P9_TA(2022)0279

Vaimne tervis digitaalses töökeskkonnas

Euroopa Parlamendi 5. juuli 2022. aasta resolutsioon vaimse tervise kohta digitaalses töökeskkonnas (2021/2098(INI))

(2023/C 47/05)

Euroopa Parlament,

— võttes arvesse Euroopa Liidu lepingu artiklit 3,

— võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikleid 4, 6, 9, 114, 153, 169 ja 191, ning eelkõige artiklit 168,

— võttes arvesse Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikleid 2, 3, 14, 15, 21, 31, 32 ja 35,

— võttes arvesse Euroopa sotsiaalõiguste sammast, eriti selle 10. põhimõtet,

— võttes arvesse ÜRO puuetega inimeste õiguste konventsiooni,

— võttes arvesse 2018. aasta ÜRO vaimse tervise ja heaolu strateegiat,

— võttes arvesse 18. mai 2020. aasta Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) manifesti tervisehoidliku taastumise kohta COVID-19-st,

— võttes arvesse 2021. aasta WHO ülemaailmse tervise päeva pealkirjaga „Mental healthcare for all: let’s make it a reality“ (Vaimse tervise teenused kõigile – muudame selle reaalsuseks),

— võttes arvesse WHO Euroopa vaimse tervise tegevusraamistikku aastateks 2021-2025,

— võttes arvesse Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) 8. juuni 2021. aasta tervisepoliitika uuringut „A New Benchmark for Mental Health Systems: Tackling the Social and Economic Costs of Mental Ill Health“ (Uus sihttase vaimse tervise süsteemides: vaimse tervisega seotud sotsiaalsete ja majanduslike kulude vähendamine) ning 4. novembri 2021. aasta vaimset tervist ja töökeskkonda käsitlevat aruannet „Fitter Minds, Fitter Jobs: from Awareness to Change in Integrated Mental Health, Skills and Work Policies“ (Tervem vaim, tervislikum töökoht: teadlikkusest muutusteni integreeritud vaimse tervise, oskuste ja tööpoliitika valdkonnas),

— võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. veebruari 2021. aasta määrust (EL) 2021/241, millega luuakse taaste- ja vastupidavusrahastu (1),

— võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2019. aasta direktiivi (EL) 2019/1158, milles käsitletakse lapsevanemate ja hooldajate töö- ja eraelu tasakaalu (2),

— võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2019. aasta direktiivi (EL) 2019/882 toodete ja teenuste ligipääsetavusnõuete kohta (3),

— võttes arvesse nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (4),

— võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (5),

— võttes arvesse nõukogu 12. juuni 1989. aasta direktiivi 89/391/EMÜ töötajate töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta (6);

— võttes arvesse nõukogu 30. novembri 1989. aasta direktiivi 89/654/EMÜ töökohale esitatavate ohutuse ja tervishoiu miinimumnõuete kohta (7),

— võttes arvesse nõukogu 29. mai 1990. aasta direktiivi 90/270/EMÜ kuvariga töötamise tervishoiu ja ohutuse miinimumnõuete kohta (8),

— võttes arvesse oma 17. aprilli 2020. aasta resolutsiooni ELi kooskõlastatud meetmete kohta võitluses COVID-19 pandeemia ja selle tagajärgedega (9),

— võttes arvesse 10. juuli 2020. aasta resolutsiooni ELi rahvatervise strateegia kohta pärast COVID-19 kriisi (10),

— võttes arvesse oma 21. jaanuari 2021. aasta resolutsiooni soovitustega komisjonile õiguse kohta mitte olla kättesaadav (11),

— võttes arvesse oma 17. veebruari 2022. aasta resolutsiooni Euroopa noorte võimestamise kohta: pandeemiajärgne tööhõive ja sotsiaalne taaste (12),

— võttes arvesse oma 16. septembri 2021. aasta resolutsiooni platvormitöötajate õiglaste töötingimuste, õiguste ja sotsiaalkaitse kohta – digiarenguga seotud tööhõive uued vormid (13),

— võttes arvesse nõukogu 24. oktoobri 2019. aasta järeldusi heaolumajanduse kohta (14), milles taotletakse põhjaliku ELi vaimse tervise strateegia loomist,

— võttes arvesse nõukogu 8. juuni 2020. aasta järeldusi heaolu suurendamise kohta töökohal,

— võttes arvesse komisjoni 28. juuni 2021. aasta teatist „ELi töötervishoiu ja tööohutuse strateegiline raamistik aastateks 2021–2027. Tööohutus ja töötervishoid muutuvas töömaailmas“ (COM(2021)0323),

— võttes arvesse komisjoni 14. oktoobri 2005. aasta rohelist raamatut „Elanikkonna vaimse tervise parandamine – Euroopa Liidu vaimse tervise strateegia väljatöötamine“ (COM(2005)0484),

— võttes arvesse komisjoni 14. juuli 2021. aasta aruannet tööhõive ja sotsiaalse arengu kohta Euroopas „Towards a strong social Europe in the aftermath of the COVID-19 crisis: Reducing disparities and addressing distributional impacts“ (Teel tugeva sotsiaalse Euroopa poole COVID-19 kriisi järgsel perioodil: ebavõrdsuse vähendamine ja jaotusliku mõjuga tegelemine),

— võttes arvesse 2008. aasta Euroopa vaimse tervise ja heaolu pakti,

— võttes arvesse Euroopa Noortefoorumi 17. juuni 2021. aasta aruannet „Beyond Lockdown: the „pandemic scar“ on young people“ (Ühiskonna sulgemise telgitagused: noorte „pandeemia armid“),

— võttes arvesse Eurofoundi 9. novembri 2021. aasta aruannet „Impact of COVID-19 on young people in the EU“ (COVID-19 mõju ELi noortele) ning 10. mai 2021. aasta aruannet „Living, working and COVID-19: Mental health and trust decline across EU as pandemic enters another year“ (Elu, töötamine ja COVID-19: vaimse tervise halvenemine ja usalduse vähenemine kogu ELis pandeemia jätkudes),

— võttes arvesse Euroopa Tööohutuse ja Töötervishoiu Ameti (EU-OSHA) 7. detsembri 2020. aasta aruannet „Preventing musculoskeletal disorders in a diverse workforce: risk factors for women, migrants and LGBTI workers“ (Luu- ja lihasvaevuste ennetamine mitmekesise tööjõu puhul: rändajate, naiste ja LGBTI-inimeste riskitegurid),

— võttes arvesse EU-OSHA 7. oktoobri 2011. aasta aruannet pealkirjaga „Mental health promotion in the workplace – a good practice report“ (Vaimse tervise edendamine töökohal: heade tavade aruanne),

— võttes arvesse EU-OSHA 22. oktoobri 2021. aasta aruannet „Telework and health risks in the context of the COVID-19 pandemic: evidence from the field and policy implications“ (Kaugtöö ja terviseriskid COVID-19 pandeemia kontekstis: valdkonnakohased tõendid ja poliitiline mõju).

— võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 12. detsembri 2012. aasta arvamust „Euroopa vaimse tervise aasta – parem töö ja parem elukvaliteet“ (15),

— võttes arvesse komisjoni eksperdirühma 23. juuni 2021. aasta arvamust tõhusate tervishoidu investeerimise viiside kohta „Tervishoiutöötajate ja muude elutähtsate kutsealade töötajate vaimse tervise toetamine“,

— võttes arvesse EU-OSHA ja Eurofoundi 13. oktoobri 2014. aasta ühist aruannet „Psychosocial risks in Europe – Prevalence and strategies for prevention“ (Psühhosotsiaalsed ohud Euroopas – Esinemissagedus ja ennetusstrateegiad),

— võttes arvesse Willis Towers Watsoni 2021. aasta töötajate kogemuste uuringut,

— võttes arvesse petitsioonikomisjonile esitatud petitsioone, näiteks nr 0956/2018 ja nr 1186/2018,

— võttes arvesse kodukorra artiklit 54,

— võttes arvesse tööhõive- ja sotsiaalkomisjoni raportit (A9–0184/2022),

A. arvestades, et õigus füüsilisele ja vaimsele tervisele on põhiline inimõigus, ning arvestades, et igal inimesel on õigus parimale võimalikule tervisele; arvestades, et WHO määratleb vaimset tervist kui „heaoluseisundit, kus inimene saab hakkama igapäevase elu pingetega, realiseerib oma võimeid, suudab töötada tootlikult ja tulemusrikkalt ning on võimeline andma oma panuse ühiskonna heaks“ (16); arvestades, et vaimne tervis on seotud ka muude põhiõigustega, nagu õigus inimväärikusele, mis on sätestatud ELi põhiõiguste harta artiklis 1, ja õigus isikupuutumatusele, sealhulgas vaimsele puutumatusele, nagu on sätestatud harta artiklis 3;

B. arvestades, et uuringute andmetel on COVID-19 pandeemia muutnud organisatsioonilisi ja juhtimistavasid ning paljude Euroopa töötajate töötingimusi, millel on tagajärjed tööajale, heaolule ja töökoha füüsilisele keskkonnale; arvestades, et tervishoiule ja elutähtsate kutsealade töötajatele on esitatud erakorralisi nõudmisi; arvestades, et need töötajad on pidanud toime tulema nõudliku töökeskkonnaga, kaitse puudumisega ja hirmuga oma ohutuse pärast, millel on olnud negatiivne psühholoogiline mõju; arvestades, et vaimse tervise probleemide käsitlemine töökohal ei tähenda mitte ainult vaimsete häirete tundmist seoses rahvusvahelise haiguste klassifikatsiooni suremuse ja haigestumuse statistika jaoks diagnostiliste kriteeriumidega (nt depressioon) (17), vaid ka heaolu edendamist, vääritimõistmise ja stigma vältimist ning õigete meetmete ja ravi kavandamist ning rakendamist nende häirete ohjamiseks (18);

C. arvestades, et pandeemia vallandas tööga seonduvate hoolduskohustuste järsu suurenemise, mis mõjutas ebaproportsionaalselt naisi ja suurendas soolist ebavõrdsust tasustamata hoolduses; arvestades, et sellel oli negatiivne mõju hoolduskohustustega inimeste vaimsele tervisele, kuna paljud töötajad pidid toime tulema palju suurema stressiga, võttes liikumispiirangute ajal endale suuremad hoolduskohustused seoses koduõppe ja lastehoiuga või pakkudes mitteametlikku hooldust või tehes ülalpeetavate sugulaste heaks muud tööd;

D. arvestades, et uuringute andmetel põhjustas pandeemia ulatusliku kaugelt töötamise, millel on olnud positiivsed tagajärjed, nagu suurem paindlikkus ja autonoomia ning mõnel juhul parem töö- ja eraelu tasakaal; arvestades siiski, et see kasu ei kaalu alati üles negatiivseid tagajärgi, nagu liigne ühendatus, piiride hägustumine töö ja eraelu vahel ning töö ja tehnoloogiaga seotud stressi suurem intensiivsus; arvestades, et Eurofoundi COVID-19 uuringute kohaselt tekitas pandeemia kaugtöötajatele palju probleeme; arvestades, et kuigi kaugtöö märkimisväärne suurenemine võib tuua kasu töötajatele ja ettevõtjatele, tuleb sellega seoses kaitsta ning edendada ka õigust füüsilisele ja vaimsele tervisele;

E. arvestades, et psühhosotsiaalsed riskid on kõige sagedasemad kaugtööga seotud terviseriskid; arvestades, et kaugtöö suurem levimus on seotud pikkade töötundide ja tööstressiga; arvestades, et EU-OSHA andmetel võivad psühhosotsiaalsed riskid põhjustada negatiivseid psühholoogilisi, füüsilisi ja sotsiaalseid nähtusi, nagu tööga seotud ärevus, läbipõlemine või depressioon; arvestades, et psühhosotsiaalseid riske põhjustavate töötingimuste hulka võivad kuuluda ülemäärane töökoormus, vastuolulised nõudmised, selguse puudumine oma rolli osas, vähene osalemine töötajaid endid mõjutavates otsustes, kontrolli puudumine oma töö tegemise viisi üle, halvasti juhitud organisatsioonilised muutused, töökohakindluse puudumine, ebatõhus suhtlemine, juhtkonna või kolleegide toetuse puudumine, psühholoogiline ja seksuaalne ahistamine ning kolmandate isikute vägivald; arvestades, et liikmesriikidel ei ole psühhosotsiaalsete riskide jaoks ühesuguseid õiguslikult siduvaid ühiseid standardeid ja põhimõtteid, mis toob kaasa töötajate de facto ebavõrdse õiguskaitse;

F. arvestades, et üha rohkem tööandjaid kasutab oma töötajate haldamiseks digivahendeid, nagu rakendused, tarkvara ja tehisintellekt; arvestades, et seetõttu tekitab algoritmipõhine juhtimine töö tuleviku jaoks uusi probleeme, nagu tehnoloogiapõhine kontroll ja järelevalve ennustamis- ja märgistamisvahendite abil, edusammude ja reaalajas tulemusnäitajate ning tööaja jälgimine, ning sellega kaasnevad märkimisväärsed ohud töötajate tervisele ja ohutusele, eelkõige nende vaimsele tervisele ning õigusele eraelu puutumatusele ja inimväärikusele; arvestades, et digiüleminek ja arenenud uued tehnoloogiad, nagu tehisintellekt ja tehisintellektil põhinevad masinad, muudavad töö olemust; arvestades, et umbes 40 % rahvusvaheliste ettevõtete personaliosakondadest kasutab nüüd tehisintellekti rakendusi ja 70 % peab seda oma organisatsiooni jaoks esmatähtsaks; arvestades, et uut digimajandust tuleb reguleerida, et edendada ühist heaolu ja tagada see kogu ühiskonnale;

G. arvestades, et see uus olukord nõuab meilt töötervishoiu ja tööohutuse uut ja laiemat määratlust, mida ei saa enam vaimsest tervisest eraldada;

H. arvestades, et COVID-19 pandeemia on ebaproportsionaalselt mõjutanud tervishoiutöötajate ja pikaajalise hoolduse valdkonna töötajate (kellest enamik on naised) vaimset heaolu, samuti vähekaitstud elanikkonnarühmi, sealhulgas etnilisi vähemusi, LGBTIQ+ kogukonda, eakaid inimesi, üksikvanemaid, puuetega inimesi ja olemasolevate vaimse tervise probleemidega inimesi, madalama sotsiaal-majandusliku staatusega inimesi, töötuid ning äärepoolseimates ja halvasti ühendatud piirkondades elavaid inimesi; arvestades, et noorte vaimne tervis on pandeemia ajal märkimisväärselt halvenenud, kuna vaimse tervisega seotud probleemid on mitmes liikmesriigis kahekordistunud ning avaldanud tõsist mõju noorte tööhõivele ja nende sissetulekute vähenemisele, sealhulgas töökohtade kadumisele; arvestades, et üheksa miljonit Euroopa noorukit (10–19-aastased) elavad vaimse tervise häiretega, kusjuures üle poolte juhtude puhul on tegemist ärevuse ja depressiooniga;

