007. aastal 9 miljonile hektoliitrile 2011. aastal (+80 %); veinikaubanduse väärtus suurenes 3,2 miljardilt eurolt 2007. aastal 5,7 miljardile eurole 2011. aastal (+76 %). Kasv on olnud märgatav villitud veinide (4,7 miljonilt hektoliitrilt 9,3 miljonile hektoliitrile (+100 %)) ja vahuveinide (1,2 miljonilt hektoliitrilt 2 miljonile hektoliitrile (+80 %)) puhul, samas kui pakendamata veinide puhul (–0,8 miljonilt hektoliitrilt –2,4 miljonile hektoliitrile (–200 %)) on see märgatavalt vähenenud. Sellest nähtub, et ELi vahuveinide ja villitud veinidega seotud konkurentsivõime on suur. ELi pakendamata veinide nõudlus jääb aga alla välismaiste pakendamata veinide nõudlusele. Vaadeldaval ajavahemikul on villimata veini eksportimise turuosa vähenenud. ELi veinide turuosad vähenevad Ameerika Ühendriikides ja Kanadas, aga suurenevad Hiinas ja Venemaal. 2.3.4. Varud ja hinnad Veinide avamisvarude koguhulk vähenes 175 miljonilt hektoliitrilt 2009.–2010. veiniaastal 164 miljonile hektoliitrile 2011.–2012. veiniaastal (–6 %). 2011.–2012. veiniaasta avamisvarud moodustasid ligikaudu 100 % kogutoodangust. See hiljutine vähenemine on märkimisväärne, kuna alates 2004.–2005. veiniaastast on ELi praegused varud kõige väiksemad. ELi kolme peamise veinitootjariigi punase ja valge pakendamata veini hind on alates 2010.–2011. veiniaastast oluliselt tõusnud. Viimaste andmete kohaselt vaheldub punase veini hind 4,5 eurost hektoliitri mahuprotsendi kohta (Prantsusmaa, kõrgeim hind alates 2004. aastast) kuni 3,5 euroni hektoliitri mahuprotsendi kohta (Hispaania, samuti kõrgeim hind alates 90ndate aastate lõpust). Valge veini puhul on hinnaskaala sama. Kõnealusel ajavahemikul on vahuveini keskmine hind aga langenud. Varud ja hinnad on ELi veinituru praeguse kindla olukorra tähtsad näitajad. 3. Väljajuurimiskava Väljajuurimiskava eesmärk oli kõrvaldada turult konkurentsivõimetud, subsideeritud destilleerimiseks ettenähtud madala kvaliteediga veinid. See oli väga edukas meede, mille abil juuriti viinapuud välja 161 164 ha suurusel alal ja pärast mida vähenes ELi aastane veinitoodang ligikaudu 10,5 miljonit hektoliitrit. Väljajuurimiskava oli suunatud veinitootjatele, kes otsustasid kõik oma viinamarjaistandused välja juurida (92 % toetusesaajatest), ning üle 55 aasta vanustele tootjatele (75 % toetusesaajatest). Kolmanda aasta lõpus olid kõnealuse meetme rakendamise kulud 1 024,62 miljonit eurot. Seda ühekordset meedet võib pidada edukaks, kuna sellega aidati konkurentsivõimetutel põllumajandustootjatel viinamarjakasvatusest loobuda ning panustati ELi veinituru tasakaalustamisse ning sektori konkurentsivõime tõstmisse. Sama ajavahemiku jooksul (2008–2011) juuriti ilma toetust saamata viinapuud välja 111 364 ha suurusel alal. 4. Riiklikud toetuskavad 2008. aasta reformi võtmeküsimus oli kehtestatud eelarveliste erivahenditega hõlmatud riiklikud toetuskavad ELi veinisektori konkurentsivõime tugevdamiseks. ELi 18 liikmesriigile anti võimalus kasutada neile eraldatud eelarvet, et vastavalt konkreetsetele vajadustele rahastada veinisektoriga seotud meetmeid, mida sai valida kokku 11 meetme hulgast. Riiklikud