SISUKORD

KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE, milles käsitletakse 30. novembri 2009. aasta raamotsuse 2009/948/JSK (kohtualluvuskonfliktide vältimise ja lahendamise kohta kriminaalmenetluses) rakendamist liikmesriikide poolt

1........... Sissejuhatus................................................................................................................... 3

1.1........ Raamotsuse eesmärk ja reguleerimisala........................................................................ 3

1.2........ Põhiõiguste kaitse......................................................................................................... 4

1.3........ Raamotsuse peamised osad.......................................................................................... 4

1.4........ Ülevõtmise olukord ja rakendamata jätmise tagajärjed................................................ 5

2........... Raamotsuse liikmesriikides rakendamise hindamine.................................................... 5

2.1........ Esitatud ülevõtmisõigusaktide esialgne hindamine...................................................... 5

2.2........ Raamotsuse valitud olulisemate sätete hindamine........................................................ 6

2.2.1..... Pädevad asutused......................................................................................................... 6

2.2.2..... Keelte kasutamise kord................................................................................................. 6

2.2.3..... Asja käsitleva teabe vahetamine................................................................................... 7

2.2.4..... Otsekonsultatsioonide läbiviimise ja üksmeele saavutamise kord................................ 8

2.2.4.1.. Otsekonsultatsioonide läbiviimise kord........................................................................ 8

2.2.4.2.. Otsekonsultatsioonide ja üksmeele saavutamise (vastavalt artiklitele 10 ja 11) tulemus 10

3........... Kokkuvõte.................................................................................................................. 10

1. Sissejuhatus 1.1. Raamotsuse eesmärk ja reguleerimisala

Vastastikusele usaldusele rajatud tõelisel õigusalal võivad kodanikud õiguspäraselt eeldada ohutust ja turvalisust ning seda, et nad on kaitstud kuritegude eest kõikjal Euroopa Liidus, olles samal ajal kindlad, et nende põhiõigused on tagatud, kui nad osalevad kriminaalmenetluses süüdistatavana.

Euroopa Liit on piiriülese kuritegevusega võitlemise tõhustamiseks kehtestanud mitmeid õigusakte. Kuritegevus võib olla seotud mitme liikmesriigi territooriumiga: näiteks võidakse kuritegu ette valmistada ühes ja toime panna teises liikmesriigis, kurjategijad võidakse vahistada kolmandas liikmesriigis ja kuriteoga saadud tulu võidakse üle kanda neljandasse liikmesriiki. Nii võib tekkida olukord, kus mitmel liikmesriigil võib olla pädevus toimetada kuriteo suhtes kriminaalmenetlust ja teo väidetavate toimepanijate suhtes kohtumenetlust. Selline olukord võib osutuda problemaatiliseks mitte ainult kriminaalkohtumenetluste koordineerimise ja tõhususe seisukohast, vaid ka seoses kriminaalõiguse ühe aluspõhimõttega, mis on muu hulgas sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartas (edaspidi „harta”), et kedagi ei tohi ühe ja sama kuriteo eest kaks korda kohtu alla anda ja süüdi mõista[1].

Euroopa Liit võttis vastu 30. novembri 2009. aasta raamotsuse 2009/948/JSK kohtualluvuskonfliktide vältimise ja lahendamise kohta kriminaalmenetluses,[2] mille eesmärk on ära hoida ebavajalikke paralleelseid kriminaalmenetlusi, mida toimetatakse samade asjaolude ja sama isiku suhtes Euroopa Liidus.

Euroopa õigusruumis on kriminaalasjades tõhusa õigusemõistmise huvides, et kriminaalmenetlust toimetatakse kõige asjakohasemas liikmesriigis, nt riigis, kus pandi toime suurem osa kuriteost; riigis, kus tekkis suurem osa kahjust, või riigis, kus kahtlustataval või süüdistataval või kannatanutel on olulisi huve. Kriminaalasja kohtualluvus tuleb valida läbipaistval ja objektiivsel viisil, selleks et tagada kodanike jaoks õiguskindlus ja parandada õigusalast koostööd kriminaalasjades asutuste vahel, kellel võib olla paralleelne pädevus.

Raamotsus 2009/948/JSK on esimene oluline samm Euroopa Liidu õiguses kohtualluvuskonfliktide vältimiseks[3]. Arvestades et kuritegevus ulatub üha sagedamini Euroopa Liidu liikmesriigi piirist kaugemale, seisneb selle õigusakti lisaväärtus selles, et see aitab parandada Euroopa õigusruumi sujuvat toimimist. Seega aitab see ka liikmesriikides kaasa kriminaalõigussüsteemi tõhusale haldamisele.

Käesoleva aruande eesmärk on anda esialgne hinnang nende liikmesriikide ülevõtmisõigusaktide kohta, mis on komisjonile juba laekunud.

Alates 1. detsembrist 2014, mil lõpeb Lissaboni lepingu viieaastane üleminekuperiood, hakatakse Lissaboni lepingu eelse, kriminaalasjades tehtavat õigusalast koostööd ja politseikoostööd käsitleva ELi aluslepingutel põhineva õigustiku suhtes täielikult kohaldama Euroopa Kohtu õigusemõistmise volitusi ja komisjoni täitevvolitusi.

