ET Euroopa Liidu Teataja C 86/1

Nõukogu ja komisjoni 2008. aasta ühine eduaruanne töökava „Haridus ja koolitus 2010” rakendamise kohta — „Elukestva õppimise panus teadmiste, loovuse ja innovatsiooni heaks”

(2008/C 86/01)

1. SISSEJUHATUS

Haridus ja koolitus on majanduslike ning sotsiaalsete muutuste seisukohast väga olulised. Suuremal hulgal paremate töökohtade loomiseks vajalik paindlikkus ja turvalisus sõltuvad sellise olukorra tagamisest, kus kõik kodanikud omandavad põhipädevused ning ajakohastavad oma teadmisi ja oskusi kogu elu (1). Elukestev õpe toetab loovust ja innovatsiooni ning võimaldab täies mahus osaleda majandus- ja ühiskondlikus elus.

Seetõttu püstitas nõukogu endale töökavas „Haridus ja koolitus 2010” ambitsioonikad eesmärgid. Need eesmärgid toetavad omakorda töökohtade loomist ja majanduskasvu käsitlevate Lissaboni suuniste elluviimist. Neid eesmärke on võimalik saavutada vaid püsivate pikaajaliste jõupingutuste abil. Paratamatult toimub edu saavutamine ebaühtlaselt. Nõukogu ja komisjon koostavad iga kahe aasta järel ühise eduaruande, et ära märkida juba saavutatut ja suunata jõupingutused keerukamaks osutunud valdkondadesse.

Käesolev kaastöö kolmanda ühisaruande (2) koostamiseks osutab nii märgatavatele edusammudele kui ka haridus- ja koolitusreformides sisalduvatele väljakutsetele. Eelkõige on vaja tegeleda järgmiste valdkondadega:

— kvalifikatsioonitaseme tõstmine. Madala kvalifikatsioonitasemega inimesi ohustab majanduslik ja sotsiaalne tõrjutus. Enamikes riikides on probleemiks kooli poolelijätnute jätkuvalt suur osakaal, vanemaealiste ja madala kvalifikatsiooniga töötajate vähene osalemine elukestva õppe programmides ning sisserändajate madal kvalifikatsioon. Lisaks nõuab teadmistepõhise majanduse tööturg tulevikus, et töötajate arvu kahanedes nende kvalifikatsioonitase järjest tõuseks. Madal kvalifikatsioon muutub üha suuremaks probleemiks;

— elukestva õppe strateegiad. Enamik riike on saavutanud edu ühtlustatud raamstrateegiate koostamisel. Nende strateegiliste raamistike põhjal on selgelt näha edusammud koolieelse hariduse ja kvalifikatsiooniraamistike parandamisel ning mitteformaalse ja informaalse õppimise hindamisel. Paljudes riikides on uuenduslikud õpikoostöö projektid ning kõrgekvaliteedilise, tõhusa ja võrdseid võimalusi pakkuva hariduse ja koolituse jätkusuutlik rahastamine (3) siiski tagaplaanile jäänud, seda just põhjusel, et investeeringute kasv näib olevat aeglustunud. Erilist tähelepanu tuleb samuti pöörata elukestvale nõustamisele. Kõigi jaoks on oluline tagada reformide tõhus elluviimine;

— „teadmiste kolmnurk” (haridus, teadus ja innovatsioon). Teadmiste kolmnurgal on otsustav roll töökohtade loomisel ja majanduskasvu kiirendamisel. Seega on äärmiselt oluline kiirendada reforme, edendada tippkvaliteeti kõrghariduses ning kõrgkoolide ja ettevõtete vahelistes partnerlussuhetes ning tagada, et kõik haridus- ja koolitusvaldkonnad osalevad loovuse ja innovatsiooni edendamisel täiel määral.

2. PALJUDES VALDKONDADES TEHTUD EDUSAMMUD

Euroopas on märgata edu paljudes valdkondades. See ei tähenda, et edusammud oleksid võrdsed või et pingutusi võiks vähendada. Reformide tempo on endiselt peamine väljakutse. Järgnevates valdkondades on enamikul riikidest reformid siiski paika pandud või tegeldakse nende koostamisega.

2.1. Elukestva õppe strateegiad ja kvalifikatsioonisüsteemid

Enamik riike (4) on välja töötanud üksikasjalikud elukestva õppe strateegiad, (5) milles nähakse ette riikliku poliitika prioriteedid ja erinevate valdkondade omavahelised seosed.

Enamik neist strateegiatest sisaldab terviklikku nägemust elukestva õppe kohta ja katab hariduse ja koolituse kõiki liike ja tasemeid. Mõned strateegiad keskenduvad siiski formaalsetele haridus- ja koolitussüsteemidele või elukestva õppe teatavate tasandite arendamise jätkamisele.