toetuskavad kehtivad viis aastat ning neid võib muuta kaks korda aastas meetmete vahel rahaliste vahendite vahetamise või meetmete muutmisega. Kolme esimese aasta (2009–2011) jooksul on riiklike toetuskavade rakendamine kulgenud ilma suuremate probleemideta. Kavasid rakendatakse tõrgeteta, sest liikmesriigid on end juba eelnevalt põhimõtetega kurssi viinud. Kõnealuse ajavahemiku jooksul oli eelarve täitmise üldine määr kõrge, kuna liikmesriigid kulutasid 97 % kasutada olevast üldeelarvest (2,8 miljardit eurot). Rahalistest vahenditest 42 % kasutati viinamarjaistanduste ümberkorraldamiseks ja muutmiseks, 12 % alkohoolsete jookide destilleerimiseks, 10 % veinisektori kõrvalsaaduste destilleerimiseks, 8,5 % ELi veinide müügiedendusmeetmeteks ning 8,2 % veinitehastele kontsentreeritud viinamarjavirde kasutamiseks. Ühtse ühise turukorralduse raames paigutasid liikmesriigid ümber rahalistest vahenditest 7 % ühtsesse otsemaksete kavasse ning ligikaudu 6 % kasutati investeeringuteks. Järelejäänud kahe aasta (2012–2013) jooksul peaks teatavate turumeetmete (nt destilleerimise ja kontsentreeritud viinamarjavirdega seotud toetused) järkjärgulise kaotamisega muutuma tähtsamaks muud meetmed: edendamine (alates 8,5 % kuni 17 % kogukuludest), investeeringud (alates 6 % kuni 15 %), ühtne otsemaksete kava (alates 7 % kuni 13 %) ning jätkuvalt kõige olulisem meede – ümberkorraldamine ja muutmine (ligikaudu 40 %). Kuigi riiklike toetuskavade üldhinnang on väga positiivne, oleks teatavaid meetmeid vaja täpsustada ja parandada. Lisaks sellele tuleb kehtestada erisätted Horvaatia riikliku toetuskava jaoks. 4.1. Ümberkorraldus- ja muutmismeede Ümberkorraldus- ja muutmismeede ei olnud mitte üksnes kõige olulisem meede, vaid selle osatähtsus suurenes esimese kolme aasta jooksul: 1 153 eurot aastas kulutati ligikaudu 50 000 ha ümberkorraldamiseks esimese kolme aasta jooksul eelkõige Prantsusmaal, Hispaanias ja Itaalias. Eeldatavasti korraldatakse reformi esimese viie aasta jooksul ümber ligikaudu 305 000 ha (10 %) ELi viinamarjakasvatusalast. Kõnealuse meetme võtmisega on ELi tasandil tootmispotentsiaali (väljendatud suurenenud saagisena) mõjutatud vaid vähesel määral, küll on aga sellega olnud võimalik tõsta kvaliteeti, kohandada tootmist vastavalt turu nõudlusele ning mehhaniseerimise arengu ja põllumajandustavade kaasajastamisega vähendada tootmiskulusid. ELi veinitootjate ja ELi veinisektori konkurentsivõime tõstmine on eriti oluline. Komisjon peab arutelusid teatavaid toiminguid käsitlevate paremate määratluste üle, eelkõige seoses viinamarjaistanduste haldamise parandamise ja selliste keskkonnasäästlike operatsioonidega nagu energia säästmine ning selliste sätete kehtestamisega, millega tagatakse kindlustusmaksete kalkuleerimise asjakohased kriteeriumid. Seda saaks teha suuniste kehtestamisega. 4.2. Veini müügiedendus kolmandate riikide turgudel Veinisektoris on laialdaselt kasutusele võetud müügiedendus kolmandate riikide turgudel, mille tulemusel on kasvanud KPN/KGT-veinide ekspordimaht. Tuleb siiski märkida, et meetmega ei toetata geograafilise tähiseta veinidega (v.a sordiveinid) seotud tegevusi. Esimese kolme aasta jooksul kulutati 236 miljonit eurot ning teatavate turumeetmete (alkohoolsete jookide destilleerimine, erakorraline destilleerimismeede) järkjärgulise kaotamisega peaks suurenema 2012.