ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Riiki sisenemise ja riigist lahkumise süsteemi rakendamiseks eelistatud variantidele iseloomulikud tunnused on järgmised: 1)kasutusel on üks ühtne süsteem: riiki sisenemise ja riigist lahkumise süsteem. Riiki sisenemise ja riigist lahkumise süsteemi ning olemasoleva viisainfosüsteemi koostalitlusvõime tagatakse kesksel tasandil. Teabevahetus liikmesriikidega toimub ühtse riikliku liidese kaudu, mis on kõikidel liikmesriikidel ühesugune; 2)riiki sisenemise ja riigist lahkumise süsteemi biomeetrilised tunnused on neli sõrmejälge, mida kasutatakse koos näokujutisega. See variant vastab nii piisavalt täpse tuvastamise kui ka piiriületuse lihtsustamise eesmärgile; 3)lihtsustamist taotlev lähenemisviis põhineb iseteenindussüsteemidel, mida rakendatakse selleks, et kolmandate riikide kodanikud alustaksid nende abil piiriületusmenetlusi, mida täiendatakse piirivalveametniku nõudel lisateabe esitamisega. Riiklike registreeritud reisijate programmide kehtestamine on vabatahtlik. See on eelistatud variant, sest sellel on suur positiivne mõju, see hõlmab suurt reisijate rühma ning on kõige kulutõhusam; 4)salvestatud andmete viieaastane säilitamisperiood vähendab uuesti registreerimise sagedust ja toob kasu kõikidele reisijatele, võimaldades samal ajal piirivalveametnikul teha vajalikku riskianalüüsi, mida nõuavad Schengeni piirieeskirjad; 5)liikmesriikide õiguskaitseasutustel ja Europolil on riiki sisenemise ja riigist lahkumise süsteemile selle kasutuselevõtust alates juurdepääs rangelt kindlaksmääratud tingimustel ja asjakohaste andmekaitse-eeskirjade kohaselt. Õiguskaitseasutustele algusest peale andmetele juurdepääsu andmine on kooskõlas viisainfosüsteemi määrusega.
Millised on eelistatud poliitikavariandi (kui see on olemas, vastasel korral peamiste poliitikavariantide) kulud?

Eelistatud variandi kulud on proportsionaalsed ettevõtjatele ja ühiskonnale oodatava kasuga. Ametiasutuste kulud on üsna neutraalsed. Uue õigusraamistikuga hõlmatud toodete puhul tuleks teha täiendavat standardimistööd seoses katsemeetoditega. 5. variant tekitaks ettevõtjatele väiksemaid halduskulusid kui tüübikinnituse variant. Siiski võib eeldada, et üksikettevõtjate tasandil on halduskulud teatavatel juhtudel suuremad kui praeguses olukorras. Sellega oleks tegemist eelkõige siis, kui toodetakse suhteliselt erinevaid materjale, mille vastavushindamine eeldab kolmanda isiku suurt osalemist. VKEd, kes osalevad selliste väetisetoodete tootmises, mille suhtes kohaldatakse sertifitseerimist kolmanda isiku poolt, peaksid maksma teavitatud asutusele tasu selle eest, et see kontrolliks toodete vastavust nõuetele. Vabatahtliku ühtlustamise variant tähendaks riiklikele ametiasutustele suuremaid kulusid kui täielik ühtlustamine, kuna riiklikud menetlused tuleks teataval määral säilitada. Üleminekukulud oleksid minimaalsed selliste väetisetoodete puhul, mille suhtes kohaldatakse veel praegust määrust, kuna lubatud on tooteid ise sertifitseerida. Liikmesriikidel tuleks tagada ka teavitatud asutuste kvaliteet.
Miks? Mis on lahendamist vajav probleem?