I. arvestades, et liiga paljudel ELi inimestel ei ole juurdepääsu avalikele vaimse ja töötervishoiu teenustele; arvestades, et vaimne heaolu on alates pandeemia algusest jõudnud kõigis vanuserühmades madalaimale tasemele, kusjuures vaimse tervise halvenemine on tingitud vaimse tervise teenuste kättesaadavuse häiretest, suurenenud töökoormusest ja tööturukriisist, mis mõjutas ebaproportsionaalselt noori; arvestades, et avalikud vaimse ja töötervishoiu teenused on äärmiselt alarahastatud; arvestades, et tööstress võib olla tingitud mitmest tegurist, nagu ajaline surve, pikk või ebaregulaarne tööaeg ning halb suhtlemine ja koostöö organisatsiooni sees; arvestades, et migreeni või raskete peavalude ning depressiooni ja ärevuse, muuhulgas komorbiidsete psühhiaatriliste häirete vahel on tugev seos, mis omakorda mõjutab töötulemusi ja töötajate puudumist; arvestades, et vaimse tervise häirete ennetamise, diagnoosimise ning ravi kliinilisi ja rakendusuuringuid on samuti märkimisväärselt alarahastatud; arvestades, et vaimse tervise probleemid on praegu ülemaailmse haigestumise peamine põhjus, kusjuures noorte seas on teiseks kõige levinumaks surmapõhjuseks enesetapp; arvestades, et ennetus, teadlikkuse suurendamine, heaoluga seotud tegevus ning töötervishoiu ja tööohutuse kultuuri edendamine võivad anda positiivseid tulemusi töötajate tervise parandamisel (19);

J. arvestades, et vaimset tervist mõjutavad töökohaprobleemid hõlmavad läbipõlemist, igavlemist, stressi, ahistamist, vägivalda, stigmat, diskrimineerimist ja piiratud võimalusi arenemiseks või ametikõrgenduseks – need probleemid võivad kaugtöö puhul veelgi süveneda; arvestades, et eelmisel aastal kannatas WHO andmetel üle 300 miljoni inimese kogu maailmas tööga seotud vaimsete häirete all, nagu läbipõlemine, ärevus, depressioon või traumajärgne stress, mis on seotud asjaoluga, et iga neljas Euroopa töötaja tunneb, et tööl on negatiivne mõju nende tervisele (20); arvestades, et negatiivne töökeskkond võib põhjustada füüsilise ja vaimse tervise probleeme, ainete või alkoholi kahjulikku tarvitamist, töölt puudumist ja tootlikkuse vähenemist;

K. arvestades, et vaimse tervise probleemidest põhjustatud kulud moodustavad kõikide ELi liikmesriikide SKPst hinnanguliselt üle 4 %; arvestades, et tööga seonduva depressiooni tagajärjed on üks peamisi puuete ja depressiooni põhjuseid ning see läks hinnanguliselt maksma 620 miljardit eurot aastas, mis tõi kaasa majandustoodangu vähenemise 240 miljardi euro ulatuses (21); arvestades, et kõigi peavalude hinnanguline maksumus ELis on igal aastal üle 110 miljardi euro, millest ligikaudu 50 miljardit eurot on seotud migreeniga; arvestades, et ennetamisega seotud eelarved on kõigis ELi liikmesriikides endiselt väikesed, moodustades 3 % tervishoiu kogukuludest;

L. arvestades, et ELi töötervishoiu ja tööohutuse eeskirjade (22) kohaselt on tööandjatel kohustus kaitsta töötajate tervist ja ohutust kõigis nende töö valdkondades; arvestades, et tööandjad vastutavad kaugtöö puhul jätkuvalt töötervishoiu ja tööohutuse eest; arvestades, et ametiühingutel ning töötervishoiu ja tööohutuse asutustel on tähtis roll töötajate põhiõiguse kaitsmisel ohutule ja turvalisele töökohale, sealhulgas kaugtöö korral;

M. arvestades, et stabiilne tööhõive, tervis (sealhulgas vaimne tervis), tingimused täisväärtuslikuks arenguks ning noorte mõju- ja kaasatuse tunne on kriisist väljumise, ühiskondade tugevdamise ja majanduse taastamise peamised eeltingimused;

Vaimne tervis ja digitöö: COVID-19 kriisist saadud õppetunnid

1. peab kahetsusväärseks asjaolu, et COVID-19 pandeemia ajal mõjutasid töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate vaimset tervist paljude teenuste, nagu haridus, tervishoid, sotsiaaltoetus, häired ja suurenenud stressitegurid, nagu rahaline ebakindlus, hirm töötuks jäämise ees, piiratud juurdepääs tervishoiule, isoleeritus, tehnoloogiaga seotud stress, tööaja muutmine ning töökorralduse ja kaugtöö puudulik korraldus; nõuab, et vaimse tervisega tegeletaks kiiresti sektoriüleste ja integreeritud poliitikameetmete abil, osana terviklikust ELi vaimse tervise strateegiast ja Euroopa hooldusstrateegiast, mida täiendavad riiklikud tegevuskavad; tuletab komisjonile eelkõige meelde, et töötajate tervise kaitse peaks olema EU-OSHA tulevaste tervisekriiside ennetamise valmisoleku kavade lahutamatu osa;

2. rõhutab, et COVID-19 pandeemia ja sellele järgnenud majanduskriis on asetanud tööga seotud psühhosotsiaalsete riskide ning stressi, ärevuse ja depressiooni määra suurenemise tõttu märkimisväärse surve kõigi kodanike, kuid eelkõige töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate, noorte, tööturule üleminevate üliõpilaste ja eakate vaimsele tervisele ja heaolule;

3. rõhutab, et COVID-19 pandeemia on avaldanud negatiivset mõju üleminekule hariduse omandamiselt tööle ning võib seetõttu põhjustada noortele karjääri alguses suurt stressi, ärevust ja ebakindlust, mis tõenäoliselt kahjustab veelgi ka nende tööhõiveväljavaateid ning aitab kaasa vaimse tervise ja heaoluga seotud probleemide nõiaringile; nõuab suuremat toetust vaimsele tervisele, sealhulgas riiklikele tööturuasutustele, et tegeleda töötute heaoluga;

4. peab kahetsusväärseks asjaolu, et vaimset tervist ei ole käsitletud sama tähtsana kui füüsilist tervist, et seda on jäetud ilma rahalistest vahenditest ja liikmesriikides on olnud selles valdkonnas kvalifitseeritud töötajate puudujääk, hoolimata tervise ja heaolu paranemise, majandusliku tootlikkuse olulise kasvu ja töös osalemise suurema taseme eelistest, mis tuleneksid avaliku sektori investeeringutest vaimsesse tervisesse; on veendunud, et praeguse olukorra parandamiseks on vaja kiiresti tegutseda;

