RESOLUTSIOONI LISA:

SOOVITUSED TAOTLETAVA ETTEPANEKU SISU KOHTA

I. ÜLDPÕHIMÕTTED

Digiteenuste õigusakti pakett (edaspidi „pakett“) peaks aitama kaasa siseturu tugevdamisele ja kindlustama digiteenuste vaba liikumise ja ettevõtlusvabaduse ning samas tarbijakaitse kõrge taseme ning parandama kasutajate õigusi, usaldust ja turvalisust.

Pakett peaks tagama, et internetipõhist ja internetivälist majandustegevust käsitatakse võrdselt ja võrdsetel tingimustel, mis peegeldab täielikult põhimõtet „mis on ebaseaduslik reaalses maailmas, on seda ka veebis“, võttes arvesse internetikeskkonna eripära.

Pakett peaks tarbijatele ja ettevõtjatele, eelkõige mikro-, väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjale pakkuma õiguskindlust ja läbipaistvust. Pakett peaks aitama kaasa innovatsiooni toetamisele ning digiteenuste osutamiselt põhjendamatute ja ebaproportsionaalsete tõkete ja piirangute kõrvaldamisele.

See ei tohiks mõjutada kasutajate ja tarbijate põhiõiguste laiaulatuslikku raamistikku, nagu eraelu puutumatuse kaitse ja isikuandmete kaitse, mittediskrimineerimine, inimväärikuse austamine, väljendusvabadus ja tõhusa kohtuliku kaitse õigus.

Pakett peaks tuginema praegu veebiplatvormide suhtes kohaldatavatele õigusnormidele, nimelt e-kaubanduse direktiivile ning platvormide ja ettevõtjate vahelisi suhteid käsitlevale määrusele.

Pakett peaks hõlmama järgmist:

— ELi toimimise lepingu artikli 53 lõikel 1 ning artiklitel 62 ja 114 põhineva e-kaubanduse direktiivi põhjalik läbivaatamine, millega tagatakse: — muudetud raamistik selgete kohustustega, sealhulgas läbipaistvuse ja teabe osas; — selged ja üksikasjalikud menetlused ja meetmed ebaseadusliku veebisisuga tegelemiseks ja selle eemaldamiseks, sealhulgas ühtlustatud õiguslikult siduv Euroopa teavitamise ja meetmete mehhanism; — tulemuslik järelevalve, koostöö ning proportsionaalsed, tõhusad ja hoiatavad sanktsioonid;

— ELi toimimise lepingu artiklil 114 põhinev siseturgu käsitlev õigusakt määruse vormis, millega kehtestatakse ex ante kohustused suurtele platvormidele, mis on digitaalses ökosüsteemis sisule juurdepääsu kontrollijad (süsteemi seisukohalt oluline ettevõtja), ning mida täiendab tõhus institutsiooniline jõustamismehhanism.

II. KOHALDAMISALA

Õiguskindluse huvides tuleks paketis selgitada, millised digiteenused selle kohaldamisalasse kuuluvad. Pakett peaks järgima e-kaubanduse direktiivi horisontaalset olemust ja seda tuleks kohaldada mitte ainult veebiplatvormide, vaid kõigi infoühiskonna teenuste suhtes, nagu need on määratletud liidu õiguses.

Hoiduda tuleks kõigile ühesugust lahendust pakkuvast käsitusest. Erisuguseid meetmeid võib vaja olla digitaalsete teenuste puhul, mida pakutakse üksnes ettevõtjatele ning millele kolmandate isikute või üldsuse juurdepääs on piiratud või puudub, ning teenuste puhul, mis on mõeldud otse tarbijatele ja üldsusele.

Paketi territoriaalset kohaldamisala tuleks laiendada, et see hõlmaks ka kolmandates riikides asutatud äriühingute, teenuseosutajate ja infoühiskonna ühiskonna teenuste osutajate tegevust, kui nad pakuvad ja suunavad teenuseid või kaupu liidu tarbijatele või kasutajatele.

Kui komisjon leiab pärast paketi läbivaatamist, et sellega tuleks muuta e-kaubanduse direktiivi lisa selles sätestatud erandite osas, ei tohiks ta muuta eelkõige tarbijalepingutega seotud lepinguliste kohustuste erandit.

Pakett peaks tagama, et liit ja liikmesriigid säilitavad kõrgetasemelise tarbijakaitse ning liikmesriigid saavad jätkata õigustatud avaliku huvi eesmärkide täitmist, kui see on vajalik, proportsionaalne ja kooskõlas liidu õigusega.

Paketis tuleks ühtselt kindlaks määrata, kuidas selle sätted toimivad koos teiste õigusaktidega, mille eesmärk on hõlbustada teenuste vaba liikumist, et selgitada välja professionaalsete ja mitteprofessionaalsete teenuste suhtes kohaldatav õiguskord kõigis sektorites, sealhulgas veoteenustega ja lühiajalise üürimisega seotud tegevus, kus täpsustamine on vajalik.

Paketis tuleks sidusalt selgitada ka seda, milline on selle sätete koostoime hiljuti vastuvõetud õigusnormidega, mis käsitlevad muu hulgas geoblokeerimist, tooteohutust, turujärelevalvet, ärisuhete platvorme, tarbijakaitset, kaupade müüki ning digisisu üleandmist ja digiteenuseid (1), ja muude väljakuulutatud algatustega, nagu tehisintellekti õigusraamistik.

Paketti peaks olema kohaldatav, ilma et see piiraks teistes õigusaktides, nagu isikuandmete kaitse üldmääruses, autoriõiguse direktiivis (EL) 2019/790 ja audiovisuaalmeedia teenuste direktiivis 2010/13/EL sätestatud normide kohaldamist.

