KOMISJONI TEATIS SUUNISED,

millega toetatakse vee taaskasutuse miinimumnõudeid käsitleva määruse (EL) 2020/741 kohaldamist

(2022/C 298/01)

Sisukord

1. Sissejuhatus 3

2. Üldised ja halduskohustused 3

2.1. Kohaldamisala 4

2.1.1. Kriteeriumid 4

2.1.2. Otsuse esitamine ja läbivaatamine 5

2.2. Pädev asutus 5

2.3. Kontaktpunktid 6

2.4. Vastutavad isikud 6

2.4.1. Taaskasutusvee käitise käitaja vastutus vee kvaliteedi eest 7

2.4.2. Muude osaliste vastutus 7

2.5. Load 8

2.5.1. Lubasid väljastavad asutused 8

2.5.2. Loataotlus 9

2.5.3. Loa sisu 9

2.5.4. Erandite tegemine uurimis- või katseprojektide jaoks 10

2.6. Vastavuskontroll 10

2.7. Karistused 10

2.8. Teadlikkuse suurendamine ja teabe jagamine 11

3. Tehnilised aspektid 12

3.1. Riskijuhtimine 12

3.1.1. Riskijuhtimise peamised elemendid 13

3.1.2. Süsteemi kirjeldus 15

3.1.3. Osalised ja rollid 15

3.1.4. Ohtude tuvastamine ning ohustatud keskkonnad ja populatsioonid 15

3.1.5. Keskkonna- ja terviseriskide hindamise meetodid 18

3.1.6. Lisanõuetega seotud tingimused 20

3.1.7. Ennetusmeetmed 20

3.1.8. Kvaliteedikontrolli ja keskkonnaseire süsteemid 20

3.1.9. Hädaolukordade ohjamine ja kooskõlastamine 21

3.2. Põllumajanduskultuuride liigid ja taaskasutusvee klassid 21

3.2.1. Näited niisutusmeetodite ja põllumajanduskultuuride liikide kohta 22

3.2.2. Näited tõkete rakendamisest vee nõutava kvaliteediklassi saavutamiseks 24

3.3. Kontrollseire 26

3.3.1. Üldpõhimõtted 26

3.3.2. Kontrollseire eeskirjad 27

3.3.3. Kontrollseire näited 28

3.3.4. Täiendavad materjalid 29

1. Sissejuhatus

ELi veevarud on järjest suurema surve all. See põhjustab veestressi, mis tähendab, et veevarud ei ole vajaduste rahuldamiseks piisavad, ja vee kvaliteedi halvenemist. Lisaks halvendavad magevee kättesaadavust märkimisväärselt kliimamuutused, prognoosimatud ilmastikuolud ja põuad. Vee taaskasutamine on laialdaselt tunnustatud kui tava, mis aitab veevarusid tõhusamalt hallata ja meie süsteeme kliimamuutustega kohandada kooskõlas Euroopa rohelises kokkuleppes sätestatud ELi strateegiaga (1).

Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) 2020/741, mis käsitleb vee taaskasutuse miinimumnõudeid (edaspidi „vee taaskasutuse määrus“) (2), püütakse hõlbustada ja soodustada vee taaskasutamist niisutuseks põllumajanduses, kus veevarude nappusest ja muutlikkusest tulenev haavatavus võib olla iseäranis suur, ning seeläbi muudetakse ELi toidusüsteem kestlikumaks ja vastupidavamaks (3) ning kaitstakse samal ajal rahvatervist ja keskkonda.

Alates 26. juunist 2023 kohaldatavas vee taaskasutuse määruses on kehtestatud ühtsed vee kvaliteedi miinimumnõuded, mida kohaldatakse puhastatud asulareovee ohutuks taaskasutuseks põllumajanduslikul niisutusel. Ühtlustatud miinimumnõuetega tagatakse ka põllumajandustoodete ühtse turu nõuetekohane toimimine ja need nõuded peaksid suurendama tarbijate usaldust.

Kõnealuse määruse kohaselt tuleb asulareovee puhastamist reguleeriva direktiivi 91/271/EMÜ (edaspidi „asulareovee puhastamise direktiiv“) (4) nõuete kohaselt puhastatud asulareovett veel täiendavalt puhastada, et see vastaks uutele minimaalsetele kvaliteedinäitajatele ja muutuks põllumajanduses kasutamiseks sobivaks.

Lisaks vee kvaliteedi ühtsetele miinimumnõuetele on määruses sätestatud ka ühtsed seire miinimumnõuded, riskijuhtimise eeskirjad võimalike täiendavate terviseriskide ja keskkonnariskide hindamiseks ja ohjamiseks, loaga seotud kohustused ning läbipaistvuseeskirjad, mille alusel tuleb avalikustada põhiteave kõikide vee taaskasutuse projektide kohta.

Vee taaskasutuse määruse artikli 11 lõikes 5 on sätestatud komisjoni kohustus koostada liikmesriikidega konsulteerides suunised määruse kohaldamiseks. Need suunised kehtestatakse käesoleva teatisega. Teatis on koostatud tihedas koostöös veepoliitika strateegilise koordineerimisrühma (5) raames loodud vee taaskasutuse töörühmaga (6), mille liikmete hulgas on liikmesriikide ametiasutused ja sidusrühmade organisatsioonid. Vee taaskasutuse töörühm arutas dokumenti põhjalikult kahel koosolekul, mis toimusid 21.–22. oktoobril 2021 ja 18. veebruaril 2022, ning esitas kirjalikud märkused.

Käesolevate suuniste 2. jagu hõlmab määrusega kehtestatud üldisi ja halduskohustusi, sealhulgas määruse kohaldamisala. 3. jaos käsitletakse tehnilisemaid aspekte.

2. Üldised ja halduskohustused

Selles jaos käsitletakse järgmisi aspekte: määruse kohaldamisala ja eriti selle artikli 2 lõike 2 kohaldamine, pädev(ad) asutus(ed), kontaktpunktid ja piiriülene koostöö, eri osaliste vastutus, load, vastavuskontroll, karistused, teadlikkuse suurendamine ja teabe jagamine.

2.1. Kohaldamisala

Määrust kohaldatakse alati, kui puhastatud asulareovett taaskasutatakse põllumajanduslikuks niisutuseks. Artikli 2 lõike 2 kohaselt võivad liikmesriigid siiski otsustada, et vee taaskasutus põllumajanduslikuks niisutuseks ühes või mitmes valgalapiirkonnas või selle osas ei ole asjakohane.

Artikli 2 lõike 2 kohaste otsustega keelatakse tegelikult vee taaskasutamine asjaomasel territooriumil (või selle osas) ja seetõttu määrust nendes piirkondades ei kohaldata. Teisisõnu, kui liikmesriik peab vee taaskasutamist sobimatuks ainult osal oma territooriumist, kohaldatakse määrust ülejäänud piirkondades, kus vett võib taaskasutada, ikkagi täies ulatuses.

Siiski võivad mõned määruses sätestatud üldisemad kohustused kehtida isegi siis, kui vee taaskasutamine on keelatud kogu liikmesriigis. Näiteks:

— artikli 2 lõige 3 uurimisprojekte käsitlevate erandite kohta: kui liikmesriik lubab selliseid projekte, peaks ta määrama asjaomased pädevad asutused, kes vastutavad artikli 2 lõikes 3 sätestatud kriteeriumidele vastavuse kontrollimise eest;

— artikkel 8 kontaktpunkti määramise kohta koostööks teiste liikmesriikidega;

— artikli 10 lõige 1 üldsuse kontaktpunktist teavitamise kohta;

— artikkel 15 karistuste kohta selle tagamiseks, et kui tehakse otsus vee taaskasutamist mitte lubada, siis seda otsust ka järgitakse, st vett ei taaskasutata ja kõik erandina loa saanud uurimisprojektid vastavad kohaldatavatele tingimustele.

Kui artikli 2 lõike 2 kohast otsust ei ole tehtud, peab määruse kohaldamise alguskuupäevaks (26. juuni 2023) igal vee taaskasutuse süsteemi eest vastutaval isikul olema võimalik luba taotleda.

Teisisõnu on tavaolukord (kui riigisisese otsusega ei ole määratud teisiti) selline, et vee taaskasutus on lubatud määruse kohaselt antud loa alusel. See tähendab, et riskijuhtimiskava peab hõlmama kõiki võimalikke riske ning projekt peab olema täielikult kooskõlas kõigi ELi tervise- ja keskkonnaalaste õigusaktidega.

2.1.1. Kriteeriumid

Otsust selle kohta, kas vee taaskasutamisel on terviklikus veemajanduses oma roll, võivad mõjutada paljud erinevad asjaolud ja ilmastikutingimused.

Võib juhtuda, et teatavate liikmesriikide ilmastikutingimused muudavad vee taaskasutamise tarbetuks ja/või ebaökonoomseks, kuna sademeid on palju. Samas võib isegi liikmesriikides, mis kannatavad veepuuduse ja korduvate põudade all, esineda asjaolusid, millest tulenevalt ei pruugi vee taaskasutamine, mis on üldiselt ette nähtud veepuuduse leevendamiseks, olla sobiv tava.

Nii võib see olla näiteks siis, kui teatud piirkonnad kannatavad pikkade ja kauakestvate põudade all ning pinnaveekogude ökoloogiline vooluhulk ja vee hea seisund sõltuvad puhastatud reovee ärajuhtimisest. Kui puhastatud reovesi suunataks ümber taaskasutusvee käitisse ja seejärel põllumajandusse, võiks see jätta vooluveekogud minimaalse ökoloogilise vooluhulga tagamiseks hädavajalikust veekogusest ilma.

Sellistel juhtudel on vaja hinnata ka alternatiivsete allikate kasutamise mõju, st vee võtmist (teistest) pinnaveekogudest ja/või põhjaveekogumitest, kuna ka need võivad avaldada mõju vee hulgale/kvaliteedile. Näiteks võib veevõtmine mõjutada põhjaveekogumite kvantitatiivset seisundit ja sellisel juhul võib taaskasutusvesi olla alternatiivseks veeallikaks. Samuti võib esineda olukordi, kus veevõtmine ei avalda mingit mõju ja vee taaskasutamise hind ei pruugi olla teiste veeallikate kasutamisega võrreldes konkurentsivõimeline.

Seetõttu tuleks iga otsuse puhul hoolikalt kaaluda vee taaskasutuse eeliseid ja puudusi. Kõiki neid kaalutlusi tuleks arvesse võtta igas otsuses mitte taaskasutada vett teatavas piirkonnas tervikliku veemajanduse osana.

Määruse artikli 2 lõikes 2 on sätestatud kriteeriumid, mida liikmesriigid peavad arvesse võtma, et teha kindlaks, kas vee taaskasutamine ei ole teatavas valgalapiirkonnas (või selle osa(de)s) asjakohane.

Liikmesriigid, kes määruse artikli 2 lõike 2 alusel sellise otsuse teevad, peavad oma otsust nõuetekohaselt põhjendama ja esitama selle komisjonile. Kui keeld tuleneb mõjust nende pinnaveekogude kvaliteedile, mille vooluhulk ja ökoloogiline seisund sõltuvad ärajuhitavast reoveest, on otsus nõuetekohaselt põhjendatud, kui selles on märgitud:

— millisele veekogule mõju avaldub;

— veekogu hetkeseisund;

— milliseid muid kulutõhusaid meetmeid on võetud ja võidakse võtta, et saavutada hea seisund ja/või hoida ära seisundi halvenemist;

— alternatiivsed veeallikad põllumajandusliku niisutuse jaoks ning

— kas need muud allikad võivad põhjustada liigset veevõtmist teistest pinnaveekogudest või põhjaveekogumitest ning seeläbi mõjutada nende kvantitatiivset või kvalitatiivset seisundit.

Kui otsus põhineb kulutasuvuse kriteeriumidel, on oluline võtta arvesse kõiki kulusid, nii keskkonna- kui ka ressursikulusid (taaskasutusvee ja alternatiivse(te) allika(te) puhul, mida liikmesriik pidas sobivamaks). Kasulikku taustteavet võib anda direktiivi 2000/60/EÜ artikli 5 ja III lisa alusel tehtud majandusanalüüs.

2.1.2. Otsuse esitamine ja läbivaatamine

Kõik nõuetekohaselt põhjendatud ja selgelt argumenteeritud otsused, mis põhinevad määruse artikli 2 lõikes 2 sätestatud kriteeriumidel, tuleb esitada komisjonile kirjalikult tavapäraste teabevahetuskanalite kaudu (nt liikmesriigi alalise esinduse kaudu ELi juures). Ka peab liikmesriik kõik sellised otsused artikli 10 lõike 3 kohaselt üldsusele kättesaadavaks tegema.

Määruse artikli 2 lõikes 2 on täpsustatud, et kõik sellised otsused tuleb vajaduse korral läbi vaadata, et kajastada muutuvaid asjaolusid. Eelkõige tuleb need otsused läbi vaadata selleks, et võtta arvesse kliimamuutuste prognoose ja riiklikke kliimamuutustega kohanemise strateegiaid (ajakohastatakse iga kahe aasta tagant) (7), ning seda tuleb teha vähemalt iga kuue aasta tagant ja võtta seejuures arvesse direktiivi 2000/60/EÜ kohaselt kehtestatud veemajanduskavasid.

Mis tahes otsust vee taaskasutuse keelustamise kohta tuleks seetõttu põhjendada tervikliku veemajanduse laiemas kontekstis. See peaks olema täielikult kooskõlas asjakohastes veemajanduskavades sätestatud majandamisviisiga, samuti kliimamuutuste leevendamise ja nendega kohanemise poliitikaga.

See tähendab, et vee taaskasutuse keelamise otsus peab põhinema kogutud ja nendes kavades esitatud teabel vee seisundi, veevarudele avalduva surve ning mõju ja meetmete kohta. Samuti peaks sellega kaasnema taaskasutusvee ja muude veeressursside keskkonna- ja ressursikulude hindamine, mille puhul võetakse arvesse ka direktiivi 2000/60/EÜ artikli 5 kohaselt tehtud majandusanalüüsi.

2.2. Pädev asutus

Artikli 3 punktis 1 osutatud pädevad asutused vastutavad järgmise eest:

— taaskasutusvee tootmise ja tarnimise lubade andmine, sealhulgas vee taaskasutuse riskijuhtimiskava koostamise tagamine;

— selle kindlakstegemine, kas uurimis- või katseprojektide puhul määrusest erandite tegemise kriteeriumid on täidetud (vajaduse korral);

— lubades sätestatud tingimuste täitmise kontrollimine ja rikkumiste korral järelmeetmete võtmine.