5. kutsub ELi institutsioone ja liikmesriike üles tunnistama tööga seotud vaimse tervise probleemide kõrget taset kogu ELis ning pühenduma kindlalt meetmetele, millega luuakse ja reguleeritakse sellist digitöö maailma, mis aitab ennetada vaimse tervise probleeme, kaitsta vaimset tervist ning tervislikku töö- ja eraelu tasakaalu ja tugevdada sotsiaalkaitse õigusi töökohal; nõuab sel eesmärgil dialoogi alustamist ja jõupingutusi koostöös tööandjate ja töötajate esindajatega, sealhulgas ametiühingutega; rõhutab sellega seoses, et oluline on võtta vastu vaimse tervisega seotud riskide ennetamise kavad kõigis töökohtades; nõuab järelmeetmeid WHO Euroopa vaimse tervise tegevusraamistikule aastateks 2021–2025;

6. peab kahetsusväärseks, et tegelikult tervishoiu valdkonnas võetud ELi meetmete ja Euroopa Liidu lepinguga antud ulatus on erinevad, ning nõuab, et nende pädevuste raames võetaks rohkem ELi meetmeid; on seisukohal, et vaimne tervis on järgmine tervisekriis ning et komisjon peaks võtma meetmeid ja tegelema kõigi võimalike riskidega siduvate ja mittesiduvate meetmete abil, kui see on asjakohane, ning looma tervikliku ELi vaimse tervise strateegia kooskõlas nõukogu 24. oktoobri 2019. aasta järeldustega heaolumajanduse kohta;

7. märgib, et ELi vaimse tervise strateegia eesmärk peaks olema nõuda liikmesriikidelt, et nad integreeriksid vaimse tervishoiu füüsilise hooldusega, võttes arvesse nende kahe vahelist tihedat seost, et nad pakuksid tõhusat hooldust tõendite ja inimõiguste alusel, laiendaksid pakutavate teenuste arvu, et võimaldada rohkematel inimestel saada ravi, ning et nad toetaksid inimesi, aidates neil muu hulgas leida tööd või jääda tööle; rõhutab, et halb vaimne tervis mõjutab töötajate heaolu ja toob kaasa kulud sotsiaalhoolekandesüsteemidele ning nõuab täiendavaid kulutusi tervishoiule ja sotsiaalkindlustusele; rõhutab tööandja vastutust ja nii tööandja kui ka sotsiaalpartnerite olulist rolli selliste algatuste kavandamisel ja rakendamisel;

8. tuletab meelde, et pandeemia on juhtinud tähelepanu kogu Euroopas laialt levinud vaimse tervise kriisile ja liikmesriikide erinevad reageeringud sellele on näidanud, kui oluline on jagada tervisealastele hädaolukordadele reageerimise parimaid tavasid, tuues välja lüngad prognoosimises, sealhulgas valmisolekus, reageerimisvahendites ja rahastamise piisavuses; kutsub komisjoni ja liikmesriike üles lisama vaimse tervise mõju oma tervisekriisile ning pandeemiale reageerimise ja valmisoleku kavadesse; on veendunud, et praegust vaimse tervise kriisi tuleks pidada tervisealaseks hädaolukorraks;

9. tervitab käimasolevaid läbirääkimisi määruse üle, millega tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2013. aasta otsus nr 1082/2013/EL tõsiste piiriüleste terviseohtude kohta ( 23 ) , ning käimasolevaid läbirääkimisi Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskuse reformimise ja Euroopa Ravimiameti volituste suurendamise üle;

10. väljendab kiitust eesliini töötajatele, kes ohverdasid pandeemia ajal enda heaolu, et teha elupäästvaid jõupingutusi; on mures suuremate tööga seotud vaimse tervise riskide pärast tervisele ja pikaajalise hoolduse valdkonna töötajatele; kutsub komisjoni üles pöörama tulevastes ettepanekutes vaimse tervise kohta tööl erilist tähelepanu esmatähtsatele ja eesliinitöötajatele; nõuab, et liikmesriigid parandaksid oma töötingimusi, tegeleksid töötajate nappusega ja eraldaksid vajalikke vahendeid tagamaks, et selliseid ohvreid ei nõutaks uuesti, tagades töötajatele piisavatele vaimse tervise vahenditele ja kaitsele ning psühhosotsiaalsetele sekkumistele kohese juurdepääsu, mis peaks kehtima ka pärast ägeda kriisiperioodi lõppu; rõhutab, et valdav enamus hädavajalikest ja eesliini töötajatest on naised ja neil on sageli väiksem sissetulek, millega kaasnevad suuremad tööga seotud vaimse tervise riskid;

Digiüleminek ja vaimne tervis

11. tunnistab, et kvaliteetne tööhõive võib aidata anda inimestele eesmärgi, rahalise kindluse ja sõltumatuse; rõhutab positiivset seost hea vaimse tervise, heade töötingimuste, piisavate palkade, tööviljakuse, heaolu ja elukvaliteedi vahel; märgib, et kasvav digitaliseerimine võib seada ohtu töötajate eesmärgi- ja identiteeditunde, mis võib põhjustada füüsilise ja vaimse tervise probleeme; kinnitab, et seetõttu on ennetamine äärmiselt tähtis; on veendunud, et rahuldavad töötingimused ja aktiivsed tööturuprogrammid võivad aidata võidelda psühhosotsiaalsete riskidega, pakkudes võimalusi kvaliteetsete töökohtade loomiseks ja sotsiaalkaitseks; märgib, et depressioon ja vaimse tervise häired võivad takistada tööle jäämist ja töökoha leidmist ning et tööotsijatele on vaja täiendavat toetust;

12. tunnistab võimalusi, mida digiüleminek võib luua puuetega inimeste tööhõiveks avatud tööturul; rõhutab sellega seoses, et digiüleminek ei tohiks viia isoleerituse ja sotsiaalse tõrjutuseni; juhib lisaks tähelepanu raskustele, millega seisavad silmitsi eakad inimesed, kellel on muutuvate töötingimuste ja uute digivahendite tõttu eriti suur digitaalse tõrjutuse oht; rõhutab, kui oluline on kõigile töötajatele ja eelkõige eakatele inimestele juurdepääs elukestvale õppele ja nende individuaalsetele vajadustele kohandatud kutsealastele arenguvõimalustele; kutsub liikmesriike üles laiendama eakamatele inimestele suunatud digiõppe pakkumist; rõhutab põlvkondadevahelise teadmistevahetuse tähtsust töökeskkonnas;

13. tuletab meelde, et digiüleminekuga seotud ennetavad meetmed, näiteks digioskuste parandamine töökohal või paindliku tööaja võimaldamine, võivad aidata leevendada tööstressi; juhib tähelepanu sellele, et tehisintellekt võib parandada töötingimusi ja elukvaliteeti, sealhulgas töö- ja eraelu tasakaalu ning puuetega inimeste juurdepääsu, prognoosida tööturu arengut ja toetada personalijuhtimist, ennetades inimeste kallutatust; hoiatab siiski, et tehisintellekt tekitab muret ka eraelu puutumatuse, töötervishoiu ja tööohutusega seotud probleemide pärast, nagu õigus mitte olla kättesaadav, ning võib põhjustada töötajate ebaproportsionaalset ja ebaseaduslikku jälgimist, nende väärikuse ja eraelu puutumatuse rikkumist, ning diskrimineerivat kohtlemist värbamisprotsessides ja muudes valdkondades kallutatud algoritmide tõttu, sealhulgas soo, rassi ja etnilise kuuluvuse tõttu; on lisaks mures selle pärast, et tehisintellekt võib kahjustada inimeste vabadust ja autonoomiat, näiteks ennustamis- ja märgistamisvahendite, reaalajas jälgimise ja automatiseeritud käitumisnükete läbi, ning aidata kaasa töötajate vaimse tervise probleemidele, nagu läbipõlemine, tehnoloogiaga seotud stress, psühholoogiline ülekoormus ja väsimus; rõhutab, et tehisintellekti lahendused töökohal peavad olema läbipaistvad ja õiglased ning vältima mis tahes negatiivset mõju töötajatele, ning nende üle peavad läbirääkimisi pidama tööandjad ja töötajate esindajad, sealhulgas ametiühingud; kutsub sellega seoses komisjoni ja liikmesriike üles töötama välja seadusandliku ettepaneku tehisintellekti kohta töökohal, et tagada üha digitaalsemaks muutuvas töökohas asjakohane kaitse töötajate õigustele ja heaolule, sealhulgas nende vaimsele tervisele ja põhiõigustele, nagu mittediskrimineerimine, eraelu puutumatus ja inimväärikus; märgib, et internetis toimuval ahistamisel on tavaliselt ebaproportsionaalne mõju kõige vähekaitstud rühmadele, sealhulgas noorematele, naistele ja LGBTQI+ töötajatele; rõhutab, et ainult 60 % liikmesriikidest on kehtestanud sihipärased õigusaktid töökohal kiusamise ja vägivalla vastu võitlemiseks, ning kutsub seetõttu komisjoni ja liikmesriike üles tegema ettepanekuid sihipäraste kohustuslike meetmete kohta, et seda kasvavat probleemi töökohal ümber pöörata ja lahendada ning kaitsta ohvreid kõigi vajalike vahenditega;

