Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV millega muudetakse direktiivi 2009/16/EÜ, mis käsitleb sadamariigi kontrolli /* COM/2012/0129 final - 2012/0062 (COD) */





SELETUSKIRI 1. ETTEPANEKU TAUST Rahvusvaheline Tööorganisatsioon (ILO) võttis meretöönormide konventsiooni (MLC) 2006 vastu peaaegu ühehäälselt Genfis 23. veebruaril 2006. Seda konventsiooni kohaldatakse rahvusvahelise laevanduse suhtes ning see hõlmab selliseid olulisi küsimusi nagu laeval töötavatele meremeestele esitatavad miinimumnõuded (meretöönormide konventsiooni I jaotis), teenistustingimused (II jaotis), elamistingimused, puhkevõimalused, toit ja toitlustamine (III jaotis), tervisekaitse, arstiabi, heaolu ja sotsiaalkindlustus (IV jaotis) ning eeskirjade täitmine ja jõustamine (V jaotis), et tagada laevadel rahuldavad töö- ja elutingimused ning kõnealuste sätete kohaldamiseks vajalik kord. Seda konventsiooni võib käsitada esimese meretöökoodeksina rohkem kui 1,2 miljonile meremehele kogu maailmas, samuti kogu maailma reederitele ja mereriikidele. ELi liikmesriigid ja komisjon on toetanud ILO tööd selles valdkonnas algusest peale. EL näeb meretöönormide konventsiooni väärtusliku panusena, mille eesmärk on luua võrdsed tegutsemistingimused kogu maailma merenduses, kehtestades kõigile lipuriikidele ja meremeestele ühesugused miinimumnõuded. Selleks on EL juba vastu võtnud nõukogu 7. juuni 2007. aasta otsuse nr 2007/431/EÜ, millega volitatakse liikmesriike ratifitseerima Euroopa Ühenduse huvides Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni 2006. aasta konsolideeritud meretöönormide konventsiooni[1]. Mõned liikmeriigid (Hispaania, Bulgaaria, Luksemburg, Taani, Läti, Madalmaad) on selle juba ratifitseerinud, teised on seda kohe tegemas. Sisuliselt on liikmesriikide õigusaktid selles küsimuses üldiselt kaitsvamad ja üksikasjalikumad kui ILO nõuded. Rahvusvaheliste ja riiklike nõuete vahel kooskõla säilitamiseks ja konventsioon ratifitseerimiseks on eeltingimusena vajalik laiaulatuslik ja aegavõttev siseriiklike õigusaktide sõelumine. Praeguseks on meretöönormide konventsiooni ratifitseerinud 22 riiki, kelle arvele langeb 45 % maailma laevastiku tonnaažist. Meretöönormide konventsiooni jõustumiseks on vaja, et selle ratifitseeriks 30 riiki ja hõlmatud oleks 33 % maailma laevastiku tonnaažist. EL on vastu võtnud ka 16. veebruari 2009. aasta direktiivi 2009/13/EÜ, millega rakendatakse Euroopa Ühenduse Reederite Ühingu (ECSA) ja Euroopa Liidu Transporditööliste Ametiühingute Liidu (ETF) sõlmitud kokkulepet 2006. aasta meretöönormide konventsiooni kohta ja muudetakse direktiivi 1999/63/EÜ[2]. Direktiiv 2009/13/EÜ kujutab endast valdkondliku sotsiaalse dialoogi väljapaistvat saavutust. Seepärast nähakse ette nõuda liikmesriikidelt direktiivi 2009/13/EÜ kohaldamist, kui nad kasutavad oma volitusi lipuriigina. Praeguseks on Euroopa õigusaktid direktiivi 2009/13/EÜ kaudu ühtlustatud meretöönormide konventsiooniga kehtestatud rahvusvaheliste nõuetega. Sellesse direktiivi võeti meretöönormide konventsiooni asjaomased sätted, millega on kehtestatud eespool märgitud I, II, III ja IV jaotises sätestatud meremeeste õigused. Kuid Euroopa tööturu osapooltel, kes soovivad oma kokkulepet rakendada nõukogu otsuse kaudu, Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 155 alusel, ei ole volitusi lisada kokkuleppesse meretöönormide konventsiooni V jaotises sisalduvaid jõustamissätteid, ning nad palusid komisjonil selle küsimusega tegelda. Käesoleva algatuse eesmärk ongi teha seda sadamariigi kohustuste küsimustes. Käesolev algatus on osa ELi poliitikast, mis käsitleb merenduselukutseid. Nagu on märgitud komisjoni teatises Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ja Regioonide Komiteele „Strateegilised eesmärgid ja soovitused seoses ELi meretranspordipoliitikaga kuni 2018. aastani”,[3] on EL tõeliselt huvitatud merendustöö atraktiivsemaks muutmisest eurooplastele, kasutades selleks meetmeid, mis hõlmavad vajaduse korral komisjoni, liikmesriike ja merendussektorit ennast. See kehtib täielikult meretöönormide konventsiooni rakendamise kohta, millega parandatakse märkimisväärselt töö- ja elutingimusi laevadel. Teatises rõhutatakse, et ELi tööturu osapoolte vaheline kokkulepe kõnealuse konventsiooni põhielementide