SISUKORD

Kokkuvõte. 3

1............ Sissejuhatus. 5

2............ Euroala probleemide ja tegevuskava hindamine. 5

2.1......... Struktuurireformid. 5

2.2......... Eelarvepoliitika. 11

2.3......... Finantssektor 15

Kokkuvõte

On selgeid märke selle kohta, et taastumine euroalal on nüüd püsiv. Esialgu nõrk majanduse elavdamine tugevneb järkjärgult ning levib üle ELi. Majandus hakkas eelmisel aastal kasvama enamikes liikmesriikides ning väljavaated on paranenud isegi kõige haavatavamates liikmesriikides. Prognoositakse, et SKP reaalkasv euroalal jätkub 2014. aastal mõõdukas tempos ning 2015. aastal kasv kiireneb. Tööturu tingimused on hakanud paranema ning töötuse langus peaks enamikes liikmesriikides jätkuma, kuigi üsna aeglaselt. Euroala üldine eelarveseisund on jätkuvalt paranenud, sest viimaste aastate rasketes majandustingimustes rakendatud eelarve konsolideerimisega seotud jõupingutused on hakanud vilja kandma.

Suured valitsemis- ja erasektori võlad ning sellega seotud finantsvõimenduse vähendamine langenud inflatsiooni oludes, piiratud võimalused taastuva ja killustatud finantssüsteemi tingimustes teha tootlikke investeeringuid ning lubamatult kõrge töötuse tase on kriisi pärand ning tekitavad probleeme üleminekul majanduse nõrgalt elavnemiselt tugevale ja jätkusuutlikule majanduskasvule ja töökohtade loomisele. Kuna euroala liikmesriigid on omavahel väga tihedalt seotud ning nende vahel võib olla suur ülekanduv mõju, siis lasub neil riikidel eespool nimetatud probleemide ületamisel jätkuvalt eriline vastutus võtta ambitsioonikaid ja koordineeritud meetmeid valdkondades, mis on erilise tähtsusega majandus- ja rahaliidu sujuvaks toimimiseks.

Nii euroala liikmesriigid kui ka ELi institutsioonid on teinud 2013. aasta euroala soovituste rakendamisel märkimisväärseid edusamme. Eelkõige haavatavad liikmesriigid on jätkanud eelarve konsolideerimist ja struktuurireforme, ELi tasandil on aga võetud märkimisväärseid samme majandus- ja rahaliidu tihendamiseks eelkõige pangandusliidu valdkonnas ning majanduse ja eelarve juhtimise tugevdatud raamistiku kohaldamisel. Sellele vaatamata on individuaalsetele euroala liikmesriikidele ja euroalale tervikuna esitatud konkreetsete soovituste täitmine jäänud poolikuks ning probleemid püsivad. Euroala liikmesriikide puhul on vaja võtta ambitsioonikaid ja koordineeritud meetmeid mitmes valdkonnas.

· Struktuurireformid: Tasakaalustamine euroalal on käimas, kuid see on olnud asümmeetriline ning jooksevkonto ülejäägi kohandamisel ei ole edusamme tehtud. Erasektori finantsvõimenduse vähendamisel on mitmes euroala liikmesriigis ikka veel pikk tee käia. Samuti püsib töötuse määr kõrgena ning mõnes euroala liikmesriigis on see vastuvõtmatult kõrgel tasemel. Võttes arvesse euroalal suurt vastastikust seotust, on jätkuvalt vaja ambitsioonikaid struktuurireformi meetmeid, et tagada hästi toimiv majandus- ja rahaliit, edendada lähenemist ning veelgi maandada riske seoses stabiilsuse, tulevase majanduskasvu potentsiaali ja sotsiaalse ühtekuuluvusega euroalal, kuna sellistel reformidel võib olla suur ülekanduv mõju. .

· Eelarvepoliitika: Tänu viimastel aastatel tehtud suurtele jõupingutustele võib eelarve konsolideerimine jätkuda aeglasemas tempos. Vaja on siiski jätkata jõupingutusi kõrge võlataseme vähendamiseks ning liikumiseks keskpika perioodi eelarve-eesmärkide täitmise suunas. Oluline on muuta kohandamine võimalikult majanduskasvu soodustavaks. See eeldab majanduskasvu paremini soodustavat kulude ja tulude struktuuri ning kulude tõhususe suurendamist. Euroala liikmesriikidel on seoses sellega eriline vastutus, kuna nad peavad tagama euroalal asjakohase üldise poliitika seisundi ning euroala liikmesriikide vahel võib olla suur ülekanduv mõju, mis on seotud riigi rahanduse jätkusuutlikkusega.

· Finantssektor: juurdepääs rahastamisele on eelkõige VKEde puhul paljudes euroala liikmesriikides jätkuvalt problemaatiline, mis võib kahjustada nii majanduse elavdamist kui ka majandus- ja rahaliidu nõuetekohast toimimist. Tootlike investeeringute puhul on rahastamispuudujäägi oht finantsvõimenduse vähendamise surve ja turu jätkuvalt märkimisväärse killustatuse tõttu endiselt püsiv, mis takistab majandus- ja rahaliidu nõuetekohast toimimist. Lisaks pangandusliidu loomisele on vajalikud veel mitmed majanduse pikaajalise rahastamisega seotud algatused. Laenusaamise võimalusi aitaks parandada pangabilansside täiendav parandamine ja vajaduse korral pankade omakapitalipuhvri edasine tugevdamine.