On märke, et tugevdatakse haridus-ja koolituspoliitika teadmistebaasi (6). See on vajalik süsteemide üldise sidususe ja vahendite optimaalse jaotuse seisukohast. Paindlike õpivõimaluste edendamisele ja süsteemi erinevate osade kokkusobitamisele mõnes riigis omistatud prioriteetsus suurendab samuti sidusust.

Kvalifikatsiooniraamistikud ning mitteformaalse ja informaalse õppe hindamine

Enamikes riikides (7) töötatakse välja riiklikke kvalifikatsiooniraamistikke, mis on seotud elukestva õppe valdkonda käsitleva Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku loomisega (5). Selliste raamistike väljatöötamisega kaasneb uus lähenemine õpitulemustele.

Mitteformaalse ja informaalse õppe hindamise süsteemid on samuti valmimas, kuigi aeglasemalt (5). Nüüd on vaja leida lahendus, kuidas liikuda katsetamisjärgust täieliku rakendamiseni riiklikes kvalifikatsioonisüsteemides, parandades sealhulgas juurdepääsu kõrgharidusele ning madala kvalifikatsiooniga ja vanemaealiste töötajate või töötute juurdepääsu haridusele ja kutsekvalifikatsioonidele.

Portugalis loodi 2000. aastal pädevuste tunnustamise, kinnitamise ja tõendamise keskuste üleriigiline võrgustik. Praegu on käsil peaaegu 250 000 täiskasvanu kvalifikatsiooni kinnitamine. Keskustes saab konkreetsete kutsealade pädevusi hinnata ja õiguslikult kinnitada. Tõendamisprotsess sisaldab eksamit keskusesse mittekuuluva komisjoni ees ning vajadusel lisakoolitust.

2.2. Koolieelne haridus

Koolieelse hariduse tähtsust tunnustatakse kogu Euroopas järjest rohkem. Selle roll hariduse tõhususe ja võrdsete võimaluste tagamisele kaasa aitamisel kajastub uute lähenemisviiside ja poliitika väljatöötamises. Tähelepanu pööratakse nii õppetöö sisulise külje läbivaatamisele, (8) õpetajate oskuste parandamisele, (9) kohustusliku hariduse osalisele laiendamisele koolieelsele haridusele, (10) kvaliteedi hindamisele (11) kui ka investeeringute suurendamisele näiteks koolieelsete lasteasutuste personali arvu suurendamise kaudu (12).

Edukaid katseprojekte ja programme on rakendatud paljudes riikides. Nüüd on vaja liikuda katsetamisjärgust üldisele rakendamisele, mida toetaksid investeeringud eelkõige kvalifitseeritud personali.

Aastatel 2000–2005 kasvas EL-27 riikides nelja-aastaste laste osalemine hariduses umbes 3 protsendipunkti ja ületas 85 % (13).

2.3. Kõrgharidus: Lissaboni strateegia kindel koostisosa

Kõrghariduse ajakohastamine on väga oluline teadmiste kolmnurga ja Lissaboni strateegia seisukohast. Kõrghariduse juhtimise, rahastamise ja atraktiivsuse teemadele pööratakse Euroopa ja liikmesriikide tasandil järjest suuremat tähelepanu. Need täiendavad Bologna reforme.

Suurt edu võib täheldada kõrgkoolide autonoomsuse suurendamisel. See hõlmab suuremat rahalist autonoomsust ja uusi aruandlusmehhanisme. Katsetatakse huvirühmade kaasamise uusi vorme, peamiselt kõrgharidusasutuste juhtimise osas, kuid ka seoses õppekavade väljatöötamise (14) või õpitulemuste määratlemisega (15).

Kõrgharidusklaster koostab praegu kõrgkoolide ajakohastamise parimate tavade kokkuvõtet poliitikakujundajatele ja laiemale üldsusele.

2.4. Haridus ja koolitus ELi poliitika laiemas kontekstis

Suur enamik liikmesriike pöörab Lissaboni strateegia riiklikes reformikavades (2005–2008) olulist tähelepanu haridusele, koolitusele ja kvalifikatsiooni parandamisele. See kajastab nendepoolset olulist panust majanduskasvu ja töökohtade loomise ühtsete suuniste rakendamisel.

Laialdast edu on saavutatud struktuurifondide rakenduskavade sidumisel töökava „Haridus ja koolitus 2010” prioriteetidega. Seda on eriti selgesti näha kokkulepitud näitajate ja sihttasemete käsitlemise puhul.

Edu on saavutatud ka Euroopa võrdlusnäitajate väljatöötamisel, mida kasutatakse reformide toetamiseks. 2006. ja 2007. aastal võtsid Euroopa Parlament ja nõukogu vastu soovitused põhipädevuste, haridus- ja koolitusalase liikuvuse kvaliteedi ning kõrghariduse kvaliteedi kindlustamise kohta ning on nüüd jõudnud kokkuleppele Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku suhtes.

