Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS Euroopa Ühenduse taganemise kohta Läänemere ning Suur- ja Väike-Belti vete elusressursside püügi ja kaitse konventsioonist

(komisjoni esitatud)

SELETUSKIRI

1973. aasta Läänemere ning Suur- ja Väike-Belti vete elusressursside püügi ja kaitse konventsiooniga (Gdanski konventsioon) (edaspidi ,konventsioon) asutati rahvusvaheline Läänemere kalanduskomisjon (IBSFC). Kõnealune organisatsioon on Balti mere püügipiirkondade juhtimise eest vastutav piirkondlik kalandusorganisatsioon. Kõik Läänemere veed on riiklikus kohtualluvuses alla ning seega ei leidu Läänemeres avameepiirkondi. Ühendus ühines konventsiooniga 1983. aastal. [1]

[1] EÜT L 237, 26.9.1983, lk 4.

IBSFC peamised tegevusalad on iga-aastaste tursa, lõhe, heeringa ja kilu kalastamisvõimaluste kindlaksmääramine ja jaotamine ning samuti kõnealuste kalavarude tehniliste kaitsemeetmete kehtestamine ja vastuvõtmine. Lisaks on organisatsioon olnud peamine eestvedaja Agenda 21 Läänemere piirkonna programmi raames püügipiirkondade suhtes meetmete võtmisel. Samuti teeb IBSFC tihedat koostööd Läänemere piirkonna merekeskkonna kaitse konventsiooniga (HELCOM) keskkonnaküsimustes, mille puhul on ta muuhulgas võtnud eestvedaja rolli loodusliku lõhe populatsiooni säilitamisel Baltimaade jõgedes. Praegu on IBSFCl kuus konventsiooniosalist: Euroopa Ühendus, Eesti, Läti, Leedu, Poola ja Venemaa Föderatsioon.

Pärast Euroopa Liidu laienemist 1. mail 2004 on 2003. aasta liitumislepingu artikli 6 lõike 12 kohaselt neljal uuel liikmesriigil kohustus võtta vajalikud meetmed Gdanski konventsioonist taganemiseks oma liitumiskuupäeval või võimalikult kiiresti pärast kõnealust kuupäeva. Vastavalt Gdanski konventsiooni eeskirjadele jõustub 2004. aasta jooksul depositaarvalitsusele (Poola) teatatud taganemine 31. detsembril 2005. Pärast kõnealuseid taganemisi jääb järele ainult kaks konventsiooniosalist, nimelt Euroopa Ühendus ja Venemaa Föderatsioon. Selle tulemusena vananevad mitmed olemasolevad IBSCF menetlused, sealhulgas kahekolmandikulise kvalifitseeritud häälteenamusega hääletamine. Seega muutub organisatsioon kahepoolseks foorumiks.

IBSFC tulevikku arutati IBSFC iga-aastasel istungil 2003. aasta septembris ja oktoobris Vilniuses. Kõik delegatsioonid peale Venemaa Föderatsiooni delegatsiooni tunnistasid, et organisatsioon muutub tarbetuks pärast Euroopa Liidu laienemist, tegelikkuses alates 1. jaanuarist 2005. Samuti lepiti kokku, et oleks parem, kui ühendus ja Venemaa Föderatsioon haldavad IBSFC praeguseid ülesandeid alates kõnealusest kuupäevast kahepoolselt.

Venemaa Föderatsioon kui ainus ülejäänud pool, kes sooviks jääda Gdanski konventsiooni osaliseks, on juba märkinud, et ei ole IBSFC lõpetamise poolt.

Komisjoni teenistused kohtusid Venemaa Föderatsiooni riikliku kalanduskomiteega 2003. aasta oktoobris, mil komisjon väljendas selgesõnaliselt, et pooldab IBSFC lõpetamist. Kuna Venemaa Föderatsioon vastutab üksnes ligikaudu 5% Läänemere kalavarude eest, mis asuvad väga väikestes piirkondades Kaliningradi ja Peterburi lähistel, ning kuna kõik Läänemere veed on riiklikus kohtualluvuses, arvab komisjon, et kahe osalisega rahvusvaheline konventsioon on ebaasjakohane ja ebaproportsionaalne mehhanism konventsiooniosaliste kohustuste täitmiseks kalanduspiirkondade juhtimise alal koostöö tegemisel.