1. Sissejuhatus

Eeldatavalt laieneb 2013. aasta teises kvartalis alanud euroala majanduse elavdamine hoogustudes liikmesriikidesse, muutudes samal ajal majanduskasvu soodustavate tegurite lõikes tasakaalukamaks. Nagu sügava finantskriisi järel ikka, on majanduse elavnemine jätkuvalt ebastabiilne. Selle taustal on muutumas euroala ees seisvad probleemid. Vaid paar aastat tagasi olid peamised poliitikaküsimused seotud eelarve usaldusväärsuse loomisega tohutu eelarvepuudujäägi ja üha kasvava riigivõla tingimustes, negatiivse mõjuahela katkestamisega riikide ja pangandussektori vahel ning reaalmajanduse probleemide lahendamisega, mida iseloomustasid jätkusuutmatu jooksevkonto puudujääk, konkurentsivõime murettekitav langus, erasektori võlgade kasv ja kõrged kinnisvarahinnad. Nii ELi kui ka liikmesriikide tasandil võetud ambitsioonikad poliitikameetmed on aidanud need probleemid ületada. Euroala peamised probleemid on praegu seotud pikaajalise mõjuga, mida finantsvõimenduse vähendamise surve paljudes riikides avaldab keskpika perioodi majanduskasvule ja lubamatult kõrge töötuse ja ebavõrdsuse tasemega; erasektori ja valitsemissektori võla jätkusuutlikkusega konkurentsivõime suurendamise eesmärgil inflatsioonitempo aeglustamise tingimustes; ning vajadusega anda taastuva finantssüsteemi tingimustes laenu elujõulisteks investeeringuteks haavatavatele majandustele. Neid probleeme ei tuleks vaadelda eraldi, vaid omavahel seotud majanduslike muutujate keeruka süsteemina, rõhutades siseriikliku ja euroala tasandi strateegiate järjepideva ja koordineeritud meetmete olulisust.

Järgmises osas hinnatakse euroala konkreetset tegevuskava hästi toimiva majandus- ja rahaliidu tagamiseks, pöörates erilist tähelepanu struktuurireformi ja eelarvepoliitika küsimustele ning finantssektoriga seotud põhimõtetele.

2. Euroala probleemide ja tegevuskava hindamine

2.1. Struktuurireformid

Tasakaalustamine euroalal on käimas ja edeneb hästi. Märkimisväärne kohandamine on toimunud euroala ääreriikides, kus enne finantskriisi algust esines suur jooksevkonto puudujääk. Neis haavatavates riikides registreeriti 2013. aastal kokku eelarveülejääk ligikaudu 1,3 % SKPst ja see peaks 2015. aastal suurenema 2,0 %-ni. Suur osa kõnealusest kohandamisest on mittetsükliline ja ei kao üldise majandusolukorra paranedes. Selle põhjuseks on sisenõudluse struktuurne vähenemine ja üha suuremal määral ka paranenud eksporditulemused. Sel määral, mil kohandamine on väiksema sisenõudluse tõttu seotud potentsiaalse SKP vähenemisega, kaasnevad sellega suured majandus- ja sotsiaalkulud. Arvestades nende riikide era- ja avaliku sektori suurt võlakoormust ja selle pärssivat mõju sisenõudlusele, peab tulevane majanduskasv tuginema oluliselt ekspordile, mis aitab hoida tugevat välispositsiooni. Sellega seoses on enamik haavatavaid riike teinud suuri edusamme enne kriisi algust kaotatud kulupõhise konkurentsivõime taastamiseks.

Tasakaalustamisprotsess ei ole kaugeltki lõppenud, kuna varasemast ajast pärit võlaprobleemid on ikka veel täisjõus. Kapitalivoogude kohandamisest hoolimata on välisvõla osakaal enamikus haavatavates riikides väga suur. Traditsiooniline dihhotoomia nn puudujäägiga ja ülejäägiga riikide vahel on asendunud nn võlgnike ja nende euroala võlausaldajate vahelise dihhotoomiaga. Jooksevkontode positsiooni paranemine ei ole toonud kaasa sellele vastavat rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni suhte vähenemist SKPsse; selle põhjuseks on vilets nominaalse SKP kasv ning mõningatel juhtudel ka märkimisväärne hindamise negatiivne mõju (sel määral, mil selline väärtuse hindamise mõju peegeldab väliskohustuste väärtuse suurenemist, nt välismaalastele kuuluvate kodumaise omakapitali hinnatõus, võib see viidata asjaomastes riikides usaldusele turgude vastu). Joonisest 1 nähtub, et kõige suuremate netoväliskohustustega euroala riigid on need, kus majanduskasv ja/või inflatsioon on olnud väga väike. See takistab kahe peamise kanali toimimist, mis on aegade jooksul osutunud peamisteks vahenditeks ülemäärase võlakoormuse vähendamisel. Selleks et vähendada väga suurt välisvõlga jätkusuutlikumale tasemele on tulevikus vaja hoida paranenud jooksevkonto saldot ja mõningatel juhtudel sellesuunaliste jõupingutustega jätkata. Nüüd, mil kõigis haavatavates riikides registreeritakse selline jooksevkonto positsioon, mis on vastavuses, et tagada rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni ja SKP suhte stabiilne areng, oleks selle suhtarvu mõistlikult kiireks vähendamiseks mõningatel juhtudel vaja veelgi suuremat kaubavahetusbilansi ja jooksevkonto ülejääki.

Kohandamine on olnud asümmeetriline ja jooksevkonto ülejäägi kohandamisega ei ole edasi liigutud. Selle tulemusena oli euroala jooksevkonto ülejääk 2013. aastal ligikaudu 2,2 % ja see peaks 2014. ja 2015. aastal veidi suurenema (2,3 %-ni) (vt joonis 2). Kõnealusest ülejäägist tulenevad ohud on surve sisenõudlusele ja seega euroala majanduse kasvusuutlikkusele, aga ka euro tugevnemisele. See võib välisnõudlusele ning hindade ja kulude kohandamisele avalduva mõju kaudu raskendada ääreala riikide konkurentsivõime taastamiseks tehtavaid jõupingutusi ning netosissetulekule avalduva mõju kaudu muuta deflatsiooni ulatuslikumaks.

Joonis 1: Välisvõlg ja nominaalkasv || Joonis 2: Euroala jooksevkonto saldo jagunemine liikmesriigiti

||

Märkus: IT, LV, LU (2013Q3), MT (2013Q2), FR (2012Q4); Rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon korrutatuna (-1) Allikas: Eurostat, AMECO || Allikas: Eurostat

Euroala jooksevkonto suurenev ülejääk on märk nõrgast siseriiklikust kogunõudlusest. Kuna intressimäärade alampiir on nullilähedane, ei võimalda rahapoliitika piiratud ulatus nõudlust suurendada. Ka fiskaalpoliitika võimalused tunduvad enamikus riikides olevat võrdselt piiratud. Kuna võimalused euroala äärealade sisenõudluse suurendamiseks on piiratud, on jooksevkonto ülejäägiga riikide suurem sisenõudlus ainuke muu viis täita euroala kui terviku SKP lõhe. Sisenõudluse puudujääk euroalal tervikuna kipub avaldama survet hindade alandamisele. Madala inflatsiooniga keskkond, milles inflatsiooni tase on alla EKP hindade stabiilsuse määratluse taset (2 %), kuid selle lähedal, muudab äärealade riikide jaoks suhteliste hindade vajaliku kohandamise palju keerukamaks. Nominaalset jäikust arvestades võib püsivalt väga madal inflatsioon takistada reaalpalkade vajalikku kohandamist, millel on oluline mõju tööhõivele ja töötusele. Sümmeetrilisem kohandamine euroalal muudaks üldise kohandamise sujuvamaks ja vähem kulukaks ning leevendaks kogu euroala jooksevkonto ülejääki.