1.2. Põhiõiguste kaitse

Raamotsuses 2009/948/JSK austatakse põhiõigusi ja järgitakse põhimõtteid, mis on tagatud Euroopa Liidu lepingu artikliga 6 ja kajastatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartas. Lissaboni lepingu jõustumisega muutus harta õiguslikult siduvaks ja seega muutus tugevamaks ka mitmekordse kohtumõistmise ja karistamise keeld. Harta artiklis 50 on sätestatud ne bis in idem põhimõte, mida liikmesriigid peavad harta artikli 51 kohaselt austama, järgima ja edendama liidu õiguse kohaldamise korral.

Ne bis in idem põhimõte on talletatud ka Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artiklites 54–58, mida Euroopa Kohus on mitmes kohtuasjas tõlgendanud[4].

1.3. Raamotsuse peamised osad

Raamotsusega 2009/948/JSK on kehtestatud kord, mida järgides peaksid ELi liikmesriikide pädevad asutused omavahel ühendust võtma, kui neil on põhjust arvata, et teises ELi liikmesriigis toimetatakse paralleelset kriminaalmenetlust. Sellisel juhul peaks pädev asutus küsima teise liikmesriigi pädevalt asutuselt kinnitust paralleelse menetluse toimumise kohta. Reageeriv asutus peab vastama põhjendamatult viivitamata või ühendust võtnud asutuse märgitud tähtaja jooksul.

Raamotsusega on loodud raamistik, et need asutused saaksid alustada otsekonsultatsioone, kui selgub, et toimetatakse paralleelseid menetlusi, selleks et saavutada tõhus kokkulepe selle kohta, millises liikmesriigis oleks kõige mõistlikum kohtumenetlusega jätkata. Konsultatsiooni tulemusena võiks jõuda eelkõige kriminaalmenetluse koondamiseni ühte ELi liikmesriiki, nt kriminaalmenetluse üleandmise teel. Üksmeele saavutamiseks peaksid pädevad asutused kaaluma kõiki asjakohaseid kriteeriume, mille hulka võivad kuuluda Eurojusti 2003. aasta aruandes avaldatud suunistes esitatud kriteeriumid, ning võtma arvesse näiteks kohta, kus pandi toime suurem osa kuritegudest; kohta, kus tekkis suurem osa kahjust; kahtlustatava või süüdistatava asukohta ja võimalusi tema üleandmiseks või väljaandmiseks muude võimalike kohtualluvuste alla; kahtlustatava või süüdistatava kodakondsust või elukohta; kahtlustatava või süüdistatava olulisi huve; kannatanute ja tunnistajate olulisi huve; tõendite lubatavust ning võimalikke viivitusi.

Kui kokkuleppele ei jõuta, suunatakse asi vajadusel Eurojustile, eeldusel et see kuulub Eurojusti pädevusse. Kuna Eurojust sobib eriti hästi konfliktide lahendamisel abi andma, peaks asja saatmine Eurojustile olema tavapärane samm, kui üksmeelele ei olnud võimalik jõuda[5].

1.4. Ülevõtmise olukord ja rakendamata jätmise tagajärjed

Aruande koostamise ajal oli komisjon saanud teatised riiklike ülevõtmisõigusaktide kohta järgmiselt 15 liikmesriigilt: AT, BE, CY, CZ, DE, FI, HU, HR, LV, NL, PL, PT, RO, SI ja SK.

Rohkem kui aasta pärast rakendamise kuupäeva ei ole 13 järgmist liikmesriiki veel komisjoni teavitanud meetmetest, millega võetakse üle kõnealuse raamotsuse kohustused: BG, DK, EE, EL, ES, FR, IE, IT, LT, LU, MT, SE ja UK.

Seitse liikmesriiki on komisjonile teatanud asjakohaste ülevõtmismeetmete ettevalmistamisest (BG, EL, ES, FR, LT, MT ja SE). Kuid ükski nimetatud liikmesriikidest ei ole meetmeid vastu võtnud või komisjonile vastavat teatist esitanud enne 2014. aasta aprilli.

Käesoleva aruande lisas on esitatud tabel raamotsuse rakendamise olukorra kohta.

Liikmesriigid peavad rakendama raamotsuseid samamoodi nagu kõiki teisi ELi õigustikku kuuluvaid akte. Raamotsused on saavutatava tulemuse osas liikmesriikide jaoks siduvad, aga iga riik valib ise rakendamise viisi ja meetodi.

