[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 15.11.2010

KOM(2010) 665 lõplik

KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

nõukogu määruse (EÜ) nr 73/2009 artiklitega 12 ja 13 määratletud põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi rakendamise kohta

SISUKORD

1. Sissejuhatus 3

2. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi ELi raamistik 4

2.1. Õiguslik raamistik 4

2.2. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemile maaelu arengu fondidest aastatel 2007–2013 antud toetus 4

3. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi rakendamine liikmesriikide poolt 5

3.1. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemide hetkeseis liikmesriikides 5

3.2. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi rahastamine 6

3.3. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi hindamine 6

4. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi parandamine tulevikus 7

4.1. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi ja põllumajandusettevõtjatele mõeldud nõustamisteenuste selgitamine 7

4.2. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi rakendusala 7

4.3. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi nõustajate rolli selgitamine teiste nõuetele vastavuse alal tegevate isikute suhtes 8

4.4. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi edendamine 9

4.5. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi juhtimine 10

5. Kokkuvõte 11

KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

nõukogu määruse (EÜ) nr 73/2009 artiklitega 12 ja 13 määratletud põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi rakendamise kohta

Sissejuhatus

Liikmesriigid on kohustatud looma põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi (edaspidi „nõustamissüsteem”), et nõustada põllumajandustootjaid maa ja põllumajandusettevõtte haldusega seotud küsimustes. Nõustamissüsteem on ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP) 2003. aasta reformi tähtis osa ja see tuli kasutusele võtta 2007. aastaks[1]. Nõustamissüsteemi eesmärk on aidata tõsta põllumajandustootjate teadlikkust ressursside liikumist ja põllumajandusettevõtte tööprotsesse käsitlevate keskkonna-, toiduohutuse ning loomade tervishoiu ja heaolu nõuetest. See võeti kasutusele samaaegselt nõuetele vastavuse süsteemiga, mille kohaselt makstakse ÜPP toetus täielikult välja ainult siis, kui põllumajandustootjad täidavad ettenähtud keskkonna-, toiduohutuse, loomade tervishoiu ja loomade heaolu nõudeid. Selleks, et aidata liikmesriikidel põllumajandusettevõtte nõustamisteenuseid sisse seada ja aidata põllumajandustootjatel neid kasutada, on ette nähtud kaks maaelu arengu poliitika meedet. Nõustamissüsteem on eelkõige nimelt vahend, mis aitab põllumajandustootjatel täita ettenähtud tingimusi, et vältida nõuetele vastavuse eeskirjade eiramisest tulenevaid rahalisi karistusi.

Nõukogu määruse (EÜ) nr 73/2009 artikli 12 lõike 4 alusel esitab komisjon nõukogule nõustamissüsteemi rakendamise kohta aruande, millele vajadusel lisatakse asjakohaseid ettepanekuid. See ongi käesoleva aruande eesmärk – teavitada Euroopa Parlamenti ja nõukogu nõustamissüsteemi rakendamise seisust ja teha ettepanekuid võimalike täienduste kohta. See põhineb suurel määral liikmesriikidelt küsimustikule vastuseks saadud teabel ja komisjoni jaoks tehtud hindamisuuringul[2]. Nõustamissüsteemi arutati liikmesriikidega põhjalikult ka viiel nõustamissüsteemi tööseminaril, mille komisjon korraldas aastatel 2006-2010. Nendel aruteludel käsitleti riikide nõustamisteenuste sisu, struktuuri, meetodeid ja vahendeid.

Süsteemi loomise tähtaeg oli 1. jaanuar 2007. Kuna algusperiood kestis 2007. aastast 2009. aastani, ei ole nõutava teabe keerukust arvestades võimalik nõustamissüsteemide suutlikkust või nende poolt põllumajandustootjatele osutatavaid teenuseid veel üksikasjalikult analüüsida. Käesoleva aruande eesmärk ei ole seega anda ammendavat ülevaadet, vaid anda panus nõukogus ja Euroopa Parlamendis aastatel 2010-2011 toimuvasse arutellu.

PÕLLUMAJANDUSETTEVÕTETE NÕUSTAMISE SÜSTEEMI ELI RAAMISTIK

Õiguslik raamistik

Iga liikmesriik on õiguslikult kohustatud looma nõustamissüsteemi, et nõustada oma põllumajandustootjaid. Nõustamissüsteem peab katma vähemalt kohustuslikke majandamisnõudeid ning nõukogu määruse (EÜ) nr 73/2009 artiklites 4-6 osutatud „häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi”. Nõustamisvaldkond ei piirdu siiski nõuetele vastavuse standarditega: liikmesriigid võivad oma valikul lisada ka muid küsimusi. Iga riigi nõustamissüsteemi võib juhtida üks või rohkem määratud ametiasutust või eraõiguslikku asutust. Alates ÜPP 2008. aasta „tervisekontrollist” saab iga liikmesriik vabalt otsustada (objektiivsete kriteeriumide alusel), millised on eelistatud põllumajandustootjate grupid, kellel on juurdepääs põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemile, ilma lisakriteeriumideta ELi tasandil.