III. MÕISTED

Paketis sisalduvates mõistetes tuleks

— selgitada, mil määral kuuluvad paketi kohaldamisalasse sellised uued digiteenused nagu sotsiaalmeedia võrgustikud, jagamismajanduse teenused, otsingumootorid, WI-FI levialad, veebireklaamid, pilveteenused, veebimajutus, sõnumiteenused, rakenduste poed, võrdlusvahendid, tehisintellektipõhised teenused, sisuedastuse võrgustikud ja domeeninime teenused;

— selgitada ühelt poolt sisumajutuse vahendajate (tekst, pildid, video- või helisisu) ja teiselt poolt internetipõhiste kauplemiskohtade (kaupade, sealhulgas digitaalsete elementidega kaupade, või teenuste müümiseks) olemust;

— teha selget vahet majandustegevusel ja tasu eest pakutaval sisul või tehingutel, nagu need on kindlaks määranud kohus ja mis hõlmavad ühelt poolt ka reklaami- ja turundustavasid ning teiselt poolt mittemajanduslikku tegevust ja sisu;

— selgitada, mis kuulub ebaseadusliku sisu määratluse alla, ja kinnitada, et tarbijakaitset, tooteohutust või toidu või tubakatoodete, kosmeetikatoodete ja võltsitud ravimite või elusloodustoodete pakkumist või müüki käsitlevate liidu õigusnormide rikkumine kuulub samuti ebaseadusliku sisu määratluse alla;

— määratleda mõiste „süsteemi seisukohalt oluline ettevõtja“, määrates kindlaks selged näitajad, mis võimaldavad reguleerivatel asutustel tuvastada platvormid, mis on märkimisväärse turupositsiooniga sisule juurdepääsu kontrollijad ja millel on internetimajanduses süsteemne roll; näitajates võiks arvesse võtta seda, kas ettevõtja tegutseb olulisel määral mitmepoolsetel turgudel või kas ta suudab kasutajad ja tarbijad kinnistada, tema võrgu suurust (kasutajate arv) ja võrguefekti olemasolu; turuletuleku tõkked, finantstugevus, andmetele juurdepääsu võimalus ning eri allikatest pärit andmete kogumine ja kombineerimine; vertikaalne integratsioon ja roll vältimatu partnerina ning tegevuse tähtsus kolmandate isikute juurdepääsul pakkumisele ja turgudele jne;

— püüda kodifitseerida Euroopa Kohtu otsused, kui see on vajalik, võttes nõuetekohaselt arvesse neid mõisteid sisaldavaid mitmesuguseid õigusakte.

IV. LÄBIPAISTVUS- JA TEAVITAMISKOHUSTUS

Paketiga tuleks kehtestada selged ja proportsionaalsed läbipaistvus- ja teavitamiskohustused; Need kohustused ei tohiks tekitada erandeid ega uusi vabastusi kehtivast vastutuskorrast, mis on sätestatud e-kaubanduse direktiivi artiklites 12, 13 ja 14, ning need peaksid hõlmama järgmisi aspekte.

1. Üldised teabele esitatavad nõuded

E-kaubanduse direktiivi muudetud sätted peaksid täiendama üldisi teabele esitatavaid nõudeid järgmiste kohustustega:

— e-kaubanduse direktiivi artiklites 5, 6 ja 10 sätestatud teabele esitatavaid nõudeid tuleb karmistada;

— ärikasutajatele tuleks kehtestada põhimõte „tunne oma äriklienti“ ning see piirdub veebimajutusteenuse pakkuja otseste ärisuhetega; veebimajutusteenuse pakkujad peaksid võrdlema oma ärikasutajate esitatud identimisandmeid ELi käibemaksu ning ettevõtjate identifitseerimise ja registreerimise andmebaasidega, kui on olemas käibemaksukohustuslasena registreerimise või ettevõtja registreerimise ja identifitseerimise (EORI) number; kui ettevõtja on käibemaksust või ettevõtjana registreerimisest (EORI) vabastatud, tuleks esitada isikut tõendav dokument; kui ärikasutaja tegutseb teiste ettevõtjate agendina, peaks ta end sellena deklareerima; veebimajutusteenuse pakkujad peaksid paluma ärikasutajatel tagada, et kogu esitatud teave oleks täpne ja muudatuste tegemise korral ajakohastatud, ning veebimajutusteenuse pakkujatel ei tohiks lubada teenuseid osutada, kui teave on puudulik või kui pädevad asutused on veebimajutusteenuse pakkujat teavitanud sellest, et tema ärikasutaja andmed on valed, eksitavad või muul viisil kehtetud;

— eespool osutatud teenustest kõrvalejätmise meedet tuleks kohaldada üksnes ettevõtjatevaheliste lepinguliste suhete suhtes ja see ei tohiks piirata andmesubjektide õigusi, mis tulenevad isikuandmete kaitse üldmäärusest. See meede ei tohiks mõjutada muude kui ärikasutajate veebianonüümsuse kaitset. Uued üldised teabele esitatavad nõuded peaksid veelgi täiustama e-kaubanduse direktiivi artikleid 5, 6 ja 10, et viia need meetmed vastavusse hiljuti vastuvõetud õigusaktides, eelkõige ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivis 93/13/EMÜ (2), tarbija õiguste direktiivis 2011/83/EL (3) ning platvormide ja ettevõtjate vahelisi suhteid käsitlevas määruses kehtestatud teabele esitatavate nõuetega.

— e-kaubanduse direktiivi artiklit 5 tuleks veelgi ajakohastada, nõudes, et digiteenuste osutajad annaksid tarbijatele otsesed ja tõhusad suhtlusvahendid, nagu elektrooniline kontaktvorm, juturobotid, kiirsõnumite saatmine või tagasihelistamine, tingimusel et nende suhtlusvahenditega seotud teave on tarbijatele selgel ja arusaadaval viisil kättesaadav.

2. Õiglased lepingutingimused ja üldtingimused

Paketiga tuleks teenuseosutajatele kehtestada miinimumstandardid õiglaste, teostatavate, mittediskrimineerivate ja läbipaistvate lepingutingimuste ja üldtingimuste koostamiseks, mille suhtes kehtivad vähemalt järgmised nõuded:

— näha ette selged ja üksiti mõistetavad lepingutingimused ja üldtingimused lihtsas ja arusaadavas keeles;

— märkida lepingutingimustes ja üldtingimustes selgelt, mida liidu või siseriiklikus õiguses mõistetakse ebaseadusliku sisu või tegevuse all, ning selgitada õiguslikke tagajärgi, mis tulenevad kasutajale ebaseadusliku sisu teadlikul salvestamisel või üleslaadimisel;

— teavitada kasutajaid kõigist lepingutingimustes ja üldtingimustes tehtavatest olulisest muudatusest, mis võivad mõjutada kasutajate õigusi, ning anda nende kohta selgitusi;

— tagada, et lepingutingimuste ja üldtingimuste varem koostatud standardklauslid, mille üle ei ole eelnevalt eraldi läbi räägitud, sealhulgas lõppkasutaja litsentsilepingud, algavad kokkuvõtliku märkusega ühtlustatud vormis, mille kehtestab komisjon;

