EUROOPA KOMISJON Brüssel,27.2.2019 SWD(2019) 1005 final KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT 2019. aasta aruanne Eesti kohta Lisatud dokumendile: KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, ÜLEMKOGULE, NÕUKOGULE, EUROOPA KESKPANGALE JA EURORÜHMALE Euroopa poolaasta 2019: struktuurireformide elluviimisel ning makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamisel ja korrigeerimisel tehtud edusammude hindamine ning määruse (EL) nr 1176/2011 kohase põhjaliku analüüsi tulemus {COM(2019) 150 final}



Sisukord Kokkuvõte 1.Majanduse olukord ja väljavaated 2.Edusammud riigipõhiste soovituste järgimisel 3.Reformiprioriteedid 3.1.Riigi rahandus ja maksustamine 3.2.Finantssektor 3.3.Tööturu-, haridus- ja sotsiaalpoliitika 3.4. Konkurentsivõime reformid ja investeeringud A lisa. Ülevaatetabel B lisa. Komisjoni võla jätkusuutlikkuse analüüs ja eelarveriskid C lisa. Standardtabelid D lisa. Suunised investeerimisvajaduste kohta ühtekuuluvuspoliitika raames Allikad Tabelite loetelu Tabel 2.1.2018. aasta riigipõhiste soovituste rakendamise hindamine Tabel 3.2.1.Pankade rahanduslik usaldusväärsus Tabel 3.4.1.TEN-T põhivõrgu valmisehitatud osa 2016. aasta seisuga

Tabel C.1.Finantsturu näitajad Tabel C.2.Sotsiaalse tulemustabeli põhinäitajad Tabel C.3.Tööturu ja haridusnäitajad Tabel C.4.Sotsiaalse kaasatuse ja tervise näitajad Tabel C.5.Tooteturu tulemus- ja poliitikanäitajad Tabel C.6.Keskkonnahoidlik majanduskasv Tabel D.1.Poliitikaeesmärgid Jooniste loetelu Joonis 1.1. SKP reaalkasv ja selle komponendid Joonis 1.2. Inflatsioon kvartalite kaupa Joonis 1.3. Investeeringute kasv ja panus investeeringutesse, % Joonis 1.4. Tööjõu ühikukulul põhinev reaalne tegelik vahetuskurss Joonis 1.5. Panus kogutööhõive muutusesse aastatel 2007–2017 Joonis 1.6. Välispositsiooni jaotus (jooksevkonto ja kapitalikonto) Joonis 1.7. Kaupade ja teenuste ekspordi turuosa, nominaalväärtuses Joonis 1.8: Rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni (RNIP) komponendid Joonis 1.9. Tööjõus osalemise, tööhõive ja töötuse määrad Joonis 1.10. Töötaja kohta makstava nominaalse töötasu ning riigisisestel ja -välistel majandussuundumustel põhineva võrdlusaluse suurenemine aastas Joonis 1.11. Sisemajanduse koguprodukt elaniku kohta ostujõu standardi alusel

Joonis 1.12. Piirkondlik tootlikkus Joonis 1.13. Demograafilised muutused Joonis 2.1. Aastate 2011–2018 riigipõhiste soovituste üldine mitmeaastane rakendamine praeguseni Joonis 3.1.1. Mõjutatud leibkondade (võitjad ja kaotajad) osakaal sissetulekudetsiilide kaupa Joonis 3.2.1. Laenumahu kasv Joonis 3.2.2. Laenuvõtmise kulu euroalal ja Eestis Joonis 3.2.3. Ehitusmahud Joonis 3.3.1. Tööturu põhinäitajad Joonis 3.3.2. Tööjõupuudus majandusharude kaupa Joonis 3.3.3. Vaesusnäitajad Joonis 3.4.1. Tööviljakus ostujõu standardi alusel võrreldes ELiga Joonis 3.4.2. Tootmistegurite kogutootlikkus Joonis 3.4.3. SKP elaniku kohta, absoluutkasvu jaotus 2005–2017 Joonis 3.4.4. Investeeringud varaliikide ja aastate kaupa Joonis 3.4.5. Era- ja avaliku sektori investeeringute määr Joonis 3.4.6. Investeeringud intellektuaalomandiõigustega seotud toodetesse (bruto) Joonis 3.4.7. Taastuvenergia osakaal transpordisektoris Joonis 3.4.8. Piirkondlik netoränne Tekstikastide loetelu

Tekstikast 2.1. ELi fondid ja programmid aitavad kõrvaldada struktuurseid probleeme ning edendada majanduskasvu ja konkurentsivõimet Eestis. Tekstikast 3.3.1. Seiretulemused Euroopa sotsiaalõiguste samba raames Tekstikast 3.4.1. Eesti investeerimisprobleemid ja reformid Kokkuvõte Eesti majandustulemused on head ja see võimaldab tegeleda probleemidega, et tagada pikaajaline majanduskasv. Tootlikkuse kasvu on mõjutanud demograafilised suundumused ja riigi tagasihoidlikud innovatsioonitulemused. Oskuste nappus ja tööturu vajadustele mittevastavus on suurenemas, mis muu hulgas on tingitud haridussüsteemi piiratud suutlikkusest reageerida tööturu vajadustele. Elanikkonna vananemine seab surve alla kvaliteetsete ja taskukohaste sotsiaalteenuste osutamise ja avaliku sektori vahendid. Ebapiisavad investeeringud teadustegevusse ja innovatsiooni takistavad ettevõtetel muutumast konkurentsivõimelisemaks ja tootlikumaks. Sihipärased poliitikameetmed ja investeeringud võivad aidata ära kasutada Eesti kogu potentsiaali. ( ) Eesti majanduskasv oli 2018. aastal tugev (3,5 %), kuid peaks prognooside kohaselt järk-järgult aeglustuma. Peamine kasvumootor on olnud sisenõudlus ja eelkõige just eratarbimine, mida toetas kõrge tööhõive ja kiire palgakasv. Lisaks aitasid tugev välisnõudlus ja soodsad maailmaturu toorainehinnad kaasa ekspordi ja tööstustoodangu kasvule kõigis sektorites. Järgmistel aastatel peaksid tarbijate kulutusi piirama tööhõive- ja palgakasvu aeglustumine ning välisnõudlus peaks nõrgenema. Valitsemissektori eelarvepositsioon on prognooside kohaselt 2019. aastal väikeses nominaalses ülejäägis ja võlatase ligikaudu 8 % SKPst. Majanduslikult heade aegade ja demograafilise surve tõttu on Eestis peaaegu täielik tööhõive. Selline olukord soodustab jätkuvalt kiiret palgakasvu. Tööhõive määr tõusis 2017. aastal 78 %-le, samal ajal kui töötuse määr langes allapoole 6 %. Eesti tööealine elanikkond on viimase 10 aasta jooksul aga vähenenud 7 %. Selline demograafiline suundumus peaks prognooside kohaselt jätkuma kuni 2030. aastani ja suurendama survet avaliku sektori vahenditele. Hoolimata hiljutisest majanduskasvu kiirenemisest peab konkurentsivõime säilimiseks veelgi suurenema tööviljakus. Kui tootlikkus ei jõua järele kiirele palgakasvule, võib see hakata pärssima Eesti majanduskasvu ja kulupõhist konkurentsivõimet. Piirkondlikud erinevused on suured, mistõttu on suured ka erinevused üldise heaolu, sotsiaalse infrastruktuuri ja avalike teenuste vallas. Tallinna piirkonnas on sissetulekute tase ELi keskmise lähedal. Pealinnapiirkonna majandust iseloomustavad kõrgemad palgad, paremad tööhõivevõimalused ja suurem tootlikkus kui muudes Eesti piirkondades, mida iseloomustavad elanikkonna vähenemine, kõrgem vaesuse määr ja suurem surve avalikele teenustele, nagu tervishoid ja haridus. Era- ja avaliku sektori investeeringute keskendumine inimkapitalile, taristule, teadustegevusele, innovatsioonile ja ressursitõhususe edendamisele tugevdaks Eesti pikaajalist kasvupotentsiaali. Praegune oskuste nappus ning vähene investeerimine teadus- ja arendustegevusse pärsivad majanduse tootlikkuse kasvu. Lisainvesteeringud innovatsiooni, sealhulgas digitaliseerimisse ja automatiseerimisse võivad muuta ettevõtted tootlikumaks. Samal ajal võib heade transpordiühenduste tagamine toetada konkurentsivõimet. Ressursitõhususe edendamine aitaks kaasa konkurentsivõimelisema ja jätkusuutlikuma majanduse arengule. Investeeringud haridusse ja oskustesse, samuti sotsiaalsesse kaasamisse ning tervishoiu- ja sotsiaalteenustesse võivad edendada jätkusuutlikku ja kaasavat majanduskasvu. D lisas on esitatud Euroopa Regionaalarengu Fondist, Euroopa Sotsiaalfond+-st ja Ühtekuuluvusfondist aastatel 2021–2027 toetuse saamise peamised prioriteedid Eesti puhul, mis põhinevad käesolevas aruandes sisalduval investeerimisvajaduste ja probleemide analüüsil. Eesti on teinud mõningaid ( ) edusamme 2018. aasta riigipõhiste soovituste järgimisel. Mõningaid edusamme on tehtud järgmistes valdkondades: ·sotsiaalse turvavõrgu piisavuse parandamine, eelkõige eakate ja puudega inimeste jaoks; ·meetmete võtmine soolise palgalõhe vähendamiseks, sealhulgas suurendades palkade läbipaistvust erasektoris; ·teadustegevuse ja innovatsiooni edendamine, eelkõige nähes ette tõhusad stiimulid innovatsioonibaasi laiendamiseks. Enamik Euroopa sotsiaalõiguste sammast toetava sotsiaalnäitajate tulemustabeli näitajatest on Eestil suhteliselt head, kuid jätkuvalt on mõningaid probleeme. Eesti tööturunäitajad on ühed ELi parimad. Selliste inimeste osakaal, kellel on rahuldamata vajadus arstiabi järele, on üks ELi suuremaid, mis on tingitud pikast ooteajast ning tervishoiu- ja sotsiaalhoolekandeteenuste puudulikust koordineerimisest. Mittetöötavate ja mitteõppivate noorte osakaal on pisut suurenenud. Sotsiaalsiirded ei ole vaesuse vähendamisel ikka veel tõhusad ning nõrgal sotsiaalsel turvavõrgul on olnud vaesusele ja ebavõrdsusele piiratud mõju, kuigi mõlemad näitajad on paranemas. Mis puudutab strateegia „Euroopa 2020“ riiklikke eesmärke, siis Eesti täitis tööhõive määra eesmärgi ja kolmanda taseme hariduse eesmärgi juba 2015. aastal. Samuti läheb Eestil hästi taastuvenergia valdkonnas ning mõningat edu on saavutatud energiatõhususe ja kasvuhoonegaaside heite vähendamise valdkonnas. Samas ei ole Eesti teinud piisavalt edusamme haridussüsteemist varakult lahkumise piiramisel ning vaesuse vähendamise ning teadus- ja arendustegevuse investeeringute suurendamise riiklike eesmärkide saavutamisel. Käesolevas aruandes analüüsitakse järgmisi Eesti majanduse seisukohast olulisi struktuuriprobleeme. ·Taskukohastele ja kvaliteetsetele sotsiaalteenustele juurdepääsu puudumine on jätkuvalt oluline probleem. Sotsiaalse turvavõrgu piisavus on aeglaselt paranemas, kuid juurdepääs taskukohastele ja kvaliteetsetele teenustele, sealhulgas pikaajalise hoolduse teenustele, on keeruline, eriti eakate puhul. On puudusi elanike sotsiaalteenustega seotud vajaduste kindlakstegemisel ning tervishoiu- ja sotsiaalteenuste osutamisel integreeritud viisil. Lisaks peavad inimesed katma suure osa omavalitsuste osutatavate teenuste kuludest. ·Tööjõu ja oskuste nappus on ilmne. Oskuste nappus ja nende tööturu vajadustele mittevastavus on äriinvesteeringute peamised takistused ja pärsivad tootlikkuse kasvu. Haridus- ja koolitussüsteemi suutlikkust reageerida tööturu vajadustele pärsib haridussüsteemist varakult lahkumine, kõrg- ja kutsehariduse ning koolituse ebapiisav kooskõla tööturu vajadustega ning õpetajaskonna vananemisega seotud probleemid. Kuigi täiskasvanuõppes osalemine on paranemas, ei toimu töötajate täiendus- ja ümberõpe piisavalt kiiresti, et hoida sammu tööturu suundumustega.

