ET Euroopa Liidu Teataja C 242/24

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Olukord pärast piimakvootide süsteemi aegumist 2015. aastal”

(omaalgatuslik arvamus)

(2015/C 242/04)

Raportöör: Padraig WALSHE

10. juulil 2014. aastal otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastavalt kodukorra artikli 29 lõikele 2 koostada omaalgatusliku arvamuse teemal

„Olukord pärast piimakvootide süsteemi aegumist 2015. aastal” (omaalgatuslik arvamus).

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav põllumajanduse, maaelu arengu ja keskkonna sektsioon võttis arvamuse vastu 8. jaanuaril 2015.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 504. istungjärgul 21.–22. jaanuaril 2015 (21. jaanuari istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 219, vastu hääletas 1, erapooletuks jäi 14.

1. Järeldused ja soovitused

1.1. 2008. aastal otsustatud piimakvoodisüsteemi kaotamine 31. märtsiks 2015 on Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee hinnangul põhjalik muudatus. Alates selle kõikehõlmava tootmise suunamise meetodi kasutuselevõtust 1. aprillil 1984 on aja jooksul saanud üha selgemaks, et piimahindu ja põllumajandustootjate sissetuleku taset ei suudetud piisavalt mõjusalt kaitsta ja stabiliseerida ning et piimatootmine ELis on vähenenud, samal ajal kui maailmas on piimatootmine märkimisväärselt suurenenud.

1.2. Komitee leiab, et piimakvootide süsteemi aegumise järgne ELi piimanduspoliitika (st pärast 2015. aastat) peaks lisaks majanduskasvu ja laienemise võimaldamisele olema kohustatud vältima ka piimandustegevuse lõpetamist ning pakkuma toetust väiksematele põllumajandustootjatele, eriti ebasoodsas olukorras olevates ja mägipiirkondades. Piimanduspoliitika peab võimaldama ELi põllumajandustootjatel ja lõppkokkuvõttes kogu ELi majandusel kasu saada kasvavatest ülemaailmsetest piimaturgudest, samaaegselt tunnustades ja edendades väärtuslikku majanduslikku ja sotsiaalset panust paljude Euroopa piirkondade väikesemahulistelt ebasoodsas olukorras olevatelt piimatootjatelt.

1.3. Komitee on veendumusel, et selleks on tarvis täielikult ära kasutada 2014.–2020. aasta ühise põllumajanduspoliitika teise samba ja piimapaketi sätteid, et tagada piimatootjate perede toetamine kogu territooriumil. Tuleb julgustada osalemist tootjaorganisatsioonides, mis võivad aidata põllumajandustootjatel parandada oma positsiooni tarneahelas, ning teadmussiirde meetmeid, mis on suunatud sellele, et aidata põllumajandustootjatel suurendada tehnilist ja majanduslikku tõhusust.

1.4. Siiski on komitee kindel, et II samba eelarvest ja meetmetest või piimapaketi meetmetest, mis praegu moodustavad osa ajavahemiku 2014–2020 ühisest põllumajanduspoliitikast, ei piisa haavatavate piimatootjate kaitsmiseks ebasoodsas olukorras olevates ja mägipiirkondades ning väljaspool. Vaja võib minna täiendavaid meetmeid, et tagada nendele põllumajandustootjatele elujõuline sissetulek ja õiglane osa turu kasumist. Nad peaksid samuti kasu saama tootmistõhususele, mitmekesistamisele ja ümberkorraldamisele suunatud nõustamisteenustest, et aidata neil langetada parimaid otsuseid enda ja oma järeltulijate tuleviku osas, pidades silmas nende ebasoodsas olukorras olevate ettevõtete piiranguid seoses sissetuleku loomise võimega.

1.5. Komitee peab sama oluliseks vajadust tagada, et kaubandusliku põllumajandusega tegelevatel ja konkurentsivõimelistel piimatootjatel kõigis piirkondades, ka nendes, mis jätkusuutlikuks ja konkurentsivõimeliseks ekspordiks mõeldud piimatootmiseks paremini sobivad, oleks võimalik laiendada oma ettevõtteid, et reageerida kiiresti kasvavale ülemaailmsele nõudlusele ning seeläbi suurendada tööhõivet ja majanduslikku tulu ELi maapiirkondades. Siiski jääb nende põllumajandustootjate peamiseks väljakutseks sissetulekute tohutu kõikumine. See on seotud piima toorainehinna (ja seetõttu piima tootjahinna) volatiilsuse ja sisendikuludega. On oluline, et EL hõlbustaks liikmesriikide ja tööstuse kaudu maksulahendusi ja et lihtsad riskimaandamisinstrumendid (nt kindla protsendimääraga lepingud) oleksid põllumajandustootjatele kergesti kättesaadavad.