Need kohustused võivad hõlmata näiteks järgmist: vee taaskasutuse riskijuhtimiskava läbivaatamine ja selle kontrollimine kõikide aspektide hõlmatuse suhtes; kavas sätestatud meetmete ja ülesannete täitmise korrapärane kontrollimine; vee taaskasutuse kavaga seotud eri osaliste vahelise teabevahetuse hõlbustamine; muude asutustega teabe vahetamise koordineerimine. Olenevalt oma haldusstruktuurist, näiteks vesikondade majandamisel kasutatavatest struktuuridest, võivad liikmesriigid otsustada määrata rohkem kui ühe pädeva asutuse.

Kui liikmesriik otsustab artikli 2 kohaselt, et taaskasutusvee tootmine ja taaskasutamine põllumajanduslikuks niisutuseks ei ole asjakohane mitte üheski valgalapiirkonnas (põhimõtteliselt kogu tema territooriumil), on pädeva asutuse loomine vajalik ainult juhul, kui viiakse ellu põllumajanduslikuks niisutuseks vee taaskasutamise uurimis- ja katseprojekte. Samuti on pädeva asutuse olemasolu vajalik tootmislubade haldamiseks juhul, kui liikmesriik annab loa taaskasutusvee tootmiseks, kuid mitte selle kasutamiseks.

2.3. Kontaktpunktid

Määruse artiklis 8 on sätestatud liikmesriikidele kohustus määrata kontaktpunkt koostööks teiste liikmesriikide kontaktpunktidega.

Kontaktpunktide ülesanded on järgmised: a) võtta vastu ja saata abitaotlusi; b) taotluse korral abi pakkuda ning c) kooskõlastada eri liikmesriikide pädevate asutuste vahelist teabevahetust. Näiteks peavad pädevad asutused enne taaskasutusvee tootmiseks või tarnimiseks loa andmist vahetama teavet vastavas loas ja riskijuhtimiskavades sätestatud tingimuste kohta selle liikmesriigi kontaktpunktiga, kus taaskasutusvett kavatsetakse kasutada. Kontaktpunktid peaksid abitaotlustele vastama põhjendamatu viivituseta.

Kontaktpunktide loomine ei pruugi olla vajalik, kui liikmesriik otsustab artikli 2 lõike 2 kohaselt, et taaskasutusvee kasutamine põllumajanduslikuks niisutuseks ei ole asjakohane üheski valgalapiirkonnas (põhimõtteliselt kogu tema territooriumil).

Samas juhul, kui liikmesriik ei luba taaskasutusvett kasutada oma territooriumil, kuid ekspordib seda naaberriiki, peab tal ikkagi olema kontaktpunkt. Samuti on vaja kontaktpunkti liikmesriikides, kes ei tooda taaskasutusvett oma territooriumil, kuid soovivad seda niisutuseks importida naaberriigist.

Lisaks võivad naaberliikmesriigis ellu viidavad projektid mingil moel mõjutada ühist valgala ja seetõttu peavad liikmesriikide pädevad asutused üksteisega kontaktpunktide kaudu konsulteerima.

2.4. Vastutavad isikud

Määruses on määratletud mitu vastutavat isikut, st osalist, kellel on oma roll või ülesanne vee taaskasutuse süsteemis. Artikli 3 punktis 15 määratletud vee taaskasutuse süsteem hõlmab taristut ja muid tehnilisi elemente alates asulareoveepuhasti sissevoolust kuni punktini, kus taaskasutusvett põllumajanduslikuks niisutuseks kasutatakse, sealhulgas jaotamis- ja hoiustamistaristut, kui see on asjakohane.

Artikli 3 punktis 14 on täpsustatud, et vastutavad isikud on ka

— taaskasutusvee käitise käitaja;

— asulareoveepuhasti käitaja, kui viimane ei ole taaskasutusvee käitise käitaja,

— asjaomane asutus, mis ei ole määratud pädev asutus, ning

— asjakohasel juhul taaskasutusvee jaotusvõrgu käitaja ja taaskasutusvee hoidla käitaja.

Määruses on kirjeldatud taaskasutusvee käitise käitaja minimaalseid kohustusi (vt punkt 2.4.1).

Pädeva asutuse väljastatavas loas sätestatakse teiste vastutavate isikute kohustused ning seejuures võetakse arvesse riskijuhtimiskavas määratud kohustusi.

Muude asutuste kui pädeva asutuse ülesanded võivad hõlmata riskijuhtimiskavade läbivaatamist, et kontrollida nende vastavust kohaldatavatele eeskirjadele (nt tervise, keskkonna, põllumajanduse valdkonnas), erinõuete kehtestamist oma pädevusvaldkonnas ja arvamuse avaldamist riskijuhtimiskava kohta.

Vajaduse korral ja kooskõlas liikmesriigi õigusnormidega võivad liikmesriigid ülesandeid ja kohustusi täpsemalt määratleda, tingimusel et need on vastavuses miinimumeeskirjadega.

2.4.1. Taaskasutusvee käitise käitaja vastutus vee kvaliteedi eest

Taaskasutusvee käitise käitaja käitab või haldab taaskasutusvee käitist ja võib olla eraõiguslik või avaliku sektori asutus. See võib olla muu üksus kui asulareovee puhastamise direktiivi kohane asulareoveepuhasti käitaja.

Määruse artikli 4 lõikes 1 on selgitatud, et taaskasutusvee käitise käitaja vastutab taaskasutusvee kvaliteedi eest nõuetele vastavuse hindamise kohas.

Artikli 3 punktis 11 sätestatud nõuetele vastavuse hindamise koht on koht, kus taaskasutusvee käitise käitaja tarnib taaskasutusvee ahela järgmisele osalisele. Olenevalt vee taaskasutuse süsteemi ülesehitusest liikmesriigis võib järgmine osaline olla lõppkasutaja või kui vett transporditakse, jaotatakse või hoiustatakse edaspidiseks kasutamiseks, võib see olla ka mõni muu osaline.

Nõuetele vastavuse hindamise kohas, mis määratakse kindlaks taaskasutusvee tootmise ja tarnimise loas (vt punkt 2.5 lubade kohta), peab taaskasutusvee käitise käitaja tagama, et taaskasutusvesi vastab I lisas sätestatud miinimumnõuetele ja muudele asjakohastele lisatingimustele, mille pädev asutus on sätestanud asjaomases loas ja mida on kirjeldatud riskijuhtimiskavas.

2.4.2. Muude osaliste vastutus

Pärast nõuetele vastavuse hindamise kohta läheb vastutus vee kvaliteedi eest üle ahela järgmisele osalisele, st kas lõppkasutajale või jaotamise või hoiustamise eest vastutavale vahepealsele osalisele.

Riskijuhtimiskavas tuleb vajaduse korral sätestada jaotamise, hoiustamise ja kasutamise tingimused ning määrata kindlaks, millised vee taaskasutuse süsteemi osalised nende nõuete täitmise eest vastutavad.

Kui riskijuhtimiskavas on lõppkasutajale kehtestatud kasutustingimused, peavad need vastama ELi toiduhügieeni (ja söödahügieeni) alastele õigusaktidele ja nendega seotud dokumentidele, eelkõige vee taaskasutuse määruses nimetatud dokumentidele. Need on muu hulgas järgmised:

— määrus (EÜ) nr 178/2002 (8): „üldised toidualased õigusnormid“, millega sätestatakse (artiklis 17) kõigi toidukäitlejate (sealhulgas esmatootjate, st põllumajandustootjate) esmane vastutus;

— määrus (EÜ) nr 852/2004 (9) toiduhügieeni kohta: artikli 4 lõikes 1 korratakse esmatootjate kohustust järgida nimetatud määruse I lisas sätestatud üldisi hügieenisätteid (hea hügieenitava). I lisa A osa II jao punkti 5 alapunktis c on sätestatud, et taimsete toodete tootmisega või vastava saagi kogumisega tegelevad toidukäitlejad peavad asjakohasel juhul võtma vastavaid meetmeid joogivee või puhta vee kasutamiseks alati, kui see on vajalik saastumise vältimiseks;

— määrus (EÜ) nr 2073/2005 (10), millega kehtestatakse toiduainete mikrobioloogilised kriteeriumid, sealhulgas kriteeriumid teatavas mitteloomses toidus (koristusjärgselt) sisalduva E. coli kohta;

— määrus (EL) 2017/625 (11) (millega asendatakse määrus (EÜ) nr 882/2004), millega luuakse õigusraamistik toidu ja toiduohutuse ametlikuks kontrolliks tootmise, töötlemise ja turustamise igas etapis. Pädevad asutused peavad tagama nõuete täitmise ja kontrollima, kas toidukäitleja järgib toiduohutusnõudeid;

— komisjoni teatis, milles esitatakse suunised värskete puu- ja köögiviljade esmatootmises esinevate mikrobioloogiliste ohtude maandamiseks hea hügieeni abil (12).

Toiduhügieeni eeskirju täiendab vee taaskasutuse määrus, milles määratakse kindlaks konkreetse veeallika vee kvaliteet esmatootmise eelses etapis (enne selle kasutamist niisutuseks). Toiduhügieeni (ja söödahügieeni) eeskirju kohaldatakse alates esmatootmise etapist, sealhulgas niisutamise suhtes, ja need hõlmavad kõiki niisutamise aspekte kõigi veeallikate puhul.

2.5. Load

Määruse artikli 6 lõikes 1 on sätestatud nõue, et põllumajanduslikuks niisutuseks ette nähtud taaskasutusvee tootmiseks ja tarnimiseks peab olema luba. Kõik load peavad põhinema vee taaskasutuse riskijuhtimiskaval ning loas tuleb sätestada taaskasutusvee käitise käitaja ja vajaduse korral muude vastutavate isikute kohustused kooskõlas artikli 6 lõikega 3.

Määruses on kirjeldatud teavet, mida load peavad sisaldama, kuid lubade andmise korra üksikasjad, näiteks pädevate asutuste määramine ja tähtajad, jäävad liikmesriikide täpsustada.

Seetõttu ei käsitleta käesolevas jaos menetlusega seotud küsimusi, välja arvatud asjaolu, et määrusega on liikmesriikidele antud sõnaselge luba kohaldada olemasolevat lubade andmise korda, tingimusel et see on kohandatud määruses sätestatud nõuetele vastavaks.

2.5.1. Lubasid väljastavad asutused

Vee taaskasutuse lube võivad anda ainult liikmesriikide määratud pädevad asutused. Vee taaskasutuse riskijuhtimiskava projekti ja loataotluse koostamise eest vastutavate isikute ning taaskasutusvee tootmise ja tarnimise luba andva asutuse vahel ei tohiks olla huvide konflikti.

Pädev asutus peab taotluse hindamise eesmärgil konsulteerima ja vahetama teavet kõigi teiste asjaomaste asutustega, eelkõige vee- ja tervishoiuasutustega (kui need on pädevast asutusest erinevad) ning muude isikutega, kelle kaasamist pädev asutus peab asjakohaseks.

Näited

Riigi tasandil on võimalik kasutada mitut eri süsteemi, mida kirjeldatakse allpool esitatud näidetes.

Näide 1 – kui taaskasutusvee käitis koos selle käitajaga ja asulareoveepuhasti on üks ja sama käitis, võib pädev asutus olla asulareovee puhastamise lube väljastav asutus ja võib seega olla muu asutus kui vee- või tervishoiuasutus.

Sellistel juhtudel on vaja tihedat koostööd eri ametiasutuste vahel, et tagada i) kehtivate veestandardite ja piirnormide järgimine väiksemate veekoguste juhtimisel pinnaveekogusse ning ii) tervishoiustandardite järgimine, kui vett kasutatakse niisutuseks.

Sellistel juhtudel võivad vee- või tervishoiuasutused anda riskijuhtimiskava ja loataotluse koostamise protsessis oma panuse, kuna luba väljastava asutusega ei teki huvide konflikti.

Näide 2 – kui taaskasutusvee käitis koos selle käitajaga ja asulareoveepuhasti ei ole üks ja sama käitis, võib vee taaskasutusluba väljastav pädev asutus erineda asulareoveepuhasti luba väljastavast asutusest.

See võib olla näiteks vee- või tervishoiuasutus. Sellisel juhul ei saa seda asutust kaasata loataotluse ega riskijuhtimiskava koostamisse, kuna see tekitaks huvide konflikti loa andja ning loataotluse ja riskijuhtimiskava koostajate vahel.

Sellegipoolest võidakse sellelt asutuselt paluda protsessi sisendandmeid või muud teavet, näiteks veevarude seireandmeid või muid keskkonnaandmeid, et saada suuniseid järgitava korra või muu sarnase kohta.

Näide 3 – kui taaskasutusvee käitis kuulub pädevale asutusele, peaks olema kehtestatud kord huvide konflikti ärahoidmiseks ja selle tagamiseks, et loataotluse ja riskijuhtimiskava koostavad vajaduse korral kõik vastutavad isikud ning et loa andmise eest vastutava isiku või üksuse tegevusse ei sekkuta.

Kui kõik loanõuded on täidetud, peaks liikmesriigi pädev asutus (kooskõlas artikli 6 lõikega 5) andma põhjendamatu viivituseta loa, mis sisaldab kõiki vajalikke vee taaskasutuse riskijuhtimiskavas sätestatud tingimusi ja meetmeid. Selle eesmärk on tagada kõigile asjaomastele isikutele õiguskindlus.

Kui pädeval asutusel on taotluse keerukuse tõttu vaja otsuse tegemiseks rohkem aega kui 12 kuud alates täieliku taotluse kättesaamise kuupäevast, peab ta teatama taotleja(te)le otsuse tegemise eeldatava kuupäeva.

2.5.2. Loataotlus

Artikli 6 lõike 2 kohaselt võib luba või olemasoleva loa muutmist taotleda iga vee taaskasutuse süsteemis osalev vastutav isik, sealhulgas lõppkasutaja, kui see on liikmesriigi õiguse kohaselt asjakohane. Ta peab esitama oma taotluse selle liikmesriigi pädevale asutusele, kus taaskasutusvee käitis töötab või kus seda kavatsetakse käitada.

Mõnes vee taaskasutuse projektis edastab taaskasutusvee käitise käitaja taaskasutusvee otse lõppkasutajale. Teiste projektide puhul tulevad aga mängu teised isikud ja võib tekkida vajadus taaskasutusvee jaotusvõrgu käitaja ja taaskasutusvee hoidla käitaja järele.

Niisugustel juhtudel võivad liikmesriigid nõuda sellistelt käitajatelt ja lõppkasutajatelt eriluba vastavalt artikli 6 lõikele 7. Seejärel tuleb kõnealuses eriloas sätestada kohustused, sealhulgas kõik lisanõuded ja tõkked, mis on kindlaks määratud asjaomase süsteemi jaoks koostatud vee taaskasutuse riskijuhtimiskavas, nagu on osutatud artikli 5 lõikes 4.

2.5.3. Loa sisu

Nagu on sätestatud artikli 6 lõikes 3, peab luba – või load, juhul kui taaskasutusvee käitise käitajast erinevatel vastutavatel isikutel peab olema eriluba (artikli 6 lõige 7) – põhinema vee taaskasutuse riskijuhtimiskaval.