·Sooline palgalõhe väheneb, kuid on jätkuvalt üks ELi suurimaid. Hiljutised meetmed suurendavad vanemapuhkuse ja -hüvitise süsteemi paindlikkust, et hõlbustada naasmist tööturule. Lastehoiu kasutamine on paranemas. Paindlike teenusteta on lapsevanemate hoolduskohustused siiski jätkuvalt suured, eelkõige naiste puhul. See tekitab märkimisväärseid majanduslikke ja sotsiaalseid kulusid. Astutud on mõningaid samme, kuid palkade läbipaistvus ei ole veel suurenenud. ·Teadusuuringud, innovatsioon ja tehnoloogiline ümberkorraldus on tootlikkuse kasvu soodustamiseks esmatähtsad. Märkimisväärne osa Eesti ettevõtetest tegutseb keskmise ja madala tehnoloogiatasemega valdkondades. Vähene investeerimine teadus- ja arendustegevusse on üks põhjus, miks tootlikkus on maha jäänud. Sihipärasem investeerimine teadustegevusse ja innovatsiooni kõikides majandusharudes suurendaks tootlikkust ja konkurentsivõimet. Majanduskasvu soodustaks ka tugevam seos riikliku teadussüsteemi ja erasektori vahel. Digitaliseerimine ja automatiseerimine võivad suurendada väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete konkurentsivõimet keskpikas perspektiivis, kuid selleks on vaja erioskusi. Ka maksejõuetusraamistiku ajakohastamine võib suurendada Eesti ettevõtluspotentsiaali. ·Eesti on tugevdanud oma rahapesuvastast raamistikku, kuid jätkuvalt on probleeme. Seoses suure rahapesuskandaaliga, millega on seotud välismaine finantsasutus ja selle Eesti filiaal, ja väidetavalt suurima rahapesujuhtumiga ELi ajaloos, kehtestas valitsus 2018. aastal rahapesu tõkestamise tugevdamiseks täiendavad meetmed ja suunised. Seaduseelnõu, millega nähakse ette oluliselt suuremad trahvid ja ümberpööratud tõendamiskohustus kahtlase vara puhul ning karmistatakse virtuaalvääringute pakkujaid käsitlevaid eeskirju, ei ole siiski veel vastu võetud. ·Kvaliteetne transporditaristu on oluline, et Eesti saaks ühtsest turust täit kasu. Eesti kui hõredalt asustatud äärealariigi puhul on hästi toimiv ja ühendatud transpordisüsteem majandustegevuse ja ekspordi seisukohast esmatähtis. Eestis ei ole veel säästvat ja keskkonnahoidlikku transporditaristut, mis vähendaks energiamahukust ja reostust, eelkõige raudtee- ja kombineeritud transpordi puhul. Edasised uuenduslikud ja säästlikud lahendused võivad aidata lahendada liiklusummikute ja ühistranspordiga seotud probleeme. ·Jätkuvalt on energia ja kliimamuutustega seotud probleeme. Kuigi Eesti on juba täitnud oma taastuvenergia eesmärgi, on energiatõhusus väike, eriti hoonete puhul. Eesti elektrisüsteemi sünkroniseerimine Euroopa mandriosa võrguga on esmatähtis, et tagada elektrienergia varustuskindlus kogu Läänemere piirkonnas. Kasvuhoonegaaside heite vähendamine on endiselt ebapiisav, eelkõige transpordi ja põllumajanduse valdkonnas. 1. Majanduse olukord ja väljavaated SKP kasv ja väljavaated Eesti majanduse reaalkasv oli 2018. aastal jätkuvalt tugev, aeglustudes hinnangute järgi 3,5 %ni, olles aasta varem saavutanud haripunkti (vt joonis 1.1). Peamine kasvumootor on olnud sisenõudlus ja eriti just eratarbimine, mida toetas suur tööhõive ja kiire palgakasv. Lisaks aitasid suur välisnõudlus ja soodsad maailmaturu toorainehinnad kaasa ekspordi ja tööstustoodangu kasvule kõigis sektorites. Eksport moodustab rohkem kui 75 % SKPst ning seega on Eesti majandus väga avatud ja tundlik maailmamajanduse olukorra suhtes. Prognooside kohaselt peaks SKP kasv olema 2019. ja 2020. aastal tagasihoidlik – alla 3 %. Kuna maailmamajanduses on algamas väiksema majanduskasvu periood ning investeeringud hoonetesse ja ehitustegevusse on stabiliseerumas, peaks majandustegevus pisut aeglustuma. Sisenõudlus peaks jääma jätkuvalt peamiseks kasvumootoriks, kuigi ELi rahastatud investeeringute panus stabiliseerub. Joonis 1.1.SKP reaalkasv ja selle komponendid Allikas: Euroopa Komisjon Inflatsioon 2017. ja 2018. aastal oli inflatsioon oluliselt üle 3 %, mis kajastas toorainehindade kasvu maailmaturul ning kütuse-, alkoholi- ja tubakaaktsiisi märkimisväärset tõusu. Prognooside kohaselt langeb inflatsioonimäär aastatel 2019–2020 allapoole 3 %, kuna aktsiisitõus on palju väiksem kui eelmistel aastatel ja maailmaturu energiahinnad peaksid stabiliseeruma (vt joonis 1.2). Jätkuva tugeva palgasurve tõttu peaksid aastatel 2019–2020 inflatsiooni üha rohkem kiirendama teenuste hinnad. Joonis 1.2.Inflatsioon kvartalite kaupa Allikas: Euroopa Komisjon Investeeringud Investeeringute panus majanduskasvu peaks prognooside kohaselt olema tulevikus mõõdukalt positiivne. 2017. aastal investeeringud ajutiselt kasvasid, mis oli seotud ELi fondide tsükli ekspansiivse faasiga ning mitme suure ühekordse projektiga. Prognooside kohaselt peaks investeeringute panus majanduskasvu olema aastatel 2018–2020 mõõdukas. 2018. aastal vedas investeeringute kasvu mitteeluhoonete ja elamute ehitus, kuid see peaks prognooside kohaselt järgmistel aastatel taanduma. Lähiaastatel on investeerimistegevus prognooside kohaselt tagasihoidlik, kusjuures investeeritakse peamiselt masinatesse ja seadmetesse (vt joonis 1.3). Kokkuvõttes prognoositakse aastateks 2019–2020 investeeringute mahu stabiliseerumist tasemel ligikaudu 24 % SKPst. Kuigi see on pisut üle ELi keskmise, on see madalam kui eelmistel kümnenditel. Üldiselt on kapitali töötaja kohta Eestis jätkuvalt alla ELi keskmise, mis pärsib tootlikkuse kasvu ja seega ohustab tulevast konkurentsivõimet (vt punkt 3.4). Joonis 1.3.Investeeringute kasv ja panus investeeringutesse, % Allikas: Euroopa Komisjon Investeeringute suhtelise stagneerumise tõttu on Eesti erasektor muutunud viimastel aastatel netolaenuandjaks. Finantssektoriväliste ettevõtete panus kogumajanduse netolaenuandmisse oli 2017. aastal ligikaudu 1,5 % SKPst, samas kui kodumajapidamiste netolaenuandmine moodustas samal aastal 2,6 % SKPst. Valitsemissektor, mis tavaliselt on olnud Eestis netolaenuandja, oli 2017. aastal erandkorras netolaenuvõtja. Säästude suhe SKPsse on Eestis olnud suurem kui teistes Balti riikides, eriti viimastel aastatel. Kulupõhine konkurentsivõime Eesti kulupõhine konkurentsivõime on võrreldes ELiga alates 2008. aastast vähenenud. Soodsad majandusväljavaated koos tööturu pingestumisega on tekitanud surve palkadele, mis on viimasel kümnendil keskmiselt kasvanud tootlikkusest kiiremini. Selle tagajärjel on tööjõu ühikukulul põhinev reaalne tegelik vahetuskurss võrreldes ELi ja euroalaga märkimisväärselt tugevnenud (vt joonis 1.4). Joonis 1.4.Tööjõu ühikukulul põhinev reaalne tegelik vahetuskurss Allikas: Euroopa Komisjon

Hoolimata tugevast tööjõu ühikukulu kasvust on Eesti alates 2008. aastast suurendanud turuosa oma peamistel eksporditurgudel. Hiljutine kasv on olnud siiski palju väiksem kui enne 2009. aasta finantskriisi, mis osutab sellele, et tugeval palgakasvul võib olla olnud tuntav mõju konkurentsivõimele (vt joonis 1.7). Jooksevkonto on olnud ülejäägis kuuel järjestikusel aastal, peamiselt tänu teenuste konto saldo ülejäägile. Jooksevkonto peaks olema ülejäägis ka aastatel 2019–2020, samas kui kaupade konto saldo peaks olema puudujäägis. Viimastel aastatel on teenuste bilansi ülejäägile aidanud kaasa peamiselt turismi ja transpordi sektorid ning üha enam ka infotehnoloogia ja äriteenuste sektorid. Eelkõige on Eesti saavutanud suhtelise eelise infotehnoloogiateenuste valdkonnas (vt joonis 1.5). Finantssektor Eesti pangandussektor on kasumlik ja hästi kapitaliseeritud. 2018. aasta mais avastasid Eesti ametiasutused võimaliku suuremahulise rahapesu, mis toimus enne 2016. aastat Danske Banki Eesti haru kaudu. Alates 2016. aastast on mitteresidentide hoiuste osakaal tunduvalt vähenenud. Rahapesu otsene mõju Eesti finantssektori toimimisele on olnud piiratud, kuid sellega võib Eesti pankadele kaasneda oluline mainekahju (vt punkt 3.2). Joonis 1.5.Panus kogutööhõive muutusesse aastatel 2007–2017 Allikas: Euroopa Komisjon Eestis on ettevõtlussõbralik keskkond, mis on osaliselt olnud ka ekspordi edukuse aluseks. Eestis on väike halduskoormus ja äritegevust hõlbustavad laiapõhjalised e-valitsuse teenused. Negatiivse poole pealt on Eestis pikaajalised probleemid maksejõuetuseeskirjadega ja selle valdkonna reformimine on osutunud keeruliseks (vt punkt 3.4). Eesti rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon on paranenud, kuid on endiselt negatiivne. 2017. aastal oli see –30 % SKPst, mis on võrreldes haripunktiga –80 % SKPst 2009. aastal märkimisväärselt parem tulemus. Välismaiste otseinvesteeringute netosissevool on pärast kriisi olnud tagasihoidlik, ulatudes 2017. aastal 5,9 %ni SKPst, mis on võrreldes euroalaga endiselt suur näitaja. Aastate jooksul on kõige rohkem välismaiseid otseinvesteeringuid (protsendina (valdkondlikust) kogulisandväärtusest) tehtud finants- ja kindlustussektorisse, mis kuulub peamiselt Põhjamaade äriühingutele. On märke (nt Durán ja Navarrete-Plana, 2018), et väiksem välismaiste otseinvesteeringute sissevool pärast kriisi on tingitud halbadest ülemaailmsetest turutingimustest, mis pärsivad investeeringuid üldiselt ja välismaised otseinvesteeringuid eelkõige. Suurt välismaiste otseinvesteeringute sissevoolu, nagu 2000. aastate alguses, tõenäoliselt enam ei näe, sest erastamine ja omandamine on suures osas läbi saanud. Joonis 1.6.Välispositsiooni jaotus (jooksevkonto ja kapitalikonto) Allikas: Euroopa Komisjon Joonis 1.7.Kaupade ja teenuste ekspordi turuosa, nominaalväärtuses Allikas: Euroopa Komisjon Joonis 1.8:Rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni (RNIP) komponendid Allikas: Euroopa Komisjon Riigi rahandus Prognooside kohaselt peaks valitsemissektori eelarve olema aastatel 2018–2020 väikses nominaalses ülejäägis. Soodsast majandustsüklist ja maksubaasi laienemisest tulenev tulude kasv on kompenseerinud kulude (eelkõige avaliku sektori palgad ja sotsiaalkulud) kiire kasvu. Võttes arvesse, et majanduskasv on üle oma potentsiaali, peaks struktuurne eelarvepositsioon olema aastatel 2018–2020 puudujäägis, mis on ligikaudu ¾ % SKPst. Valitsemissektori võlg peaks 2020. aastaks jõudma allapoole 8 % SKPst, mis on kaugelt ELi madalaim tase. Tööturg Tööturg toimib jätkuvalt hästi. Tööhõive kasvas 2017. aastal 2,1 protsendipunkti võrra, mis on osaliselt tingitud töövõimereformist, mis aitab piiratud töövõimega inimestel tööturule siseneda. Suurt tööjõunõudlust silmas pidades eeldatakse, et tööhõive kasvas 2018. aastal üle 1 % ning aeglustub edaspidi majanduslike ja demograafiliste väljavaadete tõttu. Töötus vähenes 2017. aastal veelgi – 5,8 %-le SKPst (ELis 7,6 %). 2018. aastal jäi töötus üldjoontes stabiilseks, kuid peaks prognooside kohaselt 2019. aastal mõningal määral suurenema, mis tuleneb piiratud töövõimega inimeste edasisest naasmisest tööturule (vt punkt 3.3). Tööjõus osalemise määr saavutas 2017. aastal rekordiliselt kõrge taseme (83,5 %). Joonis 1.9.Tööjõus osalemise, tööhõive ja töötuse määrad Allikas: Euroopa Komisjon Kiire majanduskasvu ja suure tööjõunõudluse tulemusel on palgad kiiresti kasvanud. Eesti Statistikaameti andmetel kasvas keskmine brutokuupalk 2017. aastal 6,5 % (1 221 euroni). See on suurim aastane kasvumäär alates 2008. aastast. Palgad kasvasid keskmiselt kõigis sektorites ja kiiremini kui riigisisesed tööviljakuse, hindade ja töötuse suundumused lubaksid eeldada (3,4 %). Samuti kasvasid palgad kiiremini kui määr, mille puhul reaalne tegelik vahetuskurss jääks samaks (2,2 %). Reaalpalgad kasvasid 2018. aasta teises kvartalis võrreldes 2017. aasta teise kvartaliga 3 % ning miinimumpalka on tõstetud regulaarselt. Sotsiaalne areng ja ebavõrdsus Vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse näitajad on vastuolulised. Madala tööhõivega leibkondades elavate inimeste osakaal on alates 2012. aastast vähenenud ja suure materiaalse puuduse määr on samuti langenud. Seevastu on alates 2011. aastast suurenenud vaesusriski määr, mis mõõdab suhtelist vaesust, ja see on suurem kui enne kriisi ja kriisi ajal.