1.6. Komitee kutsub tungivalt üles vaatama läbi uude ühisesse põllumajanduspoliitikasse hõlmatud „turvavõrgu” sätete ebapiisava taseme ning tagama selle pideva jälgimise, et kindlustada suurem vastavus tegelikele tootmiskuludele.

1.6.1. Piimatoodete reklaamimist nii ELi siseturgudel kui ka ELi ekspordi tarvis tuleb veelgi edendada. EL peab toetama uute turgude leidmist ja arengut ning tagama, et rahvusvahelised kaubanduslepped oleks tasakaalustatud ja annaksid õiglase juurdepääsu ELi eksportijatele.

1.6.2. Siseturul peab EL edendama piimatoodete tarbimise hiljutiste teadusuuringute kaudu kinnitust leidnud tervislikkuse reklaamimist.

1.6.3. Samuti peab EL karmistama jaemüügituru reguleerimist, et kontrollida jaemüügikettide kasumeid ja parandada põllumajandustootjate suutlikkust oma kulusid katta.

1.7. Lisaks sellele mängivad piimandussektoris olulist rolli ühistud ning neid tuleb tunnustada ja toetada. Ühistud etendavad juhtivat rolli ülemaailmses piimatööstuses. Rabobanki 2014. aasta juulis läbiviidud uuringu kohaselt kuuluvad neli ühistut piimandusettevõtete maailma esikümnesse (1). Ühistutel võib olla palju olulisem osa piimatootjate kaitsmisel volatiilsusest tingitud ettenägematute olukordade eest kui erasektorist pärit piima kokkuostjatel ja -töötlejatel, sest ühistute piimatarnijad on üldiselt ka nende osanikud. Seega võtavad nad jätkusuutlikumaid pikaajalisi kohustusi, ostes oma põllumajandustootjatest liikmetelt piima mõistliku hinna eest.

2. Taust – varasematest kogemustest õppimine

2.1. Keskmine piimahind Euroopa Liidus oli 2014. aasta septembris 37,47 senti kilogrammi eest (allikas: LTO milk review) (2), mis on 8,2 % võrra madalam 2014. aasta veebruari hinnatasemest, mille edastas sama allikas.

2.2. Kuni eelmise kevadeni toetas tugev ülemaailmne nõudlus kindlat hinnataset. Siiski algas hindade korrigeerimine, sest tootmise kasv suurte eksportijate hulgas (+ 4,3 % aastas ajavahemikus 2014. aasta jaanuarist septembrini) ületab elutervet nõudluse kasvu (+2–2,5 % aastas), mis peamiselt tuleb tärkava turumajandusega turgudelt. Hiina hiljutine ajutine turult lahkumine seoses eelnevate kuude liiga suure kokkuostuga ning Venemaa impordikeeld ELi piimatoodetele (eksport Venemaale moodustas 33 % ELi piimatoodete ekspordist) on veelgi mõjutanud esmatarbekaupu ja seeläbi ka tootjahindu 2014. aasta teisel poolel.

2.2.1. Piimahindade langus 2014. aasta lõpus põhjustab ELi piimatootjate õigustatud muret võimalike mõjude pärast nende elatisele järgnevate kuude jooksul, kuna ELi kvoodisüsteem lõpetatakse ning tootmine teistes maailma piirkondades kasvab jätkuvalt (vähemalt lühiajaliselt). Neil on põhjendatud kahtlused ka selles, kas EL on valmis ja võimeline aitama neil hakkama saada tulevaste kriiside pärast paratamatult tekkida võiva madala piimahinna/väikese sissetulekuga.