Põllumajandustootjad kasutavad nõustamissüsteemi vabatahtlikkuse alusel ja vastutavad saadud nõuannete järgi tegutsemise eest. Selles aspektis ei mõjuta nõustamissüsteem mingil moel nende kohustust ja vastutust täita õiguslikke nõudeid. ELi õiguslikus raamistikus tunnistatakse siiski, et nõustamist kasutavad põllumajandustootjad on tõenäolisemalt teadlikud sellest, kuidas täita õiguslikke nõudeid. Seega võivad liikmesriigid põllumajandusettevõtete kontrollimiseks väljavalimisel neid põllumajandustootjaid käsitada väiksema riskiga tootjatena.

Nõustamissüsteemi põhieesmärk on põllumajandustootjate teadlikkuse tõstmine ELi õiguslikest nõuetest. Seega tuleb nõustamist selgelt eristada nõuetele vastavuse raames korraldatud kontrollidest või tagada vastavus valdkondlikele õigusaktidele. Sellega seoses peavad liikmesriigid tagama, et nõustamissüsteemi operaatorid ei avalikusta isiklikku või isikustatud teavet ega andmeid, mille nad on saanud oma nõustamistegevuse käigus, muudele isikutele kui asjaomase põllumajandusettevõtte juhtimise eest vastutavale põllumajandustootjale. Ainus erand sellest reeglist on see, kui nõustamissüsteemi operaatorid avastavad eiramisi või rikkumisi, millega kaasneb ELi või riiklike õigusaktidega sätestatud kohustus teavitada ametivõime, eelkõige kriminaalkuritegude puhul.

Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemile maaelu arengu fondidest aastatel 2007–2013 antud toetus

Nõustamissüsteemi võib, nagu on sätestatud ÜPP esimeses sambas, rahastada teise samba alusel kahe meetme kaudu[3].

Esimene neist on põllumajandusettevõtte nõustamisteenuste kasutamise kaasfinantseerimise meede. Selle eesmärgiks on aidata põllumajandustootjatel katta kulusid, mis tekivad nõustamisteenuste kasutamisest nende põllumajandusettevõtte tulemuslikkuse parandamiseks. Minimaalselt peavad need nõustamisteenused katma kohustuslikke majandamisnõudeid, häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi (GAEC) ning ELi õigusaktidel põhinevaid tööohutusstandardeid. Selle toetuse piirmäär on 80 % abikõlblikest kuludest iga nõustamisteenuse kohta kogusummas 1500 eurot. Ametiasutustel ja organisatsioonidel, kes on saanud nõustamisteenuste osutamise loa, peavad olema asjakohased ressursid (sealhulgas kvalifitseeritud töötajad, haldus- ja tehnilised rajatised, nõustamiskogemus ja usaldusväärsus), et anda nõu nõuetele vastavuse ja tööohutusstandarditega seotud küsimustes. Komisjon on koostanud abi andmise ja teatud sihtrühmade eelistamise, nõustamissageduse, riiklike või mitteriiklike nõuandeasutuste kasutamise ning nende asutuste töö koordineerimise ja järelevalve suunised.

Teine on põllumajandusettevõtte nõustamisteenuste alustamise kaasfinantseerimise meede. Selliste teenuste alustamise kulude katmiseks võivad liikmesriigid anda toetust kuni viis aastat, järk-järgult vähenevas mahus.

PÕLLUMAJANDUSETTEVÕTETE NÕUSTAMISE SÜSTEEMI RAKENDAMINE LIIKMESRIIKIDE POOLT

Käesoleva aruande koostamiseks saatis komisjon 2009. aasta jaanuaris välja struktureeritud küsimustiku nõustamissüsteemi korraldamise ja alustamise kohta liikmesriikides. Selles olid näiteks küsimused õigusnormide sätete, koordineerimise, sertifitseerimise ja kontrolli eest vastutatavate organisatsioonide, eelistatavate põllumajandustootjate rühmade, geograafilise korralduse, nõustamisorganite arvu ja tüübi, nende spetsialiseerumise, nõustatud põllumajandustootjate arvu, kasutatud meetodite, rahastamise jms kohta. Liikmesriikidele esitati ka rida lahtisi küsimusi esinenud probleemide selgitamiseks ja paluti teha ettepanekuid nõustamissüsteemi tulevase raamistiku kohta. Küsimustikule saadetud vastuste põhjal saadi andmeid 2008. aasta kohta. Need andmed ja 2009. aastal komisjoni poolt tellitud nõustamissüsteemi hindamisuuringu võib kokku võtta järgmiselt.

Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemide hetkeseis liikmesriikides

Enamikus liikmesriikides muutus nõustamissüsteem täiesti toimivaks alles 2008. aastal. Ettevalmistustööd nõustamissüsteemi asutamiseks (õigusaktide vastuvõtmine, pakkumiskutsete avaldamine, nõuandeasutuste valimine jne) tehti 2007. aastal. Umbes pooltes liikmesriikidest loodi nõustamissüsteem uue teenusena, millega täiendati olemasolevaid teabeleviteenuseid. Teistel juhtudel integreeriti nõustamissüsteem olemasolevatesse teabeleviteenustesse.

Üldiselt (24 liikmesriigis) koordineerivad nõustamissüsteemi tööd ja teostavad tegevuse järelevalvet riigiasutused. Nõuandeasutused valitakse pakkumismenetluste teel (14 liikmesriigis) ja eraõiguslike (viies liikmesriigis) või riigiasutuste (viies liikmesriigis) määramise teel. Enamikus liikmesriikides on kehtestatud nõustajate miinimumkvalifikatsiooni künniseks kõrgema hariduse olemasolu (reaalainete bakalaureuse või magistri kraad).

14 liikmesriigis keskendub nõustamissüsteemi tegevus ainult nõuetele vastavuse küsimustele, samas kui ülejäänud riikides hõlmab nõustamine laiemat teemaderingi nagu ettevõtete konkurentsivõimelisus, põllumajandusliku tootmise keskkonnamõju ja toetused maaelu arendamise meetmete rakendamisele (nt põllumajanduse keskkonnakaitse alased kohustused).

Kaks kõige laiemat vastuvõttu leidnud lähenemisviisi olid põllumajandusettevõttes toimuv nõustamine (kõik liikmesriigid, v.a Ühendkuningriik-Inglismaa) ja põllumajandusettevõttes kohapeal toimuvad arutelud väikeste rühmade kaupa – sageli täiendab see esimest. Mitmes liikmesriigis on aidanud nõu anda arvutipõhised infovahendid ja kontrollnimekirjad. 22 liikmesriigis toimus põllumajandustootjate esimene kontakt nõustamissüsteemiga vestluses nõustamistelefoni numbril.

Seni ei ole mõningate tootjarühmade eelistamist palju kasutatud, v.a algne kohustus eelistada põllumajandustootjaid, kes saavad otsetoetusi üle 15 000 euro suuruses summas. Mõned liikmesriigid ütlesid, et neil oli probleeme väiketalunikeni jõudmisega. ELis tervikuna oli nõustamissüsteemist nõu saavate põllumajandustootjate arv küllaltki piiratud (2008. aastal sai nõustajalt nõu umbes 5 % otsetoetusi saavatest põllumajandustootjatest). Peamiselt osutusid nõustamissüsteemid kasulikuks suurtele põllumajandusettevõtetele, kes on olemasolevate nõustamisteenustega juba tuttavad.

Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi rahastamine

Põllumajandustootjad said oma põllumajandusettevõttes nõustajalt tasuta nõu (viies liikmesriigis) või tuli neil nõustamiskulud osaliselt kinni maksta (20 % kuni 50 % kogusummast) või maksid nad kõik kulud täielikult kinni (kahes liikmesriigis).

Põllumajandustootjate nõustamisteenuste meetme rakendamist nähti ette 20 liikmesriigis, see hõlmas 1 123 000 põllumajandustootjat. Aastateks 2007-2013 kavandatud eelarve on kokku 870,5 miljonit eurot – 0,6 % maaelu arendamise riiklikest kulutustest kokku – millest 1,3 % kulutati esimesel kahel aastal ja hõlmas 12 250 põllumajandustootjat.

Juhtimis-, asendus- ja nõustamisteenuste loomise toetamise meetme rakendamist nähti ette seitsmes liikmesriigis, kellest neli (ES, MT, PT, IT) keskendusid selgelt põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemile. 2007.-2013. aasta eelarve ulatub 172,9 miljoni euroni, s.o 0,1 % maaelu arendamise riiklikest kulutustest, millest 2 % kulutati esimesel kahel aastal.

Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi hindamine

Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi hindamise aruandes järeldati, et üldiselt aitas nõustamissüsteem tõsta põllumajandustootjate teadlikkust ressursside liikumisest ja põllumajandusettevõtte tööprotsesse käsitlevate keskkonna-, toiduohutuse ning loomade tervishoiu ja heaolu nõuetest. Eriti tõhusaks peeti otsenõustamist, kus kasutati kontrollnimekirju kui väga isikustatud ja struktureeritud nõustamismeetodit. Mõnes liikmesriigis andis nõustamissüsteemide loomine hea võimaluse põllumajandussektoris uuesti läbi mõelda ja täiendada laiemaid nõustamise ja teabe infosüsteeme.