Joonis 1.10.Töötaja kohta makstava nominaalse töötasu ning riigisisestel ja -välistel majandussuundumustel põhineva võrdlusaluse suurenemine aastas Allikas: Euroopa Komisjon Sissetulekute ebavõrdsus on vähenenud, kuid on endiselt üle ELi keskmise. 20 % jõukamate leibkondade sissetulek oli 2017. aastal 20 % vaesemate leibkondade sissetulekust 5,4 korda suurem. See on üle ELi keskmise (5,1 korda 2017. aastal). Kui keskmise sissetulekuga leibkondade sissetulek on jõudnud jõukamate leibkondade sisetulekule järele, siis vaesemate leibkondade sissetulek on jätkuvalt väike. 2016. aastal aitasid maksud ja siirded vähendada sissetulekute ebavõrdsust 33,9 %. Maksud vähendasid ebavõrdsust 10,3 % (võrreldes 12,4 %ga ELis tervikuna), samas kui hüvitised tegid seda 23,6 % (võrreldes ELi keskmisega, mis oli 31,9 %). 2017. aastal reformiti maksu- ja hüvitiste süsteemi nii, et see vähendaks sissetulekute ebavõrdsust (üksikisiku tulumaksu reformi mõju vaesuse vähendamisele on analüüsitud punktis 3.1.2). Piirkondlik mõõde Alates 2008. aastast on sissetulek elaniku kohta Eestis kiiresti lähenenud ELi keskmisele, kuid see on toimunud ühise statistiliste territoriaalüksuste liigituse (NUTS) 3. tasandi piirkonnas ebaühtlaselt (vt punkt 3.4 ja joonis 1.11). Sissetulek elaniku kohta on pealinnapiirkonnas jõudnud järele ELi keskmisele, samas kui kõigis teistes piirkondades jääb see märkimisväärselt maha. Pealinnapiirkonna (Harju maakond) arvele, mis on koduks 44,7 %-le Eesti elanikkonnast, jäi 2016. aastal 64 % riigi SKPst ja 52,7 % koguekspordist. Tööviljakus ja muud sotsiaal-majanduslikud näitajad on piirkonniti erinevad. Piirkondlik sissetulekute erinevus on põhjendatav linna- ja maapiirkondade erinevusega (vt punkt 3.4). Maapiirkondade elanikkond on vähenenud, kusjuures suurel määral seetõttu, et nooremad ja kõrgema kvalifikatsiooniga töötajad on kolinud linnadesse, jättes maha väiksema sissetulekuga ja vanemad elanikud. Seevastu pealinnapiirkonna elanikkond on kasvanud, kuna see piirkond on tõmmanud ligi inimesi muudest piirkondadest ja välismaalt. Joonis 1.11.Sisemajanduse koguprodukt elaniku kohta ostujõu standardi alusel Allikas: Euroopa Komisjon Eesti kohalikud omavalitsused on silmitsi väljakutsega tagada avalike teenuste kättesaadavus, tõhusus ja kvaliteet. Raskused on eriti suured äärepiirkondade omavalitsustes. Suur piirkondlik erinevus Eestis tähendab, et riigi suutlikkus minna üle mudelile, mille puhul on lähenemisest saadav kasu ühtlasemalt jaotunud ja territoriaalselt tasakaalustatud, sõltub suurel määral sihtotstarbelistest investeeringutest (vt punkt 3.4), samuti konkreetsetest poliitikameetmetest, mis toetavad mahajäänud piirkondi. Joonis 1.12.Piirkondlik tootlikkus Allikas: Euroopa Komisjon Demograafilised suundumused Demograafiline surve on olnud Eestis peamine majanduslike probleemide põhjus. Viimase 10 aasta jooksul on Eesti tööealine elanikkond kahanenud 7 % ehk 63 000 inimese võrra (vt joonis 1.13). Peamised mõjutegurid on olnud elanikkonna vananemine ja väljaränne. Kuigi loomulik iive on jätkuvalt negatiivne, on sisseränne ( ) viimasel kolmel aastal olnud väljarändest suurem, kuid mitte piisavalt, et peatada tööealise elanikkonna vähenemine. Prognoositakse, et kui Eesti tööjõus osalemise määr jääb praegusele tasemele, hakkab tööhõive elanikkonna vananemise tõttu vähenema. Selle tagajärjel peaks vanadussõltuvusmäär (65aastaste ja vanemate inimeste arv võrreldes tööealise elanikkonnaga (15–64aastased)) tõusma 30 %-lt 2016. aastal 38 %-le 2030. aastal, suurendades survet sotsiaalkindlustussüsteemile. Demograafilist arengut arvesse võttes on prognoositud (Euroopa Komisjon, 2017a), et selleks, et SKP kasv aastas oleks 2 %, peaks tootlikkuse aastakasv olema Eestis järgmisel 30 aastal 2,5 %; praegune tootlikkuse kasv on 2 %. Joonis 1.13.Demograafilised muutused Allikas: Euroopa Komisjon

2. Edusammud riigipõhiste soovituste järgimisel Alates Euroopa poolaasta käivitamisest 2011. aastal, on kõigi Eestile esitatud riigipõhiste soovituste puhul tehtud vähemalt mõningaid edusamme. Nendest 18 % puhul on tehtud märkimisväärseid edusamme (vt joonis 2.1), eelkõige tööstiimulite valdkonnas seoses töövõimereformiga. Joonis 2.1.Aastate 2011–2018 riigipõhiste soovituste üldine mitmeaastane rakendamine praeguseni Allikas: Euroopa Komisjon Eesti on aastate jooksul võtnud olulisi meetmeid tööturu probleemide lahendamiseks. Eesti ametiasutused on vastu võtnud töövõimereformi ja rakendavad seda. Samuti on välja töötatud konkreetsed meetmed, et tuua tööturule noori ja pikaajalisi töötuid. Need on olulised sammud, et lahendada üldist väheneva tööjõu probleemi. Lisaks on Eesti võtnud meetmeid tööstiimulite parandamiseks, vähendades tööjõu maksukoormust, eelkõige madalapalgaliste töötajate puhul. Eesti vähendas tulumaksu ning töötuskindlustusmaksete määra, kaotas tööga seotud õpingutelt erisoodustusmaksu ja kehtestas madalapalgalistele töötajatele maksutagastuse. 2018. aastal asendati viimane 500 euro suuruse maksuvaba tuluga väikese sissetulekuga inimeste puhul, kusjuures maksuvaba tulu väheneb järg-järgult nullini isikute puhul, kelle sissetulek on üle keskmise. Kuigi sooline palgalõhe on endiselt üks ELi suurimaid, on valitsus astunud mõningaid samme selle vähendamiseks. Heaolu arengukava 2016–2023 rakendamine aitab vähendada soolist segregatsiooni tööturul ja võidelda stereotüüpidega. Ulatuslikud reformid on vastu võetud hariduse ja koolituse valdkonnas, kuid jätkuvalt on probleeme. Viimastel aastatel on Eesti rakendanud ulatuslikud reformid kutsehariduse, koolituse, kõrghariduse ja täiskasvanuõppe valdkonnas. Teadus, tehnoloogia, inseneeria ja matemaatika valdkonnas õppivate üliõpilaste osakaal on suurenemas. Oskuste juhtimine on paranenud tänu tööturul vajatavate oskuste prognoosimise süsteemi loomisele. Täiskasvanuõppes osalemine on suurenenud, kuid on madala kvalifikatsiooniga inimeste puhul ikka veel üsna tagasihoidlik. Nendest jõupingutustest hoolimata seavad muutuvad tööturu suundumused ja tööealise elanikkonna vähenemine haridus- ja koolitussüsteemi pikaajalise probleemi ette. Omavalitsuste haldusreform on oluline samm Eesti haldussuutlikkuse parandamisel. Aastaid on omavalitsuste eelarvevõimaluste ja neile pandud kohustuste killustatus ja mittevastavus takistanud kättesaadavate ja kvaliteetsete teenuste pakkumist. Eesti võttis vastu omavalitsuste haldusreformi ja rakendab seda, mis peaks looma elujõulised kohalikud omavalitsused, kes suudavad planeerida arengut ja kasvu ning pakkuda kvaliteetseid teenuseid. Kvaliteetsete ja taskukohaste sotsiaalteenuste pakkumine on siiski jätkuvalt problemaatiline. Eesti on viimastel aastatel võtnud meetmeid teadus- ja innovatsioonisüsteemi tugevdamiseks, kuid teadus- ja arendustegevuse intensiivsus on jätkuvalt madal, eelkõige ettevõtlussektoris. 2014. aastal võtsid riigi ametiasutused vastu Eesti kolmanda teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni strateegia „Teadmistepõhine Eesti“ (2014–2020), Tabel 2.1.2018. aasta riigipõhiste soovituste rakendamise hindamine Allikas: Euroopa Komisjon mille eesmärk on järgida teatavaid riigipõhiseid soovitusi teadus- ja arendustegevuse valdkonnas – eelkõige seoses teadus- ja arendustegevuse süsteemi rahvusvahelistumise ja spetsialiseerumisega. Samuti on Eesti ametiasutused võtnud mitu meedet ettevõtete ja teadusasutuste koostöö parandamiseks. Sellest hoolimata pärsivad Eesti innovatsioonitulemusi ebapiisav teadmussiire avaliku sektori teadusbaasist erasektorisse, teadusteemade puudulik spetsialiseerumine majanduse jaoks olulistes sektorites ja ettevõtete nõrk tehnoloogiline suutlikkus. Varasematel aastatel teadus- ja arendustegevuse edendamiseks võetud meetmetel (innovatsiooni- ja arenguosakud, ADAPTER, NUTIKAS) on seni olnud üksnes vähene mõju. Eesti on teinud mõningaid edusamme ( ) 2018. aasta riigipõhiste soovituste järgimisel.

Astuti mõningaid samme asjakohasema sotsiaalse turvavõrgu tagamisel. Selleks suurendati toimetulekupiiri, pensione ja maksuvaba tulu ning kehtestati vanemapensioni täiendav pensionilisa. Kvaliteetsete ja taskukohaste sotsiaalteenuste pakkumine on siiski jätkuvalt problemaatiline. Soolise palgalõhe vähendamiseks võeti 2018. aasta sügisel vastu vanemapuhkuse ja -hüvitiste süsteemi muudatused. Uut õigusakti, millega suurendatakse palkade läbipaistust (kuigi üksnes avalikus sektoris), ei ole Riigikogu veel vastu võtnud. Eesti on teinud mõningaid edusamme innovatsioonibaasi laiendamisel, nähes 2018. aastal ette mitu uut rahastamiskava. Nendega toetatakse ettevõtete tootearendust, teedrajavate teadustulemuste kasutuselevõttu ärilistel eesmärkidel ja tööstuse digitaliseerimist. Sellest hoolimata on väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete innovatsioonitulemused nõrgad, ettevõtete investeeringud teadus- ja arendustegevusse ebapiisavad ning enda hinnangul teadustegevusega tegelevate ettevõtete osakaal väike. Tekstikast 2.1. ELi fondid ja programmid aitavad kõrvaldada struktuurseid probleeme ning edendada majanduskasvu ja konkurentsivõimet Eestis. Eesti saab toetust Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest ning võib saada aastatel 2014–2020 ELi-poolset rahastust kuni 4,42 miljardit eurot. See moodustab ajavahemikul 2014–2018 aastas 2,7 % SKPst ja 51,5 % avaliku sektori investeeringutest. 2018. aasta lõpu seisuga oli toetuslepingutele eraldatud ligikaudu 3 miljardit eurot (70 % kogusummast). 2017. aasta lõpuks oli Eesti sõlminud 12 Euroopa ühendamise rahastu strateegiliste transpordiprojektidega seotud lepingut kogusummas 208 miljonit eurot. 426 osalejat on saanud kokku 126 miljonit eurot rahastust programmi „Horisont 2020“ raames (127 väikest ja keskmise suurusega ettevõtet on saanud kokku 36 miljonit eurot). ELi-poolne rahastamine on aidanud lahendada ka poliitikaprobleeme ja rakendada 2018. aasta riigipõhiseid soovitusi. Rahastatavad meetmed hõlmavad muu hulgas erasektori poolt teadus- ja arendustegevusse tehtavate investeeringute edendamist, ettevõtete ja teadusasutuste vahelise koostöö tugevdamist ja avalike teenuste kvaliteedi parandamist, sealhulgas kohalike omavalitsuste reformi toetamise kaudu. Üle 370 ettevõtte teevad koostööd klastrites, 64 ettevõtet on välja töötanud uue teenuse ja 74 ettevõtet uue toote. Euroopa Sotsiaalfondist toetust saanud töövõimereform aitas 2017. aastal tuua ligikaudu 4 500 vähenenud töövõimega inimest tagasi tööhõivesse (inimesed, kes olid aasta tagasi töötud või mitteaktiivsed) ja 2 300 mitteaktiivset inimest muutus töötuks. 2018. aastal osutati tööturuteenuseid hinnanguliselt 20 770 vähenenud töövõimega inimesele. ELi rahalised vahendid on soodustanud Eestis mitmeid reforme ja sotsiaal-majanduslikku arengut, edendades investeeringute kaudu majanduskasvu ja tööhõivet. Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide raames kaasatud investeeringud aitasid 2018. aastal juba ehitada valmis viis uut keskkooli ja kümme kohalikku tervisekeskust. Suurendatud on lapsehoiutaristu suutlikkust, et kohti oleks lisaks üle 700 lapsele. See on võimaldanud anda toetust üle 6 700 ettevõttele. Lisaks võib Euroopa Komisjon liikmesriigi taotluse korral anda vajadusekohast tehnilist tuge struktuurireformi tugiprogrammi kaudu, et aidata liikmesriikidel rakendada jätkusuutlikku majanduskasvu tagavaid reforme, et lahendada Euroopa poolaasta raames tõstatatud probleeme, või muid riiklikke reforme. Näiteks saab Eesti toetust kapitaliturgude seisundi analüüsimiseks, arengutõkete kindlakstegemiseks ja paranduste soovitamiseks. Samuti aitab komisjon Eestil parandada väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete juurdepääsu finantsturgudele. Selleks loob Eesti finantstehnoloogiaettevõte jaoks regulatiivse katsetuskeskkonna (ohutu raamistik) ja kohandab õigusraamistikku. Lisaks alustati 2018. aastal tööd, et: töötada välja mudel integreeritumate hooldus- ja taastusraviteenuste osutamiseks; teha kindlaks tulevased küberkuritegevuse suundumused ja töötada välja vahendid ja protsessid e-ehitusstrateegia elluviimiseks, eelkõige ehituslubade menetlemiseks. ELi-poolne rahastamine aitab kaasata erasektori investeeringuid. Eesti puhul on Euroopa Investeerimispanga poolt heaks kiidetud ja Euroopa Strateegiliste Investeeringute Fondi tagatisega tehingute kogumaht 158 miljonit eurot, mis peaks kaasa tooma kokku 1,3 miljardit eurot täiendavaid era- ja avaliku sektori investeeringuid (veebruar 2019). Heakskiidetud projektide kogumahu suhe SKPsse on Eestil üks suurematest. Euroopa Strateegiliste Investeeringute Fondi taristu- ja innovatsioonikomponendi raames on seni heaks kiidetud kaheksa Eestiga seotud projekti. Nende rahastamise kogumaht on 129 miljonit eurot, mis peaks kaasa tooma 527 miljonit eurot investeeringuid. Väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete puhul on heaks kiidetud kaheksa vahendajapankadega sõlmitud lepingut kogusummas 29 miljonit eurot, mis peaks kokkuvõttes kaasa tooma ligikaudu 811 miljoni euro ulatuses investeeringuid. Selle raames peaks saama toetust 8 443 äriühingut. Tähelepanuväärne näide sellistest projektidest Eestis on Skeleton Technologies OÜ. Selle Euroopa juhtiva superkondensaatorite tootja teadus- ja arendustegevust ning innovatsiooni rahastab Euroopa Investeerimispank. Skeleton Technologiesi superkondensaatorid on uudsel tehnoloogial põhinevad tõhusad energiasalvestid. ELi-poolne rahastamine tugevdab riiklikke, piirkondlikke ja kohalikke ametiasutusi, sotsiaalpartnereid ja kodanikuühiskonda. 111 miljonit eurot on eraldatud eri tasandite ametiasutuste suutlikkuse tugevdamiseks ja sidusrühmade, sealhulgas sotsiaalpartneritega tehtava koostöö edendamiseks. Lisateavet saab aadressil https://cohesiondata.ec.europa.eu/countries/EE. 3. Reformiprioriteedid 3.1.Riigi rahandus ja maksustamine 3.1.1.Eelarvesuundumused ja -raamistik Eesti eelarvepositsioon peaks prognooside kohaselt olema alates 2018. aastast ülejäägis, kuid struktuurne eelarvepositsioon peaks jääma puudujääki ( ). Komisjoni 2018. aasta sügise majandusprognoosi kohaselt peaks valitsemissektori nominaalne eelarvepuudujääk (2017. aastal 0,4 % SKPst) muutuma 2018. ja 2019. aastal ülejäägiks 0,5 % SKPst. Kuna majanduskasv on üle oma potentsiaali, eeldatakse, et struktuurne eelarvepositsioon oli 2018. aastal puudujäägis ligikaudu ¾ % SKPst ja jääb sellele tasemele ka aastatel 2019–2020. Majandusaktiivsuse jõudmine haripunkti on aidanud katta kiiresti kasvavaid avaliku sektori kulutusi. 