–2013. veiniaastaks ettenähtud müügiedenduse eelarveosa. Müügiedendusmeedet kasutatakse KPN/KGT-veinide müügi edendamiseks. Müügiedendusmeetme sihiks on kolmandate riikide (Ameerika Ühendriigid, Kanada, Jaapan ja Šveits) turud. Kõnealuse meetmega on sihikule võetud ka sellised arenevad turud nagu Hiina, Brasiilia ja India. Müügiedendusega on hõlmatud mitmed sellised meetmed nagu avalikud suhted, müügiedendus või reklaam, aga ka teabekampaaniad ja osalemine üritustel, messidel või näitustel. Kõnealuse meetme peamine iseloomustav joon on asjaolu, et eraettevõtjad saavad taotleda toetust ning kaubamärke saab kasutada müügiedenduskampaaniates. Tuleb märkida, et pärast liikmesriikide esitatud taotlust lubas komisjon 2010. aasta septembris kasutada asjaomaste toetusesaajate puhul vastavas kolmandas riigis võimalust pikendada müügiedendusmeetmete kestust kolmelt aastalt viiele aastale. Lisaks sellele avaldas komisjon 2011. aasta novembris aruande kõnealuse meetme rakendamise kohta esimesel kahel (2009 ja 2010) aastal. Komisjonil on kavas parandada kõnealuse meetme toimet ja tõhusust eelkõige seoses kontrollide, väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele antud prioriteedi määratluse, kollektiivsete kaubamärkide ja teatavate kulude abikõlblikkusega. Parandamise vajadus oli tingitud ka sellest, et tagada kõnealuse meetme praktiline kohaldamine sordiveinide ja geograafilise tähiseta veinide suhtes ning et kontrollida sidusust käesoleva meetme ja uute horisontaalsete edendamismeetmete vahel. 4.3. Investeeringud Investeerimismeetme põhieesmärk on tõhustada mikro-, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate majanduslikke näitajaid. Seoses investeerimismeetmega kulutati esimese kolme aasta jooksul kokku suhteliselt väike summa (167 miljonit eurot): Prantsusmaa (108,4 miljonit eurot), Saksamaa (30,6 miljonit eurot) ja Austria (14 miljonit eurot). Abikõlblikud meetmed hõlmavad järgmist: kinnisvara ehitamine, soetamine, sh liisinguga soetamine, või parandamine, uute masinate ja seadmete, sh arvutitarkvara ostmise või liisimise kulud ülempiiriga kuni vara turuväärtuseni, ning muud liisingulepinguga seotud kulud. Lihtsaid asendusinvesteeringuid abikõlblikeks ei loeta. Vaatamata ÜTK määrusse lisatud veini käsitleva uue meetme edule on jätkuvalt vaja selgitada meetmega hõlmatud abikõlblikke tegevusi. Maaelu arengu programmides sarnaste tegevuste piiritlemisega seotud raskused on põhjustanud Itaalias ja Hispaanias viivitusi kõnealuse meetme rakendamisel. Kõnealuseid probleeme saaks lahendada suuniste kehtestamisega. 