P6_TA(2006)0386

Ühine sisserändepoliitika

Euroopa Parlamendi resolutsioon ELi ühise sisserändepoliitika kohta

Euroopa Parlament,

- võttes arvesse ELi lepingu artiklit 6 ja EÜ asutamislepingu artiklit 63;

- võttes arvesse ELi lepingu artiklit 42;

- võttes arvesse vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala 1999. aasta Tampere programmi ja 2004. aasta Haagi programmi;

- võttes arvesse justiits- ja siseküsimuste nõukogu 20.- 22. septembri 2006. aasta kohtumist Tamperes;

- võttes arvesse käimasolevaid arutelusid finantsraamistiku, sealhulgas Euroopa Pagulaste Fondi ja Euroopa Tagasipöördumisfondi üle;

- võttes arvesse oma 6. aprilli 2006. aasta resolutsiooni pagulaste laagrite olukorra kohta Maltal [1];

- võttes arvesse oma 14. aprilli 2005. aasta resolutsiooni Lampedusa kohta [2];

- võttes arvesse kodukorra artikli 103 lõiget 4,

A. arvestades, et seitse aastat pärast Tampere programmi vastuvõtmist puudub Euroopa Liidul ühtne sisserändepoliitika, eriti mis puudutab seaduslikku rännet ja tagasipöördumispoliitikat;

B. arvestades, et ühine Euroopa varjupaigasüsteem põhineb reeglite kogumil, millest ei peaks ükski osalev liikmesriik erandeid tegema;

C. arvestades erakorralise humanitaarolukorraga mitmes Euroopa Liidu lõunapiiridel asuvas liikmesriigis, kus Vahemerel on hukkunud tuhandeid ümberasujaid, ning sisserändajate massilist sissevoolu eriti 2006. aasta suvel;

D. arvestades, et 10.- 11. juulil 2006. aastal Rabatis toimunud rände- ja arenguteemalisel Euroopa ja Aafrika ministrite konverentsil võeti vastu asjakohane deklaratsioon ja tegevuskava;

E. arvestades, et Haagi programmi vahekokkuvõte valmib käesoleva aasta lõpuks;

F. arvestades, et ebaseaduslik sisseränne võib kaasa tuua inimeste ekspluateerimise ja sunniviisilise töö;

G. arvestades, et komisjoni rohelises raamatus ELi lähenemisviisi kohta majandusrände haldamisele (KOM(2004)0811) prognoositakse, et praeguste rändevoogude taseme juures tingib 25 liikmega ELis ajavahemikul 2010-2030 tööealise elanikkonna vähenemine töötavate inimeste arvu kahanemise ligikaudu 20 miljoni võrra ning üha enam võib vaja olla püsivaid sisserändevoogusid, et rahuldada ELi tööturu vajadusi ja tagada Eurooa jõukus,

1. rõhutab, et kasvav ränne on ülemaailmne nähtus, millel on palju põhjusi ja tagajärgi ning mis nõuab tasakaalustatud, ülemaailmset ja ühtset lähenemisviisi;

2. on teadlik, et seaduslike rändekanalite puudumisel on varjupaigasüsteemid seadusliku ümberasumise vahendina sattunud üha suurema surve alla;

3. tunnistab inimlikku traagikat ja raskusi, millega mitmed liikmesriigid on väga suurte rändevoogude haldamisel viimastel aastatel kokku puutunud; märgib eriti probleeme, mida põhjustab murettekitavalt suur alaealiste hulk viimase aja saabujate hulgas;

4. mõistab hukka suured humanitaarkulud, sealhulgas sisserändajate hukkumise;

5. usub kindlalt, et liikmesriigid peavad täitma ühenduse ja rahvusvahelisest õigusest tulenevaid kohustusi varjupaigataotlejate ja ümberasujate suhtes;

6. on arvamusel, et Euroopa Liit ei saa olla koht, kus võiks kasutada inimesi sunniviisiliseks tööks, ning seetõttu peavad liikmesriigid tagama, et selliseid meetodeid ei esineks;