2018. ja 2019. aastaks on ette nähtud mitmed kuluprogrammid tervishoiu, hariduse ja sotsiaalteenuste valdkonnas ning kohalike omavalitsuste ühinemise rahastamiseks. Valitsus on teatavaks teinud ka investeerimisprogrammi aastateks 2018–2020 mahus 0,4 % SKPst aastas, et rahastada mõningaid konkreetseid transporditaristu, info- ja kommunikatsioonitehnoloogia, eluaseme ning turismi projekte. Ka sotsiaalkulutused peaksid kasvama suhteliselt kiiresti, mis on kaudselt tingitud üldisest palgakasvust. Seni on neid kulusid aidanud katta maksubaasi suurenemine, eelkõige tööhõive ja palgakasv, samuti tsükliliselt hoogustunud tarbimine ja ehitustegevus. Peamine oht eelarvepositsioonile tuleneb makromajanduslikust riskist, mis võib kiiresti kahandada tulubaasi, samas kui kulutused peaksid suurenema suhteliselt kiiresti. Eesti eelarveraamistik põhineb üksnes struktuurselt tasakaalus eelarve nõudel (keskpika perioodi eelarve-eesmärgid). Keskendumine üksnes valitsemissektori struktuurselt tasakaalus eelarve nõudele piirab muude asjakohaste näitajate olulisust ja nähtavust. Ei kasutata kulureegleid ega siduvaid kulude kasvu eesmärke, mis vähendab raamistiku vastutsüklilisi omadusi. Seega ei hinnata praeguse hinnangu kohast 2018. ja 2019. aasta riiklike kulutuste suhteliselt kiiret kasvu ühegi siseriikliku kulupiirangu (nt kulureegel, kulude ülemmäär või kulude kasvu eesmärk) alusel. Mis puudutab võimalike riskide maandamist, siis eelarve kulude poole suundumuste regulaarne hindamine annaks riikliku eelarvemenetluse jaoks kasulikku teavet ( ). Võla jätkusuutlikkuse analüüs ja eelarveriskid Võttes arvesse praegust väga väikest avaliku sektori võlga, on riigi rahanduse jätkusuutlikkust ohustavad riskid keskpikas ja pikas perspektiivis piiratud. Eesti valitsemissektori võlg oli 2018. aastal 8 % SKPst, mis on kaugelt ELi madalaim tase. Pikaajalised eelarve jätkusuutlikkuse riskid on väikesed, kuna elanikkonna vananemisega seotud kulusurve on piiratud (vt B lisa). Rahvastiku vananemist käsitleva 2018. aasta aruande kohaselt peaks 2070. aastani püsivalt vähenema riiklike pensionikulude (hõlmab ka uusi töövõimetoetusi, mis asendavad varasemat invaliidsuspensioni) suhe SKPsse. See tuleneb peamiselt riiklike pensionihüvitiste suhtarvu (keskmine riiklik pension (esimene sammas) võrreldes keskmise palgaga) vähenemisest ( ). Kogu (riiklik pension pluss erapension) pensionihüvitise suhtarv peaks prognooside kohaselt samuti pisut vähenema. Pensionihüvitised on suhteliselt väiksed ja pensionide ebapiisavus on probleem, kuna suhtelises vaesuses elavate eakate osakaal on Eestis ELi keskmisest suurem (vt ka punkt 3.3.2.). 3.1.2.Maksustamisraamistik Eesti maksusüsteemi iseloomustab suhteliselt majanduskasvu soodustav tulude struktuur. Üldine maksukoormus oli 2017. aastal 32,8 % SKPst, mis on märkimisväärselt alla ELi keskmise (39,0 % SKPst) (Euroopa Komisjon, 2019b). Tööjõumaksudest saadav tulu on Eestis võrreldes ELi keskmisega väike (vastavalt 16,6 % ja 19,4% 2017. aastal) (Euroopa Komisjon, 2019b). Äriühingu tulumaks ja kodumajapidamiste kapitalitulu maksustamisest saadav tulu on samuti allpool ELi keskmist. Seevastu kaudsetest maksudest saadav tulu on Eestis oluliselt üle ELi keskmise (vastavalt 14,4 % ja 13,5 % 2017. aastal) (Euroopa Komisjon, 2019b). Eesti maksuhaldustõhususe näitajad on head. PricewaterhouseCoopersi ja Maailmapanga andmetel (PwC ja Maailmapanga Grupp, 2018) kohaselt kulus keskmise suurusega äriühingul maksukohustuste täitmiseks 2016. aastal 50 tundi, mis on ELis kõige tõhusam tulemus. Käibemaksutagastuse saamiseks ja äriühingu tulumaksuga seotud nõuete täitmiseks kuluv aeg on üks ELi väiksemaid. Tuludeklaratsioonide elektrooniline esitamine on üldlevinud ja laialdaselt kasutatakse üksikisiku tuludeklaratsiooni eeltäitmist. Maksukuulekus on suhteliselt hea, kuid jätkuvalt on probleemiks deklareerimata töö, eelkõige palga osaline deklareerimine. Käibemaksu lõhe moodustas 6,8 % kõigist käibemaksukohustustest, mis on üle poole väiksem kui 2013. aasta vastav näitaja ja oluliselt alla ELi keskmise (12,3 % 2016. aastal). Eesti Maksu-ja Tolliameti andmetel on deklareerimata töö pärast kohustusliku töötajate registri kehtestamist 2014. aastal Eestis vähenenud, kuid jätkuvalt on probleemiks palga osaline deklareerimine (nn ümbrikupalgad). Riigi ametiasutuste hinnangul sai 2017. aastal 13 % töötajatest deklareerimata töötasu ja nende töötajate puhul moodustas deklareerimata töötasu 31 % nende kogupalgast. Tööjõumaksudelt saamata jäänud tulu oli hinnanguliselt 149,2 miljonit eurot (0,6 % SKPst). Deklareerimata maksed on levinud eelkõige kaubanduse, transpordi, toitlustamise, põllumajanduse ja ehituse valdkondades. Maksuamet kavatseb võtta maksudest kõrvalehoidumise vastu lisameetmeid, näiteks võtta kasutusele internetipõhised kassaaparaadid, teha koostööd pankadega, suurendada maksuandmete läbipaistvust ja hõlbustada neile juurdepääsu jne. Tööjõumaksudelt maksukoormuse mujale suunamise rahastamiseks võiks kasutada omandi- ja transpordimaksusid. Omandimaksudest (peamiselt korduvad omandimaksud) saadud kogutulu oli 2017. aastal 0,3 % SKPst, mis on ELi madalaim tase ja oluliselt alla ELi keskmise (2,6 %) (Euroopa Komisjon, 2019b). Keskkonnamaksudest saadav tulu (8,8 % kogu maksutulust 2017. aastal) on Eestis üle ELi keskmise (6,1 %) (Euroopa Komisjon, 2019b). Suurem osa sellest tulust saadakse siiski energiamaksudest. Eestis puudub sõidukite maksustamine, välja arvatud raskete kaubaveokite liiklusmaks ja sõidukite registreerimise tasu. Seetõttu annavad transpordimaksud kogu maksutulust 0,2 %, mis on ELi madalaim tase. Alates 2018. aastast kohaldatakse raskete kaubaveokite suhtes, mille täismass on üle 3 500 kg ja mis on registreeritud Eestis või välismaal, teekasutustasu. Eestis ostetavad uued sõidukid on kõige keskkonnavaenulikumad ELis. 2017. aastal oli nende keskmine CO2-heide 132 grammi kilomeetri kohta, mis on üle ELi keskmise (118,5 grammi) (Euroopa Keskkonnaamet, 2018). Eesti on suunamas maksukoormust tööjõumaksudelt mujale, kuid maksu- ja hüvitiste süsteem aitab sissetulekute ebavõrdsuse vähendamisele vähe kaasa. 2018. aasta üksikisiku tulumaksu süsteemi reform on aidanud vähendada madalapalgaliste töötajate maksukiilu, kuid sissetulekute ebavõrdsus on jätkuvalt suur. Madalapalgaliste töötajate maksukiil oli 2017. aastal ELi keskmisest suurem – 36,8 % töötaja puhul, kes teenib 50 % keskmisest palgast (ELi keskmine on 32,5 %) ( ). Esialgsete hinnangute kohaselt on reform aidanud viia madala ja keskmise sissetulekuga töötajate suhteliselt suure maksukiilu allapoole ELi keskmist taset. Samas on reformil olnud üksnes väike mõju vaesemate leibkondade sissetulekule, kuna paljud neist sõltuvad pensionidest või sotsiaaltoetustest. Üldiselt näib, et maksureformil on olnud piiratud mõju sissetulekute ebavõrdsuse (mõõdetuna Gini koefitsiendiga) vähendamisele (vt joonis 3.1.1 ja Euroopa Komisjon, 2018b). Joonis 3.1.1.Mõjutatud leibkondade (võitjad ja kaotajad) osakaal sissetulekudetsiilide kaupa Allikas: Euroopa Komisjon Äriühingu tulumaksu süsteemis puuduvad investeeringuid teadus- ja arendustegevusse soodustavad erisätted. Samas võivad ettevõtted maksustavast tulust maha arvata kõik ettevõtlusega seotud kulud ning äriühingu tulumaksu makstakse ainult aktsionäridele välja makstud tulu pealt. Ettevõtted ei pea maksma tulumaksu tulult, mille nad ettevõttesse reinvesteerivad või seal säilitavad. Seadusekohane äriühingu tulumaksu määr on 20 %. 2018. aastal kehtestati regulaarse kasumijaotamise korral kohaldatav vähendatud maksumäär 14 %. Kasumi jaotamist peetakse regulaarseks, kui jaotatav summa ei ületa kolme viimase aasta keskmist jaotatud kasumit, mida maksustatakse Eestis. Alates 2018. aastast kohaldatakse Eesti maksuresidendist krediidiasutuste suhtes äriühingu tulumaksu ettemakse kohustust. Maksumäär on 14 % ning maksusumma arvutatakse ja makstakse kogunenud kasumi põhjal kord kvartalis.

Kohalike omavalitsuste rahanduse jätkusuutlikkus Kohaliku omavalitsuse reformi tulemusel vähenes omavalitsuste arv 213-lt 79-le, kuid nende maksuautonoomia ei ole veel paranenud. Eesti statistikaameti andmetel moodustas 2016. aastal kohalike omavalitsuste tulust 60,8 % maksutulu, millest üle 92,6 % saadi üksikisiku tulumaksust, 5,9 % maamaksust ja 1,5 % muudest maksudest. Kaupade ja teenuste müügist saadud tulu, keskvalitsuse poolt tegevuskulude katteks antud toetused ja muud tulud moodustasid kogutulust ülejäänud 39,2 %. Kohalike omavalitsuste suutlikkus mõjutada nende tulu on olnud väga piiratud. Vähene autonoomia maksubaasi kindlaksmääramisel võib piirata kohalike omavalitsuste suutlikkust pakkuda teenuseid ja stiimuleid ettevõtete ligimeelitamiseks. Üksikisiku tulumaksu määra ja tulumaksust kohalikule omavalitsusele eraldatava osa kehtestab keskvalitsus. Kohalikud omavalitsused saavad kehtestada oma territooriumil kehtiva maamaksu määra, kusjuures ülemmäär on 2,5 % maa maksustamisväärtusest. Maa maksustamisväärtust ei ole läbi vaadatud alates 2001. aastast. 3.2. Finantssektor 3.2.1.Pangandussektor Eesti pangandussektori finantsseisund on tugev. Eesti pangad on endiselt hästi kapitaliseeritud ja küllaltki kasumlikud (tabel 3.2.1). Koguomavahendite suhtarv oli 2018. aasta märtsis keskmiselt 31,8 %, mis ületab tublisti praegu kehtivat kapitali adekvaatsuse miinimummäära ja kapitalipuhvreid. Kapital koosneb peaaegu täielikult esimese taseme põhiomavahenditest (kapitali adekvaatsuse määr oli 2018. aasta märtsis 31,3 %), mis on kõrgeima kvaliteediga kapital. Pankade krediidi- ja laenuportfellid on jätkuvalt kvaliteetsed. Seda kajastab väike viivislaenude osakaal (2018. aasta esimeses kvartalis keskmiselt 2,1 %) ja nii varade kui ka omakapitali kõrge tootlus (vastavalt 1,5 % ja 10,1 %). Eesti pangandussüsteemi rahastatakse üha enam residendist klientide hoiustega, mis on kooskõlas emapankadepoolse rahastamise osakaalu vähenemisega. Siiski on veel väike rahastamispuudujääk. Tabel 3.2.1.Pankade rahanduslik usaldusväärsus Allikas: Euroopa Keskpank, konsolideeritud pangandusandmed. Pankade laenuandmine ettevõtlussektorile on jätkuvalt laienenud, kasvades 2018. aastal üle 5 %. Kasvumäär on olnud kogu 2018. aasta jooksul üldjoontes stabiilne, kui arvata maha suur ühekordne laenumahu vähenemine 2017. aasta sügisel, mis oli tingitud sellest, et üks pank kandis olulise osa oma laenuportfellist üle oma välismaisele emapangale (vt joonis 3.2.1). Selleks et vähendada laenumahu suurenemisega seotud riski, on keskpank kehtestanud süsteemse riski puhvri nõude ja võib kehtestada pankadele lisaks veel vastutsüklilise kapitalipuhvri nõude. Kodumajapidamistele antavate laenude mahu kiire kasvuga seotud riske aitab leevendada sissetulekute samaväärne kasv ning hoiuste suurenemine. Kodumajapidamistele antavate laenude mahu kasv oli 2018. aastal ligikaudu 7 %. Palgakasv oli sama kiire ja hoiused kasvasid veelgi kiiremini (10 % aastas). Hüpoteeklaenude ja muude kodumajapidamistele antud laenude maht kasvas samas tempos. Kuigi ettevõtted ja kodumajapidamised tuginevad peamiselt pangalaenudele, suureneb ka pangandussektoriväliste turuosaliste olulisus, peamiselt sõidukite liisimise valdkonnas. Siiski on ettevõtted ja kodumajapidamised laenanud pangandussektorivälistelt vahendajatelt palju väiksema summa kui pankadelt ( ). Alates krediidiandjate ja -vahendajate seaduse vastuvõtmisest 2015. aastal kohaldatakse pangandussektoriväliste üksuste suhtes regulatiivseid nõudeid ja nende üle teeb järelevalvet Eesti Finantsinspektsioon. Joonis 3.2.1.Laenumahu kasv Allikas: Euroopa Keskpank Kontsentreeritud pangandussektor, kus domineerivad piiriülesed pangagrupid, on jätkuvalt üheks haavatavuse allikaks, tingituna võimaliku negatiivse mõju ülekandumisest selles omavahel tihedalt seotud piirkonnas. Negatiivne mõju võib Eesti pangandussektorile üle kanduda nii finants- kui ka kinnisvaraturgude võimaliku järelmõju kaudu. Hoolimata hoiuste kiirest kasvust jätkavad Eestis tegutsevad Rootsi pangagrupid (Swedbank ja Skandinaviska Enskilda Banken AB, mille turuosa on vastavalt 40 % ja 23 %) rahaliste vahendite kaasamist rahvusvaheliselt finantsturult, mis on märksa ebastabiilsem rahastamisallikas, ja seetõttu võivad Eesti filiaalid olla avatud suuremale pankadevahelise rahastamise likviidsusriskile. Eestis tegutsevate suurte Põhjamaade pangagruppide finantsseisund on siiski veel hea. Alates 2017. aastast on finantsstabiilsus Eestis seotud ka majandusliku ja finantsarenguga Lätis ja Leedus. See tuleneb uuest kolmes Balti riigis tegutsevast eraldiseisvast pangast Luminor (turuosa 15 %), mille peakontor asub Eestis ja millel on filiaalid teistes Balti riikides. Suur turukontsentratsioon kajastub ka kodumajapidamiste ja finantssektoriväliste ettevõtete suhteliselt suurtes laenuvõtmise kuludes (joonis 3.2.2). Joonis 3.2.2.Laenuvõtmise kulu euroalal ja Eestis Allikas: Euroopa Keskpank Finantssüsteemi usaldusväärsuse tagamisel on Eesti ametiasutuste peamiseks prioriteediks saanud võitlus rahapesu ja terrorismi rahastamise vastu. Eesti on olnud reguleerivate asutuste erilise tähelepanu all alates sellest, kui Danske Banki Eesti filiaali süüdistati rahapesus. See filiaal paistis silma mitteresidentidest klientide suure arvu ja piiriüleste tehingute poolest, millest paljusid käsitatakse kahtlastena. Kui arvata välja mainekahju, on skandaali mõju Eesti pangandussektorile olnud piiratud, kuna Danske Bank likvideeris oma mitteresidentide portfelli juba 2016. aastal. Eesti Panga andmetel on alates sellest mitteresidentide hoiuste osakaal Eesti pangandussektoris vähenenud 19,4 %-lt 7 %-le (2018 aasta septembris). Offshore-klientide (kelle puhul rahapesuoht on suurim) hoiuste osakaal on samuti vähenenud – 10 %-lt vähem kui 1 %-le. Sellest hoolimata kutsus Euroopa Komisjon pärast skandaali 21. septembril 2018. aastal Euroopa Pangandusjärelevalvet üles uurima ELi õiguse võimalikku rikkumist või mittekohaldamist Eesti ja Taani järelevalveasutuste poolt. Eesti valitsus omalt poolt kehtestas täiendavad meetmed ja suunised selle kohta, kuidas veelgi tugevdada rahapesu ärahoidmist. 29. novembril 2018 esitas valitsus Riigikogule seaduseelnõu, millega nähakse ette oluliselt suuremad trahvid, kehtestatakse ümberpööratud tõendamiskohustus kahtlase vara puhul ( ) ja karmistatakse virtuaalvääringute pakkujaid käsitlevaid eeskirju. Kuid arutelud seaduseelnõu üle Riigikogus on katkestatud ja seaduseelnõu ei ole heaks kiidetud. Edaspidi on esmatähtis hoolikalt rakendada neljanda rahapesuvastase direktiivi kohaseid rangeimad ELi eeskirju. Uue rahapesuvastase direktiivi kohaldamisalasse kuuluvad ettevõtted ja üksikisikud peavad üldiselt hindama rahapesu ja terrorismi rahastamise riske, millele nad on avatud, ning võtma tõhusaid ja sobivaid meetmeid nende piiramiseks. Sellega seoses on esmatähtis suurendada Eesti Finantsinspektsiooni vastutust rahapesuvastaste meetmete rakendamisel ja suurendada selles valdkonnas töötavate inimeste arvu. Eluasemeturg Eluasemehindade inflatsioon on jätkuvalt kõrge (7 % 2018. aasta esimeses pooles), kuid hiljutised andmed osutavad hindade ja nõudluse mõningasele vähenemisele. Viimastel kümnenditel on eluasemenõudlust toetanud rahvastiku kasv pealinnapiirkonnas, kodumajapidamiste sissetulekute kasv ja inimeste soov kolida uutesse majadesse (Euroopa Komisjon, 2016). Võrreldes aastate 2005–2008 kinnisvarabuumiga on viimastel aastatel mõjutanud nõudlust märksa vähem eluasemelaenude kasv, mis stabiliseerus aastatel 2017–2018 ligikaudu 7 % juures. Vastuseks eluasemenõudlusele on uue elamukinnisvara pakkumine märkimisväärselt kasvanud, mis aitab piirata eluasemehindade tõusu. Ehitusinvesteeringud saavutasid rekordtaseme ka teistes majandussektorites (nt taristu ja mitteeluhooned) (vt joonis 3.2.3), mis samuti suurendas survet tööturul (vt punkt 3.3). Seega on teatav ehitussektori ülekuumenemise risk. Joonis 3.2.3.Ehitusmahud Allikas: Eesti statistikaamet Eluasemelaenude andmine suureneb jätkuvalt üldjoontes kooskõlas SKP kasvuga. Kuigi kodumajapidamiste võlatase on ikka veel kooskõlas majanduse põhinäitajatega, näib, et laenumahu kasv on viimastel aastatel olnud kiirem, kui seda eeldavad majanduse põhinäitajad ( ). Kuid pankade laenutingimused ei ole muutunud leebemaks ja 2015. aastast kehtivaid Eesti Panga eluasemelaenunõudeid võib pidada sobivaks (maksimaalne laenusumma ja tagatisvara väärtuse suhtarv 85 %, laenumakse ja sissetuleku suhtarv 50 %, maksimaalne laenu tähtaeg 30 aastat). 3.2.2.Juurdepääs rahastamisele