2.3. Piimal ja piimatoodetel on nii maailma- kui riigisisesel turul jätkuvalt väga soodsad väljavaated keskpikas ja pikas perspektiivis. Nõudlus maailmas on endiselt dünaamiline, eriti tärkava majandusega riikides, ning on hästi põhjendatav demograafiliste suundumustega. Traditsiooniliselt ja kõrge kvaliteediga käsitsi valmistatud kaupade puhul, millest paljud on toodetud ebasoodsas olukorras olevate piirkondade haavatavates põllumajandusettevõtetes toodetud piimast ning mis on tarbijate poolt kõrgelt hinnatud, on nõudlus suurenemas isegi juba väljakujunenud Euroopa turgudel. Uuenduslikud piimatooted, nt vadaku- ja muude piimasaaduste põhised spordi või meditsiinilisel eesmärgil kasutatavad toidud ja väikelaste toidud kuuluvad kõrgekvaliteediliste kiiresti kasvavate tooteliikide hulka nii sise- kui ka rahvusvahelistel turgudel.

2.4. Tootmise suurenemist pärast piirangute kaotamist on oodata eelkõige nendes liikmesriikides, kus praegu kehtivad kvoodid, nagu Iirimaa, Saksamaa, Madalmaad, Taani, Austria, Poola ja Prantsusmaa.

2.5. Siiski on kahtlusi selles, kas ELi õiguslik raamistik suudab hõlmata turu äärmuslikku volatiilsust või kriisiolukorda, eelkõige eesmärgiga aidata põllumajandustootjatel toime tulla kõikuva kasumi ja sissetulekuga ning tagada piimatootmise tasakaalustatud areng kogu Euroopa Liidus.

2.6. Venemaa sanktsioonid ja nende järelmõjud kõigile ELi piimatoodete turgudele oli esimene test ELi uuele kriisiohjekorrale. Piiratud mõju on turgudele avaldanud juustu eraladustustoetuste taastamine (enne selle äkilist lõpetamist), samuti eraladustustoetused võile ja lõssipulbrile ning laiendatud sekkumiskokkuost ja suuremad kulutused reklaamile – sellest kõigest selgub, et kahtlused on põhjendatud. Turukriisidega toimetulekuks tuleb välja töötada täiendavad meetmed, kuid ennekõike peab EL olema valmis neid meetmeid kiiresti ja otsustavalt rakendama.

2.6.1. ELi kogemus toimetulekul piimatoodete nõudluse vähenemise ja sellega seotud hinnalangusega 2008.–2009. aasta finantskriisi tulemusel andis õppetunni. Toona oli Euroopa Komisjoni aeglase tegutsemise tulemuseks see, et 2009. aastal oli kuue kuu jooksul tarvis või sekkumisostu ja kaheksa kuu jooksul lõssipulbri sekkumisostu, enne kui turuhinnad hakkasid tõusma üle sekkumisostu määra. Või eraladustamine kestis suurema osa aastast (märtsist detsembrini) ja jätkus 2010. aastal, lõppedes alles 2010. aasta augustis. 2009. aastal kulutati kõigile sekkumismeetmetele turgude toetamiseks kokku 370 miljonit eurot, millest 181 miljonit eurot läks eksporditoetuseks. 2010. aastal kulutati kõigile sekkumismeetmetele turgude toetamiseks kokku 529 miljonit eurot, millest 186 miljonit eurot läks eksporditoetuseks. 2010. aastal teenis Euroopa Komisjon 31 miljonit, müües sekkumisvarudest lõssipulbrit ja võid, ning täiendavad 73 miljonit eurot lõssipulbri müügi eest 2011. aastal. Märkimisväärsed kogused ladustatud toodet kasutati ka puudust kannatavate isikute programmi raames, mis vastasel korral oleks vajanud rahalist toetust ELi eelarvest (3).

2.6.2. Samuti hääletas Euroopa Parlament 2009.–2010. aastal selle poolt, et ELi piimatootjatele makstakse otsetoetustena 300 miljonit eurot. See tähendas veidi alla 600 euro põllumajandustootja kohta (Iirimaa andmetest lähtuvalt) ning see maksti 2010. aasta alguses suure hilinemisega, samal ajal kui hinnad olid juba taastumas. Ei ole teada, kui suured olid selle meetme halduskulud. Sellest kogemusest tuleb õppida, et sedalaadi otsetoetused aitavad vähe kaasa turgude elavdamiseks ning väike toetus põllumajandustootja kohta toob kaasa suure hulga kulusid.

