ET Euroopa Liidu Teataja C 188/10

Ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuanne (1)

Lennulastiteenused (uus otsus)

(AT.39258)

(2017/C 188/10)

SISSEJUHATUS

1. 9. novembril 2010 võttis komisjon juhtumis COMP/39258 „Lennulastiteenused“ vastu otsuse C(2010) 7694 (final) seoses Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 101, EMP lepingu artiklis 53 ning Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise õhutranspordialase kokkuleppe artiklis 8 sätestatud menetluse kohta (edaspidi „2010. aasta otsus“) (2). Ühe erandiga algatasid kõik kartelli trahvimise otsuse adressaadid menetluse selle tühistamiseks (täielikult või osaliselt).

2. 16. detsembri 2015. aasta kolmeteistkümnes otsuses (edaspidi „2015. aasta kohtuotsused“) (3) leidis Üldkohus, et 2010. aasta otsuse puuduseks olid põhjendamisvead (4). Sõltuvalt Üldkohtusse esitatud hagiavalduse nõuetest tõid need vead kaasa 2010. aasta otsuse täieliku või osalise tühistamise otsuse vaidlustanud eri poolte suhtes (5).

3. 2015. aasta kohtuotsustes leiti, et on rikutud asjakohase põhjendamise nõuet, mis on ette nähtud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 296 lõikega 2. Kohtuotsustes ei käsitletud sisu puudutavaid väiteid. Otsuse eelnõuga, mida käesolevas aruandes käsitletakse, kavatsetakse asendada 2010. aasta otsus selles ulatuses, milles see tühistati. Eesmärk on kõrvaldada 2015. aasta kohtuotsustes tuvastatud puudused ning võtta arvesse teatavate ettevõtjate struktuuris pärast 2010. aastat toimunud arenguid.

2016. aasta mai kirjad

4. 20. mail 2016 saatis komisjoni konkurentsi peadirektoraat (edaspidi „konkurentsi peadirektoraat“) kirjad hagejatele 13 vaides, mis olid päädinud 2015. aasta kohtuotsustega. Asjaomastes kirjades (edaspidi „2016. aasta mai kirjad“) teavitati pooli konkurentsi peadirektoraadi kavatsusest teha komisjonile ettepanek võtta juhtumis AT.39258 vastu uus otsus. Otsus adresseeritakse juriidilistele isikutele, kes on hõlmatud kolmeteistkümnes Üldkohtule esitatud hagis, ulatuses, milles 2010. aasta otsus nende suhtes tühistati. Otsuses leitakse, et kõik Üldkohtus hagejateks olnud pooled osalesid „ühes ja järjepidevas rikkumises“ seoses 2010. aasta otsuses viidatud transpordiliinidega. Kirjade kohaselt peaks uues otsuses kohandatama 2010. aasta otsuse mõnesid põhjendusi ja selle regulatiivosa, kuid see ei tähenda uute vastuväidete esitamist ega muuda 18. detsembri 2007. aasta vastuväidete (edaspidi „VV“) sisu. Kirjades väljendati konkurentsi peadirektoraadi seisukohta, et asjaomase kohtupraktika kohaselt on uue otsuse tegemine lubatud, kuna 2010. aasta otsus tühistati menetluslikel põhjustel (6).Neis paluti esitada märkused konkurentsi peadirektoraadi kavandatava tegevuse kohta.

Asjaomaste poolte vastused

5. Kõik 2016. aasta mai kirjade adressaadid on neile vastanud, kusjuures osa neist esitas ärakuulamise eest vastutavale ametnikule koopia konkurentsi peadirektoraadile saadetud vastusest.

6. Mõned adressaadid kritiseerisid saadud 2016. aasta mai kirjasid, nimetades neid liiga ebatäpseteks. Teadmata kirjades viidatud nn kohanduste konkreetseid üksikasju, väitsid nad eri määral, et nende võimalused esitada põhjalikke märkusi rikkumise kohta, mida konkurentsi peadirektoraat kavatseb kavandatud uues otsuses tuvastada, on piiratud.