Vee taaskasutuse riskijuhtimiskava tuleb koostada määruse II lisa kohaselt. Selles tuleb sätestada tingimused, mis peavad olema täidetud, et tagada määruse I lisas sätestatud vee kvaliteedi, kasutamise ja seire nõuete järgimine.

Loas peab olema kirjas järgmine:

— taaskasutusvee kvaliteedi klass või klassid ja põllumajanduslik otstarve, mille puhul on taaskasutusvee kasutamine lubatud;

— koht või kohad, kus kasutamine on lubatud;

— taaskasutusvee käitise andmed, sealhulgas näiteks rajatis(t)e asukoht, käitaja kontaktandmed ning taaskasutusvee hinnanguline tootmismaht aastas;

— I lisa 2. jaos sätestatud vee kvaliteedi ja seire miinimumnõuete tingimused, mis võivad sisaldada töötlusviisi tehnilist kirjeldust;

— vee taaskasutuse riskijuhtimiskavas kindlaks määratud tingimused seoses taaskasutusvee käitise käitajale esitatavate lisanõuetega, kui neid on;

— muud tingimused, mis on vajalikud inimeste ja loomade tervisele ja keskkonnale avalduvate lubamatute riskide kõrvaldamiseks. Need võivad sisaldada teavet teiste süsteemi eest vastutavate isikute täpse rolli, ülesannete, tegevuse ja vastutuse kohta või keskkonnaseire süsteemidega seotud kohustusi olenevalt riskijuhtimiskavaga saavutatavatest tulemustest ja järelmeetmeid juhuks, kui tekib negatiivne keskkonnamõju;

— loa kehtivusperiood;

— nõuetele vastavuse hindamise koht, kus kontrollitakse, kas käitaja on täitnud oma kohustused seoses taaskasutusvee kvaliteediga.

Artikli 6 lõike 6 kohaselt tuleb load korrapäraselt läbi vaadata ja vajaduse korral neid ajakohastada. Load tuleb läbi vaadata ja neid ajakohastada vähemalt järgmiste muudatuste korral:

— käitise võimsus on oluliselt muutunud;

— seadmeid on ajakohastatud või on lisandunud uusi seadmeid või protsesse, mis on tekitanud vajaduse teha enne kasutamist kontrollseiret (A-klassi vee puhul);

— muutused kliima- või muudes tingimustes, mis mõjutavad märkimisväärselt pinnaveekogude ökoloogilist seisundit.

2.5.4. Erandite tegemine uurimis- või katseprojektide jaoks

Artikli 2 lõike 1 kohaselt kohaldatakse määrust alati, kui taaskasutusvett kasutatakse põllumajandusliku niisutuse eesmärgil. Artikli 2 lõike 3 kohaselt võib taaskasutusvee käitistega seotud uurimis- või katseprojektide puhul sellest reeglist siiski erandi teha, kui täidetud on teatavad tingimused. Sellise erandi tegemiseks peab pädev asutus kindlaks tegema, et on täidetud järgmised kriteeriumid:

— uurimis- või katseprojekti ei viida ellu veekogumis, mida kasutatakse olmevee võtmiseks või mis asub direktiivi 2000/60/EÜ alusel kindlaks määratud kaitsevööndis;

— uurimis- või katseprojekti suhtes tehakse asjakohast seiret.

Pädev asutus kehtestab igal üksikjuhul eraldi seiretingimused ja seire sagedused, mis on vajalikud vee raamdirektiivi ja muude kohaldatavate õigusaktide järgimise tagamiseks.

Erandite kehtivusaeg ei tohi olla pikem kui viis aastat. Lisaks sellele ei tohi turule lasta ühtegi põllumajanduskultuuri, mis on kasvatatud määruse kohaldamisalast erandiga välja jäetud uurimis- või katseprojekti raames.

2.6. Vastavuskontroll

Pädevad asutused peavad tegema vastavuskontrolle selle tagamiseks, et vee taaskasutuse süsteemi eri osalised täidavad lubades sätestatud nõudeid.

Vee taaskasutuse riskijuhtimiskava kohaselt võivad need nõuded kehtida taaskasutusvee käitise käitajale, nõuetele vastavuse hindamise kohas või teistele vastutavatele isikutele või lõppkasutajatele.

Kui need osalised tegutsevad eri liikmesriikides, näiteks punktis 2.3 kirjeldatud piiriülese projekti puhul, peavad neid kontrolle tegema pädevad asutused, kelle jurisdiktsiooni asjaomased osalised kuuluvad.

2.7. Karistused

Kooskõlas artikliga 15 peavad liikmesriigid kehtestama määruse rikkumise korral kohaldatavad karistusnormid ja peaksid võtma kõik vajalikud meetmed nende rakendamise tagamiseks. Karistused peaksid olema mõjusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.

Karistuste määramisel võib arvesse võtta järgmisi kriteeriume:

a) rikkumise laad, raskusaste, ulatus ja kestus;

b) kas rikkumine pandi toime tahtlikult või hooletusest;

c) rikkumisest mõjutatud alad, eelkõige tundlikud alad;

d) kasu, mida rikkumise eest vastutavad isikud sellest said (tagamaks, et süüdlased jäävad sellest kasust ilma);

e) rikkumise korduvus (samalaadsete rikkumiste ärahoidmiseks tulevikus).

Liikmesriigid peaksid kehtestama nõuetele vastavuse tagamise meetmed, et rikkumisi ära hoida ja need avastada ning karistusi kohaldada. Nõuetele vastavuse tagamine hõlmab kõiki viise, kuidas ametiasutused sekkuvad, tagamaks, et ettevõtjad ja teised isikud (kohustatud isikud) täidavad oma keskkonnakohustusi; muu hulgas hõlmab see näiteks inspekteerimist ja täitemeetmeid.

Üldiselt võiks kaaluda kolme toimingute kategooriat:

— nõuete täitmise järelevalve: see tähendab pädeva asutuse tehtavaid või tema nimel või juhtimisel toimuvaid analüüse, hindamisi, vaatlusi, järelevalvetoiminguid, uurimisi, auditeid ning muid kontrolle ja toiminguid, mille eesmärk on kindlaks teha, kas kohustatud isikud täidavad õiguslikult jõustatavaid kohustusi;

— järel- ja täitemeetmed: see tähendab pädeva asutuse haldus-, tsiviil- või kriminaalõiguslikke meetmeid vastuseks õiguslikult jõustatava kohustuse rikkumisele või rikkumise kahtlusele, ning

— nõuete järgimise edendamine ja nõuete rikkumise ennetamine: see tähendab meetmeid õiguslikult jõustatavate kohustuste täitmise soodustamiseks muul viisil kui täitmise järelevalve või järelkontrolli ja täitemeetmete võtmise teel.

Seda reeglit kohaldatakse määruse kõikide aspektide suhtes, sealhulgas eeskirjade suhtes, mida liikmesriigid võivad otsustada kehtestada oma territooriumi piirkondades, kus vee taaskasutust ei peeta asjakohaseks, ning uurimis- ja katseprojektide suhtes.

2.8. Teadlikkuse suurendamine ja teabe jagamine

Artikli 9 kohaselt peavad liikmesriigid, kus taaskasutusvett kasutatakse põllumajanduslikuks niisutuseks, korraldama üldisi teadlikkuse suurendamise kampaaniaid, mis võivad hõlmata vee ohutust taaskasutusest saadava kasu propageerimist.

Liikmesriigid võivad kohandada selliste kampaaniate ulatust ja tooni lähtuvalt oma konkreetsetest oludest, sealhulgas vee taaskasutuse ulatusest. Samuti võivad nad korraldada spetsiaalseid teavituskampaaniaid lõppkasutajatele, et vajaduse korral julgustada neid kasutama taaskasutusvett ohutu ja kestliku alternatiivina niisutamiseks ning tagada taaskasutusvee optimaalne ja ohutu kasutamine ning selle kaudu keskkonna ning inimeste ja loomade tervise kõrgetasemelise kaitse.

Sellised teavituskampaaniad võivad olla kasulikud üldsuse võimalike vee taaskasutusega seotud murede lahendamisel ja aidata tagada laialdase toetuse vee taaskasutuse süsteemi loomisele. Sellega seoses on usalduse loomiseks ja heakskiidu saavutamiseks soovitatav kaasata sidusrühmad varakult ja sõnumeid hoolikalt kujundada ning seejuures võtta arvesse isiklikke kogemusi ja käsitleda asukohapõhiseid probleeme.

Heast tavast nähtub, et tõhus laia kõlapinna saavutamise viis võib olla üldsuse ja sidusrühmade osalemine mitmel tasandil, alates sihipärastest teadlikkuse suurendamise kampaaniatest kuni konsulteerimiseni ja sidusrühmade suurema kaasamiseni planeerimisse ja otsuste tegemisse.

2016. aasta ühise rakendusstrateegia suunistes vee taaskasutamise lõimimise kohta veekasutuse planeerimisse ja veemajandusse veepoliitika raamdirektiivi kontekstis (13) on esitatud üldine soovitus koguda teabe- ja teadlikkuse suurendamise kampaaniate jaoks järgmist teavet:

— vee taaskasutuse vajaduse põhjendus, nt veepuuduse olukord, sealhulgas tulevaste ilmastikutingimuste korral;

— puhastus- ja jaotussüsteemide paigaldamise kulud;

— keskkonnaga seotud kasu ja puudused/riskid;

— sotsiaalsed ja majanduslikud eelised ja puudused/riskid: üldsuse läbipaistev teavitamine kokkupuutega seotud riskidest ning sellest, kuidas neid ohjatakse ja millised on kohaldatavad käitlemisstandardid.

Samuti on oluline võtta arvesse kulusid, mis tulenevad niisutusvee puudumisest põhjustatud saagikadudest, mida saaks vähendada, kui kasutada sellist usaldusväärset ja paremini prognoositavat veeallikat nagu taaskasutusvesi.

Määruse artiklites 10 ja 11 on sätestatud eeskirjad, mis käsitlevad üldsusele kättesaadavaks tehtavat teavet ja teavet eeskirjade rakendamise kohta. See teave peab olema kättesaadav Euroopa Komisjonile, Euroopa Keskkonnaametile ning Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskusele.

Teave, mis tuleb korrapäraselt üldsusele kättesaadavaks teha, hõlmab järgmist:

— pakutava taaskasutusvee kogus ja kvaliteet;

— taaskasutusvee protsentuaalne osakaal puhastatud asulareovee üldkoguses, kui sellised andmed on kättesaadavad;

— nõuetele vastavuse kontrollide tulemused;

— määratud kontaktpunktid ja

— kõik artikli 2 lõike 2 kohased vastuvõetud otsused.

Lisaks peavad liikmesriigid avaldama andmekogumid, mis sisaldavad lisateavet nõuetele vastavuse kontrollide tulemuste kohta, samuti lisateavet mittevastavuse juhtumite kohta, sealhulgas nõuetele vastavuse taastamiseks võetud meetmete kohta.

Liikmesriigid võivad valida artikli 10 kohase teabe üldsusega jagamiseks kõige sobivama vormi ja vahendid, mis on kohandatud nende konkreetsete oludega.

Rakendamist käsitleva artiklis 11 täpsustatud teabe puhul, mille liikmesriigid peavad kättesaadavaks tegema, võib andmete vormingu ja esitusviisi kehtestada rakendusaktidega, mille võib koostada komisjon, keda artiklis 14 kirjeldatud korra kohaselt abistab direktiiviga 2000/60/EÜ asutatud komitee.

3. Tehnilised aspektid

Selles jaos käsitletakse järgmisi küsimusi: kõik riskijuhtimisega seotud aspektid; põllumajanduskultuuride liigid ja taaskasutusvee klassid ning kontrollseire.

3.1. Riskijuhtimine

Määruse artikli 5 lõike 1 kohaselt vastutab pädev asutus lõppkokkuvõttes selle tagamise eest, et koostatakse riskijuhtimiskava, milles käsitletakse vee taaskasutuse projekti kõiki võimalikke aspekte, sealhulgas taaskasutusvee tootmist, tarnimist ja kasutamist, ning milles määratakse kindlaks vastutus taaskasutusprojekti haldamise iga aspekti eest.

Kuigi pädev asutus vastutab riskijuhtimiskava koostamise tagamise eest, peavad selle vastavalt vajadusele tegelikult koostama taaskasutusvee käitise käitaja, teised vastutavad isikud ja lõppkasutajad.

Isik/isikud/üksus, kes riskijuhtimiskava tegelikult välja töötab (töötavad), võib (võivad) kooskõlas liikmesriigi õigusaktidega olla ükskõik milline (millised) vee taaskasutuse süsteemiga seotud vastutav(ad) isik(ud) või lõppkasutaja(d). Määruse nõuetekohase rakendamise seisukohalt ei ole vahet, kes kava tegelikult välja töötab või koostab, kui konsulteeritakse kõigi asjaomaste vastutavate isikute ja lõppkasutajatega vastavalt sellele, kuidas on asjakohane ja millised on vee taaskasutuse süsteemi laadist, asukohast ja omadustest tulenevad nõuded.

Riskijuhtimiskava võib hõlmata üht või mitut vee taaskasutuse süsteemi, tingimusel et selles käsitletakse eraldi kõiki määrusega nõutud aspekte. Selle tulemuseks võib olla süsteem, milles on näiteks juhul, kui teeninduspiirkonnas on sarnased põllumajanduskultuurid ja niisutustavad või see on kooskõlas hea tava juhendiga, kehtestatud mitu standardset põhielementi, mis võivad olla konkreetsete vee taaskasutuse süsteemide jaoks täpsemalt kohandatud riskijuhtimiskava aluseks.

Aspektid, mida riskijuhtimiskavas tuleb käsitleda (nagu on nõutud määruses), hõlmavad käitise käitajale esitatavaid lisanõudeid, mis tuleb täita enne vee tarnimist ahela järgmisele osalisele. Samuti hõlmavad need asjakohaseid ennetus-/parandusmeetmeid ja tõkkeid, seiret ning mis tahes muid nõudeid, mida süsteemi teised osalised peavad vee taaskasutuse süsteemis kohaldama, et tagada selle ohutus nõuetele vastavuse hindamise kohale järgnevates osades.

Riskijuhtimiskavas kirjeldatakse vastavaid ülesandeid ja nõudeid ning määratletakse selgelt süsteemi asjaomaste osaliste kohustused.

Võib esineda juhtumeid, kus konkreetset lõppkasutajat ei ole veel kindlaks tehtud. Sellistel juhtudel võib riskijuhtimiskava välja töötamisel võtta aluseks taaskasutusvee kavandatud kasutusviisi konkreetses piirkonnas (nt lähtuvalt enim levinud põllumajandustavadest ja põllumajanduskultuuridest).