Kõige rohkem mõjutatud on püügisektor (umbes 82 000 laeva, 98 500 täistööajale taandatud töötajat).

neid on liiga palju ja nad on liiga keerulised, mis raskendab nõuete täitmist ja selle kontrollimist;

 nende panust ühise kalanduspoliitika eesmärkide täitmisel on võimatu mõõta;

Praegune tehniliste meetmete kord (31 määrust) ei ole enam sobiv ühise kalanduspoliitika jätkusuutlikkuse eesmärkide saavutamiseks. Kehtivate meetmetega seotud probleemid on eelkõige järgmised:

(3)lihtsustada kehtivaid eeskirju kooskõlas komisjoni õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programmiga. Kehtivad eeskirjad on liiga keerulised ning nende täitmist on raske tagada, lisaks aitab lihtsustamine vähendada halduskulusid ja -koormust. Algatusega täidetakse ka tehniliste meetmete lihtsustamise vajadus, mida tõsteti esile varasemas komisjoni teatises ühise kalanduspoliitika rakendamise kohta.

Käesoleva algatuse eesmärk on:

Milline on ELi tasandi meetmete lisaväärtus?

Sätted, mis käsitlevad mere bioloogiliste ressursside kaitset, kuuluvad vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 3 lõikele 1d liidu ainupädevusse. Seepärast ei kohaldata nende sätete suhtes subsidiaarsuse põhimõtet. Kõnealuse ettepaneku keskmes on aga piirkondadeks jaotamise põhimõte, mille kohaselt peaksid liikmesriigid kaitsemeetmete väljatöötamiseks ja rakendamiseks tegema koostööd piirkondlikul tasandil.

Milliseid seadusandlikke ja mitteseadusandlikke poliitikavariante on kaalutud? Kas on olemas eelistatud variant? Miks?
Millised on eelistatud poliitikavariandi (kui see on olemas, vastasel korral peamiste poliitikavariantide) eelised?

Eelistatud poliitikavariantide kasu seisneb tööga seotud vähijuhtude ja -surmade olulises vähenemises. Konservatiivsest hinnangust nähtub, et algatuse tulemusena saaks päästa umbes 100 000 inimelu. Töötajate ja nende perede elukvaliteet ei kannataks nii palju tööst põhjustatud vähi tõttu. Samuti vähenevad otsesed ja kaudsed vähiga seotud tervishoiuteenuste kulud. Sotsiaalkindlustussüsteemid saavad kasu vähiravikulude vähenemisest, millega koos vähenevad ka kulutused, mis tehakse vähiga seotud töövõimetuse ning ennetähtaegsete pensionile mineku tõttu ja kutsehaiguste hüvitamiseks. Tööandjatele on tõenäoliselt kasulik, et väheneb tootlikkusse kadu, mis on tingitud tööga seotud haiguste tõttu kaotatud töötajatest ja nende asenduskuludest. Komisjoni talituste tellitud uuring näitab, et põhilist kasu loodetakse sissehingatavale kristallilisele ränidioksiidile 0,1 mg/m3 ja kroom(VI)ühendite 0,025 mg/m3 piirnormi kehtestamisest. Eeldatakse, et sissehingatava kristallilise ränidioksiidi puhul on ajavahemikul 2010–69 võimalik vältida 99 000 vähki haigestumist, mis rahalises väärtuses väljendatuna on 34–89 miljardit eurot. Kroom(VI) puhul aitaks eelistatav variant sama aja jooksul vältida 1 800 juhtu (591 miljonit kuni 1,7 miljardit eurot). Väljavalitud variandi korral on peamine piirnormide kehtestamisest tulenev rahaline kasu ülejäänud mõjurite puhul järgmine: lehtpuidutolm (12–54 miljonit eurot); vinüülkloriid (1–4 miljonit eurot); o-toluidiin (1,3–10,1 miljonit eurot); hüdrasiin (0,01–0,05 miljonit eurot); raskesti sulavad keraamilised kiud (1,1–3,4 miljonit eurot).
Peamised kindlaks tehtud probleemid on õnnetuste ja kutsehaiguste ohtlikkus ja tõsidus ning nende muude majandussektoritega võrreldes tunduvalt suurem esinemissagedus. See toob kaasa töölt puudumise ja ennetähtaegse lahkumise sektorist, mistõttu suurenevad ettevõtjate ja sotsiaalkindlustussüsteemi kantavad kulud. Peamised tegurid on järgmised. 1. Tööga seotud tegurid: õnnetuste põhjuseks on sageli pikkadest töötundidest tulenev väsimus, ebarahuldav tervislik seisund või halvad ohutus- ja töötingimused. 2. Aeglane ratifitseerimine: kuna ratifitseerimine on olnud aeglane, ei ole jõustunud olemasolevad rahvusvahelised lepingud, mis käsitlevad laeva pardal töötavate isikute tervist ja ohutust. Prantsusmaa on ainus ELi liikmesriik, kes on konventsiooni nr 188 ratifitseerinud. 3. Killustatus: ELi tööõigust, töötervishoidu ja tööohutust käsitlevad õigusaktid, milles sätestatakse kõikide töötajate suhtes kohaldatavad eeskirjad, moodustavad killustatud raamistiku, mis ei ole täielikult kohandatud sektorite konkreetsete töötingimustele. Küsimustes, mis ei ole ELi õigusaktidega hõlmatud, on ELi liikmesriigid kehtestanud väga erinevad standardid.