Nõustamissüsteem aitas põllumajandustootjatel täita nõuetele vastavuse tingimusi ja see motiveeris põllumajandustootjaid süsteemi kasutama kõige enam. Nõustamissüsteem suurendas ka põllumajandustootjate finantsjuhtimisoskusi (finantsarvestus) ja aitas neil täita nõuetele vastavuse kohustusi.

Kokkuvõttes oli nõustamissüsteemi efektiivsus siiski veel piiratud, sest pakutavate nõuannete soovijaid oli põllumajandustootjate seas vähe. Hindajad näevad võimalusi süsteemi parandamiseks, sest nõustamissüsteem on jõudnud suurema hulga põllumajandustootjateni (kuni 20 % otsetoetuste saajatest) liikmesriikides, kus süsteemi on rakendatud alates 2005. aastast. Mõnel juhul võis nõustamise eest ettemaksu võtmine mõnda põllumajandustootjat heidutada nõustamissüsteemi võimalusi kasutamast.

Hindajad pidasid nõustamissüsteemi väga oluliseks eeltingimuseks, et ELi põllumajandustootjaile ei peaks nõustamisteenuse kasutamine olema kohustuslik, sest nõuande järgimine on juba oma olemuselt vabatahtlik – vastupidiselt kohustuslikele kontrolli/sertifitseerimissüsteemidele. Seni on nõustamissüsteem teinud vähe selleks, et parandada ELi põllumajandustootjate arusaamist ÜPP-st. Põllumajandustootjad seostasid nõustamissüsteemi sageli ainult nõuetele vastavusega ja sellega seotud kontrollkäikudega põllumajandusettevõtetesse ning see jättis nõustamissüsteemist halva mulje. Oli siiski juhtumeid, mille puhul nõustamissüsteemil on läinud korda luua põllumajandustootjate ja nõustajate vahele tõhusaid, usalduslikke suhteid. Hindamisaruandes soovitatakse nõustamissüsteemi puhul jääda ka edaspidi vabatahtlikkuse kontseptsiooni ja üldise paindliku ülesehituse juurde.

PÕLLUMAJANDUSETTEVÕTETE NÕUSTAMISE SÜSTEEMI PARANDAMINE TULEVIKUS

Komisjon teeb nende varaste rakendusaastate kogemuse ja hindamisaruande põhjal järgmised ettepanekud süsteemi parandamiseks. Ettepanekute alusel võib koostada liikmesriikidele mõeldud suuniseid (soovitusi) või muuta ELi õigusakte.

Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi ja põllumajandusettevõtjatele mõeldud nõustamisteenuste selgitamine

1. Mõisted „põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem” ja „nõustamisteenused põllumajandusettevõtjatele” vajavad selgitamist . „Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem” hõlmab kogu organisatsiooni ja mitmesuguseid avaliku ja/või erasektori ettevõtjaid, kes liikmesriigis osutavad „nõustamisteenuseid põllumajandusettevõtjatele” (nõukogu määrus (EÜ) nr 73/2009 artikkel 12). Riikliku põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi olemasolu tagab igale põllumajandustootjale võimaluse küsida ja saada nõu vähemalt nõuetele vastavuse põhinõuete kohta keskkonna, inimeste tervise, loomade ja taimede tervise, loomade heaolu ning maa hea põllundus- ja keskkonnaseisundi säilitamise küsimustes. Oluline on teha võimalikult selgelt vahet põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi väljundina antud nõuannete ja pelgalt põllumajandustootjatele antava teabe vahel . „ Nõustamisteenused põllumajandusettevõtjatele” peaksid hindama põllumajandustootja konkreetset olukorda ja mitte ainult esitama üldist teavet. Teabe andmine nõuetele vastavuse tingimuste kohta on kohustuslik juba lähtuvalt määruse 73/2009 artikli 4 lõikest 2.

2. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem on mõeldud selleks, et aidata mitte ainult ÜPP toetusi saavaid põllumajandustootjaid, vaid kõiki Euroopa Liidu põllumajandustootjaid, sealhulgas (näiteks) spetsiaalselt seakasvatajaid, kes vajavad nõustamist seoses nitraadidirektiiviga.

Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi rakendusala

3. Minimaalselt peavad nõustamissüsteem ja selle eesmärgid hõlmama nõuetele vastavuse tingimusi ja muid kohustusi, mida toetuste saajad peaksid täitma, seda nii esimese kui ka teise samba puhul . Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi poolt pakutavad nõuanded peaksid nendele tingimustele piisavalt vastama. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem peaks eelkõige aitama põllumajandustootjatel eeskirju täita.

4. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi kohustuslikeks elementideks peaksid nii esimese kui ka teise samba puhul olema väetiste ja taimekaitsevahendite kasutamise miinimumnõuded. Need nõuded kuuluvad põllumajanduslikke keskkonnatoetusi saavatele põllumajandustootjatele kehtestatud nõuetele vastavuse tingimuste hulka.

5. Pöörates eelkõige tähelepanu nõuetele vastavuse tingimustele, katab põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem juba paljusid meetmeid seoses kliimamuutusega – töövõtted, mis vähendavad põllumajanduse mõju kliimale ja aitavad põllumajandusettevõtetel muutuvate ja mitmekesisemate kliimatingimustega kohaneda[4]. Praegused heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste standardid on väga olulised orgaanilise süsiniku sisalduse säilitamiseks põllumullas ja mulla jätkusuutliku kasutamise tagamiseks. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi on võib-olla siiski kasulik lisada spetsiaalseid kliimamuutusega seotud meetmeid , näiteks heade tavade väljaselgitamine ja spetsiaalsete kampaaniate korraldamine põllumajandusettevõtetes, sealhulgas tehnoloogiaalane nõustamine. Üks võimalus sellise suutlikkuse väljaarendamise tagamiseks liikmesriikides võiks olla vastavasse õigusakti konkreetse viite lisamine, milles rõhutatakse seda vajadust . Nõustajatest võib headest tavadest kokkuvõtete tegemiseks ja nende paremaks tutvustamiseks põllumajandustootjatele väga palju kasu olla. ELi tasemel tuleks koostada kokkuvõtlik heade tavade loetelu. Nõustajad peaksid võib-olla kohustuslikus korras läbima eriväljaõppe, et mõista ja levitada kliimamuutuse jaoks olulisi tootmisviise.

Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi nõustajate rolli selgitamine teiste nõuetele vastavuse valdkonnaga tegelevate isikute suhtes

6. Liikmesriikidele tuleks meelde tuletada kontrollimise (kontrollkäigud ja inspekteerimine) ja nõustamise tavapäraseid erinevusi. Nõustamine ja kontrollimine on täiesti erinevad valdkonnad . Põllumajandustootja vastutab oma tegevuse eest alati ise.

7. On oluline säilitada praegust korda, mille puhul nõustajad ei tohi põllumajandusettevõtete külastustel saadud isikustatud andmeid mingil juhul edastada inspektoritele. Isegi kui seda tehakse anonüümselt, oleks see konfidentsiaalsusnõude rikkumine. Kontrollimistel individuaalsete põllumajandustootjate kohta saadud andmete edastamine nõustajaile annaks eesmärgile vastupidise efekti, kuna nii võidakse hävitada vajalik usaldus nõustaja vastu. Tõendid viitavad sellele, et liikmesriigid ei ole neid põhimõtteid alati täielikult mõistnud.

8. Nõustajatele koond andmete andmine põllumajandusettevõtetes tehtud kontrollimiste kohta võib olla kasulik, aga seda ei peaks tegema kohustuslikuks . Kui nõustaja seda küsib sihipärase nõustamise eesmärgil, võib kontrolliasutus koondandmed esitada näiteks andmeid kõige sagedamini esinevate nõuetele mittevastavuse tüüpide kohta.

9. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi nõustajate jõupingutused ei tohiks piirduda põllumajandustootjate abistamisega nõuetele vastavuse eeskirjade täitmisel, vaid nad peaksid selgitama ka nende kohustuste eesmärke ja aluspoliitilisi põhimõtteid ning seda, kuidas need aitavad kaasa säästva põllumajanduse arengule . Põllumajandustootja, kes mõistab konkreetsete kohustuste põhjuslikke tagamaid, on paremini valmis neid kohustusi täitma.

10. Päevakorrale kerkivad uued nõustamisteemad ja põllumajandustootjad vajavad abi laia küsimusteringi osas – alates majandusküsimustest keskkonnaküsimuste ja loodushoiuga seonduvani. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi nõustajad ei ole võimelised vastama kõikidele küsimustele, aga nad peaksid olema hästi informeeritud ja võimelised tegutsema „perearstina”, suunates põllumajandustootjaid vajaduse korral erinõustajate poole . Näiteks kui põllumajandustootja peab oma tootmise (ümber)suunama ja ta soovib kuulda nõuandeid põllumajandusturgude kohta, peaks põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi nõustaja olema võimeline põllumajandustootjat kokku viima teenistustega, mis on spetsialiseerunud sellistele turgudele, või viitama asjaomase teabe allikatele , nt tootmisandmetele. Samasugust lähenemisviisi võiks soovitada mahepõllunduses. Näiteks võivad põllumajandustootjad oodata nõuandeid selle kohta, kuidas minna üle mahetootmisele, samuti ka turuvõimaluste ja paremate tootmisviiside kohta (vt ka ettepanek 19). Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi koordineerivad asutused peaksid mängima tähtsat rolli, et aidata nõustajatel luua oma võrgustikku ja seda kasutada , andes näiteks erinõustajate kontaktandmeid koos teabega nende spetsialiseerumisvaldkondade kohta.

Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi edendamine

11. Tuleks selgitada määruse 1698/2005 artiklis 24 määratletud, p õllumajandusettevõtjaile mõeldud nõustamisteenuste kasutamist edendava meetme ulatust. Tuleks teha selgeks, et põllumajandustootja ei ole kohustatud iga nõuetele vastavuse tingimuse kohta nõu küsima selleks, et saada põllumajandusettevõtjate nõustamisteenuste kasutamise toetust[5]. See peaks vähendama põllumajandustootjate ja haldusasutuste jaoks meetme halduskoormust ning põllumajandustootjate jaoks kulukust. Põllumajandusettevõtja saab kiiremini taotleda oma osa hüvitamist nõustamiskuludes, sest enam ei pea ootama kõigi nõuetele vastavuse valdkondadega tegelemist. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi koordineerivad asutused ja nõustajad peaksid siiski jätkuvalt pöörama vajalikku tähelepanu neile kohustustele, mis on nõustamissüsteemi põhiküsimusteks, sest nõustaja poole pöörduvad põllumajandustootjad ei pruugi alati mõista, et nad vajavad nõu konkreetselt nõuetele vastavuse kohta.

12. Samas peaks nõustamissüsteemi kasutamise teise samba tööohutusstandardite kohustusliku käsitlemise meede olema paindlik ja piirduma asjaomaste elementidega.

13. Põllumajandusettevõtjaile mõeldud nõustamisteenuste meetme kasutamise sagedus tuleks jätta lahtiseks . Liikmesriigid on seni kavandanud maaelu arendamise perioodil 2007-2013 kaks või kolm nõustamisteenust. Tuleks teha selgeks, et põllumajandustootja võib saada rohkem teenuseid, nt vähemalt kord aastas. Sagedamini nõu küsimise paindlikkus koos paindlikkusega nõuandeteenuse kohustusliku katte ulatuses, nagu on märgitud ettepanekus 11, muudab meetme sihipärasemaks ja kaasavamaks. Iga nõustamisteenuse maksumus väheneb, sest teenus piirdub sihipärase nõustamisega siis, kui põllumajandustootja seda tõesti vajab.

14. Nõuetele vastavuse ulatust on alates 2003. aastast laiendatud. Kulud on samuti kasvanud ja ootused, et põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi poolt pakutavates nõuannetes käsitletaks teemasid nõuetele vastavuse küsimustest avaramalt, on kõrgemad kui 2003. aastal, arvestades uusi väljakutseid nagu kliimamuutust, veeprobleeme, vajadust säilitada bioloogilist mitmekesisust jne[6]. Liikmesriigid paluvad ELi põllumajandusnõustamise eelarvet suurendada. Ettepanekute 11-13 tulemusel peaks sellised suurenenud nõudmised saama rahuldatud : põllumajandustootjad saavad kasutada sihipärast nõustamist sagedamini, teemade valik on laiem ning põllumajandusnõustamise toetuseks ettenähtud maksimumsumma on 1500 eurot[7].

15. Komisjon soovib rõhutada, et põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem on tähtis ka väiketalunikele. Selle rühmani põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi teenused praegu vajalikul määral ei jõua, kuigi väiketalunikud on vähemalt sama tähtsad kui teised, kuna nad peavad täitma nõudeid ja nad ei pruugi oma kohustustest alati teadlikud olla. Käesolevas dokumendis välja pakutud meetmed on mõeldud küsimuse lahendamiseks ka selles aspektis, kuigi liikmesriigid peaksid kirjeldatud olukordi ennetama ja läbi mõtlema, kuidas jõuda põllumajandustootjateni, kes ei teadvusta veel oma vajadust nõustamise järele.

16. Liikmesriigid peaksid rohkem tegema põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi edendamiseks , näiteks lisama põllumajandustootjatele saadetavatele taotlusvormidele nõuandeasutuste nimekirja või korraldama asjade käigu selliselt, et põllumajandusettevõtte kontrollijad annavad mis tahes rikkumiste tuvastamisel selle nimekirja põllumajandustootjale.

17. Põllumajandustootjate teadlikkuse tõstmiseks põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemist peaks nõukogu määruse (EÜ) nr 73/2009 artikkel 4 sisaldama liikmesriikide kohustust anda põllumajandustootjatele põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi nõustajate nimekiri .

Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi juhtimine

18. Komisjon soovitab tungivalt, et põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi koordineerivad asutused korraldaksid järelmeetmena regulaarse baasväljaõppe igale nõustajale vähemalt kõigis nõuetele vastavuse küsimustes . Selline väljaõpe peaks hõlmama nii põllumajandustootja praegusi kohustusi kui ka nende aluspõhimõtteid. Väljaõpet on eriti vaja mingi uue meetme puhul, näiteks kliimamuutusega toimetuleku valdkonnas..