rakendamiseks näitab laialdast toetust kõnealuse tööstusharu sees ning seepärast peavad ELi ja liikmesriikide meetmed olema suunatud järgmisele: – taotleda meretöö konventsiooni kiiret ratifitseerimist liikmesriikides ja komisjoni ettepanekute kiiret vastuvõtmist, võttes aluseks tööturu osapoolte kokkuleppe rakendada konventsiooni põhielemente ELi õiguses; – tagada uute eeskirjade tõhus jõustamine asjakohaste meetmete abil, sh lipu- ja sadamariigi kontrollinõuded[4]. Valges raamatus „Euroopa ühtse transpordipiirkonna tegevuskava – Konkurentsivõimelise ja ressursitõhusa transpordisüsteemi suunas”[5] on rõhutatud meretranspordiga seotud sotsiaalmeetmete tähtsust mõlemas valdkonnas, nii tööhõive suurendamisel kui ka meresõiduohutuse parandamisel. Ning komisjoni talituste töödokumendiga, mis on lisatud valgele raamatule, on ette nähtud ettepanek tagada meretöö konventsiooni tõhus jõustamine. Käesolev ettepanek on tihedalt seotud Euroopa Parlamendi ja nõukogu ettepanekuga direktiivi kohta, milles käsitletakse lipuriigi kohustusi direktiivi 2009/13/EÜ jõustamisel. 1.1. Meretöönormide konventsioon Üldise arvamuse ja ILO selgesõnalise väite kohaselt on laevandus „maailma esimene tõeliselt ülemaailmne tööstusharu”, mille puhul „on nõutav asjakohane rahvusvaheline reguleerimine – kogu tööstusharu suhtes kohaldatavad ülemaailmsed standardid”. 2006. aastal vastu võetud meretöönormide konventsioonis on sätestatud töötervishoiu nõuded ja laiaulatuslikud õigused kõigile laevapere liikmetele sõltumata nende rahvusest ja laeva lipuriigist. Meretöönormide konventsiooni eesmärk on saavutada meremeestele rahuldavad töötingimused ning tagada normidest kinni pidavatele reederitele aus konkurents. Konventsioonis on sätestatud meremeeste õigused rahuldavatele töötingimustele üsna mitmest aspektist ning see on kavandatud nii, et see oleks kergesti arusaadav ja ühesuguselt jõustatav, et seda oleks võimalik ülemaailmselt kohaldada ja lihtne ajakohastada. Samuti on see kavandatud saama ülemaailmseks vahendiks, mida teatakse heatasemelise laevanduse rahvusvaheliste eeskirjade neljanda sambana, mis täiendab Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni (IMO) kolme järgmist põhilist konventsiooni: rahvusvaheline konventsioon inimelude ohutusest merel (SOLASe konventsioon), meremeeste väljaõppe, diplomeerimise ja vahiteenistuse aluste rahvusvaheline konventsioon (STCW konventsioon) ja rahvusvaheline konventsioon laevade põhjustatud merereostuse vältimise kohta (MARPOLi konventsioon). Selles on meremeeste õigusele pühendatud neli jaotist. 1. jaotises käsitletakse laeval töötavatele meremeestele esitatavaid miinimumnõudeid, 2. jaotises teenistustingimusi, 3. jaotises elamistingimusi, puhkevõimalusi, toitu ja toitlustamist, 4. jaotises tervisekaitset, arstiabi, heaolu ja sotsiaalkindlustust. Lisaks sisaldab meretöönormide konventsiooni 5. jaotis mehhanismi järelevalve parandamiseks kõigil tasanditel: laeva, ettevõtte, lipuriigi, sadamariigi, tööjõu päritoluriigi ning ülemaailmse ja ühetaolise vastavuse tagamiseks ja kontrollimiseks ettenähtud ILO süsteemi tasandil. Koos usaldusväärse eeskirjadepaketiga oli aga vaja ka tõhusamat eeskirjade täitmise ja jõustamise süsteemi, et laevade ohutuse ja turvalisuse ning keskkonnakaitse huvides kõrvaldada standarditele mittevastavad laevad. Seepärast peab EL lipuriigi ja sadamariigi kontrolli kaudu pakkuma vahendid selle tagamiseks, et meretöönormide konventsioonis sätestatud asjakohaseid meretöönorme kohaldatakse kõigil ELi sadamaid külastavatel laevadel, sõltumata meremeeste kodakondsusest. Meretöönormide konventsioonis sätestatud normide jõustamist lipuriigi ja sadamariigi kontrolli kaudu tuleb näha ka moodusena, kuidas piirata sotsiaalset dumpingut, mis halvendab töötingimusi laeval ning karistab reedereid, kes pakuvad ILO eeskirjadele vastavaid rahuldavaid töötingimusi. 