14. kutsub komisjoni ja liikmesriike üles tagama, et ennetus- ja kaitsemeetmeid, mille eesmärk on kaotada vägivald, diskrimineerimine ja ahistamine töömaailmas, sealhulgas kolmandate isikute vägivald ja ahistamine (nt tarbijate, klientide, külastajate või patsientide poolt), kohaldatakse vajaduse korral olenemata ahistamise põhjusest ning et need meetmed ei piirdu diskrimineerimisel põhinevate juhtumitega; kutsub liikmesriike üles ratifitseerima Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni konventsiooni (konventsioon nr 190) vägivalla ja ahistamise kaotamise kohta töömaailmas ning soovitust nr 206 vägivalla ja ahistamise kohta ning kehtestama vajalikud seadused ja poliitikameetmed, et keelustada, ennetada ja käsitleda vägivalda ja ahistamist töömaailmas; kutsub komisjoni üles tagama, et kavandatava naistevastase vägivalla ja perevägivalla vastast võitlust käsitleva direktiivi ( 24 ) kohaldamisala hõlmaks täielikult vägivalda ja ahistamist töökohal kui kuritegu ning et töötajad saaksid ametiühingute osalusel asjakohast kaitset;

15. rõhutab vajadust kaitsta töötajaid tööandjapoolse ekspluateerimise eest, mille raames nad kasutavad tehisintellekti ja algoritmipõhist juhtimist, sealhulgas prognoosimis- ja märgistamisvahendeid, et ennustada töötajate käitumist ja tuvastada või takistada töötajate eeskirjade rikkumist või pettust, jälgivad reaalajas edusammusid ja tulemuslikkust, ning kasutavad tööaja jälgimise tarkvara ja automatiseeritud käitumisnükkeid; nõuab töötajate jälgimise keelustamist;

16. peab vajalikuks töötada välja uus paradigma, et võtta arvesse kaasaegse töökoha keerukust seoses vaimse tervisega, kuna praegu kehtivad õigusaktid ei ole töötajate tervise ja ohutuse tagamiseks piisavad ning neid tuleb ajakohastada ja parandada;

17. rõhutab, et tehnoloogia ja tehisintellekti kasutamine töökohal ei tohiks kunagi kahjustada töötajate vaimset tervist ja heaolu; märgib, et tehisintellekti kasutuselevõtt tööl ei tohi tuua kaasa töötajate või tootlikkuse liigset jälgimist;

18. märgib, et IKT-sektoris on spetsialistide oskustes ja tööhõives suur sooline digilõhe, kus ainult 18 % töötajatest on naised ja 82 % mehed ( 25 ) ; peab väga oluliseks, et tehnoloogilised süsteemid töötataks välja kaasaval viisil, et vältida diskrimineerimist, vaimse tervise probleeme või muid mittekaasava disaini kahjulikke mõjusid; nõuab tungivalt, et komisjon ja liikmesriigid teeksid koostööd, et kaotada naiste sooline digilõhe teaduses, tehnoloogias, inseneerias ja matemaatikas (STEM) ning uurida võimalusi pakkuda IKT-organisatsioonidele stiimuleid mitmekesise tööjõu palkamiseks;

19. pooldab direktiivi (EL) 2019/1158, milles käsitletakse lapsevanemate ja hooldajate töö- ja eraelu tasakaalu, mis pakub paindlikkust ja vähendab tööga seotud probleeme; rõhutab siiski, et nagu pandeemia on näidanud, mõjutavad naisi direktiivi käsitletavad probleemid endiselt palju rohkem; on veendunud, et kuigi kaugtöö pakub palju võimalusi, tekitab see ka probleeme seoses sotsiaalse, kutsealase ja digitaalse lõhega; rõhutab, et naised võtavad jätkuvalt suurema osa perega seotud puhkusest, millel on jätkuvalt negatiivne mõju nende karjääri edenemisele, isiklikule arengule, töötasule ja pensioniõigustele; kutsub liikmesriike üles minema kaugemale direktiivi nõuetest ja suurendama hoolduspuhkuseks antud päevade arvu ning pakkuma mitteametlikele hooldajatele puhkuse ajal tasu; kutsub liikmesriike üles pühenduma kindlalt töötajate pereaja ning töö- ja eraelu tasakaalu kaitsmisele; kutsub liikmesriike üles julgustama hoolduskohustuste võrdset jagamist naiste ja meeste vahel vanematevaheliste mitteülekantavate tasustatud puhkuseperioodide kaudu, mis võimaldaks naistel rohkem täistööajaga töötada; rõhutab, et naisi ohustab rohkem stress, kurnatus, läbipõlemine ja psühholoogiline vägivald, mis on tingitud uuest kaugtöö korraldusest ja eeskirjade puudumisest kuritarvituste ohjamiseks;

20. märgib, et pandeemia ajal toimunud üleminekuga kaugtööle kaasnes rohkem paindlikkust paljudele töötajatele ja füüsilisest isikust ettevõtjatele; tunnistab siiski, et kaugtöö on samuti osutunud keeruliseks eelkõige kõige ebasoodsamas olukorras olevate isikute ja üksikvanemaga leibkondade jaoks; tunnistab, et kaugtöö ja lastehoiu kombineerimine võib ohustada pereelu ning nii vanemate kui ka laste heaolu, eriti erivajadustega laste puhul; julgustab tööandjaid kehtestama kaugtöö korra kohta selged ja läbipaistvad eeskirjad, et tagada tööajast kinnipidamine ning vältida sotsiaalset ja kutsealast eraldatust ning tööaja ja vaba aja vaheliste piiride hägustumist; märgib, et kaugtööl on tõestatult suur mõju tööaja korraldusele, suurendades paindlikkust ja tehes töötajad pidevalt kättesaadavaks, mis on sageli põhjustanud töö- ja eraelu konflikti; tuletab siiski meelde, et kui kaugtöö on nõuetekohaselt reguleeritud ja rakendatud, võib see anda töötajatele paindlikkuse kohandada oma tööaega ja töögraafikut vastavalt oma isiklikele ja perekondlikele vajadustele; rõhutab sellega seoses, et täielik või osaline üleminek kaugtööle peaks tulenema tööandja ja töötajate esindajate vahelisest kokkuleppest;

