Radioaktiivsete jäätmete hinnanguline kogus ELi territooriumil oli 2016. aasta lõpus 3 466 000 m3 (4,6 % suurune kasv kolme aasta jooksul), mis teeb keskmiselt umbes seitse liitrit ELi elaniku kohta. 71,6 % sellest kogusest on lõppladustatud (7 % suurune kasv kolme aasta jooksul). Liikmesriikides, kus lõppladustatakse väga väikese radioaktiivsusega jäätmeid ja madalaktiivseid radioaktiivseid jäätmeid, tundub protsess jäätmete tekkest kuni jäätmete lõppladustamiseni kulgevat sujuvalt. Ladustatud radioaktiivsete jäätmete kogus (983 000 m3) 2013. aastaga võrreldes keskmiselt eriti ei muutunud. Üksikasjalikumat teavet on esitatud allpool teabekastides 1–3.

Käesolevas aruandlustsüklis on komisjon täheldanud ülevaadetes, eelkõige tulevase jäätmetekke prognoosides esitatud andmete kvaliteedi paranemist. Kolmandik liikmesriikidest (peamiselt need, kellel on tuumaenergiaprogramm) esitas ülevaates üksikasjalikku teavet. Enamik ülejäänud liikmesriikidest esitas aga aruande samas vormis kui esimeses aruandlustsüklis ja nende ülevaated olid puudulikud.

Eelmises aruandlustsüklis rõhutas komisjon, kui oluline on terviklik ja ajakohastatud ülevaade, millele liikmesriigid saavad tugineda kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutuks ja vastutustundlikuks käitlemiseks riiklike programmide ja kuluhinnangute koostamisel ning seonduvate põhimõtete ja kavade väljatöötamisel. Et liikmesriike selles valdkonnas toetada, teevad komisjoni talitused koostööd Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuriga (IAEA) ja OECD Tuumaenergia Agentuuriga (NEA), et määrata kindlaks riiklikes ülevaadetes esitatavad ühtlustatud andmed, ning toetavad IAEA ühtlustatud aruandlusvahendi väljatöötamist. Lisaks võrdleb komisjon riiklikke ülevaateid, et teha kindlaks jäätmete liigitamisega seotud ühised aspektid, samuti parimad tavad ja probleemid, mis on seotud andmete kogumise ja haldamise ning praeguste ja tulevaste ülevaadete hindamisega, sealhulgas ebakindlate tegurite tuvastamise ja käsitlemisega.

Komisjon esitab vastavalt direktiivi nõuetele regulaarselt kogu ELi hõlmava läbipaistva ja põhjaliku ülevaate kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete kohta, sealhulgas nende ainete tekkimise tulevikuprognoosi. See teave on oluline selleks, et näha, kas liikmesriigid on võtnud oma poliitikas ja programmides mõistlikke meetmeid, et vältida kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemisega seotud tarbetu koormuse tekitamist tulevastele põlvkondadele.

Iga liikmesriik määrab kindaks oma elektrienergiaallikate jaotuse ja aruandekuupäeva seisuga tegutsevad tuumaelektrijaamad 14 riigis. Kaks liikmesriiki – Leedu ja Itaalia – on oma tuumaenergiaprogrammi lõpetanud ja dekomisjoneerivad oma tuumarajatisi. Need 16 liikmesriiki, kellel on tuumaenergiaprogramm, toodavad 99,7 % ELi radioaktiivsetest jäätmetest.

2017. aastal esitas komisjon Euroopa Liidu (EL) kodanikele esimest korda olukorrast põhjaliku ülevaate, mis hõlmas kuni 2015. aasta augustini kestnud aruandeperioodi (aruandekuupäevaga detsember 2013). Käesolevas teises komisjoni aruandes esitatakse ajakohastatud ülevaade liikmesriikide edusammudest direktiivi rakendamisel, eelkõige meetmetest, mis on kasutusele võetud eesmärgiga tagada, et töötajad ja muu elanikkond oleksid radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse käitlemisel kohaldatavate kõrgeimate ohutusnormide kaudu nii praegu kui ka tulevikus kaitstud ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest, ning eesmärgiga vältida tarbetu koormuse tekitamist tulevastele põlvkondadele.