1.2. Sadamariigi kontrollikohustused vastavalt meretöönormide konventsioonile Vastutus selle eest, et laev vastaks asjaomaste õigusaktide sätetele, lasub omanikel, kaptenitel ja lipuriikidel. Mõned lipuriigid ei ole selliseid sätteid siiski nõuetekohaselt jõustanud. Seega ei täida nad rahvusvahelistes õigusaktides sisalduvaid kokkulepitud kohustusi või on laevandusnormide kohaldamisel liiga leebed, mille tulemusena on mõned merel sõitvad laevad ohuolukorras, seades ohtu nii meremeeste elu kui ka merekeskkonna. Sellisele asjaolule reageerimiseks kehtestati sadamariigi kontroll. Sadamariigid võivad ühtlustatud kontrollimenetluste abil teostada jurisdiktsiooni nende sadamaid külastavate laevade üle ja olla nn turvaabinõuks normidele mittevastavate laevade tuvastamisel peaeesmärgiga need lõplikult kõrvaldada. Seda arvesse võttes on oluline arendada tihedat koostööd lipu- ja sadamariikide vahel. Praeguseks on juba olemas sadamariigi kontroll, mis hõlmab ILO konventsioonidel põhinevaid sotsiaalseid norme eelkõige 1976. aasta kaubandusliku meresõidu (miinimumnormide) konventsiooni raames (ILO konventsioon nr 147), milles viidatakse järgmistele konventsioonidele: - vanuse alammäära konventsioon, 1973 (nr 138); - vanuse alammäära (merel) konventsioon (muudetud), 1936 (nr 58); - vanuse alammäära (merel) konventsioon, 1920 (nr 7); - meremeeste arstliku läbivaatuse konventsioon, 1946 (nr 73); - meremeeste kutseõnnetuste ärahoidmist käsitlev konventsioon, 1970 (nr 134) (Artiklid 4 ja 7); - laevapereliikmete majutustingimusi käsitlev konventsioon (muudetud), 1949 (nr 92); - laevapere toitlustust ja teenindamist käsitlev konventsioon, 1946 ( nr 68) (artikkel 5); - laeva juhtkonna kutsetunnistusi käsitlev konventsioon, 1936 (nr 53) (artiklid 3 ja 4); - konventsioon meremeeste töölevõtmise kohta, 1926 (nr 22); - konventsioon meremeeste kodumaale tagasisõidu kohta, 1926 (nr 23); - ühinemisvabaduse ja organiseerumisõiguse kaitse konventsioon, 1948 (nr 87); - organiseerumisõiguse ja kollektiivläbirääkimiste konventsioon, 1949 (nr 98). Nimetatud konventsioonid on koondatud 2006. aasta meretöönormide konventsiooni, kuid kehtivad praegugi, kuna mõned osalised võivad soovida neid jätkuvalt kohaldada, ratifitseerimata meretöönormide konventsiooni. Meretöönormide konventsioonis on sätted sadamariigi kontrolli kohta, mille kohaselt tuleb osalisriigil kontrollida tema sadamaid külastavate välisriikide laevade vastavust konventsiooni nõuetele. Sadamariigid sekkuvad teise kaitseliinina selleks, et jõustada meretöönormide konventsioon ja aidata kõrvaldada normidele mittevastavaid laevu. Konventsioonis on ka nn mittesoodsa kohtlemise säte. Kõnealuse sätte raames rakendab iga osalisriik konventsioonist tulenevaid kohustusi sellisel viisil, et tagada, et konventsiooniga mitteühinenud riikide lipu all sõitvad laevad ei saaks soodsama kohtlemise osaliseks kui konventsiooni ratifitseerinud riikide lipu all sõitvad laevad. See säte peaks soodustama kontrollimise ühtsust ning tõhusalt kaasa aitama võrdsete võimaluste saavutamisele laevanduses. Tegelikult on meretöönormide konventsioonis sätestatud konkreetne ja lihtne kord. Viiakse läbi esialgne kontroll, et kontrollida lipuriigi esitatud dokumente (meretöö sertifikaat ja deklaratsioon, mis tõendab meretöö konventsiooni nõuete järgimist), ja tehakse ringkäik laeval, et saada ülevaade laevapere ja laeva tingimustest, kaasa arvatud masinaruumis ja eluruumides, ning vaadatakse, kas need vastavad asjakohastele normidele. Kui kontrollivate sadamariigi inspektorite ametialase arvamuse kohaselt on avastatud põhjendatud alus väita, et laeva tingimused ei vasta rahvusvahelistele nõuetele, võib teha üksikasjalikuma kontrolli, eriti juhtudel, kui puudused võiksid kujutada selget ohtu meremeeste turvalisusele, tervisele või julgeolekule, nagu on ette nähtud meretöönormide konventsiooniga. Kõiki kaebusi laeval valitsevate tingimuste üle uuritakse põhjalikult ning võetakse meetmed, mida sadamariigi kontrolliametnik peab vajalikuks. Vajaduse korral peetakse laeva kinni seni, kuni on võetud asjakohased parandusmeetmed. ILO on samuti kui IMO rahvusvaheline seadusandja, kellel on rahvusvaheliste konventsioonide, eeskirjade, koodeksite ja soovituste järjepideva süsteemi kaudu ülemaailmne mõju. Siiski ei ole ILO-l otsest volitust laeva pardal tegutsemiseks ning seepärast oli vaja täiendavat õigusakti ELi ja riiklikul tasandil. 