Lisaks on sidusrühmad üksmeelel, et parandada saaks Solventsus IIs sätestatud proportsionaalsuse põhimõtet, st eeskirjade kohaldamist viisil, mis on proportsionaalne kindlustusandja tegevusega seotud riskide laadi, ulatuse ja keerukusega. Kuigi Solventsus II peetakse üldiselt õnnestunuks, kuna selles sisalduvad usaldatavusnõuded on paremini kooskõlas tänapäevaste riskijuhtimistavadega, võib see mõne ärimudeli puhul osutuda liiga keerukaks.

Näiteks on ELi 2030. aasta kliimaeesmärkide saavutamiseks vaja igal aastal täiendavalt investeerida 350 miljardit eurot, et rahastada üleminekut energiasektoris. Erainvesteeringute roll on muutunud veelgi olulisemaks seoses vajadusega majanduse taastamise järele pärast COVID-19 pandeemiat. Kindlustussektor saab nende rahastamisvajaduste rahuldamisele erainvesteeringutega kaasa aidata ning lisaks võib sektoril olla oluline roll ka üksikisikute ja ettevõtete kaitsmisel kliimariskide eest. Seega võib ta aidata ühiskonnal kliimamuutustega kohaneda, nagu on rõhutatud kliimamuutustega kohanemise strateegias.

–Komisjon peab läbi vaatama kapitalinõuete arvutused. Need arvutused peaksid olema tundlikud riskide suhtes, millega kindlustus- ja edasikindlustusandjad kokku puutuvad, ning läbivaatamise eesmärk on kontrollida sellise riskitundlikkuse adekvaatsust.

–Komisjon peab hindama selliste meetmete toimimist, mis puudutavad pikaajalist garantiid pakkuvate kindlustusandjate olukorda – need garantiid on olulised paljude elukindlustustoodete puhul. Pikaajaliste garantiimeetmete eesmärk on leevendada lühiajaliste turukõikumiste mõju kindlustusandjate solventsuse positsioonile. Stabiilsema solventsuse suhtarvuga välditakse pikaajaliste garantiide pakkumisel põhinevate ärimudelite põhjendamatult ebasoodsat konkurentsiolukorda ja lõppkokkuvõttes suurendatakse finantsstabiilsust.

Kindlustusandjate olulist rolli arvesse võttes on nende finantsvastupidavus äärmiselt tähtis. Selle sektori usaldatavusnõuded on sätestatud direktiivis 2009/138/EÜ (Solventsus II), mida on kohaldatud alates 1. jaanuarist 2016. Solventsus II põhieesmärgid on kaitsta kindlustusvõtjaid ja soodustatud isikuid ning säilitada finantsstabiilsus.

2020. aasta lõpuks olid ELi kindlustus- ja edasikindlustusandjad kokku näinud ette rohkem kui 7 triljoni euro eest eraldisi, et suuta maksta eeldatavate tulevaste kahjunõuete eest, ning nende varade väärtus ületas 10 triljonit eurot, mis teeb sektorist institutsionaalsete investorite seas ühe suurema. COVID-19 pandeemia ajal jäi sektor hästi kapitaliseerituks, kusjuures regulatiivse kapitali ja kapitalinõuete suhe oli 2020. aasta lõpus keskmiselt 235 %, mis on siiski 7 protsendipunkti väiksem kui 2019. aasta lõpus.

Kindlustusandjate investeerimisvõime on suunatud reaalmajandusele ning annab panuse majanduse taastamisse ja Euroopa ettevõtete (sealhulgas VKEde) ja taristu pikaajalisse rahastamisse, mis omakorda loob liidus töökohti ja majanduskasvu. Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve (EIOPA) andmetel kogusid ELi kindlustusandjad 2020. aastal kindlustusmakseid üle 1 triljoni euro ja said kahjunõudeid ligikaudu 800 miljardi euro eest.

Kindlustuslepingud on Euroopa kodanike igapäevaelu lahutamatu osa. Paljude ühiskondlike ja majanduslike tegevuste puhul on kaitseks võimalike riskide eest vaja kindlustuslepingut. Kindlustusleping võib olla ka säästutoode, mis määrab ära kindlustusvõtja pikaajalise heaolu, samal ajal kui kindlustusandjad suunavad need säästud finantsturgude kaudu reaalmajandusse. Kindlustus- ja edasikindlustusandjatel on oluline roll ka reaalmajanduses, sest nad katavad kindlustusmaksete eest üksikisikute ja ettevõtete riske. Ühendades paljude klientide kindlustusmaksed ja hajutades need paljude individuaalsete riskide vahel, pakub erakindlustus üksikisikutele ja ettevõtetele taskukohase hinnaga kaitset sündmuste eest, mis võiksid olla vastasel juhul rahaliselt laastavad, ning toetab seeläbi majanduse ja ühiskonna vastupidavust.

