Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV kindlustusvahenduse kohta (uuesti sõnastatud) /* COM/2012/0360 final - 2012/0175 (COD) */





SELETUSKIRI 1. Ettepaneku taust Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/92/EÜ kindlustusvahenduse kohta (esimene kindlustusvahendusdirektiiv)[1] on ainus ELi õigusakt, millega reguleeritakse kindlustustoodete müügikohti, et tagada tarbija õiguste kaitse. Kõnealune direktiiv võeti vastu 9. detsembril 2002 ja liikmesriigid pidid selle üle võtma 15. jaanuariks 2005. Direktiiv on minimaalse ühtlustamise vahend, milles on sätestatud üldpõhimõtted ja mida on 27 liikmesriigis rakendatud küllaltki erinevalt. Esimese kindlustusvahendusdirektiivi läbivaatamise vajalikkust tunnistati juba rakendamise kontrollimisel, mille viis komisjon läbi aastatel 2005–2008. Praegused ja hiljutised vapustused finantsturgudel on näidanud, kui oluline on tagada tõhus tarbijakaitse kogu finantssektoris. G20 palus 2010. aasta novembris Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsioonil, finantsstabiilsuse nõukogul ja muudel rahvusvahelistel organisatsioonidel töötada välja ühised põhimõtted finantsteenuste valdkonnas, et tugevdada tarbijakaitset. Tarbijakaitset finantsteenuste valdkonnas käsitlevates G20 kõrgetasemeliste põhimõtete eelnõus rõhutatakse vajadust nõuetekohaselt reguleerida kõiki otseselt tarbijatega kokku puutuvaid finantsteenuste pakkujaid ja vahendajaid ja/või teostada nende üle järelevalvet. Kõnealuste põhimõtete kohaselt peaksid tarbijatele olema alati tagatud võrreldavad tarbijakaitse standardid. Esimese kindlustusvahendusdirektiivi praegust läbivaatamist tuleks vaadelda kõnealuste suuniste ja asjaomaste rahvusvaheliste algatuste kontekstis. Euroopa Parlamendis toimunud aruteludel direktiivi üle, millega reguleeritakse riskipõhist lähenemisviisi kindlustusandjate kapitaliseerimisele ja järelevalvele (Solventsus II)[2] ning mis võeti vastu 2009. aastal, nõuti ka esimese kindlustusvahendusdirektiivi läbivaatamist. Mõned Euroopa Parlamendi liikmed ja tarbijakaitse organisatsioonid leidsid, et finantskriisi tagajärgi silmas pidades tuleb parandada kindlustusvõtja kaitset ja et erinevate kindlustustoodete müügitavasid saaks parandada. Eriti sügavat muret väljendati investeerimiselementidega elukindlustustoodete standardite suhtes. Sektoriülese ühtsuse tagamiseks nõudis Euroopa Parlament, et esimese kindlustusvahendusdirektiivi läbivaatamisel võetaks arvesse finantsinstrumentide turgude direktiivi[3] käimasolevat läbivaatamist. See tähendab, et investeerimiselementidega elukindlustustoodete müügitavade reguleerimise suhtes peaks läbivaadatud direktiivi ettepanek (teine kindlustusvahenduse direktiiv) vastama samadele tarbijakaitse standarditele kui finantsinstrumentide turgude direktiiv. 1.1. Ettepaneku eesmärgid Läbivaadatud direktiivi (teine kindlustusvahenduse direktiiv) eesmärk on tõhusalt parandada jaekindlustusturu reguleerimist. Eesmärk on tagada võrdsed tingimused kõigile kindlustustoodete müügiga seotud osalistele ja tugevdada kindlustusvõtjate kaitset. Praeguse läbivaatamise üldeesmärk on tagada moonutamata konkurents, tarbijakaitse ja turgude integreerimine. Konkreetselt peaks teine kindlustusvahenduse direktiiv tagama järgmist: laiendama esimese kindlustusvahendusdirektiivi reguleerimisala kõigile turustuskanalitele (nt otsesed väljaandjad, autorendiettevõtjad jne); tuvastama, juhtima ja vähendama huvide konflikte; suurendama selliste haldussanktsioonide ja -meetmete ühtlustamise taset, mida kohaldatakse kehtiva direktiivi põhisätete rikkumise korral; suurendama nõuande sobivust ja objektiivsust; tagama, et müüjate kutsekvalifikatsioon vastab müüdavate toodete keerukusele; lihtsustama ja ühtlustama kindlustusturgudele piiriülese sisenemise korda ELis. 1.2. Kooskõla Euroopa Liidu muude põhimõtete ja eesmärkidega Ettepaneku eesmärgid on kooskõlas ELi muude tegevuspõhimõtete ja eesmärkidega. Aluslepinguga on ette nähtud meetmed, et tagada kõrgetasemelise tarbijakaitsega siseturu loomine ja toimimine ning teenuste osutamise vabadus. Käesolev ettepanek on kavas võtta vastu osana nn tarbijatele suunatud jaeinvesteerimistooteid käsitlevast paketist koos kombineeritud jaeinvesteerimistoodete kohta teabe avalikustamist käsitleva ettepanekuga ja viienda eurofondide direktiiviga. Kombineeritud jaeinvesteerimistoodete algatuse eesmärk on tagada ühtne horisontaalne lähenemisviis investeerimistoodete ja investeerimiselementidega kindlustustoodete (nn kindlustusega kombineeritud jaeinvesteerimistooted)[4] kohta teabe avalikustamisel, kusjuures esimese kindlustusvahendusdirektiivi ja finantsinstrumentide turgude direktiivi läbivaatamisel lisatakse müügitavasid käsitlevad sätted. Lisaks on ettepanek kooskõlas muude ELi õigusaktidega ja poliitikameetmetega (eelkõige tarbijakaitse, investorikaitse ja usaldatavusnõuete täitmise järelevalve valdkonnas, nt Solventsus II, MiFID II ja kombineeritud jaeinvesteerimistoodete algatus) ning täiendab neid. Teise kindlustusvahenduse direktiiviga reguleeritakse müügitavasid kõigi kindlustustoodete puhul, alates üldistest kindlustustoodetest (nt liikluskindlustus) kuni elukindlustuslepinguteni, sealhulgas investeerimiselementidega elukindlustus (nt investeerimisfondi tootlusega seotud investeerimisriskiga elukindlustustooted). Teine kindlustusvahenduse direktiiv oleks jätkuvalt minimaalse ühtlustamise õiguslik vahend. See tähendab, et liikmesriigid võivad tarbijakaitse tagamiseks võtta rangemaid meetmeid kui ette nähtud. Esimese kindlustusvahendusdirektiiviga ette nähtud miinimumnõudeid karmistatakse märkimisväärselt. Uue direktiivi mõnda osa tugevdatakse teise tasandi meetmetega, et viia eeskirjad kooskõlla finantsinstrumentide turgude direktiiviga. Eelkõige puudutab see peatükki, millega reguleeritakse investeerimiselementidega elukindlustuslepingute turustamist. 2. Huvitatud isikutega konsulteerimise tulemused ja mõju hindamine Komisjoni talitused on palunud Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalvelt (EIOPA) (endine CEIOPS) nõu paljudes kindlustusvahenduse direktiivi läbivaatamisega seotud küsimustes. EIOPA esitas lõpparuande 2010. aasta novembris[5]. Komisjoni talitused korraldasid aastatel 2010–2011 korrapäraselt kohtumisi kindlustussektori, tarbijaorganisatsioonide ja järelevalveasutuste esindajatega, et arutada kavandatud läbivaatamisega seotud küsimusi. Komisjoni talitused korraldasid üldsusega konsulteerimine esimese kindlustusvahenduse direktiivi läbivaatamise teemal ajavahemikul 26. novembrist 2010 kuni 28. veebruarini 2011. Ka konsulteerimise tulemused üldiselt toetasid läbivaatamist nii, nagu on kavandanud komisjoni talitused[6]. Avalik arutelu teise kindlustusvahenduse direktiivi teemal peeti 10. detsembril 2010. Arutelus keskenduti direktiivi reguleerimisalale, kindlustusvahendajate suhtes kohaldatavatele teabenõuetele, huvide konfliktidele, piiriülesele turustamisele ja kutsekvalifikatsiooni nõuetele[7]. 