4.4. Ümberpaigutamine ühtsesse otsemaksete kavasse Rahaliste vahendite ümberpaigutamine ühtsesse otsemaksete kavasse moodustas 2011. aastal 16 % rahaliste vahendite kogusummast eelkõige seetõttu, et Hispaania otsustas anda hüvitist seoses alkohoolsete jookide destilleerimise meetme kaotamisega. Liikmesriikide poolt kord ühtsesse otsemaksete kavasse ümberpaigutatud rahalisi vahendeid ei saa uuesti kasutusele võtta veinisektori rahastamispaketi jaoks, st kõnealuste rahaliste vahendite tõttu väheneb vastavalt riiklike toetusprogrammide jaoks kasutada olev eelarve järgmistel aastatel. Ajavahemikul 2009–2011 paigutati ühtse ühise turukorralduse raames ühtsesse otsemaksete kavasse pöördumatult ümber 190 miljonit eurot. Hispaania paigutas ühtsesse otsemaksete kavasse ümber 32,6 % oma eelarvest. Luksemburg, Malta ja Ühendkuningriik paigutasid oma rahastamispaketid tervikuna ümber. Kõnealune meede jäetakse riiklikust toetuskavast välja. Kõnealuse küsimusega seotud ühtse ühise turukorralduse muutmisettepanekuga nähakse ette võimalus liikmesriikidele otsustada 2013. aastal (2015. eelarveaastaks) oma rahastamispakettidest osa või tervikpaketi lõpliku ümberpaigutamise ühtsesse otsemaksete kavasse. 4.5. Kõrvalsaaduste destilleerimine Toetust antakse destilleerijatele veinitootmise kõrvalsaaduste (nt pressimisjäägid ja veinisetted) destilleerimiseks. Veini kvaliteeti arvatakse olevat võimalik tagada vältides viinamarjade ülepressimist (mis on keelatud ELi õigusaktidega) ning samas säästa keskkonda. Selleks et vältida konkurentsimoonutusi, kasutatakse kõnealuse meetme rakendamisest saadud alkoholi eranditult tööstuslikul või energia saamise eesmärgil. Kolme aasta jooksul kulutati kõrvalsaaduste destilleerimiseks kokku 267 miljonit eurot: Hispaanias (95,3 miljonit eurot), Prantsusmaal (92,8 miljonit eurot) ja Itaalias (66 miljonit eurot). – Kõnealust meedet kasutatakse üksnes viies liikmesriigis; teistes veinitootmisriikides seda ei ole. Sageli esitatakse seda meedet veinidestilleerijate jaoks olulise tähtsusega meetmena. Seepärast tundub asjakohane hinnata, kas jätkata praeguse meetme rakendamist või tuleks meede ümber suunata, et toetada veinitehaseid või viinamarjakasvatajaid, võttes arvesse ka alkoholi müügi vähenemist. Tuleb märkida, et mõnes piirkonnas, eelkõige Prantsusmaal, uuritakse võimalusi, kuidas kõrvalsaadusi muul viisil kasutada (nt kompostimine, biogaasi tootmine). 4.6. Muud meetmed Ajavahemikul 2009–2011 kulutati saagikindlustusmeetme jaoks kokku 71,5 miljonit eurot. Seoses toorelt koristamise meetmega maksti kõnealusel ajavahemikul 41,5 miljonit eurot. Kõnealuse meetmega on hõlmatud 24 000 ha Itaalias, Sloveenias ja Küprosel. Toorelt koristamise meetme vähene edu on tingitud asjaolust, et viinamarjakobarate täielik hävitamine või eemaldamine peab toimuma ajal, kui viinamarjad ei ole küpsed, ning see võib olla riskantne viinamarjakasvatajate jaoks. Saagikindlustuse jaoks on juba olemas samalaadsed riiklikud vahendid. 4.7. Järkjärguliselt lõppevad meetmed 2012. aastal lõppeva kolme meetme (kontsentreeritud viinamarjavirde kasutamine, alkohoolsete jookide destilleerimine, erakorraline destilleerimismeede) osa on märkimisväärselt vähenenud. Kõnealuste subsideeritud meetmete järkjärgulist lõppemist võib pidada väga edukaks, kuna see ei ole veinisektori tasakaalule negatiivset mõju avaldanud. Erakorralist destilleerimismeedet kasutasid Prantsusmaa ja Itaalia ulatuslikult 2009. aastal, kasutamine vähenes 2010. ja 2011. aastal ning meetme rakendamine lõpetati 2012. aastal. 