Kestlikkuse küsimuses võttis komisjon arvesse ka EIOPA 2019. aasta septembris avaldatud arvamust. Kooskõlas kõnealuse arvamusega teeb komisjon ettepaneku muuta kindlustus- ja edasikindlustusandjate riskijuhtimise nõudeid, lisades kohustuse viia läbi pikaajaline kliimaalane stsenaariumianalüüs. Hiljem võib komisjon kaaluda selle nõude laiendamist ka muudele keskkonnariskidele. See aitab saavutada Euroopa rohelise kokkuleppe eesmärki, et kliimariske juhitakse ja need integreeritakse finantssüsteemi ning tulevikusuundade strateeglist analüüsi käsitlevas 2021. aasta aruandes sätestatud strateegilistesse tegevusvaldkondadesse. Lisaks alustatakse tööd, et hinnata kehtivate Solventsus II kohaste kapitalinõuete sobivust roheliste varade puhul.

Riskimarginaal on osa kindlustuskohustiste väärtusest. Selle eesmärk on tagada, et nende väärtus vastaks sellele, mida muu osapool nõuaks nende kohustiste aktsepteerimise eest turutingimustel toimuva ülekandmise korral. Riskimarginaali arvutamiseks kasutatav valem kipub pikaajalise kindlustustegevuse puhul andma volatiilsemaid ja kõrgemaid väärtusi, kui võiks eeldada turutingimustel tehtud tehingute puhul. EIOPA tegi ettepaneku täiendada riskimarginaali valemit kahe parameetriga. Esiteks pakkus EIOPA välja ajast sõltuva „lambda“ parameetri, mis iseenesest vähendaks riskimarginaali väärtust ja volatiilsust pikaajalise äritegevuse puhul. Vähendamine oleks eriti oluline just väga pikaajalise äritegevuse puhul. Teiseks nägi EIOPA ette alamparameetri, mis tagaks, et riskimarginaal ei lange praeguse arvutusega võrreldes allapoole teatavat taset – eelkõige väga pikaajalise tegevuse puhul.

Samal ajal leiab komisjon, et pikaajaliste omakapitaliinvesteeringute raamistik peaks jääma usaldusväärseks, et läbivaatamine ei kahjustaks kindlustusvõtjate kaitset ja finantsstabiilsust ning oleks kooskõlas kapitaliturgude liidu uue tegevuskavaga.

Praegu on keeruline hinnata selliste omakapitaliinvesteeringute mahtu, mis võiksid saada kasu pikaajaliste investeeringute sooduskohtlemisest läbivaadatud kriteeriumide alusel. Ettevaatliku stsenaariumi korral, kus eeldatakse, et ainult 15 % täiendavast omakapitalist kvalifitseerub pikaajaliseks, väheneksid aktsiariskiga seotud kapitalinõuded ligikaudu 10,5 miljardi euro võrra (üle 6 % vähem võrreldes kindlustusandjate praeguse tasemega standardvalemi kasutamise korral). Seda raha saab majandusse edasi investeerida.

Eelkõige kaalub komisjon nende tingimuste lihtsustamist, mille alusel käsitatakse pikaajalisena omakapitaliinvesteeringuid, sealhulgas taristufondide kaudu tehtavaid investeeringuid. See laiendaks selliste omakapitaliinstrumentide ulatust, mille suhtes võib kohaldada soodsamat 22 % riskitegurit (börsil noteeritud aktsiate puhul on see 39 % ja börsil noteerimata aktsiate puhul 49 %).

Ettepanek on koostatud täielikus kooskõlas Solventsus II raamistikuga ja vastab (edasi)kindlustustegevuse eripärale. See täiendab läbivaadatud Solventsus II raamistikku ja suurendab usaldust ELi kindlustussektori vastu, et sektor saaks täielikult täita oma rolli majanduse taastamisel pärast COVID-19 kriisi kooskõlas kapitaliturgude liidu ja Euroopa rohelise kokkuleppe poliitiliste eesmärkidega.

Finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse ettepaneku eesmärk on tagada, et (edasi)kindlustusandjad ja asjaomased ametiasutused on paremini valmis lahendama sektoris märkimisväärseid finantsprobleeme ja leevendama nende tagajärgi. Samuti annab see riikide ametiasutustele vajalikud vahendid, et aidata nõuetekohase kriisilahendusprotsessi kohaldamise kaudu maksejõuetute kindlustusandjate suhtes säilitada kindlustusvõtjate kindlustuskatte ning kaitsta reaalmajandust, finantsstabiilsust ja maksumaksjaid.

