Direktiivis ei ole sätestatud ELi tasandil allikapõhiseid piirnorme ning liikmesriigid võivad soovi korral siseriiklikud piirnormid ise kehtestada. Sellised piirnormid on kehtestanud 21 liikmesriiki ning neli liikmesriiki on paika pannud mittesiduvad eesmärgid. Siiski on viimaste puhul leitud vähe tõendeid nende tulemusliku rakendamise kohta.

Need andmed puudutavad üksnes direktiivi kohaldamisalasse jäävaid linnastuid, põhimaanteid, raudteid ja lennujaamu. Seega on kokkupuute ja tervisemõjude üldnäitajad isegi suuremad.

Mürasaastega kokkupuute andmetest järeldub, et keskkonnamüra häirib oluliselt 14,1 miljonit täiskasvanut, 5,9 miljoni täiskasvanu uni on väga häiritud, 69 000 vajab haiglaravi ning igal aastal sureb keskkonnamüra tõttu enneaegselt 15 900 inimest.

Liiklusmüra nii linnastutes kui ka väljaspool linnastuid on peamine allikas, kus inimeste müraga kokkupuute tase ületab direktiivis määratletud taseme. Hinnanguliselt puutub liiklusmüraga, mille tase ületab 55 dB Lden, kokku ligi 100 miljonit inimest (ligi 70 miljonit inimest linnastutes ja 30 miljonit neist väljaspool). Raudteed on teine peamine müraallikas, kus rohkem kui 18 miljonit inimest (umbes 10 miljonit inimest linnastutes ja 8 miljonit neist väljaspool) puutuvad kokku müraga, mille tase ületab 55 dB Lden. Sellele järgneb õhusõidukite tekitatud müra, mille puhul puutub ligikaudu 4 miljonit inimest (ligi 3 miljonit inimest linnastutes ja miljon neist väljaspool) kokku müratasemega, mis ületab 55 dB Lden. Linnaalade tööstusmüraga, mille tase ületab 55 dB Lden, puutub kokku umbes miljon inimest.

Euroopa Keskkonnaamet hindas eurooplaste kokkupuudet müraga ELi liikmesriikide 476 linnastus (võttes arvesse maanteid, raudteid, lennujaamu ja tööstuskäitiseid), 86 põhilennujaamas ning põhimaanteedel (186 600 km) ja põhiraudteedel (44 320 km), mis asuvad väljaspool linnastuid. Kuna liikmesriikide aruandlus on endiselt puudulik, kasutatakse puuduolevate andmete lisamiseks lünkade täitmise metoodikat. Joonisel 1 on näidatud tulemused linnastutes ja väljaspool linnastuid kogutud andmete kohta eraldi.

ELi tasandil on keskkonnamüra hindamist ja piiramist käsitlev direktiiv 2002/49/EÜ peamine õigusakt kodanike kaitsmiseks liigse mürasaaste eest, mille põhjustajateks on nii maantee-, raudtee- ja lennuliiklus kui ka suured tööstuskäitised. Direktiivi eesmärk on kaheosaline: 1) määratleda ühtne lähenemisviis, et vältida, ennetada või vähendada keskkonnamüraga kokkupuutumisest tingitud kahjulikke mõjusid ja 2) luua alus peamiste müraallikate tekitatud müra vähendamise meetmete väljatöötamiseks.

Keskkonnaga seotud surve ning tervisele ja heaolule avalduvad riskid kuuluvad samuti eurooplaste põhiprobleemide hulka. Liidu ülesanne on oma kodanikke eelpool mainitud surve ja riskide eest kaitsta ning muuta liidu linnad säästvamaks. Keskkonnamüra all kannatavate isikute arvu vähendamise eesmärk, mida tuleb direktiivi artikli 11 lõike 2 kohaselt aruandes käsitleda, on esitatud seitsmendas keskkonnaalases tegevusprogrammis. Selle eesmärgi täitmiseks on vaja innovaatilisi lahendusi, mis aitavad saavutada komisjoni üldist prioriteetset eesmärki anda uut hoogu töökohtade loomisele ning majanduskasvu ja investeeringute edendamisele.

Mürasaaste on jätkuvalt suur keskkonnaga seotud terviseprobleem Euroopas. Teaduslikud tõendid näitavad, et pikaajaline kokkupuude kõrgel tasemel mürasaastega võib avaldada tervisele kahjulikku mõju neis piirkondades, mis on inimeste endokriinsüsteemi ja aju kontrolli all, tekitades südameveresoonkonna haigusi, unehäireid ja häirivust (inimeste üldist heaolu mõjutav ebamugavustunne). Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) andmetel põhjustab mürasaaste haiguskoormust, mis jääb keskkonnast tulenevate põhjuste hulgas Euroopas alla vaid õhusaaste poolt tekitatud haigustele.