Komisjon saab allakirjutanute taotluse, mis käsitleb kokkuleppe seadusandliku aktiga rakendamist, üksnes heaks kiita või tagasi lükata. Komisjon ei saa muuta kokkuleppe teksti. Seega on analüüsitud ainult ühte poliitikavarianti (st kokkuleppes kindlaks määratud meetmeid) ning seda on võrreldud alusstsenaariumiga (st ELi tasandil täiendavate meetmete võtmatajätmisega). Variantide võrdlusest võib järeldada, et kokkuleppe rakendamisega saavutatakse mõistlike üldkuludega seoses seatud eesmärgid ning asjakohane on kokkuleppe rakendamine direktiiviga.
Milliseid seadusandlikke ja mitteseadusandlikke valikuid on kaalutud? Kas on olemas eelistatud valik? Miks?

Läbipaistvuse suurendamine (1. valik) eesmärki ei saavuta. Veebisaitidele ligipääsu ja sõnaselge nõusolekuta ümbersuunamise keelamine (2. valik) koosmõjus nõudega esitada niisuguse keelamise korral erakorraliselt põhjendatud juhtudel selgitused aitab probleemi lahendada osaliselt. Eelistatud valikus (3. valik) on keskendutud konkreetsete olukordade väljatoomisele, kus asukohapõhist piiramist ei ole võimalik põhjendada (materiaalse kauba puhul, kui piiriülese veo korraldab klient; teenuste puhul, mis osutatakse kaupleja tegevuskohas ning elektrooniliste osutatavate teenuste puhul, kus tarnimise küsimust ei teki). 4. valikus on loetletud olukorrad, kus asukohapõhine piiramine on põhjendatud, selgitamaks teenuste direktiivi artikli 20 lõikes 2 sätestatud põhimõtteid. See valik jäeti keerukuse tõttu kõrvale. 5. valikus nähti ette nõue, mille kohaselt tuleb ettevõtjatel materiaalseid kaupu transportida ja mis aitaks eemärki parimal viisil saavutada, kuid see lükati kõrvale, kuna see põhjustaks ettevõtjatele ebaproportsionaalseid kulusid.
Postipakkide piiriülese kättetoimetamise kõrged hinnad e-jaemüüjate ja tarbijate jaoks, eriti kõrvalistes piirkondades, ja VKEde jaoks, takistavad piiriülest e-kaubandust. Kõrged hinnad on tingitud turule sisenemise suhteliselt suurtest tõketest, mis võivad piirata geograafiliselt laiaulatuslikku konkurentsi arenemist, ning väikeste saatjate väikestest pakimahtudest, mis nõrgendab nende läbirääkimispositsiooni, mistõttu on hinnad väikeste e-jaemüüjate ja üksikisikute jaoks kõrged ning neil on valida vähemate kättetoimetamisteenuste vahel. Lisaks tekitab paljude riikide reguleerivate asutuste piiratud mandaat piiriülese postipakituru jälgimiseks olukorra, kus neil puudub võimalike turutõrgete või muude regulatiivsete probleemide kindlakstegemiseks vajalik teave. Jaemüüjatel ja tarbijatel puudub ka teave neile kättesaadavate kättetoimetamisvõimaluste kohta. Universaalteenuse osutamise kohustuse ulatuse erinevused liikmesriikides tähendavad, et postiteenuste direktiivist (97/67/EÜ) üksinda ei piisa selleks, et tagada e-kaubanduses kasutatavate teenuste hindade taskukohasus.
Kaasseadusandjad leppisid kokku, et alates 15. juunist 2017 kaotatakse jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasud perioodiliste reiside puhul ELis (määrusega (EL) nr 531/2012 kehtestatud rändlusteenuste osutamise ühtlustatud kord, määrust on muudetud 25. novembri 2015. aasta määrusega (EL) nr 2015/2120; ELi rändlusteenuse määrus), tingimusel et pärast ELi rändluse hulgituru komisjonipoolset läbivaatamist võtab EL sellel turul asjakohaseid seadusandlikke meetmeid rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kohaldamise võimaldamiseks alates sellest kuupäevast. Komisjoni korraldatud rändluse hulgiturgude läbivaatamisest nähtub, et riigisisesed rändluse hulgiturud ei toimi hästi ja et eeldatavalt ei toimi need hästi ka tulevase jaemüügitasandi rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korraga seotud kohustuse puhul. Seetõttu püütakse käesolevas mõjuhinnangus välja selgitada, milline on parim valik ELi rändluse hulgiturgude reguleerimiseks, et võimaldada rändlusteenuste ühtlustatud kord kehtestada 2017. aastal ning säilitada samas riigisiseste hinnamudelite jätkusuutlikkus. Mõjutatud osalised on peamiselt ELi mobiilsideoperaatorid. Peamised kasusaajad on kõik ELi mobiilsideoperaatorite kliendid, kes kasutavad ELis reisimise ajal mobiilsideteenuseid.
Miks? Mis on lahendamist vajav probleem ja miks see on ELi tasandi probleem?