Üldiselt on komisjon ja liikmesriigid saavutanud olulist edu ka keeleõppe ja keelelise mitmekesisuse edendamise tegevuskavas (2004–2006) (16) ette nähtud meetmete rakendamisel.

3. VALDKONNAD, MILLE EDENDAMISEL ESINEB PUUDUJÄÄKE

3.1. Elukestva õppe rakendamine

Elukestva õppe strateegiate puhul on siiani suurim probleem nende rakendamine. See nõuab ametkondadelt ülesandele täiel määral pühendumist, koordineerimist ja koostööd kõigi asjaomaste sidusrühmadega. Pidevate jõupingutustega saab kavatsustest kujundada poliitika, mis omakorda viib tulemusteni. Ääretult oluline on asjakohase teavitustöö korraldamine ja investeeringute suurendamine. Teha on veel palju.

Aastatel 2000–2003 toimunud haridusse suunatud riiklike vahendite kasv näib olevat 2004. aastal peatunud.

Riiklikud kogukulutused haridusele väljendatuna protsendina SKPst suurenesid ELis 4,7 %-lt 2000. aastal 5,2 %-ni 2003. aastal, kuid vähenesid seejärel 5,1 %-ni 2004. aastal. Kulutuste tase on riigiti siiani väga erinev (alates 3,3 % SKPst Rumeenias kuni 8,5 % SKPst Taanis). Haridusasutuste rahastamine erasektori poolt (väljendatuna protsendina SKPst) kasvas 2000. aastast alates veidi, kuid see tendents aeglustus 2004. aastal (13).

Kuigi ELi sihttasemete valdkonnad on leidnud peegeldamist riiklikes eesmärkides, ei ole kõik riigid neid eesmärke kehtestanud (5).

3.2. Põhioskused kõigile

Jätkuvalt on suurimad probleemid seotud selliste valdkondadega nagu kooli poolelijätmine, keskhariduse omandamine ja põhipädevused. Alates 2000. aastast saavutatud edu on ebapiisav, et jõuda aastaks 2010 ELi sihttasemeteni. Mõnes riigis on olukord ajavahemikus 2000–2006 tegelikult halvenenud. Paljudes riikides on kooli poolelijätjate hulk endiselt suur, ulatudes 2006. aastal üle 20 %. Puuduliku lugemisoskusega õpilaste osakaal on vähenemise asemel suurenenud.

Euroopas on liiga palju noori, kes lahkuvad koolist ilma teadmistepõhises ühiskonnas osalemiseks ning sujuvalt tööturule siirdumiseks vajalike oskusteta (17). Neid ähvardab sotsiaalse tõrjutuse oht. Lisaks jäävad nad juba oma elu alguses kõrvale elukestva õppe võimalustest.

Kooli poolelijätjad: EL-27s lahkub iga kuues noor (15,3 %) vanuses 18–24 aastat koolist keskhariduseta ega jätka seejärel õpinguid üheski haridus- või koolitusasutuses. Et saavutada 2010. aastaks ELi sihttasemeks seatud 10 %, tuleb tegutseda kiirendatud tempos.

Keskhariduse omandamise valdkonnas on saavutatud aeglast, kuid järjepidevat edu. Viimastel aastatel on edu pisut kasvanud, kuid sellest ei piisa, et saavutada 2010. aastaks püstitatud eesmärki (vähemalt 85 % 22-aastasi omandab vähemalt keskhariduse).

Kuigi ELi eesmärk on vähendada puuduliku lugemisoskusega 15-aastaste osakaalu 2010. aastaks 20 % võrreldes 2000. aastaga, on nende osakaal ajavahemikus 2000–2006 tegelikult kasvanud (13).

Enamikus riikides esineb sihttasemete saavutamisel raskusi sisserändajate ja ebasoodsas olukorras olevate erineva kultuuritaustaga vähemusrühmade puhul (18). Neile on vaja pöörata erilist tähelepanu. Nimetatud rühmade integreerimine koolieelse hariduse kaudu aitaks parandada keele omandamist ja suurendada väljavaateid edukaks koolihariduse omandamiseks.

Kooli poolelijätmist ja sotsiaal-majanduslikult ebasoodsat olukorda käsitlevaid algatusi on vaja täiendada. Kasuks tuleks õppetööväline tegevus (nt kultuur ja sport), kohalikud partnerlused, lapsevanemate parem kaasamine, lapsevanemate õpivajaduste arvestamine ja nii õpilaste kui õpetajate olmetingimuste parandamine koolis.

3.3. Õpetajate haridus ja koolitus

Ükski muu tegur koolis ei mõjuta õpilaste tulemusi niivõrd, kui seda teeb õpetajate hariduse kvaliteet (19).