Rahastamisele juurdepääsu tingimused on Eesti ettevõtjatele soodsad. Euroopa Investeerimispanga uuringu (EIP, 2018) kohaselt on enamik ettevõtteid rahul saadud rahastamise liigi, summa, kulu ja tähtajaga. Kõige rohkem ei olda rahul tagatisnõuetega. Need nõuded mõjutavad rohkem väikeseid ettevõtteid ja maapiirkondades tegutsevaid ettevõtteid, kuna kinnisvara väärtus nendes piirkondades on väiksem. Ligikaudu 35 % Eesti väikestest ja keskmise suurusega ettevõtetest (tugevasti üle Euroopa keskmise, mis on 12 %) peavad tagatisnõudeid välisrahastamise saamisel kõige pärssivamaks teguriks (Euroopa Komisjon ja EKP, 2018). Üldiselt siiski on ebapiisav juurdepääs rahastamisele kõige põletavam probleem vaid 5 % Eesti väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete jaoks (võrreldes 7 %ga ELi tasandil). Omakapitali kaudu rahastamine on Eesti väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete puhul muutumas üha levinumaks. 2018. aastal teatas 13 % ettevõtetest, et nad on kasutanud või kavatsevad kasutada omakapitali kaudu rahastamist. See on suurem näitaja kui ELi keskmine (12 %) ja tähendab märkimisväärset kasvu võrreldes 2017. aasta 6 %ga (EIP, 2018). Eesti riskikapitaliinvesteeringud elaniku kohta on ühed suurimaid ELis. Kuid Eesti riskikapitaliturg on väike ja küllaltki keeruline on ligi meelitada suurinvestoreid. Kredexi, Balti Innovatsioonifondi (130 miljonit eurot) ja EstFundi (60 miljonit eurot) kaudu antud oluline ELi ja riiklik toetus on stimuleerinud mõnda suurt institutsionaalset investorit (pensioni- ja kindlustusfondid) investeerima noortesse ja kasvavatesse ettevõtetesse ( ). Samuti on see aidanud suurendada idufirmade arvu ja kasvatada kõige edukamaid neist. 2018. aasta esimeses kvartalis oli Eestis juba ligikaudu 550 idufirmat võrreldes ligikaudu 430 idufirmaga 2017. aasta samas kvartalis. Lisaks kasvas tööhõive nende idufirmade Eesti büroodes sellel ajavahemikul 27 % ( ). Neljast Eesti idufirmast on juba saanud suure väärtusega idufirmad (nn ükssarvikud) ( ). Kõige rohkem idufirmasid tegutseb Eestis info- ja kommunikatsioonitehnoloogia, finantstehnoloogia, robootika, transpordi ja koostöö valdkonnas. Ühisrahastamine areneb kiiresti, kuid enamik investeeringuid on suunatud väiksema riskiga projektidesse kinnisvara valdkonnas. Erasektori võlakoormus Erasektori võlakoormus on vähenenud 2009. aasta tipptasemelt, mil see oli üle 153 % SKPst. Alates sellest on nii kodumajapidamiste kui ka ettevõtete finantsvõimendus vähenenud. Prognooside kohaselt langes võlatase 2018. aastal 103 %-le SKPst. See kajastab olulist muutust erasektori krediidivoogudes, mis saavutasid haripunkti 34,5 % SKPst 2006. aastal ja jõudsid 2018. aastal hinnanguliselt 4,5 %-le SKPst. Kodumajapidamiste võlg moodustab 37,6 % SKPst ehk ligikaudu kolmandiku erasektori koguvõlast. Erasektori sellist võlakoormust peetakse jätkusuutlikuks ja see jääb makromajandusliku tasakaalustamatuse seisukohast allapoole häiretaset. 3.3. Tööturu-, haridus- ja sotsiaalpoliitika 3.3.1.Tööturg Tööjõus osalemise, tööhõive ja töötuse määrad Joonis 3.3.1.Tööturu põhinäitajad Allikas: Euroopa Komisjon Tööturu põhinäitajad on jätkuvalt paranenud. Nii töötus kui ka noorte töötus on tänu soodsale majanduskeskkonnale vähenenud ( ). Pikaajalise töötuse määr vähenes 2017. aastal 1,9 %-le. Seevastu mittetöötavate ja mitteõppivate noorte (15–24aastased) osakaal 2017. aastal pisut suurenes () (9,4 %-le võrreldes 9,1 %ga 2016. aastal), kuid on endiselt alla ELi keskmise (10,9 %). Lisaks kõrgele tööhõive määrale (78,7 %; 20–64aastased) on Eestis alates 2014. aastast suurenenud tööjõus osalemise määr (2017. aastal 83,5 %). Püsivad piirkondlikud erinevused tööturul on suurendanud töötajate liikuvust. Harju maakonnas, mis hõlmab ka Tallinna, on palgad suhteliselt kõrged, ja see soodustab piirkondadevahelist rännet. Seevastu Ida-Viru maakonnas on suur struktuurne tööpuudus, tagasihoidlik äritegevus ning keskkonna-, tervise- ja integratsiooniprobleemid. Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni andmetel (OECD, 2018a) kuulub Ida-Viru maakond 395 OECD piirkonna hulgas 20 % madalaima arengutasemega piirkondade hulka. Kui arvata välja Harju ja Tartu maakond, siis üldiselt on Eestis tööhõivevõimalusi teadmistepõhiste teenuste ja kõrgtehnoloogia sektoris vähe. Suured piirkondlikud erinevused Eestis tähendavad, et piirkondliku lähenemise jätkusuutlikkus sõltub ka sihtotstarbelistest investeeringutest ja poliitikameetmetest (vt punkt 4.4). Joonis 3.3.2.Tööjõupuudus majandusharude kaupa Allikas: Euroopa Komisjon Tööjõu ja oskuste nappus on mõnes sektoris ja mõne kutseala puhul suurenemas. Tööjõu nappuse üle kurtvate tööandjate osakaal kõigis kolmes peamises majandussektoris (tööstus, ehitus ja teenused) on Eestis suurem kui ELi keskmine. 2019. aasta esimeses kvartalis märkis peaaegu 25 % tööandjatest tööstussektoris ja peaaegu 28 % tööandjatest teenustesektoris, et tööjõupuudus pärsib nende majandustegevust. Rahuldamata tööjõunõudlus on eriti suur info- ja kommunikatsioonitehnoloogia sektoris. Tööhõive info- ja kommunikatsioonitehnoloogia sektoris ja sellega seotud valdkondades peaks järgmise kümne aasta jooksul kasvama 58 %. Üha enam märgitakse, et piisavate oskustega tööjõu puudus takistab äritegevust. Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni andmetel (OECD, 2018b) on oskuste pakkumine Eestis ebapiisav sellistes valdkondades nagu tervishoid, matemaatika, teadus ja kommunikatsioon, samuti ettevõtlus ja juhtimine. Digitaaloskuste osas on selliste inimeste osakaal, kellel on vähemalt elementaarsed digitaaloskused, väiksem töötute hulgas (53,5 % võrreldes 67,8 %ga töötavate inimeste puhul) ja maapiirkondades (56,4 % võrreldes 66 %ga linnapiirkondades). Piisava oskuste pakkumise tagamine on üks peamisi valdkondi, kuhu võib olla vaja teha investeeringuid. Töövõimereform aitab tuua mitteaktiivseid inimesi tagasi tööturule. Vähenenud töövõimega inimeste tööhõive määr suurenes 2017. aastal 0,5 protsendipunkti võrra. ELi-poolsel rahastamisel on olnud positiivne mõju töötavate puudega inimeste osakaalule, mis suurenes 32 %-lt 2010. aastal 50 %-le 2017. aastal. Sellest hoolimata peaks mitme puudega inimeste töötus järgmistel aastatel suurenema. Inimeste integreerimisel tööturule on esmatähtsad investeeringud tugiteenustesse, rehabilitatsioonimeetmed ja sotsiaalsete ettevõtete edasine arendamine. Piiratud töövõimega või töövõimetud töötajad osalevad koolituses endiselt vähem kui ülejäänud töötajad. See näitab, et võib olla vaja investeeringuid, et aidata inimestel oma oskusi täiendada ning tagada kõigile turvaline ja tervislik töökeskkond. Aktiivses tööturupoliitikas osalemine on suhteliselt tagasihoidlik ja pakub inimestele vähe võimalusi oma oskuste täiendamiseks. Aktiivse tööturupoliitika ja töötushüvitiste võrdlusanalüüsi kohaselt on nii aktiivses tööturupoliitikas osalemine kui ka sellega seotud kulutused võrreldes ELi keskmisega tagasihoidlikud (Euroopa Komisjon, 2018d). Ennetus- ja oskuste täiendamise meetmetest, mis vajavad lisainvesteeringuid, saaksid kasu järgmised elanikerühmad: riskirühmad, kelle tulemused tööturul on nõrgad (eesti keelt mittevaldavad ja eakad töötajad moodustasid registreeritud töötutest 2018. aastal üle poole); pärast vanemapuhkust tööturule naasvad noored emad ning madala kvalifikatsiooniga töötajad. 2017. aasta juulis vastu võetud meede aitab rahastada nii töötajate kui ka töötute õpinguid kutse- ja kõrgkoolides. Rahaline toetus on siiski väike ( ) ning tõenäoliselt ei motiveeri see inimesi oma oskusi täiendama. Näib, et ka kohalike omavalitsuste (pakuvad sotsiaalteenuseid) ja haridussüsteemi vahelise koordineerimise puudumine takistab vahendite asjakohast kasutamist. Endiselt on märkimisväärseid probleeme töötervishoiu ja -ohutuse valdkonnas. Viimase viie aasta jooksul on registreeritud tööõnnetuste arv suurenenud 25 %. Tööõnnetuste analüüsi põhjal leidis kinnitust, et ligikaudu kõik need oleks saanud ära hoida. 2019. aastal jõustuvad töötervishoiu ja tööohutuse seaduse muudatused. Need peaksid suurendama teadlikkust tööohutusest nii töötajate kui ka tööandjate hulgas, mis võib aidata muuta hoiakuid ja käitumist (vt Euroopa Komisjon, 2018e). Siiski ei ole kavandatud ennetussüsteemi, mis pakuks majanduslikke stiimuleid sellise keskkonna loomiseks, mis edendab tervist ja mõjub hoiatavalt tööandjatele, kes ei suuda tagada tööohutust (Euroopa sotsiaalpoliitika võrgustik, 2018a). Tööinspektsiooni ülesannete ja funktsioonide hindamise tulemusel ilmes, et vahendite nappus ei võimalda jõuda väikeste ja keskmise suurusega ettevõteteni tõhusal viisil (ibid.). Samuti on piiratud tööinspektsiooni suutlikkus tegeleda probleemidega, mis on seotud deklareerimata töö ja ümbrikupalkadega ( ). Sihipärased investeeringud jätkusuutlikku töötervishoiusüsteemi võivad toetada ohutut ja tervislikku tööelu, võttes arvesse teiste liikmesriikide parimaid tavasid. Tekstikast 3.3.1. Seiretulemused Euroopa sotsiaalõiguste samba raames Euroopa sotsiaalõiguste sammas on suunanäitaja ülespoole suunatud lähenemise uuendatud protsessis, et luua Euroopa Liidus paremad töö- ja elutingimused (). Selles on sätestatud 20 põhimõtet ja õigust võrdsete võimaluste, tööturule juurdepääsu, õiglaste töötingimuste, sotsiaalkaitse ja sotsiaalse kaasatuse vallas. Paljud Euroopa sotsiaalõiguste sammast toetava sotsiaalnäitajate tulemustabeli näitajad on Eestil head, kuid jätkuvalt on mõningaid probleeme. Eesti tööturu näitajad on paranenud kooskõlas hiljutise tugeva majandus kasvuga . Tööhõive määr on üle keskmise. Sellest hoolimata väärivad mitmed valdkonnad suuremat tähelepanu. Sooline palgalõhe on endiselt suur, kuid vähenemas. Rahuldamata vajadus arstiabi järele inimeste endi esitatud teabe põhjal on üks ELi suuremaid, mis on tingitud pikast ooteajast ja arstiabi puudulikust koordineerimisest tervishoiu- ja sotsiaaltalituste vahel. Mittetöötavate ja mitteõppivate noorte osakaal on vaikselt suurenemas. Kuigi sotsiaalne turvavõrk on viimastel aegadel aidanud nii vaesust kui ka ebavõrdsust Eestis mõnevõrra vähendada, ei ole sotsiaalsiirded vaesuse vähendamisel ikka veel tõhusad. Eesti peamine ülesanne on töötada välja kõikehõlmav poliitikaraamistik jätkusuutliku pikaajalise hoolduse süsteemi jaoks. Taskukohane ja kvaliteetne pikaajaline hooldus on üks samba kahekümnest põhimõttest. Hoolduskohustuste tõttu tööturult eemalejäämine on suhteliselt kõrge (2017. aastal 20 %, kusjuures ELi keskmine oli 16,5 %), kuna hoolduskoormust kannavad peamiselt pereliikmed. Pikaajalise hoolduse ja sellega seotud tugiteenuste osutamine on praegu jaotatud tervishoiusüsteemi ja sotsiaalhoolekandetalituste vahel ning puudub teenuste integreeritud osutamine. Eesti rakendab noorteni jõudmiseks paljutõotavat poliitikameedet. Eesti on rakendamas jälgimissüsteemi mittetöötavate ja mitteõppivate noorte kindlakstegemiseks ja nendeni jõudmiseks noortegarantii raames. See süsteem analüüsib mitmesuguste registrite andmeid ja aitab kohalikel omavalitsustel jõuda noorteni ja anda neile abi töö otsimisel. Alates süsteemi käivitamisest 2018. aasta aprilli keskpaigas on kindlaks tehtud üle 7 000 noore ja kohalikud omavalitsused on astunud samme nendeni jõudmiseks (sealhulgas meediakampaania kaudu). Sooline palgalõhe Sooline palgalõhe Eestis väheneb, kuid on jätkuvalt üks ELi suurimaid (2016. aastal vastavalt 25,3 % ja 16,2 %). Lapsevanemaks olemise mõju naiste tööhõivele oli 2017. aastal väga suur (25,3 %) ja oluliselt üle ELi keskmise (9,0 %). 2017. aastal oli alla üheaastase lapsega naiste ja meeste tööhõive määr vastavalt 16,2 % ja 92,6 %. Pikk vanemapuhkus toob sageli kaasa selle, et naiste karjäär edeneb aeglasemalt ja neil on vähem võimalusi, mida kajastab ka sooline palgalõhe. See omakorda tekitab vajaduse investeeringute järele, mis edendavad töö- ja eraelu tasakaalu. Üldiselt töötavad mehed paremini tasustatud sektorites ja kutsealadel kui naised, hoolimata sellest, et naiste haridustase on meeste omast kõrgem (vt punkt 3.3.3 ja Euroopa Komisjon, 2018e) ja naiste digitaalsed oskused on ELi keskmisest paremad (Euroopa Komisjon, 2018g). Ainult osa soolisest palgalõhest Eestis on põhjendatav selliste teguritega nagu majandustegevus, elukutse, vanus, töökogemus või tööaeg; 20 % lõhest on põhjendamata, kusjuures ELi keskmine näitaja on 11,5 %. See tähendab, et võib olla probleeme, millele võib valgust heita tasustamise läbipaistvus.