7. nõuab, et liikmesriigid tagaksid juurdepääsu varjupaigamenetlusele, rakendaksid ühtselt ja järjekindlalt direktiivi 2003/9/EÜ [3] sätteid ning et varjupaigataotlusi käsitletaks kiirelt ja tõhusalt;

8. rõhutab, et mis tahes tervikliku lähenemisviisi puhul sisserändele ei saa eitada nn tõuketegureid, mis sunnivad inimesi kodumaalt lahkuma ning mis nõuavad tegelikke võimalusi seaduslikuks rändeks Euroopa Liitu, samuti rände päritolu- ja transiidiriike puudutavat selget arengu- ja investeerimiskava, sealhulgas majanduslikke võimalusi edendavat kaubandus- ja põllumajanduspoliitikat, et muuhulgas vältida massilist ajude äravoolu;

9. tuletab meelde, et Euroopa ühtse sisserändepoliitikaga peab kaasnema integratsioonipoliitika, mis hõlmab muuhulgas korralikku integreerumist tööturul, õigust haridusele ja koolitusele, juurdepääsu sotsiaal- ja tervishoiuteenustele ning sisserändajate osalemist ühiskondlikus, kultuuri- ja poliitilises elus;

10. kinnitab seisukohta, et kui ühes liikmesriigis lihtsustatakse sisserände eeskirju, avaldab see otsest mõju teiste liikmesriikide olukorrale ja et liikmesriikidel on kohustus lojaalse koostöö vaimus konsulteerida teiste liikmesriikidega ja neid teavitada meetmetest, mis tõenäoliselt mõjutavad sisserände olukorda, nagu on öeldud Euroopa Parlamendi 6. juuli 2006. aasta seisukohas [4] vastastikuse teavitamise korra kehtestamise kohta, mis on seotud liikmesriikide meetmetega varjupaiga ja sisserände valdkonnas;

11. nõuab partnerlusel põhineva lähenemisviisi rakendamist rände päritolu- ja transiidiriikide suhtes, et tagada neile aktiivne roll rändevoogude haldamisel, ebaseadusliku sisserände tõkestamisel ning tulemuslike teabekampaaniate korraldamisel ELi vastuvõtjariikide tingimuste, sealhulgas varjupaiga saamise kriteeriumide kohta;

12. usub, et vastutuse ja finantskoormuse jagamine liikmesriikide vahel peab olema ELi sisserändepoliitika ning Euroopa ühise varjupaigasüsteemi lahutamatu osa;

13. nõuab, et Euroopa Liidul oleks suurem roll rändevoogude ja varjupaigataotlejatega seotud erakorraliste humanitaarolukordade haldamisel;

14. usub seetõttu, et riikidele tuleb võimaldada juurdepääs ARGO programmist, Euroopa Pagulaste Fondist, Euroopa Välispiiride Fondist, Euroopa Integratsioonifondist ja Euroopa Tagasipöördumisfondist antavale tehnilisele abile ja rahastamisele ajavahemikul 2007-2013;

15. nõuab, et suurendataks kohapeal töötavate ning olulist erakorralist abi osutavate valitsusväliste organisatsioonide rahastamist;

16. usub, et massiline sisseränne on paljude rände päritoluriikide ebaõnnestunud majanduse, elanikkonna vaesumise, inimõiguste rikkumise, keskkonna halvenemise, rikaste ja vaeste riikide vahelise lõhe suurenemise, kodusõdade, loodusvarade kontrolli üle saavutamiseks peetavate sõdade, poliitilise tagakiusamise, poliitilise ebastabiilsuse, korruptsiooni ja diktatuuri tagajärg;

17. palub komisjonil esitada võimalikult kiiresti ettepanek erakorralise fondi loomise kohta ekspertidest koosnevate tugimeeskondade rahastamiseks, kelle ülesanne on anda praktilist abi inimeste vastuvõtmisel piiridel ja lahendada erakorralisi humanitaarolukordi liikmesriikides, ning näha ajavahemikuks 2007-2013 uute vahendite hulgas ette erakorraline mehhanism, mis võimaldaks anda erakorralistes olukordades finantsabi;

18. nõuab tungivalt, et liikmesriigid kehtestaksid juurdepääsu varjupaiga taotlemise menetlusele, kohaldaksid direktiivi 2005/85/EÜ [5] sätteid järjekindlalt ja jäigalt ning tagaksid varjupaigataotluste kiire ja tõhusa käsitlemise;