Õpetajad ja koolitajad puutuvad kokku üha heterogeensemate klassidega, nõudlusega uute pädevuste järele ning vajadusega pöörata suurt tähelepanu individuaalsetele õpivajadustele. Koolide suurenev autonoomsus toob kaasa uusi ülesandeid.

Lähemas tulevikus on vaja leida asendajad suurele hulgale vanema põlvkonna õpetajatele. Õpetaja elukutse tuleb muuta atraktiivsemaks.

Praegused õpetajate hariduse ja koolitusega tegelevad süsteemid ei suuda siiski sageli pakkuda õpetajatele vajalikku koolitust. See probleem puudutab eelkõige õpetajate täiendkoolitust ja nende kutsealast arengut. Õpetajate täiendõpe on kohustuslik üheteistkümnes liikmesriigis.

3.4. Kõrgharidus: tipptase, partnerlus ja rahastamine

Liikmesriikides pööratakse järjest rohkem tähelepanu kõrgkoolide osatähtsuse suurendamisele teadusuuringute ja innovatsiooni valdkonnas ning kõrgkoolide ja ettevõtete vahelised partnerlused on muutunud sagedasemaks. Mitmelgi riigil on selles valdkonnas siiski veel palju teha (20).

Meetmed tipptaseme saavutamiseks kõrgkoolides peaksid keskenduma korraga haridusele, teadusuuringutele ja teadmiste edasiandmisele. Praegu pööratakse kõige vähem tähelepanu õpetamisele. Kavandatav Euroopa Innovatsiooni- ja Tehnoloogiainstituut (21) hoogustab haridus- ja teadusasutuste muutmist, saades ise hariduse, teadusuuringute ja innovatsiooni integreerimise näidisasutuseks.

Saksamaal on liidumaade valitsused ja keskvalitsus käivitanud tipptaseme saavutamiseks algatuse, mille raames eraldatakse aastatel 2006–2011 täiendavalt 1,9 miljardit eurot, et hoogustada tipptasemel teadusuuringuid konkursi alusel välja valitud kõrgkoolides. Algatus hõlmab kolme tegevusliini: magistriõpe; kõrgkoolide teadusuuringuid, kõrgkooliväliseid teadusuuringuid ja ettevõtteid ühendavad klastrid ning laiaulatuslikud strateegiad tipptasemel teadusuuringuid teostavate kõrgkoolide jaoks.

Jätkuvalt on probleemiks investeeringute, sealhulgas erasektorist saadavate vahendite suurendamine. Samal ajal on vaja tagada võrdne juurdepääs mitmekülgsetele õppe- ja teadusprogrammidele. Paljudel valitsustel on vahendeid erasektori investeeringute stimuleerimiseks, näiteks maksusoodustuste (22) näol, riikliku ja erasektori partnerlusena või vastavate sponsoreerimiskavadena (23) ning mõned riigid on võtnud kasutusele õppemaksud või registreerimistasud või neid suurendanud (24).

Kolmanda taseme hariduse ehk kõrgharidusasutuste riiklik rahastamine ELis (sealhulgas nii haridus kui teadusuuringud) oli EL-27 riikides 2004. aastal 1,1 % SKPst. See varieerus 0,6 %-st Maltal kuni 2,5 %-ni Taanis. Siiski jääb rahastamine tunduvalt maha Ameerika Ühendriikide tasemest. Selle põhjuseks on peamiselt asjaolu, et erasektorist pärinev rahastamine on USAs enam kui seitse korda suurem. Ühe üliõpilase kohta tehtavad kulutused on USAs üle kahe korra suuremad ELi keskmisest (25).

Kuigi kõrgkoolide autonoomsuse ja vastutuse suurendamisel on saavutatud edu, on vähe tõendeid kõrgkoolide personali ja juhtkonna toetamise kohta kõnealuse probleemi lahendamisel.

3.5. Täiskasvanute osalemine elukestvas õppes

Täiskasvanute osalemine elukestvas õppes ei ole enam sellisel tasemel, mis lubaks saavutada ELi sihttaset. Jätkuvalt on vaja suurendada jõupingutusi, et tõsta elanikkonna oskuste taset ning saavutada paindlikkus ja turvalisus tööturul tervikuna.

ELi sihttaseme (12,5 %) saavutamine oli veel 2005. aastani üldjoontes võimalik (26). Kuid 2006. aastal osales hariduses ja koolituses keskmiselt 9,6 % Euroopa Liidu rahvastikust vanuses 25–64 aastat, mis on veidi vähem kui 2005. aastal. See üldnäitaja peidab endas ka olulist ebakõla: kõrge haridustasemega täiskasvanute puhul on elukestvas õppes osalemise tõenäosus üle kuue korra suurem kui madala kvalifikatsiooniga täiskasvanute puhul.