7. Mitmed adressaadid väitsid sisuliselt, et vastupidi olukordadele, mis on käesoleva aruande joonelauses märkuses 6 tsiteeritud kohtuotsuste (edaspidi „PVC II kohtupraktika“) aluseks, ei piirdu 2015. aasta kohtuotsustes tuvastatud vead üksnes formaalsustega otsuse vastuvõtmise lõppstaadiumis, mida on suhteliselt lihtne parandada.

8. Mõned samadest adressaatidest väitsid, ehkki ei viidanud alati konkreetsele õiguslikule alusele, et seetõttu ei saa komisjon juriidiliselt juhtumis AT.39258 uut otsust teha. Teised väitsid pigem, et komisjon ei saa menetleda uue otsuse tegemist ilma uusi põhjendusi koostamata ning andmata asjaomastele pooltele võimalust saada uuesti ära kuulatud, muu hulgas suulise ärakuulamise teel. Mõned viimatinimetatud adressaatidest väitsid, et asjaomases kohtupraktikas on toimunud arenguid, mis seavad kahtluse alla nõuetest kinnipidamise järelduste tegemisel selle kohta, et nad on toime pannud ühe ja järjepideva rikkumise.

9. Teatud adressaadid väitsid ka, et uus otsus ei või suurendada nende vastutust võrreldes 2010. aasta otsuses toodud vastutuse ulatusega.

Ärakuulamise eest vastutava ametniku tähelepanekud seoses vastustega 2016. aasta mai kirjadele

10. Ükski 2016. aasta mai kirjade adressaatidest ei esitanud pärast nende kirjade saamist mulle taotlusi. Sellegipoolest tuleb eespool kokkuvõtlikult esitatud esildistega seoses märkida järgmist.

11. Ärakuulamise õigus puudutab komisjoni vastuväiteid ja tõendeid, millele see õigus nende suhtes toetub. See ei laiene siiski lõplikule seisukohale, mille komisjon kavatseb konkurentsiõiguse rikkumise otsuses võtta (7). Seega ei ole õige 2016. aasta mai kirju kritiseerida põhjusel, et neis ei ole detailselt kirjeldatud, milliseid kohandusi täpsemalt konkurentsi peadirektoraat kavatseb antud juhtumi uues otsuses teha. 2016. aasta mai kirjades küsiti seisukohta seoses konkurentsi peadirektoraadi kavandatud ettepanekuga teha uus otsus 2015. aasta kohtuotsustes tuvastatud puuduste kõrvaldamiseks. Olnuks ennatlik üksikasjalikult kirjeldada kõiki muudatusi, mida konkurentsi peadirektoraat peab puuduste kõrvaldamiseks vajalikuks. Lisaks olid 2016. aasta maikuu kirjade adressaatidel kõik võimalused esitada märkusi kirjades käsitletud asjaolude kohta.

12. Vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 296 lõikele 2 loetakse korrakohase nõude rikkumist Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 263 mõistes oluliseks menetlusnormi rikkumiseks (8). Kuigi 2015. aasta kohtuotsustes tuvastatud 2010. aasta otsuse puudused ei olnud samad, mis on käsitletavad PVC II kohtupraktikas, ei saa järeldada, et 2015. aasta kohtuotsustes tuvastatud rikkumised puudutavad pigem sisu ja mitte vormi. PVC II kohtupraktika on seega kohaldatav juhtumiga AT.39258 seotud asjaoludele pärast 2015. aasta kohtuotsuseid.