Kui pärast riskijuhtimiskava valmimist tehakse kindlaks uus lõppkasutaja, tuleks teha hindamine, et välja selgitada, kas kava vajab kohandamist: näiteks võivad uue lõppkasutaja niisutustavad ja põllumajanduskultuurid erineda nendest, mida taaskasutusvee käitises on juba arvesse võetud (näiteks on nõutav kõrgema kvaliteediklassi vesi).

Sellisel juhul võib olla vajalik riskijuhtimiskavas käsitletud riske, ennetusmeetmeid või tõkkeid uute kasutusviiside seisukohast uuesti hinnata. See võib nõuda vee taaskasutuse süsteemis teatavate kohanduste tegemist (vajaduse korral ka riskijuhtimiskaval põhineva loa kohandamist). Kõnealuse uuesti hindamise võib vastavalt vajadusele teha mis tahes vastutav isik või lõppkasutaja.

3.1.1. Riskijuhtimise peamised elemendid

Riskijuhtimiskava peab põhinema määruse II lisas loetletud riskijuhtimise elementidel. Selles tuleb rakendada süstemaatilist lähenemisviisi, mis hõlmab vee taaskasutuse süsteemi struktureeritud analüüsi, võimalike ohtude ja ohtlike olukordade (sh ohustatud populatsioonide ja keskkondade ning vastavate kokkupuuteviiside) kindlakstegemist ning vajaduse korral hinnatud riskide ohjamiseks ja leevendamiseks võimalike ennetusmeetmete ja tõkete kavandamist.

Samuti peaks see sisaldama sätteid asjaomaste isikute vahelise teabevahetuse ja koostöö kohta, et tagada vajaduse korral parandusmeetmete võtmine ja neist teavitamine. Riskijuhtimiskava põhielemendid (edaspidi „RPE“) on taaskasutusvee ohutu kasutamise ja majandamise alus, mis võimaldab tagada inimeste ja loomade tervise ning keskkonna kaitse.

Määruses on sätestatud 11 põhielementi (RPE), mis on jaotatud A, B ja C ossa ning mille alusel kujundatakse soovituslik üldine lähenemisviis riskijuhtimiskava koostamiseks.

Need on järgmised:

A osa. Riskijuhtimise põhielemendid 1. Süsteemi kirjeldus (RPE 1) – kirjeldatakse kogu vee taaskasutuse süsteemi alates reovee asulareoveepuhastisse sisenemise kohast kuni kasutuskohani. 2. Osalised ja rollid (RPE 2) – tehakse kindlaks vee taaskasutuse süsteemiga seotud isikud ning määratakse kindlaks nende rollid ja vastutusalad. 3. Ohtude tuvastamine (RPE 3) – tehakse kindlaks vee taaskasutuse süsteemiga seotud võimalikud ohud (patogeenid ja saasteained) ja ohtlikud olukorrad (nt tõrked puhastamisel). 4. Ohustatud keskkonnad ja populatsioonid ning kokkupuuteviisid (RPE 4) – tehakse kindlaks need populatsioonid ja keskkonnad, kus võib toimuda kokkupuude iga kindlakstehtud ohuga. 5. Keskkonna- ja terviseriskide hindamine (RPE 5) – iga eelnevalt kindlaks tehtud ohu puhul hinnatakse iga kokkupuuteviisiga seotud võimalikke riske igale vastuvõtjale (inimesed, loomad, põllumajanduskultuurid või taimed, muu maismaaelustik, vee-elustik, mullad või keskkond üldiselt). Riskihindamisel võib kasutada kvalitatiivseid ja poolkvantitatiivseid meetodeid; kvantitatiivse riskihindamise jaoks on vaja piisavalt toetavaid andmeid. Riskihindamisel tuleks arvesse võtta ka kõiki kohustusi ja nõudeid, mis on sätestatud määruses osutatud ELi õigusaktides, samuti kõigis asjakohastes siseriiklikes või kohalikes õigusaktides.

B osa. Lisanõuetega seotud tingimused 6. Lisanõuded (RPE 6) – riskihindamise tulemusel võidakse kehtestada määruse I lisa 2. jaos sätestatud vee kvaliteedi ja seire nõudeid täiendavad või neist rangemad nõuded. Kui lisatakse täiendavaid parameetreid või piirnorme, peaksid need põhinema riskihindamise tulemustel ja teaduslike tõenditega tuleks kinnitada, et need tulenevad vee taaskasutuse süsteemist ja mitte muudest põhjustest. Need lisaparameetrid võivad hõlmata ka järgmisi saasteaineid: raskmetallid, pestitsiidid, desinfitseerimise kõrvalsaadused, ravimid, uued probleemsed saasteained, antimikroobikumiresistentsed bakterid.

C osa. Ennetusmeetmed 7. Ennetusmeetmed (RPE 7) – tehakse kindlaks ennetusmeetmed või tõkked (täiendavad või juba rakendatavad), mida tuleks kohaldada vee taaskasutuse süsteemi osades, et tuvastatud riske piirata või leevendada. Näiteks juurdepääsukontrolli meetodid, vee täiendav puhastamine või spetsiifilised niisutustehnoloogia lahendused või tõkked. 8. Kvaliteedikontrollisüsteemid (RPE 8) – määratakse kindlaks kvaliteedikontrolli meetmed, sealhulgas eeskirjad taaskasutusvee seire tegemiseks vastavalt asjakohastele näitajatele, ja seadmehooldusprogrammid, et tagada töötlemisahela ja võetud ennetusmeetmete tõhusus. 9. Keskkonnaseiresüsteem (RPE 9) – luuakse keskkonnaseiresüsteem, et kontrollida kindlakstehtud saasteainete sattumist nendega kokku puutuvatesse keskkonnaosadesse (nt magevesi, põhjavesi, muld). Vajaduse korral võiks seiresüsteem hõlmata pideva keskkonnakaitse tagamiseks juba kohaldatavat dokumenteeritud korda, mida võib keskkonnariskide hindamise tulemustest olenevalt edasi arendada või kohandada. 10. Hädaolukordade ohjamine (RPE 10) – kehtestatakse intsidentide ja hädaolukordade ohjamise eeskirjad. 11. Kooskõlastamine (RPE 11) – kehtestatakse vee taaskasutuse süsteemi eri osaliste vahelise kooskõlastamise ja teabevahetuse mehhanismid.

Ühte võimalikku abistavat struktuuri RPEde analüüsi korraldamiseks on kirjeldatud Teadusuuringute Ühiskeskuse (JRC) tehnilises aruandes „Technical Guidance – Water Reuse Risk Management for Agricultural Irrigation Schemes in Europe“ (14). Kõnealuses Teadusuuringute Ühiskeskuse aruandes on esitatud moodulipõhine ülesehitus (vt joonis 1), kus iga moodul hõlmab riskijuhtimiskava teatavat aspekti ja sisaldab mitut RPEd:

— I moodul – ettevalmistus (RPEd 1 ja 2);

— II moodul – riskihindamine (RPEd 3, 4, 5 ja 6);

— III moodul – seire (RPEd 6 ja 9);

— IV moodul – valitsemine, juhtimine ja teabevahetus (RPEd 7, 8, 9, 10 ja 11).

Joonis 1

Vee taaskasutamise riskijuhtimiskava koostamise hõlbustamiseks nelja moodulisse jagatud riskijuhtimise põhielemendid (RPEd)

3.1.2. Süsteemi kirjeldus

Süsteemi üksikasjalik kirjeldus (RPE 1) on lähtepunktiks kogu vee taaskasutuse süsteemi täielikule iseloomustusele – alates toorreovee asulareoveepuhastisse sisenemise punktist kuni taaskasutusvee lõppkasutuseni. See peaks hõlmama asulareoveepuhasti ja/või taaskasutusvee käitise, pumpamise, hoiustamise ja jaotamisega seotud taristu, niisutussüsteemide ja lõppkasutuse üksikasjalikku kirjeldust kindlaksmääratud süsteemipiirides (vt näide joonisel 2).

Riskihindamiseks vajalike andmete kogumiseks peaks süsteemi kirjeldus hõlmama ka asulareoveepuhastisse siseneva reovee allikaid käsitlevat vee kvaliteedi kirjeldust, veekoguse andmeid, võimalikku varieeruvust ja ilmastikutingimusi ning ümbritsevate keskkonnamaatriksite (muld, põhja- ja pinnavesi, ökosüsteemid) kirjeldust.

Joonis 2

Vee taaskasutuse süsteemi põhielemendid ning riskihindamisel vaadeldavad vastuvõtjad

3.1.3. Osalised ja rollid

Vee taaskasutuse süsteemi iga elemendi puhul tuleks kindlaks määrata kõik osalised ning nende rollid ja vastutus (RPE 2).

See peaks hõlmama osalisi, kes vastutavad i) käitiste käitamise eest (asulareoveepuhasti ja taaskasutusvee käitise käitajad), ii) asjakohasel juhul transpordi ja hoiustamise eest ning iii) niisutatavate põldude eest (põllumajandustootjad). Samuti peaks see hõlmama kõiki asjaomaseid asutusi ja organeid (nt veeametid, tervishoiuasutused, keskkonnaasutused) ning muid isikuid, näiteks põllumajandustootjate ühendusi ja niisutajate konsortsiume.

3.1.4. Ohtude tuvastamine ning ohustatud keskkonnad ja populatsioonid

Elemendid RPE 3 ja RPE 4 hõlmavad järgmist:

1. vee taaskasutuse süsteemist tulenevate rahvatervist ja/või keskkonda ohustada võivate võimalike ohtude (saasteained ja patogeenid) või ohtlike olukordade (tõrked puhastamisel, juhuslikud lekked, saastumine) kindlakstegemine;

2. võimalike kokkupuuteviiside kirjeldamine kindlakstehtud vastuvõtjatele – inimestele, loomadele või keskkonnale (kokku puutuvatele populatsioonidele ja keskkonnaosadele) – avalduva iga ohu puhul. Neid elemente on vaja järgnevaks tervise- ja keskkonnariskide hindamiseks (RPE 5).

Ohtude tuvastamine (RPE 3) peaks hõlmama kõiki taaskasutusvees leiduvaid patogeene ja saasteaineid, mis võivad ohustada inimeste ja loomade tervist ning keskkonda.

Põllumajanduslikuks niisutuseks kasutatavas taaskasutusvees leiduvad mikroobsed patogeenid (nt E. coli ja muud bakterid, viirused, parasiidid) võivad põhjustada veega levivate haiguste puhanguid (nt gastroenteriit) ja avaldada muud akuutset mõju (15).

Inimeste tervist võivad ohustada ka taaskasutusvette alles jäänud keemilised saasteained. Siiski on keemiliste saasteainete kontsentratsioonid olmereoveest pärinevas asulareoveepuhastist väljuvas vees tavaliselt väikesed ning haigused või ägedad reaktsioonid tekivad tavaliselt alles pikemal kokkupuutel, mistõttu on nendest saasteainetest tulenev risk üldiselt väiksem kui patogeenidest tulenev risk.

Oluline on kindlaks teha kõik asulareoveepuhasti teeninduspiirkonnas asuvad tööstusettevõtted, kust pärinevad asulareovee kogumise süsteemi juhitavad heitkogused võivad suurendada teatavate keemiliste saasteainete kontsentratsiooni asulareovees (nt farmaatsiatööstus, galvaniseerimistööstus).

Ohtlike kemikaalide sisaldus asulareoveepuhastist väljuvas vees võib kontrollimatult suureneda ohtlike olukordade, näiteks juhusliku või sobimatu heite tõttu. Selliste olukordade esinemise tõenäosust saab vähendada asjakohaste ennetusmeetmetega (16).

Keskkonnakaitse ning inimeste ja loomade tervise kaitse tagaks taaskasutusvee täielik vastavus kõikidele vee taaskasutuse süsteemi suhtes kohaldatavatele õigusaktidele, millega reguleeritakse nii mikrobioloogilisi kui ka keemilisi saasteaineid, ning sööda- ja toiduhügieeni alastes õigusaktides sätestatud põllumajandusliku niisutuse nõuetele.

Seepärast tuleks riskijuhtimissüsteemiga tagada, et taaskasutusvee kasutamine ei põhjusta saasteainete sisalduse kahjulikku suurenemist asjaomases konkreetses keskkonnamaatriksis (nt põhjavees) ja et sellise võimaluse ärahoidmiseks võetakse asjakohaseid ennetusmeetmeid (nt sobival viisil puhastamine, et saavutada kehtestatud piirnormist väiksem saasteainesisaldus, või juhusliku keskkonda sattumise võimaluse minimeerimine).

Lisaks taaskasutusvee kirjeldusele võib koostada asjaomaste ohtude (patogeenid ja keemilised saasteained) esmase seirenimekirja, mille puhul võetakse muu hulgas arvesse kõiki asjakohaseid ELi, siseriiklikke ja kohalikke õigusakte ning määruse II lisa punktis 5 loetletud õigusaktides pinna- ja põhjaveevarude kaitse kohta sätestatud nõudeid. Asjakohased õigusaktid on järgmised: veepoliitika raamdirektiiv 2000/60/EÜ, põhjavee direktiiv 2006/118/EÜ, keskkonnakvaliteedi standardite direktiiv 2008/105/EÜ, nitraadidirektiiv 91/676/EMÜ ning asjakohasel juhul suplusvee direktiiv 2006/7/EÜ ja joogivee direktiiv 2020/2184.

Nõuded, millele taaskasutusvesi peaks vastama, olenevad vee taaskasutuse süsteemiga seotud kohapõhistest tingimustest ja hinnangust selle kohta, kuidas taaskasutusvee kasutamine põllumajanduslikuks niisutuseks võib mõjutada ümbritsevat keskkonda võimalike liikumisteede kaudu (nt niisutusvee äravool, imbumine põhjavette jne).

Eelkõige tuleks juhul, kui taaskasutusvesi liiguks vee taaskasutuse süsteemiga hõlmatud alal veekogusse (pinnaveekogusse või põhjaveekogumisse), kaaluda hindamisel, kas suublad vastavad jätkuvalt veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 kohastele keskkonnaeesmärkidele (st pinnavee hea ökoloogiline ja keemiline seisund ning põhjavee hea keemiline seisund – keemilist seisundit käsitletakse täpsemalt keskkonnakvaliteedi standardite direktiivis ja põhjavee direktiivis).

Pinnavee hea ökoloogiline ja keemiline seisund tähendab vastavust ELi ja riiklikele keskkonnakvaliteedi standarditele. ELi keskkonnakvaliteedi standardid kehtestatakse keskkonnakvaliteedi standardite direktiivi alusel, samas kui riiklikes standardites võidakse käsitleda riikliku tähtsusega saasteaineid, nimelt valgalale iseloomulikke saasteaineid, mis on olulised pinnase hea ökoloogilise seisundi seisukohalt.