Lastehoiuteenuste kasutamine on paranemas, kuid need teenused ei ole piisavalt paindlikud, et vastata tööturul osalevate vanemate vajadustele. Lastehoiuasutustes käivate alla kolmeaastaste laste määr (27,0 % 2017. aastal) on langenud allapoole ELi keskmist ja Barcelona eesmärki (33 %). Lastehoiuasutustes käivate kolme- kuni seitsmeaastaste laste määr on üle ELi keskmise (2016. aastal vastavalt 92,8 % ja 86,3 %). Selleks et hõlbustada vanematel töölkäimist, tuleb investeerida paindlikesse lapsehoiuvõimalustesse, et tagada pikem ja paindlikum tööaeg, samuti alla 1,5aastastele lastele mõeldud lapsehoiukohtadesse ja erivajaduste varajasse tuvastamisse. Eesti on võtmas meetmeid märkimisväärse soolise palgalõhe vähendamiseks. Riigikogu kiitis 2018. aasta oktoobris heaks vanemapuhkuse ja -hüvitiste reformi teise etapi. Need muudatused jõustuvad 1. aprillil 2022. Rasedus- ja sünnituspuhkust lühendatakse 140 päevalt 60–100 päevale ning vanemahüvitist on võimalik saada kuni lapse kolmeaastaseks saamiseni. Hüvitise summa ei muutu, kuid pikendatakse ajavahemikku, mille jooksul on õigus hüvitist nõuda. Samuti võivad lapsevanemad jagada vanemapuhkust kuni kaks kuud. Töötasu läbipaistvus on piiratud. Valitsus kavatseb kehtestada läbipaistvusnõuded, et vähendada soolist palgalõhet. Vajalikke soolise võrdõiguslikkuse seaduse muudatusi arutatakse praegu Riigikogus. Need meetmed mõjutavad siiski üksnes avalikku sektorit ning seetõttu on nende potentsiaalne mõju oluliselt piiratud. Sotsiaaldialoog Sotsiaalpartnerite suutlikkus osaleda poliitika kujundamisel ja elluviimisel on väga madalat osalemismäära silmas pidades nõrk. Korrapärased kõrgetasemelised kolmepoolsed kohtumised, mis lõpetati 2002. aastal, taastati 2018. aastal. Eesti Ametiühingute Keskliidu ja Eesti Tööandjate Keskliidu vahel on arenemas kahepoolne sotsiaaldialoog. Aastatel 2017–2018 sõlmisid nad kaugtöö, aktiivsena vananemise ja miinimumpalga kokkulepped. Valdkondlikud kollektiivlepingud on olemas üksnes maanteetranspordi ja tervishoiu sektoris. Sotsiaalpartnerid osalevad Euroopa poolaastaga seotud aruteludes, kuid on valmis panustama rohkem. Nii ametiühingute kui ka tööandjate organisatsioonide esindatus on siiski väga väike ning nende osalemine õigusloomeprotsessis keeruline. Seepärast tuleb rohkem investeerida sotsiaalpartnerite suutlikkusse. 3.3.2.Sotsiaalpoliitika Joonis 3.3.3.Vaesusnäitajad Allikas: Euroopa Komisjon Sotsiaalnäitajate tulemustabeli kohaselt on vaesus vähenenud, kuid on mõne elanikkonnarühma puhul endiselt suur ja üle ELi keskmise (Euroopa Komisjon, 2018e) Suhtelises vaesuses või sotsiaalse tõrjutuse ohus ( ) elavate inimeste osakaal on vähenemas eelkõige tänu suures materiaalses puuduses elavate inimeste arvu vähenemisele, mis on väiksem kui enne kriisi ( ). Vähenemas on ka väga väikese tööhõivega leibkonnas elavate inimeste arv, kuid nende suhtelise vaesuse määr on endiselt üks ELi kõrgemaid ( ). See näitab, et töötuskindlustushüvitised ei ole piisavad, mis on tõenäoliselt tingitud madalatest palgaasendusmääradest ja kaetuse probleemidest. Palgavaesus on pisut üle ELi keskmise, kuid ajutiste töötajate vaesuse määr oli 2017. aastal üks ELi kõrgemaid (21,1 % võrreldes 16,3 %ga ELis). Suhtelise vaesuse lõhe puudega ja puudeta inimeste vahel on üks ELi suuremaid (2016. aastal 14,8 protsendipunkti võrreldes ELi keskmise 1,4 protsendipunktiga). Enamikul juhtudel suurendas töövõimereform töövõimehüvitisi, pakkudes samas tööstiimuleid. Sotsiaalsiirete mõju vaesuse vähendamisele on jätkuvalt alla ELi keskmise, kuid on suurenemas. Pärast sotsiaalsiirdeid suhtelises vaesuses elavate inimeste arv on olnud märkimisväärselt üle ELi keskmise (2017. aastal vastavalt 21 % ja 16,9 %). See näitab, et sotsiaalset turvavõrku ja sotsiaalkaitset tuleb parandada. 2017. aastal aitasid maksud ja siirded vähendada sissetulekute ebavõrdsust 35 %. Maksud vähendasid ebavõrdsust 12 % (ELis 13 %), hüvitised aga 26 % (ELis 35 %). Kuigi miinimumsissetuleku piisavus on ELi keskmise lähedal (Euroopa Komisjon, 2018d) ( ), ei ole toimetulekutoetuse tase piisav, et kaitsta inimesi absoluutse vaesuse piirist/toimetulekumiinimumist allapoole langemise eest, hoolimata sellest, et toimetulekutoetuse tase on viimastel aastatel suurenenud ( ). Toimetulekumiinimumi arvutamiseks kasutatud metoodika hiljutine analüüs osutab vajadusele suurendada toiduks mittekasutatavatele kaupadele tehtavate kulutuste ja/või kaudse üüri koefitsiente (Koppel jt, 2018). Praegu saab igal aastal ligikaudu 30 000 inimest toiduabi, kuna nende sissetulek ja oskused majapidamiskohustuste täitmiseks ei ole piisavad. Seega tuleb sellesse valdkonda investeerida. Pensionide piisavus Eakate vaesus on Eestis endiselt suur. Ligikaudu 42 % 65aastastest ja vanematest elas 2017. aastal suhtelises vaesuses ja sotsiaalse tõrjutuse ohus. Naiste puhul oli see näitaja 48,7 %, mis on peaaegu kaks korda suurem kui kogu elanikkonna näitaja (23,4 %). Eesti elanikkond vananeb kiiresti, mis võib tuua kaasa pensionikulude kasvu, mis piirab valitsuse suutlikkust tõsta riiklikke pensionihüvitisi. Riikliku pensionikindlustuse seaduse muudatus, mis võeti vastu 2018. aasta detsembris, peaks aitama leevendada demograafilisi suundumusi ja suurendama süsteemi jätkusuutlikkust. 2018. aastal võeti eakate vaesuse vähendamiseks mitu meedet. Need hõlmavad igakuist pensionilisa, mis vastab ühele pensioniõiguslikule tööaastale (2018. aastal 6,161 eurot) ja mida maksti iga üleskasvatatud lapse pealt. Seda pensionilisa sai 229 000 pensionäri. Samuti maksti 2018. aastal 79 370 üksi elavale pensionärile 115 eurot aastapõhist toetust, mis peaks aitama vähendada suhtelist vaesust 5,5 protsendipunkti võrra. Nendel muudatustel on siiski piiratud mõju eakate elujärje parandamisele. Tulevaste pensionihüvitiste kogumisel tuginetakse Eestis teisele pensionisambale. Selles osalemine on kohustuslik pärast 1983. aastat sündinud inimestele ning sammas hõlmab praegu enamikku tööjõust ja moodustab ühe kolmandiku prognoositavatest pensionihüvitistest. Riigikogu võttis vastu muudatused, mille eesmärk on vähendada teise samba haldustasusid, mis on olnud OECDs ühed suurimad, ja suurendada tootlust ( ). Lisaks peaks suurem konkurents kindlustusandjate vahel suurendama annuiteetmakseid. Sotsiaalteenused Sotsiaalteenuste pakkumine ei suuda rahuldada nõudlust. Hiljutise haldusreformi tulemusel vähenes omavalitsuste arv 213-lt 79-le. Selle tagajärjel on eri omavalitsuste suutlikkus pakkuda elanikele sotsiaalteenuseid väga erinev. Elanikele suunatud teenuseid tellitakse ja korraldatakse omavalitsustes erinevalt ning teenustevajaduse kindlakstegemiseks vajalik oskusteave on samuti erinev. Lisaks peavad inimesed katma suure osa omavalitsuste osutatavate teenuste kuludest. See toob kaasa suuremad halduskulud ja puudused tugiteenuste osutamisel. Samuti näitab see, et on vaja investeeringuid taskukohaste ja kvaliteetsete sotsiaalteenuste kättesaadavuse edendamiseks. Pikaajalise hoolduse teenused Eesti peamine ülesanne on töötada välja kõikehõlmav poliitikaraamistik pikaajalise hoolduse süsteemi jaoks. Hoolduskohustuste tõttu tööturult eemalejäämine on suhteliselt ulatuslik (2017. aastal 20 %, kusjuures ELi keskmine oli 16,5 %). Kuna hoolduskoormust kannavad peamiselt pereliikmed, tekitab see neile märkimisväärset majanduslikku ja sotsiaalset kulu (Euroopa sotsiaalpoliitika võrgustik, 2018b). Eesti avaliku sektori kulutused pikaajalisele hooldusele olid poole väiksemad kui ELis keskmiselt (vastavalt 0,6 % SKPst ja 1,6 % SKPst 2016. aastal). Praegu ei näi olevat ennetus- ega tugisüsteemi, mis aitaks leevendada mitteametlike hooldajate koormust. Samuti on probleem hoolduse kättesaadavusega: 2016. aastal oli 39,6 %-l inimestel nende hinnangul rahalistel põhjustel rahuldamata vajadus koduhoolduse järele. See on üks kõrgemaid näitajaid ELis, kus keskmine on 32,2 %. Seda olukorda võib leevendada tõhusate pikaajalise hoolduse poliitikameetmetega. Praegu on pikaajalise hoolduse teenuste osutamine jaotatud tervishoiu- ja sotsiaalhoolekandetalituste vahel ning teabevahetus ei ole täielikult koostalitlusvõimeline. Märkimisväärsed investeeringud pikaajalise hoolduse teenuste osutamisse tagaksid inimestele juurdepääsu taskukohastele, kvaliteetsetele ja integreeritud sotsiaal- ja tervishoiuteenustele nii riiklikul kui ka kohalikul tasandil. Deinstitutsionaliseerimise ( ) lähenemisviisi kohaldamine pikaajalise hoolduse teenuste puhul on vaevaline. ELi rahastuse toel on omavalitsused ja erasektori teenusepakkujad suutnud suurendada kohtade arvu eakate, puudega inimeste ja laste hooldekodudes. 2018. aastal loodi üle 500 täiendava hoolduskoha ja osutati üle 2 000 teenuse. Eksperdiaruande (Euroopa sotsiaalpoliitika võrgustik, 2018c) kohaselt on vaimse tervise teenuseid vajavate inimeste arv suurenemas ja ligikaudu 1 300 inimest on praegu selliste teenuste ootejärjekorras. Samuti on raskusi kodu- või kogukonnapõhiste teenuste osutamisel. Seepärast tuleb sellesse valdkonda täiendavalt investeerida. Tervishoid Rahuldamata vajadus arstiabi järele inimeste endi hinnangul on üks suuremaid ELis. Rahuldamata vajadus arstiabi järele oli Eestis 2017. aastal 11,8 % ning vastavalt sotsiaalnäitajate tulemustabelile, mis toetab Euroopa sotsiaalõiguste sammast ja selle tervishoiupõhimõtteid, on olukord selles vallas jätkuvalt kriitiline. Selline olukord on tingitud peamiselt pikast ooteajast. Varem on pikka ooteaega mainitud peamiselt seoses eriarstiabiga, kuid riigikontrolli andmete (Riigikontroll, 2018a) kohaselt on see probleemiks ka esmatasandi arstiabi puhul. Mõnel elanikkonnarühmal on juurdepääsul tervishoiuteenustele tõsiseid raskusi. Eelkõige puudutab see töötuid, noori, naisi ning kehvema tervisega ja/või väiksema sissetulekuga inimesi (Euroopa sotsiaalpoliitika võrgustik, 2018d). Juurdepääs eriarstiabile on erinev ka piirkonniti – Põhja-Eestis oli rahuldamata vajadus eriarstiabi järele 2018. aastal 21,4 %, samas kui Lääne-Eestis oli see üksnes 6,8 %.