13. Tõepoolest, 2015. aasta kohtuotsustes ei otsustatud küsimust, kas on toime pandud kartellirikkumine ega kontrollitud selle küsimusele 2010. otsuses antud hinnangu õiguspärasust (9). Seega ei ole tegemist res judicata põhimõttega (10). Lisaks ei saa 2015. aasta kohtuotsustega jõustatud erinevaid tühistusi pidada õigeksmõistmiseks ne bis in idem põhimõtte tähenduses, mis on sätestatud eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 50. Sellest järeldub, et kumbki nimetatud põhimõte ei saa takistada komisjonil taasavada menetlust seoses 2010. aasta otsuse objektiks olnud käitumisega (11). Ükski 2016. aasta mai kirjadele vastuseks esitatud esildistest ei viidanud sellele, et komisjoni uus otsus juhtumis AT.39258 oleks välistatud muudel alustel.

14. Ärakuulamise õiguse teostamiseks omab tähendust VV ja mitte 2010. aasta otsus seoses komisjoni vastuväidetega juhtumis AT.39258 (12). 2015. aasta kohtuotsustes tuvastatud õigusvastasus esines 2010. aasta otsuse vormistamise ja vastuvõtmise staadiumis. Iseenesest ei mõjutanud need VV õiguspärasust ning asjaga seotud poolte ärakuulamist (13). Komisjonil on seega õigus alustada menetlust juhtumis AT.39258 alates punktist, milles 2015. kohtuotsustes tuvastati õigusvastasus (14).

15. Võtmata seisukohta väite kohta, et ühte ja järjepidevat rikkumist käsitlev kohtupraktika on VV esitamise või 2010. aasta otsuse vastuvõtmise ajast edasi arenenud, tuletan meelde, et ELi kohtute seisukoht on, et kohtupraktika edasiarenemine ei nõua iseenesest uusi ärakuulamisi suuremal määral kui näiteks sarnased arengud haldusmenetluses enne lõpliku otsuse tegemist (15). Igal juhul viitab 2016. aasta mai kirjadele saadud osa vastuste sisu sellele, et need kirjad andsid adressaatidele võimaluse esitada õiguslikke vastuväiteid asjakohase kohtupraktika põhjal.

16. Kui komisjon otsustab asendada 2010. aasta otsuse ulatuses, milles see tühistati, siis vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 266 tuleb kõrvaldada 2015. aasta otsustes tuvastatud õigusvastasus. Seejuures ei saa keelata komisjonil kohandada 2010. aasta otsuses kasutatud teksti isegi viisil, mis mõnede 2016. aasta mai kirjade adressaatide arvates võib mõjutada nende vastutust võrreldes 2010. aasta otsuse regulatiivosas sätestatuga, eriti kui seda tehakse selleks, et kõrvaldada otsuse tühistamise põhjustanud vastuolud. Vastupidiselt osas 2016. aasta mai kirjadele saadetud vastustes väidetule ei anna pelk võimalus, et 2010. aasta otsuse ja asjas AT.39258 tehtava uue otsuse vahel on erinevusi, alust uute vastuväidete esitamiseks või uue suulise ärakuulamise korraldamiseks (16).

17. Üldiselt ei ole 2016. aasta mai kirjadele saadetud vastustes esitatud vastulausetes osutatud menetluslikele probleemidele, mis võiksid mõjutada 2016. aasta mai kirjades kirjeldatud juhtumis AT.39258 uue otsuse vastuvõtmise seaduslikkust.

Taotlus pärast VVd saadud potentsiaalselt süüst vabastavate materjalide saamiseks

18. Üks adressaatidest taotles vastuses 2016. aasta mai kirjale (nagu ka varem enne 2010. aasta otsust) ligipääsu kõigile potentsiaalselt süüst vabastavatele dokumentidele, mille komisjon hankis pärast VV väljastamist 2007. aastal. 2016. aasta taotluses taotleti eelkõige juurdepääsu potentsiaalselt süüst vabastavale teabele, mis võis komisjonile teatavaks saada kohtumenetluses, mis päädis 2015. aasta kohtuotsustega, ning seda, et see osa toimikust juhtumis M.3770 „Lufthansa/Swiss“, mis puudutas konkreetset joonealust märkust 2010. aasta otsuses, lisataks toimikule juhtumis AT.39258.