1.3 Kehtivad ELi õigusaktid 1.3.1 Direktiiv 2009/16/EÜ, mis käsitleb sadamariigi kontrolli[6] ELi tasandil on direktiivi 2009/16/EÜ eesmärk aidata oluliselt vähendada nõuetele mittevastavate laevade arvu: a) suurendades mis tahes lipu all sõitvate laevade vastavust meresõiduohutust, meresõiduturvalisust, merekeskkonnakaitset ning laevapardal elu- ja töötingimusi käsitlevatele rahvusvahelistele ja asjakohastele ELi õigusaktidele; b) luues sadamariikide laevakontrolli ühised kriteeriumid ning ühtlustades kontrolli- ja kinnipidamise menetlused, tuginedes Pariisi memorandumi (Paris MoU)[7] raames omandatud teadmistele ja kogemustele; c) rakendades ELis sadamariigi kontrolli süsteemi, mis põhineb ELis ja Pariisi memorandumi piirkonnas tehtavatel kontrollidel, eesmärgiga kontrollida kõiki laevu sagedusega, mis sõltub nende riskiprofiilist; suuremaks ohuks olevate laevade puhul on kontrollid üksikasjalikumad ning need toimuvad sagedamini. 1.3.2 Direktiiv 2009/13/EÜ ELi tööturu osapoolte vahelise kokkuleppe kohaselt rakendatakse direktiiviga 2009/13/EÜ meretöönormide konventsiooni teatavad normid liidu õiguses. Eelkõige direktiivi lisasse on inkorporeeritud meretöönormide konventsiooni 1., 2., 3. ja 4. jaotise asjakohaseid elemente, milles käsitletakse laevatööle esitatavaid miinimumnõudeid (tervisetõend, vanuse alampiir, väljaõpe ja kvalifikatsioon), teenistustingimusi (meremeeste töölepingud, kodumaale tagasisõit, kompensatsioon laeva kaotuse või põhjamineku korral, mehitustase, meremeeste karjääri ja oskuste arendamine ja tööhõivevõimalused), sätteid elamistingimuste, puhkevõimaluste, toidu ja toitlustamise kohta, sätteid tervisekaitse, arstiabi ja heaolu kohta, sealhulgas laevaomanike vastutust ning juurdepääsu kaldal pakutavatele teenustele ja lõpuks sätteid pardal kaebuste esitamise korra kohta. Välja arvatud juhul, kui on konkreetselt sätestatud teisiti, kohaldatakse direktiivi 2009/13/EÜ kõikide, nii riigi- kui ka eraomandisse kuuluvate laevade suhtes, mis tegelevad tavapäraselt kaubandusliku meresõiduga, v.a kalapüügiga tegelevad ja samalaadse tegevusega seotud laevad ning traditsioonilise ehitusega laevad, nagu daud ja džonkid. 2. HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE TULEMUSED Liikmesriigid võtsid meretöönormide konventsiooni läbirääkimistest aktiivselt osa koos komisjoniga, kes organiseeris ELi seisukoha kooskõlastamist. Kõik liikmesriigid võtsid meretöönormide konventsiooni vastu 2006. aastal. Lisaks said liikmesriigid ja sidusrühmad võimaluse esitada oma seisukohad 2011. aasta juunis toimunud täieliku avaliku arutelu käigus. Oldi ühel meelel, et meretöönormide konventsiooni nõuete jõustamiseks on vaja ajakohastada lipu- ja sadamariike käsitlevaid õigusakte. Seejuures toodi välja, et konkreetseteks positiivseteks mõjudeks on meresõiduohutuse suurendamine, laevanduse kvaliteedi tõstmine ning ELi ja kolmandate riikide käitajate ning ELi ja teiste lipuriikide vahelise konkurentsi tingimuste õiglasemaks muutmine. Sidusrühmad märkisid ka ära kõikide meremeeste töötingimuste paranemise, olgu siis tegemist ELi meremeestega, kes töötavad ELi liikmesriikide või ELi mittekuuluvate riikide lipu all, või isegi mujal kui ELis, ELi mittekuuluvate riikide lipu all sõitvatel laevadel töötavate kolmandate riikide meremeestega. Meretöönormide konventsiooni jõustamist on soovitanud ka merendusvaldkonna tööhõive ja konkurentsivõime töörühm, mis on asepresident Siim Kallase poolt 2010. aasta juulis asutatud sõltumatu organ. Töörühm viis oma töö lõpule 2011. aasta juunis ja avaldas aruande,[8] mis hõlmas poliitilisi soovitusi selle kohta, kuidas edendada meremehe elukutset Euroopas. 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG 3.1 Ettepaneku sisu 3.1.1 Sadamariigi kontrolli käsitleva direktiivi muutmine Ehkki direktiivis 2009/16/EÜ juba osutatakse meretöönormide konventsioonile (põhjendus 5) ja ILO normidele (IV lisa), on vaja seda ajakohastada, et võtta arvesse meretöönormide konventsiooniga lisatud uusi dokumente ja korraldusi. Seega muudetakse käesoleva ettepanekuga sadamariigi kontrolli käsitlevat direktiivi, et: - lisada meretöö sertifikaat ja meretöö konventsiooni nõuete järgimist tõendav deklaratsioon dokumentide hulka, mida inspektorid peavad kontrollima; - laiendada kontrollide ulatust uutele punktidele (näiteks kas igal meremehel on asjakohane tööleping, millel on mõlema osapoole allkirjad, ja kas selles on nõutavad punktid); - laiendada uurimise ulatust kaebuste puhul ja näha ette piisav menetlus. 