SELETUSKIRI

Vastavalt 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi) (edaspidi „käibemaksudirektiiv“) artikli 395 lõikele 1 võib nõukogu ühehäälselt komisjoni ettepaneku põhjal anda igale liikmesriigile loa võtta erimeetmeid kõnealuse direktiivi sätetest erandite tegemiseks, et lihtsustada käibemaksu kogumist või hoida ära teatavat liiki maksudest kõrvalehoidumist või maksustamise vältimist.

Komisjonis 10. septembril 2018 registreeritud kirjaga taotles Saksamaa Liitvabariik (edaspidi „Saksamaa“) luba jätkata sellise meetme kohaldamist, millega tehakse erand käibemaksudirektiivi artiklite 168 ja 168a sätetest, et jätta käibemaksu mahaarvamisõiguse kohaldamisalast välja kaubad ja teenused, mida maksukohustuslane kasutab enam kui 90 % ulatuses enda või oma töötajate tarbeks või üldisemalt muul kui ettevõtluse eesmärgil või mittemajanduslikuks tegevuseks. Taotlusele oli lisatud aruanne kõnealuse meetme kohaldamise kohta, nagu on nõutud 20. oktoobri 2009. aasta nõukogu otsuse 2009/791/EÜ (mida on muudetud 10. detsembri 2015. aasta nõukogu rakendusotsusega 2015/2428/EL) artiklis 2.

Käibemaksudirektiivi artikli 395 lõike 2 kohaselt teatas komisjon 14. septembri 2018. aasta kirjaga Saksamaa taotlusest teistele liikmesriikidele. Komisjon teatas 17. septembri 2018. aasta kirjaga Saksamaale, et tal on taotluse hindamiseks kogu vajalik teave.

1.ETTEPANEKU TAUST

•Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Käibemaksudirektiivi artiklis 168 on sätestatud, et maksukohustuslasel on õigus arvata maha maksustatavate tehingute tarbeks tehtud ostude ja osutatud teenuste eest tasutud käibemaks. Käibemaksudirektiivi artikli 168a lõikega 1 on ette nähtud, et maksukohustuslase ettevõtte vara hulka kuuluva kinnisasja kasutamisel nii maksukohustuslase ettevõtte tegevuse eesmärgil kui ka muul kui ettevõtluse eesmärgil tohib kõnealuse kinnisasjaga seotud käibemaksu maha arvata üksnes selles ulatuses, milles kinnisasja kasutatakse maksukohustuslase ettevõtte tegevuse eesmärgil. Käibemaksudirektiivi artikli 168a lõike 2 kohaselt võivad liikmesriigid neile sobival viisil kohaldada seda eeskirja ka muude ettevõtte vara hulka kuuluvate kaupadega seotud kulutuste käibemaksuga maksustamisel. Vastavalt käibemaksudirektiivi artiklile 395 võivad liikmesriigid kohaldada meetmeid, millega tehakse erand käibemaksudirektiivi sätetest, et lihtsustada käibemaksu kogumise menetlust või hoida ära teatavat maksudest kõrvalehoidumist või maksustamise vältimist, kui nõukogu on neile andnud loa. Saksamaa taotles sellise erandi kohaldamise jätkamist, millega jäetakse käibemaksu mahaarvamisõiguse kohaldamisalast täielikult välja kaubad ja teenused, mida maksukohustuslane kasutab üle 90 % ulatuses isiklikuks tarbeks või muul kui ettevõtluse eesmärgil, sealhulgas mittemajandusliku tegevuse tarbeks. Saksamaale anti algselt luba kasutada erandit nõukogu 28. veebruari 2000. aasta otsusega 2000/186/EÜ kuni 31. detsembrini 2002 ning seejärel nõukogu 13. mai 2003. aasta otsusega 2003/354/EÜ kuni 30. juunini 2004, nõukogu 19. novembri 2004. aasta otsusega 2004/817/EÜ kuni 31. detsembrini 2009 ja nõukogu 20. oktoobri 2009. aasta otsusega 2009/791/EÜ kuni 31. detsembrini 2012. Viimati nimetatud otsust pikendati 13. novembri 2012. aasta nõukogu rakendusotsusega 2012/705/EL kuni 31. detsembrini 2015 ja 10. detsembri 2015. aasta nõukogu rakendusotsusega (EL) 2015/2428 kuni 31. detsembrini 2018. Oma praeguses taotluses teatas Saksamaa komisjonile, et erandi kohaldamine on osutunud väga tõhusaks ja lihtsustab oluliselt käibemaksu kogumist. Samuti aitab see ära hoida maksudest kõrvalehoidumist ja maksustamise vältimist. Toodete minimaalne kasutamine vähemalt 10 % ulatuses ettevõtluse eesmärgil, et sisendkäibemaksu oleks võimalik maha arvata, on suhteliselt väike. Saksamaa sõnul avaldab kõnealuse meetme pikendamine üksnes vähest mõju lõpptarbimise etapis kogutud käibemaksutulude kogusummale ning seega ei mõjuta see negatiivselt liidu käibemaksupõhiseid omavahendeid. Saksamaa sõnul vähendab meede maksumaksjate ja maksuhaldurite halduskoormust, sest selliste kaupade ettevõtluse tarbeks kasutamise ja muul kui ettevõtluse eesmärgil kasutamise suhet ei ole vaja jälgida ega kohandada ning seetõttu ei pea nende muutuste kohta mingit arvestust pidama. 10 % piirmäär vastab ka Saksamaa tulumaksuseaduses sätestatule, mis näeb ette, et ärivaraks võib pidada ainult kaupu, mida kasutatakse äritegevuse eesmärgil vähemalt 10 % ulatuses.