Liikmesriikide aktiivsus keskmise radioaktiivsusega jäätmete, kõrgaktiivsete radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse pikaajaliste käitluslahenduste väljatöötamisel, sealhulgas teadus-, arendus- ja tõendamistegevus, peab võimalikult kiiresti suurenema, et vältida tarbetu koormuse tekitamist tulevastele põlvkondadele. Tuleks võtta kõik vajalikud meetmed, kandmaks poliitilisel ja tehnilisel tasandil hoolt selle eest, et tulevikus ei tekiks projektide elluviimisel liigseid viivitusi. Sellega seoses peaksid kõik liikmesriigid optimeerima planeerimist, tagama piisavad vahendid, viima läbi vajalikud teadusuuringud ja koolitused ning kaasama üldsuse ja muud sidusrühmad, et kiirendada projektide elluviimist.

Kõik tuumaenergiaprogrammiga liikmesriigid peale ühe plaanivad rajada geoloogilisi lõppladustamisrajatisi. Neist 15 liikmesriigist vaid Prantsusmaa, Rootsi ja Soome on astunud konkreetseid samme plaanide elluviimiseks. Need kolm liikmesriiki kuuluvad maailma kõige arenenumate riikide hulka. Soome on esimene riik maailmas, kus on hakatud ehitama sügaval asuvat geoloogilist rajatist, mis võetakse eelduste kohaselt kasutusele 2024. aastal. Järgmised on Rootsi 2032. aastal ja Prantsusmaa 2035. aastal. Kõikidel juhtudel on 2017. aastaga võrreldes märgata mõne aasta pikkust viivitust. Sügaval asuva geoloogilise hoidla rajamise plaan on ka ülejäänud 12 liikmesriigil. Nende plaanide rakendamine, mis peaks toimuma ajavahemikus 2040–2100, on eri järgus, ent vaid mõni üksik liikmesriikidest on teatanud edusammudest ladustamiskoha väljavalimisel.

Väga väikese radioaktiivsusega jäätmete ja madalaktiivsete radioaktiivsete jäätmete lõppladustamise olukord ei ole pärast viimast aruannet üldjoontes muutunud – 12 liikmesriigis on 30 töötavat lõppladustamisrajatist. Umbes pooltel liikmesriikidel on kavas rajada järgmisel kümnendil uusi lõppladustamisrajatisi. Ülejäänud liikmesriikidel ei ole konkreetseid plaane.

Nagu 2017. aastal teatati, on väga väikese radioaktiivsusega jäätmete ja madalaktiivsete radioaktiivsete jäätmete lõppladustamise võimalused olemas enamikus liikmesriikides, kus on olemas tuumaelektrijaam. Kui selles liikmesriikide rühmas on märgata uute lõppladustamisrajatiste arendamisel edusamme, siis teistel liikmesriikidel tuleb konkreetsed lõppladustamiskavad alles välja töötada. Peale selle on mõni liikmesriik teatanud viivitustest maapinna lähedale kavandatud rajatiste kasutuselevõtus.

Eeldatakse, et mitme tuumarajatise kavandatud sulgemise ja dekomisjoneerimisega suureneb jäätmete kogus järgmisel kümnendil märkimisväärselt. Väga väikese radioaktiivsusega jäätmete kogused 2030. aastaks eelduste kohaselt kahekordistuvad, samal ajal kui muud liiki jäätmete kogused suurenevad eeldatavasti 20–50 %. Seepärast tuleks tähelepanu pöörata radioaktiivsete jäätmete minimeerimisele nende tekkekohas, lõppladustamiseelsete võimaluste väljatöötamisele ja rakendamisele, et vähendada jäätmekoguseid, ning uute ladustamis- või lõppladustamisrajatiste planeerimisele.

Kogu ELi territooriumil olev kasutatud tuumkütus on praegu ladustatud, kuna maailmas ei tegutse ühtegi tsiviilotstarbelist kasutatud tuumkütuse lõppladustamise rajatist. Enamik liikmesriike, kes käitavad tuumaelektrijaamu, kavatseb lõppladustada oma kasutatud tuumkütuse seda ümber töötamata sügaval asuvatesse geoloogilistesse rajatistesse, ehkki kaks liikmesriiki kaaluvad kasutatud tuumkütuse ümbertöötamist välismaal. Kuna kasutatud tuumkütuse ümbertöötamine THORPis 2018. aastal lõpetati ja ümbertöötamine on kavas Ühendkuningriigis 2020. aastaks lõpetada, saab Prantsusmaast ainus liikmesriik, kellel on tööstuspoliitika kasutatud tuumkütuse ümbertöötamiseks riigi territooriumil.