Edusammudest hoolimata on seoses Eesti elanike tervisliku seisundiga tõsiseid probleeme. Oodatav eluiga kasvab jätkuvalt, kuid on endiselt kolm aastat väiksem ELi keskmisest (OECD, 2018a). See võib olla tingitud ebatervislikest eluviisidest (nt suitsetamine, alkoholi kuritarvitamine, vähene kehaline aktiivsus ja rasvumine) ja arstiabi pikast ooteajast. Meeste ja naiste oodatava eluea erinevus on viimastel aastatel vähenenud 12 aastalt 1994. aastal 8,6 aastale 2017. aastal, kuid on endiselt suurem kui ELi keskmine 5,4 aastat (ibid.). Lisaks esinevad märkimisväärsed piirkondlikud erinevused kaotatud eluaastate ja enneaegsete surmade osas – kõige halvemad näitajad on Ida-Viru, Valga ja Jõgeva maakonnas. Eesti kuulub selliste ELi riikide hulka, kus keskmine tervena elatud aastate arv on üks väiksemaid. 2016. aastal oli tervena elatud aastate arv meestel 54,4 ja naistel 59 (võrreldes ELi 63,5 ja 64,2ga). Tervena elatud aastate arv on väikese sissetulekuga ja suure sissetulekuga elanikkonnarühmade puhul väga erinev. Vereringesüsteemi haigused on endiselt peamine surmapõhjus. Eestis on ka suurim HIV-positiivsete täiskasvanute osakaal ELis. On täheldatud laste vaimse tervise probleemide suurenemist (Eurochild, 2018) ja küberkiusamise määr on üks kõrgemaid ELis (38 % 11-, 13- ja 15aastaste laste hulgas aastatel 2013–2014) (OECD, 2018c). Keskmisest halvemad tervisenäitajad ja sellega seotud ebavõrdsus osutavad vajadusele investeerida haiguste paremasse ennetamisse ja tervise edendamisse. Avaliku sektori kulutused tervishoiule on Eestis alla ELi keskmise. 2017. aastal kulutas Eesti tervishoiule 6,7 % SKPst, ELi vastav näitaja on aga 9,6 % (ibid.). Kulutused tervishoiule on valitsuse prioriteet ja need peaksid järgmistel aastatel mõnevõrra suurenema. Seoses tööandjate investeeringutega töötajate tervisesse on ikka veel piirangud eriarstiabi, ravimite ja hambaravi kulude pealt makstava erisoodustusmaksu kujul. Kodumajapidamiste oma taskust makstavad summad olid 2016. aastal üle ELi keskmise (Eestis 23 % ja ELis 18 %), kuid retseptiravimite kulude hüvitamine 2018. aastal suurenes. Riikliku tervisekindlustusega oli 2016. aastal hinnanguliselt kaetud 94 % elanikest, kuid hiljutine analüüs osutab, et see näitaja võib olla isegi madalam – 2017. aastal üksnes 86 % (Euroopa sotsiaalpoliitika võrgustik, 2018d). Tervishoiutöötajate ebaühtlane kättesaadavus ja jaotus pikendab ooteaega. Arstide arv Eestis on väga lähedal ELi keskmisele (3,5 arsti 1 000 elaniku kohta võrreldes 3,6ga ELis) ning see on viimastel aastatel veidi suurenenud (ibid.). Siiski on teatavate eriarstide (nt psühhiaatrid) nappus ja arstid on piirkonniti jaotunud ebaühtlaselt – maapiirkondades on näiteks perearstide ja õdede puudus. Veelgi teravam probleem on õdede nappus (praegu 6,1 õde 1 000 elaniku kohta, ELi keskmine on aga 8,4), mis võib olla tingitud tööga seotud väljarändest. Eesti teeb selles vallas jõupingutusi, tõstes õdede palka, suurendes koolituskohtade arvu ja korraldades tagasipöördumise programme. Tervishoiutöötajatele tuleks kasuks investeeringud koolitusse, stiimulid paremaks piirkondlikuks jaotuseks ja töötingimuste parandamine. Rakendatakse mitmeid reforme, et parandada tervishoiu kättesaadavust ja kvaliteeti. ELi vahendeid kasutatakse valdkonnaüleste tervishoiukeskuste loomiseks. Esmatasandi arstiabi süsteemi jätkuv tugevdamine peaks parandama ka eriarstiabi kättesaadavust. Paljud väikehaiglad on ühinenud või muudetud ambulatoorse ravi kliinikuteks (ehk polikliinikuteks), õendushooldus- ja taastusravikeskusteks, haiglateks ja sotsiaalteenuste pakkujateks, mis peaks parandama tervishoiuteenuste kvaliteeti ja kättesaadavust. Alates 2014. aastast on julgustatud regionaalhaiglaid moodustama võrgustiku üldhaiglatega, et jagada oskusi ja meditsiiniressursse. 2018. aastaks oli loodud kaks sellist võrgustikku. Rahvastiku tervise arengukava 2020–2030 peaks aitama parandada tervishoiusüsteemi kvaliteeti, nt investeerides ennetusse ja luues keskkonna, mis toetab tervislikke valikuid. Investeerida tuleks esmatasandi arstiabisse ning ambulatoorse ravi arendamisse ja parandamisse. 3.3.3.Haridus ja oskused Haridus- ja koolitussüsteem on surve all, et kohanduda demograafiliste ja tööturu suundumustega. Demograafilised suundumused ( ) ja automatiseerimise levik tingivad, et Eesti peab paremini kasutama ära oma inimressursse ja haridussüsteemi, et täiendada oskusi ja edendada innovatsiooni. OECD rahvusvahelise õpilaste hindamise programmi ehk PISA uuringu (OECD, 2016) kohaselt on Eesti noortel head põhioskused. Pidades silmas tööealise elanikkonna vähenemist ja vajadust kõrge kvalifikatsiooniga töötajate järele, on madala haridustasemega noorte osakaal ( ) siiski liiga suur. Meetmed, mida on võetud haridussüsteemist varakult lahkumise ärahoidmiseks (sh karjäärinõustamine ja individuaalne lähenemisviis), on ebapiisavad. Peaaegu 50 % keskharidust omandavatest õpilastest ei ole rahul nende koolis õpetatavate digitaalsete oskuste sisu ja kvaliteediga. Digitaalsete oskuste õpetamise tase on koolides erinev ja vajadus ajakohastada õpetajate digitaalpädevust on suur (Haridus- ja Teadusministeerium, 2018). Vene emakeelega keskkoolilõpetajad ei oska piisavalt eesti ( ) ja inglise keelt, mis mõjutab olukorda tööturul. Koolivõrgu ümberkorraldamine, mida osaliselt rahastatakse ELi vahenditest, on veel pooleli ja nõuab lähiaastatel lisainvesteeringuid. Kavandatud „konsortsium“ võib aidata tagada kooli ressursside tõhusama kasutamise ja parandada õpetajate töötingimusi. Prognoositava õpetajate puuduse ennetamine on esmatähtis ülesanne. Peaaegu 50 % Eesti õpetajatest on 50aastased või vanemad. Aineõpetajate arv jääb juba maha nõudlusest, samas kui aineõpetajaks õppivate üliõpilaste arv on väike (OSKA, 2018). Õpetajate palgad on viimastel aastatel märkimisväärselt kasvanud ( ), kuid on endiselt alla kõrghariduse omandanute keskmise palga. Õpetajate töötingimusi ei peeta atraktiivseks, mis on muu hulgas tingitud karjäärivõimaluste vähesusest ja haridusprogrammidega seotud probleemidest. Hoolimata teenuste laiendamisest ei saa õpilased vajalikke tugiteenuseid. 2017. aastal oli vähem kui pooltel Eesti koolidest logopeed ja vähem kui kolmandikul psühholoog või eripedagoog. Õpetajatel puuduvad sageli vajalikud oskused erivajadustega õpilastega tegelemiseks või individuaalse õppekorralduse väljatöötamiseks. Kaasava hariduse raames kooli lõpetanute arv on väike (Haridus- ja Teadusministeerium, 2018). Jätkuvalt on probleeme piisava eesti keele oskusega õpetajate arvu suurendamisel vene õppekeelega keskkoolides ( ). Hoolimata kutsehariduse ja -õppe potentsiaalselt olulisest rollist oskuste tööturu vajadustele mittevastavuse probleemi lahendamisel, ei ole see jätkuvalt populaarne. Äsja kutsekooli lõpetanute tööhõive määr on Eestis üle ELi keskmise (2017. aastal vastavalt 86,2 % ja 76,6 %), mis näitab, et nõudlus spetsialistide järele on suur. Kutsehariduse ja -õppe potentsiaali tööstusharupõhiste tehnoloogiliste oskuste õpetamisel ja tootlikkuse suurendamisel ei kasutata piisavalt ära. Noored peavad kutseharidust ja -õpet ikka veel ebaatraktiivseks haridusteeks, kuid täiskasvanud õppurite osakaal kutsehariduse omandajate hulgas on suurenemas. Kõrgharidus ei ole piisavalt kooskõlas tööturuvajadustega. Kolmanda taseme hariduse omandanute osakaal suureneb jätkuvalt (2017. aastal 48,4 %) ja on üle ELi keskmise (39,9 %). Samas püsib sooline lõhe ( ). Teadus, tehnoloogia, inseneeria ja matemaatika valdkonnas on kõrgkooli lõpetanute (kellel on esmatähtis roll teadus- ja arendustegevuse investeeringutes) osakaal suurenemas (29 % 2017. aastal), kuid nende osakaal elanikkonnas (25–34aastased) on väike (12,2 % võrreldes 15,5 %ga ELis). Oskuste nõudlusele mittevastavus hõlmab ka valdkonnaüleseid oskusi. Täiskasvanuõppes osalemine on suurenemas, kuid töötajate oskuste edasine täiendamine on esmatähtis majanduskasvu tagamiseks pikas perspektiivis. Hariduses ja õppes osalevate täiskasvanute osakaal on suurenenud 17,2 %ni (2017), mis on Eestis rekordiliselt kõrge tase. Siiski on see ikka veel allpool Eesti 2020. aasta eesmärki, mis on 20 %. Olemasolevate vahendite (nt rahalised stiimulid ettevõtetele koolituse tarbeks) katvus on tunduvalt alla ELi keskmise ( ). Avaliku sektori rahalised stiimulid või toetused on keskendunud peamiselt keskmise suurusega ja suurtele ettevõtetele ( ). Avaliku sektori toetus väikeettevõtetele ei ole piisavalt sihipärane, samas kui koolitus ei ole piisavalt kättesaadav, eelkõige ebasoodsas olukorras olevatele täiskasvanutele. Investeerimisvajadused Lisainvesteeringud oskustesse, haridusse, koolitusse, tervishoidu ja sotsiaalsesse kaasatusse on esmatähtsad Eesti tootlikkuse suurendamisel ja pikaajalise kaasava majanduskasvu edendamisel. Oskuste nappus ja nende tööturu vajadustele mittevastavus on äriinvesteeringute peamised takistused, mis osutab vajadusele viia haridussüsteem kooskõlla tööturuvajadustega ning investeerida tööjõu täiendus- ja ümberõppesse, et hoida sammu tehnoloogiliste muutustega. Võttes arvesse demograafilisi suundumusi, on esmatähtis investeerida sotsiaalsesse kaasatusse, tervishoidu, sotsiaal- ja pikaajalise hoolduse teenustesse, samuti aktiivse ja tervena vananemise toetamisse, et tagada jätkusuutlik ja kaasav majanduskasv. 3.4. Konkurentsivõime reformid ja investeeringud 3.4.1.Tootlikkus ja investeerimisvajadused Kuigi Eesti majandus on alates riigi ühinemisest ELiga 2004. aastal kiiresti lähenenud ELile, on hoo säilitamiseks vaja tagada jätkuvalt tugev tootlikkuse kasv. Tööviljakus (ostujõuga korrigeeritud), mis 2004. aastal oli väga madalal tasemel (ligikaudu 40 %), tõusis 2017. aastaks tasemele, mis oli kõrgem kui 60 % ELi keskmisest. Viimasel kahel aastal on tööviljakuse kasv kooskõlas majandusarenguga kiirenenud – 2016. aastal oli see 3,2 % ja 2017. aastal 2,1 %. Kuigi need kasvumäärad on kõrgemad kui Eesti keskmine kasvumäär alates kriisist (1,1 %), on need siiski ühed madalaimad ELis (vt joonis 3.4.1). Lähenemisprotsessi jätkumiseks tuleb tagada jätkuvalt tugev tootlikkuse kasv. Joonis 3.4.1.Tööviljakus ostujõu standardi alusel võrreldes ELiga Allikas: Euroopa Komisjon Tootmistegurite kogutootlikkuse liiga aeglane kasv võib pärssida tulevast potentsiaalset majanduskasvu. 2017. aastal oli tootmistegurite kogutootlikkus üksnes 6 % üle 2000. aasta taseme (vt joonis 3.4.2.). Tootmistegurite kogutootlikkuse panus Eesti majanduskasvu oli kriisijärgsel perioodil negatiivne, mis osutab sellele, et ettevõtted võtsid uut tehnoloogiat kasutusele liiga aeglaselt (Euroopa Komisjon, 2008). Eestis, kus tööjõu kättesaadavus on piiratud, kujutab see endast olulist probleemi, mis võib pärssida majanduskasvu ja lähenemist, ja osutab vajadusele võtta sihipäraseid poliitikameetmeid tehnoloogia kasutuselevõtu toetamiseks. Joonis 3.4.2.Tootmistegurite kogutootlikkus Allikas: Euroopa Komisjon Tõhus investeerimine oskustesse, innovatsiooni, teadustegevusse ja taristusse on esmatähtis Eesti tootlikkuse ja pikaajalise konkurentsivõime edendamiseks. Oskuste nappus ja nende tööturu vajadustele mittevastavus on äriinvesteeringute peamised takistused ja pärsivad tootlikkuse kasvu (vt punkt 3.3). Ebapiisav investeerimine teadus- ja arendustegevusse ning innovatsiooni, samuti nõrk seos ettevõtjate vajaduste ja teadusasutuste prioriteetide vahel on tootlikkuse arengut takistavad kitsaskohad. Investeeringud ettevõtete digitaliseerimisse ja automatiseerimisse võivad muuta ettevõtted tootlikumaks. Lisaks on oluline tagada hea transpordiühendus ülejäänud Euroopaga ja riigi sees, et toetada Eesti ettevõtete ekspordipotentsiaali ja konkurentsivõimet.