11. aprillil 2011 korraldati kohtumine liikmesriikide ja EIOPA ekspertidega, et arutada üldsusega konsulteerimise tulemusi ning teise kindlustusvahenduse direktiivi võimalikku struktuuri ja sisu. Suur enamus kohtumisel osalenud sidusrühmadest toetas esimese kindlustusvahendusdirektiivi läbivaatamist nii, nagu on kavandanud komisjoni talitused. Kooskõlas parema õigusloome poliitikaga hindas komisjon poliitikavalikute mõju. Mõjuhinnangu koostamiseks tellisid komisjoni talitused mitu eriotstarbelist uuringut. Esiteks sõlmis siseturu ja teenuste peadirektoraat audiitorfirmaga PricewaterhouseCoopers lepingu sellise uuringu teostamiseks, mis annab põhjaliku ülevaate kindlustusvahenduse toimimisest ELis. Aruanne valmis 2011. aasta juulis ja see avaldati komisjoni veebilehel[8]. Teiseks võetakse käesolevas ettepanekus arvesse 2010. aastal tellitud uuringut kindlustustoodete ja kindlustusinvesteerimistoodete turustamise eeskirjade võimalike muudatuste kulude ja kasu kohta[9]. Kolmandaks on arvesse võetud sellise uuringu tulemusi, milles hinnatakse nõustamise kvaliteeti ELis[10]. Samuti on võetud arvesse neljandat uuringut, milles käsitletakse tarbijakäitumise seisukohast erinevaid tegureid, mis on seotud investorite otsuse tegemise protsessiga[11]. Mõjuhinnangus käsitletud poliitikavalikuid hinnati eri kriteeriumide alusel: turuosaliste turuintegratsioon, klientide kaitse ja usaldus, võrdsed tingimused eri turuosalistele ja kulutõhusus, st mil määral aitavad valikuvõimalused saavutada eesmärke ja hõlbustada kindlustusturgude toimimist kulutõhusal ja tulemuslikul viisil. Eespool osutatud PWC uuringu ja sektori statistika põhjal, mida on analüüsinud komisjoni talitused, on jõutud seisukohale, et pidades silmas asjaomaste ettevõtjate suurt arvu (ligikaudu 1 miljon), kaasnevad ettepanekuga suhteliselt tagasihoidlikud kulud (ligikaudu 730 eurot ettevõtja kohta). Mõju hindamine viidi lõpule 2012. aastal. Euroopa Komisjoni mõjuhindamise komitee soovitusi võeti arvesse, eelkõige seoses mõjuga VKEdele. Näiteks VKEdest vahendajad, kes jäävad praegu reguleerimisalast välja ja kes käesoleva ettepaneku kohaselt kaasatakse reguleerimisalasse, on peamiselt ettevõtjad, kelle põhitegevus ei ole kindlustusvahendus (vahendus on nende põhitegevuse kõrvaltegevus, nt reisibürood, autorendiettevõtted). Kõnealuste vahendajate suhtes kohaldatakse leebemat korda (käesoleva ettepaneku artiklis 4 sätestatud deklareerimismenetlus), mis on proportsionaalne nende vahendustegevuse kui kõrvaltegevuse laadiga. Üldiselt on kehtestatud proportsionaalsed nõuded, et võtta arvesse VKEde probleeme ja järgida põhimõtet „lihtsamad tooted, vähem eeskirju”. Näiteks on mõned investeerimistooted kombineeritud elukindlustuslepingutega. Selliste toodete (investeerimiselementidega elukindlustuslepingud (kindlustusinvesteerimistooted või kindlustusega kombineeritud jaeinvesteerimistooted)) müügitavade suhtes on (VII peatükis) kehtestatud rangem kord. 3. Ettepaneku õiguslik külg 3.1. Õiguslik alus Ettepanek põhineb ELi toimimise lepingu artikli 53 lõikel 1 ja artiklil 62. Ettepanekuga asendatakse direktiiv 2002/92/EÜ ja ühtlustatakse kindlustusvahendajaid ja muid kindlustustoodete müüjaid käsitlevaid siseriiklikke sätteid. Reguleerimisalasse kaasatakse teatavad kõrvategevusena müüjad ja müügijärgsed turuosalised, nt kahjuhindajad ja kahjukäsitlejad. Ettepanekuga täpsustatakse asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust käsitlevaid sätteid ning päritoluliikmesriigi ja vastuvõtva liikmesriigi järelevalveasutuste asjaomaseid volitusi. Käesoleva ettepaneku põhieesmärk ja reguleerimisese on ühtlustada siseriiklikke sätteid, mis käsitlevad kõigi kindlustoodete müüjate ja muude kindlustus- või edasikindlustusturul tegutsevate turuosaliste suhtes kohaldatavaid äritegevuseeskirju, juhtimistingimusi ja järelevalveraamistikku. 3.2. Subsidiaarsus ja proportsionaalsus Vastavalt subsidiaarsuse põhimõttele (Euroopa Liidu lepingu artikli 5 lõige 3) tuleb ELi tasandil võtta meetmeid ainult juhul, kui liikmesriigid ei suuda ettepaneku eesmärke täielikult saavutada ning seepärast saab kõnealuseid eesmärke kavandatud meetmete ulatuse või mõju tõttu paremini saavutada ELi tasandil. Kehtiva esimese kindlustusvahendusdirektiivi õigusraamistik hõlmab juba enamikku läbivaatamisel käsitletavaid teemasid. Kindlustusturud on muutumas järjest enam piiriüleseks. Tingimused, mille alusel ettevõtjad ja turu korraldajad konkureerivad (nt läbipaistvust või klientide kaitset käsitlevad eeskirjad), peavad olema võrreldavad piiriüleselt ning on kehtiva esimese kindlustusvahendusdirektiivi keskne osa. Selleks et võtta arvesse kindlustusturgudel pärast esimese kindlustusvahendusdirektiivi rakendamist toimunud muutusi, tuleb kõnealuses direktiivis sätestatud õigusraamistiku ajakohastamiseks ja muutmiseks võtta meetmeid Euroopa Liidu tasandil. Kõnealuse integratsiooni tõttu oleks liikmesriigi isoleeritud sekkumine palju vähem tõhus ja sellega kaasneks turgude killustumine, mille tulemuseks oleks õigusnormide erinevuse ärakasutamine ja konkurentsi moonutamine. EIOPA-l peaks olema uue üleeuroopalise raamistiku rakendamisel võtmeroll. EIOPA-le tuleb anda eripädevus, et parandada kindlustusturgude toimimist. Ettepanekus võetakse täielikult arvesse proportsionaalsuse põhimõtet, mille kohaselt peavad ELi meetmed olema eesmärkide saavutamiseks asjakohased ja mitte minema nende saavutamiseks vajalikust kaugemale. Kaalul oleva avaliku huvi ja meetmete kulutõhususe õiget tasakaalu arvesse võttes on ettepanek selle põhimõttega kooskõlas. Nende nõuete sätestamisel on eelkõige lähtutud vajadusest tagada klientide kaitse, turgude tõhususe ja majandussektori kulude tasakaal. Seda põhimõtet silmas pidades eristatakse ettepanekus kindlustustoodete puhul eri müügikanaleid ning kehtestatakse vähem koormavad registreerimise ja kutsekvalifikatsiooni nõuded nende suhtes, kes müüvad lihtsaid kindlustustooteid. Näiteks kindlustuse madala riskiga kõrvaltoodete müüjate suhtes, nagu autorendid ja reisibürood, kohaldatakse kindlustusvahendajana registreerimise asemel lihtsustatud deklareerimismenetlust. Ettepanekuga eristatakse tasustamise läbipaistvusnõuete puhul ka elukindlustustooteid üldistest kindlustustoodetest. Need proportsionaalsuse meetmed on võetud silmas pidades eri kindlustustoodetega seotud keerukuse ja tarbija riskide eri tasemeid ning ka kavatsust vähendada kindlustustooteid müüvate väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate halduskoormust. 3.3. Vastavus Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitele 290 ja 291 Komisjon võttis 23. septembril 2009 vastu määruste ettepanekud Euroopa Pangandusjärelevalve (EBA), Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve (EIOPA) ning Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve (ESMA) loomise kohta. Sellega seoses osutab komisjon ELi toimimise lepingu artiklitega 290 ja 291 seotud avaldustele, mille ta tegi Euroopa järelevalveasutuste loomise määruste vastuvõtmisel: „Seoses regulatiivsete standardite vastuvõtmisega rõhutab komisjon finantsteenuste sektori ainulaadset iseloomu, mis tuleneb Lamfalussy struktuurist ja mida on tunnustatud selgelt ELi toimimise lepingule lisatud deklaratsioonis nr 39. Siiski on komisjonil tõsiseid kahtlusi, kas tema rollile seatud piirangud delegeeritud õigusaktide ja rakendusmeetmete vastuvõtmisel on kooskõlas ELi toimimise lepingu artiklitega 290 ja 291.” 