— tagada, et lõpetamisprotsess oleks sama lihtne kui registreerumine (ilma varjatud mustrite või muude tarbija otsust mõjutavate vahenditeta);

— automaatsüsteemide kasutamise korral sätestada platvormide ja ettevõtjate vahelisi suhteid käsitleva määruse kohaselt oma lepingutingimustes ja üldtingimustes selgelt ja ühemõtteliselt automaatsüsteemide sisendid ja soovitavad väljundid ning järjestuse kindlaksmääramise peamised parameetrid, samuti nende parameetrite suhtelise tähtsuse põhjused võrreldes teiste parameetritega;

— tagada, et lepingutingimustele ja üldtingimustele esitatavad nõuded oleksid kooskõlas liidu õiguses, sealhulgas ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivis, ebaausate kaubandustavade direktiivis, tarbijaõiguste direktiivis, mida on muudetud direktiiviga (EL) 2019/2161, ja isikuandmete kaitse üldmääruses kehtestatud teabele esitatavate nõuetega ja täiendavad neid.

3. Äriliste teadaannete läbipaistvusnõuded

— E-kaubanduse muudetud sätted peaksid karmistama äriliste teadaannete praeguseid läbipaistvusnõudeid, kehtestades süsteemse ja vaikimisi läbipaistvuse põhimõtted.

— Tuginedes e-kaubanduse direktiivi artiklitele 6 ja 7, peaksid kavandatavad meetmed looma platvormide ja tarbijate vaheliste suhete uue raamistiku, milles käsitletakse veebireklaami, digitaalse mõjutamise (digital nudging), individuaalse mõjutamise (micro-targeting), reklaami soovitamise süsteemide ja sooduskohtlemise läbipaistvust; need meetmed peaksid: — hõlmama kohustust avalikustada veebireklaami kohta selgelt kindlaks määratud liiki teavet, et võimaldada tõhusat auditeerimist ja kontrolli, näiteks teavet reklaamija kohta ning otseste ja kaudsete maksete või muu tasu kohta, mida teenuseosutajad saavad; see peaks ka võimaldama tarbijatel ja ametiasutustel kindlaks teha, keda tuleks vastutusele võtta näiteks vale või eksitava reklaami korral; meetmed peaksid ka aitama tagada, et ebaseaduslikku tegevust ei oleks võimalik rahastada reklaamiteenuste kaudu; — tegema selget vahet ärilise ja poliitilise veebireklaami vahel ning tagama sihtrühmade profiilianalüüsi kriteeriumide läbipaistvuse ja reklaamikampaaniate optimeerimise; andma tarbijatele vaikimisi võimaluse keelduda jälgimisest ja individuaalsest mõjutamisest ning lubada kasutada käitumisandmeid reklaami eesmärkidel ja saada poliitilisi reklaame ja kuulutusi; — andma tarbijatele juurdepääsu oma dünaamilisele turundusprofiilile, et nad oleksid teadlikud, kas ja millistel eesmärkidel neid jälgitakse ning kas neile antav teave teenib reklaami eesmärke, ning tagama neile õiguse vaidlustada otsused, mis nende õigusi kahjustavad; — tagama, et tasuline reklaam või tasuline paigutus otsingutulemuste järjestuses oleks selgelt, kokkuvõtlikult ja arusaadavalt ära näidatud vastavalt direktiivile 2005/29/EÜ, mida on muudetud direktiiviga (EL) 2019/2161; — tagama mittediskrimineerimise põhimõtte ja mitmekesistamise miinimumnõuete järgimise ning määrama kindlaks agressiivseks reklaamiks loetavad tavad, julgustades samas tarbijasõbralikke tehisintellekti tehnoloogiaid; — võtma kasutusele vastutuse ja õigluse kriteeriumid suunatud reklaamiks ja reklaami optimeerimiseks kasutatavate algoritmide jaoks ning võimaldama pädevatel asutustel teha regulatiivseid välisauditeid ja kontrollida algoritmide tehniliste lahenduste valikuid, mis hõlmavad teavet üksikisikute kohta, ilma et tekiks oht rikkuda kasutajate privaatsust ja ärisaladusi; — andma juurdepääsu reklaami edastamise andmetele ja teabele reklaami avaldamise kohta, st kus ja millal reklaam avaldatakse, ning tasulise või tasustamata reklaami esitamise kohta.

4. Tehisintellekt ja masinõpe

Läbivaadatud sätetes tuleks järgida allpool loetletud põhimõtteid seoses selliste infoühiskonna teenuste osutamisega, mida võimaldab tehisintellekt või mis kasutavad automatiseeritud otsuste tegemise või masinõppe vahendeid:

— tagada, et tarbijatel oleks õigus saada teavet, kui teenust võimaldab tehisintellekt, kui teenuse puhul kasutatakse automatiseeritud otsuste tegemise või masinõppe vahendeid või automaatse sisutuvastamise vahendeid, samuti õiguse mitte alluda üksnes automaattöötlemisel põhinevale otsusele ning võimalus keelduda tehisintellektipõhiste individualiseerimisfunktsioonide kasutamisest, seda piirata või individualiseerida, pidades eelkõige silmas teenuste järjestamist;

— kehtestada põhjalikud mittediskrimineerimise ning algoritmide ja andmekogumite läbipaistvust käsitlevad reeglid;

— tagada, et algoritmid oleksid selgitatud pädevatele asutustele nii, et nad saavad neid kontrollida, kui neil on alust arvata, et algoritmid on kallutatud;

— näha ette algoritmide juhtumipõhine järelevalve ja korduv riskihindamine pädevate asutuste poolt ning inimkontroll otsuste tegemise üle, et tagada tarbijakaitse kõrgem tase; need nõuded peaksid olema kooskõlas automatiseerimisteenuste inimesepoolsete kontrollimehhanismide ja riskihindamise kohustustega, mis on sätestatud kehtivates õigusnormides, näiteks proportsionaalsuse kontrolli direktiivis (EL) 2018/958 (4) sätestatud kohustustega, ning need ei tohiks kujutada endast põhjendamatut või ebaproportsionaalset piirangut teenuste vabale liikumisele;

— nägema ette selge aruandekohustuse, vastutuse ja hüvitamise mehhanismid tehisintellekti rakenduste ja masinõppevahendite kasutamisest tuleneva võimaliku kahjuga tegelemiseks;

— nägema ette ohutuse, süsteemse ja vaikimisi turvalisuse põhimõtte ning kehtestama tehisintellekti arendajatele tulemuslikud ja tõhusad õigused ja menetlused juhuks, kui algoritmid teevad üksikisikute kohta tundlikke otsuseid, ning võtta arvesse ja kasutada nõuetekohaselt ära tulevaste tehnoloogiliste arengute mõju;

— tagada kooskõla konfidentsiaalsuse, kasutajate privaatsuse ja ärisaladuse kaitsega;

— tagada, et kui töökohal kasutusele võetud tehisintellekti tehnoloogial on otsene mõju digiteenuseid kasutavate töötajate töötingimustele, tuleb töötajaid sellest põhjalikult teavitada.