Finantssektorivälises erasektoris toimuva finantsvõimenduse vähendamisel on paljudes Euroopa riikides veel pikk tee käia. Haavatavate riikide suur välisvõlg peegeldab riigisiseste sektorite (nii avaliku kui ka erasektori) suurt võlakoormust. Praegusel hetkel pidurdab tarbimist ja investeeringuid eeskätt finantsvõimenduse vähendamise surve erasektoris, mis mõjutab nii kodumajapidamisi kui ka ettevõtjaid. Vastavalt joonisele 3 on võlatase väga kõrge mitmes euroala riigis ja mitmel juhul ei ole alates kriisi puhkemisest see vähenenud. Finantsvõimenduse vähendamine ettevõtlussektoris toimus väga aeglaselt ja ettevõtete võlakoormus vähenes vaid mõnes riigis. Isegi juhtudel, mil finantsvõimenduse vähendamine on toimunud, moodustab võla suhte SKPsse seni täheldatud kohanduse ulatus vaid piiratud osa kriisieelsest võla suurenemisest. See osutab sellele, et erasektori märkimisväärse võlakoormuse vähendamine on alles algusjärgus. Vaatamata uute laenude tagasihoidlikule kasvule ei soodustanud SKP loid või isegi negatiivne kasv võlakoormuse taseme vähendamist.

Joonis 3: Erasektori võlakoormus, finantssektorivälised ettevõtjad (vasakul) ja kodumajapidamised (paremal), protsendina SKPst

||

1. Allikas: Eurostat. Märkus: konsolideeritud andmed finantssektoriväliste ettevõtjate kohta. Võlg hõlmab laene ja väärtpabereid (muud kui aktsiad), välja arvatud finantstuletisinstrumendid. Finantssektoriväliste ettevõtjate võlakoormuse näitajast puudub LU.

Töötuse määr oli 2013. aastal 12 %, mis tähendab 0,7 protsendipunktilist suurenemist alates 2012. aastast. Töötuse määr suurenes kolmandikus euroala liikmesriikidest märkimisväärselt, sealhulgas ka riikides, kus see näitaja oli juba varem väga kõrge. Kohandamise tempo on endiselt aeglane ja pikaajalise töötuse osakaal on jätkuvalt suurenenud, ulatudes 2013. aastal 50 %-ni üldisest töötuse määrast ja suurendades ohtu, et töötus muutub struktuurseks. Tegeliku tööjõu ühikukulu on kasvanud aeglasemalt suurema töötuse määraga riikides, pehmendades töökohtade kaotust ja ohjeldades samal ajal tööpuuduse erinevusi euroala riikide vahel. Sellest hoolimata püsib risk, et töötus muutub palgadünaamika suhtes vähem tundlikuks. Ressursside ümberpaigutamine on hakanud tulemusi andma, kuna suletud sektori nominaalpalgad langesid avatud sektoritega võrreldes rohkem: see areng viitab vajalike tingimuste olemasolule, mille kohaselt tööjõud liigub suletud sektorist avatud sektorisse. Ressursside ümberpaigutamine ja tööjõu liikuvus on oluline välispositsioonide püsivaks paranemiseks riikides, kus on viimaste aastate jooksul tekkinud negatiivne netoinvesteerimispositsioon.

Kriisi ajal halvenes sotsiaalne olukord euroalal. 2012. aastal halvenesid peaaegu kõik sotsiaalsed näitajad (see kajastas 2011. aasta sissetulekuid), välja arvatud väga madala tööhõivega kodumajapidamistes elavate inimeste osakaal. Olukord on veelgi teravnenud tööealise elanikkonna hulgas, keda mõjutab otseselt tööturutingimuste halvenemine. Praegune tase ületab igal pool kriisieelseid tasemeid. Vaesusriski määr on 17 %, tõsise materiaalse puuduse määr on 7,6 %, väga madala tööhõivega kodumajapidamistes elavate inimeste määr on 10,5 %, töötavate inimeste vaesusmäär on 10,6 % ja vaesuse süvik 23,4 %. Alates 2010. aastast on kõige tugevamalt kriisi all kannatavates riikides järsult suurenenud tõsine materiaalne puudus, samal ajal on paljudes liikmesriikides vaesusnäitajad püsinud stabiilsetena. Sotsiaalsete muutuste võimalik mõju pikaajalisele majanduskasvule ja valitsemissektori võla jätkusuutlikkusele on mitmene[1]. Vaesus avaldab mõju tootlikkusele haridusele ja tervishoiuteenustele juurdepääsu kaudu, samal ajal kui ebavõrdsusel on dünaamiline mõju majanduskasvule erasektori võla kuhjumise ja tarbimise kasvu kaudu. Samuti võib vaesuse ja töötuse suurem määr mõjutada reformiväsimust, mis võib oluliselt häirida euroalal vajalikku majanduse elavnemist ja see võib omakorda avaldada mõju riigi rahanduse jätkusuutlikkusele haavatavates riikides.

Euroala hea toimimise eesmärki silmas pidades on nende probleemide leevendamisel määrava tähtsusega selliste ulatuslike struktuurireformide rakendamine, mille tulemuseks on paindlikum majandus. Struktuurireformid aitavad lisaks püsiva tasakaalustamisprotsessi edendamisele kaasa ka kodumajapidamiste finantsvõimenduse vähendamise negatiivse mõju leevendamisele: reaalpalkade jõulisema kohandamise tulemuseks on tööturu ja sellest tuleneva tegeliku toodangu sujuvam reageerimisvõime, samal ajal kui hindade kiirem kohandamine võimaldab tegelike intressimäärade kiiremat kohandamist tasakaalu tasemele. Reformid on vajalikud jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu taaskäivitamiseks ja tööhõive stimuleerimiseks, mis omakorda aitab kaasa era- ja avaliku sektori võla jätkusuutlikkusele ning kaitseb eelarve konsolideerimise ajal hoolekandesüsteemi.