21. märgib murega, et kaugtöö ei ole veel kõigile töötajatele kättesaadav; rõhutab kaugtööle ülemineku mõju digitaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste vaimsele tervisele; rõhutab, kui oluline on võidelda digilõhe vastu Euroopas ning vajadust koolitada ümber nooremaid ja vanemaid inimesi, et tagada kõigile töötajatele piisav digioskuste tase; nõuab sihipärasemaid investeeringuid digioskuste edendamisse, eelkõige digitaalselt tõrjutud rühmade puhul, nagu madala sotsiaal-majandusliku seisundi ja piiratud haridustaustaga inimesed, eakad inimesed ning maa- ja äärepoolsemates piirkondades elavad inimesed; kutsub komisjoni üles esitama ettepanekut õigusraamistiku kohta, millega kehtestatakse miinimumnõuded kaugtööle kogu ELis, kahjustamata seejuures kaugtöötajate töötingimusi; rõhutab, et selline õigusraamistik peaks selgitama töötingimusi, tagama, et sellist tööd tehakse vabatahtlikult ning et kaugtöötajate õiguste, töö- ja eraelu tasakaalu, töökoormuse ja tulemuslikkuse standardid on kohapealsete töötajatega samaväärsed; kutsub komisjoni ja liikmesriike üles pakkuma puuetega inimestele ligipääsetavuse ja kaasava tehnoloogiaga seotud meetmeid; märgib, et see raamistik tuleks välja töötada liikmesriikide ja Euroopa sotsiaalpartneritega konsulteerides, austades täielikult riikide tööturumudeleid ning võttes arvesse Euroopa sotsiaalpartnerite raamlepinguid kaugtöö ja digiülemineku kohta; kutsub komisjoni ja liikmesriike üles pöörama erilist tähelepanu vaimse või füüsilise puudega inimestele; rõhutab, et kaugtöötajate töötingimused peavad olema samaväärsed kohapealsete töötajatega ning et kaugtöötajate heaolu jälgimiseks ja toetamiseks tuleb võtta erimeetmeid;

22. on seisukohal, et õigus mitte olla kättesaadav on oluline, et tagada töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate, eelkõige naistöötajate ja mittestandardsete töövormidega töötajate vaimne heaolu, ning et seda tuleks täiendada ennetava ja kollektiivse lähenemisviisiga tööga seotud psühhosotsiaalsetele riskidele; kutsub komisjoni üles esitama sotsiaalpartneritega konsulteerides ettepanekut direktiivi miinimumstandardite ja -tingimuste kohta, et tagada kõigile töötajatele võimalus tulemuslikult kasutada oma õigust mitte olla kättesaadav ning reguleerida olemasolevate ja uute digivahendite kasutamist töö eesmärgil kooskõlas oma 21. jaanuari 2021. aasta resolutsiooniga koos soovitustega komisjonile õiguse kohta mitte olla kättesaadav ning võttes arvesse sotsiaalpartnerite raamkokkulepet digitülemineku kohta; kutsub lisaks liikmesriike üles paremini koordineerima parimate tavade vahetamist, kuna mõned neist rakendavad väga innovaatilisi poliitikameetmeid ja projekte;

23. märgib, et nõukogu direktiivid 89/654/EMÜ ja 90/270/EMÜ, millega sätestatakse tööohutuse ja töötervishoiu miinimumnõuded töökohale ja kuvariga töötamisele, võivad nende läbivaatamise ja ajakohastamise korral aidata kaitsta kõiki töötajaid, sealhulgas platvormitöötajaid ja füüsilisest isikust ettevõtjaid, lisaks ELi ametite ja liikmesriikide erinevatele projektidele;

24. rõhutab, et juurdepääsetavuse tagamine ja mõistlikud vastutulekud on tööga seotud digikeskkonna suhtes kohaldatavad ning seetõttu peaksid tööandjad kehtestama meetmed puuetega inimestele, sealhulgas vaimse tervise probleemidega inimestele, õiglaste ja võrdsete töötingimuste loomiseks ja tagamiseks, sealhulgas direktiivist (EL) 2019/882 tulenevate asjakohaste digitaalse juurdepääsetavuse standardite järgimiseks;

25. tervitab komisjoni võetud kohustust ajakohastada töötervishoiu ja tööohutuse õigusraamistikku, vaadates läbi nõukogu direktiivid 89/654/EMÜ ja 90/270/EMÜ, millega sätestatakse tööohutuse ja töötervishoiu miinimumnõuded töökohale ja kuvariga töötamisele;

Töötervishoid ja tööohutus

26. tunneb muret selle pärast, et praegune vaimse tervise poliitika ja töökohal valitsevad hoiakud ei ole omavahel seotud, mis ei kajasta piisavalt asjaolu, et töötaja kaitsmine on ELi juhtide jaoks oluline väärtus ülejäänud kümnendi jooksul; rõhutab, et töötajad tunnevad stigma ja diskrimineerimise tõttu tihti, et nad ei saa probleemidest rääkida; kutsub liikmesriike üles tagama, et tööandjad täidaksid oma kohustust pakkuda kõigile töötajatele tuge ja selget teavet ning tagada, et mõjutatud töötajad naaseksid õiglaselt tööle; nõuab, et töökohad parandaksid juurdepääsu vaimse tervise tugiteenustele ja töökohavälistele teenustele ning samuti ennetusmeetmetele, varajasele tuvastamisele ja ravile töötajate jaoks, kellel võivad olla vaimse tervise häired, ning nõuab, et töökohad toetaksid nende töötajate tööle tagasipöördumist ja aitaksid ennetada häirete taasteket, ning kehtestaksid ettevõtte tasandil vaimse tervise häirete, sealhulgas enesetapu ennetamise kavad; nõuab lisaks selgete ja tõhusate ennetusstrateegiate vastuvõtmist ning toetusstrateegiate vastuvõtmist töötajatele, kes naasevad tööle pärast pikka äraolekut;

27. tuletab meelde, et ahistamine ja diskrimineerimine mitmel põhjusel on töökohal sageli stressi ning distantseerituse allikaks; tuletab eelkõige meelde, et diskrimineerimine vanuse, puuete, soo, seksuaalse sättumuse, rassi, haridusliku või sotsiaal-majandusliku staatuse ning vähekaitstud rühmadesse kuulumise alusel on laialt levinud ja tööandjad peaksid sellega tegelema; rõhutab, kui oluline on lisada ahistamisvastane poliitika tervishoiu- ja ohutusmeetmetesse digitaalses töömaailmas ning toetada ettevõtjaid, eelkõige väikeseid ja keskmise suurusega ettevõtjaid (VKEd), et aidata neil kehtestada meetmed ahistamise ja kiusamise vastu; nõuab üleliidulist teavituskampaaniat vaimse tervise alase teadlikkuse kohta, et tegeleda stigmade, väärarusaamade ja sotsiaalse tõrjutusega, mida sageli seostatakse halva vaimse tervisega;