5. Kvaliteedipoliitika Kaitstud päritolunimetuste (KPN), kaitstud geograafiliste tähiste (KGT) ja traditsiooniliste nimetustega (TN) seotud uut kvaliteedipoliitikat kohaldatakse alates 1. augustist 2009. KPN ja KGT puhul vastavad uued eeskirjad täielikult intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide lepingule (WTO-TRIPS) ning on sidusad põllumajandustoodete ja toidu päritolunimetuste ja geograafiliste tähiste korraga. Kõnealuse poliitika ajakohastamist peeti oluliseks, et ühtlustada ELi eeskirju ning kohandada veinitooteid vastavalt turu nõudlusele. Veinisektor on väga eriline, kuna KPN/KGT-veinid moodustavad veinitoodangust suure osa ning veini maine ja kvaliteet on eelkõige veini tootvates liikmesriikides väga sageli seotud tootmispiirkonnaga. Uue poliitika alusel tuleks tugevdada KPN/KGT-veinide kvaliteedi konsolideerimist ning kaitsta kõnealuseid veine nende identiteedi varguse Euroopas ja kolmandates riikides. Reformi raames oli ELi oluline ülesanne konsolideerida ELi KPN/KGT-veinide nimetuste loetelu. Kvaliteedipoliitika ei peaks piirduma eespool nimetatud tootesegmentidega ning peaks hõlmama ka margi- ja sordiveine, kuna tarbijad peavad neid kvaliteettoodeteks. 5.1. Kaitstud päritolunimetus ja kaitstud geograafiline tähis 31. detsembriks 2011 teavitasid liikmesriigid komisjoni 1 561 KPNiga ja KGTga (1 122 KPN ja 439 KGT) hõlmatud toote spetsifikaadist, et komisjoni talitused saaks need üle kontrollida 2014. aasta lõpuks. See vastab olemasolevatele veininimedele, mida ühendus on kaitsnud vastavalt nõukogu määrusele (EÜ) nr 1493/1999[5]. Tuleb märkida, et liidu kaitse kaotati seoses 143 veininimetusega, mille kohta tootespetsifikaadid ei laekunud ettenähtud aja jooksul. Saadud tootespetsifikaatide esimesest kontrollist nähtub, et ELi eeskirjadele vastamiseks on suuremat osa spetsifikaatidest vaja muuta. Selleks et lihtsustada ja tugevdada KPN/KGT-tooteid käsitlevaid ELI õigusakte ning vähendada halduskoormust: – tuleks KPN/KGT-register avada ka kolmandate riikide selliste geograafiliste nimetuste jaoks, mis on ELi poolt kaitstud vastavalt rahvusvahelisele lepingule, milles EL on osaline; – tuleks ühtlustada KPN/KGT-toodete ja varasemate kaubamärkide vahelisi seoseid käsitlevad eeskirjad horisontaaleeskirjadega, viidates TRIPS-lepinguga kindlaksmääratud tähtajale 1. jaanuar 1996. 5.2. Kaitstud traditsioonilised nimetused Veinisektori iseärasuseks peetava traditsioonilise nimetusega kaitstakse teatavaid nimetusi, mida traditsiooniliselt seostatakse teatavate KPN-veinidega. ELis on kaitstud 359 traditsioonilist nimetust: 100 traditsioonilist nimetust on kasutusel KPNi või KGT siseriiklike sünonüümidena (nt „appellation d'origine contrôlée” Prantsusmaal, „Prädikatswein” Saksamaal või „Vino de la Tierra” Hispaanias jne) ning 259 traditsioonilist nimetust kasutatakse kvaliteeti kirjeldava väljendina (nt „reserva”, „château”, „tawny” jne). Alates 1. augustist 2009 on komisjon saanud 22 uut taotlust; liikmesriikidest 7 ja kolmandatest riikidest 15 taotlust (Argentinast 2 ja Ameerika Ühendriikidest 13). Kuna traditsioonilised nimetused ei ole hõlmatud selliste tööstusomandiõigustega nagu KPN/KGT ning neid peetakse rohkem märgistamise eripäraks, tuleks traditsioonilisi nimetusi käsitlevad eeskirjad läbi vaadata eelkõige seoses kaitse ulatuse ja kontrollieeskirjadega. 