19. Konkurentsi peadirektoraat vastas 14. oktoobriga 2016 dateeritud kirjaga. Selles kirjas selgitati, et komisjonile pärast VVd laekunud dokumentide uurimisel ei selgunud potentsiaalselt süüst vabastavaid tõendeid, millele adressaadil juba ligipääsu ei oleks olnud. Mis puutub taotlusesse, et osa juhtumi M.3770 toimikust lisataks juhtumile AT.39258, siis märgiti kirjas, et asjaomases joonealuses märkuses viidati üksnes komisjoni juhtumi M.3770 heakskiitmisotsuse avalikule versioonile ja mitte selle juhtumi toimikus olevatele dokumentidele.

20. Uue otsuse vastuvõtmise menetluse väga hilises staadiumis saatis sama adressaat mulle kirja, milles seadis kahtluse alla konkurentsi peadirektoraadi 14. oktoobri 2016. aasta vastuse aluseks oleva käsitlusviisi. Oma kirjalikus vastuses viitasin selle kirja hilisele saatmisele ja selgitasin, miks esitatud kriitika ei ole asjakohane.

Otsuse eelnõu

21. Otsuse eelnõus igale adressaadile määratud trahv ei ole suurem kui vastavad summad 2010. aasta otsuses.

22. Otsuse 2011/695/EL artikli 16 kohaselt uurisin, kas otsuse eelnõus käsitletakse ainult vastuväiteid, mille kohta oli osalistel võimalus esitada oma seisukohad. Minu järeldus on, et nii see on.

KOKKUVÕTE

23. Arvestades eespool öeldut ja pidades silmas, et peale punktis 20 mainitud kirja ei ole mulle saadetud muid taotlusi ega kaebusi, leian, et juhtumis AT.39258 uue otsuse tegemisel oli osaliste menetlusõiguste kasutamine tagatud.

Brüssel, 9. märts 2017 Wouter WILS

(1) Vastavalt Euroopa Komisjoni presidendi 13. oktoobri 2011. aasta otsuse (ärakuulamise eest vastutava ametniku ülesannete ja pädevuse kohta teatavates konkurentsimenetlustes, ELT L 275, 20.10.2011, lk 29) (edaspidi „otsus 2011/695/EL“) artiklitele 16 ja 17.

(2) 2010. aasta otsus oli adresseeritud ettevõtjatele Air Canada, Air France-KLM, Société Air France, KLM NV, British Airways Plc, Cargolux Airlines International S.A, Cathay Pacific Airways Limited, Japan Airlines, Japan Airlines International Co., Ltd., LAN Airlines S.A., LAN Cargo S.A., Lufthansa Cargo AG, Deutsche Lufthansa AG, SWISS International Air Lines AG, Martinair Holland N.V., Qantas Airways Limited, SAS AB, SAS Cargo Group A/S, SCANDINAVIAN AIRLINES SYSTEM Denmark – Norway – Sweden, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd ja Singapore Airlines Limited.

(3) Kohtuotsused Air Canada vs. komisjon (T-9/11, EU:T:2015:994); Koninklijke Luchtvaart Maatschappij vs. komisjon (T-28/11, EU:T:2015:995); Japan Airlines vs. komisjon (T-36/11, EU:T:2015:992); Cathay Pacific vs. komisjon (T-38/11, EU:T:2015:985); Cargolux Airlines vs. komisjon (T-39/11, EU:T:2015:991); Latam Airlines Group ja Lan Cargo vs. komisjon (T-40/11, EU:T:2015:986); Singapore Airlines ja Singapore Airlines Cargo vs. komisjon (T-43/11, EU:T:2015:989); Deutsche Lufthansa jt vs. komisjon (T-46/11, EU:T:2015:987); British Airways vs. komisjon (T-48/11, EU:T:2015:988); SAS Cargo Group jt vs. komisjon (T-56/11, EU:T:2015:990); Air France-KLM vs. komisjon (T-62/11, EU:T:2015:996); Air France vs. komisjon (T-63/11, EU:T:2015:993) ja Martinair Holland vs. komisjon (T-67/11, EU:T:2015:984).

