SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

„Tahan, et Euroopa seaks kõrgemad sihid sotsiaalse õigluse ja heaolu tagamisel.

See on üks lubadus, millel meie liit rajaneb.“

President von der Leyen, poliitilised suunised

Haridus- ja koolitussüsteemidel saab olla ja peakski olema Euroopa ühiskondade õiglasemaks, kaasavamaks ja jõukamaks muutmisel oluline roll. Haridus aitab suurendada sotsiaalset sidusust ja muuta ELi majanduse vastupanuvõimelisemaks: teadusuuringud näitavad, et väikese sissetulekuga peredest pärit laste ja noorte juurdepääs kvaliteetsele haridusele aitab lahendada töötuse probleemi ja vältida vaesuse edasikandumist järgmistele põlvkondadele. Neid eesmärke on võimalik saavutada siiski üksnes juhul, kui haridus- ja koolitussüsteemid on tõeliselt õiglased ja kaasavad. Koolid peavad tagama, et kõikidel õppijatel oleks võimalus saavutada edu ja kasutada ära oma potentsiaali olenemata isikuomadustest, perekondlikust, kultuurilisest ja sotsiaal-majanduslikust taustast. See kajastub Euroopa sotsiaalõiguste samba esimeses ja üheteistkümnendas põhimõttes.

Koolis käies omandatud teadmiste, oskuste ja hoiakute näol saavutatud haridustulemused on olulised tasakaalustatud, tervislikku ja edukat täiskasvanuelu prognoosivad näitajad. Neid mõõdetakse õpitulemustena ja haridustasemena ning need panevad aluse edasiõppimisele, tulevasele töökohale ja rahuldust pakkuvale elule. Põhioskuste (kirjaoskus, matemaatika ja loodusteadused) omandamine on õppijate hariduslikuks ja isiksuse arenguks hädavajalik, samal ajal kui teise taseme hariduse ülemisel astmel saadud oskusi ja teadmisi peetakse järjest enam töö saamise või edasiõppimise ja rahuldust pakkuva elu miinimumeeldusteks. Sotsiaal-majanduslikud mustrid ja kihistumine avaldavad isikute hariduskogemustele ja -tulemustele siiski tugevat mõju ning ebasoodsa taustaga õppijad on alasooritajate seas üleesindatud ning langevad haridus- ja koolitussüsteemist suurema tõenäosusega välja keskharidust omandamata. Seepärast on Euroopa haridus- ja koolituskoostöö peamised eesmärgid vähendada puudulike põhioskustega isikute osakaalu ning võidelda haridus- ja koolitussüsteemist varakult lahkumise vastu. Komisjoni teatises Euroopa haridusruumi saavutamise kohta aastaks 2025 on juhtalgatusena välja kuulutatud „Õpiedu saavutamise teed“, et edendada hariduse kaasavat mõõdet, mis on ühise eesmärgina esitatud ka Euroopa tuleviku konverentsi 2022. aasta mai lõpparuandes, kus kutsuti üles looma „kaasavat Euroopa haridusruumi, kus kõigil kodanikel on võrdne juurdepääs kvaliteetsele haridusele...“. Algatuses „Õpiedu saavutamise teed“ pannakse rõhku puudulike põhioskustega isikute arvu vähendamisele ja keskhariduse omandamise suurendamisele. Nõukogu resolutsioon, mis käsitleb strateegilist raamistikku üleeuroopaliseks koostööks hariduse ja koolituse alal, et liikuda Euroopa haridusruumi loomise suunas ja kaugemale (2021–2030), toetab seda meedet ja selles on kindlaks määratud ELi tasandi eesmärgid 2030. aastaks: selliste 15-aastaste osakaal, kelle lugemisoskus ja teadmised matemaatikas ja loodusteadustes on vähesed, peaks olema alla 15 % ja madala haridustasemega noorte osakaal väiksem kui 9 %.

Sellega seoses esitab komisjon ettepaneku võtta vastu nõukogu soovitus õpiedu saavutamise teede kohta. Kavandatud soovitusega tunnistatakse kehtetuks ja asendatakse nõukogu 2011. aasta soovitus varakult haridussüsteemist lahkumise vähendamise poliitika kohta, tuginedes samal ajal selle rakendamisel saadud kogemustele. Pärast nõukogu 2011. aasta soovituse vastuvõtmist on Euroopa riigid pidanud kohanema haridus- ja koolitussüsteeme tugevalt mõjutavate uute olukordade, probleemide ja võimalustega, mille seas on ELi saabuvate kooliealiste kolmandatest riikidest pärit rändajate, sealhulgas põgenike arvu suurenemine ja koroonaviiruse pandeemia. Poliitilistes aruteludes on kerkinud tähelepanu keskpunkti mure põhioskustega seotud tulemuste halvenemise pärast (mida näitavad PISA 2018. aasta uuringu tulemused). Haridusalastest teadusuuringutest on saadud uut teavet ning poliitiline koostöö ELi tasandil on toonud esile puudused ja täiendavaid jõupingutusi vajavad valdkonnad, mistõttu on asjakohane nõukogu 2011. aasta soovitus läbi vaadata ning seda ajakohastada ja täiustada. Uue ettepaneku kohaldamisala on laiem, sest see käsitleb samal ajal kaht ELi tasandi eesmärki, mis on seotud põhioskustega ning haridus- ja koolitussüsteemist varakult lahkumisega. See kajastab nende kahe probleemi vastastikust täiendavust, neid vallandavaid tegureid ja nende lahendamise meetmeid. Lisaks suurendab ettepanek väljavaateid tegeleda muude aspektidega, mida varem ei ole käsitletud ja millel on suur mõju haridustulemustele, nagu heaolu koolis.

