·tagada, et teatatud juhtumeid analüüsitakse tulemuslikult, et ohutusprobleemid tehakse kindlaks ja nendega tegeletakse, kui see on asjakohane, ja et võetavate meetmete tulemuslikku mõju ohutusele jälgitakse.

·tagada, et pädevad ametiasutused kasutavad Euroopa keskses andmekogus talletatud kogu ohutusteavet asjakohaselt ja et kõnealuseid andmeid kasutatakse ainult ohutuse suurendamise eesmärgil;

·veenduda, et riiklikes andmebaasides ja Euroopa keskses andmekogus hoitavad lennundusohutust mõjutavate juhtumite ettekanded on terviklikud ja sisaldavad kvaliteetseid andmeid;

·tagada, et teave kõigi lennundusohutust ähvardavate või ähvardada võivate juhtumite kohta kogutakse kokku ja et see annab tervikliku ja selge arusaama ohutusprobleemidest ELis ja selle liikmesriikides;

Ohutusjuhtimise menetlus sõltub ohutusteabe pidevast kättesaadavusest. Kandmaks hoolt selle eest, et esmatasandi lennundustöötajad teataksid juhtumitest, mis võivad lennundust tõsiselt ohustada, on väga oluline tagada teabeallika konfidentsiaalsus ja teabe asjakohane kasutamine. Seepärast kaitstakse määrusega teatavatel tingimustel isikuid, kes teatavad lennundusohutust mõjutavatest juhtumitest, ja muid nende juhtumite ettekannetes nimetatud isikuid, ning tagatakse, et teavet kasutatakse üksnes ohutuse suurendamiseks.

Määrust (EL) nr 376/2014 kohaldatakse alates 15. novembrist 2015. Selle eesmärk on ära hoida lennuõnnetusi ja -intsidente ning nendega seotud surmajuhtumeid, tuginedes lennuohutust mõjutavate juhtumitega seotud tagasisidele ja kogemustele. Lennuohutust mõjutav juhtum on ohutusega seotud sündmus, mis ohustab või võib sellega tegelemata jätmise või selle eiramise korral ohustada õhusõidukit, selles olevaid isikuid või muid isikuid. Määrusega püütakse tagada asjakohase tsiviillennundusohutusteabe edastamine, kogumine, talletamine, kaitsmine, vahetamine, levitamine ja analüüsimine. Tänu sellele on lennunduse sidusrühmadel ja pädevatel asutustel lihtsam välja töötada asjakohased leevendusabinõud, et ohutusmeetme saaks võtta õigel ajal.

Määruse (EL) nr 376/2014 artiklis 24 on sätestatud, et komisjon peab avaldama 16. novembriks 2020 hindamisaruande määruse rakendamise kohta ning edastama selle Euroopa Parlamendile ja nõukogule.

Kehtiv lennuohutusjuhtumeid käsitlev õigusakt on määrus (EL) nr 376/2014 . Selle eeskirjades on sätestatud, kuidas kogutakse, talletatakse, kaitstakse, vahetatakse, levitatakse ja analüüsitakse asjakohast tsiviillennundusohutusteavet ning kuidas sellele reageeritakse.

Lennuohutust mõjutavatest juhtumitest teatamisel rakendatakse õnnetuste ennetamiseks süsteemiülest ja andmepõhist lähenemisviisi ning tunnistatakse, et ohutuse ennetavaks suurendamiseks on oluline minna süüle osutamisest kaugemale (v.a teatud kindlaksmääratud olukordades); need põhimõtted on ohutust ja inimtegureid käsitlevates uuringutes aastakümnete jooksul kinnitust leidnud.

Lennuõnnetused on sageli sündmuste ahela tagajärg, mis tähendab, et tihti ei ole võimalik seostada neid ühe põhjusega. Samas tähendab see, et nende ennetamiseks on väga palju võimalusi ning mis tahes seose kõrvaldamine õnnetuseni viivate sündmuste ahelas võib aidata seda ära hoida.

Käesolevas aruandes esitatakse kokkuvõte määruse (EL) nr 376/2014 (mis käsitleb tsiviillennunduses toimunud juhtumitest teatamist ning juhtumite analüüsi ja järelmeid) läbivaatamise kohta, mille komisjon viis läbi vastavalt kõnealuse määruse artikli 24 lõikele 2. Selle läbivaatamisega antakse tagasisidet määruse toimimise kohta viis aastat pärast selle jõustumist. Selles vaadeldakse määruse põhieesmärke ning tuuakse välja, kuidas määrus on aidanud parandada lennuohutust mõjutavate juhtumite ettekannete terviklikkust ja kvaliteeti ning suurendada esitatud ja talletatud ettekannete arvu ning kuidas see on võimaldanud kaitsta juhtumitest teatajaid. Teiselt poolt juhitakse aruandes tähelepanu mõnele probleemile, millega seisti silmitsi määruse rakendamisel, eelkõige õiglase suhtumisega seotud sätete puhul. Lõpetuseks käsitletakse aruandes määruse panust lennuõnnetuste ja nendega seotud surmajuhtumite arvu vähendamisse. Käesolevas aruandes esitatud järeldused põhinevad andmetel, mis koguti uuringu käigus, mille komisjon tellis, et hinnata määruse (EL) nr 376/2014 (mis käsitleb tsiviillennunduses toimunud juhtumitest teatamist ning juhtumite analüüsi ja järelmeid) rakendamist.