3.4. Viited muudele direktiividele Kuna direktiivi 2009/138/EÜ kindlustus- ja edasikindlustustegevuse alustamise ja jätkamise kohta (Solventsus II) praegu veel ei kohaldata, osutatakse käesolevas ettepanekus direktiivides 73/239/EMÜ, 2002/83/EÜ ja 2005/68/EÜ sätestatud mõistetele. Direktiivid 73/239/EMÜ, 2002/83/EÜ ja 2005/68/EÜ tunnistatakse kehtetuks direktiiviga 2009/138/EÜ. 3.5. Ettepaneku üksikasjalik selgitus I peatükk: Reguleerimisala ja mõisted Artikliga 1 laiendatakse esimese kindlustusvahendusdirektiivi reguleerimisala, et hõlmata kindlustuslepingute müük, mida teostavad kindlustus- ja edasikindlustusandjad ilma kindlustusvahendajate sekkumiseta. Samuti hõlmatakse nõuete haldamisega seotud toimingud, mida teostavad kindlustusandjad või mida teostatakse nende jaoks, samuti kahju hindamine ja nõuetele eksperdihinnangu andmine. De minimis erand esimese kindlustusvahendusdirektiivi reguleerimisalas jääb samaks (kauba müügi kõrvaltegevusena kindlustuslepinguid müüv isik, kelle puhul iga-aastase kindlustusmakse summa ei ületa 500 eurot ja kes vastab muudele erandi kohaldamiseks vajalikele kriteeriumidele), kuid iga-aastast kindlustusmaksete piirmäära suurendatakse 600 eurole ja seda kohaldatakse proportsionaalselt (vähem kui 2 eurot päevas). Kõnealune 2 eurot on kindlustusmakse summa lepingu kohta päevas. Näiteks jäävad direktiivi reguleerimisalast jätkuvalt välja optikud, kes müüvad täiendavat kindlustust prillide puhul. Teenuste müügi kõrvaltegevusena müüdavad kindlustuslepingud jäävad pärast läbivaatamist direktiivi reguleerimisalasse. Siia hulka kuuluvad näiteks reisibüroode müüdavad reisikindlustuslepingud ning autorendiettevõtete ja liisingettevõtete müüdavad üldised kindlustuslepingud. Artikliga 2 määratletakse teatavate muudatustega uuesti esimeses kindlustusvahenduse direktiivis kasutatud mõisted ja lisatakse uued mõisted. · Kindlustusvahenduse määratlust laiendatakse, et kajastada artiklis 1 sätestatud reguleerimisala laiendamist, ning täpsustatakse, et kindlustuspakkumisi koondavate veebilehtede teatavate tegevuste puhul on tegemist kindlustusvahendusega. Tegevuste puhul jäetakse välja tutvustamine. Sama moodi muudetakse edasikindlustusvahenduse määratlust. · Kindlustusinvesteerimistoode on määratletud vastavalt määruse (investeerimistoodete põhiteabe dokumentide kohta (kombineeritud jaeinvesteerimistoodete määrus)) kohasele investeerimistoote määratlusele. · Seotud kindlustusvahendaja määratlust laiendatakse, et hõlmata vahendajad, kes töötavad teise kindlustusvahendaja vastutusel. · Nõustamine määratletakse kui isikliku soovituse andmine kliendile taotluse korral või muul viisil. · Kutseline klient määratletakse selleks, et teha erand teabe esitamist käsitlevatest sätetest. · Ristmüügina määratletakse tegevus, mille puhul kaks või enam toodet müüakse komplektina. · Tingimuslik vahendustasu on määratletud kui vahendustasu, mille puhul makstav summa põhineb kokkulepitud eesmärkide saavutamisel. · Märkimisväärne seos määratleb seotud isikute vahelised kokkulepped ning kokkulepped, mis võivad mõjutada järelevalveasutuse suutlikkust teostada tõhusat järelevalvet. · Tasu määratletakse nii, et see ei hõlma mitte ainult makseid (teenustasud, vahendustasud jne), vaid ka mis tahes majanduslikku kasu. · Päritoluliikmesriigi, vastuvõtva liikmesriigi, kindlustusvahendaja, edasikindlustusvahendaja ja püsiva andmekandja määratlusi täpsustatakse. II peatükk: Registreerimisnõuded Artikliga 3 esimeses kindlustusvahendusdirektiivis sätestatud registreerimisnõudeid oluliselt ei muudeta, kuid nähakse ette, et EIOPA loob ühtse elektroonilise registri (ühendades liikmesriikide andmebaasid), ja nõutakse teiste isikutega sõlmitud teatavate kokkulepete avalikustamist. See ühtne elektrooniline register toimib portaalina, mis suunab edasi riiklikesse registritesse. Samuti vabastatakse registreerimisnõude täitmisest isikud, kelle suhtes kohaldatakse deklareerimismenetlust (vt artikkel 4). III peatükk: Deklareerimismenetlus Artikliga 4 nähakse ette lihtsustatud menetlus, millega vabastatakse kaks isikuterühma eespool osutatud registreerimismenetluse järgimisest, võimaldades neil tegeleda kindlustusvahendusega lihtsa deklareerimise teel. Kõnealused rühmad on järgmised: · isikud, kes tegelevad kindlustusvahendusega põhikutsetegevuse kõrvaltegevusena ja kes vastavad teatavatele muudele tingimustele (nt reisibürood). Üldiselt hõlmavad muud tingimused seda, et tooted täiendavad teisi tooteid või teenuseid ning ei kata elukindlustus- või vastutusriske, välja arvatud juhuslikult kaasaskäiv kindlustuskate, ning · isikud, kelle tegevus piirdub nõuete kutsealase haldamisega ja kahju hindamisega. Deklareerimismenetlust kohaldatakse peamiselt reisibüroode, kindlustustooteid müüvate autorendiettevõtete ning kahjuhindajate ja kahjukäsitlejate suhtes. IV peatükk: Teenuste osutamise vabadus ja asutamisvabadus Artiklites 5, 6 ja 7 kajastatakse sätteid, mis on sätestatud esimese kindlustusvahendusdirektiivi artiklis 5, läbivaadatud MiFID ettepanekus ja Luksemburgi protokollis[12]. Samuti käsitletakse päritoluliikmesriigi ja vastuvõtva liikmesriigi järelevalveasutuste pädevuste jaotust, eelkõige juhul, kui kindlustus- või edasikindlustusvahendaja ei täida vastuvõtvas liikmesriigis äritegevusega tegeledes oma kohustusi. V peatükk: Muud organisatsioonilised meetmed Artiklis 8 on sätestatud kutsesobivus- ja organisatsioonilised nõuded, mis hõlmavad esimese kindlustusvahendusdirektiivi artikli 4 sätteid: asjakohaste teadmiste ja oskuste nõue; hea maine nõue; erialase vastutuskindlustuse nõue ja meetmed, et kaitsta selle eest, et vahendaja ei suuda kanda kindlustusmakset üle kindlustusandjale või maksta kindlustusmakseid kindlustusvõtjale tagasi. Samuti hõlmab see pideva kutsealase arendamise nõuet. Proportsionaalse mõju saavutamiseks on nõuded, mida kohaldatakse isikute suhtes, kes tegelevad kindlustusvahendusega kõrvaltegevusena või kelle tegevus piirdub nõuete kutsealase haldamisega, proportsionaalsed müüdavate toodete keerukusega. Seega ei kohaldata artiklit 8 selliste vahendajate suhtes täielikult. Komisjonile antakse volitused võtta vastu delegeeritud õigusakte, millega määratakse kindlaks piisavate teadmiste ja oskuste määratlus. Artiklis 9 käsitletakse üldise hüvangu eeskirjade avaldamist. Kõnealuse sättega kaasatakse esimese kindlustusvahendusdirektiivi artikli 6 sätted ning nähakse ette, et liikmesriigid avaldavad üldise hüvangu eeskirjad ning EIOPA kogub ja avaldab teavet selliste eeskirjade kohta (näiteks üldise hüvangu põhimõtted seoses kolmanda kindlustusdirektiiviga, vt komisjoni tõlgendav teatis teenuste osutamise vabaduse ja üldise hüvangu kohta kindlustussektoris 2000/C 43/03). Artiklites 10–12 sõnastatakse uuesti varasemad artiklid 7, 9 ja 10, mis käsitlevad pädevaid asutusi, liikmesriikide vahelist teabevahetust ning kaebusi. Artiklis 13 käsitletakse klientidega seotud vaidluste kohtuvälise lahendamise menetlusi ja tugevdatakse esimese kindlustusvahendusdirektiivi artiklit 11, nõudes (mitte ainult julgustades), et liikmesriigid kehtestaksid menetlused ja tagaksid nendes osalemise. Artiklis 14 käsitletakse vahendajate kasutamise piirangut. Sellega