ELi sinise kaardi direktiiv võeti 2009. aastal vastu selleks, et muuta EL kõrgema tasandi kutseoskustega välistöötajate jaoks atraktiivsemaks sihtkohaks ja soodustada teadmistepõhise majanduse tugevnemist. Ent rahvusvahelises võrdluses ei suuda EL riiklike süsteemide ja liiduülese sinise kaardi süsteemi abil ikkagi meelitada siia ja hoida siin piisavalt palju selliseid töötajaid. Peamised probleemid on järgmised:

ELis on süvenev struktuurne oskuste nappus ning oskuste ja töökohtade kokkusobimatus teatavates tähtsates sektorites (nt IKT, inseneriteadused, tervishoid), kus on sageli vaja kõrgema taseme kutseoskusi. Samuti on EL järgmistel kümnenditel silmitsi demograafiliste probleemidega: elanikkond vananeb kiiresti ja tööjõud kuivab järk-järgult kokku, mistõttu kasvab vanadussõltuvusmäär. See on oht nii ELi majanduskasvule kui ka uuendus- ja konkurentsivõimele, sest andekate inimeste liitu meelitamiseks tuleb võistelda teiste majandushiiglastega: praegu valib madala haridustasemega mitteeurooplastest migrantidest 48 % oma sihtkohaks Euroopa, aga 68 % kõrgharidusega inimestest suundub OECD riikidesse, mis ei asu Euroopas.

Üldised eesmärgid on järgmised: 1) meelitada siia ja hoida siin kõrgema tasandi kutseoskustega kolmandate riikide kodanikke, et suurendada ELi konkurentsivõimet ja vähendada demograafilise vananemise tagajärgi, ning 2) vähendada oskuste nappust tööjõu parema (ümber)jaotumise teel töötajate suurema sissevoolu ning tööalase ja ELi-sisese liikuvuse kaudu.