Keskmise radioaktiivsusega jäätmeid ja kõrgaktiivseid radioaktiivseid jäätmeid ladustatakse ja lõppladustatakse peamiselt liikmesriikides, kellel on tuumaenergiaprogramm. 2016. aasta lõpus oli ELis ladustatud ligikaudu 58 000 tHM kasutatud tuumkütust (7 % suurune kasv kolme aasta jooksul). Umbes 1,5 % sellest kasutatud tuumkütusest oli ladustatud Vene Föderatsioonis, et see seal ümber töötada ja tuua saadud materjal pärast 2024. aastat tagasi ELi.

Üldiselt on eksperditeadmiste ja oskuste arendamine ja säilitamine paremini määratletud ja selle kohta esitatakse rohkem teavet reguleerivate asutuste kui muude sidusrühmade ja tegevuslubade omanike puhul. Tuumaenergiaprogrammiga liikmesriikidel on üldjuhul paremini välja arendatud ametlik väljaõppe ja koolitamise, sealhulgas teadusuuringute tegemise kord, samal ajal kui teised riigid peavad sellega veel vaeva nägema.

Enamik liikmesriike on kehtestanud õiguslikud nõuded, et tagada kõikide kaasatud isikute koolitamine ja väljaõpe, ent 2018. aastal palus komisjon kolmandikul liikmesriikidel oma õigusakte kooskõlas direktiivi artikliga 8 täiustada.

Kõik liikmesriigid peale nende viie, kelle suhtes algatati 2018. aastal rikkumismenetlus, on kehtestanud tegevusloa omanikele õiguslikud nõuded tagada ja säilitada piisavad rahalised vahendid ja inimressursid. Tegevusloa omanike rahaliste vahendite ja inimressursside seisu on keeruline korralikult hinnata, kuna liikmesriigid on esitanud oma aruannetes vähe teavet (asjakohase teabe edastas alla kolmandiku liikmesriikidest). Mõni liikmesriik näitas head eeskuju ning kirjeldas pankroti korral rakendatavaid sätteid ja meetmeid, millega tagada kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete pikaajaline ohutu käitlemine. Komisjon julgustab liikmesriike esitama järgmises aruandlustsüklis nende küsimuste kohta lisateavet.

Pooltel liikmesriikidel oli keeruline üle võtta nõuet korrapäraselt hinnata ja kontrollida ning pidevalt parandada rajatiste või tegevuse ohutust, tehes seda süstemaatiliselt ja kontrollitaval viisil. Enamik liikmesriike andis aru ohutuse hindamisega seotud tegevuse seisust, tegevusloa andmise raames toimunud kõige viimastest või kavandatud ohutuse tõendamise juhtudest ning integreeritud juhtimissüsteemide või kvaliteedi tagamise süsteemide rakendamisest. Kolmandik liikmesriike peab siiski veel teavitama sellest, kuidas neid nõudeid rakendatakse praktikas. Kaks liikmesriiki on muutnud oma õigusakte, et käsitleda integreeritud juhtimissüsteeme, samas kui mõni liikmesriik ei ole juhtimissüsteemi oma aruandes käsitlenud.

Nii nagu eelmises aruandlustsüklis, teavitasid kõik liikmesriigid õigusnõuetest, millega tagatakse, et esmavastutus kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise eest on tegevusloa omanikel.

Pool liikmesriikidest esitas teavet pädevatele reguleerivatele asutustele kättesaadavate rahaliste vahendite kohta. Kuna liikmesriigid esitavad ühiskonventsiooni kohases aruandes mõnel juhul rohkem teavet, julgustab komisjon kasutama seda aruannet ja esitama asjakohane teave direktiivi artikli 14 lõike 1 alusel, nagu on ette nähtud. Üldiselt on järgmises aruandlustsüklis vaja üksikasjalikumat teavet.

Komisjon on suhelnud mitme liikmesriigiga, et selgitada või tõendada pädeva reguleeriva asutuse funktsionaalset sõltumatust või see saavutada. Sellega seoses peab mõni liikmesriik andma aru radioaktiivsete jäätmete käitlemisega tegelevate kohalike/piirkondlike pädevate asutuste rollist ja ülesannetest.

Mõni liikmesriik tegi vaatlusalusel aruandeperioodil seoses oma pädevate reguleerivate asutustega muudatusi, et luua uusi asutusi, teha ümberkorraldusi ja konsolideerida ülesandeid, ning mõnel liikmesriigil on kavas teha muudatusi üsna pea.