Kuna euroala liikmesriigid on omavahel tihedalt seotud, võib struktuurireformide rakendamisega seotud ülekanduv mõju olla suur. Peamiste mõju ülekandumise kanalite hulka kuuluvad kaubandus ja konkurentsivõime. Tooteturu, teenuste turu ja tööturu reformid ning ka teatavad maksureformid võivad mõjutada reformi rakendava liikmesriigi tööhõivet ja majanduskasvu ning seega nõudlust teistest liikmesriikidest pärit toodete ja teenuste järele. Mõnel reformil võib olla ülekanduv mõju finantsturgude kaudu, kui reformid suurendavad liikmesriigi suutlikkust välistele šokkidele vastu seista ja piiravad riskipreemiate ülekandumise riski võla jätkusuutlikkusega seoses tekkivate kahtluste korral. Lisaks valdkondades, kus enamikes või kõigis euroala riikides on vaja struktuurireformi, võib koordineeritud reform aidata saavutada struktuurireformi puhul laiemat mõju heaolule ning samal ajal võib tulemuste võrdlemise, vastastikuse õppimise ja parimate tavade vahetamisega kaasneda täiendav kasu.

Haavatavad liikmesriigid on viimasel ajal viinud läbi muljetavaldavaid struktuurireforme. Neile saavutustele vaatamata on vaja täiendavaid samme selliste investeerimisvõimaluste loomiseks, mis aitavad suunata vahendeid ümber kaubeldavate toodete tootmisele ja teenuste osutamisele. Seeläbi suureneks väline konkurentsivõime ja tootlikkus. Euroala tuumikriikides on reformialased jõupingutused olnud siiani üldiselt vähem ambitsioonikad. Tuumikriikides tuleks teha asjakohaseid reforme ja püüelda kohandamise suurema sümmeetria poole, et stimuleerida võlausaldajatest riikide ja kogu euroala riikide sisenõudlust ning lihtsustada äärealade riikides konkurentsivõime taastamiseks ja majanduskasvu saavutamiseks sammude võtmist. Investeeringute kasvu soodustavad meetmed on määrava tähtsusega, sest need suurendavad lühikeses perspektiivis nõudlust ja kiirendavad tulevikus potentsiaalset majanduskasvu. Tooteturu reformid, mille eesmärk on parandada konkurentsi suletud sektorites, elavdaksid investeeringuid ja lihtsustaksid nende sektorite arengut.

Üldiselt on struktuurireformide mõju tooteturule olnud piiratud. Väga vähe edusamme on tehtud soovitatud meetmete rakendamisel teenuste valdkonnas, sealhulgas seoses reformidega kaotada põhjendamatud piirangud kutsealadele juurdepääsul ja nende viljelemisel ja kaotada tõkked juurdepääsul jaemüügisektorile. Vähest edu on saavutatud ettevõtluskeskkonna reformimisel (näit bürokraatia, lepingute jõustamine, äri alustamine, VKEde toetamine, maksejõuetusmenetlused, hilinenud maksed). Teatavaid meetmeid on võetud konkurentsiraamistiku tõhustamiseks, aga mõnes riigis on vaja täiendavaid meetmeid konkurentsiasutuste sõltumatuse ja tõhususe suurendamiseks. Samuti tuleb võtta täiendavaid meetmeid teadus- ja arendustegevuse, innovatsiooni ja võrgutööstuste (eelkõige raudtee) valdkonnas.

Paljudes liikmesriikides on olemas võimalused ja vajadus parandada maksustamise struktuuri, vähendades tööjõu ja ettevõtjate tulu maksustamist ning suurendades makse majanduskasvu vähem kahjustatavates valdkondades nagu tarbimine, keskkond ja korduvad omandimaksud. Euroalal on maksud liialt kallutatud tööjõu maksustamisele. Euroala maksukiil ületab 45 %, mis on palju kõrgem kui väljaspool Euroopat asuvatel OECD liikmetel (vt Tabel 1).

Tabel 1. Keskmine maksukiil vallalise ja ilma lasteta isiku puhul tasemel 100% keskmisest tulust (%).

|| 2013 || Muutus 2013–2009

Euroala || 46,5 || -0,2

OECD – keskmine || 35,9 || 0,7

Austraalia || 27,4 || 0,7

Kanada || 30,7 || 0,5

Jaapan || 31,6 || 2,5

Uus-Meremaa || 16,9 || -1,2

Rootsi || 42,9 || -0,3

Ameerika Ühendriigid || 31,3 || 1,3

Ühendkuningriik || 31,5 || -0,9

OECD (2010), „Taxing Wages: Comparative tables”, OECD Tax Statistics (andmebaas). Euroala keskmine maksukiil arvutati OECD liikmeks oleva 15 euroala liikmesriigi kaalutud keskmisena

Ressursside ümberpaigutamise protsessi peaks nii liikmesriigi kui ka euroalal tasandil toetama paindlikum tööturg. Viimaste aastate jooksul on mitmes euroala riigis rakendatud tööturu kohandamist suurendavaid reforme, näiteks on muudetud põhjendatud koondamise määratlust või lahkumishüvitiste suurust, samuti on läbi vaadatud koondamisi käsitlevaid eeskirju, mille abil lihtsustub tööturult väljumise paindlikkus. Tööturu killustatuse vähendamiseks on küll võetud konkreetseid meetmeid, et vähendada ajutiste ja ebatüüpiliste töölepingute sõlmimist, kuid killustatus jääb ka edaspidi tööturu suureks probleemiks. Mitmes riigis on vähendatud halduskoormust või ümberpaigutamise võimalusi koondamiste korral.

Töötushüvitiste süsteemide reformimine peaks aitama kaasa tööellu naasmisele, eelkõige töötushüvitiste struktuuri kohandamise kaudu töötusperioodi jooksul ja mõningatel juhtudel tööotsingute tingimuslikkuse tugevdamise kaudu. Stiimuleid loovate meetmete hulgas on hüvitiste maksimumtaseme vähendamine, hüvitiste struktuuri kohandamine töötusperioodi jooksul, hüvitiste saamise kestuse vähendamine ja rangemad hüvitiste saamise tingimused.