Investeeringud on olnud majandusliku lähenemise liikumapanev jõud. SKP kasvu komponentide jaotus näitab, et kapitalimahukus on alates riigi ELiga ühinemisest suurenenud keskmiselt ligikaudu kahe protsendipunkti võrra kiiremini kui ELis (vt joonis 3.4.3). Kuid viimase kahe kümnendi üldised head tulemused varjavad aga investeeringute erinevusi finantskriisile eelnenud ja järgnenud aastatel. Pärast kriisi vähenesid eelkõige erasektori investeeringud ja need on praegu üldjoontes ELi keskmisel tasemel. See vähenemine kajastab ülekuumenemisele järgnenud kohandumist ja annab märku majanduse järkjärgulisest küpsemisest. Samas võib see osutada ka investeerimiskitsaskohtade olemasolule (vt tekstikast 3.4.1). Joonis 3.4.3.SKP elaniku kohta, absoluutkasvu jaotus 2005–2017 Allikas: Euroopa Komisjon Investeeringute struktuur on üha enam tootlikkusele suunatud. Eesti investeeringute struktuur on viimastel aastatel muutunud. Ehituse osakaal koguinvesteeringutes on järk-järgult vähenenud, samas kui investeeringud masinatesse ja seadmetesse on suurenenud (vt joonis 3.4.4). See näitab, et investeeringud on Eestis üha enam tootlikkusele suunatud, mis osutab käimasolevale tehnoloogia uuendamisele ja majanduse automatiseerimisele, mis soodustab tootlikkuse kasvu. Samal ajal on tootlikkust suurendavad erasektori investeeringud teadus- ja arendustegevusse olnud väikesed (vt lisateave allpool käesolevas punktis). Joonis 3.4.4.Investeeringud varaliikide ja aastate kaupa Allikas: Euroopa Komisjon Immateriaalsesse varasse kogu majanduses tehtud investeeringute osakaal on suurenenud, kuid on endiselt oluliselt allpool ELi keskmist. Investeeringud intellektuaalomandisse moodustasid 2017. aastal 10,4 % investeeringute kogumahust, kusjuures kõige rohkem panustasid kutsealane ja teadustegevus ning info- ja kommunikatsioonitehnoloogia sektor. Tootmisettevõtete investeeringud intellektuaalomandiõigustega seotud toodetesse olid alla majanduse keskmist taset. See on osaliselt põhjendatav majanduse struktuuriga – paljud suurettevõtted tegelevad lepingupõhise tootmisega ning väikestel ettevõtetel puuduvad intellektuaalomandisse investeerimiseks teadmised ja vahendid. Joonis 3.4.5.Era- ja avaliku sektori investeeringute määr Allikas: Euroopa Komisjon Väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete rahvusvahelistumise seisukohast on Eesti tulemused kooskõlas ELi keskmisega. Viimastel aastatel on riik võtnud mitmeid meetmeid, mis on aidanud parandada olukorda selles valdkonnas. 2017. aastal ja 2018. aasta esimeses kvartalis tehti teatavaks Eesti äridiplomaatia strateegia. Selle eesmärk on suurendada Eestis välismaiseid otseinvesteeringuid ja toetada Eesti ettevõtete eksporti. Oluline on teha täiendavaid jõupingutusi ja investeeringuid, kuna eksportivad ettevõtted on tootlikumad, neil on paremad kasvuväljavaated ja need võivad toetada innovatsiooni ja teadmiste ülekandumist riigis. Teadus- ja arendustegevus ning innovatsioon Tootlikkuse kasvu säilitamiseks on tõenäoliselt vaja investeeringuid, mis toetavad liikumist kõrgtehnoloogia- ja teadmismahukate sektorite suunas. Eesti majanduses domineerivad madala ja keskmiselt madala tehnoloogilise tasemega sektorid. Ligikaudu 10 % tootmisettevõtetest tegutseb kõrgtehnoloogilise ja kesktaseme/kõrgtehnoloogilise tootmise sektorites, loob ligikaudu 21 % töökohtadest ja annab 24 % lisandväärtusest. Innovaatilistes sektorites kiiresti kasvavate ettevõtete tööhõive osakaal ( ) on Eestis väike (3,2 %) ja jääb alla ELi keskmise (4,8 %). Samal ajal on paljud nendest ettevõtetest spetsialiseerunud lepingupõhisele tootmisele ning teadus-, arendus- ja innovatsioonitegevus toimub välismaal. See muudab need sektorid rahvusvahelise konkurentsi suhtes tundlikuks, sest palgakasv jätkub. Sissetulekute lähenemine ELi tasemele saab Eestis jätkuda juhul, kui rohkem ettevõtteid hakkab tegelema teadustegevuse ja innovatsiooniga ning liigub ülemaailmses väärtusahelas ülespoole. Seevastu läheb Eestil hästi teadmistepõhiste teenuste valdkonnas, mis annab üha enam lisandväärtust majandusele. Vaja on nii era- kui ka avaliku sektori investeeringuid, et tagada innovatsiooni laiaulatuslikkus, töötada välja uusi tooteid ja teenuseid, siseneda uutele turgudele ja parandada töötajate oskusi. Euroopa innovatsioonitegevuse tulemustabeliga mõõdetavad innovatsioonitulemused on Eestis langenud. Kuigi Eesti kuulub jätkuvalt mõõdukate uuendajate hulka (Euroopa Komisjon, 2018h), tõmbavad innovatsioonitulemusi alla innovatiivsete väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete väike osakaal, muule kui teadus- ja arendustegevusele tehtavate innovatsioonikulutuste vähenemine ning ebapiisav ettevõtete ja avaliku sektori koostöö (Euroopa Komisjon, 2018i). 2017. aastal oli toote- või protsessiuuendusega tegelevate väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete osakaal alla 30 % ELi keskmisest ning turundus- või organisatsiooniuuendusega tegelevate ettevõtete osakaal alla 20 % ELi keskmisest. Selliste väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete osakaal, kes enda hinnangul tegelevad ettevõttesisese innovatsiooniga, on pisut suurem, kuid jääb siiski alla 40 % ELi keskmisest (ibid.). Selleks et saada üle uutesse sektoristesse ja uutele turgudele sisenemise tõketest, on väikestel ja keskmise suurusega ettevõtetel vaja sihipärast innovatsioonitoetust. Kasuks tuleb, et Eestis on juba ettevõtlussõbralik keskkond ja kõrge kolmanda taseme hariduse omandamise tase. Intellektuaalomandi tootmise valdkonnas on Eestil mõned head näitajad, kuid investeeringud selles valdkonnas jäävad allapoole ELi keskmist (vt joonis 3.4.6). Kaubamärgi- ja disainitaotluste arv oli üle ELi keskmise (Euroopa Komisjon, 2018i). Patenditaotluste vallas on Eesti näitajad paremad kui teistel Balti riikidel, kuid jäävad tugevasti alla ELi keskmisele ja Põhjamaade näitajatele. Selliste töötleva tööstuse ettevõtete arv, kes tegelevad uute toodete või teenuste arendamisega, on suhteliselt väike ning teadlikkus ja teadmised patentide saamise menetluste kohta on piiratud. Joonis 3.4.6.Investeeringud intellektuaalomandiõigustega seotud toodetesse (bruto) Allikas: Euroopa Komisjon Erasektori investeeringud teadus- ja arendustegevusse on suhteliselt väikesed ja kontsentreeritud. Ettevõtete teadus- ja arendustegevuse maht 2017. aastal pisut vähenes ja oli 0,61 % SKPst, mis on pool ELi keskmisest (1,36 %). Investeeringud teadus- ja arendustegevusse on kontsentreerunud vähestesse ettevõtetesse ning nende maht on väikestes ja keskmise suurusega ettevõtete puhul vähenenud (0,55 %-lt SKPst 2010. aastal 0,32 %-le SKPst 2015. aastal – pisut üle ELi keskmise (0,30 %)). Ettevõtete kulutused teadus- ja arendustegevusele on suurimad info- ja kommunikatsioonitehnoloogia sektoris (40 %) ja töötleva tööstuse sektoris (25 %). Kuigi Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus on käivitanud programmi tootearenduse ning teadus- ja arendustegevuse toetamiseks, on vaja märkimisväärseid investeeringuid, et aidata Eesti ettevõtetel jõuda järgi Euroopa omadele ning edendada Euroopa konkurentsivõimet ja tootlikkust. Teaduse ja majanduse nõrk seos on Eesti teadus- ja innovatsioonisüsteemi alaline puudus. Ühest küljest on puudusi teadusuuringute teemade prioriseerimisel majandusele olulistes valdkondades ning mõningaid kohandusi on vaja teha aruka spetsialiseerumise strateegias. Teisest küljest ei kasutata piisavalt ära teadustulemusi, mis on osaliselt tingitud sellest, et Eesti ettevõtete suutlikkus teadus- ja arendustegevuse tulemuste rakendamisel on piiratud. Ettevõtted tellisid ülikoolidelt ja riiklikelt teadusasutustelt üksnes 6 % teadustegevusest, mis on ELi keskmise lähedal. Enamik doktorikraadi omandanutest jääb tööle teadussektorisse ja nende osakaal ettevõtete tööjõus on küllaltki väike (keskmiselt 2 % tööjõust võrreldes 4 %ga ELis). Selleks et kaasata ettevõtteid ja teadusasutusi koostööprojektidesse ning suurendada ettevõtete tehnoloogilist suutlikkust, peaksid aruka spetsialiseerumise strateegial põhinevad poliitikameetmed hõlmama stiimuleid teadus- ja arendusasutuste baasrahastamisel ning uusi taristuinvesteeringuid strateegilistes valdkondades – peamiselt info- ja kommunikatsioonitehnoloogia ning ressursiväärtustamise valdkonnas. Teadus- ja innovatsioonisüsteemi puuduste kõrvaldamiseks võetud meetmete mõju on olnud piiratud. Näiteks toetus kompetentsikeskustele, innovatsiooni- ja arenguosakud ning platvorm ADAPTER ( ) ei ole teadus- ja arendustegevust märgatavalt suurendanud. Ka klastrite roll on olnud vahendite nappuse tõttu piiratud. Programm NUTIKAS, millega edendatakse rakendusuuringuid aruka spetsialiseerumise valdkondades, on läbivaatamisel, sest selle senine elluviimine on olnud aeglane. ( ) Tehakse uusi algatusi, et toetada tootearendust („minu esimene toode“), teedrajavate teadustulemuste turustamist („kontseptsiooni tõendus“) ja digitaliseerimist tootmissektoris. Lisaks on Eesti tellinud programmi „Horisont 2020“ poliitika toetusvahendi raames oma teadus- ja innovatsioonisüsteemi välisanalüüsi, et toetada jõupingutusi teaduse ja majanduse paremal ühendamisel. Tekstikast 3.4.1. Eesti investeerimisprobleemid ja reformid Punkt 1. Makromajanduslik perspektiiv Kooskõlas ülemaailmse suundumusega aeglustus Eestis pärast kriisi investeeringute kasv, kuid see on jätkuvalt kiirem kui ELi keskmine. Investeeringute osakaal SKPs on olnud ligikaudu 23 %. Investeeringute osakaal on suurim ehituse ning masinate ja seadmete valdkonnas. Investeeringud immateriaalsesse varasse on suurenenud, kuid on endiselt alla ELi keskmise. Aastapõhine investeerimismäär on varasematel aastatel märkimisväärselt kõikunud, mis kajastab oluliste ühekordsete projektide ja ELi vahendite tsüklilisuse mõju. Punkt 2. Investeerimistõkete ja käimasolevate reformide hindamine Eestis on mitmeid probleeme. Nende hulka kuuluvad elanikkonna vähenemine ja piirkondlikud erinevused (vt punkt 2). Avaliku sektori asutusi peetakse üldiselt tõhusaks, tulemustele orienteerituks ja majandustegevust soodustavaks. Kuid võrreldes ELi parimate näitajatega on Eesti majanduse kapitalimahukus ja tootmistegurite kogutootlikkus suhteliselt väike. Viimastel aastatel on Eesti ettevõtteid mõjutanud oskuste nappus ja suured sisenemistõkked sektorites, kus konkurentsivõime saavutamiseks on vaja teha märkimisväärseid investeeringuid teadus- ja arendustegevusse ning innovatsiooni. Investeeringuid ja tootlikkust saab edendada maksejõuetusraamistiku ajakohastamise ning teadusasutuste ja ettevõtete koostöö parandamise kaudu. Mõned investeerimistõkked ja rakendatavad prioriteetsed meetmed 1. Vähemusaktsionäride kaitse ja maksejõuetusmenetlus on endiselt kõige kriitilisemad äritegevust mõjutavad küsimused. Maksejõuetusmenetlus kestab Eestis umbes kolm aastat ja sissenõudmismäär on pisut üle 40 %. See hoiab tööjõudu ja rahalisi vahendeid kinni vähetootlikes ettevõtetes. Sellel on negatiivne mõju investeerimis- ja rahastamisstiimulitele. 2019. aastal on kavas võtta vastu seadusandlikud muudatused pankroti, saneerimise ja võla restruktureerimise vallas (vt punkt 3.4). 2. Teadusasutuste ja ettevõtete koostöö ei ole jätkuvalt piisav. See võib olla tingitud erasektori teadus- ja innovatsioonitegevuse edendamiseks võetud meetmete vähesest mõjust ning ka mõnest piirkondlikust eripärast. Kõik Eesti piirkonnad jäävad maha tööstuse digitaliseerimise ning ressursi- ja energiatõhususe vallas (vt punkt 3.4). Avaliku sektori kulutused teadus- ja arendustegevusele on suurenenud, kuid on endiselt alla ELi keskmise. Avaliku sektori kulutused teadus- ja arendustegevusele jõudsid 2017. aastal 0,66 %ni SKPst, mis on allpool ELi keskmist (0,69 % SKPst). Kuna ligikaudu 48 % teadus- ja arendustegevuse rahastamisest saadakse praegu ELilt, kavatseb Eesti suurendada teadus- ja arendustegevusele riigieelarvest eraldatavaid vahendeid 1 %ni SKPst ( ). Riigi teadustulemuste kvaliteet mõõdetuna selliste avaldatud artiklite arvuga, mis kuuluvad 10 % kõige enam tsiteeritud artiklite hulka, on alla ELi keskmise, kuid see on parandanud ( ). Eesti riiklikule teadussüsteemile tuleb kasuks rahvusvahelises koostöös avaldatavate teaduspublikatsioonide suur arv ning välisriikidest pärit teadlaste (10 % teadlastest) ja doktorantide (17 %) arvu suurenemine 2017. aastal. Kõrgharidus- ja teadusasutuste baasrahastamise oluline suurenemine (kolmekordistus viimasel neljal aastal – 9 miljonilt eurolt 27 miljonile eurole – ja peaks ka 2019. aastal suurenema) peaks tõenäoliselt edendama avaliku sektori teadus- ja arendustegevuse süsteemi pikaajalist jätkusuutlikkust. Teadusbaasi kvaliteedi paranemine Eestis ei aita siiski veel kaasa ettevõtete teadus- ja arendustegevusele. Digitaliseerimine Hoolimata Eesti juhtpositsioonist e-valitsuse vallas, on Eesti ettevõtete digitaliseerimisel endiselt raskusi, mistõttu jääb täielik tootlikkuse potentsiaal kasutamata. Hoolimata hiljutistest edusammudest jäävad Eesti tulemused digitaaltehnoloogia integreerimisel tööstuses allapoole ELi keskmist (Euroopa Komisjon, 2018j). Internetis kaupu või teenuseid müüvate Eesti väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete osakaal (15,4 %) jääb allapoole ELi keskmist (17,2 %). Ligikaudu 8,3 % väikestest ja keskmise suurusega ettevõtetest müüb internetis kaupu või teenuseid piiriüleselt. 17,1 % väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete jaoks on peamine kaubandustõke kättetoimetamise kõrge hind. Positiivse poole pealt ületab Eesti ettevõtete e-kaubanduse käive pisut ELi keskmist (vastavalt 11,4 % ja 10,3 %). Avaliku sektori toetuse paremaks suunamiseks käivitab Eesti auditi majanduse digitaliseerimise ja automatiseerimise kohta ja seejärel koostab toetuskava. Nii avalik kui ka erasektor peaksid selles valdkonnas tegema täiendavaid investeeringuid. Digitaalsete oskuste kättesaadavus on teatavates sektorites jätkuvalt probleem. In