Delegeeritud määruse muutmist nõudvate teemade tähtsust arvestades on komisjon võtnud kohustuse pidada liikmesriikide, Euroopa Parlamendi ja muude sidusrühmadega nõu, et alustada viivitamata arutelusid nende muudatuste võimaliku sisu üle. Sellised arutelud toimuvad samal ajal Solventsus II muutmise seadusandliku menetlusega. Komisjon kutsub kokku panganduse, maksete, kindlustuse ja kriisilahenduse eksperdirühma koosolekud.

Solventsus II direktiiviga on komisjonile antud volitus võtta delegeeritud õigusaktidega vastu teatavaid eeskirju. Komisjon teeb ettepaneku seda volitust mitmes valdkonnas kohandada, et paremini saavutada käesoleva läbivaatamise eesmärgid. Selles küsimuses peab komisjon enne delegeeritud määrusesse vajalike muudatuste tegemist ootama ära seadusandliku menetluse lõpuleviimise. Et tagada Solventsus II raamistiku läbivaatamise järjepidevus ja arvestades eri teemade tihedat koostoimet, ei tee komisjon praegu delegeeritud määrusesse muudatusi.

Samuti kaalub komisjon riskimarginaali arvutamisel kasutatava kapitalikulu määra vähendamist 6 %-lt 5 %-le kooskõlas kindlustus- ja edasikindlustusandjate kapitalikulude vähenemisega viimastel aastatel.

Kokkuvõttes vähendaksid kavandatavad muudatused riskimarginaali ELi kindlustussektoris rohkem kui 50 miljardi euro võrra ja suurendaksid sektori suutlikkust investeerida ELi ettevõtetesse.

Volatiilsusega korrigeerimine

Paljud kindlustusandjad on valmis hoidma märkimisväärset osa oma varast pika aja jooksul. Siiski kajastub nende varade väärtuse lühiajaline kõikumine solventsuse positsiooni arvutamisel. Seda hoolimata asjaolust, et kindlustusandja võib neid varasid hoida pikka aega ega pruugi seetõttu vahepeal kahjumit realiseerida. Volatiilsusega korrigeerimise eesmärk on vähendada kindlustusandja maksevõime lühiajalist volatiilsust, võttes arvesse pikaajalist perspektiivi. See vähendab krediidiriski marginaalide lühiajaliste muutuste mõju kindlustuskohustiste hindamisele, muutes seega kapitaliressursid vähem volatiilseks.

Kavandatava direktiiviga suurendatakse volatiilsusega korrigeerimise aluseks oleva riskiga korrigeeritud krediidiriski marginaali protsenti. Kavandatud muudatusest tulenev suurem volatiilsusega korrigeerimine võib kindlustuskohustiste hindamisel paremini kompenseerida varade hinnakõikumisi.

Samal ajal on kogemused näidanud, et volatiilsusega korrigeerimise mõju kohustiste väärtusele võib olla suurem kui varade hindade muutumine. Volatiilsusega korrigeerimise selline ülemäärane mõju vähendab kunstlikult kindlustusandjate tehnilisi eraldisi, mistõttu sisaldab kavandatav direktiiv selles küsimuses kaitsemeedet.

Kaitsemeede on volatiilsusega korrigeerimise ettevõtjapõhine element, mida tuleks täpsustada delegeeritud õigusaktides. Selle elemendi arvutamisel võtab komisjon arvesse EIOPA nõuandeid ja võib-olla muudab delegeeritud määrust, et käsitleda varade krediidiriski marginaali tundlikkuse ja kohustiste intressimääratundlikkuse erinevusest tingitud ülemäärast mõju.

Kattuvuse kohandus

Komisjon kaalub ka delegeeritud määruse võimalikku muutmist kooskõlas EIOPA nõuandega eeskirjade kohta, mis käsitlevad kattuvuse kohanduse puhul hajutamisest saadavat kasu ja varade kõlblikkust.

Kui kindlustusandjad hoiavad võlakirju või muid sarnaste omadustega varasid lunastustähtpäevani, ei realiseeru nende varade riskimarginaali muutused kahjumina. Kattuvuse kohanduse eesmärk on võtta arvesse asjaolu, et kindlustusandjatel on suurema tõenäosusega võimalik hoida varasid kuni lunastustähtpäevani, kui nad määravad kindlaks kattuvate rahavoogudega varade ja kohustiste portfellid („kattuvuse kohanduse portfell“) ja haldavad selliseid portfelle muust äritegevusest eraldi. Täpsemalt kompenseerib kattuvuse kohandus osa kattuvuse kohanduse portfellide riskimarginaali muutusega seotud varade väärtuse muutustest muutustega nende portfellide kohustiste väärtuses. Sel eesmärgil võivad kindlustusandjad saada heakskiidu kattuvuse kohanduse lisamiseks asjakohasesse riskivabasse intressikõverasse, et hinnata kindlustuskohustisi kattuvuse kohanduse portfellis.

