ET Euroopa Liidu Teataja C 79/7

Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta) artikli 50 lõike 2 punkti a kohase registreerimistaotluse avaldamine

2014/C 79/07

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (1) artiklile 51.

KOONDDOKUMENT

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 510/2006

geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (2)

„UPPLANDSKUBB”

EÜ nr: SE-PDO-0005-01084-10.01.2013

KGT ( ) KPN ( X )

1. Nimetus

„Upplandskubb”

2. Liikmesriik või kolmas riik

Rootsi

3. Põllumajandustoote või toidu kirjeldus

3.1. Toote liik

Klass 2.4. Leib, valikpagaritooted, koogid, kondiitritooted, küpsised ja muud pagaritooted

3.2. Toote kirjeldus, mida punktis 1 esitatud nimetus tähistab

Toode on nimetuse „Upplandskubb” all tuntud leib.

„Upplandskubb” on maalähedane leib, mille värvus varieerub piparkoogipruunist hallikaspruunini. „Upplandskubb” on küpsetamisel toruja kujuga ja läbimõõduga 16–23 sentimeetrit ning seda müüakse veerandikeks lõigatuna. Seega on leivaviil kera segment, mille nurk on ligikaudu 90 kraadi. Müüdava leiva pikkus ja kõrgus võib varieeruda. Koorik puudub. Kaardus külgpind on üsna sile ja pehme.

Leib on tiheda tekstuuriga, seest tugev ja veidi kleepjas ning väikeste õnarustega. Konsistentsilt on leib terajas ja mure. See leib on küllusliku maitse ja keskmise järelmaitsega.

Aroom: vähese kuni keskmise tugevusega, veidi magushapukas rukkine, siirupihõngune ja pärmine, kergelt kõrbenud lõhn.

Maitse: magusapoolne maitse, milles on selgelt aimata siirupit ja seemneid ning tunda rukkimaitset, suhu jääb mõrkjas järelmaitse. Sisaldab vähe soola ja hapet.

Toodet võib turustada värskelt või sügavkülmutatult.

3.3. Tooraine (üksnes töödeldud toodete puhul)

Rukkijahu peab olema toodetud Upplandis ja valmistatud Upplandis kasvanud rukkist. Rukkijahu võib olla kas kivi- või valtsjahvatatud. Kasutada tuleb jämedat täisterajahu, mis sisaldab kõiki rukkitera osi, st tuuma, idu ja kliisid. Jahu ei tohi olla sõelutud.

Nisujahu peab olema toodetud Upplandis ja valmistatud Upplandis kasvanud nisust. Nisujahu võib olla kas kivi- või valtsjahvatatud. See võib olla sõelutud või sõelumata.

Kasutada tuleb traditsionaalset heledat või tumedat siirupit. „Upplandskubb” ei tohi olla valmistatud muudest siirupitest, nagu leivasiirup, must siirup, küpsetussiirup või valge siirup.

Jahu võib rikastada B-vitamiiniga.

Jahule võib antioksüdandina lisada askorbiinhapet (E300).

Nende piirangutega tagatakse leiva traditsionaalsete omaduste säilimine.

3.4. Sööt (üksnes loomse päritoluga toodete puhul)

—

3.5. Tootmise erietapid, mis peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas

Tootmine peab toimuma määratletud geograafilises piirkonnas. Leib keedetakse silindrilises vormis, mis on asetatud veevanni.

3.6. Erieeskirjad viilutamise, riivimise, pakendamise jm kohta

Päritolu tagamiseks peab „Upplandskubb” olema märgistatud või muud moodi tähistatud määratletud geograafilises piirkonnas. Toodet võib viilutada ja pakendada ka väljaspool määratletud geograafilist piirkonda. Kui leiva „Upplandskubb” päts on tükkideks lõigatud, tuleb see otsekohe pakendisse panna, et selle kvaliteet, sh niiskusesisaldus ei väheneks.

3.7. Erieeskirjad märgistamise kohta

Toote „Upplandskubb” pakendil olev märgis peab sisaldama järgmist:

sõna „Upplandskubb”,

ELi kaitstud päritolunimetuse ametlik märgis,

küpsetamise ja vajaduse korral külmutamise kuupäev ning

tootja nimi ja kontaktandmed.

Kasutada võib viiteid kaubamärkidele, kui need ei ole toodet kiitvat ja tarbijat eksitavat laadi.

4. Geograafilise piirkonna täpne määratlus

Toodet „Upplandskubb” toodetakse Upplandi maakonna geograafilises piirkonnas. See maakond asub Rootsi idaosas ja selle pindala on 12 738 km2.