Määruse üldeesmärk on aidata vähendada lennuõnnetuste ja surmajuhtumite arvu.

2.RAKENDAMINE

Kohustusliku ja vabatahtliku teatamise süsteemi kehtestamine – artiklid 4 ja 5

Määruse artiklite 4 ja 5 sätteid kohustusliku ja vabatahtliku teatamise süsteemi kehtestamise kohta rakendasid nii liikmesriigid kui ka EASA. Praktikas tähendab see, et iga liikmesriik on loonud oma lennuameti tasandil nii kohustusliku kui ka vabatahtliku teatamise mehhanismi. Tuleks siiski märkida, et liikmeriigid pidid kehtestama kohustusliku teatamise süsteemi juba määrusele (EL) nr 376/2014 eelnenud direktiivi 2003/42/EÜ alusel.

Samamoodi on EASA-l toimiv kohustusliku teatamise süsteem kooskõlas artikli 4 lõikes 4 sätestatud nõudega ning Euroopa Komisjoni talituste loodud lennundusohutusalase aruandluse portaali kaudu saab esitada vabatahtlikke ettekandeid otse EASA-le.

Nende nõuete rakendamisel organisatsioonides on kindlaks tehtud mõned puudused. Enne määrust (EL) nr 376/2014 kohaldatud direktiivi 2003/42/EÜ kohaldamisala ei hõlmanud organisatsioone. Seetõttu erinevad organisatsioonid, kellel oli teatamise süsteem (osana ohutusjuhtimissüsteemist) olemas juba enne määruse rakendamist, neist organisatsioonidest, kes kehtestasid selle süsteemi pärast määruse jõustumist. Kui juhtumitest teatamise süsteemi juba kohaldavad organisatsioonid pidid määruse rakendamiseks viima olemasoleva süsteemi vaid vastavusse uute nõuetega, siis organisatsioonid, kes kehtestasid juhtumitest teatamise süsteemi pärast määruse jõustumist, pidid välja töötama uue teatamissüsteemi. Sellega seoses avastati, et mõnel organisatsioonil oli oma tasandi teatamissüsteemi väljatöötamine rohkem aega võtnud, mistõttu teateid oli vähem, kui võinuks olla. Ka vabatahtliku teatamise puhul märkis mõni organisatsioon, et neil ei ole sisse seatud vabatahtliku teatamise süsteemi. Lõpetuseks täheldati, et mõni organisatsioon ei tee vahet vabatahtliku ja kohustusliku teatamise süsteemil ning kasutab vaid üht teatamissüsteemi.

Enamik liikmesriike, kes on küll kehtestanud mõlemad teatamise süsteemid, ei tee ka oma riiklikus andmebaasis vahet nende kahe süsteemi kaudu saadud ettekannetel, julgustades pigem organisatsioone esitama neile kõik ettekanded, olenemata nende staatusest. Seetõttu on olnud keeruline kindlaks teha esitatud kohustuslike ja vabatahtlike ettekannete arvu, kuna ei leidu lihtsat viisi selle väljaselgitamiseks, kummast teatamissüsteemist on Euroopa keskses andmekogus talletatud juhtumid pärit. See on omakorda raskendanud selge ülevaate saamist sellest, mil määral on teatamiskohustusega üksikisikud ja organisatsioonid täitnud määruse nõudeid.

Ehkki eeltoodu põhjal on ilmne, et liikmesriigid peavad kandma hoolt selle eest, et asjaomased osalised rakendavad tõhusalt määruse asjakohaseid sätteid, võib siiski otsustada, et üks määruse põhieesmärke – suurendada lennuohutust mõjutavaid juhtumeid käsitlevate kättesaadavate andmete hulka – on saavutatud. See eesmärk on täidetud, kuna määruse tõhusa rakendamise tulemusel on suurenenud esitatud ettekannete arv ja seega kättesaadava lennundusohutusalase teabe hulk. Euroopa keskses andmekogus talletatud ettekannete koguarv on kasvanud pärast määruse jõustumist märkimisväärselt. Nagu allpool joonisel 1 on näidatud, oli 2015. aastal Euroopa keskses andmekogus veidi üle 200 000 juhtumi ettekande. 2019. aastal oli Euroopa kesksesse andmekogusse saadetud kokku 291 458 ettekannet. Kumulatiivselt suurenes Euroopa keskses andmekogus talletatud ettekannete arv selle ajavahemiku jooksul rohkem kui kaks korda – 1 125 264 ettekandelt 2014. aasta lõpus 2 548 578 ettekandele 2019. aastal.