2.6.3. 2009. aasta piimakriisi ajal olid tootmiskulud oluliselt väiksemad kui praegu. Iirimaa tootmiskulud olid 2009. aastal 19 senti liitri eest ning need on tõusnud 25,6 sendile liitri eest 2014. aastal. „Turvavõrgu” kaudu sekkumisel, nagu nt praegune sekkumisost lõssipulbri ja või puhul, on tootjahind umbes 20 senti liitri eest, ning seega on täielikult kadunud igasugune vastavus põllumajandustootjate tootmiskuludele.

2.7. On esitatud ideid selle kohta, kuidas luua ELile vahendid, mis võimaldaksid säilitada elujõulise piimatootmise kriisiolukordades, ning paremini toime tulla kahjulike tagajärgedega piimatootmisele ebasoodsate tingimustega piirkondades. Oluline on see, et esitatud meetmed oleksid asjakohased ja sobiksid Euroopa piimatoodete turule, kus piimatoodete hindasid mõjutavad nüüd ülemaailmsed arengud isegi nende riikide puhul, kes ei tegele ekspordiga. ELi piimatootmise igasugune ühepoolne juhtimine (ka vabatahtlikkuse alusel) ei muuda kõnealust tõsiasja.

3. Piimaturgude väljavaated pärast 2015. aastat

3.1. ÜRO prognoos ülemaailmsete demograafiliste ja sotsiaalmajanduslike arengute kohta näitab, et maailma rahvastik kasvab 2030. aastaks praeguselt 7 miljardilt 8,4 miljardini ja 2050. aastaks 9,6 miljardini (4). Suurem osa, kui mitte kogu see prognoositud kasv toimub tärkava turumajandusega riikides ning sellega kaasneb keskklassi samaväärne kasv. Ühes 2012. aastal ilmunud dokumendis leiavad HSBC Globali analüütikud (5), et 2050. aastaks on vähemalt keskmist sissetulekut teeniva elanikkonna hulk 2,6 miljardit, st rohkem kui kolmandik praegusest maailma elanikkonnast. Nimetatud rühm ei ole mitte ainult väga arvukas, vaid jõukam ja nõudlikum oma tarbimisharjumustes. Nad soovivad üha enam tarbida valke loomses, mitte taimses vormis.

3.2. Selles kontekstis on piimatoodetel oluline koht, sest valitsused ja kodanikud peavad neid tervislikuks ja soovitavaks panuseks rahvastiku toitumisse ning neid toetatakse sageli ametliku poliitika kaudu (nt koolipiima kava Hiinas).

3.3. OECD ja FAO põllumajanduse väljavaateid käsitleva viimase aruande (6) kohaselt kasvab ülemaailmne nõudlus piimatoodete, eelkõige lõssipulbri, vadaku ja juustu järele umbes 2 % aastas kuni 2023. aastani, samas kui või puhul moodustab see veidi alla 1 %. 2014. aasta oktoobris avaldatud seitsmendas piimatoodete indeksis (Dairy Index) prognoosis rahvusvaheline piimatoodete pakendamise ettevõtja Tetra Pak, et iga-aastane nõudlus võib kõnealuses ajavahemikus suureneda koguni 3,6 %. Eelnimetatud ja teised eksperdid, nt GIRA, IFCN, CNIEL (7) jt, on märkinud, et tootmise kasv järgneb nõudluse suurenemisele peamiselt pikas perspektiivis, sest keskkonnasäästlikuks ja majanduslikult konkurentsivõimeliseks tootmiseks hästi sobivaid piirkondi on suhteliselt vähe. Nende hulka kuuluvad teatud piirkonnad ELis, eriti liidu põhja- ja lääneosas.

4. Kasumi volatiilsus – piimatootjate peamine väljakutse

4.1. Kuigi ootused on üldiselt väga positiivsed, avaldavad juhuslikud tasakaalustamatused pakkumise ja nõudluse vahel (nagu nt praegu) ajutiselt survet hindadele ja seeläbi põllumajandusettevõtte sissetulekule. Sellele lisanduvad samalaadsed muutlikud ülemaailmsed suundumused teraviljade ja teiste söödakomponentide valdkonnas. Kõnealused sündmused on demograafiliste põhisuundumuste valguses tõenäoliselt lühiajalised, kuid need võivad olla väga häirivad, kui puuduvad uued toimetulekustrateegiad.