Vanemaealiste ja madala kvalifikatsiooniga töötajate vähene osalemine elukestvas õppes on suur probleem just seal, kus rahvastiku osalemismäär elukestvas õppes on niigi madal (27). Lisaks on madala kvalifikatsiooniga isikute osatähtsus suur just sisserändajate hulgas. Demograafilised ja tööturul valitsevad suundumused suurendavad vajadust kõrgelt kvalifitseeritud töötajate järele ning jätavad madala kvalifikatsiooniga isikutele vähem võimalusi. Nende rühmade koolitamisele tuleb rohkem tähelepanu pöörata.

3.6. Kutseõppe ja -koolituse atraktiivsus, kvaliteet ja tähtsus

Tuleb jätkata kutseõppe ja -koolituse kvaliteedi ja atraktiivsuse parandamist. See on Kopenhaageni protsessi tähtsaim prioriteet (28).

Mõned riigid (29) on loonud kõrgetasemelised ja põhjalikud kvaliteedi hindamise süsteemid, mõnes riigis on need aga alles väljatöötamisel (30).

Õpitulemustel põhinevate lähenemisviiside ulatuslikum kasutamine koolitusprogrammide ja kvalifikatsioonide koostamisel suurendab kutseõppe ja -koolituse tähtsust tööturul. Praktika, koolide ja ettevõtete vahelise koostöö ja töökohtadel toimuva õppe uuesti esile tõstmine tuleb samuti kasuks. Kuid kutseoskuste ja kvalifikatsioonide prognoosimise valdkonnas ei ole erilist edu saavutatud.

Mõnikord on kutseõppe ja -koolituse puuduseks vähene seotus ülejäänud haridussüsteemiga. Võimalikku haridus- ja koolitussüsteemist väljalangemist aitaks vähendada see, kui õpilased omandaksid haridustee varasemates astmetes kutseõppes ja -koolituses vajaminevaid põhilisi oskusi. Kuigi mõned liikmesriigid (31) on seadnud elukestva nõustamise peamiseks poliitiliseks prioriteediks, tuleb erilist tähelepanu endiselt pöörata täiskasvanute nõustamise parandamisele. Edaspidi tuleb püüda vähendada ka takistusi kutseõppe ja -koolituse baasil edasi õppimisel või kõrghariduse omandamisel.

3.7. Riikidevaheline liikuvus

Europassi (32) rakendamine ja kasutamine on olnud edukas. Riikidevaheline õpilaste ja üliõpilaste liikuvus toimib siiski siiani peamiselt ELi programmide abil. Enamik riiklikke meetmeid on suunatud kõrgharidusele. Liikuvuse korraldamine kutseõppe ja -koolituse valdkonnas on eriti keeruline.

Liikuvus on kohustuslik Luxembourgi Ülikoolis. Kõik bakalaureuse kraadi taotlevad üliõpilased peavad sooritama osa oma õpingutest välismaal.

4. EDASISED SAMMUD

4.1. Elukestva õppe rakendamine tõhususe ja võrdsete võimaluste saavutamiseks

Elukestva õppe strateegiate ühtsuse ja terviklikkuse osas esineb endiselt olulisi puudusi. Peatähelepanu tuleb nüüd pöörata strateegiate rakendamisele. Paljudel juhtudel on sellega alles algust tehtud. Strateegiate usaldusväärsus sõltub nende sidumisest poliitiliste meetmetega. See sõltub ametiasutuste võimekusest vahendite suunamisel. Samuti sõltub see ametiasutuste võimest mobiliseerida õppepartnerluste kaudu riiklikke institutsioone ja sidusrühmi kõigil tasanditel.

Teadmistebaasi laiendamine

Haridus- ja koolituspoliitika majanduslike ning sotsiaalsete mõjude teadvustamist tuleb süvendada (33). Euroopa ja liikmesriikide haridus- ja koolituspoliitikat ning selle rakendamist käsitlevate teadusuuringute arendamisel tuleks keskenduda nii tõhususe kui võrdsete võimaluste probleemile.

Poliitikakujundajate ja sidusrühmade üksteiselt õppimine ning kogemuste vahetamine on oluline teadmiste allikas ja seda tuleks toetada. Elukestva õppe strateegiate väljatöötamise ja rakendamise järelevalvet tuleb jätkata, et hinnata saavutatud edu 2010. aasta ühisaruandes.

Jätkusuutlik rahastamine

Rahastamise tase, tõhusus ja jätkusuutlikkus on endiselt otsustava tähtsusega. Paljud riigid katsetavad uusi vahendeid ja erasektori investeeringute soodustamist. See hõlmab ka üksikisikuid, üksikmajapidamisi ja tööandjaid. Neid pingutusi tuleb tugevdada.