3.1.2 Ettepaneku üksikasjalik selgitus Artiklis 1 on esitatud kõik muudatused, mis tuleb teha direktiivis 2009/16/EÜ, et viia see kooskõlla meretöönormide konventsiooni nõuetega. Kehtiva direktiivi 2009/16/EÜ mitut artiklit (artiklid 2, 19) ning I, IV, V ja X lisa oli vaja täiendada nii selleks, et viidata rahvusvaheliste konventsioonide loetelus ka meretöönormide konventsioonile, kui ka selleks, et mainida uusi dokumente, mis pärinevad meretöönormide konventsioonist, eelkõige meretöö sertifikaati ja meretöö konventsiooni nõuete järgimist tõendavat deklaratsiooni. Põhimõtteliselt on meretöönormide konventsiooniga kehtestatud kaebuste esitamist käsitlevad sätted, milles on konkreetsed menetlused, mida tuleb järgida ja mis erinevad veidi direktiivi 2009/16/EÜ sätetest, mis on kohaldatavad laiemalt kui sotsiaalsete normide suhtes. Eesmärk ei ole muuta direktiivis 2009/16/EÜ määratletud kehtivat kaebuste esitamise süsteemi, vaid täiendada seda menetlusega, mis sobib meretöö konventsiooniga seotud kaebuste puhul. Seepärast on ettepanekusse lisatud konkreetsed sätted (artikli 1 lõige 7). On ka muudatusi, mis on seotud asjaoluga, et direktiivi 2009/16/EÜ muudetakse esimest korda pärast Lissaboni lepingu jõustumist; oli vaja lisada uued eeskirjad delegeeritud ja rakendusvolituste kohta. 3.1.3 Ülevõtmismeetme teatele lisatavad selgitavad dokumendid Ühiste poliitiliste avalduste (ELT 2011/C 369/02; ELT 2011/C 369/03) vastuvõtmise järel kaalub komisjon vajadust selgitavate dokumentide järele nüüdsest igal üksikjuhul eraldi. Proportsionaalsuse põhimõtet arvestades ei peetud põhjendatuks selgitavate dokumentide esitamist käesolevas ettepanekus, kuna sellega muudetakse üksnes piiratud arvu olemasolevas direktiivis sätestatud juriidilisi kohustusi. Seega ei hõlma käesolev ettepanek selgitavaid dokumente käsitlevat põhjendust. 3.2 Õiguslik alus Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 100 lõige 2. 3.3 Subsidiaarsuse põhimõte Ühtsed jõustamiseeskirjad kogu ELi ulatuses peaksid aitama luua võrdseid tegutsemistingimusi nii selleks, et vältida konkurentsi moonutamist rahvusvahelisel turul, tuues ohvriks meresõiduohutuse, kui ka selleks, et tagada laeval töötavatele meremeestele rahuldavad töö- ja elutingimused, sõltumata nende kodakondsusest. Eelkõige on sadamariigi kontrolli kogemus ELi tasandil osutunud tõhusaks vahendiks, et tagada ELi sadamaid külastavate laevade parem jälgimine ressursside ühendamise ja teabevahetuse kaudu. 3.4 Proportsionaalsuse põhimõte Meretöönormide konventsiooni jõustamine sadamariigi kontrolli abil, mis vastab ELi eeskirjadele, on ilmselt parim viis tagada kõnealuse konventsiooni nõuetele vastavus olemasolevaid vahendeid kasutades. 3.5 Õigusakti valik Kuna käsitletakse miinimumstandardeid, mida liikmesriigid rakendavad riiklike süsteemide raames võetavate meetmetega, on sobivaks õigusaktiks direktiiv. 3.6 Jõustumine Käesolev direktiiv jõustub 2006. aasta meretöönormide konventsiooni jõustumise kuupäeval. 2012/0062 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV millega muudetakse direktiivi 2009/16/EÜ, mis käsitleb sadamariigi kontrolli (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 100 lõiget 2, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, olles edastanud õigusakti eelnõu riikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[9], võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust[10], tegutsedes tavapärase seadusandliku menetluse kohaselt ning arvestades järgmist: (1) Rahvusvaheline Tööorganisatsioon võttis 23. veebruaril 2006. aastal vastu 2006. aasta meretöönormide konventsiooni (edaspidi „konventsioon”), soovides luua ühtse, sidusa vahendi, mis hõlmab võimalikult suurel hulgal kehtivate rahvusvaheliste meretöönormide konventsioonide ajakohaseid standardeid ning samuti muudes rahvusvahelistes tööd käsitlevates konventsioonides sisalduvaid aluspõhimõtteid. (2) Nõukogu 7. juuni 2007. aasta otsusega 2007/431/EÜ[11] on antud liikmesriikidele õigus ratifitseerida konventsioon. Liikmesriigid peaksid selle ratifitseerima niipea kui võimalik. (3) Konventsiooniga kehtestatakse meretöönormid kõigi meremeeste jaoks, sõltumata nende kodakondsusest ja laeva lipuriigist. (4) Suur osa konventsiooni nõuetest on ELi õiguses rakendatud nõukogu 16. veebruari 2009. aasta direktiivi 