Komisjon jõudis 2017. aastal järeldusele, et kõikidel liikmesriikidel on üks või mitu pädevat reguleerivat asutust kooskõlas direktiivi artikli 6 lõikega 1.

Kahes liikmesriigis on tehtud märkimisväärseid organisatsioonilisi ümberkorraldusi, mis on seotud radioaktiivsete jäätmete käitlemise organisatsioonide rolli ja ülesannetega, ning mõnes liikmesriigis on tehtud pädevate asutustega seotud muudatusi.

Liikmesriikides, kellel on tuumaenergiaprogramm, on riiklikud raamistikud üldjuhul terviklikud ja põhjalikumalt välja töötatud kui muudes riikides. Viimastest umbes pooled on teinud suuri edusamme asjakohase riikliku raamistiku kehtestamisel. Ülejäänud seisavad silmitsi probleemidega, mis on seotud i) otsusega radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse käitlemise pikaajalise lahenduse kohta; ii) otsusega tuumaenergia tootmise kohta või iii) õigusaktide läbivaatamisega.

Enamik liikmesriike on teinud pärast esimest aruandlustsüklit oma riikliku raamistiku parandamiseks ja direktiivi rakendamiseks suuri jõupingutusi. Eelkõige on vastu võetud uusi õigusakte, parandatud organisatsioonilist korraldust, kasutatud enesehindamist ja rahvusvahelise vastastikuse eksperdihindamise tulemusi ning võetud vastavaid meetmeid vastusena komisjoni tehtud hindamistele.

Liikmesriigid pidid direktiivi oma õigusraamistikku üle võtma 23. augustiks 2013. Komisjon on praeguseks saanud teabe direktiivi ülevõtmise meetmete kohta kõikidelt liikmesriikidelt ning on lõpetanud kõik ülevõtmismeetmetest teatamata jätmisega seotud pooleli olnud rikkumismenetlused .

Teadus- ja arendustegevusega tegeletakse aktiivselt kolmandikus liikmesriikides, mis kõik on riigid, kellel on tuumaenergiaprogramm. Kõikidel nendel riikidel, kellel tuumaenergiaprogrammi ei ole, on raskusi direktiivi teadus- ja arendustegevust käsitlevate nõuete täitmisega. See on aspekt, mida tuleks tulevikus parandada.

3.6Rahalised vahendid

2017. aastal esitas komisjon esimest korda kogu ELi hõlmava põhjaliku ülevaate radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse käitlemise kogukuludest. Komisjon leidis, et kuluhinnangute täpsuse ja täielikkuse kohta järelduste tegemiseks tuleks riiklikud programmid läbi vaadata, et need sisaldaksid rohkem teavet. Seepärast ärgitas komisjon liikmesriike täielikult täitma direktiivi nõudeid, mis käsitlevad kuluhinnanguid (artikli 12 lõike 1 punkt h) ja rahastamismehhanisme (artikli 12 lõike 1 punkt h ja artikkel 9).

Umbes kolmandikult liikmesriikidelt saadud ajakohastatud andmete põhjal jäävad kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete ELis käitlemise kogukulud hinnanguliselt vahemikku 422–566 miljardit eurot,, võrreldes 400 miljardi euroga, mida nimetati eelmises aruandes. See hinnang eeldatavasti muutub, kuna kulusid hinnatakse praegu ümber ja mitu riiklikku programmi (umbes kolmandik) on kavas lähitulevikus läbi vaadata. Seni kuni kulude ajastus on kõikides liikmesriikides selgem, mis võimaldab kohandada kulude ajaväärtust, tuleks seda näitajat käsitada esialgsena. Igal juhul moodustab see kulu vaid väikese osa (< 10 %) ELi tuumaelektrijaamades toodetava elektri ühikuhinnast.

Ligikaudu pooled liikmesriigid esitasid teavet kasutatud tuumkütuse ja/või radioaktiivsete jäätmete käitlemiseks eraldatud vahendite seisu kohta, ehkki erineva üksikasjalikkusega. Komisjon märgib, et mitme liikmesriigi sõnul on vahendid olnud seni ebapiisavad ja kaks liikmesriiki sõltuvad selgelt ELi rahalistest vahenditest.