Joonis 1. Euroopa Keskses andmekogus sisalduvate kirjete arv (allikas: Teadusuuringute Ühiskeskuse ülevaade Euroopa keskse andmekogu ECCAIRSi-liidese sisu kohta)

Teabe kogumine, talletamine ja vahetamine – artiklid 6 ja 9

Määruse artiklites 6 ja 9 on sätestatud nõuded teabe kogumise, talletamise ja vahetamise kohta. Artikli 6 eesmärk on tagada kogumise, hindamise, töötlemise, analüüsimise ja talletamise kaudu teabe liikumine. Konkreetsemalt on artiklis 6 sätestatud nõue, et organisatsioonid, liikmesriikide ametiasutused ja EASA peavad määrama isikud ja menetlused artiklite 4 ja 5 kohaselt teatatud juhtumite üksikasjade kogumiseks, hindamiseks, töötlemiseks, analüüsimiseks ja talletamiseks. Leiti, et organisatsioonid, liikmesriikide ametiasutused ja EASA on selle nõude täielikult täitnud, sest isikud ja menetlused olid määratud kõigil tasanditel.

Artikliga 9 nähakse ette kord Euroopa keskse andmekogu kaudu toimuvaks teabevahetuseks liikmesriikide, EASA ja komisjoni vahel. Selles on muu hulgas sätestatud nõue, et liikmesriigid peavad edastama riiklikku andmebaasi sisestatud lennuohutust mõjutavate juhtumite ettekanded 30 päeva jooksul. Leiti, et liikmesriigid olid loonud ettenähtud aja jooksul mehhanismid teabe vahetamiseks teiste liikmesriikide ja EASAga ning teabe edastamiseks Euroopa kesksesse andmekogusse.

Kõik asjassepuutuvad sidusrühmad saavad aruandlusvoost (st kes teatab kellele ja millal) üldjuhul hästi aru, ehkki kindlaks tehti ka mõni probleem. Mõnikord laadivad liikmesriigid lennuohutust mõjutava juhtumi üksikasjad Euroopa kesksesse andmekogusse üles asjaomaseid liikmesriike teavitamata. Loodetakse siiski, et selles küsimuses aitab uus tarkvara ECCAIRS 2, mida on käsitletud üksikasjalikumalt allpool.

Lennuohutust mõjutavate juhtumite ettekannete kvaliteet ja sisu – artikkel 7

Määruses on sätestatud andmete sisestamise standardmenetlusi ja kvaliteedi kontrollimise menetlusi käsitlevad konkreetsed nõuded. Leiti, et organisatsioonid, liikmesriigid ja EASA rakendasid enamikku neist sätetest. Sellegipoolest tundub, et mõni organisatsioon ei ole kehtestanud ametlikku kvaliteedi kontrollimise menetlust, mida nõutakse artikli 7 lõikes 3. Peale selle olid artikli 7 lõikes 5 sätestatud Euroopa ühise riskiklassifitseerimissüsteemiga seotud nõuded täidetud vaid osaliselt. Kuigi komisjon töötas tihedas koostöös liikmesriikide ja EASAga selle süsteemi välja artikli 7 lõikes 5 ette nähtud tähtajaks 15. maiks 2017, tuleb süsteemi määratlemine kooskõlas artikli 7 lõikega 6 veel lõpule viia ja võtta vastu süsteemi rakendamise kord.

Euroopa keskse andmekogu haldamine – artikkel 8

Euroopa keskne andmekogu on oluline ELi panus. Selles talletatakse kõik ELis kogutud ettekanded lennundusohutust mõjutavate juhtumite kohta. Liikmesriigid ja EASA peavad õigeaegselt edastama kogu oma andmebaasis talletatud ohutusalase teabe Euroopa kesksesse andmekogusse. Liikmesriikide andmed lisatakse kesksesse andmekogusse ja neid kontrollitakse vastavalt kvaliteedikriteeriumidele. Otsejuurdepääs Euroopa kesksele andmekogule tagatakse vaid pädevatele asutustele, EASAle ja komisjonile ning selle saamiseks on kehtestatud ranged eeskirjad.

Alates määruse jõustumisest kuni 2020. aasta lõpuni pakkus ECR-ECCAIRSi liidesega seotud käitamisteenuseid komisjoni Teadusuuringute Ühiskeskus. Teadusuuringute Ühiskeskuse kinnitusel on seda liidest iga päev täiendatud teavet esitanud 31 riigi ja EASA andmetega.

Pärast strateegia muutmist ja mõjuhinnangut otsustati määruse rakendamise edasise täiustamise eesmärgil asendada olemasolev ECCAIRSi platvorm täielikult ümber kujundatud tänapäevasema platvormiga ECCAIRS 2 ning anda alates 2020. aastast kogu ECCAIRSi haldamine Teadusuuringute Ühiskeskuse asemel üle EASA-le.