Raamotsuste rakendamata jätmine mõnes liikmesriigis põhjustab probleeme, sest raamotsused nõuetekohaselt rakendanud liikmesriigid ei saa siis kasu neis sisalduvatest koostööd reguleerivatest sätetest suhetes liikmesriikidega, kes ei ole raamotsuseid õigel ajal rakendanud. See tähendab, et vastastikuse tunnustamise põhimõte, mis on Euroopa õigusruumi nurgakivi, mida ka raamotsus 2009/948/JSK toetab, ei saa toimida, kui kõik asjaomased liikmesriigid ei rakenda õigusakte nõuetekohaselt. Tulemus on see, et kui tehakse koostööd liikmesriikidega, kes ei ole raamotsust õigel ajal üle võtnud, on isegi need liikmesriigid, kes selle õigel ajal üle võtsid, sunnitud kasutama traditsioonilist vastastikust õigusabi kriminaalasjades, mis võib osutuda juhuslikuks ja sageli aeganõudvaks ning ei anna kindlat garantiid, et paralleelsed menetlused ne bis in idem asjades õigeaegselt avastatakse, kuigi see peaks toimuma juba kriminaalmenetluse algstaadiumis. See suurendab oluliselt riski, et isikute üle võidakse sama asja eest mitu korda kohut mõista.

2. Raamotsuse liikmesriikides rakendamise hindamine 2.1. Esitatud ülevõtmisõigusaktide esialgne hindamine[6]

Käesolevas aruandes on keskendutud valitud artiklitele, mis moodustavad raamotsuse eesmärke silmas pidades selle põhiosa.

Üldiselt on liikmesriigid raamotsuse 2009/948/JSK ülevõtmiseks valinud erinevad meetodid ja viisid. Mõned liikmesriigid otsustasid raamotsuse integreerida siseriiklikkusse kriminaalõigusesse (AT, CZ, DE, FI, HR, HU, LV, PT, RO, SI ja SK), üks liikmesriik haldusseadustikku (CY) ja kaks liikmesriiki võtsid raamotsuse üle siseriiklikku haldusmenetlusse (BE, NL).

Kuna tegemist on esialgse hinnanguga, on praegu veel liiga vara teha üldisi järeldusi raamotsuse rakendamise kvaliteedi kohta. Seda ka seetõttu, et paljud liikmesriigid ei ole veel täitnud kohustust raamotsus oma õigusesse üle võtta. Lisaks on liikmesriikidel siiani vähe praktilisi kogemusi selle raamotsuse kohaldamisel.

2.2. Raamotsuse valitud olulisemate sätete hindamine 2.2.1. Pädevad asutused

Artiklis 4 sätestatud põhimõte, et pädevate asutuste vahel on otsekontaktid, on oluline nõue.

Artikliga 4 on pandud liikmesriikidele kohustus määrata kindlaks, millised riigi õigus- või muud asutused on pädevad asutused raamotsuse 2009/948/JSK tähenduses. Täiendava toetava elemendina võib aga iga liikmesriik määrata lisaks ühe või mitu keskasutust, kes vastutavad teabenõuete edastamise ja vastuvõtmise eest ja abistavad pädevaid asutusi, kui see osutub vajalikuks tulenevalt liikmesriigi siseriikliku süsteemi korraldusest.

Enamikus liikmesriikides on raamotsusest tulenevate ülesannete täitmiseks pädevad asutused õigusasutused, näiteks kohtud (CZ , PL, RO, SK) või prokuratuurid (AT, BE, CZ, DE, FI, HR, NL, PL, RO, SK). Politseiasutustele, näiteks uurimist juhtivatele politseiametnikele, oli selleks antud pädevus ainult paaris liikmesriigis (FI, CY,[7] LV). Lisaks teevad CZ, LV,[8] RO ja SI pädevatel asutustel vahet sõltuvalt menetluse staadiumist.

Abistava / tegevust hõlbustava funktsiooniga keskasutus on kindlaks määratud vähestes liikmesriikides, näiteks HU,[9] FI, PT,[10] RO ja mingil määral CZ.

Liikmesriigid, kes on määranud raamotsusest tulenevate ülesannete täitmiseks keskasutuse(d), peavad kinni pidama nõudest, et need asutused tegutsevad ainult täiendavate asutustena ja et reeglina tuleks järgida põhimõtet, et pädevate asutuste vahel on otsekontaktid.

2.2.2. Keelte kasutamise kord

Selleks et tagada raamotsuse 2009/948/JSK kontekstis tõhus koostöö pädevate asutuste vahel, on vaja, et liikmesriikide pädevad asutused oleksid teavitatud sellest, milliseid keeli kasutada teise pädeva asutusega ühenduse võtmisel.

Raamotsuse artiklis 14 on ette nähtud, et liikmesriigid esitavad avalduse selle kohta, millised on need liidu institutsioonide ametlikud keeled, mida võib kasutada ühenduse võtmiseks vastavalt 2. peatükile. Lisaks võivad pädevad asutused kokku leppida, et nad kasutavad otsekonsultatsioonide jaoks mõnda muud keelt.

Näiteks on Slovakkia 2. peatükis sätestatud menetluste jaoks ette näinud ainult slovaki keele. Mõned liikmesriigid aktsepteerivad lisaks oma ametlikule keelele ka inglise keelt (CY, NL, HU ja SI) või mõnda nende naaberriikides kasutatavat keelt (CZ, NL, FI).