Keskkonnamüra direktiivi artikliga 11 (edaspidi „direktiiv“) on ette nähtud, et Euroopa komisjon koostab rakendamisaruande iga viie aasta tagant. Direktiiviga on nõutud, et lisaks rakendamise hindamisele peaks käesolevas aruandes käsitlema ka akustilise keskkonna ülevaadet, eesmärke ja meetmeid keskkonnamüra vähendamiseks (õiguslik alus) ning hindama ühenduse lisameetmete vajadust. Käesolevas teises rakendamisaruandes hinnatakse olukorda võrreldes eelmise aruandega ja samuti esitatakse tegevuskava, mis järgnes 2016. aastal komisjoni õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programmi raames toimunud direktiivi hindamisele. Seetõttu tuleks aruande lugemisel silmas pidada vastavat toetavat uuringut ja talituste töödokumenti.

Liikmesriigid on strateegiliste mürakaartide koostamiseks kasutanud direktiiviga ette nähtud näitajaid. Erijuhtudel on siiski kasutatud ka muid siseriiklikke müraindikaatoreid, nagu on ette nähtud direktiivi artikli 5 lõikes 2.

Andmed ei ole võrreldavad aruandlusvoorude ja riikide vahel, kuna liikmesriigid võivad müra hindamiseks siiani kasutada riigisiseseid meetodeid. Olukorda peaksid tunduvalt parandama hiljuti välja töötatud ühised meetodid , mis võimaldavad saada võrreldavaid andmeid alates 2018. aastast, mil nende meetodite kasutamine muutub kohustuslikuks.

Rohkem kui 20 % nõutud mürakaartidest ja 50 % tegevuskavadest käimasoleva viieaastase aruandlustsükli kohta on veel esitamata. Direktiivi rakendamine on seega märkimisväärselt hilinenud, kuna liikmesriigid pidid mürakaardid ja tegevuskavad esitama vastavalt 2012. ja 2013. aastaks. Ülevaade andmete täielikkusest on esitatud allolevas tabelis 1.

Tabel 1. Müra kaardistamise ja tegevuse kavandamise praeguse vooru täielikkus

Üksus Linnastutes Väljaspool linnastuid Liiklusmüra Raudteemüra Õhusõidukite müra Tööstusmüra Põhimaanteed Põhiraudteed Põhilennujaamad Valmis mürakaardid 78 % 75 % 52 % 69 % 79 % 73 % 75 % Valmis tegevuskavad 49 % 47 % (keskmine) 41 % (keskmine) 43 %

Allikas: teenuste riigihankelepingu aruanne, mis on kättesaadav aadressil: http://ec.europa.eu/environment/noise/evaluation_en.htm.

Kuna liikmesriigid on koostanud ja teinud erinevate veebisaitide teabeportaalide kaudu kättesaadavaks peaaegu 80 % nõutud mürakaartidest, on meil nüüd tänu direktiivi rakendamise otsesele mõjule palju selgem ülevaade müraprobleemi ulatusest ELis. Vaatamata sellele, et teave on kättesaadav, ei ole kodanikud müraolukorrast ja sellega seonduvatest tervisemõjudest alati teadlikud.

Tegevuskavade koostamise viis on liikmesriigiti erinev. Seda kajastavad erinevused müra vähendamise meetmetes, kulu- ja muude meetmete vaheline tasakaal ning see, mil määral on tegevuskavad üksnes strateegilised või käsitlevad ka tegevusega seotud aspekte. Lisaks näitavad viivitused tegevuskavade koostamisel, et paljud liikmesriigid ei ole veel astunud samme mürasaaste vähendamiseks. Põhjused on erinevad. Näiteks ei pruugi linnastutes tegevuskavade koostamise eest vastutavatel pädevatel ametiasutustel olla strateegiliste või eelarvealaste otsuste tegemise õigust, et määrata kindlaks, kas tegevuskavas esitatud meetmed on realistlikud, teostatavad ning kas neid on võimalik rahastada.

Tegevuskava projektide koostamiseks liikmesriikides peetud konsultatsioonide kvaliteet ja hulk on samuti erinev. Konsultatsioonides osalenud vabaühendused märkisid, et kuigi tegevuskavad sisaldavad sageli konsultatsioonide tulemusel saadud vastuste kokkuvõtet, on sageli ikkagi ebaselge, mis ulatuses on neid vastuseid kavades arvesse võetud.

Rakendamise märkimisväärne hilinemine tuleneb peamiselt sellest, et inimressursside ja rahaliste vahendite eraldamise otsuste tegemisel ei peeta probleemi riigi/kohalikul tasandil piisavalt prioriteetseks. Mis puudutab täpsemalt müra kaardistamist, siis seisnevad probleemid selles, et puuduvad kesksed ja järjepidevad sisendandmed, tulemuslik kooskõlastamine erinevate pädevate asutuste vahel, kes vastutavad direktiivi rakendamise eest ning mürakaardid ei ole liikmesriikide vahel võrreldavad. Tegevuskavade hilinemise põhjuseks oli müra kaardistamise viivitustest tingitud järelmõju (tegevuskavad tuleb koostada mürakaartide alusel) ning lühike tähtaeg mürakaartide ja tegevuskavade koostamise vahel (12 kuud). Üldiselt on näha, et detsentraliseeritud rakendamise valinud liikmesriikides on eelkõige raskusi seoses direktiivi meetmete õigeaegse rakendamise kohustuse kehtestamisega oma ametiasutuste suhtes.