2009/13/EÜ ja direktiivi 1999/63/EÜ vahendusel. Need meretöönormide konventsiooni normid, mida hõlmab direktiivi 2009/13/EÜ ja direktiivi 1999/63/EÜ reguleerimisala, tuleks liikmesriikidel rakendada kooskõlas nimetatud direktiividega. (5) Konventsioon sisaldab jõustamissätteid, milles on kindlaks määratud sadamariigi kohustused. Turvalisuse kaitseks ja konkurentsi moonutamise vältimiseks peaks liikmesriikidel olema lubatud kontrollida, et kõik nende sadamaid külastavad laevad, sõltumata sellest, millises liikmesriigis need registrisse on kantud, järgivad konventsiooni sätteid. (6) Sadamariigi kontrolli reguleeritakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/16/EÜ (mis käsitleb sadamariigi kontrolli),[12] mis peaks lisama kõnealuse konventsiooni teiste selliste konventsioonide hulka, mille rakendamist liikmesriikide ametiasutused kontrollivad liidu sadamates. (7) Liidus kehtivad eeskirjad peaksid kajastama ka konventsioonis sätestatud menetlusi kaebuste käsitlemiseks konventsiooniga reguleeritud küsimustes. (8) Selleks et tagada direktiivi 2009/16/EÜ rakendamise ühetaolised tingimused, tuleks seda muuta ja anda komisjonile rakendusvolitused. Komisjonile tuleks anda volitused võtta vastu rakendusakte niisuguse ühtsustatud elektroonilise vormi kasutuselevõtmiseks, mille abil sadamariigi asutused saaksid sellistest kaebustest teatada ja teha järelkontrolli; samuti laeva riskiprofiili kindlaksmääramiseks direktiivi 2009/16/EÜ artikli 10 alusel. Tegelikult on see väga tehniline ülesanne, mis tuleb teoks teha kõnealuse direktiiviga kehtestatud põhimõtete ja kriteeriumide raames. Kõnealuseid volitusi tuleks kasutada vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrusele (EL) nr 182/2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni rakendusvolituste teostamise suhtes[13]. (9) Komisjonile tuleks delegeerida õigus võtta vastu õigusakte kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 290 seoses muudatustega direktiivi 2009/16/EÜ VI lisas, mis hõlmab Pariisi memorandumiga vastu võetud juhendite loetelu, et tagada asjaomaste menetluste kohaldatavus ja jõustamine liikmesriikide territooriumil kooskõlas nendega, mis on kokku lepitud rahvusvahelisel tasandil. Komisjoni võimalus kiiresti ajakohastada kõnealuseid menetlusi aitaks kaasa võrdsete võimaluste saavutamisele kogu maailma laevanduses. On eriti oluline, et komisjon viiks ettevalmistava töö käigus läbi asjakohaseid konsultatsioone, sealhulgas ekspertide tasandil. Komisjon peaks delegeeritud õigusaktide ettevalmistamise ja koostamise ajal tagama asjakohaste dokumentide sama- ja õigeaegse ning asjakohase edastamise Euroopa Parlamendile ja nõukogule. (10) Osa käesolevas direktiivis sisalduvaid kohustusi ei kohaldata liikmesriikide suhtes, kellel mererannik ja meresadamad puuduvad. Seetõttu on ainsad kohustused, mida kohaldatakse Austria, Tšehhi Vabariigi, Ungari, Luksemburgi ja Slovakkia suhtes, nende liikmesriikide lipu all sõitvate laevadega seonduvad kohustused, ilma et see piiraks liikmesriikide kohustust teha koostööd selleks, et tagada mereliikluse ühilduvus muude transpordiliikide liikluskorraldusteenustega. (11) Kuna liikmesriigid ei suuda käesoleva direktiivi eesmärke piisavalt saavutada ning tegevuse ulatuse või toime tõttu on neid parem püüda saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale. (12) Seetõttu tuleks direktiivi 2009/16/EÜ vastavalt muuta. (13) Käesolev direktiiv tuleks jõustada samal päeval kui jõustub meretöönormide konventsioon, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: Artikkel 1 Direktiivi 2009/16/EÜ muudatused Direktiivi 2009/16/EÜ muudetakse järgmiselt. (1) Artiklit 2 muudetakse järgmiselt: a) punkti 1 lisatakse alapunkt i: „i) 2006. aasta meretöönormide konventsioon.”; b) punktis 3 lisatakse lause lõppu järgmised sõnad: „või selle ajakohastatud versioon.”; c) punktis 18 asendatakse sõna „koodeksiga” järgmiste sõnadega: „koodeksi ajakohastatud versiooniga”; d) punktis 21 lisatakse lause lõppu järgmised sõnad: „konventsiooni ajakohastatud versioonis.”; e) lisatakse punktid 23 ja 24: „23) „meretöö sertifikaat” – meretöönormide konventsiooni reeglis 5.1.3 osutatud sertifikaat.”; „24) „meretöö konventsiooni nõuete järgimist tõendav deklaratsioon” – meretöönormide konventsiooni