Keskkonnakvaliteedi standardite direktiivis on sätestatud ka jälgimisnimekirja mehhanism, mille abil koguda ELi tasandil seireandmeid uute probleemsete saasteainete ja ainete kohta, mis võivad ohustada veekeskkonda või tekitada ohtu veekeskkonna kaudu ning mille kohta ei ole keskkonnakvaliteedi standardi kehtestamiseks piisavalt andmeid.

Magevee keemilise seisundiga, mille liikmesriigid on oma veemajanduskavades kindlaks teinud, saab tutvuda Euroopa veeteabesüsteemi (WISE) kaudu (17).

Lisateave prioriteetsete ainete keskkonnakvaliteedi standardite kohta on esitatud Euroopa Kemikaaliameti andmebaasis (18).

Asjakohast teavet konkreetsete saasteainete heitkoguste kohta võib leida Euroopa saasteainete heite- ja ülekanderegistrist (kohaldatav asulareoveepuhastite puhul, mille võimsus on 100 000 inimekvivalenti (ie)) (19).

Pinna- ja põhjavee kaitsmiseks võivad kehtida ka muud kohapõhised tingimused, näiteks kui vee taaskasutuse süsteem ja niisutatavad alad asuvad nitraadidirektiivi kohaselt määratud nitraaditundliku ala lähedal.

Kuigi vee taaskasutamine põllumajanduses võib olla viis, kuidas taaskasutada toitaineid niisutuseks, tuleks suurt tähelepanu pöörata veevarude nitraadireostuse ärahoidmisele ja vähendada selleks taaskasutusvee nitraadisisaldust, et see ei küüniks kahjuliku tasemeni.

Samamoodi on juhul, kui on tõenäoline, et taaskasutusvesi liigub joogiveekaitsealaks liigitatud veekogusse, oluline i) kindlaks teha riskid joogiveeallikate saastumiseks taaskasutusvees leiduvate reguleeritud saasteainetega ja ii) kavandada puhastustoimingud, mis on vajalikud nende sisalduse vähendamiseks vastuvõetava tasemeni.

Kui taaskasutusvesi voolab supluseks kasutatavasse pinnavette, võidakse kohaldada suplusvee direktiivist tulenevaid täiendavaid nõudeid patogeenide kohta. Nende õigusaktide eesmärk on kaitsta keskkonda ja inimeste tervist ning kehtestada selleks standardid ja/või seirekohustused patogeenide ja kemikaalide, sealhulgas raskmetallide, desinfitseerimise kõrvalsaaduste, ravimite ja muude prioriteetse saasteainena klassifitseeritud ainete kohta.

Kuna taaskasutusvett kasutatakse põllumajanduslikuks niisutuseks, on määruse II lisa punktis 5 osutatud täiendavatele õigusaktidele, millega kaitstakse toitu ja sööta, mulda, põllumajanduskultuure ja loomi. Nendes õigusaktides esitatud nõuete asjakohasus konkreetse vee taaskasutuse süsteemi puhul oleneb taaskasutusveega niisutataval põllul kasutatavatest maaharimise viisidest (nt toiduainete või sööda tootmine) ja tavadest (nt pestitsiidide kasutamine, reoveesette kasutamine).

Need nõuded hõlmavad järgmist: nõuded, mis käsitlevad toiduainete hügieeni (määrus (EÜ) nr 852/2004), söödahügieeni (määrus (EÜ) nr 183/2005), mikrobioloogilisi kriteeriume (määrus (EÜ) nr 2073/2005), toiduainetes sisalduvate saasteainete piirnorme (määrus (EÜ) nr 1881/2006), toidus ja söödas esinevate pestitsiidide piirnorme (määrus (EÜ) nr 396/2005), reoveesette kasutamist (direktiiv 86/278/EMÜ) ja loomatervise kaitset (määrused (EÜ) nr 1069/2009 ja (EL) nr 142/2011).

Joonisel 3 on esitatud graafiline näide selle kohta, kuidas kindlaks teha, milline direktiiv või määrus on vee taaskasutuse süsteemi suhtes kohaldatav, eeldusel, et taaskasutusvesi võib juhuslike lekete või niisutatavalt põllult äravoolu tõttu sattuda keskkonnamaatriksitesse (mageveevarud).

Joonisel on märgitud ka II lisa punktis 5 loetletud määrused ja direktiivid, mida võidakse kohaldada olenevalt põllumajandustavadest. Käesoleva teatise 2. lisas on esitatud ka tabel, kus kirjeldatakse nende nõuete kohaldatavust vee taaskasutuse süsteemi suhtes.

Joonis 3

Näide i) selle kohta, kuidas teha kindlaks vee taaskasutuse süsteemi suhtes kohaldatavad direktiivid ja määrused taaskasutusvee võimalike ümbritsevasse keskkonda (pinnavette ja põhjavette) liikumise teede põhjal, ning ii) määrustest ja direktiividest, mis võivad olla kohaldatavad põllumajandusliku niisutuse suhtes, olenevalt konkreetsetest põllumajandustavadest

Arvesse tuleks võtta ka muid eriaspekte, mis on seotud taaskasutusvee kvaliteediparameetrite mõjuga põllumajanduslikele näitajatele, sealhulgas mullale ja põllumajanduskultuuridele/taimedele avalduvaid ohte. Standardi ISO 16075-1:2020 kohaselt on taaskasutusveest tulenevad põllumajanduslikud ohud, mis võivad kahjustada mulda ja niisutatavaid põllumajanduskultuure, järgmised: i) keemilised ained, näiteks soolsust põhjustavad ained, boor, konkreetsed toksilised ioonid; ii) muud keemilised elemendid ja iii) toitained.

Patogeene, mis võivad taimedel või põllumajanduskultuuridel haigusi tekitada, asulareoveepuhastist väljuvast veest saadud taaskasutusvees tavaliselt ei leidu. Nende esinemist taaskasutusvees saab aga hinnata kohapõhiste tingimuste alusel (nt taimepatogeenidega saastunud niisutusvee äravool).

Käesoleva teatise 2. lisa sisaldab informatiivseid näiteid ja tabeleid patogeenide ja saasteainete kohta, mida asulareoveepuhastist väljuvas vees tavaliselt leidub ja mida reguleeritakse eespool nimetatud direktiivide ja määrustega, samuti näiteid põllumajanduslike ohtude kohta, mis võivad mõjutada mulda, põllumajanduskultuure, magevett ja põhjavett põllumajandusliku niisutamise ajal.

Ka on lisas näiteid ohtlike olukordade ja kokkupuuteviiside kohta, millest saab lähtuda tervise- ja keskkonnariskide hindamisel, ning näiteid ohustatud populatsioonidest ja keskkondadest.

Seejuures tuleb tähele panna, et lisas olevad ressursside loetelud ei ole ammendavad ja on esitatud üksnes teavitamise eesmärgil. Tuleks täpselt kindlaks teha iga asjaomase vee taaskasutuse süsteemiga seotud ohud ning võtta seejuures arvesse taaskasutusvee kirjeldust ja kohaldatavaid nõudeid.

Ohtude loetellu võib lisada ka muid saasteaineid, mida veel ei reguleerita ja mida loetletud direktiivides ja määrustes ei leidu (nt mikroplastid või mõned uued probleemsed ühendid), kui teaduslikest tõenditest nähtub, et on olemas oht inimeste ja loomade tervisele või keskkonnale, ning on tõendatud, et need saasteained pärinevad vee taaskasutuse süsteemist, mitte muudest allikatest. Riskihindamisega saaks kindlaks teha ka nende saasteainete allika, nt teatavad olemasolevad tööstusettevõtted, ja kavandada ennetusmeetmed.

3.1.5 Keskkonna- ja terviseriskide hindamise meetodid

Keskkonna- ja terviseriskide hindamisel (RPE 5) tuleks arvesse võtta eelnevalt kindlaks tehtud ohte (üksikuna või rühmakaupa) ja ohtlikke olukordi, võimalikke kokkupuuteteid ja vee taaskasutuse süsteemis kindlaks tehtud vastuvõtjaid.

Riskihindamisel võib kasutada kvalitatiivseid või poolkvantitatiivseid meetodeid. Kõige sobivama ja majanduslikult teostatavaima meetodina soovitatakse kvalitatiivset riskihindamist. Kvantitatiivset riskihindamist võiks kasutada suure riskiga projektide puhul ja juhul, kui sellise hindamise tegemiseks on olemas piisavalt toetavaid andmeid.

Selliste hindamiste tegemiseks võib kasutada kvalitatiivseid, poolkvantitatiivseid ja kvantitatiivseid meetodeid. Terviseriskide hindamisel analüüsitakse inimeste ja loomade tervisele avalduvaid riske, samas kui keskkonnariskide hindamise eesmärk on välja selgitada, kas taaskasutusvees tuvastatud saasteained mõjutavad keskkonnamaatriksite kvaliteediseisundit.

Kvalitatiivsete ja poolkvantitatiivsete riskihindamiste jaoks saab kasutada mitut lähenemisviisi, näiteks sündmusepuid, maatrikseid või indikaatoreid. Tavaline meetod põhineb ohuga kokku puutuvale vastuvõtjale avalduva mõju tõenäosuse ja ulatuse/raskusastme kombineeritud hindamisel.

Tõenäosuse analüüsi saab teha varasemate perioodide andmete uurimise või inimlike vigade, veapuude ja sündmusepuude hindamise teel. Mõjuanalüüsi tegemisel jaotatakse mõju tavaliselt raskusastme alusel kategooriatesse.

Avaldatud suunistes ja standardites on esitatud palju riskihindamise kvalitatiivseid ja poolkvantitatiivseid meetodeid, mida võib järgida (nt WHO suunised, 2006; ISO 20426 (2018); FAO ja WHO, 2019) (20).

Käesoleva teatise 3. lisas on kirjeldatud terviseriski hindamise kvalitatiivseid ja poolkvantitatiivseid meetodeid, mille puhul kasutatakse mõju tõenäosuse ja raskusastme kindlakstegemiseks maatrikseid. Samuti on selles esitatud näide poolkvantitatiivse meetodi kohta, mis on kohaldatav veevarude puhul. Praktilisi lisanäiteid on esitatud ka Teadusuuringute Ühiskeskuse tehnilises aruandes (21).

Kvantitatiivne riskihindamine võimaldab anda riski arvulise hinnangu – näiteks teatava mikroobidest põhjustatud nakkuse mõju kohta ühe aasta jooksul konkreetse stsenaariumi korral.

Selline inimeste ja loomade tervisele avalduvate riskide kirjeldus põhineb tavaliselt annuse ja toime vahelistel seostel, mille alusel saab kindlaks teha, kas oht või ohtlik olukord võib mõjutada tervist.

Terviseriski hindamiseks mikroobse ohu alusel võib kasutada mikroobidest tuleneva riski kvantitatiivset hindamist, mis põhineb ohuallika sisalduse ja vastuvõtjatele avalduda võiva mõju vaheliste seoste hindamisel. Selle meetodi väljundina saadakse kahjuliku toime tõenäosuse väärtused, mida väljendatakse nakkuse tõenäosusena või tervisekaotuse tõttu kaotatud eluaastaid (DALY) kajastava näitaja kaudu.

Selle lähenemisviisi abil saab vastata teatava punktiga seotud spetsiifilistele küsimustele. Seepärast võib seda kogu projekti hõlmamiseks ja turvalisuse suurendamiseks kombineerida kvalitatiivsete või poolkvantitatiivsete meetoditega.

Mikroobidest tuleneva riski kvantitatiivse hindamise ja DALY puhul kohaldatavate meetodite ja kriteeriumidega saab tutvuda WHO suunistes (2006) ja WHO suunistes mikroobidest tuleneva riski kvantitatiivse hindamise kohta (2016) (22).

Keskkonnariski hindamisel rakendatav kvantitatiivne lähenemisviis (keemilise riski kvantitatiivne hindamine) põhineb tavaliselt

— teatava saasteaine säilimise ja keskkonnaosadesse edasikandumise komplekssete mudelite abil arvutatud prognoositava keskkonnas esineva sisalduse ning

— kohaldatavates õigusaktides (nt veekogude suhtes vastavalt nende kvaliteediseisundile kohaldatavates keskkonnakvaliteedi standardites ) sätestatud mõju puudumise arvutusliku kontsentratsiooni või saasteaine suurima lubatud kontsentratsiooni suhtarvul.

Sedalaadi lähenemisviis nõuab märkimisväärsel hulgal vee taaskasutuse projektidest pärinevaid seireandmeid ning ümbritseva keskkonna üksikasjalikku kirjeldamist. See tähendab, et see on kohaldatav üksnes selliste projektide puhul, mille kohta on piisavalt andmeid ja mille puhul on olemas eeldusi toetavad teaduslikud tõendid.

3.1.6. Lisanõuetega seotud tingimused

Tervise- ja keskkonnariskide hindamise tulemus aitab kindlaks teha, kas vee kvaliteedi hindamise ja seire jaoks tuleks lisada parameetritega seotud konkreetseid lisanõudeid (RPE 6) (I lisa 2. jaos sätestatud nõudeid täiendavaid või neist rangemaid nõudeid).

See võib hõlmata tervise- ja keskkonnariskide hindamisel tuvastatud täiendavaid patogeene või saasteaineid, mille puhul on võetud arvesse kohapõhiseid tingimusi, samuti eespool kirjeldatud kohaldatavaid direktiive ja määrusi.

Näiteks võidakse riskihindamisel tuvastada, et teatavad taaskasutusvees sisalduvad saasteained (nt nitraadid) võivad negatiivselt mõjutada lähedalasuvat veekogu (nt eutrofeerumise tõttu), kui neid leidub taaskasutusvees suuremas kontsentratsioonis, kui on prognoositud suurim lubatud kontsentratsioon.

Seepärast võiks taaskasutusvee kvaliteedi tagamiseks kehtestada piirnormi, mis põhineb riskihindamise tulemusel määratud suurimal lubatud kontsentratsioonil, ning lisada selle jälgitavate parameetrite hulka.

Suurimad lubatud kontsentratsioonid võivad olla nõuetekohaste piirnormidega ka võrdsed, näiteks kokkupuutuva veekogu teatava kvaliteediklassi (nt teatavate keskkonnakvaliteedi standardite) puhul. Vee kvaliteedi hindamise ja seire jaoks võib koostada täiendavate parameetrite loetelu koos kindlaksmääratud piirnormidega, kui on selge, et need parameetrid pärinevad vee taaskasutuse süsteemist ning asjaomaste võrdlusväärtuste kasutamist toetavad riskihindamise tulemused ja piisav hulk teaduslikke teadmisi.

3.1.7. Ennetusmeetmed

RPE 7 peaks hõlmama vee taaskasutuse süsteemi suhtes kohaldatavate ennetusmeetmete ja tõkete kindlaksmääramist, et võimaldada kõrvaldada riski põhjustavad tuvastatud ohud või vähendada nende määra vastuvõetava tasemeni.