Enamik liikmesriike on teatud määral paindlikud, märkides, et pädev asutus võib lisaks vastu võtta teabenõudeid muus keeles kui avalduses nimetatud keel vastastikkuse alusel (AT, PT), kui muu keele kasutamiseks ei ole mingit takistust (FI, RO) või (suulistes) kontaktides, eeldusel et konsultatsiooni osalised mõistavad ja räägivad asjaomast muud keelt (NL, BE, SI).

Enamik liikmesriike on nõuetekohaselt sellest teatanud, millistes keeltes nad teabenõudeid vastu võtavad. Kolm liikmesriiki (DE, HR ja LV) ei ole täpsustanud, milline on nende keelte kasutamise kord.

2.2.3. Asja käsitleva teabe vahetamine

(Artikkel 5 – Ühenduse võtmise kohustus, artikkel 6 – Vastamiskohustus, artikkel 7 – Teabevahendid, artikkel 8 – Teabenõudes esitatav miinimumteave, artikkel 9 – Vastuses esitatav miinimumteave)

Raamotsuse 2009/948/JSK artikli 5 lõikes 1 on sätestatud, et liikmesriik peab võtma ühendust teise liikmesriigiga, kui tal on „põhjendatult alust arvata”, et teises liikmesriigis toimetatakse paralleelset kriminaalmenetlust. Peaaegu kõik liikmesriigid (välja arvatud[11] DE, HR, HU, LV, PL ja PT) võtsid selle sätte sõna-sõnalt oma ülevõtmismeetmesse üle. NL ja RO kirjeldasid oma meetmes põhjalikult, mida tuleb silmas pidada väljendiga „põhjendatult alust arvata”[12].

Selles kontekstis tuleks mainida Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku (EJN) rolli (artikli 5 lõige 2). See võrgustik loodi eelkõige selleks, et parandada pädevate asutuste vahelisi suhteid teabe vahetamisel. See tõhus ja mitteametlik võimalus kiireks teabevahetuseks võib sageli kaasa aidata sellele, et teadlikkus kahes või enamas liikmesriigis samade või omavahel seotud asjaolude suhtes toimetatavatest kriminaalmenetlustest on parem.

BE, FI, HR, HU, NL, PL, RO ja SK ülevõtmisaktides on viidatud Euroopa õigusalase koostöö võrgustikule, mis võib aidata kaasa otsekontaktidele õiguskaitseala töötajate vahel.

Raamotsuse artikli 6 lõikega 1 on ette nähtud, et reageeriv asutus peaks esitatud teabenõudele vastama ühendust võtnud asutuse märgitud „mõistliku tähtaja” jooksul või põhjendamatult viivitamata. BE, CZ, FI, HR, HU, RO, PL ja SK on raamotsuse artikli 6 peaaegu sõna-sõnalt oma siseriiklikku õigusesse/meetmesse üle võtnud. Ainsad erandid on FI, kes on tõlgendanud „põhjendamatult viivitamata” vastamise kohustust kui „viivitamatult”, ja LV, kes on selle sõnastanud kui „esimesel võimalusel”.

NL ja SI ülevõtmismeetmed on ka selles aspektis mõnevõrra erinevad: NL on sätestanud „õigeaegselt” ja SI paistab olevat rakendanud sätte elemendid vastupidises järjekorras ˜– nimelt nõutakse vastamist „viivitamata või hiljemalt teabenõudes märgitud tähtaja jooksul”. Lisaks on SI ette näinud, et Sloveenia asutused ise määraksid ühendust võtnud asutustele „sobiva tähtaja”.

Oluline on märkida, et AT, DE, LV, NL, PL, PT, RO ja SK on jätnud üle võtmata raamotsuse artikli 6 lõike 1 selle osa, mis näeb ette, et asjade puhul, kus kahtlustatav on kinni peetud, peavad riigid käsitlema teabenõudeid kiirendatud korras.

NL on raamotsuse ülevõtmisel läinud teistest erinevat teed selles osas, et on andnud olulise rolli rahvusvahelistele õigusabi keskustele (International Centres for Legal Assistance (IRC))[13].

Saksamaa ei ole raamotsuse artiklit 6 sõnasõnaliselt siseriiklikku õigusesse üle võtnud. Selle asemel on kriminaalasjades rahvusvahelise õigusabi andmise seaduse §-s 59 lihtsalt üldiselt tagatud, et kui ELi normidega on sätestatud koostöö tegemise kohustus, siis tuleb seda kaalutlusõiguse teostamisel arvesse võtta.

BE, CZ, HR, HU, FI, NL, RO, SI on nõus suhtlema mis tahes viisil, sealhulgas elektrooniliselt, eeldusel et suhtlust saab kirjalikult säilitada. Sloveenia rõhutab, et valitud suhtlusvahendid peaksid olema sobivad isikuandmete kaitse seisukohast. Järgmised riigid ei ole täpsustanud, milliseid suhtlusvahendeid nad kasutavad: AT, CY, DE, LV, PL, PT, RO ja SK. Liikmesriigid, kes ei ole sätestanud ülevõtmismeetmes, et suhtlusvahendid peavad olema sellised, mille kasutamise kohta saab esitada kirjaliku tõendi, ei ole täitnud teabevahetust käsitleva 2. peatüki ühte põhinõuet.