19. tunnistab tungivat vajadust võtta vastu õiglane ELi direktiiv tagasipöördumise kohta ja palub nõukogul suurendada jõupingutusi, et tagada selle vastuvõtmine; märgib samas, et nõukogu ei ole seitsme aasta jooksul pärast Euroopa Ülemkogu kohtumist Tamperes ning Euroopa Parlamendi arvukatele nõudmistele vaatamata suutnud ühist sisserändepoliitikat määratleda, säilitades selle asemel ühehäälsuse ja nõuandemenetluse kõikides seaduslikku sisserännet puudutavates küsimustes;

20. nõuab tungivalt, et liikmesriigid tugevdaksid koostööd FRONTEXi raames ja määratleksid paremini selle ülesanded;

21. usub siiski, et piirikontrollid ja abinõud ebaseadusliku sisserände tõkestamiseks saavad olla ainult üks aspekt ELi poliitikas kolmandate suhtes ning rakendada tuleb aktiivset päritoluriigi ja transiidiarengu poliitikat, et vähendada väljarände kahjulikke mõjusid;

22. mõistab, et ELi ühise sisserändepoliitika puudumisel rakendavad liikmesriigid erinevaid lähenemisviise sadade tuhandete ebaseaduslikult ja ilma mingi sotsiaalse kaitseta ebaseaduslikult töötavate ebaseaduslike sisserändajate probleemile; usub siiski, et ebaseaduslikele sisserändajatele seadusliku staatuse andmine ei ole pikas perspektiivis lahendus, sest selline meede ei lahenda tegelikke aluspõhjuseks olevaid probleeme;

23. rõhutab, et mis tahes meetmed ebaseadusliku sisserände tõkestamiseks ja välispiiride kontrolli tugevdamiseks - isegi kui seda tehakse koostöös kolmandate riikidega - peavad olema kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste hartas ning inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsioonis sätestatud tagatiste ja üksikisiku põhiõigustega, eelkõige varjupaigaõigusega ning õigusega mitteväljasaatmisele;

24. hoiatab ELi välispiiride haldamise hajutamise ohtude eest ning loodab paremale koostööle päritolu- ja transiidiriikidega, mis põhineb ennekõike põhiõiguste, sealhulgas varjupaigaõiguse ja õiguse mitteväljasaatmisele austamisel, samuti ELi ning päritolu- ja transiidiriikide jagatud huvidel;

25. on seisukohal, et Euroopa Liit peaks võtma omaks valdkondadevahelise lähenemisviisi; usub, et ELi sisserändepoliitika ei peaks hõlmama üksnes partnerlust kolmandate riikidega, välispiiride kindlustamist inimkaubanduse tõkestamiseks ja õiglast tagasipöördumispoliitikat, vaid samal ajal avama ka kanaleid seaduslikuks sisserändeks, ergutama ümberasujate integreerumist vastuvõtvasse ühiskonda ning võimaldama päritoluriikide kaasarengut, et tegeleda rände aluspõhjustega;

26. nõuab tungivalt, et komisjon algataks nii kiiresti kui võimalik määruse (EÜ) nr 343/2003 [6] (nn Dublin II) läbivaatamise, seades küsimärgi alla selle peamise põhimõtte, mille kohaselt peab varjupaigataotlusega tegelema esimene liikmesriik, kelle territooriumile varjupaigataotleja jõuab, ja mis seetõttu paneb ELi lõuna- ja idapoolsetele riikidele ülemäärase koormuse, ning seaks sisse õiglase süsteemi vastutuse jagamiseks liimesriikide vahel;

27. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile ning liikmesriikide valitsustele ja parlamentidele.

[1] Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2006)0136.

[2] ELT C 33 E, 9.2.2006, lk 598.

[3] ELT L 31, 6.2.2003, lk 18.

[4] Vastuvetud tekstid, P6_TA(2006)0313.

[5] ELT L 326, 13.12.2005, lk 13.

[6] ELT L 50, 25.2.2003, lk 1.

--------------------------------------------------