Mitu liikmesriiki on tõhustanud oma aktiivsete tööturumeetmete süsteemi, eelkõige on kohandatud tööotsimisteenuseid vajadustele vastavamaks ja muudetud rangemaks tingimused hüvitiste säilimiseks. Lisaks aktiveerimismeetmetele reformivad mõned riigid vaesusega võitlemise raames oma sotsiaalabi süsteeme.

2.2. Eelarvepoliitika

Euroala üldine eelarveseisund on jätkuvalt paranenud: viimaste aastate rasketes majandustingimustes rakendatud eelarve konsolideerimisega seotud jõupingutused on hakanud paranenud majandustingimustes vilja kandma. Prognooside kohaselt jääb nominaalpuudujääk 2014. aastal euroalal esimest korda pärast 2009. aastat alla 3 % SKPst, jäädes tasemele 2,5 %. Lisaks sellele peaks lõpuks stabiliseeruma 2014. aastal valitsemissektori võlg kõrgel 96 % tasemel SKPst, lõpetades nii viimaste aastate pideva kasvutrendi. Seega on nii euroala võla- kui ka puudujäägiprognoosid märkimisväärselt positiivsemad kui muudel suurtel majandustel, sealhulgas Ameerika Ühendriikidel ja Jaapanil. Komisjoni kevadise majandusprognoosi kohaselt on euroalal eelarve konsolideerimise tempo 2014. aastal aeglasem kui eelmistel aastatel ning eeldatakse, et see on allapoole ¼ protsendipunkti SKPst.

Eelarvega seotud saavutusi tuleb tunnustada, kuid jõupingutusi jätkusuutliku eelarvepositsiooni suunas tuleks jätkata. Konsolideerimismeetmed on viimastel aastatel olnud ulatuslikud ning nende abil on õnnestunud vähendada puudujääki ja peatada võla kasv. Samuti on paranenud majanduse väljavaated ning sellega seoses on paranenud ka eelarve puudujäägi ja võlasuhte prognoosid. Menetluslikust vaatevinklist on see olnud nähtav liikmesriikides, kes on kõrvaldanud ülemäärast puudujääki jätkusuutlikul viisil ning kelle suhtes on lõpetatud ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus. Paljude liikmesriikide eelarvepuudujääk on siiski kõrgem kui kontrollväärtus 3 % ning nende võlatase ületab 60 %. Nad peavad jätkama jõupingutusi puudujäägi vähendamiseks ning hakkama võlga stabiilselt vähendama kooskõlas reformitud stabiilsuse ja kasvu paktiga kasutusele võetud võla vähendamise sihttasemega. Samuti ei ole paljud liikmesriigid, kes on kõrvaldanud oma ülemäärast puudujääki, suutnud saavutada keskpika perioodi eesmärgiga määratletud jätkusuutlikku eelarvepositsiooni.

Vältida tuleb kriisile eelnenud aastatel tehtud vigu. Üheks olulisemaks esimese majanduse juhtimise paketiga ELi eelarveraamistikus tehtud uuenduseks oli stabiilsuse ja kasvu pakti ennetusliku osa tugevdamine. Selle aluseks on kriisist saadud õppetund, mille kohaselt stabiilsuse ja kasvu pakti ennetusliku osa kehv järgimine oli üheks peamiseks sügava eelarvepuudujäägi ja võla suurenemise põhjuseks kriisi ajal, kuid tegelikult juba enne stabiilsuse ja kasvu pakti 2005. aasta reformi tehtud analüüsid näitasid, et ennetusliku osa mittejärgimine on üheks peamiseks eelarveprobleemide põhjuseks. Nende nõrkuste kõrvaldamiseks on esimeses majanduse juhtimise paketis kehtestatud keskpika perioodi eesmärgiga või selleni viiva kohandamiskavaga vastavuse hindamine, samuti on ette nähtud euroala liikmesriikidele mittevastavuse korral sanktsioonid. Struktuurselt tasakaalus eelarvete olulisuse rõhutamiseks on liikmesriigid sõlminud majandus- ja rahaliidu stabiilsuse, koordineerimise ja juhtimise lepingu, millega muudetakse keskpika perioodi eesmärgile vastavuse nõue siseriiklike õigusnormide osaks põhiseaduslikult või samaväärsel tasemel. Seepärast on ülimalt oluline, et liikmesriigid tagaksid ennetusliku osa nõuete täieliku täitmise. Majandustingimuste paranemist tuleks võtta kui võimalust liikuda kohandamiskavaga edasi keskpika perioodi eesmärkide täitmise suunas ning luua enne tsükliliste tegurite muutumist eelarvepuhvreid. Sellest vaatevinklist osutab struktuurne konsolideerimine mahus alla ¼ protsendipunkti SKPst 2014. aastal, et reageering euroala eelarveprobleemidele on olnud üldiselt ebapiisav. See vastab eelkõige tõele, kui võtta arvesse, et liikmesriikide puhul, kelle suhtes 2014. aastal kohaldatakse veel ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust, võrdub keskmine menetluse raames soovitatud struktuurne kohandamine 1 % SKPst, liikmesriikide puhul aga, kelle suhtes kohaldatakse ennetusliku osa, näeb stabiilsuse ja kasvu pakt sihttasemena ette keskpika perioodi eelarve-eesmärgile suunatud struktuurse kohandamise 0,5 % SKPst ning keskpika perioodi eesmärgi on suutnud täita vaid neli euroala riiki. Kõnealune järeldus on siiski kitsendustega, kuna struktuurne tasakaal ei pruugi piisavalt kajastada eelarve konsolideerimise tegelikku mõju, sest tulupoole reageerimine majanduskasvule on osutunud tavalisest nõrgemaks ja potentsiaalse tootluse kasv keskpikal perioodil on praegu madal.

Alates strateegia „Euroopa 2020” algatamisest on komisjon kutsunud liikmesriike järjepidevalt üles pidama eelarve konsolideerimisel prioriteetseks majanduskasvu soodustavaid strateegiaid. Majanduskasvu soodustava eelarvepoliitika olulisteks elementideks on eelarve konsolideerimise diferentseerimine, pikaajaline jätkusuutlikkus (mõlemat hinnati eespool), tulude ja kulude koostis ja struktuur ning kindel eelarveraamistik.