AT, BE, CZ, FI, HR, HU, LV, NL, RO, SI ja SK on raamotsuse artiklite 8 ja 9 sõnastuse, mis käsitleb teabenõudes ja vastuses esitatavat miinimumteavet, (peaaegu) otse oma siseriiklikusse õigusakti üle võtnud. Need liikmesriigid, kes ei ole artiklites 8 ja 9 sätestatud miinimumteabe nõuet oma siseriiklikusse õigusesse ega siduvatesse sisenormidesse üle võtnud, ei ole seetõttu täitnud raamotsusest tulenevat põhikohustust. Neid riike kutsutakse üles oma rakendusmeetmeid läbi vaatama ja raamotsuse sätetega kooskõlla viima.

2.2.4. Otsekonsultatsioonide läbiviimise ja üksmeele saavutamise kord

(Artikkel 10 – Kohustus alustada otseseid konsultatsioone, artikkel 11 – Üksmeele saavutamise kord, artikkel 12 – Koostöö Eurojustiga)

2.2.4.1. Otsekonsultatsioonide läbiviimise kord

Enamik liikmesriike on kasutanud raamotsuse 2009/948/JSK artikli 10 lõikele 1 sarnanevat sõnastust selle kohustuse ülevõtmiseks siseriiklikusse õigusesse või meetmesse (AT, BE, CZ, FI, HR, HU, NL, PL, RO, SI, SK). Mõned liikmesriigid on aga otseste konsultatsioonide läbiviimise ja üksmeele saavutamise korrale lisanud täiendavaid menetlusi või suuniseid. Hollandi ülevõtmisõigusaktis on näiteks märgitud, et rahvusvahelised õigusabi keskused saavad liikmesriikide vaheliste kontaktide loomisel abi pakkuda. Belgia ülevõtmisaktis on sätestatud, et selle artikli kohaldamisel „tuleb arvesse võtta kõiki asjassepuutuvaid tegureid, sh faktilisi asjaolusid ja õigusküsimusi”.

Lisaks sellele suhtleb prokurör Belgia ülevõtmismeetme kohaselt paralleelse või ühise uurimise korral asjaomase asutusega teises liikmesriigis kohtumenetlusega seotud küsimustes ja kehtestab nii palju kui võimalik ühised tähtajad, et ära hoida kohtualluvuskonflikti ja tagada isikute kohtu alla andmise, kohtumenetluse ja karistuse täideviimise suurem tõhusus.

Kuigi see ei ole artikli 10 sätete sõna-sõnaline tõlge, on sel viisil ülevõtmine kooskõlas raamotsuse 2009/948/JSK mõttega. Belgia läks raamotsuse nõuetest kaugemale, kohustades liikmesriike alustama otsekonsultatsioone juhul, kui isik, kelle kohta on välja antud Euroopa vahistamismäärus, on Belgias kohtu alla antud sama süüteo eest, mille kohta Euroopa vahistamismäärus on välja antud[14].

Poola seaduses on sätestatud, et „juhul kui see on õigusemõistmise huvides vajalik”, konsulteerib kohus või prokurör selle ELi liikmesriigi pädeva kohtu või muu asutusega, kus sama isiku sama teo suhtes on algatatud kriminaalmenetlus, ja esitab taotluse kriminaalkohtumenetlus üle võtta või üle anda.

Küprose õiguse kohaselt peaksid uurijad vajaduse korral abi küsima Euroopa Liidu ja rahvusvahelise politseikoostöö direktoraadilt, kes võib vajaduse korral küsida abi ja/või juhiseid õigusosakonnalt.

Esialgne järeldus tundub olevat, et raamotsuse artikli 10 lõike 2, mis sisaldab liikmesriikide kohustust esitada teineteisele teavet kõikide menetluste käigus tehtud oluliste menetlustoimingute kohta, on AT, BE, CZ, HR, HU, FI, NL, PL, RO, SI ja SK otse oma siseriiklikesse seadustesse või meetmetesse üle võtnud[15].

Järgmised liikmesriigid on teiste pädevate asutuste teabenõuete vastamise kohustuse puhul viidanud „riigi julgeoleku erandile”[16]: AT, BE, CZ, FI, HR, HU, NL, PL, RO, SI ja SK.

Mõned liikmesriigid on rõhutanud, et nende riigi prokurör ei ole konsultatsioonide käigus kohustatud menetlusest loobuma või menetlust algatama. Kui menetluste ühte liikmesriiki koondamise osas ei jõuta isegi pärast Eurojusti poolset vahendamist kokkuleppele, võib prokurör jätkata kriminaalmenetlusega iga süüteo suhtes, mis tema pädevusse kuulub (BE, NL). Sloveenias on lisatud, et otsekonsultatsioonid ei mõjuta kohtueelse kriminaalmenetluse algatamist või jätkamist.