Läänemere kalavarusid saaks paremini hallata kahepoolse Euroopa Ühenduse - Venemaa Föderatsiooni vahelise kalanduskokkuleppe raames, mis võib vajadusel piirduda ainult Läänemerega. Selline kokkulepe võiks hõlmata vastastikust ligipääsu kalavarudele ja kvootide vahetamist ning samuti kokkuleppeid tehniliste meetmete kohta. Lisaks peaks ühinemislepingu kohaselt selline kokkulepe kindlasti integreerima olemasolevad kahepoolsed kokkulepped Venemaa Föderatsiooni ja vastavalt Eesti, Soome, Läti, Leedu, Poola ja Rootsi vahel üheks kahepoolseks kokkuleppeks.

Kõnealuste läbirääkimiste jooksul tuleb tagada, et üheski uues kalandusalases kokkuleppes, mis sõlmitakse Venemaaga Läänemere kohta, ei oleks pärast Gdanski konventsiooni lõpetamist ühenduse taganemise tõttu lünki püügipiirkondade juhtimises. Sellega tagatakse, et nii ühenduse kui Venemaa Föderatsiooni kohustusi täidetakse täielikus kooskõlas Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni mereõiguse konventsiooniga ning eelkõige kalavarude säilitamist ja kaitset käsitlevate sätetega.

Nõukogul palutakse käesolev ettepanek võimalikult kiiresti vastu võtta, et Gdanski konventsiooni hoiulevõtjat saaks ühenduse taganemisest teavitada enne 31. detsembrit 2004.

2004/0197 (CNS)

Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS Euroopa Ühenduse taganemise kohta Läänemere ning Suur- ja Väike-Belti vete elusressursside püügi ja kaitse konventsioonist

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 37 koostoimes artikli 300 lõikega 2 ja artikli 300 lõike 3 esimese lõiguga,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [2]

[2] ELT C , , lk .

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [3]

[3] ELT C , , lk .

ning arvestades järgmist:

(1) Ühendus on Läänemere ning Suur- ja Väike-Belti vete elusressursside püügi ja kaitse konventsiooni [4] (Gdanski konventsiooni) konventsiooniosaline.

[4] EÜT L 237, 25.7.1983, lk 4.

(2) Gdanski konventsiooni artikliga XIX on ette nähtud, et konventsiooniosaline võib konventsioonist taganeda.

(3) Eestil, Lätil, Leedul ja Poolal on kohustus võtta vajalikud meetmed Gdanski konventsioonist taganemiseks oma liitumiskuupäeval või võimalikult kiiresti pärast kõnealust kuupäeva vastavalt 2003. aasta liitumislepingu artikli 6 lõikele 12.

(4) Pärast kõnealuste uute liikmesriikide taganemist jäävad ühendus ja Venemaa Föderatsioon ainsateks Gdanski konventsiooni osalisteks ning ühenduse veed moodustavad ligikaudu 95% konventsioonialast.

(5) On ebaproportsionaalne ja ebatõhus hoida jõus rahvusvahelist kalandusorganisatsiooni eesmärgiga juhtida kalanduspiirkondi, mis asuvad täielikult üksnes kahe konventsiooniosalise kohtupädevuses olevates vetes. Seepärast peaks ühendus Gdanski konventsioonist taganema,

ON TEINUD JÄRGMISE OTSUSE:

Artikkel 1

Euroopa Ühendus taganeb Läänemere ning Suur- ja Väike-Belti vete elusressursside püügi ja kaitse konventsioonist.

Artikkel 2

Nõukogu eesistujal on õigus määrata isikud, kes on volitatud teatama Läänemere ning Suur- ja Väike-Belti vete elusressursside püügi ja kaitse konventsiooni hoiulevõtjale Euroopa Ühenduse konventsioonist taganemisest.

Brüssel, [...]

Nõukogu nimel

eesistuja