6. Märgistamine ja esitlemine Eri veinitoodete märgistamist ja esitlemist käsitlevaid eeskirju on suurel määral lihtsustatud ja ühtlustatud. Kõnealuste eeskirjade alusel on ELi veinisektorile võimaldatud suuremat paindlikkust, eelkõige seoses selliste ilma KPNi või KGT-ta veinide tootmisega, mille puhul on nimetatud aastakäik ja viinamarjasordi nimetus (sordiveinid). 2011. aastal toodeti ELis sordiveine 4,6 miljonit hl (68 % Hispaanias ja 20 % Prantsusmaal), mis kinnitab seda liiki veini tähtsust nii viinamarjakasvatajate kui tarbijate jaoks. Mitmed liikmesriigid tõrguvad aga oma sordiveine välja töötamast ning jätavad välja oma kõige tähtsamad viinamarjasordid, et hoida neid KPNiga veinide jaoks. Komisjon märgib samuti, et Ameerika Ühendriikide piirang, mis on seotud aastakäigu märgistusega, mõjutab negatiivselt ka ELi sordiveinide eksporti sellele olulisele turule. Selle uue müügituru tugevdamiseks tuleks kategooriasse „sordivein” kuuluv uus veinitoode lisada määruse (EÜ) nr 1234/2007 XIb lisasse. Seoses viinamarjasordi märkimisega veinietikettidel on ELi õigusaktid jätkuvalt ühtlustamata. Seda eelkõige seoses viinamarjasordi nimetusega, mis kattuvad ELi KPNi või KGT-ga. Lisaks sellele puuduvad teaduslikud andmed viinamarjaliikide Vitis ja Vitis vinifera erinevuste kohta (nt olenevalt liikmesriigist võib mõned vinamarjaliigid klassifitseerida nii liigi Vitis kui ka Vitis vinifera alla kuuluvaks). Sellele probleemile reageerimiseks on vaja kaaluda viinamarjasortide suhtes kohaldatavate eeskirjade muutmist. 7. Veinivalmistamistavad Veinivalmistustavasid käsitlevate eeskirjade muutmine oli veinireformi üks suuri saavutusi, millega tagati uute veinivalmistustavade kinnitamise paindlikkus, et kohandada ELi sektorit teaduse ja tehnika arenguga ning selleks, et ELi veinid suudaksid maailmaturul kolmandate riikide veinidega konkureerida. Selleks et vastata Rahvusvahelise Viinamarja- ja Veiniorganisatsiooni (OIV) soovitatud veinivalmistustavade rahvusvahelistele standarditele ja pakkuda ELi tootjatele uusi võimalusi, mis on kättesaadavad kolmandate riikide tootjatele, tuleb ELis kinnitada OIV poolt määratletud tingimuste kohased uued veinivalmistustavad (ensüümipreparaatide kasutamine, hapestamine elektromembraantöötlusega, kitosaani ja kitiinglükaani kasutamine, teatavate eriveinide maksimaalne vääveldioksiidi sisaldus, dimetüüldikarbonaadi käsitlevate nõuete muudatus või selgitus teatavate liköörveinide kohta)[6]. Kuna nõudlus vähendatud alkoholisisaldusega veinide järele kasvab, on ELi veinitootjad väga huvitatud sellise pakkumise võimalusest. Käesoleva ajani on mõne liikmesriigi (nt Austria, Saksamaa jt) õigusaktidega selliste toodete veininimetuste kasutamist reguleeritud. Selleks et vältida ELi turu killustamist, peaks EL välja töötama asjaomase ühtse ja tervikliku poliitika sellega, et kehtestab