Ennetusmeetmed on kõik juba kohaldatavad või riskihindamise käigus kindlaks tehtud töötlemisviisid, meetmed või toimingud, mida saab rakendada vee taaskasutuse süsteemi eri osades. Näiteks: i) asulareoveepuhastis (st juba kasutatava protsessi hindamine ja/või täiendavate töötlemisviiside kindlaksmääramine); ii) taaskasutusvee käitises (nt täiustatud töötlemisviiside kasutuselevõtu kaalumine); ii) niisutatavatel põldudel (nt kokkupuute riske vähendavate alternatiivsete niisutusmeetodite kaalumine, puhvervööndite loomine jne) eesmärgiga kaitsta töötajaid ja põllumajandustootjaid (nt konkreetsete isikukaitsevahendite või hügieeninõuete kindlaksmääramine lisaks võimalikele töötervishoiu ja tööohutuse eeskirjade järgimiseks juba võetud meetmetele).

Olemasoleva niisutussüsteemiga seotud tõkete või muudatuste kavandamisel võiks lähtuda olemasolevate meetodite, põllumajanduskultuuride liigi ja vee kvaliteediklassi hindamisest ning nende üle otsustamisel tuleks konsulteerida põllumajandustootjate ja teiste vee taaskasutuse süsteemi osalistega. Näited ennetusmeetmete ja tõkete kohta on esitatud käesoleva dokumendi 4. lisas.

3.1.8. Kvaliteedikontrolli ja keskkonnaseire süsteemid

Elemendid RPE 8 ja RPE 9 hõlmavad kõiki vee taaskasutuse süsteemi jaoks kavandatud seiretegevusi: süsteemi kvaliteedikontrolli ning keskkonnajuhtimissüsteemis kohaldatavate eeskirjade ja korra kindlaksmääramist.

Operatiiv- ja keskkonnaseire kavad annavad töötajatele, üldsusele ja ametiasutustele kindluse, et süsteem toimib nõuetekohaselt. Need kavad peaksid sisaldama eeskirju, programme (nt asukoht, parameetrid, sagedus) ja korda, mida kohaldatakse vähemalt korralise seire nõuete puhul ning riskihindamisel (RPE 6) lisanõuetena kindlaks tehtud mis tahes täiendavate parameetrite ja piirangute puhul.

Käitise käitajad võivad vajaduse korral luua ka kvaliteedikontrollisüsteemi, mis on välja töötatud standardi ISO 9001 või samaväärsete standardite kohaselt.

Keskkonnajuhtimissüsteemi eeskirjad peaksid põhinema keskkonnariskide hindamise tulemustel, et võimaldada tagada keskkonna pidev kaitse taaskasutusvee kasutamisel. Need eeskirjad peaksid olema kooskõlas kehtivate õigusaktidega, nt veevarude seire peaks vastama direktiivile 90/2009/EÜ (23), et oleks tagatud tulemuste võrreldavus veepoliitika raamdirektiivi alusel tehtud seire tulemustega.

3.1.9. Hädaolukordade ohjamine ja kooskõlastamine

RPE 10 ja RPE 11 hõlmavad juhtimise, hädaolukordade ohjamise ja teabevahetuse eeskirju, mis on seotud elementidega RPE 10 (hädaolukordade ohjamine) ja RPE 11 (kooskõlastamine).

Need programmid on riskijuhtimiskava eest vastutava(te) isiku(te) ja asjaomaste osaliste vahelise tõhusa teabevahetuse alus.

RPE 11 peaks hõlmama osaliste vahel teabe edastamise eeskirju, õnnetusjuhtumitest ja hädaolukordadest teatamise vorme ja korda, teavitamise korda, teabeallikaid ja konsultatsiooniprotsesse.

Käesoleva teatise 5. lisas on esitatud näited i) intsidentide ja hädaolukordade ohjamise eeskirjade ning ii) teabevahetuse eeskirjade kohta.

3.2. Põllumajanduskultuuride liigid ja taaskasutusvee klassid

Taaskasutusvee ohutuks kasutamiseks on määruse I lisa tabelis 1 sätestatud taaskasutusvee lubatud kvaliteediklassid (A, B, C, D), millest tuleb juhinduda konkreetse kategooria põllumajanduskultuuride niisutamisel olenevalt valitud niisutusmeetodist.

Iga I lisa tabelis 2 esitatud kvaliteediklassi miinimumnõuded erinevad peamiselt E. coli kontsentratsiooni ja muude koondparameetrite poolest.

Riskide vähendamiseks saab põllumajanduskultuuride liike ning akrediteeritud tõkete, nt niisutusmeetodite arvu ja tüüpi selliselt kombineerida, et taaskasutusvesi ei puutu kokku niisutatava taime söödavate osadega (vt näited käesoleva teatise 4. lisas).

Selleks on oluline esmalt kindlaks teha, kas põllumajanduskultuuri söödava osa kokkupuude taaskasutusveega on tõenäoline. Kokkupuute riski hindamiseks tuleks iga asjaomase vee taaskasutuse süsteemi puhul hinnata põllumajanduskultuuri söödava osa eeldatavat kaugust niisutatavast pinnasest ning taaskasutusvee võimalikke liikumisteid vihmutuse või tilk- või tulvniisutuse puhul.

Kui põllumajanduskultuuride puhul kasutatakse täiendavat töötlemist (nt kuumutamine või tööstuslik töötlemine), millega vähendatakse võimalikku saastumist, tuleks ka seda arvesse võtta.

Määruse kohaselt võib taaskasutusvett kasutada põllumajanduslikuks niisutuseks järgmiste põllumajanduskultuuride puhul.

— Toorena tarbitavad toidukultuurid: inimtoiduks kasvatatavad põllumajanduskultuurid, mida süüakse toorena või täiendava töötlemiseta. Sõltuvalt põllumajanduskultuuri söödava osa kaugusest (24) maapinnast liigitatakse need kultuurid järgmiselt. — Juurvili: põllumajanduskultuurid, mis kasvavad maa all mullas ja mille juureosa on söödav (nt porgand, sibul, peet). — Maapealsed madalad põllumajanduskultuurid: kasvavad maapinnal ja puutuvad osaliselt mullaga kokku. Need põllumajanduskultuurid võib edasi jagada põllumajanduskultuurideks, mis kasvavad mullapinnal, nagu lehtköögiviljad (nt aedsalat), ja põllumajanduskultuurideks, mis kasvavad maapinnal ja mille söödav osa on mullapinnast < 25 cm kõrgusel (nt tomat, harilik paprika). — Maapealsed kõrgekasvulised põllumajanduskultuurid: kasvavad maapinnast kõrgemal ja nende söödavad osad on mullapinnast > 50 cm kõrgusel ning seega üldjuhul mullaga kokku ei puutu (nt viljapuud).

— Töödelduna tarbitavad toidukultuurid: inimtoiduks kasvatatavad põllumajanduskultuurid, mida töödeldakse täiendavalt (st kuumtöötlemine või tööstuslik töötlemine) ja mida ei sööda toorelt (nt riis, nisu).

— Muud kultuurid kui toidukultuurid: põllumajanduskultuurid, mida ei kasvatata inimtoiduks, vaid karjamaadel ja söödaks või muudes sektorites (tööstuslikud, energia- ja seemnekultuurid).

Niisutusmeetodid võib üldiselt liigitada järgmiselt.

— Avatud või raskusjõu mõjul voolamisel põhinevad niisutussüsteemid: vesi kantakse otse mulla pinnale ja see ei ole surve all. See hõlmab tulvniisutust ja vaguniisutust.

— Vihmutussüsteemid: vesi pihustatakse õhku ja langeb mullapinnale nagu vihm.

— Mikroniisutussüsteemid: vett lisatakse lokaalselt tilkniisutussüsteemi kaudu (mullapinnale või mulda) või mikropihustiga niisutamise teel.

Niisutusmeetodeid tuleks hinnata kui teid, mis võimaldavad saasteainetel jõuda põllumajanduskultuurideni. Näiteks vihmutussüsteemide puhul võivad maapealsed kõrgekasvulised põllumajanduskultuurid (nt viljapuud) saastuda langevate tilkade tõttu, seega tuleks üldjuhul valida kvaliteetsem vesi.

Lokaalsete süsteemide (nt tilkniisutuse) puhul on saastumise risk väiksem, kuna vesi suunatakse põllumajanduskultuuri mittesöödava osa juurde. Vee nõutava kvaliteediklassi saavutamiseks võib rakendada täiendavaid asjakohaseid akrediteeritud tõkkeid (vt punkt 3.2.2 ja 4. lisa).

Tuleks hinnata ka riski töötajate või niisutatava ala läheduses elavate inimeste tervisele. Näiteks võivad vihmutussüsteemidest eralduvad aerosoolid jõuda niisutatavate alade läheduses elavate vastuvõtjateni. Aerosoolidega seotud riskid olenevad eelkõige niisutusvee kvaliteedist ja tuule kiirusest (tuul levitab aerosoole niisutusala ümbruses).

Tuleks tähele panna, et järgmises jaos osutatud niisutusmeetodid ja ennetusmeetmed või tõkked on näited soovituslikust lähenemisviisist, kuidas tõlgendada I lisa tabelit 1. Tegemist ei ole ammendava loeteluga.

Tuleks hinnata juba olemasolevaid või kavandatud niisutussüsteeme ja ennetusmeetmeid või tõkkeid, et teha kindlaks, kas taaskasutusvee klassist sõltuvalt võib olla vaja lisanõudeid (nt täiendavad töötlemisviisid või tõkked, muudatused niisutussüsteemis), et põllumajanduskultuuride saastumise võimalus oleks minimaalne.

3.2.1. Näited niisutusmeetodite ja põllumajanduskultuuride liikide kohta

Joonisel 4 on kujutatud kaks näidet skeemidest, mis võivad aidata kindlaks määrata taaskasutusvee klassid, millega tagatakse tarbijate ja töötajate piisav kaitse E. coli eest, kui niisutamine toimub a) raskusjõupõhisel või survemeetodil või b) lokaliseeritud süsteemide abil.

Olenemata vee klassist võetakse skeemidel arvesse täiendavaid mikrobioloogilisi nõudeid, kui taaskasutusvett kasutatakse karjamaa või söödakultuuride niisutamiseks (sooles parasiteerivad nematoodid, joonise 4 märkus 3) ja kui esineb aerosoolide tekkimise risk (Legionella spp., joonise 4 märkus 1).

Joonis 4

Näited skeemide kohta, mille alusel valida taaskasutusvee klass (vastavalt määrusele) a) avatud niisutussüsteemide või b) lokaalse niisutuse süsteemide jaoks

Järgmist näidet WHO ohutuskava suunistest (näide kasutamise kohta:„SSP in Newtown“ – hüpoteetiline olukord) on kohandatud määruse nõuetega, et näidata, kuidas eespool esitatud skeeme saab praktikas rakendada.

Selle näite puhul on vaadeldud ainult neid elemente, mis on määruse kohaselt lubatud. Taaskasutusvett kasutati mitut liiki põllumajanduskultuuride kasvatamiseks ning rakendati eri niisutusmeetodeid (tabel 1).

Tabel 1

Näites kasutatud põllumajanduskultuuride liigid ja niisutusmeetodid

Põllumajanduskultuuride kategooriad Niisutusmeetodid Põllumajanduskultuuride kasutuskoht (*1) — Toorena tarbitavad juurviljad (sibul, porgand) — Toorena tarbitavad madalal kasvavad (leht)põllumajanduskultuurid (aedsalat, harilik paprika) — Toorena tarbitavad kõrgel kasvavad põllumajanduskultuurid (puuviljad) — Tulvniisutus — Lahtiste vagudega niisutus — Käsitsi niisutamine (nt veekühvlid, kastekannud) — Vihmutus — Tarbivad põllumajandustootjad ja nende perekonnad — Müüakse kohalikule kogukonnale tarbimiseks — Müüakse läheduses asuvatesse linnadesse tarbimiseks

Kirjeldatud juhul tuleks lähtuvalt võimalikest liikumisteedest, mille kaudu taaskasutusvesi võib põllumajanduskultuurideni jõuda, valida määruse I lisa tabelite 1 ja 2 kohaselt järgmised klassid:

— toorena tarbitavate juurviljade ja lehtköögiviljade puhul tulvniisutuse, vaguniisutuse või vihmutuse kasutamisel A-klass (E. coli: ≤ 10 CFU/100 ml);

— maapinnal madalal kasvavate toidukultuuride puhul, mida tarbitakse toorena (nt harilik paprika): tulvniisutuse, vaguniisutuse või vihmutuse kasutamisel A-klass (E. coli: ≤ 10 CFU/100 ml); tilkniisutuse või maa-aluse niisutussüsteemi kasutamisel B-klass (E. coli: ≤ 100 CFU/100 ml);

— toidukultuuride puhul, mis kasvavad maapinnast kõrgel ja mis ei puutu taaskasutusveega otseselt kokku (st viljapuud), ainult vaguniisutuse või tulvniisutuse kasutamisel B-klass (E. coli: ≤ 100 CFU/100 ml).

Juhul, kui tegemist on söödava koorega viljadega, võib täiendavast riskihindamisest lähtuvalt olla vaja kasutada vihmutamise puhul A-klassi vett, et hoida ära viljade võimalikku saastumist pihustatud vee kaudu. Mittesöödava koorega viljade puhul võiks sobida B-klass, kuid lõplik veekvaliteedi valik peaks põhinema riskihindamisel.

3.2.2. Näited tõkete rakendamisest vee nõutava kvaliteediklassi saavutamiseks

Määruse artikli 2 lõikes 4 on täpsustatud, et toidukäitlejad võivad määruse (EÜ) nr 852/2004 järgimiseks vajaliku vee kvaliteedi saavutamiseks kasutada nõuetele vastavuse hindamise koha järel mitut veepuhastusviisi eraldi või koos lahendustega, mis ei hõlma puhastamist.

Mitmeastmelise lähenemisviisi kohaselt saab vee nõutava kvaliteediklassini jõudmiseks vajaliku logaritmilise vähenemise tõepoolest saavutada eri puhastusviiside kombineerimisel lahendustega, mis ei hõlma puhastamist (tõkked).

Määruse artikli 3 punkti 12 kohaselt on juhul, kui niisutamiseks kasutatakse taaskasutusvett, tõke määratletud järgmiselt:

— vahend, sealhulgas füüsilised või protseduurilised etapid või kasutustingimused, mis vähendab inimeste nakatumise riski või takistab seda, hoides ära taaskasutusvee kokkupuute i) tarbimiseks kasutatava aine ja ii) taaskasutusveega vahetult kokku puutuvate isikutega, või

— muu vahend, mis näiteks vähendab mikroorganismide kontsentratsiooni taaskasutusvees või hoiab ära nende ellujäämise tarbimiseks kasutatavas aines.