5. Karistused

Normide järgimine tuleks tagada tõhusate, proportsionaalsete ja hoiatavate karistustega, sealhulgas proportsionaalsete trahvide kehtestamisega.

V. EBASEADUSLIKU VEEBISISU VASTU VÕITLEMISE MEETMED

Pakett peaks tagama selguse ja andma juhiseid selle kohta, kuidas veebipõhised vahendajad peaksid ebaseadusliku veebisisuga võitlema. E-kaubanduse direktiivi muudetud normid peaksid

— selgitama, et ebaseadusliku sisu eemaldamine või sellele juurdepääsu keelamine ei tohiks mõjutada põhiõigusi ning kasutajate ja tarbijate õigustatud huve ja et seaduslik veebisisu peaks alles jääma;

— parandama õigusraamistikku, võttes arvesse veebiteenuse vahendajate ja interneti keskset rolli avaliku arutelu hõlbustamisel ning faktide, arvamuste ja ideede tasuta levitamisel;

— säilitama õigusliku aluspõhimõtte, mille kohaselt ei tohiks veebiteenuse vahendajaid kasutajate tegude eest otseselt vastutavaks pidada ja veebiteenuse vahendajad saavad jätkata seadusliku sisu modereerimist õiglastel, ligipääsetavatel, mittediskrimineerivatel ja läbipaistvatel teenuse osutamise tingimustel;

— selgitama, et veebiteenuse vahendajate otsus kasutajate üleslaaditud sisu seaduslikkuse kohta peaks olema esialgne ning veebiteenuse vahendajaid ei tohiks pidada selle eest vastutavaks, sest ainult kohus võib teha lõpliku otsuse selle kohta, mis on ebaseaduslik sisu;

— tagama, et see ei mõjutaks liikmesriikide võimet otsustada, milline sisu on siseriikliku õiguse kohaselt ebaseaduslik;

— tagama, et meetmed, mida veebiteenuse vahendajaid kutsutakse võtma, oleksid proportsionaalsed, tõhusad ja piisavad, et võidelda tulemuslikult ebaseadusliku veebisisu vastu;

— kohandama teenuseosutajate võetavate meetmete rangust vastavalt rikkumise raskusastmele;

— tagama, et ebaseaduslikule sisule juurdepääsu blokeerimine ja selle eemaldamine ei nõua juurdepääsu blokeerimist tervele platvormile ja teenustele, mis on muidu seaduslikud;

— kehtestama uue läbipaistvuse ja sõltumatuse järelevalve sisu modereerimise ja vahendite üle, mis on seotud ebaseadusliku veebisisu eemaldamisega; selliste süsteemide ja menetlustega peaksid kaasnema tugevad läbipaistvuse ja vastutuse kaitsemeetmed ning need peaksid olema pädevatele asutustele auditeerimiseks ja testimiseks kättesaadavad.

1. Teavitamise ja meetmete mehhanism

Paketiga tuleks kehtestada ühtlustatud ja õiguslikult jõustatav teavitamise ja meetmete mehhanism, mis põhineb selgetel protsessidel ja täpsel ajakaval iga teavitamise ja meetme menetlusetapi jaoks. Teavitamise ja meetmete mehhanism:

— seda tuleks kohaldada ebaseadusliku veebisisu või -käitumise suhtes;

— selles tuleks teha vahet eri liiki teenuseosutajate, sektorite ja/või ebaseadusliku sisu ja rikkumise raskusastme vahel;

— peaks looma hõlpsasti juurdepääsetavad, usaldusväärsed ja kasutajasõbralikud menetlused, mis on kohandatud vastavalt sisu liigile;

— peaks võimaldama kasutajatel hõlpsalt elektroonilisel teel teavitada veebipõhiseid vahendajaid võimalikust ebaseaduslikust veebisisust või -käitumisest;

— peaks selgitama arusaadaval viisil käibel olevaid mõisteid ja protsesse, nagu „kiire tegutsemine“, „tegelik teadmine ja teadlikkus“, „suunatud meetmed“, „teavitamise formaat“ ja „teavitamise kehtivus“;

— peaks tagama, et teavitamine ei too automaatselt kaasa õiguslikku vastutust ega näe spetsiifiliste sisuosade või seaduslikkuse hindamise suhtes ette eemaldamisnõuet;

— nõudma, et teated oleksid piisavalt täpsed ja piisavalt põhjendatud, et teate saanud teenuseosutaja saaks teadlikult ja hoolikalt otsustada, mida järgnevalt ette võtta, ning sätestama vajalikud nõuded selle tagamiseks, et teates esitataks kogu teave, mis on vajalik ebaseadusliku sisu kiireks eemaldamiseks;

— teade peaks sisaldama väidetavalt ebaseadusliku sisu asukohta (URL ja vajaduse korral ajatempel), viidet väidetava rikkumise toimepanemise kellaajale ja kuupäevale, kaebuse põhjust koos põhjuste selgitusega, miks teate esitaja peab sisu ebaseaduslikuks, ja vajaduse korral, olenevalt sisu liigist, lisatõendeid kaebuse kohta ning heauskset kinnitust esitatud teabe õigsuse kohta;

— teate esitajatel peaks olema võimalus, kuid mitte kohustus, märkida teates oma kontaktandmed; kui nad otsustavad seda teha, tuleks tagada nende anonüümsus sisuteenuse pakkuja ees; kui kontaktandmeid ei esitata, võib kasutada IP-aadressi või muud samaväärset; anonüümsed teated ei tohiks olla lubatud, kui need puudutavad isiku- või intellektuaalomandi õiguste rikkumist;