28. usub, et praegused töötajate ohutust ja tervist parandavad meetmed ei ole piisavad, eelkõige psühhosotsiaalsete riskide hindamisel ja haldamisel; kutsub komisjoni üles looma mehhanisme ärevuse, depressiooni ja läbipõlemise ennetamiseks ning psühhosotsiaalsete probleemide all kannatavate inimeste tööle naasmise edendamiseks; tuletab meelde, et selleks on väga oluline individuaalne ja organisatsiooniline lähenemisviis tööle ( 26 ) ; märgib siiski, et need tervislikud tingimused võivad sõltuda mitmest tegurist; kutsub komisjoni üles muutma sotsiaalpartneritega konsulteerides komisjoni 19. septembri 2003. aasta soovitust Euroopa kutsehaiguste loetelu kohta ( 27 ) koos selliste täiendustega nagu tööga seotud luu- ja lihaskonna vaevused, tööga seotud vaimse tervise häired, eelkõige depressioon, läbipõlemine, ärevus, stress, kõik asbestiga seotud haigused, nahavähk ning reumaatilised ja kroonilised põletikud; kutsub komisjoni üles muutma pärast sotsiaalpartneritega konsulteerimist selle soovituse direktiiviks, millega kehtestatakse kutsehaiguste miinimumloetelu ja miinimumnõuded nende tunnustamiseks ning asjaomastele isikutele piisav hüvitis;

29. tunnistab, et psühhosotsiaalsete riskidega tegelemisel võib riiklikel tööinspektsioonidel olla oluline roll, jõustades töö kontekstis ennetavaid ja/või korrigeerivaid meetmeid; kutsub Euroopa Tööjõuametit üles töötama välja riiklike tööinspektsioonide ühise strateegia psühhosotsiaalsete riskidega tegelemiseks, sealhulgas ühise raamistiku psühhosotsiaalsete riskide hindamiseks ja haldamiseks, mis arvestab tööinspektorite erinevaid koolitusvajadusi;

30. juhib tähelepanu sellele, et kuigi ELi uues töötervishoiu ja tööohutuse strateegilises raamistikus aastateks 2021-2027 märgitakse õigustatult vajadust muuta töökeskkonda, et tegeleda ohtudega psühhosotsiaalsele heaolule, keskendub see ainult individuaalsetele sekkumistele, mis on psühhosotsiaalsete riskide leevendamise piiratud osa; rõhutab tungivat vajadust ühise aluse järele, et kaitsta kõigi töötajate vaimset tervist kogu ELis, kuna nad ei ole kõigis liikmesriikides ühtselt kaitstud – isegi mitte kehtivate ELi õigusaktide alusel; kutsub sellega seoses komisjoni üles esitama sotsiaalpartneritega konsulteerides seadusandliku algatuse psühhosotsiaalsete riskide haldamise ja tööheaolu kohta, et tõhusalt ennetada psühhosotsiaalseid riske töökohal, sealhulgas internetis, pakkuda juhtidele ning töötajatele koolitust, hinnata korrapäraselt edusamme ja parandada töökeskkonda; on seisukohal, et tööohutust ja -tervishoidu käsitlevad ennetusmeetmed peaks samuti kaasama töötajaid psühhosotsiaalsete riskide tuvastamisse ja ennetamisse; märgib, et anonüümsed töötajate uuringud, nagu küsimustikud ja muud andmekogumistoimingud, võivad anda kasulikku teavet selle kohta, mil määral mõjutab töötajaid stress ja mis on selle põhjused, mis lihtsustab juhtkonnal probleemide tuvastamist ning vajaduse korral muudatuste tegemist;

31. kutsub komisjoni ja liikmesriike üles võtma arvesse uusimaid teaduslikke tõendeid ja vaimse tervise uuringuid, eriti seoses uuenduslike lähenemisviiside potentsiaaliga vaimse tervise häirete ravis; julgustab komisjoni tähelepanelikult jälgima parimaid tavasid, mida on selles valdkonnas juba edukalt rakendatud, ning hõlbustama nende parimate tavade vahetamist liikmesriikide vahel; kutsub eelkõige liikmesriike üles tagama, et neil oleksid tõhusad töötervishoiu ja tööohutuse komiteed, et pakkuda sagedasemaid ning täpsemaid riskihindamisi ning tugevdada olemasolevate tervise- ja ohutuskomiteede eriõigusi, andes neile õiguse kasutada väliseksperte, sealhulgas sõltumatuid kolmanda osapoole hindamisi tööga seotud psühhosotsiaalsete riskidega kokkupuute kohta;

32. on seisukohal, et töö korraldamise tavade omaks võtmiseks ja negatiivsete vaimse tervise mõjude põhjalikuks mõistmiseks töökohal on äärmiselt oluline, et juhatajad saaksid asjakohase psühhosotsiaalse koolituse; peab sama oluliseks, et töötajatele pakutaks ka asjakohast koolitust tööga seotud psühhosotsiaalsete riskide ennetamise kohta; julgustab tööandjaid edendama hea vaimse tervise ja heaolu seisukohast positiivseid lähenemisviise, poliitikat ja tavasid; rõhutab sellega seoses, et ettevõtjad võiksid kaaluda vaimse tervisega tegeleva töötaja määramist ja koolitamist või spetsiaalse osa lisamist oma töökoha sisesesse teabevahetusplatvormi, mis sisaldab teavet, mis suunab töötajaid vaimse tervise teenuste suunas; usub, et sotsiaalpartneritel võiks olla keskne roll sellise koolituse kavandamisel ja rakendamisel, ning rõhutab erilist vajadust koolitada tööinspektsioone, et tagada töötajate piisav kaitse;

33. kutsub komisjoni ja liikmesriike üles tunnistama ja suurendama teadlikkust väga levinud ja nõrgestavate neuroloogiliste häirete, näiteks migreeni mõjust töötajate vaimsele tervisele; märgib, kui oluline on suurendada töökohal teadlikkust migreeni tuvastamise ja ennetamise tähtsusest, vältides selle esile kutsumist;

34. kutsub ELi tööinspektsioone üles oma kontrollides tegelema psühhosotsiaalse töökeskkonnaga; kutsub komisjoni vanemtööinspektorite komiteed üles käivitama uue psühhosotsiaalsete riskide kampaania, mis põhineks 2012. aasta kampaania tulemustel ja hilisematel arengutel;

Kaasaegne töömaailm töötajate heaolu nimel

35. rõhutab, et kuna töökohtadel puudub piisav vaimse tervise toetus ja ennetusmeetmed, peavad töötajad sageli tuginema erasektori teenustele, mida on raske endale lubada, ning valitsusväliste organisatsioonide ja riiklike haiglate teenustele, millel võib olla pikk ootejärjekord ning millel puuduvad toetus ja vahendid; nõuab, et töökohad tagaksid töötajatele kättesaadava, professionaalse ja erapooletu vaimse tervise toe ja ravi, austades nõuetekohaselt töötajate eraelu puutumatust ja konfidentsiaalsust, ning kutsub liikmesriike üles tagama, et riiklik tervishoid hõlmaks lihtsat juurdepääsu kaugnõustamisele;

36. julgustab komisjoni käivitama haridusalaseid ja teadlikkuse suurendamise algatusi vaimse tervise kohta töökohal ja õppekavades ning kutsub komisjoni ja liikmesriike üles kasutama ELi vahendeid, et luua vaimse tervise digiplatvormid ja -rakendused; kutsub komisjoni üles uurima, kas on võimalik luua ühine ELi abitelefon vaimse tervise toetamiseks; kutsub sellega seoses komisjoni üles eraldama asjakohastele ELi programmidele piisava eelarve; nõuab tungivalt, et komisjon nimetaks 2023. aasta ELi hea vaimse tervise aastaks, et viia ellu eespool nimetatud vaimse tervise alase hariduse ja teadlikkuse suurendamise algatused;