2.2.4.2. Otsekonsultatsioonide ja üksmeele saavutamise (vastavalt artiklitele 10 ja 11) tulemus

Liikmesriigid on süüdistuse esitamise ja/või kohtumenetluse jaoks sobivaima koha leidmiseks läbiviidud otsekonsultatsioonide võimalike tulemustena viidanud alljärgnevatele stsenaariumidele.

· Uurimise või menetluse koondamine/üleandmine, selleks et tagada süüdistatava kohtu alla andmine ühes liikmesriigis (AT, BE, HR, HU, FI, RO, SI ja NL). Poolas võetakse või antakse kriminaalmenetlus üle ainult „juhul, kui see on õigusemõistmise huvides vajalik”.

· Kriminaalmenetluse jätkamine nõuetekohasel viisil (FI).

· Uurimine peatatakse (NL, HR). Horvaatia on täpsustanud, et „kui teises liikmesriigis on kriminaalmenetlus lõppenud otsusega, millel on res judicata jõud, siis peatab riigiprokuratuur kriminaalmenetluse või loobub süüdistusest ja teavitab sellest kohut”.

· Mõlemas liikmesriigis toimetatakse paralleelset uurimist tihedas koostöös, olles omavahel tihedalt ühenduses (BE, NL).

· Ühise uurimisrühma loomine (BE, NL).

Sloveenias on põhjalikult kirjeldatud seda, milliseid asjaolusid tuleb otsekonsultatsioonide käigus üksmeele saavutamiseks arvesse võtta: „läbi tuleb vaadata kõik asjaga seotud faktid ja tõendid ning kõik üksmeele saavutamise seisukohast olulised asjaolud.” Seda tehes on eriti oluline „võtta arvesse kriminaalmenetluse huvisid, süüdistuse esitamise kulutõhusust, tõendite kättesaadavust, pereelu kaitset ja kohtueelses kriminaalmenetluses või kriminaalmenetluses seni kantud või kandmisele tulevaid kulusid, aga mitte ettenähtud karistuse pikkust”[17].

3. Kokkuvõte

· Raamotsus 2009/948/JSK on esimene sisuline samm, et hoida ära kriminaalmenetluses ne bis in idem põhimõtte rikkumine ja vältida ohtu, et liikmesriigid teostavad oma kohtupädevust puudulikult. Raamotsuse rakendamise tase erineb liikmesriigiti märkimisväärselt. Kuigi tuleb tunnustada nende 15 liikmesriigi pingutusi, kes on raamotsuse praeguseks oma õigusesse üle võtnud, on selle olulise õigusakti rakendamise tase siiski alla rahuldava, kuna 13 ülejäänud liikmesriiki ei ole seda üle võtnud.

· Raamotsuse osaline ja mittetäielik ülevõtmine takistab Euroopa õigusruumi tõhusat toimimist. Lisaks võib see teatavatel juhtudel kahjustada ELi kodanike õiguspäraseid ootusi. 12 liikmesriigilt saadud siseriiklikud rakendussätted tunduvad üldiselt rahuldavad olevat, eriti selles osas, mis puudutab kõige olulisemaid küsimusi, nagu teabevahetuse mehhanism ja konsultatsioonimenetlus (AT, BE, CY, CZ, FI, HR, HU, NL, PL, RO, SI, SK).

· Liikmesriikidel soovitatakse esitada täpsed statistilised andmed asjade suunamise kohta – see võimaldaks hinnata raamotsuse tõhusat kohaldamist praktikas.

· Lõpetuseks – hilinenud rakendamine on kahetsusväärne, kuna raamotsus 2009/948/JSK võimaldab tõhustada kriminaalõigussüsteemi haldust piiriüleste juhtumite puhul, kuna selle abil saab säästa aega ning pädevate asutuste inim- ja finantsressursse kriminaalmenetluses.

· On väga oluline, et kõik liikmesriigid käesolevat aruannet arvesse võtaksid ja esitaksid komisjonile vajaliku täiendava teabe, et täita oma aluslepingust tulenevaid kohustusi. Lisaks ärgitab komisjon neid liikmesriike, kes on andnud teada, et nad valmistavad ette asjaomaseid õigusakte, neid õigusakte vastu võtma ja komisjoni nendest meetmetest esimesel võimalusel teavitama. Komisjon kutsub kõiki liikmesriike, kes ei ole seda veel teinud, võtma kiiresti meetmeid, et rakendada kõnealust raamotsust täies ulatuses. Lisaks kutsub ta liikmesriike, kes ei ole raamotsust nõuetekohaselt üle võtnud, vaatama läbi ja ühtlustama oma riiklikud rakendusaktid raamotsuse sätetega.

[1] ELi harta artikkel 50 (põhimõte ne bis in idem): „Mitmekordse kohtumõistmise ja karistamise keeld: kedagi ei tohi uuesti kohtu alla anda ega karistada kuriteo eest, milles ta on liidu territooriumil seaduse järgi juba lõplikult õigeks või süüdi mõistetud.”

[2] Raamotsuse vastuvõtmise algatasid Tšehhi Vabariik, Poola Vabariik, Sloveenia Vabariik, Slovaki Vabariik ja Rootsi Kuningriik.