4.2. Piimahindade ja seeläbi sissetulekute volatiilsus on suhteliselt uus kogemus kõigile Euroopa piimatootjatele, mis järgnes turutoetuste olulisele kõrvaldamisele ja imporditariifide vähendamisele 2005. aastast kuni 2007. aastani eelmise ÜPP reformi alguses.

4.3. Kuigi turutoetuste asendamine otsemaksetega põllumajandustootjatele mängib teatavat osa põllumajandustootjate aitamisel toimetulekul sissetuleku volatiilsusega, nõuavad maksete ümberjaotamise tase ja turupõhiste sissetulekute tohutud erinevused täiendavaid strateegiaid.

5. Tootmise juhtimine – ebatõhus strateegia

5.1. GATTi (praegune WTO) ajavahemikul 1986–1994 tegutsenud Uruguay vooru lepe oli esimene kord, kui põllumajandus kaasati rahvusvahelistesse kaubanduslepetesse. See tõi kaasa olulised muudatused ELi poliitikasuundades. Impordivõimalused suurenesid seoses tollimaksude alandamise ja tollimaksuvabade impordikvootide kehtestamisega. Uue GATTi lepinguga algas üleminek turutoetustelt otsemaksetele põllumajandustootjatele, sidudes need hiljem üha enam lahti tootmistegevusest. Vaid kaks aastat varem kehtestatud Euroopa piimakvootide süsteemi see ei puudutanud ja süsteemi pikendati mitmeid kordi.

5.2. 2003. aastal nõustusid ELi liikmesriigid ÜPP vahekokkuvõttes lõpetama kvoodirežiimi alates 31. märtsist 2015. Pärast kõnealuse otsuse tegemist järgnesid nn pehme maandumise meetmed 2008. aastal, et kergendada üleminekut kvootidelt. Selline poliitiline muutus, mis kaldub selgelt kõrvale tootmise piiramisest või juhtimisest, toimub ajal, mil ülemaailmne turg kiiresti kasvab. Seetõttu on mõttekas võimaldada Euroopa piimatootjatel ja piimatööstusel ning lõppkokkuvõttes ka ELi majandusel tarnida kõnealustele turgudele, korvates seeläbi mõnede suurte turuosade kaotamist, mis on tekkinud 30 aasta pikkuse kvootide stagnatsiooni tulemusel.

5.3. 2009. aastal põhjustas uus hinna volatiilsus, mis järgnes eelmise ühise põllumajanduspoliitika rakendamisele, suure sissetulekukriisi piimasektoris. Seetõttu on tootmise piiramise eeliseid Brüsseli erinevates ringkondades paari viimase aasta jooksul uuesti läbi arutatud ja tehtud hulk tootmise juhtimisele toetuvaid ettepanekuid.

5.4. Üks selline näide on „Dantini ettepanek”, mille Euroopa Parlament võttis vastu läbirääkimistel 2014.–2020. aasta ühise põllumajanduspoliitika üle 2013. aasta suvel. Selles soovitati, et turuhäirete korral tuleks põllumajandustootjaid innustada vabatahtlikult tootmist vähendama (nn väljaostmine), rakendades samaaegselt sanktsioone nende suhtes, kes tootmist suurendavad. Kõnealust ettepanekut analüüsisid Euroopa Piimandusassotsiatsiooni (EDA) tellimusel dr Michael KEANE ja dr Declan O’CONNOR (8).

5.5. Lisaks käsitles Ernsti ja Youngi (9) eksperdirühm Euroopa Komisjoni tellimusel piimatoodete tulevasi poliitikavalikuid uuringutes „Turu tasakaal ja konkurentsivõime” ning „Jätkusuutlik piimatootmine ja selle territoriaalne mõõde”.

5.6. Mõlemas uuringus märgiti, et tootmise juhtimine ja kvoodid ei ole enam tõhusad piimahindade ja sissetulekute hoidmisel ja stabiliseerimisel. Samuti toodi mõlemas uuringus välja, et soovitatud nn väljaostmist või muid selliseid tootmise juhtimise meetmeid on keeruline rakendada kogu ELis, sest hinnatase, mis võib põhjustada sissetulekukriisi, varieerub riigiti tohutult. See oleks asjatu ka seetõttu, et toimib väga aeglaselt, ning kulukas, sest tootjad vajavad hüvitisi, innustamaks neid vabatahtlikult tootmist vähendama. Dr Keane ja dr O’Connor rõhutavad ka, et selle rakendamine võib kaasa tuua tohutu hulga prognoositavaid ja ettenägematuid negatiivseid tagajärgi piimaturgude normaalsele toimimisele ning see muudaks investeeringud ja planeerimise põllumajandusettevõtte ja töötlemise tasandil peaaegu võimatuks.