laiendatakse varasema esimese kindlustusvahendusdirektiivi artikli 3 lõiget 6 edasikindlustusandjatele ning kindlustus- ja edasikindlustusvahendajatele ning võetakse arvesse deklareerimismenetlust (vt artikkel 4). VI peatükk: Teabenõuded ja äritegevuseeskirjad Artiklites 15–20 sõnastatakse uuesti avalikustamisnõuded, suurte riskide puhul kohaldatav erand, varasema artikli 12 sätted, mida muudetakse rangemaks, ja varasema artikli 13 kohased teabe edastamise tingimused. Samuti kehtestatakse järgmised täiendavad sätted: · vahendajate puhul üldpõhimõte, mille kohaselt peavad vahendajad tegutsema oma klientide parimates huvides; · samalaadsed teabenõuded kindlustusandjate suhtes; · nõue, mille kohaselt peavad kindlustusvahendajad avalikustama tasu arvutamise aluse ja tasu suuruse; · nõue, mille kohaselt tuleb avalikustada mistahes muutuvtasu summa, mille on saanud kindlustusandjate ja vahendajate müügipersonal; · kohustuslik „täieliku avalikustamise” kord elukindlustustoodete müügi puhul ja „taotluse korral avalikustamise” kord (st kliendi taotluse korral) kahjukindlustustoodete müügi puhul viieaastase üleminekuperioodiga. Pärast viieaastase üleminekuperioodi lõppu kohaldatakse täieliku avalikustamise korda automaatselt ka kahjukindlustustoodetele. Ettepaneku kohaselt eristatakse üleminekuperioodi ajal elukindlustus- ja kahjukindlustustooteid. Elukindlustustoodete müügi puhul on tasu (vahendustasu) üldiselt kõrgem. Lisaks on elukindlustustooted sarnasemad investeerimistoodetele ning sellise toote ostmine on pikaajaline investeering. Kahjukindlustustoodete puhul on olukord erinev. Tasu on tavaliselt madalam (vahendustasu on umbes 5–10 % kindlustusmaksest) ning tootega kaasneb vähem riske. Enamikus ELi riikides saab tarbija minna üle teisele asendatavale tootele väga lihtsalt ja ilma suurte kuludeta; · kindlustusandjate ja -vahendajate kohustus anda kliendile enne lepingu sõlmimist piisavalt teavet kindlustustoote kohta, et klient saaks teha teadliku otsuse; · nõue, mille kohaselt EIOPA peab tagama, et teave, mille ta saab riigisiseste rangemate sätete kohta, edastatakse kindlustusandjatele, -vahendajatele ja tarbijatele; ning · täiendavad erandid üldisele nõudele, mille kohaselt teave tuleb esitada püsival andmekandjal. Parema tarbijakaitse saavutamiseks tagatakse kõnealuste sätetega suurem läbipaistvus võrreldes algse direktiiviga (2002/92/EÜ) seoses vahendaja tasustamise laadi, struktuuri ja summaga ning suurendatakse selgust seoses esindatava ja esindaja vahelise suhtega, sealhulgas, kuidas see võib mõjutada nõustamist. Tarbijate kaitse on viimastel aastatel oluliselt paranenud ning täna otsivad tarbijad üha enam teavet ja on hinnateadlikud. Lõpphinna eri elementide avalikustamine – sealhulgas vahendaja tasu – võimaldab kliendil teha valiku kindlustuskaitse, seotud teenuste (nt kas vahendaja tegeleb kahjukäsitlusega) ja hinna alusel. Sellega tagatakse tarbijale sobivad, kulutõhusad tooted ja vahendusteenused. Tasu kohustuslikul avalikustamisel peaks olema positiivne mõju konkurentsile kindlustusvahenduse valdkonnas, sest sellega tagataks, et tarbijad saavad ulatuslikumat teavet nii toodete ja kulude kui ka võimalike huvide konfliktide kohta. Tarbijatel on lihtsam võrrelda eri turustuskanalite kaudu müüdavate toodete kindlustuskaitseid ja hindu. Mitu ELi liikmesriiki juba nõuavad tasu avalikustamist mõne kindlustustoote puhul ning finantsinstrumentide turgude direktiiviga (MiFID II) nõutakse seda investeerimistoodete puhul. See uus teave annab tarbijatele terviklikuma teabe selle kohta, milliseid teenuseid vahendaja osutab ja millised on seotud kulud. Tasu avalikustamist tuleb rakendada siiski nii, et tagatud on vahendajate ja otseste väljaandjate võrreldavus. Võrreldavus tagatakse teabega kaitse hinna ning turustamiskulude kohta. Eelkõige peaksid kindlustusandjad huvide konflikti vältimiseks avalikustama ka selle, mille põhjal arvutatakse oma töötajate muutuvtasu, mis tuleneb toote müügist. Kõnealused sätted käsitlevad lisaks teatavaid põhiprobleeme, mis on seotud kindlustusvahendusteenuste piiriülese osutamisega: õiguskindluse ja võrreldavuse puudumine. Kui parandatakse ühtlustatud õigusraamistikku, võivad nii vahendajad kui ka nende kliendid meelsamini müüa või osta kindlustustooteid piiriüleselt. Parem avalikustamine lihtsustab toodete ja turustuskanalite võrdlemist (nagu eespool kirjeldatud), mis on praegu eriti keeruline piiriülese kaubanduse olukordades. Artikliga 21 kehtestatakse sätted toodete komplektina müümise kohta ja nõutakse, et klienti teavitatakse võimalusest osta tooteid eraldi ning talle antakse selle kohta teatavat teavet. Sellega nõutakse ka, et EIOPA töötaks välja suunised sellise tegevuse järelevalve kohta ning seejärel ajakohastaks neid suuniseid. VII peatükk: Täiendavad nõuded klientide kaitseks seoses kindlustusinvesteerimistoodetega Artiklis 22 käsitletakse täiendavate nõuete reguleerimisala ja seda, et neid kohaldatakse kindlustusvahendaja või -andja suhtes, kui nad müüvad kindlustusinvesteerimistooteid. Artikkel 23 sisaldab täiendavaid huvide konflikti sätteid, nõudes, et sellised konfliktid tuleb tuvastada. Sellega antakse komisjonile volitused võtta vastu delegeeritud õigusakte, et: · määratleda meetmed, mille võtmist võidakse nõuda, et tuvastada, vältida, juhtida ja avalikustada sellised konfliktid; ning · kehtestada kriteeriumid, mille alusel täpsustatakse konfliktide liigid, mis võivad kahjustada klientide huve. Artikkel 24 põhineb MiFID II artiklil [23]. Selles sätestatakse MiFID II nõue teha järgmist: · tegutseda ausalt ja professionaalselt kooskõlas klientide parimate huvidega; · tagada, et teave on õiglane, selge ega ole eksitav; · anda teavet kindlustusandja või -vahendaja ning tema teenuste kohta (eelkõige, kas nõustamine on sõltumatu), turuanalüüsi ulatuse kohta (kas pakutakse sobivuse pidevat hindamist), pakutavate toodete ja investeerimisstrateegiate kohta ning kulude kohta. Selles täpsustatakse, mille alusel võib väita, et nõustamine on sõltumatu, see hõlmab ka nõuet hinnata turul pakutavaid tooteid ja nõuet mitte võtta vastu tasu kolmandatelt isikutelt. Komisjonile antakse volitused võtta vastu delegeeritud õigusaktid, et tagada selle artikli järgimine. Artiklis 25 sätestatakse, kuidas tuleb hinnata sobivust ja asjakohasust, ning nõutakse kliendilt teabe saamist. Nõustamiseta müügi korral peab vahendaja või kindlustusandja hankima teavet kliendi teadmiste ja kogemuse kohta, et määrata kindlaks toote sobivus ja asjakohasus tema jaoks. Nõustamisega müügi jaoks peab ta sobivuse kindlaksmääramiseks saama teavet kliendi finantsseisundi ja investeerimiseesmärkide kohta. Juhul kui toode ei ole asjakohane või sobiv, peab ta selle eest klienti hoiatama. Müüja peab ka säilitama andmed tingimuste kohta, mille alusel ta osutab kliendile teenuseid, ning esitama kliendile aruandeid. Komisjonile antakse volitused võtta vastu delegeeritud õigusaktid, et tagada nõuete järgimine. VIII peatükk: Sanktsioonid Artikliga 26 nähakse ette, et liikmesriigid tagavad, et pädevad asutused võtavad käesoleva direktiivi kohaselt vastu võetud siseriiklike sätete rikkumise korral tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid halduskaristusi ja -meetmeid. Halduskaristusi ja -meetmeid tuleb kohaldada füüsiliste või juriidiliste isikute suhtes, kes siseriikliku õiguse kohaselt vastutavad rikkumise eest. Pädevatele asutustele tuleb anda kõik vajalikud uurimisvolitused ning nad peavad tegema koostööd piiriülestel juhtudel. Artikliga 27 on ette nähtud, et rikkumiste eest kehtestatud sanktsioonid või meetmed avaldatakse. Artiklis 28 on täpsustatud teatavad rikkumised ja sätestatud vahendajate suhtes kohaldatavad halduskaristused, sealhulgas registreerimise tühistamine, juhtimisfunktsioonide täitmise eest vastutavate isikute suhtes kohaldatav keeld, rahalised karistused, mille maht on kuni kaks korda suurem, kui rikkumise tulemusel saadud tulu, kui sellist tulu on võimalik kindlaks määrata. Käesolevas ettepanekus ei käsitleta kriminaalkaristusi. Artiklis 29 sätestatakse tegurid, mida tuleb arvesse võtta sanktsioonide ja meetmete kehtestamisel (sealhulgas rikkumise tulemusel saadud kasu, kolmandatele isikutele põhjustatud kahju, vastutavate isikute koostöövalmidus), ning nähakse ette, et EIOPA annab sanktsioonidega seoses välja suunised. Samuti nähakse ette, et kindlustusvahendajat või -andjat teavitatakse mis tahes sanktsioonidest või meetmetest ning põhjendatakse neid. Artikliga 30 nähakse ette tõhusad mehhanismid rikkumistest teatamise soodustamiseks ning rikkumisest teatajate ja nende isikuandmete asjakohane kaitse, samuti selliste füüsiliste isikute andmete kaitse, kes on väidetavalt vastutavad rikkumiste eest. Artikliga 31 nähakse ette, et EIOPA-le esitatakse igal aastal koguteave rikkumiste kohta ning et EIOPA avaldab kõnealuse teabe. Komisjonile antakse volitused võtta sellega seoses vastu rakenduslikud tehnilised standardid, mille töötab välja EIOPA ja esitab komisjonile [6] kuud pärast käesoleva direktiivi avaldamist. IX peatükk. Lõppsätted Artiklites 32–39 sätestatakse (vajaduse korral ajakohastatult) esimese kindlustusvahendusdirektiivi lõppsätted, mis käsitlevad õigust pöörduda kohtusse, ülevõtmist, jõustumist, varasemate õigusaktide kehtetuks tunnistamist ja adressaate. Lisaks sätestatakse artiklites 33 ja 34 tingimused, mida kohaldatakse seoses käesoleva direktiivi kohaste komisjoni volitustega võtta vastu delegeeritud õigusakte, ja artikliga 35 nähakse ette kord, mille alusel vaatab komisjon pärast direktiivi jõustumist selle läbi ja hindab seda. See läbivaatamine peab eelkõige võtma arvesse mõju, mis artikli 17 lõike 2 kohastel avalikustamise eeskirjadel on kahjukindlustusvahendajatele, kes on väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad. 4. MÕJU EELARVELE Ettepanekule lisatud finantsselgituses on käsitletud ka ettepaneku konkreetset mõju komisjoni eelarvele. Ettepaneku konkreetne mõju eelarvele on seotud EIOPA-le seatud ülesannetega, mida on täpsustatud käesolevale ettepanekule lisatud finantsselgituses. Ettepanek mõjutab liidu eelarvet. ê 2002/92/EÜ (kohandatud) 2012/0175 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV kindlustusvahenduse kohta (uuesti sõnastatud) (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut Ö Euroopa Liidu toimimise lepingut Õ , eriti selle artikli Ö 53 lõiget 1 ja artiklit 62 Õ 47 lõiget 2 ja artiklit 55, võttes arvesse Euroopa Kkomisjoni ettepanekut, ò uus olles edastanud seadusandliku akti eelnõu riikide parlamentidele, ê 2002/92/EÜ võttes arvesse Euroopa Mmajandus- ja Ssotsiaalkomitee arvamust, ò uus olles konsulteerinud Euroopa andmekaitseinspektoriga, ê 2002/92/EÜ ð uus toimides asutamislepingu artiklis 251 sätestatud menetluse ð seadusandliku tavamenetluse ï kohaselt ning arvestades järgmist: ò uus (1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. detsembri 2002. aasta direktiivi 2002/92/EÜ (kindlustusvahenduse kohta)[13] tuleb teha palju muudatusi. Selguse huvides tuleks kõnealune direktiiv uuesti sõnastada. (2) Kuna ettepaneku põhieesmärk ja reguleerimisese on ühtlustada siseriiklikke sätteid kõnealustes valdkondades, peaks ettepanek põhinema ELi toimimise lepingu artikli 53 lõikel 1 ja artiklil 62. Direktiivi vorm on vajalik selleks, et võimaldada direktiiviga hõlmatud valdkondades rakendussätete kohandamist iga liikmesriigi konkreetse turu ja õigussüsteemi eripärale. Samuti on käesoleva direktiivi eesmärk koordineerida siseriiklikke eeskirju, mis käsitlevad juurdepääsu kindlustus- ja edasikindlustusvahendusele, sealhulgas nõuete kutsealasele haldamisele ja kahju hindamisele, ning seepärast lähtutakse aluslepingu artikli 53 lõikest 1. Kuna kõnealuses sektoris pakutakse teenuseid kogu liidus, põhineb käesolev direktiiv ka aluslepingu artiklil 62. ê 2002/92/EÜ põhjendus 1 (kohandatud) (3) Kindlustus- ja edasikindlustusvahendajatel on keskne roll kindlustus- ja edasikindlustustoodete jaotamiselturustamisel ühenduses Ö liidus Õ . ê 2002/92/EÜ põhjendus 2 Pidades silmas kindlustusagentide ja -maaklerite asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse kasutamise võimaluste parandamist, astuti esimene samm nõukogu 13. detsembri 1976. aasta direktiiviga 77/92/EMÜ kindlustusagentide ja -maaklerite (ex ISIC rühm 630) tegevuse puhul asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse kasutamist hõlbustavate meetmete ja eelkõige selle tegevusega seonduvate üleminekumeetmete kohta[14]. ê 2002/92/EÜ põhjendus 3 Direktiivi 77/92/EMÜ kohaldatakse kuni kindlustusagentide ja -maaklerite tegevuse alustamist ja jätkamist käsitlevaid siseriiklikke eeskirju kooskõlastavate sätete jõustumiseni. ê 2002/92/EÜ põhjendus 4 Liikmesriigid järgisid olulisel määral komisjoni 16. detsembri 1991. aasta soovitust 92/48/EMÜ kindlustusvahendajate kohta,[15] mis aitas lähendada kindlustusvahendajate kutsesobivusnõudeid ja registreerimist käsitlevaid siseriiklikke sätteid. ê 2002/92/EÜ põhjendus 9 ð uus (4) Kindlustustooteid võivad jaotadaturustada mitut tüüpi isikud või asutused, nagu agendid, maaklerid, "finantsettevõtjad" ð , kindlustusandjad, reisibürood ja autorendiettevõtted ï . Ettevõtjate võrdne kohtlemine ja klientide kaitse eeldavad, et käesolev direktiiv hõlmab kõiki neid isikuid või asutusi. ò uus (5) Direktiivi 2002/92/EÜ kohaldamisel on saanud selgeks, et kindlustus- ja edasikindlustusvahenduse hõlbustamiseks tuleb paljusid sätteid veelgi täpsustada ning et tarbijakaitse huvides tuleb kõnealuse direktiivi reguleerimisala laiendada igasugusele kindlustoodete müügile, olenemata sellest, kas sellega tegelevad kindlustusvahendajad või kindlustusandjad. Seoses müügiga, järelmüügiga ja nõuete käsitlemisega tuleks uue direktiivi reguleerimisala laiendada kõigile kindlustustooteid otse müüvatele kindlustusandjatele samal alusel nagu kindlustusagentide ja-maaklerite puhul. (6) Selleks et tagada samaväärne tarbijakaitse olenemata turustuskanalist, mille kaudu tarbijad kindlustustooteid ostavad (kas otse kindlustusandjalt või kaudselt vahendaja kaudu), peaks direktiivi reguleerimisala hõlmama mitte ainult kindlustusandjaid, vaid ka teisi turuosalisi, kes müüvad kindlustustooteid kõrvaltegevusena (nt reisibürood ja autorendiettevõtted ning kauba pakkujad, kes ei vasta erandi kohaldamise tingimustele). (7) Käesolevat direktiivi tuleks kohaldada isikute suhtes, kes aitavad (kas kliendi või kindlustusandja