ja edendab uusi viinamarjasaaduste kategooriaid („alkoholivaba vein” ja „osaliselt alkoholivaba vein”), mis on kooskõlas OIV hiljuti vastuvõetud resolutsiooniga alkoholivabade veinide kohta. Reformi rakendamise käigus ilmnes, et ELi veinivalmistustavasid käsitlevaid eeskirju tuleks ühtlustada ja lihtsustada, et tagada õiglane konkurents ELi veinitootjate hulgas ja läbipaistvus tarbijate jaoks. Eelkõige: – olenevalt viinamarjasaaduste kategooriast on mitu tegelikku alkoholi miinimumsisaldust (nt 4,5 mahuprotsenti KPN/KGT-veinide puhul, 6 mahuprotsenti aromaatse kvaliteetvahuveini puhul, 7 mahuprotsenti poolvahuveini puhul jne), kusjuures OIV on kehtestanud ainulaadse tegeliku alkoholi miinimumsisalduse 8,5 mahuprotsenti võimalusega seda vähendada kuni 7 mahuprotsendini; – sama mittevastavus kehtib ka vöönditest oleneva üldalkoholisisalduse kohta (15 mahuprotsenti vööndis A, 20 mahuprotsenti vööndis C ja mõne KGTga veini puhul vööndis B ning rikastamiseta saadud KPNiga veinide üldalkoholisisaldus on kindlaks määramata. Kokkuvõtteks tuleks lihtsustada viinamarjade ülepressimist, sh nende kontrollimist, ning kõrvalsaadustes sisalduvat alkoholisisaldust (ÜTK määruse XVb lisa) ja kõrvalsaaduste destilleerimist käsitlevaid eeskirju. 8. Kokkuvõte Eelkõige oli 2008. aasta veinireformi eesmärk ELi veinitootjate konkurentsivõime suurendamine. Komisjon leiab, et 2008. aasta veinireformi on edukalt rakendatud. Turusekkumismeetmete kõrvaldamine on toimunud oluliste tõrgeteta. ELi viinamarjaistanduste territooriume ja veinitootmist on viimastel aastatel jätkuvalt kohandatud vastavalt nõudlusele. Viimaste andmete kohaselt on turg küllalt stabiilne, hinnad on paranenud ning vaatamata siseriikliku tarbimise jätkuvale vähenemisele puuduvad tõendid veinisektoris esineva struktuurse ülejäägi kohta. Täielikult on rakendatud väljajuurimiskava ja riiklikku toetuskava. ELi rahaliste vahendite toetusel oli väljajuurimisega hõlmatud 161 164 ha ja ümberkorraldusega ligikaudu 305 000 ha. Ulatuslikult kasutati muid olulisi meetmeid nagu edendus- ja investeerimismeetmed. Viimaste kaubandusandmete kohaselt on alates 2007. aastast märkimisväärselt suurenenud eksport kolmandatesse riikidesse; ekspordimaht on praegu rohkem kui 22 miljonit hektoliitrit (8,1 miljardit eurot – kinnitatud keskmine ekspordiväärtus hektoliitri kohta). Võrreldes 2011. aasta sama ajavahemikuga on 2012. aasta esimestel kuudel eksport veidi kasvanud. Kuigi uute turgude hõlvamine on muljetavaldav, vähenevad turuosad muudel välisturgudel ja isegi mõnes liikmesriigis kolmandate riikide veinide konkurentsi tõttu. Kokkuvõttes leiab komisjon, et veinireformi jätkumisega panustatakse veinisektori tugevdamisse. Komisjon uurib täiendavalt seadusandlike aktide täiustamise võimalusi, et selgitada ja täpsustada teatavaid eriküsimusi, eelkõige seoses riiklike toetuskavade, kvaliteedipoliitika, märgistamise ja veinivalmistustavadega. [1] ELT L 299, 16.11.2007, lk 1. [2] ELT L 148, 6.6.2008, lk 1. [3] KOM(2011) 774 (lõplik). [4] ELT C 167, 13.6.2012, lk 17. [5] EÜT L 179, 14.7.1999, lk 1. [6] ELT L 19, 21.1.2011, lk 1. ELT L 103, 13.4.2012, lk 38.