Praegu tegutsevad liikmesriigid kõrgema tasandi kutseoskustega välistöötajate riiki meelitamisel üksinda ja sellistele töötajatele väljastatud lubade arv on väike. Hästi toimiva ELi sinise kaardi süsteemi lisaväärtus on kõrgema tasandi kutseoskustega välistöötajate jaoks ühe lihtsa, paindliku ja läbipaistva süsteemi loomine, et paremini võistelda tavapäraste rände sihtkohtade (Ameerika Ühendriigid, Kanada ja Austraalia) süsteemidega, ühendades jõud, pakkudes selgeid ELi-sisese liikuvuse õigusi, kasutades ära suuremat tööturgu ning turustades ELi üleilmselt atraktiivse ja selge kaubamärgiga.

Millised on erinevad võimalused eesmärkide saavutamiseks? Kas on olemas eelistatud valikuvariant? Kui ei, siis miks?
EuVECA ja EuSEFi määrustega võeti kasutusele vastavalt „Euroopa riskikapitalifondi“ ja „Euroopa sotsiaalettevõtlusfondi“ märgis, mida võivad kasutada EuVECAid ja EuSEFid, mis toetavad noori ja innovaatilisi ettevõtjaid või positiivset sotsiaalset mõju taotlevad ettevõtjaid. Määrused võimaldavad turustada neid fonde täiendavate tõketeta piiriüleselt, et rahuldada fondide investeeringuvajadusi. EuVECA ja EuSEFi määruste läbivaatamine on tihedalt seotud kapitalituru liidu eesmärkidega: keskendumine VKEde rahastamise lihtsustamisele, rahastamisallikate mitmekesistamine ja piiriüleste kapitalivoogude tugevdamine. Samuti on see seotud investeerimiskava esimese ja teise sambaga, milles keskendutakse VKEdele täiendava ELi rahastamise tagamisele, omakapitaliinstrumentidele ettevõtete konkurentsivõime ning väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate programmi (COSME) ning programmi „Horisont 2020“ raames. Määrused on kooskõlas teiste kapitaliturgude liidu meetmetega, nagu komisjoni kava koostöös Euroopa Investeerimisfondiga, et toetada üleeuroopalist riskikapitali fondifondi, mis investeeriks erinevatesse varases, hilisemas või laienemisetapis olevatesse riskikapitalifondidesse. Mõju hindamise aruandes tuginetakse algselt õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programmiga (REFIT) seotud läbivaatamise käigus tehtud järeldustele.
Kasvav infovajadus poliitikakujundamises ja mujal seab Eurostati ja riiklike statistikaametite ette statistiliste andmete täiendavad kvaliteedinõuded, kaasa arvatud ajakohasus. Samal ajal muudavad tehnikauuendused andmekogumiseks kasutatavaid võimalusi ning kujundavad (ümber) andmekasutajate tulevasi vajadusi. Praegune sotsiaalstatistika süsteem on killustunud valdkonnaspetsiifilisteks eeskirjadeks, mis reguleerivad jäigalt andmekogumise sisu (hõlmatud teemad) ja selle tehnilisi nõudeid (valimi suurus, kvaliteedikriteeriumid, andmeedastusnõuded jne). Sellest tingitud killustatud ja paindumatu õigussüsteem ELi tasandil ilmneb ka riiklikes andmekogumisprotsessides (peamiselt sõltumatute uuringute kaudu) ja süvendab Euroopa sotsiaalstatistika põhiprobleeme, milleks on: i) puudulik reageerimine kasutajate vajadustele; ii) kvaliteediküsimused eelkõige andmekogumise järjekindluses ja võrreldavuses; iii) vähene toetus innovaatiliste andmekogumismeetodite ja olemasolevate andmeallikate kasutamisele. Lisaks mõjub nende probleemide koosesinemine kahjulikult ka tõhususele: iv) andmekogumise kulud ja andmete esitamisega kaasnev koormus on suuremad kui vaja. Nende probleemide lõpptulemusena on Eurostati kogutud statistika poliitikakujundajate ja teiste andmekasutajate jaoks järjest vähem asjakohane.
Milliseid seadusandlikke ja mitteseadusandlikke poliitikavariante on kaalutud? Kas on olemas eelistatud variant? Miks?