Kvalifikatsioonitaseme tõstmine

Suuremad investeeringud varasema taseme haridusse annavad parimaid tulemusi nii tõhususe kui võrdsete võimaluste valdkonnas (34). Põhipädevuste varajane omandamine on tõhus vahend, mis loob aluse edasiseks õppeks, suurendab võrdseid võimalusi õpitulemuste ning üldise kvalifikatsioonitaseme saavutamisel. Siirdumine tööturule muutub lihtsamaks ja välditakse oskustöötajate puudust.

Pidev nõudlus valitseb inseneride ning tehnika- ja teadusaladel kõrghariduse omandanute järele. Seetõttu tuleb jätkata tähelepanu pööramist tehnika- ja teadusalade üliõpilaste arvu suurendamisele.

Kutseõppe- ja koolituse mainet, staatust ja atraktiivsust on siiski vaja parandada. Esmase kutseõppe- ja koolituse alustamise, liikuvuse ja haridussüsteemi tagasipöördumise lihtsustamiseks tuleks välja töötada paindlikud õppemoodulite süsteemid. Integreeritud elukestva nõustamise süsteemid peaksid olema kättesaadavad kõigile. Erilist tähelepanu tuleb pöörata täiskasvanute õppele.

Ebasoodsa sotsiaal-majandusliku olukorra kõrvaldamine

Haridus ja koolitus võivad aidata kaasa ebasoodsa sotsiaal-majandusliku olukorra kõrvaldamisele. Kuid need võivad seda ka süvendada. Ebavõrdsus hariduse ja koolituse vallas toob kaasa tohutuid kulusid. Sageli on need varjatud, kuid siiski reaalsed kulud. Seetõttu peab esmatähtsaks jääma hariduse ja koolituse võrdse kättesaadavuse, selles osalemise, selle korralduse ja õpitulemuste tagamine.

Sisserändajate potentsiaali kasutamine

Euroopa ühiskonna üha suurenev mitmekesisus loob uusi väljakutseid hariduse ja koolituse valdkonnas. Sisserändajate tulemuste tase, osalemine ja õpetatava omandamise määr on tavaliselt keskmisest madalam. Kuigi see on mingil määral seletatav selliste teguritega nagu sotsiaal-majanduslik taust ja keel, on tõendeid, et haridus- ja koolituspoliitika ning -süsteemid ei tule selliste väljakutsetega toime ja võivad ise seda probleemi süvendada (35). Sisserändajate majandusliku ja sotsiaalse kaasatuse parandamiseks ning kultuuridevahelise dialoogi edendamiseks tuleb sellele olukorrale erilist tähelepanu pöörata.

Õpetamise kõrge kvaliteet

Õpetajad vajavad paremat kutsealast ettevalmistust ja pidevat täiendkoolitust. See parandab ka hariduse ja koolituse tulemusi. Äärmiselt oluline on ka õpetajate ja koolitajate kaasamine uuendustegevusse ja reformide elluviimisse. Komisjon on püstitanud ülesanded (36). Samuti viib komisjon läbi kooliteemalise avaliku arutelu (37). Töökava „Haridus ja koolitus 2010” pakub sobiva võimaluse nende probleemide käsitlemiseks.

4.2. Innovatsioon ja loovus: haridus kui teadmiste kolmnurga kese

Haridus on teadmiste kolmnurga põhialus ning aitab edendada töökohtade loomist ja majanduskasvu. Kõrgkoolid on selles kolmnurgas kesksel kohal. Otsustav tähtsus on õpetamisele, teadusuuringutele ja teadmussiirdele keskenduvatel tipptasemekeskustel. Palju on veel teha kõrgharidusasutuste ja ettevõtete partnerluse võimaldamiseks.

Teadusuuringuteks ja innovatsiooniks on vaja, et rahvastikul oleks laiapõhjalised oskused. Tipptaset ja põhipädevusi — eelkõige ettevõtlusega seotud põhipädevusi —, loovust ja õppimisoskust tuleb arendada kõigis hariduse ja koolituse süsteemides ning igal tasandil. Nii üldhariduskoolid kui kutseõppeasutused saavad innovatsiooni edendamisele oluliselt kaasa aidata. Tipptasemel kutseõpe ja -koolitus võib näiteks aidata kaasa innovatsioonile töökohtadel.