[3] 1972. aasta Euroopa Nõukogu kriminaalmenetluse ülevõtmise konventsioon on jõustunud ainult 13 ELi liikmesriigis.

[4] Nt Euroopa Kohtu asjad C-187/01 ja C-385/01 Gözütok and Brügge, C-436/04 Van Esbroeck, C-367/05 Kraaijenbrink, C-150/05 Van Straaten, C-297/07 Klaus Bourquain, C-261/09 Gaetano Mantello.

[5] Nõukogu otsus 2002/187/JSK, 28. veebruar 2002, millega moodustatakse Eurojust ja mida on muudetud nõukogu 16. detsembri 2008. aasta otsusega 2009/426/JSK, millega tugevdatakse Eurojusti. Eurojusti 2012. aasta aruandes on märgitud, et Eurojust on positiivsete ja negatiivsete kohtualluvuskonfliktide ärahoidmisele ja lahendamisele kaasaaitamise soovituslikke volitusi kasutanud ametlikult vähestel juhtudel. Liikmesriikide teatistest selgub, et enamik liikmesriike on rakendanud artiklit 12 (Koostöö Eurojustiga) paindlikult, sätestades põhimõtteliselt, et „kui asutused ei suuda saavutada üksmeelt mis tahes tõhusa lahenduse suhtes, võib asja saata Eurojustile”. Ainult üks liikmesriik on oma rakendusmeetmes sõnaselgelt ette näinud, et kasutada tuleb Eurojusti 2003. aasta „Suuniseid kohtualluvuse valimiseks kohtu alla andmise puhul”.

[6] Kui ülevõtmismeede ei sisalda konkreetseid sätteid, mis vastaksid raamotsuse teatavatele osadele, on käesolevas aruandes märgitud, et liikmesriik ei ole neid osasid üle võtnud.

[7] Küprosel oli pädevaks asutuseks määratud politsei, täpsemalt Euroopa Liidu ja rahvusvahelise politseikoostöö direktoraat.

[8] Lätis määrati lisaks politseile pädevaks asutuseks ka riigiprokuratuur ja justiitsministeerium.

[9] Artikli 4 tähenduses on Ungari määranud ainult ülemprokuratuuri.

[10] Artikli 4 tähenduses on Portugal määranud ainult riigiprokuratuuri.

[11] Mõned liikmesriigid kasutasid veidi teistsugust sõnastust, näiteks „kui see on põhjendatud või kui on kindlaks tehtud, et toimetatakse paralleelset menetlust”.

[12] NL rakendusmeetme sõnastus on järgmine: „põhjendatult on alust arvata (et toimetatakse paralleelset menetlust), kui kahtlustatav ütleb, et tema suhtes toimetatakse paralleelset kriminaalmenetlust teises liikmesriigis, kui see ilmneb teise liikmesriigi pädevalt asutuselt saadud õigusabi taotlusest, et toimuda võib paralleelne menetlus, kui politsei või õigusasutused esitavad andmeid, millest saab järeldada, et toimuda võib paralleelne kriminaalmenetlus, või kui Hollandi kriminaaluurimise käigus selgub, et toimuda võib paralleelne menetlus,”

[13] Teiste liikmesriikide pädevate asutuste teabenõuded saadetakse otse prokurörile või need saadab edasi rahvusvaheline õigusabi keskus. Kui prokurör saab teabenõude otse, peaks ta rahvusvahelist õigusabi keskust teavitama.

[14] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:32002F0584:et:HTML.

[15] Näiteks on Poola õiguses sätestatud, et teavet antakse menetluse käigus võetud preventiivsete meetmete kohta ja muud teavet antakse pädeva asutuse nõudel. Hollandi meetmes on lisatud, et prokurör peaks pädeva asutusega saavutama kokkuleppe selles, kuidas vahetatud teavet tuleb säilitada ja kasutada kriminaalmenetluses. Ungari õiguses on ette nähtud, et kui algavad konsultatsioonid, siis vastavalt prokuratuur peatab uurimise või kohus peatab menetluse. Peaprokurör teatab teise liikmesriigi pädevale asutusele kriminaalmenetluse peatamisest.

[16] Kui küsitud on konkreetset teavet, mis võib kahjustada riigi olulisi julgeolekuhuve või konkreetsete isikute turvalisust, ei pea asjaomane pädev asutus teavet esitama.

[17] Ungaris peavad pooled konsultatsioonide käigus arvestama kõigi oluliste aspektidega, selleks et otsustada, millises liikmesriigis kriminaalmenetlust jätkata. Oluliste aspektide hulka kuuluvad eelkõige see, millisesse staadiumisse on kriminaalmenetlus jõudnud, millises liikmesriigis on rohkem kättesaadavaid tõendeid, kas teises liikmesriigis toimuv kriminaalmenetlus on seotud muude kriminaalmenetlustega samas riigis, kus süüdistatavat kinni peetakse, ja süüdistatava kodakondsus.