5. Seos geograafilise piirkonnaga

5.1. Geograafilise piirkonna eripära

Upplandi geograafilises piirkonnas on laugete nõlvadega tasane maa. Piirkonna keskosa koosneb peamiselt viljakast savimullast ja kõrgemad osad on kaetud moreeniga. Maastikule on iseloomulikud sisemaajää sulamisel tekkinud veerkivimõhnad, nt Uppsala mõhn ja Stockholmi mõhn.

Rootsi Meteoroloogia- ja Hüdroloogiainstituut kirjeldab Upplandi kliimat järgmiselt:

„Kui välja arvata Öland ja Ojamaa, on Uppland piirkond, kus esineb kõige vähem pinnakõrguse erinevusi; piirkonna kõrgeim punkt on vaid 113 meetrit üle merepinna. Seepärast sõltub temperatuur pea täielikult vahemaast mereni idaosas ja teataval määral vahemaast Mälareni järveni lõunaosas. Külmimatel kuudel ulatub keskmine temperatuur alates miinus kolmest kraadist Stockholmi saarestiku ääresaartel veebruarikuus kuni miinus viie kraadini sisepiirkonna põhjaosas jaanuarikuus. Juulis, mis on kõige soojem kuu, on keskmine temperatuur kogu piirkonnas umbes 16 kraadi. Kõige külmem on kirderanniku äärsetel saartel (15,5 °C) ja kõige soojem Stockholmi kesklinnas (17 °C). Mõõdetud aastane keskmine sademete hulk on kõige väiksem (450 mm) meres kõige kaugemal asuvatel saartel ja kõige suurem kirderannikust veidi sisemaa pool (650 mm).”

Põllumajandus on arenenud kooskõlas piirkonna geoloogiliste ja topograafiliste omaduste ning mullaliikide ja ilmastikuga.

Rukkikasvatamine on olnud Upplandis tähtsal kohal juba keskajast saati. 1570. aasta paiku kasvatati rukist 33–50 protsendil ja mõnel pool rohkem kui poolel vilja all olevast maast. Nisu hakati kasvatama hiljem. Nisu, herneste, kaera ja segavilja all oli 19. sajandi algul 10–20 protsenti piirkonna kogu põllumaast.

Toote „Upplandskubb” tunnus on, et see valmistatakse määratletud geograafilisest piirkonnast pärit rukkist ja nisust, mis sõtkutakse koos siirupi, vee ja pärmiga taignaks, mis jäetakse pikaks ajaks külma kätte kerkima. Seejärel asetatakse vorm kaanega veevanni ja leiba küpsetatakse kaua. Leiba ei küpsetata ahjus. Toodet „Upplandskubb” küpsetatakse kaanega silindervormis. Tavapäraselt on kasutatud kaanega plekktopsikut või piimanõud, -kannu või -mannergut. Vorm võib mahutada 2–8 liitrit. Pärast küpsetamist peab leib seisma rättidesse mähituna 10–24 tundi ja alles seejärel võib seda lõigata.

Leiva „Upplandskubb” valmistamine sellel erilisel meetodil põhineb inimoskustel, mille eeldus on head praktilised teadmised selle kohta, kuidas valmistada taignat koostisosade ja varustusega sobivalt, et tagada leiva erilised omadused. Kuna toodet „Upplandskubb” saab valmistada eri suurusega vormides ja eri jahudest ning küpsetada kas elektri-, gaasi- või puupliidil, nõuab see inimestelt inimestele edasi antud teadmisi selle kohta, kuidas kasutada teatavates tingimustes jahu ja vett või milline peaks olema vormi suurus ning kergitus- ja küpsetusaeg. Neid teadmisi antakse edasi koos küpsetamisvarustusega.

5.2. Toote eripära

„Upplandskubb” on maalähedane leib, mille värvus varieerub piparkoogipruunist hallikaspruunini. Enne lõikamist on leib toruja kujuga ja läbimõõduga 16–23 cm. Silindervorm võib mahutada 2–8 liitrit. Toruja kujuga leib lõigatakse veerandikeks.

Leiba müüakse veerandikeks lõigatuna. Seega on tavaline leivaviil kera segment, mille nurk on ligikaudu 90 kraadi.

5.3. Põhjuslik seos geograafilise piirkonna ja (kaitstud päritolunimetusega) toote kvaliteedi või omaduste või (kaitstud geograafilise tähisega) toote erilise kvaliteedi, maine või muude omaduste vahel

Toote „Upplandskubb” eriomadused on tihedalt seotud määratletud geograafilise piirkonna morfoloogiliste omaduste ning kliima- ja mullatingimustega.