Pidades silmas kuluhinnangute käimasolevat läbivaatamist enamikus liikmesriikides ja vajadust suurendada tulemuste usaldusväärsust, peavad liikmesriigid esitama riikliku programmi kulude täieliku hinnangu, kirjeldades selle lähtekohti ja eeldusi, ning nende ajaprofiili. See peaks hõlmama kõiki radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse käitlemise etappe, mis kaetakse eraõiguslike jäätmetekitajate poolt ja riigieelarvest. Komisjon leiab, et vaja on lisateavet ja -analüüsi.

Komisjon töötab dekomisjoneerimise rahastamise töörühma ja rahvusvaheliste organisatsioonidega tehtava koostöö raames selle nimel, et parandada tuumarajatiste dekomisjoneerimise ning kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemisega seotud finantsküsimuste mõistmist. See hõlmab ka kulude hindamise meetodeid.

3.7Läbipaistvus

2017. aastal julgustas komisjon liikmesriike teavitama mehhanismidest, mis on kehtestatud selleks, et tagada üldsus kaasamine otsustusprotsessi ka muul viisil kui avalike konsultatsioonide kaudu, näiteks töörühmades, nõuandeorganites ja riiklikes komisjonides osalemisega. Seni on kõikides liikmesriikide aruannetes ja teatatud riiklikes programmides esitatud üksikasjalikku teavet läbipaistvust reguleeriva poliitika ja õigusraamistiku kohta. Liikmesriigid teavitavad üldsust veebisaitide, aruannete, meedia jms vahendusel ning konsulteerivad üldsuse ja sidusrühmadega erinevate avaliku teabe mehhanismide kaudu. Liikmesriikidest enam kui pool korraldasid oma riikliku programmi keskkonnamõju strateegilise hindamise ning üle kahe kolmandiku konsulteerib keskkonnamõju hindamisel üldsusega, mis on tuumaseadmetele ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise rajatistele tegevusloa väljastamise eeltingimus.

Riigid, kelle on tuumaenergiaprogramm, kasutavad üldjuhul laiemat valikut teavitamisvõtteid ja -kanaleid. Mõne konkreetse programmi puhul, mis on seotud lõppladustamisega sügaval asuvates geoloogilistes hoidlates, on rakendatud sihtotstarbelist kommunikatsioonistrateegiat ja korraldatud ulatuslikke teavituskampaaniaid. Mõni liikmesriik pidas väga tähtsaks inimeste harimist, et suurendada üldsuse teadlikkust kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemisest ja heakskiitu sellele, näiteks üliõpilaste koolitussüsteemide kaudu.

Komisjon rõhutab direktiivi läbipaistvusnõuete tõhusa rakendamise ja rakendamisel tehtud praktilisi edusamme käsitleva järgmise aruande olulisust.

3.8Riiklikud programmid

Üks direktiivi põhinõudeid on, et liikmesriigid kehtestavad kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise riikliku poliitika ning tagavad selle toimimise. Selles poliitikas tuleb lähtuda sellistest üldpõhimõtetest nagu selle liikmesriigi lõplik vastutus, kus kasutatud tuumkütus ja radioaktiivsed jäätmed on tekitatud, radioaktiivsete jäätmete tekitamise minimeerimine, vastastikuse sõltuvuse asjakohane arvessevõtt, passiivsetel ohutusmeetmetel põhinev pikaajaline ohutu käitlemine, etapiviisiline lähenemisviis, kulud kannab jäätmete tekitaja, piisavate vahendite olemasolu vajaduse korral ning tõenditel põhinev ja dokumenteeritud otsustusprotsess kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kõikides etappides. Riiklik poliitika peaks väljenduma liikmesriigi riiklikus programmis konkreetsete tegevuskavadena.

2017. aastal jõudis komisjon järeldusele, et enamik liikmesriike oli määranud kindlaks lõpliku vastutuse kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise eest. Samas oli vaid kolmandik liikmesriike kehtestanud tervikliku poliitika, milles käsitletakse igat liiki radioaktiivseid jäätmeid ja kasutatud tuumkütust ning kõiki nende käitlemise etappe. Komisjon algatas nõuded täitmata jätnud liikmesriikide suhtes 2018. aastal rikkumismenetluse. Pärast seda on umbes kolmandik liikmesriike andnud teada uue riikliku poliitika väljatöötamisest või olemasoleva riikliku poliitika ajakohastamisest.