Teisisõnu tuleks tõket kooskõlas määruse I lisa 2. jaoga mõista kui vahendit riskide vähendamiseks tasemeni, mis on samaväärne valitud põllumajanduskultuuride puhul nõutavale vee kvaliteediklassile vastava tasemega.

Eri tõketega võidakse saavutada eri logaritmilise vähenemise määrad ja taaskasutusvee puhul võib neid tõkkeid kombineerida, et saavutada nõutav summaarne logaritmiline vähenemine, mis on vajalik riskide vähendamiseks sõltuvalt valitud vee kvaliteediklassist.

Tabelis 2 on esitatud põllumajanduskultuuri liigist sõltuv soovitatav tõkete arv, mida tuleks kasutada konkreetsesse kvaliteediklassi kuuluva taaskasutusvee puhul, et saavutada nõutav kõrgemat klassi iseloomustava tasemega samaväärne tase.

Tabelis 3 on esitatud akrediteeritud tõkete liigid ja nendega seotud logaritmiline vähenemine.

Käesoleva teatise 4. lisas on esitatud näited tõkete liigi ja arvu kindlaksmääramise kohta põllumajanduskultuuri liigi ja vee kvaliteediklassi alusel.

Tabel 2

Taaskasutusveega niisutamiseks vajalike tõkete soovituslik arv vastavalt nende kvaliteedile (kohandatud standardi ISO 16075:2020 tabelist 3)

NB! ISO tabelis on tehtud muudatusi üksnes selleks, et jätta sellest tabelist välja vee kvaliteediklassid ja põllumajanduskultuuride liigid, mida vee taaskasutuse määruses ei käsitleta. Lisaselgitused selle tabeli tõlgendamiseks lähtuvalt vee taaskasutuse määrusest on esitatud tabeli all.

Kategooria(1) Toorena tarbitavate köögiviljade niisutamine(2) Pärast töötlemist tarbitavate köögiviljade ja karjamaade niisutamine(3) Muude toidukultuuride kui köögiviljade (viljapuuaedade, viinamarjaistanduste) ning aianduskultuuride niisutamine(4) Sööda- ja seemnekultuuride niisutamine(5) Tööstuslike ja energiakultuuride niisutamine(6) A 0 0 0 0 0 B 1 0 0 0 0 C 3 1 1 0 0 D keelatud keelatud 3 1 (*) 0 Järgmised määratlused tabeli iga veeru kohta on kooskõlas vee taaskasutuse määruse I lisa tabeliga 1 ja on esitatud selleks, et aidata lugejal leida põllumajanduskultuuride kategooria, mis üldjoontes vastab ISO asjaomasele kategooriale, ja sel viisil kindlaks teha, milliseid lisatõkkeid võib vaja minna. (1) Taaskasutusvee miinimumkvaliteedi klass. (2) Kõik toorena tarbitavad toidukultuurid, mille söödav osa puutub vahetult kokku taaskasutusveega. (3) Töödelduna tarbitavad toidukultuurid ja muud kultuurid kui toidukultuurid, sealhulgas kultuurid, mida kasutatakse piima- või lihaloomade söötmiseks. (4) Toorena tarbitavad toidukultuurid, mille söödav osa kasvab maapinna kohal ega puutu taaskasutusveega otseselt kokku. (5) Toorena tarbitavad toidukultuurid, mille söödav osa kasvab maapinna kohal ega puutu taaskasutusveega otseselt kokku; töödelduna tarbitavad toidukultuurid ja muud kultuurid kui toidukultuurid, sealhulgas kultuurid, mida kasutatakse piima- või lihaloomade söötmiseks (mõlemal juhul kehtivad esitatud väärtused juhul, kui kasutatakse tilkniisutust või muud niisutusmeetodit, mille puhul ei toimu otsest kokkupuudet põllumajanduskultuuri söödava osaga). NB! Siin mainitud seemnekultuuride puhul võib olla tegemist inimtoiduks või loomasöödana kasutamiseks ette nähtud seemnetega. (6) Tööstuslikud kultuurid, energiakultuurid ja seemnekultuurid (mis on ette nähtud külviseemnete tootmiseks). (*) Märkus standardist ISO 16075:2020: söödavad seemned või külviseemned, mida on niisutatud vähem kui 30 päeva enne saagikoristust. Kui kõnealune koristuseelne periood on 30 päeva või pikem, kohaldatakse D-klassi nõudeid vahetult ilma piiranguteta (st lisatõkkeid ei nõuta).





Tabel 3

Akrediteeritud tõkete liigid ja vastavad patogeenisisalduse logaritmilise vähenemise määrad (kohandatud standardi ISO 16075:2020 tabelist 2)

Muudatusi on tehtud üksnes selleks, et jätta sellest tabelist välja vee kvaliteediklassid ja põllumajanduskultuuride liigid, mida vee taaskasutuse määruses ei käsitleta.

Tõkke liik Rakendus Patogeenisisalduse logaritmilise vähenemise määr Tõkete arv TOIDUKULTUURIDE NIISUTUS Tilkniisutus Madalate, maapinnast vähemalt 25 cm kõrgusele ulatuvate põllumajanduskultuuride tilkniisutus 2 1 Kõrgete, maapinnast vähemalt 50 cm kõrgusele ulatuvate põllumajanduskultuuride tilkniisutus 4 2 Maa-alune tilkniisutussüsteem, kus vesi ei tõuse kapillaarjõu mõjul maapinnale 6 3 Vihmutus Madalate põllumajanduskultuuride niisutamine vihmutiga ja mikrovihmutusega 2 1 Veejoast vähemalt 50 cm kaugusele jäävate viljapuude niisutamine vihmutiga ja mikrovihmutusega 4 2 Täiendav desinfitseerimine põllul Väikesemahuline desinfitseerimine (kloori üldsisaldus < 1 mg/l pärast 30-minutilist kloorimist) 2 1 Suuremahuline desinfitseerimine (kloori üldsisaldus ≥ 1 mg/l pärast 30-minutilist kloorimist) 4 2 Päikesekindel kate Tilkniisutuse korral, kui kate eraldab niisutussüsteemi köögiviljadest 2 –4 1 Patogeenide hävinemine Patogeenide hävinemise soodustamine niisutamise lõpetamise või katkestamisega enne saagikoristust 0,5 –2 päevas 1 –2 Toodete pesemine enne klientidele müümist Salatikultuuride, köögiviljade ja puuviljade pesemine joogiveega 1 1 Toodete desinfitseerimine enne klientidele müümist Salatikultuuride, köögiviljade ja puuviljade pesemine lahja desinfitseerimislahusega ja loputamine joogiveega 1 1 Toodete koorimine Puuviljade ja juurviljade koorimine 2 1 SÖÖDA- JA SEEMNEKULTUURIDE NIISUTUS Juurdepääsukontroll Niisutatavale alale sisenemise piiramine vähemalt 24 tunni jooksul pärast niisutamist, näiteks loomade karjamaale või töötajate põllule mineku piiramine 0,5 –2 1 Niisutatavale alale sisenemise piiramine vähemalt viie päeva jooksul pärast niisutamist 2 –4 2 Söödakultuuride päikese käes kuivatamine Söödakultuurid ja muud põllumajanduskultuurid, mille tarbimisele eelneb päikese käes kuivatamine ja koristamine 2 –4 2 Märkus: tõkked võivad niisutataval alal juba olemas olla; tõketena käsitatavad põllumajanduskultuuridega seotud piirangud ja niisutusmeetodid on taaskasutusvee kvaliteediklassi ja põllumajanduskultuuri liigi valimise puhul määruses juba arvesse võetud.

3.3. Kontrollseire

3.3.1. Üldpõhimõtted

Kontrollseire tegemine on vajalik selle tõendamiseks, et uute vee taaskasutuse süsteemide projekteerimisega või olemasolevate puhastusliinide muutmisega saavutatakse usaldusväärselt ja järjepidevalt taaskasutusvee A-kvaliteediklassile vastavad teatavad indikaatormikroobide inaktiveerimise määrad (määruse I lisa tabel 4). Indikaatormikroobide inaktiveerimise määra väljendatakse sisalduse vähenemisena log10-ühikutes (25).

Kontrollseire erineb tavapärasest korralisest seirest, mida käitaja teeb (määruse I lisa tabel 3), et veenduda puhastusprotsessi vastavuses määruse nõuetele. Seda tuleks käsitada kui intensiivset lühiajalist tegevust, mis tuleb ellu viia enne kasutuselevõttu või uute töötlemisahelate või -protsesside käivitusetapis või nende uuendamisel.

Muudatused vee taaskasutuse süsteemis, millega kaasneb protsessi ajakohastamine, võivad olla tingitud näiteks struktuursetest muutustest:

1. reovee voos ja/või kvaliteedis uute kanalisatsioonivõrku juhtimise lubade tõttu;

2. asulareoveepuhasti koormust iseloomustavas inimekvivalentide (ie) arvus;

3. ilmastikutingimustes (hooajaliste sademete hulga suurenemine või põud);

4. muudes riskijuhtimiskavas käsitlemata tingimustes, mis nõuavad kasutatavate tehnoloogialahenduste/protsesside ajakohastamist.

Kuna kõik olulised muutused asulareoveepuhasti võimsuses või taaskasutussüsteemi puhastusliini uuendamised nõuavad olemasoleva loa läbivaatamist või ajakohastamist (artikli 6 lõige 6), on soovitatav lõpetada kontrollseire enne loamenetluse algust.

Igal juhul ei tohiks kontrollitoimingute ajal taaskasutusvett lõppkasutuseks tarnida enne, kui seire on lõppenud. Sel ajal toodetud taaskasutusvesi võidakse saata tagasi kas asulareoveepuhasti sissevoolupunkti või kindlaksmääratud väljajuhtimispunkti, kuni kontrolli käigus vaadeldavad mikrobioloogilise kvaliteedi nõuded on täidetud.

Kui kontrollseire tulemusena kinnitatakse, et uus süsteem või tehnoloogia vastab mikroobiindikaatorite osas nõuetele, piisab edaspidi korralise seire nõuete järgimisest.

Kontrollitoimingute toetamiseks saab koostada aruande, milles kirjeldatakse kontrollseirel kasutatud lähenemisviisi, katseplaani ning sisse- ja väljalaskekohtadest võetud proovide analüüsimist nõutavate mikroobiindikaatorite suhtes. Aruande peaks koostama kvalifitseeritud reoveespetsialist.

Taaskasutusvee käitistes, mis 25. juunil 2020 juba töötasid ja mis vastavad jätkuvalt punkti a tabelis 2 sätestatud taaskasutusvee kvaliteedi nõuetele, ei ole kontrollseire tegemine kohustuslik.

3.3.2. Kontrollseire eeskirjad

Määruse I lisa tabelis 4 on täpsustatud, kui suur peab olema kontrollseire käigus täheldatav log10-ühikutes mõõdetud sisalduse vähenemine puhastusahelas (st toorreovee asulareoveepuhastisse sisenemise punkti ja nõuetele vastavuse hindamise koha vahel) bakterite, viiruste ja algloomade (E. coli, Campylobacter, kolifaagide üldarv / F-spetsiifilised kolifaagid / somaatilised kolifaagid / kolifaagid, rotaviirus, Clostridium perfringens’i spoorid / spoore moodustavad väävlit redutseerivad bakterid ja Cryptosporidium) puhul.

Kuna igas asjaomases taaskasutusvee käitises võib log10-ühikutes mõõdetud nõutava vähenemise saavutada eri protsesside kombineerimisega, ei ole võimalik kindlaks määrata ühte ühtlustatud kontrollseire eeskirja. Selle asemel peaksid reoveespetsialistid selle igal üksikjuhul eraldi kindlaks määrama ja seda rakendama.

Vee taaskasutuse süsteemi kontrollseire eeskirja koostamisel määratakse puhastusetappide vajalik arv ja tõhusus lähtuvalt kontsentratsioonide erinevusest toorreovees ja vee sihtkvaliteediklassis (joonis 5).

Väljakujunenud puhastusprotsesside puhul on log10-ühikutes mõõdetud kõrvaldamismäära vaikeväärtused sageli kättesaadavad tehnilistes suunistes, õpikutes ja avaldatud andmetes; uuenduslike protsesside puhul tuleks log10-ühikutes mõõdetud vähenemise andmete kogumiseks koostada katse-eeskiri.

Joonisel 5 on esitatud näide selle kohta, kuidas saab E. coli puhul saavutada log10-ühikutes mõõdetud vähenemise sihtväärtuse mitme puhastusetapi summana. Väärib märkimist, et kuigi reovee eelselitus ja bioloogiline puhastus võivad patogeensete bakterite hulka mõne logaritmilise ühiku võrra vähendada, seostatakse suurima arvu logaritmiliste ühikute võrra vähenemist desinfitseerimise ja kolmanda astme puhastusega ning seepärast tuleks neid hoolikalt kirjeldada.

Kui süsteem hõlmab mitut puhastusetappi, saab logaritmilistes ühikutes mõõdetud kõrvaldamismäära kindlaks teha tehniliste väärtuste või kohapeal või väljaspool käitist tehtavate eelkatsete protokollide alusel. Seejärel võib käitis(t)es teha sisselaske- ja väljalaskekohas võetud proovide kohapealse kontrollanalüüsi. Kontrollseire standardimiseks võib riigi või muul tasandil välja töötada suuniseid või standardeid.

Joonis 5

Juhuslikult valitud mitmetõkkelise vee taaskasutuse süsteemi hindamine seoses E. coli sisalduse nõutava log10-ühikutes mõõdetud vähenemisega A-klassi niisutusvee puhul (log10-ühikutes mõõdetud vähenemismäära vahemikud on Austraalia suuniste tabelis 3.4 esitatud hinnangulised vahemikud – vt punkt 3.3.4)

Kui taaskasutusvee käitises kasutatavad töötlemisviisid on kindlaks määratud, on kontrollseire tegemiseks mitu strateegiat, peamiselt kas väljaspool käitist katsete tegemine või käitises eelkatsete tegemine. Valideerimiseks saab kasutada kõiki neid lähenemisviise. Kui aga väljaspool käitist tehtud katsetest ei piisa, võib neid täiendada kohapealsete katsetega. Määruses sätestatud valideerimisnõuete täitmiseks piisaks siis sisse- ja väljalaskekohas võetud veeproovide analüüsimisest.

Järgnevalt on etappide kaupa kirjeldatud eelkatsete tegemise korda.

— Indikaatormikroobide sisalduse vähendamiseks rakendatavat töötlust käsitlevaid olemasolevaid toimivusandmeid võiks esmalt koguda tarnijate tehniliste andmete lehtedelt, avaldatud teaduslikust ja tehnilisest kirjandusest, seadusandjate või kutseorganisatsioonide suunistest ja varasemate perioodide andmetest. Sel viisil tehakse kindlaks, kas asjaomased protsessid on juba hästi kirjeldatud või on vajalik eelkatsete tegemine.