Kui paljud liikmesriigid on saavutanud edu vaiksete piirkondade (linnastutes ja maal) ja nende väljavalimise kriteeriumite määratlemisel, siis vaikseid piirkondi on kindlaks määratud vaid 13 liikmesriigis. Üheks põhjuseks võib olla ebakindlustunne seoses protsessi hilisema pöörduvusega ja seoses tõsiasjaga, et kindlaks määratud vaikne piirkond võib sõltuda teatavate õiguslike tingimuste täitmisest. Nende liikmesriikide arv, kus vaiksed piirkonnad on kindlaks määratud, on esimese ja teise aruandlusvooru vahel (2007–2012) siiski oluliselt kasvanud. Vaiksete piirkondade määramise lihtsustamiseks on liikmesriigid palunud komisjonil välja töötada praktilised juhised.

Direktiivi kohaldamisala laiendamine (vt tabel 2) muutis rakendamise oluliselt keerulisemaks ja suurendas märkimisväärselt üksuste arvu, mille jaoks tuli mürakaarte ja tegevuskavasid koostada (nt suurenes hõlmatud linnastute arv 176lt 467ni). Direktiivi kohaldamisala muutmise tõttu on kahe aruande andmete täielikkust raske võrrelda.

Tabel 2. Keskkonnamüra direktiivi kohaldamisalasse kuuluvate üksuste arv esimeses ja teises aruandlusvoorus

Üksuse liik Esimene aruandlusvoor (2005–2009) Teine aruandlusvoor (2010-2014) ja järgmised voorud Linnastud 176 (> 250 000 elanikku) 467 (> 100 000 elanikku) Põhilennujaamad 73 (veomaht > 50 000 lennuoperatsiooni aastas) 92 (lennuliikluse suurenemise tõttu) (veomaht > 50 000 lennuoperatsiooni aastas) Põhimaanteed (km) 67 488 (mida kasutab aastas üle 6 miljoni sõiduki) 154 738 (mida kasutab aastas üle 3 miljoni sõiduki) Põhiraudteed (km) 31 576 (mida kasutab aastas üle 60 000 rongi) 72 341 (mida kasutab aastas üle 30 000 rongi)

4. Direktiivi hindamine

2013. aastal esitas komisjon ettepaneku hinnata direktiivi vastavalt komisjoni õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programmile, mis on osa parema õigusloome tegevuskavast . Kooskõlas parema õigusloome üldiste juhistega hinnati, kas direktiiv oli ja on jätkuvalt asjakohane probleemi käsitlemiseks ja kas ELi tasandil sekkumine annab lisaväärtust võrreldes liikmesriigi eraldiseisvate meetmetega. Lisaks hinnati, kas eesmärk on saavutatud tulemuslikult ja tõhusalt, ning kas direktiivi õigusnormid on sidusad muude ELi õigusnormidega. Hindamisel käsitleti ka direktiivi mõju VKEdele, ning uuriti lihtsustamise ja halduskoormuse vähendamise võimalusi.

Hindamine hõlmab ajavahemikku alates keskkonnamüra direktiivi vastuvõtmisest aastal 2002 kuni tänaseni. Hindamisel piirduti keskkonnamüra direktiiviga, kuid üldiselt võeti arvesse ka direktiivi vastasmõju nende ELi õigusaktidega, milles käsitletakse mürataseme vähendamist allikas (näiteks reguleerides mootorsõidukite mürataset).

Hindamismetoodika hõlmas dokumentide analüüsi, kus võeti arvesse liikmesriikide esitatud andmeid ning muid asjakohaseid ELi ja riiklikke dokumente, samuti uusimat teaduskirjandust. Vaadati üle direktiivi rakendamise halduskulud ning tehti kulude-tulude analüüs. Hindamine hõlmas ka ulatuslikku ja põhjalikku konsulteerimist kõigi liikmesriikide pädevate ametiasutuste ja sidusrühmadega veebipõhiste uuringute, süvaintervjuude, õpikoja ning avaliku veebikonsultatsiooni kaudu.

Direktiiv ja selle kaks eesmärki on ELi poliitika kujundamise vajadustega seoses jätkuvalt väga olulised. Mürasaaste on endiselt suur keskkonnaga seotud terviseprobleem Euroopas. Sidusrühmade arvates on müra piiramiseks vaja ühist lähenemisviisi. Lisaks on ELi tasandil ühtlustatud andmete kogumine oluline selleks, et luua kvaliteetne tõendite baas allikas müra vähendamist käsitlevate ELi õigusaktide väljatöötamiseks, mis on vajalik, kuna kohalikud müra piiramise meetmed ei pruugi olla tõhusad, kui peamiste müraallikate tekitatud müra täiendavalt ei piirata.