37. kutsub liikmesriike üles tagama, et kohalikel ja muudel asjaomastel avaliku sektori asutustel oleks piisavalt töötajaid ja avalikke vahendeid, et pakkuda vaimse tervise tuge ja teenuseid kõigile, kes neid vajavad;

38. tunnistab, et vajalikku kiiret sekkumist takistab statistika puudumine vaimse tervise probleemide levimuse kohta töökohal, eriti VKEde, nende omanike ning füüsilisest isikust ettevõtjate puhul; palub liikmesriikidel, Eurostatil, avaliku sektori asutustel, ekspertidel, sotsiaalpartneritel ja teadusringkondadel teha koostööd ja koguda ajakohaseid andmeid tööga seotud vaimse tervise riskide ja nende negatiivsete mõjude kohta, liigitatuna soo ja muude asjakohaste aspektide kaupa, samuti andmeid eri liiki sekkumiste tõhususe kohta, et edendada ühtlustatud viisil paremat vaimset tervist töökohal;

39. kutsub liikmesriike üles hindama võimalust luua psühhosotsiaalsete riskidega tegelemiseks kohalikud või piirkondlikud vahendusteenused, mis peaksid andma töökohal nõu ja tehnilist tuge füüsilisest isikust ettevõtjatele, tööandjatele, mikroettevõtete juhtidele ja töötajatele ning VKEdele psühhosotsiaalsete riskide ennetamise ja psühhosotsiaalsete konfliktide valdkonnas, samuti levitama teavet psühhosotsiaalsete riskide ja nende ennetamise kohta; tunneb muret selle pärast, et ettevõtjad ja VKEd vajavad erilist toetust, et tulla toime igapäevase surve ja stressitegurite mõjuga ning edendada vaimse tervise alast teadlikkust töökohal, ning nõuab ELi algatusi, et aidata neid riskihindamisel, ennetamisel ja teadlikkuse suurendamise kampaaniate läbiviimisel ning heade tavade kehtestamisel; rõhutab EU-OSHA rolli, et tagada mikroettevõtjatele ja VKEdele vahendid ja standardid, mida neil on vaja oma tööjõuga seotud riskide hindamiseks ja sobivate ennetusmeetmete võtmiseks; leiab, et EU-OSHA rolli tuleb sellega seoses tugevdada, et paremini edendada tervislikke ja ohutuid töökohti kogu liidus ning edasi arendada algatusi, mille eesmärk on parandada kõigis tegevusvaldkondades ennetustegevust töökohas;

40. juhib tähelepanu sellele, et noorte vaimne tervis on pandeemia ajal märkimisväärselt halvenenud, kusjuures noored naised ja tõrjutud olukorras noored on tugevamalt mõjutatud; peab kahetsusväärseks asjaolu, et noored ei ole vaimse tervise alastesse teadusuuringutesse investeerimise sihtrühm, hoolimata varase sekkumise ilmsest pikaajalisest kasust; märgib, et 2021. aastal oli 64 % noortest vanuses 18-34 aastat depressiooniohus, mis tulenes tööhõive puudumisest ja halbadest rahanduslikest ning hariduslikest väljavaadetest, kuid ka üksildusest ja sotsiaalsest eraldatusest; rõhutab, et üks parimaid vahendeid noorte vaimse tervise probleemide lahendamiseks ( 28 ) on pakkuda neile häid väljavaateid kvaliteetseks hariduseks ja tööhõiveks; kutsub komisjoni üles tegelema tööturu juurdepääsetavuse tõrkega, mis on seadnud noored inimesed suuremasse vaimse tervise häirete ohtu, ning võtma meetmeid, et toetada noori sobiva töö leidmisel ja selle säilitamisel;

41. kutsub komisjoni ja liikmesriike üles tegema koostöös Euroopa Parlamendiga ja subsidiaarsuse põhimõtet järgides ettepaneku ühise õigusraamistiku kehtestamiseks, et tagada praktika ja töökohapõhise õppe õiglane tasustamine, mis hoiaks ära ekspluateerivad tavad; kutsub komisjoni üles koostama soovituse, millega tagatakse, et praktikat, õpipoisiõpet ja töölesuunamist võetaks arvesse töökogemusena ning et sellest tulenevalt annaks see võimaluse saada sotsiaaltoetust;

o

o o

42. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule ja komisjonile.

(1) ELT L 57, 18.2.2021, lk 17.

(2) ELT L 188, 12.7.2019, lk 79.

(3) ELT L 151, 7.6.2019, lk 70.

(4) ELT L 303, 2.12.2000, lk 16

(5) ELT L 299, 18.11.2003, lk 9.

(6) ELT L 183, 29.6.1989, lk 1.

(7) ELT L 393, 30.12.1989, lk 1.

(8) ELT L 156, 21.6.1990, lk 14.

(9) ELT C 316, 6.8.2021, lk 2.

(10) ELT C 371, 15.9.2021, lk 102.

(11) ELT C 456, 10.11.2021, lk 161.

(12) Vastuvõetud tekstid, P9_TA(2022)0045.

(13) ELT C 117, 11.3.2022, lk 53.

(14) ELT C 400, 26.11.2019, lk 9.

(15) ELT C 44, 15.2.2013, lk 36.

(16) WHO teabeleht „Mental Health: strengthening our response“ (Vaimne tervis: meie reageerimise tugevdamine), 17. juuni 2022.

(17) Rahvusvaheline haiguste klassifikatsioon suremuse ja haigestumuse statistika jaoks, „Problems associated with employment or unemployment“ (Tõõhõive või töötusega seotud probleemid),

(18) Vaimsete häirete loetelu WHO psüühikahäireid käsitleva teabelehe alusel, 8. juuni 2022.

(19) Enne pandeemiat hinnati, et 25 % ELi kodanikest kogeb oma elu jooksul vaimse tervise probleeme; Allikas: Töötervishoiu edendamise Euroopa võrgustik, „A guide for employers to promote mental health in the workplace“ (Juhend tööandjatele vaimse tervise edendamiseks töökohal), märts 2011.

(20) Eurofound, „Kuues Euroopa töötingimuste uuring“, 2017.

(21) Komisjoni eksperdirühma 23. juuni 2021. aasta arvamus tõhusate tervishoidu investeerimise viiside kohta „Tervishoiutöötajate ja muude elutähtsate kutsealade töötajate vaimse tervise toetamine“;

(22) EU-OSHA kokkuvõte nõukogu direktiivi 89/391/EMÜ kohta, viimati ajakohastatud 3. mail 2021.

(23) ELT L 293, 5.11.2013, lk 1.

(24) 8. märtsi 2022. aasta ettepanek võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv naistevastase vägivalla ja perevägivalla vastu võitlemise kohta (COM(2022)0105).

(25) Euroopa Komisjoni 2020. aasta tulemustabel naiste osalemise kohta digivaldkonnas.

(26) EU-OSHA, „Telework and health risks in the context of the COVID-19 pandemic: evidence from the field and policy implications“ (Kaugtöö ja terviseriskid COVID-19 pandeemia kontekstis: valdkonnakohased tõendid ja poliitiline mõju), 22. oktoober 2021.

(27) ELT L 238, 25.9.2003, lk 28.

(28) OECD, „Supporting Young People’s Mental Health Through the Covid-19 Crisis“ (Noorte inimeste vaimse tervise toetamine Covid-19 kriisis), 12. mai 2021, ja Euroopa Noortefoorum, „Beyond Lockdown:The „Pandemic Scar“ on Young People“ (Ühiskonna sulgemise telgitagused: noorte „pandeemia armid“), 17. juuni 2021.