— Kui on piisavalt tehnilisi andmeid selle tõendamiseks, et töötlemine vastab valideerimisnõuetele, ei pruugi eelkatsete kavandamine vajalik olla.

Sellegipoolest tuleb teha määruse I lisa tabelis 4 nõutud analüüs, et viia käivitusetapis läbi kontrollseire sisselaskeavasse siseneva ja väljalaskeavast väljuva veega, tõendamaks, et saavutatakse nõutav mikroobisisalduse vähenemise määr log10-ühikutes.

Iga indikaatormikroobide rühma (bakterid, viirused ja algloomad) puhul võib teha konkreetse protsessi/tehnoloogia puhul kõige probleemsemate organismidega eelkatsed ja seejärel valideerida tulemused kõigi rühmade jaoks.

Uuenduslike tehnoloogialahenduste puhul võib konkreetsete projektiparameetrite kogumiseks või juhul, kui puuduvad andmed tehnoloogia toimivuse kohta, viia läbi laborikatsed (väljaspool käitist) või pilootkatsed (väljaspool käitist või käitises).

Katseplaani võib välja töötada olemasoleva teabe ja reoveespetsialistide teadmiste põhjal. Laboratoorseid analüüse võiks teha ehtsa reoveega või kui see ei ole võimalik, siis võib valmistada sihtorganismidega rikastatud lahuse. Seejärel võib laborivaatluste tulemuste kinnitamiseks proove kohapeal täiendavalt analüüsida.

— Kohapealsete katsete puhul võiksid taaskasutusvee käitise käitajad teha pärast eeskirja kehtestamist kontrollseiret. Vajaduse korral võiksid tegevust jälgida ka sõltumatud kvalifitseeritud spetsialistid. Kontrollseire raames tehtava analüüsi peaks läbi viima sõltumatu sertifitseeritud labor.

— Mikroobiseire jaoks on oluline analüüsida statistiliselt usaldusväärset arvu proove – seega vähemalt kolme proovi igas proovivõtupunktis, et oleks võimalik arvutada välja keskmised ja standardhälbed.

Soovitatavalt peaks proovidevahelist erinevust kajastav standardhälve olema väiksem kui üks log10-ühik. Tulemuseesmärkidele peaks vastama vähemalt 90 % proovidest. Kontrollseire sagedus ja kestus tuleks kindlaks määrata konkreetse juhtumi jaoks välja töötatud eeskirja alusel.

— Kui taaskasutusvees bioindikaatoreid ei esine, ei ole valideerimisnõudeid vaja kohaldada. Eelkõige loetakse juhul, kui toorreovees indikaatormikroobi ei esine või selle kontsentratsioon on väike, asjaomase indikaatoriga seotud eesmärk kontrollseire tulemusena täidetuks.

3.3.3. Kontrollseire näited

Järgmine juhtum valiti Austraalia suunistest näitena selle kohta, kuidas saab määruse nõuete kohaselt järgida kontrollseire eeskirja .

Kõnealusel juhul oli kavas vihmutada salatikultuure asulareoveepuhastist saadud taaskasutusveega. Kontrollseire oli vajalik uue käitise kasutuselevõtul ja enne vee taaskasutuse süsteemi heakskiitmist (määruse tähenduses enne loa andmist).

Selles näites ei olnud süsteem välja töötatud olemasolevate tehniliste standardite alusel, mistõttu ei olnud logaritmilistes ühikutes mõõdetud vähenemismäära vaikeväärtused kättesaadavad. Seetõttu oli vaja koostada valitud mikroobide inaktiveerimise tulemuslikkuse kohta andmete saamiseks katseplaan nii labori- ja kui ka pilootkatsete jaoks.

Vee taaskasutuse süsteemi puhastusahel koosnes järgmistest elementidest: bioloogiline puhastus, muldvallidega ümbritsetud lägahoidla, koagulatsioon, lahustunud õhu abil floteerimine ja filtrimine ning kloorimine. Tabelis 2 on esitatud tehtud analüüsi kohased alg- ja lõppkontsentratsioonid. Võrdluseks on viimases veerus esitatud määruses sätestatud miinimumnõuded.

Tabel 2

Kontrollseire tulemused Austraalia suunistes esitatud näite puhul

Indikaatormikroorganismid (*2) Algne kontsentratsioon toorreovees Kontsentratsioon puhastatud reovees Summaarne vähenemine logaritmilistes ühikutes Määruse kohane tulemuseesmärk (I lisa tabel 4) Cryptosporidium 2 000 liitri kohta < 1 50 liitri kohta 5 log-ühikut ≥ 5 log-ühikut Giardia 20 000 liitri kohta < 1 50 liitri kohta Andmed puuduvad Ei kohaldata Adenoviirused, reoviirused, enteroviirused, A-hepatiidi viirus 8 000 liitri kohta < 1 50 liitri kohta 5,5 log-ühikut Ei kohaldata Escherichia coli Andmed puuduvad < 1 CFU/100 ml ≥ 6 log-ühikut ≥ 5 log-ühikut

3.3.4. Täiendavad materjalid

Kuna kontrollseire kord peaks olema kavandatud nii, et see hõlmaks konkreetseid töötlemisviise, on siin esitatud reoveespetsialistidele tutvumiseks mõned välisallikad, et aidata neil konkreetset eeskirja rakendada.

Valideerimise aspekt Viide Tavapäraste reovee puhastamise protsesside puhul tüüpilised indikaatormikroobide sisalduse vähenemise määrade vahemikud log10-ühikutes (26) — Austraalia suunised vee ringlussevõtu kohta: tervise- ja keskkonnariskide juhtimine, 2006. 3. peatüki tabel 3.4. — Global water pathogen project part four. Management of risk from excreta and waste water pathogen reduction and survival in complete treatment works („Vees sisalduvate patogeenide ülemaailmse projekti neljas osa. Väljaheidete ja reovee patogeenisisalduse vähendamisest ja patogeenide ellujäämisest tuleneva riski juhtimine terviklikes puhastussüsteemides“), 2019. Tabel 1. — Metcalf & Eddy Inc. et al. Waste Water Engineering: Treatment and Resource Recovery („Reoveetehnika: puhastamine ja ressursside taaskasutamine“). 5. väljaanne., McGraw-Hill Professional, 2013. Desinfitseerimissüsteemide valideerimise eeskirjad — ISO 20468-4 „Guidelines for performance evaluation of treatment technologies for water reuse systems – Part-4: UV Disinfection“ („Vee taaskasutuse süsteemides rakendatava puhastustehnoloogia toimivuse hindamise suunised – 4. osa: desinfitseerimine UV-kiirgusega“). — USEPA, 2006. Ultraviolet Disinfection Guidance Manual for the Final Long Term 2 Enhanced Surface Water Treatment Rule („Ultraviolettkiirgusega desinfitseerimise juhend pinnavee pikaajalise 2. taseme tõhustatud puhastamise lõpliku eeskirja kohta“). EPA 815-R-06-007. USA keskkonnakaitseameti veeosakond, Washington, DC. USEPA, 2005. Membrane Filtration Guidance Manual („Membraanfiltrimise juhiste käsiraamat“). EPA 815-R-06-009. USA keskkonnakaitseameti veeosakond, Washington, DC. — Metcalf & Eddy Inc. et al. Waste Water Engineering: Treatment and Resource Recovery („Reoveetehnika: puhastamine ja ressursside taaskasutamine“). 5. väljaanne, McGraw-Hill Professional, 2013.

(1) Nii ringmajanduse tegevuskavas (COM/2020/98 final) kui ka ELi uues kliimamuutustega kohanemise strateegias (COM/2021/82 final) osutatakse vee taaskasutamisele, kuna ELi suutlikkus tulla toime üha suureneva survega veevarudele võib paraneda, kui puhastatud reovett laialdasemalt taaskasutatakse. Lisaks niisutamisele saab vett kasulikult taaskasutada ka tööstussektoris, mis aitab saavutada eesmärke, mis on seatud komisjoni ettepanekus võtta vastu läbivaadatud tööstusheidete direktiiv (COM(2022) 156 final/2).

(2) ELT L 177, 5.6.2020, lk 32.

(3) Vee taaskasutamine võib aidata saavutada eesmärki vähendada ELi toidusüsteemi keskkonna- ja kliimajalajälge, mis on sätestatud strateegias „Talust taldrikule“ (COM/2020/381 final).

(4) ELT L 135, 30.5.1991, lk 40. Asulareovee puhastamise direktiivis on sätestatud nõue, et puhastatud reovesi tuleb võimaluse korral võtta taaskasutusse. Direktiivi vaadatakse praegu läbi, kuid kavandatav tulevane õigusakt peaks tugevdama seost vee taaskasutamise tavaga. Seega osutavad kõik käesolevas teatises sellele direktiivile osutavad viited edaspidi asulareovee puhastamist käsitlevale kavandatavale läbivaadatud õigusaktile.

(5) Lisateave selle töörühma kohta: https://circabc.europa.eu/ui/group/9ab5926d-bed4-4322-9aa7-9964bbe8312d/library/3644e20b-f5c5-46de-9d2f-3d9efb965fac?p=1&n=10&sort=modified_DESC

(6) Varem vee taaskasutuse ajutine töörühm, mis muudeti 2022. aastal alaliseks töörühmaks.

(7) Määruse (EL) 2021/1119 (millega kehtestatakse kliimaneutraalsuse saavutamise raamistik ning muudetakse määruseid (EÜ) nr 401/2009 ja (EL) 2018/1999) (ELT L 243, 9.7.2021, lk 1) artikli 5 lõige 4 ning määruse (EL) 2018/1999 (milles käsitletakse energialiidu ja kliimameetmete juhtimist) (ELT L 328, 21.12.2018, lk 1) artikli 19 lõige 1.

(8) Määrus (EÜ) nr 178/2002, millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused (EÜT L 31, 1.2.2002, lk 1).

(9) Määrus (EÜ) nr 852/2004 toiduainete hügieeni kohta (ELT L 139, 30.4.2004, lk 1).

(10) Komisjoni määrus (EÜ) nr 2073/2005 toiduainete mikrobioloogiliste kriteeriumide kohta (ELT L 338, 22.12.2005, lk 1).

(11) Määrus (EL) 2017/625, mis käsitleb ametlikku kontrolli ja muid ametlikke toiminguid, mida tehakse eesmärgiga tagada toidu- ja söödaalaste õigusnormide ning loomatervise ja loomade heaolu, taimetervise- ja taimekaitsevahendite alaste õigusnormide kohaldamine (ELT L 95, 7.4.2017, lk 1).

(12) Komisjoni teatis „Suunised värskete puu- ja köögiviljade esmatootmises esinevate mikrobioloogiliste ohtude maandamiseks hea hügieeni abil“ (ELT C 163, 23.5.2017, lk 1).

(13) https://ec.europa.eu/environment/water/pdf/Guidelines_on_water_reuse.pdf

(14) R. Maffettone ja B. M. Gawlik, 2022. Technical Guidance: Water Reuse Risk Management for Agricultural Irrigation Schemes in Europe („Tehniline juhend: vee taaskasutamise riskijuhtimine Euroopa põllumajanduslike niisutuskavade jaoks“). Euroopa Komisjon, Luxembourg, JRC 129596.

(15) Akuutne mõju: tervisemõju, mis ilmneb tavaliselt kiiresti lühiajalise kokkupuute tagajärjel. Krooniline mõju: kahjulik tervisemõju, mis tuleneb pikaajalisest kokkupuutest ainega.

(16) WHO suunised reovee, väljaheidete ja hallvee ohutu kasutamise kohta (WHO, 2006).

(17) WISE mageveevarude kataloog – https://water.europa.eu/freshwater/data-maps-and-tools/metadata#surface-water-bodies-priority-substances-2nd-rbmp-overview-chart

(18) Keskkonnakvaliteedi standardid – Euroopa Kemikaaliamet – https://echa.europa.eu/environmental-quality-standards

(19) Euroopa saasteainete heite- ja ülekanderegister (E-PRTR) – https://ec.europa.eu/environment/industry/stationary/e-prtr/legislation.htm

(20) FAO ja WHO, 2019. Safety and Quality of Water Used in Food Production and Processing – Meeting report („Toidu tootmisel ja töötlemisel kasutatava vee ohutus ja kvaliteet – koosolekuaruanne“). Microbiological Risk Assessment Series No 33, Rooma – https://www.fao.org/3/ca6062en/CA6062EN.pdf

(21) R. Maffettone ja B. M. Gawlik, 2022. Technical Guidance: Water Reuse Risk Management for Agricultural Irrigation Schemes in Europe („Tehniline juhend: vee taaskasutamise riskijuhtimine Euroopa põllumajanduslike niisutuskavade jaoks“). Euroopa Komisjon, Luxembourg, JRC 129596.

(22) WHO, 2016. Quantitative Microbial Risk Assessment: Application for Water Safety Management („Mikroobidest tuleneva riski kvantitatiivne hindamine: rakendamine veeohutuse juhtimises). Maailma Terviseorganisatsioon, Genf, Šveits – https://apps.who.int/iris/handle/10665/246195

(23) Komisjoni direktiiv 2009/90/EÜ 31. juuli 2009, millega sätestatakse vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2000/60/EÜ vee seisundi keemilise analüüsi ja seire tehnilised näitajad (ELT L 201, 1.8.2009, lk 36).

(24) Näited põllumajanduskultuuride söödavate osade ja niisutatava pinnase vahelise kauguse kohta on esitatud 4. lisas.

(*1) Ilma et see piiraks kehtivate õigusaktide ning juba olemasolevate toiduohutust ja -hügieeni käsitlevate juhenddokumentide kohaldamist. Tuleks tähele panna, et vastavalt joonisel 2 kujutatud piiridele lõpeb riskihindamine kohas, kus põllumajanduskultuuri toodetakse.

(25) 1 logaritmilise ühiku võrra vähenemine = sihtorganismi kontsentratsiooni vähenemine 90 %, 2 logaritmilise ühiku võrra vähenemine = vähenemine 99 %, 3 logaritmilise ühiku võrra vähenemine = vähenemine 99,9 % jne.

(*2) Tuvastati rakukultuuri abil, välja arvatud A-hepatiidi viiruse puhul, mis tuvastati polümeraasi ahelreaktsiooni abil.

(26) Vähenemismäärad sõltuvad sellistest konkreetsetest käitlemistingimustest nagu retentsiooniaeg, kokkupuuteaeg ja kasutatud kemikaalide kontsentratsioon, pooride suurus, filtri sügavus, eeltöötlus ja muud tegurid. Antud vahemikke ei tohiks kasutada kavandamise või reguleerimise alusena – neid tuleks kontrollseire eeskirja koostamise ajal käsitada suhteliste võrdlusväärtustena.