Arvestamaks väikest tõenäosust, et kõik riskid realiseeruvad samaaegselt, ning asjaolu, et mõnes valdkonnas saadav kasu võib kompenseerida teistes valdkondades tekkivat kahjumit, võetakse eri riskide vahelisest hajutamisest saadavat kasu praegu Solventsus II kohastes kapitalinõuetes üldiselt arvesse. Kuna kattuvuse kohanduse portfelli hallatakse ettevõtte ülejäänud tegevusest eraldi, keelavad eeskirjad praegu nendevahelisest hajutamisest saadava kasu arvesse võtmise kapitalinõuete arvutamise standardvalemis. EIOPA leidis siiski, et eraldi haldamine ei takista iseenesest tegelikku hajutamist ning et üldine keeld arvestada hajutamisest saadavat kasu standardvalemi kohases arvutuses võis kaasa tuua tarbetult kõrged kapitalinõuded äriühingutele, kes kasutavad kattuvuse kohandamist. Seepärast kaalub komisjon kattuvuse kohanduse portfellide puhul kõnealusest üldisest keelust loobumist vastavalt EIOPA soovitusele. Sellest tulenev täiendav hajutamisest saadav kasu vähendaks nende äriühingute kapitalinõudeid, kes kasutavad kattuvuse kohandust ja arvutavad kapitalinõudeid standardvalemi alusel.

Lisaks võiks kehtestada kaitsemeetmed, et vältida ülemäärast nõuete vähendamist kattuvuse kohanduse puhul, kui vastav portfell sisaldab restruktureeritud varasid, mis sõltuvad alusvara tootlusest.

Hajutamisest saadav kasu

Teine viis, kuidas toetada pikaajalise rahastamise pakkumist kindlustus- ja edasikindlustusandjate poolt, on parandada tururiskide eri kategooriate omavahelisest hajutamisest saadava kasu arvestamist korrelatsiooniparameetrite kaudu. Komisjon kaalub delegeeritud määruse muutmist kooskõlas EIOPA nõuandega hinnavaheriski ja intressiriski vahelise korrelatsiooniparameetri kehtestamise kohta. See annab suurema kindluse kui praegused eeskirjad, kus korrelatsiooniparameeter sõltub sellest, kas äriühingut mõjutab intressimäärade tõus või langus. See muudatus toob ka keskmiselt suuremat kasu nende kahe riski omavahelisele hajutamisele.

Ekstrapoleerimine

Intressimäärad mõjutavad oluliselt summasid, mida kindlustus- ja edasikindlustusandjad peavad tulevaste kahjunõuete ja hüvitiste jaoks kõrvale panema. Intressimäärade haldamine on seetõttu kindlustus- ja edasikindlustustegevuse jaoks otsustava tähtsusega ning usaldatavusnõuded peaksid pakkuma selleks asjakohaseid stiimuleid.

Kindlustus- ja edasikindlustusandjatel on kohustised, mis võivad tuua kaasa nõuded või hüvitiste maksmise väga kauges tulevikus. Kindlustustegevuse selle aspekti tõttu on vaja intressimäärasid ekstrapoleerida, sest neid saab finantsturgudel jälgida ainult teatavate tähtaegadeni.

Võttes arvesse, et kindlustusandjad tuginevad oma kohustiste täitmisel peamiselt võlakirjadele, laenudele või muudele sarnastele fikseeritud tulumääraga investeeringutele, on mõistlik määrata ekstrapoleerimise lähtepunkt võlakirjaturgude sügavuse alusel. Pikemaajalisi intressimäärasid käsitlevat teavet võib siiski saada muudest finantsinstrumentidest kui võlakirjad. Kindlustusvõtjatele asjakohase kaitsetaseme tagamiseks nähakse kavandatava direktiiviga ette muudatused riskivabade intressimäärade ekstrapoleerimise põhimõtetes. Kavandatava direktiiviga antaks komisjonile õigus kehtestada ekstrapoleerimise valem, et ekstrapoleerimismeetodi puhul võetaks võimaluse korral arvesse teavet pikaajalisemate intressimäärade kohta, et vältida liigset kindlustunnet ja tagada asjakohased stiimulid.

Selleks kaalub komisjon EIOPA soovitatud valemi ja parameetrite kasutamist.

Võttes arvesse, et uuel ekstrapoleerimismeetodil on märkimisväärne mõju kindlustusandjate kapitaliressurssidele mitmel turul, nähakse kavandatava direktiiviga ette meetodi järkjärguline kasutuselevõtt kuni 2031. aasta lõpuni, mis on kooskõlas Solventsus II direktiivi kehtivate üleminekusätete kestusega. Uue ekstrapoleerimismeetodi järkjärguline kasutusele võtmine aitab vältida häireid.