(4) Vt nt kohtuotsuseid Martinair Holland vs. komisjon (EU:T:2015:984, punktid 25, 72, 78, 83 ja 84) ja Cargolux Airlines vs. komisjon (EU:T:2015:991, punktid 27, 28, 72, 79, 83 ja 84).

(5) 2010. aasta otsus tühistati osaliselt British Airways plc (kohtuasi T-48/11) ning Deutsche Lufthansa AG, Lufthansa Cargo AG ja Swiss International Air Lines AG (kohtuasi T-46/11) suhtes. Selle vaidlustanud teiste juriidiliste isikute suhtes tühistati see täielikult. 2010. aasta otsus on jõustunud adressaadi suhtes, kes seda ei vaidlustanud.

(6) Selles osas tsiteeriti 2016. aasta mai kirjades kohtuotsuseid Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P–C-252/99 P ja C-254/99 P, EU:C:2002:582, EU:C:2002:582, punktid 44–53, 59–69 ja 72–76); SP vs. komisjon (T-472/09 ja T-55/10, EU:T:2014:1040, punktid 277–281) ja Lucchini vs. komisjon (T-91/10, EU:T:2014:1033, punkt 173).

(7) Vt muu hulgas kohtuotsuseid BASF vs. komisjon (T-15/02, EU:T:2006:74, punkt 94), samuti IMI jt vs. komisjon (T-18/05, EU:T:2010:202, punktid 109 ja 111).

(8) Teiste seas kohtuotsused komisjon vs. Iirimaa jt (C-89/08 P, EU:C:2009:742, punkt 34) ning Cargolux Airlines vs. komisjon (EU:T:2015:991, punkt 27).

(9) See on võrreldav olukorraga, mida on kirjeldatud kohtuotsuse Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (EU:C:2002:582) punktis 60. Vt nt kohtuotsuseid Singapore Airlines ja Singapore Airlines Cargo vs. komisjon (EU:T:2015:989, punktid 30–33 ja 90–92), samuti SAS Cargo Group jt vs. komisjon (EU:T:2015:990, punktid 29–33, 90 ja 91).

(10) Vt selle kohta kohtuotsuseid Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (EU:C:2002:582, punktid 44, 46 ja 47) ja ThyssenKrupp Nirosta vs. komisjon (C-352/09 P, EU:C:2011:191, punkt 123).

(11) Põhimõtte ne bis in idem kohta vt analoogset kohtuotsust Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (EU:C:2002:582, punkt 62).

(12) Vt analoogilist kohtuotsust Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (EU:C:2002:582, punkt 98); Lucchini vs. komisjon (EU:T:2014:1033, punkt 177); samuti Leali ja Acciaierie e Ferriere Leali Luigi vs. komisjon (T-489/09, T-490/09 ja T-56/10, EU:T:2014:1039, punkt 284).

(13) Vt muu hulgas kohtuotsuseid Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (EU:C:2002:582, punkt 73), samuti SP vs. komisjon (EU:T:2014:1040, punkt 277).

(14) Vt analoogilist kohtuotsust Lucchini vs. komisjon (EU:T:2014:1033, punkt 173 ja tsiteeritud kohtupraktikat).

(15) Vt kohtuotsuseid Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (EU:C:2002:582, punktid 91–92), samuti IRO vs. komisjon (T-69/10, EU:T:2014:1030, punkt 141).

(16) Vt analoogilist kohtuasja Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (EU:C:2002:582, punkt 97).