Kulude üldine kvaliteet tuleneb kahe peamise aspekti kooslusest: i) kulude struktuur ning eelkõige majanduskasvu soosivamate kuluartiklite osakaal, ning ii) kulude tõhusus, st kui tõhusalt osatakse riiklikke vahendeid kodanike ja ettevõtjate jaoks teenusteks muuta.

Kuluvaldkondade puhul, mis peaksid põhimõtteliselt majanduskasvu positiivselt mõjutama, keskendutakse peamiselt kulukategooriatele nagu riiklikud investeeringud, haridus ning teadus- ja arendustegevus. Kulude struktuuri viimastest suundumustest euroalal pärast majandus- ja finantskriisi algust kerkib esile sotsiaalkaitse osakaalu kasv, millega kaasneb mitme muu funktsiooni, sealhulgas hariduse osakaalu vähenemine, samuti ulatuslik tendents vähendada riiklikke investeeringuid, mida nähakse sageli konsolideerimisel lihtsa meetmena. Näiteks keskmised kulutused kapitalimahutusse euroalal olid 2013. aastal tasemel 2,1 % SKPst ning 4,3 % kogukuludest, võrreldes 2007. aastaga on kõnealused näitajad langenud vastavalt tasemelt 2,6 % ja 5,7 % (vt tabel 2).

Tabel 2. Riiklikud investeeringud (kapitali kogumahutus põhivarasse) % SKPst ja kogukuludest

|| Kapitali kogumahutus põhivarasse (% SKPst) || || || Kapitali kogumahutus põhivarasse (% kogukuludest) || ||

|| 2007 || 2014 || Muutus || 2007 || 2014 || Muutus

BE || 1,6 || 1,6 || 0,0 || 3,2 || 2,9 || -0,3

DE || 1,5 || 1,6 || 0,1 || 3,4 || 3,5 || 0,1

EE || 5,1 || 4,0 || -1,1 || 14,9 || 10,3 || -4,5

IE || 4,7 || 1,6 || -3,1 || 12,7 || 3,9 || -8,8

EL || 3,4 || 2,6 || -0,8 || 7,1 || 5,5 || -1,6

ES || 4,0 || 1,3 || -2,7 || 10,3 || 3,0 || -7,3

FR || 3,3 || 3,0 || -0,2 || 6,2 || 5,3 || -0,8

IT || 2,3 || 1,6 || -0,7 || 4,9 || 3,3 || -1,6

CY || 3,0 || 2,3 || -0,7 || 7,3 || 4,8 || -2,4

LV || 5,7 || 3,7 || -2,0 || 15,8 || 10,5 || -5,3

LU || 3,3 || 3,1 || -0,2 || 9,1 || 7,2 || -1,9

MT || 3,7 || 2,7 || -1,0 || 8,8 || 6,2 || -2,7

NL || 3,3 || 3,3 || 0,0 || 7,3 || 6,6 || -0,7

AT || 1,1 || 1,0 || -0,1 || 2,2 || 1,9 || -0,3

PT || 2,7 || 1,8 || -0,9 || 6,1 || 3,8 || -2,3

SI || 4,2 || 4,2 || 0,0 || 10,0 || 8,4 || -1,6

SK || 1,9 || 1,9 || 0,0 || 5,5 || 5,0 || -0,5

FI || 2,4 || 2,9 || 0,4 || 5,1 || 4,8 || -0,3

Euroala-18 || 2,6 || 2,0 || -0,6 || 5,7 || 4,1 || -1,5

Allikas: Komisjoni talitused (Ameco)

Kulutuste tõhususega seoses on euroalal endiselt palju arenguruumi. See väljendub selgelt sotsiaalkulutuste valdkonnas. Joonisel 2 esitatakse sissetulekute ebavõrdsuse vähendamise ja sotsiaalkulutuste vaheline korrelatsioon. Kuigi sissetulekute ebavõrdsuse vähendamine ei ole sotsiaalkindlustuse kulutuste ainuke eesmärk, nähtub joonisest, et riigi rahandust on võimalik parandada ilma sissetulekute ebavõrdsust suurendamata tingimusel, et tõhususe suurenemise kohad on võimalik tuvastada.

Joonis 1. Turul põhinevate sissetulekute ebavõrdsuse vähenemise ja sotsiaalkaitse kulutuste vaheline korrelatsioon, 2000–2011

Allikas: Eurostat ja Standardised World Income Inequality Database. Märkus: turul põhinevate sissetulekute ebavõrdsuse vähendamine on protsendierinevus Gini koefitsiendi, millest on maksud ja siirded maha arvestatud, ning Gini koefitsiendi, millest need on maha arvestamata, vahel.

Eelarveraamistikega seoses on kogu euroalal tehtud viimase paari aasta jooksul edusamme. Sellele aitas kaasa vajadus näidata ja järgida rangemat eelarvedistsipliini ning karmimaid Euroopa rahanduse juhtimist käsitlevaid nõudeid, millest annab tunnistust näiteks liikmesriikide eelarveraamistikke käsitleva direktiivi[2] jõustumine 2014. aasta alguses EL-28s. Selline suundumus rahanduse tõhustatud juhtimise suunas on eriti aktuaalne euroalal, kus eelarvedistsipliini toetamiseks on võetud täiendavaid kohustusi. 2013. aastal käivitus teise majanduse juhtimise paketi[3] (vt eespool) ja fiskaalkokkulepe[4] jõustumisega euroala raamistiku rakendamine, nimetatud dokumente kohaldatakse täies ulatuses kõigi euroala liikmesriikide suhtes.

2014. aasta on eelarveraamistiku uute nõuete täitmise seisukohast otsustava tähtsusega. Tulenevalt eespool nimetatud uutest seadusandlikest elementidest peavad euroala liikmesriigid võimalikult kiiresti tagama kooskõla kõigi kehtivate õigussätetega, komisjon teostab praegu direktiivi ja fiskaalkokkuleppe ülevõtmise kooskõla hindamist. Euroala liikmesriikide jaoks peaksid peamisteks tähelepanuväärivateks valdkondadeks lähikuudel olema eelarveeskirjade tulemusliku koostamise ja toimimise tagamine, mis hõlmab eelkõige struktuurset eelarvepositsiooni käsitlevaid eeskirju, ning nende järelevalve tagamine sõltumatute eelarveasutuste poolt, samuti uue riigieelarvete koostamise ühise ajakava täielik siseriiklik integreerimine, mis hõlmab ka eelarvekavasid ja keskpika perioodi eelarvestrateegiad, mille aluseks on sõltumatult koostatud või kinnitatud prognoosid.