nimel) kindlustus- või edasikindlustuslepingut hallata ja käsitleda, sealhulgas nõuete kutsealane haldamine või kahju hindamine või nõuetele eksperdihinnangu andmine. ê 2002/92/EÜ põhjendus 5 (8) Siseriiklike sätete vahel on siiski veel olulisi erinevusi, mis takistavad kindlustus- ja edasikindlustusvahendajate tegevuse alustamist ja jätkamist siseturul. Seetõttu on asjakohane asendada direktiiv 77/92/EMÜ uue direktiiviga. ò uus (9) Praegused ja hiljutised vapustused finantsturgudel on näidanud, kui oluline on tagada tõhus klientide kaitse kogu finantssektoris. Seepärast on asjakohane tugevdada klientide usaldust ning ühtlustada kindlustustoodete turustamise reguleerimist, et tagada kogu liidus klientide piisaval tasemel kaitse. Klientide kaitse meetmeid tuleb kohandada iga kliendikategooria (kutselised kliendid või muud) eripärale. ê 2002/92/EÜ põhjendus 11 ð uus (10) Käesolevat direktiivi tuleks kohaldada selliste isikute suhtes, kelle tegevus on kindlustusvahendus-teenuste ð või edasikindlustusvahendusteenuste ï pakkumine kolmandatele isikutele tasu eest, mis võib olla rahaline või nende kindlustusvahendajate ð või edasikindlustusvahendajate ï teenustega seotud muu kokkulepitud majanduslik kasuhüvitis. ò uus (11) Käesolevat direktiivi tuleks kohaldada isikute suhtes, kes kliendi poolt veebilehe kaudu või muul viisil valitud kriteeriumide alusel annavad teavet ühe või mitme kindlustus- või edasikindlustuslepingu kohta või esitavad kindlustus- või edasikindlustustoodete järjestuse või lepingutega seotud allahindluse, kui klient saab selle protsessi lõpus sõlmida otse kindlustuslepingu; direktiivi ei tuleks kohaldada mitte ainult tutvustamisega seotud tegevuste suhtes, mis hõlmavad potentsiaalseid kindlustusvõtjaid käsitlevate andmete ja teabe esitamist kindlustus- või edasikindlustusvahendajatele või kindlustus- või edasikindlustusandjatele, samuti kindlustus- või edasikindlustustooteid või kindlustus- või edasikindlustusvahendajaid või kindlustus- või edasikindlustusandjaid käsitleva teabe esitamist potentsiaalsetele kindlustusvõtjatele. ê 2002/92/EÜ põhjendus 12 (12) Käesolevat direktiivi ei tohiks kohaldada muu kutsetegevusega tegelevate isikute nagu maksuekspertide või raamatupidajate suhtes, kes selle muu kutsetegevuse raames annavad juhuslikult nõustavad kindlustuskaitse kohtaküsimuses, ega kindlustustoodete kohta üksnes üldist laadi teavet andvate isikute suhtes, kui selle tegevuse eesmärk ei ole aidata kliendil sõlmida või täita kindlustus- või edasikindlustuslepingut ega kindlustus- või edasikindlustusseltsile esitatud nõuete kutsealane haldamine või kahjumi korrigeerimine ja nõuetele eksperdihinnangu andmine. ê 2002/92/EÜ põhjendus 13 ð uus (13) Käesolevat direktiivi ei tohikstuleks kohaldada isikute suhtes, kes teatavatel rangetel tingimustel tegelevad kindlustusvahendusega kui kõrvaltegevusega ð teatavate piirangute alusel seoses kindlustuslepinguga, eelkõige selle müümiseks vajalike teadmistega, kaetud riskidega ja kindlustusmakse summaga ï . ê 2002/92/EÜ põhjendus 10 (kohandatud) (14) Käesolevas direktiivis sisaldab mõistet Ö on määratletud Õ „seotud kindlustusvahendaja”, Ö et võtta Õ milles võetakse arvesse teatavate liikmesriikide turgude omadusi ja mille eesmärk on kehtestada selliste vahendajate suhtes kohaldatavad registreerimistingimused. Nimetatud mõiste eesmärk ei ole takistada seda, et liikmesriikidel on samalaadseid mõisteid selliste kindlustusvahendajate kohta, kellel kindlustusseltsi eest ja nimel ning täielikul vastutusel tegutsedes on õigus koguda kindlustusmakseid ning kliendile ettenähtud summasid käesolevas direktiivis sätestatud finantsgarantiide kohaselt. ê 2002/92/EÜ põhjendus 14 ð uus (15) ð Füüsilisest isikust ï Kkindlustus- ja edasikindlustusvahendajaid peaks registreerima selle liikmesriigi pädev asutus, kus on nende ð elukoht; ï peakontor, tingimusel et need vahendajad vastavad rangetele pädevuse, hea maine, ametialase vastutuskindlustuse ja finantssuutlikkusega seotud kutsesobivusnõuetele. ðjuriidilisest isikust kindlustus- ja edasikindlustusvahendajaid peaks registreerima selle liikmesriigi pädev asutus, kus asub nende registrijärgne asukoht (või peakontor, kui siseriikliku õiguse kohaselt ei ole registrijärgset asukohta), tingimusel et need vahendajad vastavad rangetele pädevuse, hea maine, ametialase vastutuskindlustuse ja finantssuutlikkusega seotud kutsesobivusnõuetele. Liikmesriikides juba registreeritud kindlustusvahendajaid ei pea käesoleva direktiivi kohaselt uuesti registreerima. ï ê 2002/92/EÜ põhjendus 6 ja põhjendus 15 (kohandatud) ð uus (16) Kindlustus- ja edasikindlustusvahendajad peaksid olema võimelised kasutama asutamisaluslepingus sätestatud asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust. Selline Ö Seega Õ peaks registreerimine peaks ð või deklareerimine nende päritoluliikmesriigis ï võimaldama kindlustus- ja edasikindlustusvahendajatel tegutseda teistes liikmesriikides asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse põhimõtete alusel, kui pädevate asutuste vahel on järgitud asjakohast teatamise korda. ê 2002/92/EÜ põhjendus 16 (uus) (17) Asjakohaseid sanktsioone vajatakse kindlustus- või edasikindlustusvahendusega tegelevate registreerimata isikute kohta, registreerimata vahendajate teenuseid kasutavate kindlustus- või edasikindlustusseltside kohta ja nende vahendajate kohta, kes ei järgi käesoleva direktiivi kohaselt vastuvõetud siseriiklikke sätteid. ò uus (18) Läbipaistvuse suurendamiseks ja piiriülese kaubanduse hõlbustamiseks peaks EIOPA looma ja avaldama ühtse elektroonilise andmebaasi, mis sisaldab andmeid kõigi kindlustus- ja edasikindlustusvahendajate kohta, kes on teatanud kavatsusest kasutada asutamisvabadust või teenuste osutamise vabadust, ning kõnealust andmebaasi ajakohastama. Selleks peaksid liikmesriigid esitama EIOPA-le asjaomast teavet viivitamata. Kõnealuses andmebaasis on hüperlink iga liikmesriigi asjaomase pädeva asutuse veebilehele. Iga liikmesriigi pädeva asutuse veebilehel on hüperlink kõnealusele andmebaasile. (19) Selgelt tuleks kindlaks määrata päritoluliikmesriigi ja vastuvõtva liikmesriigi suhtelised õigused ja kohustused seoses selliste kindlustus- ja edasikindlustusvahendajate järelevalvega, kelle nad on registreerinud või kes asutamisvabaduse või teenuste osutamise vabaduse õiguse alusel tegelevad kindlustus- või edasikindlustusvahendusega nende territooriumil. (20) Liikmesriigid ei tohiks kohaldada registreerimisnõudeid kindlustusvahendajate suhtes, kes tegelevad kindlustusvahendusega seoses teatavat liiki kindlustuslepingutega kõrvaltegevusena või seoses nõuete kutsealase haldamise või kahju hindamise või nõuetele eksperdihinnangu andmisega, tingimusel et asjaomased kindlustusvahendajad täidavad käesoleva direktiivi nõudeid seoses teadmiste, oskuste ja hea mainega ning kohaldatavaid teabe- ja äritegevusenõudeid, kusjuures pädevale asutusele on esitatud tegevuse deklaratsioon. ê 2002/92/EÜ põhjendus 7 (kohandatud) (21) Kindlustusvahendajate suutmatus kogu ühenduses Ö liidus Õ vabalt tegutseda takistab kindlustuse ühtse turu nõuetekohast toimimist. ò uus (22) Oluline on tagada, et kindlustus- ja edasikindlustusvahendajatel