5.7. Eelkõige aga rõhutatakse dr Keane’i ja dr O’Connori uuringus asjaolu, et kavandatav meede saab olla tõhus vaid siis, kui seda kasutatakse suletud majanduses või sellise poliitika on kehtestanud kõik suured rahvusvahelised tarnijad avatud majanduses. Kui see kehtestada ühepoolselt, nagu välja pakutud, oleks selle poliitikavaldkonna peamised kasusaajad meie rahvusvahelised konkurendid, samal ajal kui ELi piimatootjad kaotaks konkurentsivõimes, kuid nad tunnetaksid jätkuvalt USA ja Uus-Meremaa konkurentide langetatud tootmisotsuste mõjusid oma piimahinnal.

5.8. Samal ajal kui ELi tootmine oli kvootidega piiratud, kasvas piima tootmine maailmas hüppeliselt – 22 % viimase kümne aasta jooksul. Samal ajavahemikul kasvas meie konkurentide, eelkõige tugeva ekspordisuunitlusega USA ja Uus-Meremaa tootmine väga olulisel määral, aga tootmine ELis kahanes ning kvoodipiirangud ei kaitsnud ELi piimatootjaid suurte hinnakõikumiste eest aastatel 2007–2009.

5.9. Samuti on alust eeldada, et nende riikide ekspordi kasvu strateegiad, mis toetuvad väga laialdaselt avalikustatud investeerimiskavadele Uus-Meremaal ja eelkõige USAs, jätkuvad pärast 2015. aastat. Kui EL kaasa ei mängi, jääme kõrvale peamistest ülemaailmsetest ekspordivõimalustest, ja seda ELi piimatootjate märkimisväärsete kahjumite ja üldisemalt ka töökohtade ja ELi maapiirkondade majanduse sissetuleku hinnaga.

6. Riskijuhtimise vahendid ja parem „turvavõrk”

6.1. Ernsti ja Youngi uuringus soovitati tungivalt tugevdada „turvavõrku” turukriiside korral. Selles rõhutati, kui oluline on aidata piimatootjatel toime tulla sissetulekute uue kõikumisega, mida põhjustavad tugevalt varieeruvad piimahinnad ja sisendikulud, ning viidati riskijuhtimise vahenditele, riskide maandamisele, futuuriturgude kasutamisele jne.

6.2. EL peab võimaldama liikmesriikidel pakkuda maksudel põhinevaid lahendusi, mis aitavad põllumajandustootjatel headel aastatel raha kõrvale panna. See raha suunatakse tagasi majandustsüklisse ja maksustatakse halbadel aastatel ning see võib samuti kaasa aidata investeeringute võimaldamisele nende jaoks, kes soovivad tegevust laiendada.

6.3. EL peab samuti innustama, edendama ja võimaluse korral ka reguleerima seda, et tööstus pakuks välja võimalusi hindade ja kasumi riskide maandamiseks, mis võimaldab põllumajandustootjatel neid kasutada kõige lihtsamal võimalikul viisil, fikseerimaks piimahinna/kasumi teatud protsendimäärale piimast kindlaksmääratud ajaks, ilma et sellega kaasneks futuuriturgude tehingute keerukus. USA põllumajandustootjatel on juba praegu piimaühistute kaudu juurdepääs seda liiki vahenditele ning mõned piima kokkuostjad (Glanbia Iirimaal ja Fronterra Uus-Meremaal) on kehtestanud põllumajandustootjatele kindlaksmääratud hinna/kasumi kavad. Selliste võimaluste parem kättesaadavus kogu Euroopas on määrava tähtsusega.