•Kavandatud nõukogu soovituses käsitletavad probleemid

Pärast seda, kui 2011. aastal võeti vastu nõukogu soovitus varakult haridussüsteemist lahkumise vähendamise poliitika kohta, on Euroopa tasandil ja liikmesriikides tehtud palju tööd. Soovituse rakendamise kohta koostatud sõltumatust hinnangust ilmneb, et sellel soovitusel ja sellega seotud ELi poliitikavahenditel (järelevalve- ja aruandlusmehhanismid Euroopa poolaasta raames; liikmesriikide vastastikune õppimine ja koostöö HK 2020 raamistikus; rahastamine, eelkõige programmi „Erasmus+“ ning Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide kaudu; investeeringud teadusuuringutesse ja teabevahetusse) on olnud üldiselt positiivne mõju. Hinnangus järeldatakse, et nõukogu soovituse rakendamine on aidanud vähendada madala haridustasemega noorte osakaalu ELi tasandil (13,4 %-st 2011. aastal 9,7 %-ni 2021. aastal) ning julgustanud tegema muudatusi haridusasutustes ja -poliitikas.

Hoolimata nendest märkimisväärsetest edusammudest on haridus- ja koolitussüsteemist varakult lahkumine Euroopas siiski endiselt poliitiline probleem, mis on eriti suur mitmes riigis ja piirkonnas ning konkreetsete sihtrümade puhul. Praegu on ELis rohkem kui 3,2 miljonit madala haridustasemega noort (18–24-aastast) ja vaid 84,3 % (20–24-aastastest) on omandanud keskhariduse. Riikides ja nende vahel on endiselt suuri erinevusi ja püsib teatavate elanikkonnarühmade ebavõrdsus: madala haridustasemega noorte keskmine osakaal on noorte meeste seas 3,5 protsendipunkti võrra suurem (11,4 %) kui noorte naiste seas (7,9 %) ning välisriigis sündinud noorte ja teatavates eeslinnades, maapiirkondades ja äärealadel elavad õppijad on silmatorkavalt ebasoodsas olukorras. Üldiselt avaldab õppijate sotsiaal-majanduslik taust haridus- ja koolitussüsteemist varakult lahkumisele suurt mõju.

Hinnangus on siiski esile toodud ka mõned puudused ja valdkonnad, kus on vaja rohkem ära teha:

–meetmed on sageli projektipõhised ja lühiajalised, käsitlevad vaid ühte probleemi või ei võta arvesse kooli kõiki mõõtmeid, mistõttu on neil piiratud mõju; nii koolide kui ka süsteemide tasandil on vaja süstemaatilisemaid lähenemisviise, sest praegused on ebapiisavalt väljaarendatud;

–paljudes riikides ei jälgita ega hinnata rakendatud poliitikameetmeid piisavalt;

–eri poliitikavaldkondade (nt haridus ja koolitus, tervishoid, sotsiaalteenused, tööhõive, eluase, õigusemõistmine, rändajate, sh põgenike kaasamine, diskrimineerimiskeeld) ja valitsustasandite (riiklik, piirkondlik, kohalik) vaheline koostöö ning dialoog sidusrühmadega on ikka veel liiga piiratud ja killustatud;

–kuigi tasakaalustavad meetmed toimivad hästi, on ennetus- ja varajase sekkumise meetmed paljudes riikides ebapiisavalt välja arendatud või esineb puudusi nende rakendamisel / rakendamise tagamisel;

–teatavate rühmade (nt nähtavate ja mittenähtavate puuetega õppijad, hariduslike erivajadustega või vaimse tervise probleemidega õppijad, rändetaustaga õppijad, sh põgenikud, etnilistesse vähemustesse kuuluvad õppijad, nt romad, kiusamisohvrid) vajadusi ei ole liiga sageli asjakohaselt arvestatud; see on eriti suur probleem komplekssete vajadustega õppijate puhul (nt lapsed, kelle vanem viibib kinnipidamisasutuses, koduvägivalla ohvrid, hoolekandeasutuses viibivad lapsed jne);

–õpiraskuste ületamise meetmed ei ole piisavalt integreeritud meetmetega, millega edendatakse heaolu koolis, või kiusamisvastaste ja vaimse tervise meetmetega;

–õppijad, perekonnad ja peamised sidusrühmad (sh sotsiaalselt tõrjutud vanemad, rändekogukonnad ja vabaühendused) ei ole poliitika kujundamisse, rakendamisse ja hindamisse sageli piisavalt kaasatud;

–koolijuhid, õpetajad, juhendajad ja muud haridustöötajad ei ole sageli piisavalt ette valmistatud alasoorituse ning haridus- ja koolitussüsteemist varakult lahkumisega tegelema, mitmekesisusega arvestama, raskustes või riskilastele või heaolu või vaimse tervise alaste vajadustega õppijatele asjakohast tuge pakkuma.

Viimasel kümnendil, eelkõige pärast nõukogu 2011. aasta soovituse vastuvõtmist, on tehtud märkimisväärseid jõupingutusi haridus- ja koolitussüsteemist varakult lahkumise vähendamiseks. Hiljuti on ELi tasandi poliitilistes aruteludes suuremat tähelepanu pälvinud põhioskuste puudulikkus, eriti sestsaadik, kui avaldati OECD rahvusvahelise õpilaste hindamise programmi (PISA) 2018. aasta uuringu tulemused, millest ilmneb ELi tasandil 2009.–2018. aastal esinenud halvenemissuundumus. Eelkõige näitavad PISA 2018. aasta uuringu tulemused järgmist.