ning otseste kindlustusandjate sellistel töötajatel, kes on seotud kindlustuslepingute ettevalmistamise, müügi ja müügijärgse tegevusega, on kõrge professionaalne tase ja pädevus. Seepärast peavad vahendaja ning otseste kindlustusandjate, autorendiettevõtete ja reisibüroode töötajate, samuti nõuete haldamise või kahju hindamise või nõuetele eksperdihinnangu andmisega tegelevate isikute kutsealased teadmised vastama asjaomase tegevuse keerukusele. Tagada tuleb täiendusõpe. ê 2002/92/EÜ põhjendus 8 (kohandatud) ð uus (23) Kindlustusvahendus-tegevust ð või edasikindlustusvahendustegevust ï alustavate ja jätkavate isikute kutsesobivusnõudeid ja registreerimist käsitlevate siseriiklike sätete kooskõlastamine saab seetõttu soodustada finantsteenuste ühtse turu väljakujundamist ning tõhustada klientide kaitset selles valdkonnas. ò uus (24) Piiriülese kaubanduse edendamiseks tuleks kehtestada vahendajate teadmiste ja oskuste vastastikuse tunnustamise põhimõtted. (25) Vastuvõttev liikmesriik peaks tunnustama Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta soovituse (Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku loomise kohta elukestva õppe valdkonnas)[16] alusel loodud Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku kohasel kolmandal või kõrgemal tasemel akrediteeritud riiklikku kutsekvalifikatsiooni kui tõendit selle kohta, et kindlustus- või edasikindlustusvahendaja täidab teadmiste ja oskustega seotud nõudeid, mis on vastavalt käesolevale direktiivile registreerimise tingimus. Kõnealune raamistik aitab liikmesriikidel, haridusasutustel, tööandjatel ja eraisikutel võrrelda liidu erinevate haridus- ja koolitussüsteemide kutsekvalifikatsioone. See vahend on esmatähtis liidus tööturu arendamise seisukohast. Kõnealuse raamistiku eesmärk ei ole asendada siseriiklikke kvalifikatsioonisüsteeme, vaid täiendada liikmesriikide meetmeid koostöö hõlbustamise teel. (26) Hoolimata kehtivast ühtsest kindlustusandjatele ja –vahendajatele tegevuslubade andmise süsteemist on Euroopa kindlustusturg jätkuvalt väga killustunud. Piiriülese äritegevuse hõlbustamiseks ja tarbijate jaoks läbipaistvuse suurendamiseks peaksid liikmesriigid tagama nende territooriumil kohaldatavate üldise hüvangu eeskirjade avaldamise, samuti tuleks teha üldsusele kättesaadavaks ühtne elektrooniline register ning kõigis liikmesriikides kindlustuse- ja edasikindlustusevahenduse suhtes kohaldatavad üldise hüvangu eeskirjad. ê 2002/92/EÜ põhjendus 17 (27) Pädevate asutuste vaheline koostöö ja teabevahetus on olulised klientide kaitseks ning ühtsel turul kindlustus- ja edasikindlustustegevuse usaldusväärsuse tagamiseks. ê 2002/92/EÜ põhjendus 22 (kohandatud) ð uus (28) Liikmesriikides vajatakse Ö asjakohaseid Õ nõuetekohaseid ja tõhusaid ð kohtuväliseid ï kaebuste ja kahjuhüvitusnõuete menetlusi, et lahendada kindlustusvahendajate ð või -andjate ï ja klientide vahelisi vaidlusi, kasutades võimaluse korral olemasolevaid menetlusi. ðSelleks et lahendada käesoleva direktiivi kohaseid õigusi ja kohustusi käsitlevaid vaidlusi kindlustusandjate või kindlustustooteid müüvate või pakkuvate isikute ja klientide vahel, peaks olema võimalik kasutada tõhusaid kohtuväliseid kaebuste ja kahjuhüvitusnõuete menetlusi. Selleks et tõhustada vaidluste kohtuvälise lahendamise menetlusi, mis käsitlevad klientide esitatud kaebusi, tuleks käesoleva direktiiviga ette näha, et kindlustusandjad või kindlustustooteid müüvad või pakkuvad isikud peavad osalema vaidluste lahendamise menetlustes, millest ei tulene siduvat otsust ja mille on nende suhtes algatanud kliendid seoses käesoleva direktiivi kohaste õiguste ja kohustustega. Selliste vaidluste kohtuväliste lahendamise menetluste eesmärk on tagada kindlustusandjate või kindlustustooteid müüvate või pakkuvate isikute ja klientide vaheliste vaidluste kiirem ja odavam lahendamine ning vähendada kohtusüsteemi koormust. Samas ei tohiks vaidluste kohtuvälise lahendamise menetlused piirata selliste menetluste osaliste õigust pöörduda asjaomases küsimuses kohtusse ï ê 2002/92/EÜ põhjendus 23 ð uus Ilma et see piiraks klientide õigust oma kaebust kohtusse esitada, peaksid liikmesriigid julgustama ð tagama, et vaidluste kohtuvälise lahendamise üksused, kes lahendavad käesoleva direktiivis osutatud vaidlusi, teevad ï kohtuväliste vaidluste lahendamiseks loodud avalikke või eraasutusi koostööle piiriüleste vaidluste lahendamisel koostööd. ð Liikmesriigid peaksid hea seisma, et vaidluste kohtuvälise lahendamise üksused, kes lahendavad selliseid vaidlusi, ühineksid FIN-Net võrgustikuga[17]. ï Selline koostöö peaks näiteks võimaldama klientidel teiste liikmesriikide kindlustusvahendajatega seotud kaebuste korral võtta ühendust oma elukohariigi kohtuväliste menetlejatega. FIN-NET-võrgustiku loomine võimaldab paremat abi piiriüleseid teenuseid kasutavatele klientidele. Menetlusi käsitlevates sätetes tuleks arvesse võtta komisjoni 30. märtsi 1998. aasta soovitust 98/257/EÜ tarbijavaidluste kohtuvälise lahendamise eest vastutavate asutuste suhtes kohaldatavate põhimõtete kohta[18]. ò uus (29) Laienev selliste tegevusalade ring, millega paljud kindlustusvahendajad ja -andjad samaaegselt tegelevad, on suurendanud võimalust huvide konfliktide tekkeks kõnealuste erinevate tegevusalade ja klientide huvide vahel. Seepärast on oluline, et liikmesriigid kehtestaksid eeskirjad tagamaks, et sellised konfliktid ei kahjusta nende klientide huve. (30) Tarbijatele tuleks eelnevalt anda selget teavet kindlustustooteid müüvate isikute staatuse ja nende saadava tasu kohta. Tuleb ette näha kohustuslik staatuse avalikustamine Euroopa kindlustusvahendajate ja -andjate puhul. Seda teavet tuleks tarbijale anda lepingueelses etapis. Eesmärk on avalikustada kindlustusandja ja -vahendaja seos (vajaduse korral) ning vahendaja saadava tasu struktuur ja sisu. (31) Investeerimistoote müüja ja ostja vaheliste huvide konfliktide vähendamiseks on oluline tagada kindlustusturustajate tasu piisav avalikustamine. Elukindlustustoodete puhul peaks seega vahendaja ning kindlustusvahendaja või -andja töötaja olema kohustatud teavitama klienti oma tasustamisest enne müüki. Muude kindlustustoodete puhul kohaldatakse viieaastast üleminekuperioodi, kusjuures klienti tuleb teavitada õigusest nõuda sellist teavet ja seda tuleb kliendi taotluse korral anda. (32) Selleks et anda kliendile võrreldavat teavet kindlustusvahendusteenuste kohta, mida osutatakse olenemata sellest, kas klient ostab toote vahendaja kaudu või otse kindlustusandjalt, ja vältida konkurentsi moonutamist, mis tuleneb sellest, et teabenõuete täitmise vältimise eesmärgil eelistavad kindlustusandjad vahendajate kasutamise asemel müüa tooteid otse kliendile, tuleks ette näha, et ka kindlustusandjad peavad esitama klientidele, kellele nad otse kindlustusvahendusteenuseid osutavad, teavet tasu kohta, mida nad kindlustustoodete müügi eest saavad. (33) Kuna käesoleva ettepaneku eesmärk on tugevdada tarbijakaitset, kohaldatakse mõnda sätet ainult ettevõtjate ja tarbijate vaheliste suhete suhtes, eelkõige sätted, millega reguleeritakse kindlustusvahendajate või muude kindlustustooteid müüvate isikute suhtes kohaldatavaid äritegevuseeskirju. (34) Vajaduse