6.3.1. Glanbia indeksiga seotud kindlaksmääratud piimahindade süsteem võimaldab põllumajandustootjatel vabatahtlikult siduda osa oma piimast kindlaks määratud hinnaga kolmeks aastaks. Hindu korrigeeritakse igal aastal vastavalt sisendikulude inflatsioonile, nii et põllumajandustootjad seovad ka suure osa oma kasumist. Alates 2010. aastast on kasutatud nelja sellist kolmeaastast kava ja kõik on olnud üle märgitud, sest need pakuvad põllumajandustootjatele suurt kindlust sissetuleku osas, mida nad saavad oma piima ühe osa eest. Hinnanguliselt 22 % Glanbia poolt ostetud piimast on ostetud selle kava alusel ning enamik esimeses kavas osalenud põllumajandustootjaid soovis osalemist jätkata.

6.4. Majanduslikust seisukohast on oluline, et EL vaataks läbi oma „turvavõrgu” sätete alused. Alates 2008. aasta keskpaigast on muutumatuna püsinud piimatoodete sekkumishinnad, mis pakuvad toetust umbes 19 senti liitri eest töötlemiskulude osas. Sellel ei ole enam mingit seost ülemaailmsete ja ELi piimatoodete praeguse palju laiema hinnaskaalaga, ega ka märkimisväärselt suurenenud tootmiskuludega. EL peab oma „turvavõrgu” taset ülespoole korrigeerima, suurendades lõssipulbri ja või sekkumishinda vähemalt vastavalt tootmiskulude suurenemisele, ning samuti tuleb pidevalt jälgida „turvavõrgu” vastavust tootmiskuludele.

6.5. Kõnealuses sektoris tuleb kaaluda, kas töötada välja täiendav kriisivahend. Eriti just tugevate hinnakõikumiste korral, mis ohustavad põllumajandustootjate eksistentsi.

6.6. Põllumajandustootjate seisukohast on ühistud kõige edukamad õiguslikud struktuurid piimatootmises. Ühistute prioriteediks on tasuvus osanikele (põllumajandustootjatele) dividendide või piimahinna näol. Oma liikmete heaolu ja parimad ärihuvid on nende tegevuse aluseks.

6.7. Ühistutel on ainulaadne positsioon tegutseda ühenduslülina, pakkudes põllumajandustootjatele volatiilsuse juhtimise võimalusi, näiteks võimalus kindlaksmääratud hinnaga lepinguteks või piimahinna sidumine ja/või piiritlemine kindlaks ajavahemikuks.

6.8. Tulevane piimapoliitika peab nõuetekohaselt arvesse võtma ühistute olulisust ega tohi põhjustada raskusi selles struktuuris, mis on ideaalne põllumajandustootjate seisukohast.

6.9. Samuti tuleb tegeleda põllumajandustootjate suutmatusega katta jaemüügiahelaga seonduvad kulud. Tarbijad saavad vähe kasu piima toorainehindade tohutust alandamisest, kuid jaemüüjad püüavad alati kindlustada võimalikult suure kasumi, avaldades survet tarnijatele, kui ülemaailmsed piimatoodete hinnad langevad, nagu see toimub praegu. Jaemüüjate survel – kohati vähemalt moraalselt, kui mitte õiguslikult küsitaval viisil – alandatud hulgihinnad võrduvad jaemüüja suurema kasumiga ja liigkasu saamisega ülejäänud tarneahela ja tarbijate arvelt. Põllumajandustootjad on tarneahelas kõige lõpus ning neil ei ole võimalik kaitsta oma kasumit perekonna sissetuleku säilitamiseks. Euroopa Komisjoni poolne kohene turusekkumine aitaks turukriise kiiremini kõrvaldada ning vähendaks jaemüüjate survet, mida kirjeldati käesolevas punktis.

7. Jätkusuutlik piimatootmine ebasoodsas olukorras olevates piirkondades

7.1. Piimakarjakasvatus moodustab olulise sotsiaalmajandusliku ja keskkonnaalase panuse kõigis ELi piirkondades. Ühise põllumajanduspoliitika üheks eesmärgiks on juba kaua olnud selle panuse tunnustamine ja toetamine, mis paljudes piirkondades sõltub väikestest, haavatavatest põllumajandusettevõtetest. Ühise põllumajanduspoliitika teine sammas hõlmab mitmeid meetmeid, mis on kõnealuses kontekstis asjakohased, nt uued sätted, mis on nüüd lisatud ühisesse põllumajanduspoliitikasse ja põllumajandusturgude ühisesse korraldusse, mis võeti esimest korda kasutusele „Piimapaketina”.