reeglis 5.1.3 osutatud deklaratsioon.”; f) lisatakse järgmine lõik: „Kõiki käesolevas direktiivis leiduvaid viiteid konventsioonidele, sealhulgas sertifikaatide ja muude dokumentide kohta, loetakse viideteks asjaomaste konventsioonide ajakohastatud versioonidele.” (2) Artiklile 3 lisatakse lõige 5: „5. Käesoleva direktiivi kohaldamine ja/või tõlgendamine ei õigusta mingil juhul töötajate üldise kaitstuse taseme alandamist liidu sotsiaalõigusnormide raames.” (3) Artikli 8 lõige 4 jäetakse välja. (4) Artikli 10 lõige 3 asendatakse järgmisega: „3. Komisjonile antakse rakendusvolitused käesolevas artiklis sätestatud üldiste ja varasema kasutuse parameetrite hindamise meetodi kehtestamiseks. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu vastavalt artikli 31 lõikes 3 osutatud kontrollimenetlusele.” (5) Artikli 14 lõige 4 asendatakse järgmisega: „4. Laiendatud kontrolli maht, sealhulgas hõlmatavad ohualad, on sätestatud VII lisas. Komisjonile antakse rakendusvolitused, et määrata kindlaks üksikasjad, mida tuleb kontrollida kõnealuses lisas osutatud ohualadel. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu vastavalt artikli 31 lõikes 3 osutatud kontrollimenetlusele.” (6) Artikli 15 lõige 4 asendatakse järgmisega: „4. Komisjonile antakse rakendusvolitused, et määrata üksikasjalikult kindlaks VI lisas osutatud juhendites kirjeldatud menetluste rakendamise ühtne kord, sealhulgas seoses lõikes 2 osutatud kontrolliga. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu vastavalt artikli 31 lõikes 3 osutatud kontrollimenetlusele.” (7) Lisatakse artikkel 18a: „Artikkel 18a Meretöönormide konventsiooniga seotud kaebused 1. Kui kaebust meretöönormide konventsiooniga reguleeritava küsimuses ei ole lahendatud laeva tasandil, siis teatab sadamariigi kontrolliametnik sellest viivitamata lipuriigile, soovides ettenähtud tähtajaks saada soovitusi ja parandusmeetmeid. Kontrolliaruanne edastatakse elektrooniliselt artiklis 24 osutatud kontrolliandmebaasi. 2. Et tagada käesoleva artikli rakendamise ühetaolised tingimused, tuleks komisjonile anda rakendamisvolitused liikmesriikide võetud järelmeetmetest aruandmise elektroonilise vormi ja korra kehtestamiseks. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu vastavalt artikli 31 lõikes 3 osutatud kontrollimenetlusele.” (8) Artiklile 19 lisatakse järgmine lõik: „11. Meretöönormide konventsiooniga reguleeritavates küsimuses teavitab pädev asutus viivitamata ka kontrolli teinud sadamariigi asjaomaseid laevaomanikke ja meremeeste organisatsioone.” (9) Artikli 23 lõige 5 asendatakse järgmisega: „5. Komisjonile antakse rakendusvolitused, et kehtestada ühtne vorm, millega lootsid ja sadama valdajad teatavad normist kõrvalekaldumistest ning kuhu nad märgivad järelmeetmed, kohustuslikud menetlused ning üksikasjad ja tehnilised vahendid, mida tuleb kasutada. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu vastavalt artikli 31 lõikes 3 osutatud kontrollimenetlusele.” (10) Artikli 27 teine lõik asendatakse järgmisega: „Komisjonile antakse rakendusvolitused, et kehtestada eelmises lõigus osutatud teabe avaldamisega seotud üksikasjad, asjaomaste andmete kokkuvõtmise kriteeriumid ja ajakohastamise sagedus. Kõnealused rakendusaktid võetakse vastu vastavalt artikli 31 lõikes 2 osutatud nõuandemenetlusele.” (11) Lisatakse artiklid 30a ja 30b: „Artikkel 30a Delegeeritud õigusaktid Komisjonile antakse rakendusvolitused delegeeritud aktide vastuvõtmiseks kooskõlas artikliga 30b seoses muudatustega käesoleva direktiivi VI lisas, et lisada kõnealuses lisas osutatud loetellu sadamariigi kontrolliga seotud täiendavad juhendid, mille on vastu võtnud Pariisi memorandumi organisatsioon. Artikkel 30b Delegeeritud volituste rakendamine 1. Volitus võtta vastu delegeeritud õigusakte antakse komisjonile käesolevas artiklis sätestatud tingimustel. 2. Artiklis 30a osutatud volitused antakse komisjonile määramata ajaks alates käesoleva direktiivi jõustumise kuupäevast. 3. Euroopa Parlament ja nõukogu võivad artiklis 30a osutatud volituste delegeerimise tagasi võtta. Tagasivõtmise otsusega lõpetatakse otsuses nimetatud volituse delegeerimine. Otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas või otsuses määratud hilisemal kuupäeval. See ei mõjuta juba jõustunud delegeeritud õigusaktide kehtivust. 