— kehtestama kaitsemeetmed, et hoida ära nende kasutajate kuritahtlikku käitumist, kes esitavad korrapäraselt, korduvalt ning pahauskselt valesid ja kuritahtlikke teateid;

— kehtestama veebipõhistele vahendajatele kohustuse kontrollida teavitatud sisu ja vastata teavitajale ja sisu üleslaadijale piisavalt kiiresti põhjendatud otsusega; selline vastamisnõue peaks hõlmama otsuse põhjendust, otsuse tegemise viisi, seda, kas otsuse tegi inimene või automaatne otsustaja, ja teavet selle kohta, kas kumbki pool võib otsuse vahendaja, kohtute või muude üksuste kaudu edasi kaevata;

— pakkuma teavet ja õiguskaitsevahendeid otsuse vaidlustamiseks vastuväite kaudu, sealhulgas juhul, kui sisu on eemaldatud automatiseeritud lahenduste abil, välja arvatud juhul, kui selline vastuväide on vastuolus õiguskaitseasutuste käimasoleva uurimisega;

— tagama, et teavitamise ja meetmete mehhanismis ei käsitleta kohtulikke ettekirjutusi, mis on tehtud muus kui veebipõhiste vahendajate liikmesriigis.

Digiteenuste õigusakti teavitamise ja meetmete mehhanism peaks olema siduv ainult ebaseadusliku sisu korral. See aga ei tohiks takistada veebipõhistel vahendajatel võtta muu sisu jaoks kasutusele sarnaseid teavitamise ja meetmete mehhanisme.

2. Teavitamise ja meetmete mehhanismiga seotud vaidluste kohtuväline lahendamine

— Veebipõhise vahendaja otsus ebaseaduslikuks märgitud sisu puhul tegutseda või mitte peaks sisaldama selget põhjendust selle konkreetse sisu suhtes võetud meetmete kohta. Teavitaja peaks saama teate kättesaamise kinnituse ja teabe sellest tulenevalt võetud meetmete kohta.

— Ebaseaduslikuks märgitud sisu pakkujaid tuleks sellest viivitamata teavitada ning sellisel juhul tuleb neid teavitada ka sisule juurdepääsu kõrvaldamise, peatamise või selle tõkestamise põhjustest ja otsustest. Kõiki osalisi tuleks nõuetekohaselt teavitada kõigist olemasolevatest õiguslikest võimalustest ja mehhanismidest selle otsuse vaidlustamiseks.

— Kõigil huvitatud isikutel peaks olema õigus vaidlustada otsus vastuväitega, mille suhtes tuleb kohaldada selgeid nõudeid ja millele tuleb lisada selgitus; huvitatud isikud peaksid saama kasutada ka vaidluste kohtuvälise lahendamise mehhanisme.

— Kasutaja õigust olla teavitatud ja vastuväite esitamise õigust enne sisu eemaldamise otsuse tegemist tohib piirata või ära võtta vaid järgmistel juhtudel: a) kui veebipõhine vahendaja peab riiklikust õiguslikust nõudest tulenevalt lõpetama kõikide oma veebipõhiste vahendusteenuste pakkumise konkreetsele kasutajale viisil, mis ei võimalda tal teavitamise ja meetmete mehhanismi järgida; või b) kui teavitamine või vastuväite esitamine takistaks käimasolevat kriminaaluurimist, mille puhul peab sisule juurdepääsu peatamise või tühistamise otsus jääma salajaseks.

— E-kaubanduse direktiivi artikli 17 normid tuleks läbi vaadata, et tagada sõltumatute kohtuväliste vaidluste lahendamise mehhanismide kehtestamine ja kättesaadavus kasutajatele vaidluste puhul, mis puudutavad nende poolt üles laaditud teostele või muule materjalile juurdepääsu blokeerimist või nende eemaldamist.

— Vaidluste kohtuvälise lahendamise mehhanism peaks vastama teatavatele standarditele, eelkõige õiglase menetluse, sõltumatuse, erapooletuse, läbipaistvuse ja tõhususe osas. Selline mehhanism peaks võimaldama kaebusi lahendada erapooletult, ei tohi võtta kasutajalt liikmesriigi õigusega tagatud õiguskaitset ega piirata tema õigust tõhusatele õiguskaitsevahenditele.

— Kui õiguskaitsevahendi ja vastuväitega on kindlaks tehtud, et teavitatud tegevus või teave ei ole ebaseaduslik, peaks veebipõhine vahendaja eemaldatud või peatatud sisu põhjendamatu viivituseta taastama või lubama kasutajal see uuesti üles laadida.

— Teate väljastamisel, vaidlustamisel või saamisel tuleks kõiki huvitatud pooli teavitada nii vaidluste kohtuvälise lahendamise mehhanismi kasutamise võimalusest kui ka õigusest pöörduda pädeva riikliku kohtu poole.

— Vaidluste kohtuvälise lahendamise mehhanismid ei tohiks mingil moel mõjutada asjaosaliste õigusi kohtumenetluse algatamiseks.

3. Teavitamise ja meetmete mehhanismi läbipaistvus

Teavitamise ja meetmete mehhanism peaks olema läbipaistev ja üldsusele kättesaadav. Selleks peaksid veebipõhised vahendajad olema kohustatud avaldama aastaaruandeid, mis peaksid olema standardsed ja sisaldama järgmist teavet:

— kõigi teavitamise ja meetmete mehhanismi kaudu laekunud teadete arv ja nendega seotud sisuliigid;

— keskmine vastamisaeg sisuliigi kohta;

— eksliku eemaldamise juhtude arv;

— teavitava üksuse liik (eraisikud, organisatsioonid, ettevõtjad, usaldusväärsed teavitajad jne) ja nende teadete koguarv;

— teave sisu ebaseaduslikkuse olemuse või eemaldamise põhjuseks olnud rikkumise liigi kohta;

— veebipõhistele vahendajatele laekunud vaidlustatud otsuste arv ja nende käsitlemise viis;

— veebimajutusteenuse vahendaja rakendatava sisu modereerimise mudeli kirjeldus ja kõikide automaatsete vahendite kirjeldus, sealhulgas sisuline teave kasutatud loogika kohta;

— korduvate rikkujate suhtes võetavad meetmed, et tagada nende tõhusus sellise süsteemse kuritegeliku käitumise vastu võitlemisel.