19. Liikmesriigid peaksid arendama selliste erinevate vahendite vahelist koostoimet nagu nõustamine, väljaõpe, teavitamine, laiendusteenused ja teadusuuringud, kasutades iga vahendit selle omaduste põhjal, kuid samas neid sidusalt integreerides. Lisaks võib nõustajailt saadud teave nõuetele vastavuse tingimuste praktikas rakendamise kohta osutuda põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi ja nõuetele vastavust juhtivatele asutustele eriti kasulikuks. Seetõttu on oluline, et nõuetele vastavuse küsimustega tegelevad inimesed ja asutused nagu nõustajad, põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi koordineerimisasutused ja nõuetele vastavuse juhtivad asutused jagaksid oma teadmisi nõuetele vastavuse tingimuste rakendamisest praktikas. Nad peaksid näiteks pidama regulaarseid teavitusseminare, kord või kaks aastas.

20. Sammaste vahelise sidususe tagamiseks võiks teise samba rakendussätet põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi nõustajate nõuetekohase töötajate kvalifikatsiooni kohta laiendada põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi esimese samba eeskirjadele[8].

21. Liikmesriikidele tuletatakse meelde, et kuna komisjon ei soovi lisada halduskoormust, peab ta väga oluliseks põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi hindamist ja jälgimist , eriti selleks, et arutada põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi tulevikku ja põllumajandusettevõtete nõustamisteenuse meetmeid 2013. aasta ÜPP-le järgneval perioodil. Selline hindamine ei tohiks põhjustada asjatut andmevahetust üksikute põllumajandusettevõtete registrite kohta ega liigset halduskoormust. Sellegipoolest on ülimalt tähtis tagada põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi tõhusus, hinnates antud nõuannete kogust ja kvaliteeti (nt selle kasulikkust ja põllumajandustootjate rahulolu).

kokkuvõte

Käesolevas aruandes antud hinnangu alusel on komisjon seisukohal, et põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem on väga oluline vahend ÜPP edukaks rakendamiseks. Toetatakse põllumajandustootjate jõupingutusi ELi õigusnormidest tulenevate keskkonna-, toiduohutuse ning loomade tervishoiu ja heaolu nõuete täitmisel. Aidates neid nende „nõuetele vastavuse” tingimuste täitmisel, aitab põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem põllumajandustootjatel vältida ÜPP toetustest ilmajäämist. Nõustamisel käinud põllumajandustootja mõistab tõenäoliselt paremini oma kohustusi nõuetele vastavuse tingimuste täitmisel ja on selleks paremini valmis.

Nõustamisteenused ei ole paljudes liikmesriikides kindlasti midagi uut, kuid seni osutati neid võib-olla piiratult. Kohustades igat liikmesriiki seadma sisse põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi, on seadusandja võtnud strateegilisema, kaugeleulatuvama lähenemisviisi. Liikmesriikides tehtud jõupingutused näitavad, kui oluline roll on põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemil ja selle koordineerivatel asutustel põllumajandustootjate abistamises ELi eeskirjade mõistmiseks ja rakendamiseks.

Algusjärk nõudis märkimisväärseid jõupingutusi, eriti liikmesriikidelt, kus varem pakuti nõustamisteenuseid vähe, kui üldse. Teiste liikmesriikide puhul on põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi loomine olnud pigem juba olemasolevate teenuste koordineerimise küsimus, et luua põllumajandustootjate nõustamiseks praktilistes küsimustes üks ühtne kontaktpunkt.

Lisaks on seoses uute tekkivate väljakutsetega ootused nõustamisteenuste suhtes alates 2003. aastast kasvanud. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem peaks seega arendama ennetavate nõuannete pakkumist ja hõlmama nõuetele vastavuse eeskirjade nõuetest avaramat käsitust.

Komisjon soovitab liikmesriikidele seetõttu järgmist.

- Hoida põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi laiaulatuslikkust, tuginedes eeskirjadele, mida tuleb järgida kui minimaalset sisulist rakendust.

- Rõhutada põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi nõustaja rolli nn „perearstina”, kes suunab põllumajandustootjaid vajaduse korral erinõustajate juurde.

- Kasutada põllumajandusettevõtete kontrollimise koondandmeid, et nõustada sihipärasemalt, võttes seejuures arvesse nõuandes kasutatavate andmete konfidentsiaalsusest kinnipidamise suurt tähtsust. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi nõustaja peaks tegutsema „perearstina”, kes seob kõik põllumajanduse eri aspektid ühte terviklikku lähenemisviisi. Ta peaks selgitama põllumajandustootjatele mitte ainult ELi nõudeid, vaid ka nende eesmärke ja aluspõhimõtteid.