7.1.1. Siiski on mõeldav, et kvootide ärakaotamine võib kiirendada ELi piires piimatootmise liikumist põhja ja lääne suunas, kus on võimalik piima kõige tõhusamalt toota. See võib tootmist vähendada või sundida tootmist lõpetama Euroopa kallimates (ja samuti vaesemates) piirkondades, süvendades majanduslikku lõhet kõnealuste piirkondade vahel.

7.1.2. Enamikul ELi liikmesriikide põllumajandusettevõtetest on väga väike arv lehmi. 75 %-l ettevõtetest on vähem kui üheksa lehma (10). Kahtlemata toodavad paljud piima oma perekondade isiklikuks tarbimiseks ning seetõttu on selliste põllumajandusettevõtete majanduslik haavatavus ilmne, seda enam, et paljud asuvad mägistes või muul moel ebasoodsas olukorras olevates piirkondades.

7.1.3. Euroopa Komisjon peab algatama maaelu ja piimasektori arengu sidusa projekti mägipiirkondade, ebasoodsas olukorras olevatele piimatootmispiirkondade ja nende liikmesriikide tarvis, kus piima tootmine põhineb väga väikestel karjadel.

7.1.4. Lisaks teadmussiirde paketile, või osale sellest, on äärmiselt oluline, et nimetatud põllumajandusettevõtetele võimaldatakse juurdepääs nõuande- ja haridusteenustele, et aidata neil langetada arukaid otsuseid oma ettevõtete ja järeltulijate tuleviku kohta. Neid võiks nõustada mitmekesistamise, tõhususe suurendamise ja laiendamise (kui see on majanduslikult võimalik) valdkonnas ning kui asjakohane, anda nõu selle kohta, milliseid alternatiivseid elukutseid võiksid praegused põllumajandustootjad või nende järeltulijad kaaluda (kutsealane ümberõpe).

7.2. Piirkondades, kus on maa kasutamata jätmise, alakarjatamise või muu negatiivse keskkonnamõju oht, tuleks teatavate kriteeriumide alusel kasutada II samba keskkonnatoetusi piimatootjate heaks.

7.3. Kõigi piirkondade haavatavaid piimatootjaid tuleb innustada koostööle tootjaorganisatsioonide ja tootmisharudevaheliste organisatsioonidega, et edendada kvaliteetset toodangut ja suurendada nende osakaalu ja mõju tarneahelas.

7.4. Noorte põllumajandustootjate toetust võiks kasutada ka selleks, et innustada põlvkondade vaheldumist maal, kui lahkumine maapiirkondadest on probleem tulenevalt piiratud võimalustest sissetuleku tagamiseks. Selliste põllumajandustootjate puhul saab investeeringuid innustada soodsate laenude või muude selliste skeemide abil.

Brüssel, 21. jaanuar 2015 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Henri MALOSSE

(1) https://www.rabobank.com/en/press/search/2014/dairy_top20.html

(2) http://www.milkprices.nl/

(3) Euroopa Komisjoni aruanded sekkumismeetmete kohta piimandussektoris 2008, 2009, 2010, 2011 (EU MMO).

(4) „World Population Prospects: the 2012 Revision”, ÜRO, juuni 2013.

(5) „Consumer in 2050 – The Rise of the Emerging Market Middle Class”, HSBC Global, oktoober 2012.

(6) http://www.oecd.org/fr/sites/perspectivesagricolesdelocdeetdelafao/produits-laitiers.htm

(7) GIRA Food Consultancy, the International Farm Comparison Network ja Prantsuse National Interprofessionnel de l’Industrie Laitiere.

(8) „Analysis of the Crisis Dairy Supply Management Proposal in the Report of the Committee on Agriculture and Rural Development (COMAGRI) on CAP Reform 2012/2013” (lõplik versioon), september 2013, dr Michael Keane, Cork, Iirimaa, ja dr Declan O’Connor, Corki Tehnoloogiainstituut, Iirimaa.

(9) AGRI- 2012-4- 04, Euroopa Komisjoni jaoks ettevalmistatud analüüs piimasektori tulevastest arengutest, põllumajanduse ja maaelu arengu peadirektoraadi lõplik aruanne, 19. september 2013, Ernst ja Young.

(10) Allikas: Eurostat, 1. jaanuar 2011.