Aruande avaldamise kohustuse ja üksikasjalikkuse nõude puhul tuleks arvesse võtta veebipõhiste vahendajate tegevuse mahtu või ulatust ning nende vahendite ja eksperditeadmiste piiratust. Mikroettevõtjatelt ja idufirmadelt tuleks nõuda kõnealuse aruande ajakohastamist ainult siis, kui aastate lõikes on toimunud märkimisväärne muutus.

Veebipõhised vahendajad peaksid samuti avaldama teavet oma menetluste ja huvitatud poolte sekkumise ajakava kohta, näiteks ajavahemik, mille jooksul sisu üleslaadija võib vastata vastuväitega, ajavahemik, mille jooksul vahendaja teavitab mõlemat poolt menetluse tulemusest, ning ajavahemikud otsuse kohta eri liiki kaebuste esitamiseks.

4. „Safe harbour“-põhimõte e-kaubanduse direktiivi artiklites 12, 13 ja 14

Digiteenuste õigusakt peaks e-kaubanduse direktiivi artiklites 12, 13 ja 14 infoühiskonna teenuste osutajate (veebipõhiste vahendajate) vastutuse kohta sätestatud praeguseid piiratud erandeid kaitsma ja need säilitama.

5. Aktiivsed ja passiivsed majutajad

Digiteenuste õigusaktis tuleks säilitada erandid e-kaubanduse direktiivis vahendajatele, kellel on neutraalne ja passiivne roll, ning käsitleda õiguskindluse puudumist aktiivse rolli mõiste puhul, kodifitseerides seda küsimust puudutava Euroopa Kohtu praktika. Selles tuleks samuti selgitada, et veebimajutusteenuse pakkujal on aktiivne roll, kui ta loob sisu või aitab teataval määral kaasa selle ebaseaduslikkusele või kui see tähendab kolmanda isiku sisu ülevõtmist (keskmise kasutaja või tarbija hinnangul).

See peaks tagama, et veebipõhiste vahendajate võetud vabatahtlikud meetmed ebaseadusliku sisu vastu võitlemiseks ei viiks selleni, et neid peetakse aktiivset rolli täitvaks üksnes nende meetmete alusel. Kõigi selliste meetmete rakendamisega peaksid aga kaasnema asjakohased kaitsemeetmed ning sisu modereerimise tavad peaksid olema õiglased, kättesaadavad, mittediskrimineerivad ja läbipaistvad.

Digiteenuste õigusaktis tuleks säilitada vabastused vastutusest taga- ja taristuteenuste eest, mis ei osale veebipõhiste vahendajate ja nende klientide lepingulistes suhetes ning millega lihtsalt rakendatakse veebipõhiste vahendajate või nende klientide tehtud otsuseid.

6. Üldise jälgimise keeld – e-kaubanduse direktiivi artikkel 15

Digiteenuste õigusakti tuleks üle võtta e-kaubanduse direktiivi artiklis 15 sätestatud üldise jälgimiskohustuse keeld. Veebipõhiste vahendajate suhtes ei tohiks kohaldada üldist jälgimiskohustust.

VI. INTERNETIPÕHISED KAUPLEMISKOHAD

Digiteenuste õigusaktis tuleks esitada konkreetsed uued normid internetipõhiste kauplemiskohtade, toodete veebimüügi, veebis edendamise ja pakkumise ning tarbijatele teenuste osutamise kohta.

Need uued normid peaksid

— olema kooskõlas üldise tooteohutuse direktiivi reformiga ja seda täiendama;

— hõlmama kõiki üksusi, kes pakuvad ja suunavad liidus tarbijatele teenuseid ja/või tooteid, sealhulgas juhul, kui nad asuvad väljaspool liitu;

— eristama internetipõhised kauplemiskohad muud tüüpi teenuseosutajatest, sealhulgas sama ettevõtte tegevuse piires ka muust vahendamise kõrvaltegevusest; kui üks ettevõtte pakutavatest teenustest vastab kauplemiskohaks vajalikele kriteeriumidele, peaksid normid selle äritegevuse osa suhtes täielikult kehtima, olenemata selle ettevõtte sisemisest korraldusest;

— tagama, et internetipõhised kauplemiskohad selgitaksid, millisest riigist tooteid müüakse või teenuseid pakutakse, sõltumata sellest, kas neid pakub või müüb see kauplemiskoht, kolmas isik või liidus või väljaspool liitu registreeritud müüja;

— tagama, et internetipõhistest kauplemiskohtadest eemaldatakse kiiresti pakkuja jagatud teadaolevalt eksitav teave, sealhulgas pakkuja antud eksitavad kaudsed garantiid ja kinnitused;

— tagama, et ametitoiminguid pakkuvad internetipõhised kauplemiskohad näitavad, kas kutseala on reguleeritud direktiivi 2005/36/EÜ tähenduses, et võimaldada tarbijatel teha teadlik valik ja vajaduse korral kontrollida asjaomase pädeva asutuse poole pöördudes, kas kutsetöötaja vastab konkreetse kutsekvalifikatsiooni nõuetele;

— tagama, et internetipõhised kauplemiskohad on läbipaistvad ja aruandekohustuslikud, ning teevad koostööd liikmesriikide pädevate asutustega, et tuvastada olukordi, mil tekib tõsine ohtlike toodete oht, ja hoiatavad neid niipea, kui nad saavad teada selliste toodete esinemisest oma platvormidel;

— tagama, et internetipõhised kauplemiskohad jälgivad liidu ohtlike toiduks mittekasutatavate toodete kiirhoiatussüsteemi (RAPEX), teevad pistelisi kontrolle, et leida tagasikutsutud ja ohtlikke tooteid, ning võtavad võimaluse korral selliste toodete suhtes vajalikke meetmeid;

— tagama, et pärast seda, kui liidu varajase hoiatamise süsteemid, riiklikud turujärelevalveasutused, toll või tarbijakaitseasutused on tuvastanud, et toode on ohtlik ja/või võltsitud, peaks olema kohustuslik toode kauplemiskohast kiiresti ja hiljemalt kahe tööpäeva jooksul pärast teate saamist eemaldada;

— tagama, et internetipõhised kauplemiskohad teavitavad tarbijat, kui neilt ostetud toode on platvormilt eemaldatud pärast teadet, et toode ei vasta liidu tooteohutuse ja tarbijakaitse eeskirjadele; tarbijaid tuleks samuti teavitada kõigist ohutusprobleemidest ja vajalikest meetmetest, et tagada toote tegelik tagasinõudmine;