- Edendada põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi erimeetmete abil nagu asjakohaste võimaluste kasutamisega selleks, et anda põllumajandustootjatele nõustajate nimekiri, ja tagada, et nõustamissüsteem jõuab ka väiketaludeni.

- Parandada põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi juhtimist ja tagada, et osalejad jagavad teavet nõuetele vastavuse valdkonnas. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi koordineerimisasutused peaksid tõstma selliste erinevate vahendite nagu nõustamise, väljaõppe, teavitamise, laiendusteenuste ja teadusuuringute vahelist koostoimet. Väga oluline on hinnata ja jälgida põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi.

Lisaks on komisjon seisukohal, et vajalik on võtta järgmised meetmed:

- Selgitada mõisteid „põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem” ja „nõustamisteenused põllumajandusettevõtjatele”, tehes selgelt vahet nõuannetel ja lihtsalt üksikasjaliku teabe andmisel, ning tagades, et põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem on suunatud kõigile EL põllumajandustootjaile.

- Lisada põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi miinimumrakendusalasse väetiste ja taimekaitsevahendite miinimumnõuded, nagu nähakse ette siseriiklike õigusnormidega ning rõhutada vajadust spetsiaalsete kliimamuutuse meetmete järele.

- Selgitada põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi nõustajate rolli teiste osalejate suhtes seoses nõuetele vastavuse küsimustega, soovitades nõustamise ja kontrollimise selget eristamist.

- Edendada põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi, muutes nõustamismeetmete sisu ja nende kasutamise sagedust paindlikumaks ning kohustades liikmesriike andma põllumajandustootjaile põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi nõustajate nimekirja.

- Parandada põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi juhtimist, nõudes, et nõustajad omaksid ettenähtud kvalifikatsiooni ja saaksid regulaarset väljaõpet põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi koordineerimisasutuste poolt korraldatud koolituskursustel.

Nende meetmete tulemusel võib osutuda vajalikuks teha pärast 2013. aastat õigusnormidesse muudatusi.

[1] Nõukogu määruse (EÜ) nr 1782/2003 artiklid 13-16.

[2] http://ec.europa.eu/agriculture/eval/reports/fas/index_en.htm.

[3] Nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 artiklid 24 ja 25 ning põhjendused 18 ja 19.

[4] Näiteks püsikarjamaa kaitse standard, külvikordade standard ja järelkultuurid, minimaalse taimkatte standard, vähendatud maaharimine minimaalse maakasutuse standardi alusel, põllukultuuride jääkide parema käitluse standardid, pinnase orgaanilise aine säilitamise standardid ja nitraadidirektiivis sõnniku laotamise ja ladustamise suhtes kehtestatud nõuded. Kõik need nõuded piiravad põllundusvõtteid, mis mõjutavad kasvuhoonegaaside heiteid põllumajandusettevõtte tasandil. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem katab neid prioriteetsetele nõuetele vastavuse tingimuste kaudu.

[5] 2009. aasta lihtsustamisprotsessi osana arutati, kas Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) kaasfinantseeritud nõustamine peaks kohustuslikult katma kõiki nõuetele vastavuse valdkondi ja tööohutusstandardeid, nagu näeb ette nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikkel 24. 2010. aasta septembris alustatud korraldusprotsessi käigus kavatseb komisjon määrust nr 1698/2005 muuta, et muuta seda meedet paindlikumaks.

[6] Üks meetmetest, mis on ette nähtud 2009. aasta valges raamatus – Kliimamuutustega kohanemine: Euroopa tegevusraamistik (KOM(2009) 147) on „Uurida, kas põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi raames on võimalik parandada kohandamist hõlbustava uue tehnoloogia alast koolitust ja teadmisi ning toetada sellise tehnoloogia kasutuselevõttu”. Lisateavet saab valgele raamatule lisatud komisjoni põllumajanduse peadirektoraadi talituste töödokumendist: „Kliimamuutustega kohanemine – väljakutse Euroopa põllumajandusele ja maapiirkondadele” (SEK(2009) 417).

[7] Määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikkel 24 ja I lisa.

[8] Teise samba rakenduseeskirjad täpsustavad vastavalt komisjoni määruse (EÜ) nr 1974/2006 artiklile 15, et kaasrahastatud nõuandeteenustes põllumajandusettevõtjatele „ kasuta[takse] asjakohaseid ressursse kvalifitseeritud personali […] vormis ”. Selle meetme suunistes öeldakse, et töötajate kvalifikatsiooni nõuded saab määrata minimaalse haridus- või sertifitseerimistasemega. Teise samba meedet põllumajandusettevõtjatele mõeldud nõuandeteenuste kasutamise kohta rakendatakse 20-s liikmesriigis.