4. Niipea kui komisjon on delegeeritud õigusakti vastu võtnud, teeb ta selle Euroopa Parlamendile ja nõukogule samal ajal teatavaks. 5. Delegeeritud õigusakt, mis on vastu võetud kooskõlas artikliga 30a, jõustub ainult juhul, kui Euroopa Parlament ega nõukogu ei ole esitanud vastuväiteid kahe kuu jooksul pärast kõnealusest õigusaktist teatamist Euroopa Parlamendile ja nõukogule või kui Euroopa Parlament ja nõukogu on mõlemad enne nimetatud ajavahemiku lõppemist komisjonile teatanud, et nad ei kavatse vastuväiteid esitada. Euroopa Parlamendi või nõukogu algatusel pikendatakse seda tähtaega kaks kuud.” (12) Artikkel 31 asendatakse järgmisega: „Artikkel 31 Komitee 1. Komisjoni abistab meresõiduohutuse ja laevade põhjustatud merereostuse vältimise komitee (COSS), mis on asutatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1406/2002 artikliga 3. Nimetatud komitee on komitee määruse (EL) nr 182/2011 tähenduses. 2. Käesolevale lõikele osutamisel kohaldatakse määruse (EL) nr 182/2011 artiklit 4. 3. Käesolevale lõikele osutamisel kohaldatakse määruse (EL) nr 182/2011 artiklit 5. 4. Kui lõigetes 2 ja 3 sätestatud juhtumite korral tuleb komitee arvamus saada kirjaliku menetluse teel, siis lõpetatakse see menetlus tulemust saavutamata, kui komitee eesistuja arvamuse esitamisele seatud tähtaja jooksul sedasi otsustab või kui komitee liikmete enamik seda taotleb.” (13) Artikkel 32 tunnistatakse kehtetuks. (14) I lisa punktile 2B lisatakse järgmised lõigud: „- Laevad, mis sõidavad sellise riigi lipu all, kes ei ole ratifitseerinud üht või mitut artikli 2 punktis 1 loetletud konventsiooni.” „- Laevad, mille dokumentidest ei nähtu, et oleks rakendatud kokkulepitud tegevuskava puuduste kõrvaldamiseks vastavalt meretöönormide konventsiooni standardi A5.2.1 punktile 6.” (15) IV lisasse lisatakse punktid 45 ja 46: „45. Meretöö sertifikaat (vt ILO meretöönormide konventsioon (MLC)); 46. Meretöönõuete järgimist tõendav deklaratsioon (ILO MLC).” (16) V lisa punkti A lisatakse punktid 16, 17 ja 18: „16. Meretöönormide konventsiooniga nõutavaid dokumente ei esitata või ei peeta või peetakse neid valesti, või ei sisalda esitatavad dokumendid meretöönormide konventsiooniga nõutavat teavet või on muul viisil puudulikud. 17. Töö- ja elutingimused laeval ei ole kooskõlas meretöönormide konventsiooni nõuetega. 18. Laev on vahetanud lippu, et mitte järgida meretöönormide konventsiooni.” (17) X lisa punkti 3.10 lisatakse punktid 8 ja 9: „8. Laeval valitsevad tingimused ohustavad selgelt meremeeste ohutust, tervist või julgeolekut. 9. Mittevastavus kujutab endast meretöönormide konventsiooni nõuete (sealhulgas meremeeste õiguste) tõsist või korduvat rikkumist.” Artikkel 2 Ülevõtmine Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 12 kuu jooksul pärast käesoleva direktiivi jõustumist. Nad edastavad kõnealuste normide teksti viivitamata komisjonile. Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse normidesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetavate põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti. Artikkel 3 Jõustumine Käesolev direktiiv jõustub 2006. aasta meretöönormide konventsiooni jõustumise kuupäeval. Artikkel 4 Adressaadid Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele. Brüssel, Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu nimel president eesistuja [1] ELT L 161 22.6.2007, lk 63. [2] ELT L 124, 20.5.2009, lk 30. [3] KOM(2009) 8. [4] Vt teatise punkt 3. [5] KOM(2011) 144 (lõplik). [6] ELT L131, 28.5.2009, lk 57. [7] Koosneb 27 osalevast mereadministratsioonist ja hõlmab Euroopa rannikuriikide veed ja Atlandi ookeani põhjaosa veed Põhja-Ameerikast kuni Euroopani. Praegu kuuluvad Pariisi memorandumi riikide hulka Belgia, Bulgaaria, Kanada, Horvaatia, Küpros, Taani, Eesti, Soome, Prantsusmaa, Saksamaa, Kreeka, Island, Iirimaa, Itaalia, Läti, Leedu, Malta, Madalmaad, Norra, Poola, Portugal, Rumeenia, Venemaa Föderatsioon, Sloveenia, Hispaania, Rootsi, Ühendkuningriik. [8] Avaldatud 20. juulil 2011. http://ec.europa.eu/transport/maritime/seafarers/doc/2011-06-09-tfmec.pdf. [9] ELT C […], […], lk […]. [10] ELT C […], […], lk […]. [11] ELT L 161, 22.6.2007, lk 63. [12] ELT L 131, 28.5.2009, lk 57. [13] EÜT L 55, 28.2.2011, lk 13.