— tagama, et internetipõhised kauplemiskohad kehtestavad koostöös platvormide ja ettevõtjate vahelisi suhteid käsitleva määruse kohaste ametiasutustega meetmed, et piirata ohtlikke tooteid pakkuvate korduvrikkujate tegevust, ning et nad võtavad vastu meetmed, mille eesmärk on vältida juba kõrvaldatud ohtlike toodete taasilmumist;

— kaaluma võimalust, et kolmandas riigis asuvalt pakkujalt nõutakse liidus filiaali loomist või liidus asuva õigusliku esindaja määramist, keda saab pidada vastutavaks Euroopa tarbijatele selliste toodete või teenuste müümise eest, mis ei vasta liidu ohutuseeskirjadele;

— käsitlema internetipõhiste kauplemiskohtade vastutust tarbijale tekitatud kahju eest ja kui need ei võta piisavaid meetmeid ebaseaduslike toodete kõrvaldamiseks pärast seda, kui neile on sellistest ebaseaduslikest toodetest teada antud;

— käsitlema internetipõhiste kauplemiskohtade vastutust, kui neil platvormidel on tugev mõju pakkujatele ja majandustehingute olulistele osadele, näiteks maksevahenditele, hindadele, vaikimisi tingimustele või tegevusele, mille eesmärk on hõlbustada liidu turul tarbijale kaupade müümist, ja kui puudub liidus registreeritud tootja, importija või turustaja, keda saab vastutusele võtta;

— käsitlema internetipõhiste kauplemiskohtade vastutust, kui internetipõhine kauplemiskoht ei ole tarbijat teavitanud, et kaupade või teenuste tegelik pakkuja on kolmas isik, muutes seeläbi kauplemiskoha tarbija ees lepinguliselt vastutavaks; vastutust tuleks kaaluda ka juhul, kui kauplemiskoht pakub teadlikult eksitavat teavet;

— tagama, et internetipõhistel kauplemiskohtadel on õigus nõuda süüdiolevalt tarnijalt või tootjalt kahju hüvitamist;

— proovima laiendada mõnede e-kaubanduse jaemüüjate ja komisjoni võetud kohustust kõrvaldada vastavalt ohtlikud või võltstooted müügist kiiremini, tuginedes vabatahtlike kohustuste võtmise kavadele, nagu tooteohutuse deklaratsioon, ja vastastikuse mõistmise memorandumile võltsitud kaupade internetimüügi kohta, ning märkima, millised neist kohustustest võivad muutuda kohustuslikuks.

VII. SÜSTEEMI SEISUKOHALT OLULISTE ETTEVÕTJATE EX ANTE REGULEERIMINE

Digiteenuste õigusaktis tuleks esitada ettepanek uue eraldi õigusakti kohta, mille eesmärk oleks tagada, et konkreetsete veebiplatvormide süsteemi seisukohalt oluline roll ei kujuta siseturule ohtu, mis tuleneb uute innovaatiliste turuletulijate, sealhulgas VKEde, ettevõtjate ja idufirmade ebaausast välistamisest, millega kaasneb tarbijate valikuvõimaluste vähenemine.

Selleks peaks digiteenuste õigusaktis eelkõige:

— looma ex ante mehhanismi, et takistada (mitte lihtsalt heastada) digimaailmas süsteemi seisukohalt oluliste ettevõtjate tekitatud turutõrkeid, tuginedes platvormide ja ettevõtjate vahelisi suhteid käsitlevale määrusele; selline mehhanism peaks võimaldama reguleerivatel asutustel rakendada süsteemi seisukohalt oluliste ettevõtjate suhtes kaitsemeetmeid turutõrgete kõrvaldamiseks, ilma et selleks oleks vaja tuvastada konkurentsieeskirjade rikkumist;

— andma reguleerivatele asutustele volitused kehtestada süsteemi seisukohalt oluliseks ettevõtjaks liigitatud ettevõtete suhtes proportsionaalseid ja täpselt määratletud kaitsemeetmeid, võttes aluseks digiteenuste õigusaktide sätestatud kriteeriumid ning selliste positiivsete ja negatiivsete meetmete ammendava loetelu, mida need ettevõtted peavad järgima ja/või mille võtmine on keelatud; komisjon peaks oma mõjuhinnangus põhjalikult analüüsima seni turul täheldatud eri sõlmküsimusi, nagu: — koostalitlusvõime ning selliste asjakohaste süsteemi seisukohalt olulistele ettevõtjatele kuuluvate vahendite, andmete, eksperditeadmiste ja ressursside puudumine, mis võimaldaksid tarbijatel digiplatvorme või interneti ökosüsteeme vahetada või ühendada ja koos kasutada; — süstemaatiline eeliskuvamine, mis võimaldab süsteemi seisukohalt olulistel ettevõtjatel pakkuda oma teisi teenuseid tarbivaid teenuseid paremini nähtaval viisil; — andmete sidumine, mida kasutatakse turuvõimu laiendamiseks ühelt turult lähiturgudele ning mis toob kaasa oma toodete ja teenuste eelistamise ja tarbijale teenuseosutajast sõltuvuse tekitamise; — laialt levinud tava keelata kehtestatud lepingutingimuste kaudu kolmandatest isikutest ärikasutajatel suunata tarbijaid oma veebisaidile; — süsteemi seisukohalt oluliste ettevõtjate kasutatavate soovitussüsteemide, sealhulgas selliste süsteemide toimimise reeglite ja kriteeriumide läbipaistmatus;

— tagama, et süsteemi seisukohalt olulistele ettevõtjatele antakse võimalus näidata, et kõnealune käitumine on õigustatud;

— täpsustama, et mõningaid kaitsemeetmeid tuleks kehtestada kõikide süsteemi seisukohalt oluliste ettevõtjate suhtes, pidades silmas näiteks läbipaistvuskohustusi äritegevuses, eelkõige andmete kogumise ja kasutamise puhul, ning süsteemi seisukohalt olulistele ettevõtjatele kehtestatavat keeldu toimida nii, et tarbijal oleks raskem teenuseid vahetada või kasutada mitme eri tarnija pakutavaid teenuseid, või muid põhjendamatu diskrimineerimise vorme, mis välistavad teised ettevõtjad või kahjustavad neid;

— andma reguleerivatele asutustele volitused võtta ajutisi meetmeid ja määrata sanktsioone süsteemi seisukohalt olulistele ettevõtjatele, kes ei täida neile pandud mitmesuguseid regulatiivseid kohustusi;