Üldiselt on erandid ajaliselt piiratud, et oleks võimalik hinnata erimeetme asjakohasust ja tõhusust. Seda arvestades ning toetudes Saksamaa esitatud teabele leiab komisjon, et jaotus 10 % / 90 % vastavalt muu kasutuse ja ettevõtlusotstarbelise kasutuse vahel on mõistlik alus selleks, et teha kindlaks tehingud, mille puhul ettevõtlusotstarbelist kasutust võib pidada tähtsusetuks.

Selle tulemusel vähendab kõnealune erimeede nii maksuhaldurite kui ka ettevõtjate tööd, kuna ei ole vaja jälgida selliste kaupade ja teenuste edasist kasutamist, mille suhtes nende omandamise ajal mahaarvamisõigus kohaldamisele ei kuulunud, eelkõige seoses isiklikuks tarbeks kasutamise võimaliku maksustamisega vastavalt käibemaksudirektiivi artiklitele 16 või 26 või mahaarvamise korrigeerimisega, mida nõutakse kõnealuse direktiivi artiklitega 184–192. Erandit lubava meetme pikendamine on seepärast asjakohane.

Siiski peaks mis tahes pikendamine olema ajaliselt piiratud, et oleks võimalik hinnata, kas tingimused, millel erand põhineb, ikka veel kehtivad. Seepärast tehakse ettepanek pikendada erandit kuni 2021. aasta lõpuni ja paluda, et Saksamaa esitaks koos pikendamistaotlusega hiljemalt 31. märtsiks 2021 aruande, milles on ülevaade ettevõtlusotstarbelise ja muu kasutuse jaotuse kohta, mille alusel kohaldatakse mahaarvamisõiguse kohaldamisalast väljajätmist, kui erandit kavatsetakse pikendada pärast 2021. aastat.

•Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega

Käibemaksudirektiivi artikliga 176 on ette nähtud, et nõukogu määrab kindlaks kulud, millelt käibemaksu maha ei arvata. Kuni kõnealuste kulude kindlaksmääramiseni lubatakse liikmesriikidel säilitada 1. jaanuaril 1979 kehtinud erandid. Seepärast kehtivad mitmed senist olukorda säilitavad sätted, millega piiratakse maksukohustuslaste õigust teha mahaarvamisi.