2.3 Finantssektor

Erinevused laenutingimustes on endiselt väga suured ja see vastandub finantsvaldkonna väiksemale killustatusele turu muudes segmentides (näiteks riigi ja ettevõtete võlakirjade turud). Euroala pangad tunnistasid EKP pankade laenutegevuse uuringus, et riigivõlaga seotud pingete hajumine on üldiselt aidanud parandada pankade rahastamistingimusi, samal ajal kui riigivõlakriisi leevenemise mõju pankade krediidistandarditele jäi kasinaks. See tähendab, et pangad ei ole paranenud rahastamistingimusi veel muutnud paremateks laenuandmise tingimusteks. Viimase paari kuu jooksul ei ole ettevõtjatele antavate laenude intressimäärad sellistes tuumikriikides nagu Saksamaa ja Prantsusmaa enam langenud. Need on aga mõnevõrra langenud kõige nõrgemates riikides (nt Kreeka ja Portugal). Siiski ei ole ettevõtjatele antavate laenude intressimäärad selliste riikide nagu Itaalia või Hispaania ja Saksamaa vahel hakanud veel oluliselt vähenema. Samuti on jäänud tagasihoidlikuks krediidivood. Viimased pankade laenutegevust käsitlevad andmed kinnitavad, et praegune majanduse elavnemine toimub suuresti laenudeta. Krediidivood erasektorile vähenesid viimaste kuude jooksul finantssektorivälistele ettevõtetele antavate endiselt väga väikeste laenumahtude arvelt. Sellised krediidipiirangud võivad pidurdada majanduse elavnemist (eelkõige haavatavates riikides) ja suurendada deflatsioonisurvet.

Reaalmajandusele laenuandmise kesisuse põhjus on seotud pakkumise ja nõudlusega. Pakkumise poolel mõjutab krediidiriski suurust pikaleveninud majandusliku nõrkuse ja varasemast ajast pärit bilansiprobleemide koosmõju ning jätkuvad korrigeerimised mõnede riikide elamu- ja ärikinnisvara turgudel. Selle tulemusena halveneb krediidikvaliteet ja suureneb euroala pankade viivislaenu suhtarv. Mõnede turuosaliste hinnangul on varade kvaliteedi probleem teatatust teravam, kuna pangad restruktureerivad madalama krediidikvaliteediga laenuvõtjate laene nende makseraskuste tõttu. See võib omakorda vähendada pankade suutlikkust laiendada uusi laene tootmisettevõtetele, kuna viivislaenude ja restruktureeritud laenude suur maht kulutavad kapitali ja vahendeid. EKP läbiviidav varade kvaliteedi läbivaatamine, millele järgneb kogu ELi hõlmav stressitest, peaks välja tooma pankade kajastamata kahjumi ja aitama lõpule viia pankade bilansside vajaliku parandamise. Teiselt poolt pärsivad erasektori ülemäärane võlakoormus ja finantsvõimenduse vähendamine, nõrk majanduskeskkond ja euroala kehvad majandusväljavaated laenuvõtjate võla tagasimaksmise suutlikkust ja krediidinõudlust. Ettevõtlussektori aeglane ümberkorraldamine vähendab mõnes euroala riigis nõudlust uute laenude järele veelgi.

Suhteliselt raskest majanduskeskkonnast hoolimata on euroala pangad jätkuvalt tugevdanud oma kapitalipositsiooni. Selle tulemusena on euroala suurte pankade Basel III kohane esimese taseme põhiomavahendite suhtarv laias laastus võrreldav ülemaailmsete pankade omaga. Paljude suurte pankade puhul, kes juba esitavad Basel III esimese taseme põhiomavahendite suhtarve, ulatus või ületas see suhtarv 2013. aasta septembris 9 % taseme. Hoolimata laenukahjumi jätkuvast suurenemisest püsib euroala pankade omavahendite suhtarv seega üldiselt stabiilsena ja paljudes euroala liikmesriikides see isegi suureneb. Siiski on kattekordajad mõnes liikmesriigis suhteliselt madalad, kuna viivislaen suureneb eraldistest kiiremini. Euroala pankade omavahendite suhtarvu paranemine toimus omavahendite mahu suurendamise ja riskiga kaalutud varade vähendamise kaudu. Arvestades finantsturu osaliste ebakindlust riskiga kaalutud varade arvutamise suhtes, kasutatakse pangandussektori tugevuse hindamisel üha enam täiendava näitajana finantsvõimenduse lihtsat määra. Selle näitaja alusel on euroala pankade edusammud väiksemad.

Finantsvaldkonna killustatust saaks veelgi vähendada, kui tegeleda killustatuse põhjustega. Selle probleemiga tegelemiseks ja pangandussüsteemi haavatavuse vähendamiseks on käimas mitmed algatused. Pangandusliiduga seotud algatused on ELi poliitilise tegevuskava olulised punktid. Pangandusliiduga luuakse euroalal tugevam finantssektor, muutes kõik pangad kõigepealt kriiside ärahoidmise kaudu turvalisemaks, samal ajal kui ühtse järelevalvemehhanismi raames toimuv järelevalve tsentraliseeritus vähendab järelevalvetegevuse erapoolikuse ohtu. Pankade maksevõime, likviidsuse või elujõulisusega seotud probleemide korral saavad järelevalveasutused probleemide juhtimiseks varakult sekkuda. Kui probleeme ei suudeta asjakohaselt lahendada, hakkab toimima raamistik, mis võimaldab viia läbi raskustesse sattunud pankade nõuetekohase kriisilahenduse.