4.3. Valitsemistavade parandamine: töökava „Haridus ja koolitus 2010” tulemuste parimal viisil kasutamine

Töökava on andnud tulemusi Euroopa ja liikmesriikide tasandil. Euroopa võrdlusnäitajate väljatöötamine, klastrites toimuv töö ja üksteiselt õppimise meetmed kujundavad ja toetavad liikmesriikide reforme. Hariduse ja koolituse alased väljakutsed ning inimressursside arendamine on olulisel kohal enamike liikmesriikide Lissaboni strateegia alusel koostatud riiklikes reformikavades. Avatud koordinatsioonimeetodi tõhusust hariduses ja koolituses, selle mõju ja poliitilist isevastutust saab veelgi suurendada. Nii Euroopa kui liikmesriikide tasandil tuleks erilist tähelepanu pöörata järgmistele valdkondadele:

— haridus- ja koolituspoliitika ühendamine elukestva õppe perspektiiviga ning kogu süsteemi hõlmavate strateegiliste prioriteetide kehtestamine;

— koostöö parandamine asjakohaste poliitikavaldkondadega, nagu innovatsioonipoliitika, tööhõive- ja sotsiaalpoliitika, ettevõtluse-, teadusuuringute- ja struktuurifondidest rahastamise poliitika;

— üldise tööprogrammi raames poliitiliste arengute integreerimine kõrghariduse, kutseõppe- ja koolituse ning täiskasvanuhariduse valdkonnas;

— Lissaboni integreeritud suuniste ning töökava „Haridus ja koolitus 2010” rakendamise ja arendamise tihedam omavaheline seostamine ning elukestva õppe suurem esiletõstmine Lissaboni strateegias;

— üksikutes riikides toimuva arengu vastastikune vabatahtlik jälgimine vastastikuse õppimise või vastastikuse hindamise abil;

— vastastikuse õppimise tulemuste poliitikakujundajate ja ministriteni jõudmise tagamine;

— kodanikuühiskonna osalemise suurendamine;

— näitajate ja sihttasemete edasiarendamine kooskõlas nõukogu 2007. aasta mais tehtud järeldustega;

— ühenduse rahaliste vahendite ja programmide, eelkõige uue elukestva õppe programmi 2007–2013 ja ELi ühtekuuluvuspoliitika vahendite edukas kasutamine.

Et tagada töökavas „Haridus ja koolitus 2010” kokkulepitud prioriteetide täies ulatuses kajastamine liikmesriikide poliitika kujundamisel, tuleb võtta 2006. aasta ühisaruandes nimetatud konkreetsed meetmed.

Töökava „Haridus ja koolitus 2010” ning elukestva õppe strateegiate rakendamise mehhanismid peaksid paigas olema. On vaja teha tihedat koostööd nendega, kes vastutavad laiema sotsiaal-majanduspoliitika eest, eelkõige Lissaboni reformide ja riiklike sotsiaalse kaasatuse strateegiate eest.

Riiklikke eesmärke ja näitajaid tuleks edasi arendada. Neis tuleks arvesse võtta üleeuroopalisi eesmärke ja sihttasemeid. Poliitika ja selle ellurakendamine peaks tuginema teadmiste kasutamisele ja hindamisele. Euroopa tasandil kokkulepitud ühised põhimõtted, juhised ja soovitused on lähtepunktiks riiklike reformide kujundamisel.

4.4. Valmistumine 2010. aasta järgseks perioodiks

Töökava „Haridus ja koolitus 2010” pakub liikmesriikidele praktilist toetust haridus-ja koolitusreformide elluviimisel. Programmi käivitamisest alates 2002. aastal on saavutatud märgatavat edu. Kuid haridus- ja koolitusreformid vajavad tulemusteni jõudmiseks aega. Suured väljakutsed on siiski säilinud ja uusi on juurde tulnud. Seda tööd, sealhulgas Bologna ja Kopenhaageni protsesside raames tehtavat koostööd, on vaja jätkata ning veelgi tõhustada. Seetõttu tuleks nüüd alustada haridus- ja koolitusalase Euroopa koostöö ajakohastatud strateegilise raamistiku kaalumist. Arvestades hariduse ja koolituse otsustavat rolli töökohtade loomise ja majanduskasvu edendamise strateegias, tuleb see tihedalt seostada Lissaboni strateegia edasiarendamisega.

(1) Komisjoni teatis „Paindlikkuse ja turvalisuse ühiste põhimõtete poole: rohkem paremaid töökohti paindlikkuse ja turvalisuse kaudu”, KOM (2007) 359.

(2) Käesolev aruanne põhineb eelkõige liikmesriikide aruannete ning näitajate ja sihttasemete analüüsil. Vt 2. lisa ja SEK (2007) 1284 „Lissaboni eesmärkide elluviimisel saavutatu hariduse ja koolituse valdkonnas. Näitajad ja sihttasemed 2007”. See tugineb ka hariduse ja koolituse valdkonna avatud koordinatsioonimeetodi tulemustele, eelkõige ELi võrdlusnäitajate kasutamisele, liikmesriikide reforme toetavale vastastikusele õppimisele ning muudele Kopenhaageni ja Bologna protsesside osana käivitatud vahetustele. Esimese ühisaruande kohta vt nõukogu dokumenti 6905/04 EDUC 43; teise ühisaruande kohta vt ELT C 79, 1.4.2006, lk 1.