Seitse liikmesriiki, kes on otsustanud kasutatud tuumkütuse ümbertöötamise kasuks, võtavad ajavahemikus 2018–2052 vastu radioaktiivseid jäätmeid pärast ümbertöötamist (ELis või väljaspool ELi). Kaks liikmesriiki, kellel on tuumaenergiaprogramm, on jätnud selle võimaluse avatuks kuni otsuse tegemiseni. Samuti on enamikul liikmesriikidel kavas tagastada ajavahemikus 2019–2026 uurimisreaktoritest pärit kasutatud tuumkütus kooskõlas direktiivi artikli 4 lõike 3 punktiga b tarnijale (st USA-le ja Vene Föderatsioonile) või, kui see ei ole võimalik, töötada välja lõppladustamislahendused.

Ehkki mõned riigid kaaluvad võimalust kasutada lõppladustamisel – eriti kõrgaktiivsete radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse puhul – ühislahendust, ei ole praktikas kolmel viimasel aastal mingit märkimisväärset arengut märgatud. Selle valiku teostatavust piirab õigusaktidest tulenev radioaktiivsete jäätmete importimise keeld, mida kohaldatakse ligikaudu pooltes liikmesriikides.

Komisjon täheldab, et pärast eelmist aruandlustsüklit on tehtud kasutatud tuumkütust ja radioaktiivseid jäätmeid käsitlevate riiklike programmide väljatöötamisel ja vastuvõtmisel märkimisväärseid edusamme. Tänaseks on kõik liikmesriigid peale Itaalia teavitanud oma lõplikest riiklikest programmidest. Pärast komisjoni esimest aruannet 2017. aasta mais on viis liikmesriiki teavitanud oma uuest programmist ja kuus liikmesriiki olemasoleva programmi ajakohastamisest. 2018. aastal andis komisjon kolm liikmesriiki seoses riiklikust programmist teavitamata jätmisega Euroopa Liidu Kohtusse. Komisjon võttis kaks neist kohtuasjadest tagasi, pärast seda kui asjaomased liikmesriigid olid teavitanud oma lõplikust programmist, Itaalia vastu algatatud kohtumenetluses toetas aga Euroopa Kohus 11. juulil 2019 tehtud otsuses komisjoni nõuet.

Nagu eespool märgitud, ärgitas komisjon 2018. aastal 16 liikmesriiki ja 2019. aasta alguses üht liikmesriiki täielikult täitma direktiivi nõudeid, mis on seotud riiklike programmidega, . Komisjon jõudis järeldusele, et enamik neist ei ole asjakohaselt käsitlenud riikliku programmi kulude hinnangut (artikli 12 lõike 1 punkt h). On kindlaks tehtud, et suuri raskusi valmistab ka selliste rahastamismehhanismide sisseseadmine, mis tagavad piisavad rahalised vahendid riikliku programmi rakendamiseks (artikli 12 lõike 1 punkt i ja artikli 5 lõike 1 punkt h); kogu riikliku programmi, sealhulgas lõppladustamise jaoks asjakohase ajalise raamistiku ja vahe-eesmärkide kindlaksmääramine (artikli 12 lõike 1 punkt b) ning programmi rakendamise jälgimiseks peamiste tulemusnäitajate määratlemine (artikli 12 lõike 1 punkt g).

Viiel liikmesriigil on kavas oma riiklik programm 2019. aasta lõpuks läbi vaadata, et kõrvaldada komisjoni kindlaks tehtud mittevastavus direktiiviga. Kui lisada need kuus liikmesriiki, kes teavitasid oma ajakohastatud programmist, on ajakohastatud programm enam kui kolmandikus liikmesriikides.

Kõik liikmesriigid on välja töötanud põhimõtted või kavad ja tehnilised lahendused radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse käitlemiseks lühiajalises perspektiivis. Need hõlmavad üldjuhul põhimõtteid, mida kohaldatakse lõppladustamise eel, sealhulgas vaheladustamisel. Lõppladustamise põhimõtted, kavad ja tehnilised lahendused on olemas väga väikese radioaktiivsusega jäätmete ja madalaktiivsete radioaktiivsete jäätmete jaoks. Kõrgaktiivsete radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse puhul on vaja teha lisajõupingutusi. Võttes arvesse kasutatud tuumkütuse lõppladustamiseks ette nähtud pikka aega, on liikmesriigid koostanud kasutatud tuumkütuse pikaajalise ladustamise kavad. Peamiselt plaanivad nad kasutada või juba kasutavad kuivladustamistehnoloogiat.