Alates 2008. aastast on LULUCF lisatud ELi rahvusvaheliste kliimapoliitika alaste kohustuste hulka, mis tulenevad Kyoto protokollist. Sellest ajast alates on kasutusel olnud rahvusvahelise järelevalve all olev hästitoimiv seire- ja arvestussüsteem. Kyoto protokolli aegumisele järgneva aja jaoks (alates 2021. aastast) hinnati kaht kriitilist uut poliitikaküsimust.

Millised on eelistatud poliitikavariandi (kui see on olemas, vastasel korral peamiste poliitikavariantide) eelised?
Milliseid seadusandlikke ja mitteseadusandlikke poliitikavariante on kaalutud? Kas on olemas eelistatud variant? Miks?

Alates 2013. aastast sätestatakse HKSi mittekuuluvates sektorites seatud riiklikud eesmärgid nn jõupingutuste jagamist käsitlevas otsuses. Euroopa Ülemkogu kiitis heaks, et kõnealust instrumenti kasutatakse ELi kasvuhoonegaaside heite vähendamiseks ka aastatel 2021–2030. Vastavalt juhistele on käesolevas mõjuhinnangus keskendutud järgmistele küsimustele: i) kuidas seada liikmesriikidele eesmärgid, mis oleksid õiglased, põhineksid asjaomase liikmesriigi SKP-l elaniku kohta ja võtaksid arvesse kulutasuvust, ning ii) kuidas täiustada praegu kehtivaid ja uusi paindlikkusmeetmeid selle tagamiseks, et eesmärgid saavutatakse võimalikult kulutasuval viisil ja halduskoormust vähendades. Uued paindlikkusmeetmed hõlmavad maakasutussektori piiratud kaasamist ning piiratud ühekordset paindlikkusmeedet, mis on seotud nii HKSi kuuluvate kui ka sellesse mittekuuluvate sektoritega.
Viimastel aastatel on elektroonilise side sektori roll digitaalmajanduse võimaldajana muutunud märkimisväärselt olulisemaks. Tarbijad ja ettevõtjad sõltuvad traditsiooniliste telefoniteenuste asemel üha enam andmetest ja internetiühenduse teenustest. See tähendab, et see sektor peab aitama kaasa kasutajate suureneva nõudluse ja sotsiaalmajanduslike vajaduste täitmisele ning reageerima uutele internetipõhistele konkurentidele. Neid küsimusi võib aidata lahendada õigusraamistiku läbivaatamine. Avalik konsultatsioon, mõjuhinnangut toetav uuring, praeguse õigusraamistiku hindamine ning pidev dialoog sidusrühmadega on aidanud tuvastada kolm probleemide rühma. Need on i) asjaolud, mis takistavad piiranguteta ühenduvuse pakkumist digitaalsel ühtsel turul kõikjal levinud väga suure läbilaskevõimega fikseeritud ja mobiilsete infrastruktuuride abil; ii) raamistiku sobivus turu ja tehnoloogia kiire arengu käsitlemiseks ning iii) õigusaktide liiasus, ebatõhusus ja sidususe puudumine, mis toovad kaasa tarbetu halduskoormuse.

Läbivaatamise üldeesmärk on tagada, et konkurentsi soodustava raamistiku tulemus on asukohast sõltumatu piiranguteta ühenduvus kui digitaalse ühtse turu alus. See tähendab, et lisaks olemasolevatele konkurentsi, siseturu ja lõppkasutajate huvidega seotud eesmärkidele tuleb luua uus väga suure jõudlusega ühenduvust käsitlev eesmärk. Tehtud analüüsis määrati läbivaatamise jaoks kindlaks kolm üldeesmärgiga seotud erieesmärki. Esimene eesmärk on aidata kaasa asukohast sõltumatule ühenduvusele siseturul. Teine eesmärk on edendada siseturul konkurentsi ja kasutajate valikuvõimalusi. Kolmas eesmärk on lihtsustada õiguslikku sekkumist ning saavutada siseturul sidusus. Siseturg on endiselt raamistiku eesmärk ning iga läbivaatamise eesmärk tugineb sellele. Lisaks tuvastati eesmärkide vahel hulk võimalikke sünergiaid ja kompromisse.
Selles mõjuhinnangus uuritakse mitut küsimust, mis on seotud ELi autoriõiguse eeskirjade toimimisega digitaalsel ühtsel turul. Selles kaalutakse olemasolevate eeskirjade kohandamist või uute eeskirjade kehtestamist kolmes eri valdkonnas: i) veebisisu kättesaadavus; ii) peamiste erandite toimimine digitaalses ja piiriüleses keskkonnas; iii) autoriõiguste turu toimimine.