Ülevaade liikmesriikide ülevõtmismeetmetest

|| Teatis saadud || Ülevõtmise kuupäev / jõustumine || Rakendamise liik || Pädevad asutused || Keeled (artikkel 14)

AT || JAH || 1.8.2013 || Föderaalseadus Euroopa Liidu liikmesriikidega kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö kohta, avaldatud väljaandes Bundesgesetzblatt I nr 175/2013 || Prokuratuurid || 2. peatükis kirjeldatud menetlustes võib kasutada saksa keelt. Vastastikkuse alusel võib kasutada ka muid keeli.

BE || JAH || 27.3.2013 || Justiitsministri ja peaprokuröride nõukogu ühine ringkiri || Uurimist juhtiv prokurör || Kõik keeled, mida ametiasutustes mõistetakse ja räägitakse

CY || JAH || 10.8.2012 || Regulatiivne haldusakt nr 303/2012 Küprose politsei peadirektori ringkiri, avaldatud 21.11.2012 || Küprose politsei || Kreeka ja inglise keel

CZ || JAH || 1.1.2014 || Kriminaalasjades tehtava rahvusvahelise õigusalase koostöö seadus nr 104/2013 || Kohtud, prokurör sõltuvalt menetluse staadiumist Teatavad ülesanded on ka justiitsministeeriumil/ülemprokuratuuril, sõltuvalt menetluse staadiumist (artikli 4 lõige 3) || Tšehhi keel, slovaki keel suhetes Slovakkiaga ja saksa keel suhetes Austriaga

DE || JAH || Andmed puuduvad. || Kriminaalasjades rahvusvahelise õigusabi seadus, kriminaalmenetluse seadustik || Prokuratuurid || Ei ole täpsustatud.

FI || JAH || 19.6.2012 || Seadus kohtualluvuskonfliktide vältimise ja lahendamise kohta ning eeluurimise ja menetluste üleandmise kohta Soome ja teiste liikmesriikide vahel (295/2012) || Uurimist juhtiv prokurör või politseiametnik – art 4 lg 3: peaprokuratuur ja riiklik uurimisbüroo || Soome, rootsi ja inglise keel, teabenõuded ka muus keeles, kui selle kasutamiseks ei ole takistust

HR || JAH || 1.7.2013 || Riigiprokuratuuri seaduse muutmise seadus (NN nr 72/13) || Riigiprokuratuur || Ei ole täpsustatud.

HU || JAH || Andmed puuduvad. || 2012. aasta seadus nr CLXXX || Ülemprokuratuur (määratud ka keskasutuseks artikli 4 lõike 3 kohaselt) || Ungari, inglise, saksa ja prantsuse keel

LV || JAH || 1.7.2012 || Kriminaalmenetluse seaduse muutmise seadus (24. mai 2012) || Riigiprokuratuur, Riigipolitsei, justiitsministeerium sõltuvalt menetluse staadiumist || Ei ole täpsustatud.

NL || JAH || 15.6.2012 || Peaprokuröride nõukogu ringkiri || Kõik prokurörid || Kirjalike teabenõuete puhul hollandi, inglise ja saksa keel; suulistes kontaktides – kõik keeled, mida mõlemad poole mõistavad

PL || JAH || 17.10.2012 || Kriminaalmenetluse seadustiku muutmise seadus || Kohtud, prokurörid || Poola keel

PT || JAH || 30.8.2001 || Seaduse 144/1999 artikkel 145, mida on muudetud seadusega 104/2001 || Riigiprokuratuur || Portugali keel, vastastikkuse alusel võib kasutada ka muid keeli.

RO || JAH || 25.12.2013 || Seadus nr 300/2013, millega muudetakse ja täiendatakse seadust nr 302/2004 kriminaalasjades tehtava rahvusvahelise õigusalase koostöö kohta || Asjaga tegelev prokurör, kohtumenetluse staadiumis kohus. Artikli 4 lõige 3: kõrgema kassatsioonikohtu süüdistusosakond. || Rumeenia keel, teabenõuded ka muus keeles, kui selle kasutamiseks ei ole takistust.

SI || JAH || 20.9.2013 || ELi liikmesriikide vahel kriminaalasjades tehtava rahvusvahelise koostöö seadus, avaldatud Sloveenia Vabariigi ametlikus teatajas nr 48/2013 (4. juuni 2013) || Enne otsuse tegemist uurimise kohta – prokurörid, uurimise ajal – eeluurimiskohtunikud, kohtumenetluse ajal – asja menetlevad kohtunikud. || Teabenõuded sloveenia ja inglise keeles, pädevad asutused võivad otsekonsultatsioonide käigus kokku leppida muu keele kasutamises.

SK || JAH || 1.8.2013 || Karistusseadustiku seaduse nr 300/2005 (muudetud kujul) ja teatavate muude seaduste muutmise seaduse nr 204/2013. Kriminaalmenetluse seadustiku seadus nr 301/2005, muudetud kujul Valitsuse tegevuse ja keskse riigihalduse korralduse seadus nr 575/2001, muudetud kujul || Kohtud, prokurörid || Raamotsuse 2. peatükis sätestatud menetlustes tuleb kasutada slovaki keelt.