— nägema ette, et lõpliku otsuse küsimuses, kas infoühiskonna teenuse osutaja on süsteemi seisukohalt oluline ettevõtja, teeb komisjon, tuginedes ex ante mehhanismis loetletud tingimustele;

— andma süsteemi seisukohalt oluliste ettevõtjate kasutajatele õiguse saada teavet, andmeid deaktiveerida ning tõhusalt kontrollida ja otsustada, millist sisu nad soovivad näha; kasutajaid tuleks ka nõuetekohaselt teavitada neile konkreetse sisu soovitamise kõigist põhjustest;

— tagama, et järgitakse isikuandmete kaitse üldmääruses sätestatud õigusi, kohustusi ja põhimõtteid, sealhulgas võimalikult väheste andmete kogumine, eesmärgi piiramine, lõimitud ja vaikimisi andmekaitse ning töötlemise õiguslikud alused;

— tagama koostalitlusvõime asjakohase taseme, mis nõuab süsteemi seisukohalt olulistelt ettevõtjatelt asjakohaste vahendite, andmete, eksperditeadmiste ja ressursside jagamist, et piirata kasutajate ja tarbijate seotuse ohtu ning kasutajate kunstlikku sidumist ühe süsteemi seisukohalt olulise ettevõtjaga, ilma et neil oleks reaalseid võimalusi või stiimuleid vahetada nende meetmete raames digitaalplatvorme või interneti ökosüsteeme; komisjon peaks uurima erinevaid tehnoloogiaid ning avatud standardeid ja protokolle, sealhulgas võimalust luua tehniline liides (rakendusliides), mille kaudu konkureerivate platvormide kasutajad saaksid süsteemi seisukohalt oluliste ettevõtjatega ühendust võtta ja teavet vahetada; süsteemi seisukohalt olulised ettevõtjad ei tohi kolmandatelt isikutelt koostalitlustegevuse käigus saadud andmeid kasutada äriotstarbeliselt muul eesmärgil kui sellise tegevuse võimaldamiseks; koostalitlusega seotud kohustused ei tohiks piirata, takistada ega aeglustada vahendajate suutlikkust parandada turvaauke;

— tagama, et uus eelmehhanism ei piira konkurentsieeskirjade kohaldamist, sealhulgas enese-eelistamise ja üldise vertikaalse integratsiooni valdkonnas, ning tagama, et mõlemad poliitikavahendid on täiesti sõltumatud.

VIII. JÄRELEVALVE, KOOSTÖÖ JA TÄITMISE TAGAMINE

Digiteenuste õigusakt peaks parandama olemasolevate normide järelevalvet ja täitmise tagamist ning tugevdama siseturu klauslit kui digitaalse ühtse turu nurgakivi, täiendades seda uue koostöömehhanismiga, mille eesmärk on parandada teabevahetust, koostööd ja vastastikust usaldust ning taotluse korral antavat vastastikust abi liikmesriikide vahel, eelkõige teenuseosutaja päritoluriigi ametiasutuste ja teenuseosutaja teenuste pakkumise kohaks oleva vastuvõtva riigi ametisasutuste vahel.

Komisjon peaks läbi viima põhjaliku mõjuhinnangu, et hinnata digiteenuste õigusakti käsitlevate sätete kohaldamiseks kõige paremini sobivamat järelevalve ja täitmise tagamise mudelit, mis järgiks ühtlasi subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtet.

Komisjon peaks oma mõjuhinnangus uurima olemasolevaid mudeleid, nagu tarbijakaitsealase koostöö võrgustik, audiovisuaalmeedia teenuste Euroopa regulaatorasutuste rühm (ERGA), Euroopa Andmekaitsenõukogu ja Euroopa konkurentsivõrgustik, ning kaaluma kombineeritud järelevalvesüsteemi vastuvõtmist.

Kombineeritud järelevalvesüsteem, mis põhineb ELi koordineerimisel koostöös riiklike ametiasutuste võrgustikuga, peaks parandama digiteenuste õigusakti järelevalvet ja kohaldamist, tagama nõuete täitmise, sealhulgas regulatiivsete trahvide maksmise ja muude sanktsioonide või meetmete täitmise, ning peaks olema võimeline vahendajaid ja platvorme auditeerima. Samuti peaks see vajaduse korral lahendama liikmesriikide ametiasutuste vahelisi piiriüleseid vaidlusi, käsitlema keerulisi piiriüleseid küsimusi, andma nõu ja suuniseid ning kiitma heaks kogu liitu hõlmavad tegevusjuhendid ja otsused ning selle kaudu peaks koos liikmesriikide ametiasutustega saama teha algatusi ja alustada uurimisi piiriülestes küsimustes. Lõplik järelevalve liikmesriikide kohustuste üle peaks jääma komisjonile.

Komisjon peaks esitama Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande ning koostama koos liikmesriikide ametiasutustega avaliku platvormi tulemustabeli, mis sisaldab asjakohast teavet digiteenuste õigusakti nõuete täitmise kohta. Komisjon peaks hõlbustama ja toetama Euroopa teadusuuringute andmebaasi loomist ja haldamist, et hõlbustada andmete jagamist avaliku sektori asutuste, teadlaste, valitsusväliste organisatsioonide ja ülikoolidega teadusuuringute eesmärgil.

Digiteenuste õigusaktiga tuleks e-kaubanduse direktiivi artiklisse 16 lisada ka uued täitmise tagamise elemendid eneseregulatsiooni kohta.

(1) Direktiivis (EL) 2019/770 ja direktiivis (EL) 2019/771 sätestatud normid.

(2) Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes, viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. novembri 2019. aasta direktiiviga (EL) 2019/2161, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 98/6/EÜ, 2005/29/EÜ ja 2011/83/EL, et ajakohastada liidu tarbijakaitsenorme ja tagada paremini nende täitmine (ELT L 328, 18.12.2019, lk 7).

(3) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta direktiiv 2011/83/EL tarbija õiguste kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/44/EÜ ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ (ELT L 304, 22.11.2011, lk 64).

(4) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. juuni 2018. aasta direktiiv (EL) 2018/958, milles käsitletakse uute kutsealasid reguleerivate õigusnormide vastuvõtmisele eelnevat proportsionaalsuse kontrolli (ELT L 173, 9.7.2018, lk 25).