Esimeses valdkonnas käsitletakse mõjuhinnangus probleeme, mis on otseselt seotud ringhäälinguorganisatsioonide, taasedastamise teenuste, tellitavate videoteenuste platvormide või kultuuripärandi säilitamisega tegelevate asutuste raskustega veebiõiguste saamisel. Ringhäälinguorganisatsioonidel on probleeme eelkõige õiguste saamisega, et teha tele- ja raadiosaated internetis piiriüleselt kättesaadavaks. Samamoodi võib õiguste saamine olla keeruline nende taasedastamise teenuste osutajate jaoks, kes ei ole kaabellevivõrgu operaatorid, kuid pakuvad teiste liikmesriikide kanaleid. Nende probleemide ulatuse ja võimalike lahenduste hindamisel on arvesse võetud satelliit- ja kaabellevi direktiivi (direktiiv 93/83/EMÜ) toimimise hindamise peamisi järeldusi. Raskused veebiõiguste saamisega piiravad ka Euroopa audiovisuaalteoste kättesaadavust tellitavate videoteenuste platvormides. Kultuuripärandi säilitamisega tegelevatel asutustel on raske teoste kasutamiseks luba saada, et digiteerida oma kogudesse kuuluvaid kaubandusvõrgus mitteturustatavaid töid ja neid üldsusele levitada.

Teises valdkonnas on tuvastatud, et digitaalse ühtse turu toimimise jaoks on suur probleem õiguskindlusetus seoses tegevusega, mis on lubatud olemasolevate autoriõiguse erandite alusel, eelkõige digitaalses keskkonnas. Õiguskindlusetus mõjutab õpetajaid ja õpilasi infosisu kasutamisel digipõhises ja piiriüleses õppetöös. Teadlasi kimbutab õiguskindlusetus seoses võimalusega viia neile seaduslikult kättesaadavas infosisus läbi teksti- ja andmekaeve. Õiguskindlusetus ja ebaproportsionaalsed tehingukulud võivad takistada ka kultuuripärandi säilitamisega tegelevate asutuste tööd teoste säilitamisel, eelkõige digitaalsel kujul.

Kolmandas valdkonnas keskendutakse mõjuhinnangus küsimustele, mis on seotud väärtuse jaotumisega veebikeskkonnas. Eristatakse probleeme, mis tekivad nn eelneval turul õiguste omajatel, kes püüavad litsentsida infosisu teatavat liiki veebiteenustele, ning probleeme, mis tekivad nn järgneval turul infosisu loojatel oma teoste kasutamise lepingute läbirääkimistel. Õiguste omajatel tekib raskusi, kui nad püüavad kontrollida seda, kuidas neile kuuluvat infosisu kasutavad veebiteenused, mis säilitavad ja teevad kättesaadavaks lõppkasutajate üleslaaditud infosisu, ning kui nad soovivad saada selle eest tasu saada. Ajalehekirjastajate jaoks on muutunud keeruliseks oma väljaannete litsentsimine ja veebiteenuste osutajate poolse loata kasutamise ärahoidmine. Ka kõigil kirjastajatel võib esineda õiguskindlusetust seoses võimalusega saada osa hüvitisest erandi alla kuuluvate teoste kasutamise eest. Samuti ei pruugi autoritel ja esinejatel (loojatel) alati olla oma teoste kasutamise kohta piisavalt teavet, mis võimaldaks neil nõuda asjakohast tasu neile kuuluvate õiguste kasutamise eest.
Milliseid seadusandlikke ja mitteseadusandlikke poliitikavariante on kaalutud? Kas on olemas eelistatud variant? Miks?

C. Eelistatud poliitikavariandi mõju