Rootsi katab ala, mis jääb umbes 14 laius- ja 13 pikkuskraadi vahele ning hõlmab seega mitut kliimavööndit. Sisemaajää on mõjutanud piirkonna mullaliike, mis koosmõjus kliimavöönditega määrab selle, milliseid kultuure saab kasvatada nii, et saadused oleksid kvaliteetsed. Upplandi loetakse Rootsi esimeseks rukkikasvatuskohaks ja tõenäoliselt jõudis rukis sinna Soomest, kus seda kultuuri tunti juba ristiusueelsel ajal. Soome ja Upplandi sidemed on kestnud pikka aega. Rukist hakati Upplandis kasutama osaliselt sellepärast, et see on põuale suhteliselt vastupidav ning seega sobiv Upplandi mullas kasvatamiseks, ning osaliselt sellepärast, et hea küpsetamis- ja säilitamiskvaliteediga rukist nõudsid taga keskajal lähedalasuvas pealinnas (mis asub Upplandis) elanud saksa sisserändajad. Rukkileiva kasutust Rootsi ajaloolistes piirkondades (kuhu kuulub ka Uppland) mainis juba 16. sajandi keskpaigas Olaus Petri (1493–1552). Dokumentides seisab, et Upplandi kuningaaedades suurenes 16. sajandil rukkikasvatus ja tulu tänu piirkonna headele loodusoludele ja sealsele uue tehnika arengule. Ajalooliselt on Uppland tänu sellele olnud tuntud vilja eksportiva piirkonnana. Seega on vähetõenäoline, et leiba „Upplandskubb” oleks valmistatud muust kui kohalikust viljast.

Piirkonnas kasvanud rukkist valmistatud rukkileib oli alates keskajast kuni 20. sajandi alguseni Upplandi tähtsaim leib. Nisuleib oli pigem erand ja sai Upplandis tuntuks alles 20. sajandi teisel poolel.

Tavaliselt söödi piirkonnas rukkist valmistatud näkileiba, mis sobis hästi sahvrishoidmise kultuuriga. Upplandi jõulutraditsioonid annavad tunnistust rikkalikumatest toidutavadest. Suuliste ja kirjalike andmete järgi valmistati leiba „Upplandskubb”, millesse lisati ka hoopis haruldasemat nisujahu, jõuludeks, et pakkuda midagi erilist talutöötajatele ja hiljem ka linnarahvale. Kuna seda leiba on raskem teha kui näkileiba, nõuab see suuremaid valmistamise teadmisi ja ka määratletud piirkonnas kasvatatud kvaliteetse jahu kasutamise võimalust.

Valmistamismeetod, mis hõlmab pikaajalist kerkimist ja küpsetamist madalal temperatuuril ning leiva hoidmist paljude rätikihtide all, et kaotsi läheks vähem niiskust, annab tulemuseks mahlaka, eriliselt arenenud maitsega ja kauasäiliva leiva. Ka magusaine lisamine annab leivale erilise maitse ja pikema säilivusaja. Tänu silindervormile küpseb leib ühtlaselt ja keetmisnõusid kasutatakse hästi ära, sest nii vormi kui ka veevannina kasutatavaid nõusid saab kasutada ka muul otstarbel. Kõik need tunnused muudavad selle leiva ainulaadseks.

Leiva „Upplandskubb” mainekusele viitavad mitmed asjaolud. Uppsala kodumajanduskoolis, mis asutati 1895. aastal, koolitati õpetajaid ja koduperenaisi toiduvalmistamise, toitumise ja kodumajanduse alal. Kooli retseptide hulgas oli ka „Upplandskubb”, tänu millele said kõikjalt Rootsist tulnud õpilased teada just sellest leivast kui piirkondliku leiva näitest. Upplandi toidutavasid kirjeldavates nüüdisajatekstides tuuakse seda leiba esile kui piirkonna tüüpilist leiba.

Carina Eliardssoni (Getingarne) sõnul on „Upplandskubb” talutraditsioonide tähtis osa. Seda leiba on tema kodutalus alati jõuludeks küpsetatud ja praegu tehakse seda tema äia vanaema retsepti järgi.

Selle leiva tähtsust näitab väga hästi ka asjaolu, et Uppsala maavanem pakub seda sageli piirkonda külastavatele väliskülalistele.

Selle registreerimistaotluse koostamisel avaldati mitu osalemiskutset ja neljakümmet inimest usutleti põhjalikult leiva „Upplandskubb” retseptide ning sellega seotud tavade, kogemuste ja mälestuste kohta. Koos kirjalike allikatega kinnitavad nende usutluste tulemused selle leiva päritolu Upplandis.

Viide spetsifikaadi avaldamisele

(Määruse (EÜ) nr 510/2006 (3) artikli 5 lõige 7)

http://www.slv.se/upload/dokument/livsmedelsforetag/vagledningar/Skyddade%20ursprungsbeteckningar/Ans%c3%b6kan%20SUB%20Upplandskubb%20final%20inkl%20bilagor.pdf

(1) ELT L 343, 14.12.2012, lk 1.

(2) ELT L 93, 31.3.2006, lk 12 Asendatud määrusega (EL) nr 1151/2012.

(3) Vt joonealust märkust 2.