(3) Komisjoni teatis „Haridus- ja koolitussüsteemide tõhusus ning võrdsed võimalused”, KOM (2006) 481.

(4) Vt 1. lisa.

(5) Nõukogu leppis kokku, et liikmesriigid koostavad sidusad ja kõikehõlmavad elukestva õppe strateegiad 2006. aastaks (nõukogu 2002. aasta juuni resolutsioon elukestva õppe kohta, 2004. aasta ühisaruanne ja 2005. aasta kevadel toimunud Euroopa Ülemkogu kohtumine).

(6) BE nl, DE, EE, EL, HU, UK. BG, CY, ES, IE, TR esitavad seda oma strateegia tingimusena. Vt ka SEK (2007) 1098 „Towards more knowledge-based policy and practice in education and training”.

(7) KOM (2006) 479.

(8) DE, DK, EL.

(9) CZ.

(10) CY, DK, EL, PL.

(11) ES, LT, HR, NO.

(12) AT, BE nl, CY, DE, DK, EL, ES, HU, MT, NL, PL, SE, SK, UK, HR, IS, NO.

(13) Vt 2. lisa.

(14) CY.

(15) BG, LU, SE, TR.

(16) Komisjoni töödokument „Keeleõppe ja keelelise mitmekesisuse edendamise tegevuskava (2004–2006) rakendamist käsitlev aruanne”, KOM (2007) 554 lõplik/2.

(17) Komisjoni teatis „Noorte hariduses, tööhõives ja ühiskonnas osalemise edendamine”, KOM (2007) 498.

(18) SEK (2007) 1284, lk 50, 75.

(19) Komisjoni teatis „Õpetajahariduse kvaliteedi parandamine”, KOM (2007) 392.

(20) Häid tavasid võib leida Põhjamaadest ja Ühendkuningriigist.

(21) KOM (2006) 604 lõplik/2.

(22) ES, SE, SI, SK, TR.

(23) AT, FR, HU, IE, LU, LV, UK.

(24) AT, DE, IE, NL, SI, UK, HR.

(25) SEK (2007) 1284, lk 67.

(26) Edasiminek oli üldjoontes plaanipärane, tulenedes siiski vaid vaatlusmetoodikas tehtud muudatustest mitmes riigis, kus edusammud olid ülehinnatud. Vt 2. lisa.

(27) SEK (2007) 1284, lk 81.

(28) Nõukogu järeldused Euroopa tõhustatud koostöö tulevaste prioriteetide kohta kutseõppe ja -koolituse valdkonnas. Nõukogu 30. oktoobri 2006. aasta dokument 14474/06.

(29) AT, DE, DK, FI, IE, SE, NO.

(30) BG, CZ, ES, FR, LU, MT, SI.

(31) FR, IT.

(32) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 2004. aasta otsus nr 2241/2004/EÜ, ELT L 390, 31.12.2004, lk 6.

(33) Vt SEK (2007) 1098.

(34) KOM (2006) 481, lk 5.

(35) SEK (2007) 1284, lk 51.

(36) Komisjoni teatis „Õpetajahariduse kvaliteedi parandamine”, KOM (2007) 392.

(37) SEK (2007) 1009 „21. sajandi koolid”.

1. LISA Riikide olukord vastavalt sellele, kas nad on vastu võtnud elukestva õppe strateegia, kvalifikatsiooniraamistiku, mitteformaalse/informaalse õppe hindamise süsteemi ja sihttasemete riiklikud eesmärgid. Y = Riigil on strateegia, raamistik, hindamise süsteem või riiklikud eesmärgid D = Riik tegeleb strateegia, raamistiku või hindamise süsteemi väljatöötamisega N = Riigil puudub raamistik, hindamise süsteem või riiklikud eesmärgid P = Riik on välja töötanud elukestva õppe poliitika, kuid tal puudub konkreetne strateegia Riigid Elukestva õppe konkreetsed riiklikud strateegiad Riiklikud kvalifikatsiooniraamistikud Mitteformaalse ja informaalse õppe hindamise süsteem Kõigis või mõnedes ELi sihttasemete valdkondades on kehtestatud riiklikud eesmärgid AT Y D D N Be fr Y D Y Y Be nl Y D Y Y BG D D D N CY Y N D Y CZ Y D D N DE Y D N N DK Y D Y Y EE Y D D Y EL Y N D Y ES Y D D Y FI Y D Y Y FR P Y Y Y HR Y D N Y HU Y D N Y IE D Y Y Y IS P N D N IT P D D N LI P N N N LT Y D D Y LU P D D N LV Y D D Y MT D Y N Y NL P D Y Y NO Y N Y N PL D D D Y PT P D Y Y RO D D D Y SE Y N D N SI D D Y Y SK Y D D Y TR D D N N UK Y Y D Y