Euroopa Keskpank on teinud märkimisväärseid edusamme, et võtta üle euroala pankade järelevalve. EKP viib läbi euroala suurimate pankade põhjalikku hindamist (18 liikmesriigi 128 krediidiasutust, hõlmab ligikaudu 85 % kogu euroala pankade varadest). Hindamine on kavas lõpule viia enne ühtse järelevalveasutuse rolli ülevõtmist 2014. aasta novembris. Kõnealune hindamine hõlmab iga panga riskihindamist ja varade kvaliteedi läbivaatamist, millele järgneb kõigis 28 ELi liikmesriigis koostöös Euroopa Pangandusjärelevalvega (EBA) läbiviidav stressitest. Varade kvaliteedi läbivaatamine edeneb hästi. Sellealane metoodika avaldati märtsi lõpus ja tööga plaanitakse juulis lõpule jõuda. Samuti käivad ettevalmistused stressitestideks. EBA avaldas stressitestide stsenaariumid ja metoodika 29. aprillil. EBA ja EKP on teinud teatavaks stressitestide põhielemendid, sealhulgas künnised: põhistsenaariumi puhul on esimese taseme põhiomavahendite künnis 8 % ja negatiivse stsenaariumi puhul on esimese taseme põhiomavahendite künnis 5,5 %. Erinevalt varasemast ei koordineeri EBA järelevalveotsuseid, mis on seotud stressitestide tulemuste ja neist pankadele tuleneva mõjuga. See ülesanne antakse pädevatele asutustele, sealhulgas EKP-le. Mitmed elemendid kinnitavad stressitesti usaldusväärsust, ennekõike on tänu eelnevale varade kvaliteedi hindamisele lähtekoht seekord usaldusväärsem ja rangem. Usaldusväärsusele viitavad ka järgmised elemendid: i) testiga hõlmatud perioodi on pikendatud kahelt aastalt kolmele, ii) oluliste parameetrite (näit viivislaenud) ühtlustatum määratlemine ja iii) riigivõlakirjade ühesugune käsitlus stressitesti käigus ilma riikliku kaalutlusõiguseta. Samuti pakub institutsioonidele ja turuosalistele kindlustunnet protsessi suurem läbipaistvus ja selle ulatuslikkus. Ka väga soodsad turutingimused võivad kapitali kaasamise või varade võõrandamise parematel tingimustel muuta pankadele lihtsamaks ja odavamaks, mille eest võidakse stressitesti käigus karistada.

Kaasseadusandjad kiitsid 2014. aasta aprillis heaks ühtse kriisilahendusmehhanismi. Ühtset kriisilahendusmehhanismi kohaldatakse euroala ja mehhanismis osalevate teiste liikmesriikide kõikide pankade suhtes. Ühtse kriisilahendusmehhanismi otsustamismenetlused on hoolikalt kavandatud selliselt, et kriisilahenduse kohta on võimalik teha otsus nädalavahetuse jooksul. Ühtne kriisilahendusmehhanism toetub tugevale ühtsele kriisilahendusnõukogule ja sellesse kuuluvad alalised liikmed, komisjon, nõukogu, Euroopa Keskpank ja riiklikud kriisilahendusasutused. Enamikul juhtudel, kui euroala pank või pangandusliidus osalevas liikmesriigis tegutsev pank vajab kriisilahendust, teatab Euroopa Keskpank sellest kriisilahendusnõukogule, komisjonile ja asjaomastele riiklikele kriisilahendusasutustele. Pangandusliidus ühendatakse riiklikud kriisilahendusfondid järk-järgult ühtsesse kriisilahendusfondi, millele kõik pangandusliidu pangad tasuvad osamaksu alates 2016. aastast ja mille suurus on 2024. aastaks 55 miljardit eurot. Ühtse kriisilahendusmehhanismi määrusega aga ei looda veel fondi ühtset kaitsemeedet. Seda tehakse eelseisvate aastate jooksul.

VKEde juurdepääs rahastamisele on paljudes liikmesriikides jätkuv probleem ja see võib takistada majanduse elavnemist. Samal ajal hinnatakse investeerimisvajadusi transpordi, energeetika ja lairibataristu võrkudesse aastaks 2020 ühele miljardile eurole. Rahastamispuudujäägi oht on Euroopas finantsvõimenduse vähendamise jätkuva surve ja turu märkimisväärse killustatuse kontekstis endiselt suur (vt eespool). Pangandusliidu loomise kõrval on võetud või kavandatakse mitmeid majanduse pikaajalise rahastamisega seotud algatusi.

Valitseb üksmeel rahastamisallikate mitmekesistamise vajaduses, kuna Euroopas domineerib pankade vahendustegevuse süsteem. Euroopa kapitaliturud on suhteliselt vähe arenenud ja praegu ebapiisavad, et täita pankade finantsvõimenduse vähendamisest tekkinud rahastamistühimik. Kapitaliturult saadava rahastamise teel on mitmeid kitsaskohti. Kohandada võiks stiimuleid sellistele institutsioonilistele osalejatele nagu kindlustusandjad, et need tegeleksid pikaajalise rahastamisega. VKEde juurdepääsu kapitaliturgudele takistab praegu teabe asümmeetrilisus ja likviidsete väärtpaberistamisturgude puudumine. Väärtpaberistamisturgude elavdamiseks on oluline teha vahet hea ja halva väärtpaberistamise vahel ning see peaks võimaldama parandada hea väärtpaberistamise usaldatavusraamistikku. Infrastruktuuri rahastamise seisukohast on finantsturu osalised sageli viidanud prognoositavamat rahastamist takistavale projektikavade läbipaistvuse puudumisele, näiteks seoses avaliku ja erasektori partnerlusega. Teabe parem kättesaadavus riikliku infrastruktuuri ja investeerimiskavade kohta ja riiklike ametiasutuste arendatavate projektide kohta võiks kapitaliturud Euroopa projektidele ligi meelitada. Turupõhist rahastamist pidurdavad ka mitmed äriühingu üldjuhtimise, raamatupidamisarvestuse küsimuste, maksustamise ja õigusküsimustega seotud valdkonnaülesed tegurid. 2014. aastal vastu võetud pikaajalist rahastamist käsitlevas komisjoni teatises keskendutakse konkreetsele tegevuskavale, mis hõlmab mitut meedet, millega juba käesoleval aastal algust tehakse.

[1] Darvas, Z. ja G. Wolff (2014), Europe's social problem and its implication for economic growth, Bruegel policy brief, nr 03.

[2] Nõukogu direktiiv 2011/85/EL liikmesriikide eelarveraamistiku nõuete kohta, mis on esimese majanduse juhtimise paketi osa.

[3] Määrus (EL) nr 473/2013 euroala liikmesriikide eelarvekavade seire ja hindamise ning nende ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimise tagamise ühiste eeskirjade kohta.

[4] Fiskaalkokkulepe on majandus- ja rahaliidu stabiilsuse, koordineerimise ja juhtimise lepingu rahandust käsitlev peatükk.