korral tuleks ebasobivate toodete müügi vältimiseks anda kindlustustoodete müügi korral ausaid ja pädevaid nõuandeid. ê 2002/92/EÜ põhjendus 18 (35) Oluline on, et klient teaks, kas vahendaja annab kliendile nõu paljude kindlustusseltsideandjate või üksnes mõne kindlustusseltsiandja pakutavate toodete kohta. ê 2002/92/EÜ põhjendus 20 (kohandatud) ð uus (36) ðKuna tarbijad üha enam sõltuvad isiklikest soovitustest, on asjakohane lisada nõustamise määratlus. Enne nõuande andmist peaks kindlustusvahendaja- või andja hindama kliendi vajadusi, soove ja rahalist olukorda. ï Kui vahendaja kinnitab, et ta annab nõustab paljude kindlustusseltsideandjate toodete kohta suhtes, peaks ta tegema turul pakutavate toodete ausa ja piisavalt laiaulatusliku analüüsi. Lisaks peaksid kõik ð kindlustusvahendajad ï vahendajad ð ja -andjad ï oma nõuannet põhjendama. ò uus (37) Enne lepingu sõlmimist, sealhulgas nõustamiseta müügi korral, tuleks kliendile anda asjakohast teavet kindlustustoote kohta, et klient saaks teha teadliku otsuse. Kindlustusvahendaja peaks olema suuteline selgitama kliendile vahendaja müüdavate kindlustustoodete põhiomadusi. (38) Kehtestada tuleks ühtsed eeskirjad, et anda kindlustustoodet müüvale isikule teatav valikuvõimalus seoses andmekandjaga, millel kogu teave esitatakse kliendile, et võimaldada kasutada elektroonilist teabevahetust, kui see on tehingu asjaolusid arvesse võttes asjakohane. Kliendile tuleks siiski anda võimalus saada see paberkandjal. Selleks et tarbijal oleks juurdepääs teabele, tuleks kogu lepingueelne teave alati anda tasuta. ê 2002/92/EÜ põhjendus 21 ð uus (39) Sellise teabe avaldamist vajatakse vähem, kui klient taotleb edasikindlustust või kindlustust on kommerts- ja tööstusriski katmiseks ð või ta on kutseline klient (vt direktiivi I lisa) ï edasikindlustus- või kindlustuskaitset taotlev äriühing. ê 2002/92/EÜ põhjendus 19 (kohandatud) ð uus (40) Käesolevas direktiivis tuleks täpsustada, millised peaksid olema ð kindlustusandjate ja ï kindlustusvahendajate kohustused ð miinimumkohustused ï klientide teavitamisel. Liikmesriikgil võib Ö peaks Õ selles valdkonnas Ö olema võimalus Õ säilitada või vastu võtta rangemaid sätteid, mida võib tema territooriumil Ö kindlustusvahendustegevusega Õ vahendustegevusega tegelevate kindlustusvahendajate ð ja -andjate ï suhtes kohaldada nende elukohast ð nende päritoluliikmesriigis kohaldatavatest sätetest ï sõltumata, tingimusel et need rangemad sätted vastavad ühenduse ð liidu ï õigusele, sealhulgas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiivile 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta)[19]. ð Liikmesriik, kes teeb ettepaneku kohaldada ja kohaldab kindlustusvahendajaid ja kindlustustoodete müüki käsitlevaid sätteid lisaks käesoleva direktiivi sätetele, peaks tagama, et kõnealustest sätetest tulenev halduskoormus on proportsionaalne tarbijakaitsega. Tarbijakaitse huvides ja ebasobivate kindlustustoodete müügi vältimiseks peaks liikmesriikidel olema lubatud kohaldada erandkorras juhul, kui nad peavad seda vajalikuks ja proportsionaalseks, rangemaid nõudeid kindlustusvahendajate suhtes, kes tegelevad kindlustusvahendusega kõrvaltegevusena. ï ò uus (41) Kogu liidus kasutavad jaefinantsteenuste pakkujad laialdaselt ristmüüki. Ristmüük võib olla tarbijatele kasulik, kuid võib hõlmata ka müügitegevust, mille puhul tarbija huve ei võeta piisavalt arvesse. Näiteks võib teatav ristmüügitegevus või -toode, nimelt seosmüük, mille puhul kaks või enam finantsteenust müüakse paketina ning vähemalt üks neist teenustest või toodetest ei ole eraldi saadaval, moonutada konkurentsi ning avaldada negatiivset mõju tarbijate mobiilsusele ning nende suutlikkusele teha teadlik valik. Näiteks võib seosmüügina käsitada tarbijale kindlustusteenuse osutamisel arvelduskonto kohustuslikku avamist, kuhu tasutakse kindlustusmaksed, või liikluskindlustuslepingu sõlmimise kohustuslikku kaasamist juhul, kui tarbijale antakse auto ostu rahastamiseks tarbimislaenu. Ehkki toodete komplektina müümine, mille puhul kaks või enam finantsteenust või -toodet müüakse paketina, kuid kõiki teenuseid saab osta ka eraldi, võib samuti moonutada konkurentsi ja klientide võimet teha teadlikke valikuid, jätab see vähemalt kliendile valikuvõimaluse ning võib seetõttu vähem ohustada kindlustusvahendajate käesoleva direktiivi kohaste kohustuste täitmist. Konkurentsi edendamiseks ja tarbijatele valikuvõimaluse loomiseks tuleb selliste tavade kasutamist hoolikalt hinnata. (42) Finantsinstrumentide turgude direktiivi (MiFID II)[20] kohaste investeerimistoodete alternatiivi või asendajana on klientidele sageli kättesaadavad investeeringutega seotud kindlustuslepingud. Investorite ühtse kaitse tagamiseks ja regulatiivse arbitraaži vältimiseks on oluline, et kindlustusega seotud jaeinvesteerimistoodete (kindlustusinvesteerimistooted, nagu on määratletud määruses investeerimistoodete põhiteabe dokumentide kohta) suhtes kohaldataks samasid äritegevuse eeskirju; need hõlmavad asjakohast teavet käsitlevaid sätteid, sobivat nõuannet käsitlevaid nõudeid ja piiranguid hüvedele, samuti huvide konfliktide juhtimise nõudeid ja sõltumatute nõustajate puhul piiranguid tasu laadile. Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve (ESMA) ja Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve (EIOPA) peaksid tegema koostööd, et saavutada võimalikult suur ühtsus äritegevuse eeskirjades kombineeritud jaeinvesteerimistoodete puhul, mille suhtes kohaldatakse suuniste abil finantsinstrumentide turgude direktiivi (MiFID II) või käesolevat direktiivi. Kindlustusinvesteerimistoodete suhtes tuleb kohaldada nii käesoleva direktiivi nõudeid, mida kohaldatakse kõigi kindlustuslepingute suhtes (käesoleva direktiivi VII peatükk), kui ka rangemaid nõudeid, mida kohaldatakse kindlustusinvesteerimistoodete suhtes. Seega peaksid isikud, kes tegelevad kindlustusvahendusega seoses kindlustusinvesteerimistoodetega, täitma kõigi kindlustuslepingute suhtes kohaldatavaid tegevusnõudeid ning kindlustusinvesteerimistoodete suhtes kohaldatavaid rangemaid nõudeid. (43) Tagamaks, et kindlustusandjad ja kindlustusvahendusega tegelevad isikud täidavad käesoleva direktiivi ülesandeid ning et nende suhtes kohaldatakse kogu liidus samu sätteid, peaksid liikmesriigid nägema ette halduskaristused ja -meetmed, mis on tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. Sanktsioonide ja meetmete ühtlustamiseks vaadati komisjoni 8. detsembri 2010. aasta teatise (sanktsioonide tõhustamine finantsteenuste sektoris)[21] raames läbi olemasolevad õigused ja nende praktiline kohaldamine. Seepärast peaksid liikmesriikide kehtestatud halduskaristused ja -meetmed vastama teatavatele olulistele nõuetele seoses adressaatide, sanktsiooni või meetme kohaldamisel arvessevõetavate kriteeriumide, sanktsioonide ja meetmete avaldamise, sanktsioonide määramise peamiste õiguste ja rahaliste halduskaristuste suurusega. (44) Eriti peaks pädevatel asutustel olema õigus kehtestada rahalisi karistusi, mis on piisavad, et katta oodatavat kasu, ning mis on heidutavad isegi suurtele asutustele ja nende juhtidele. (45) Selleks et tagada sanktsioonide ühtne kohaldamine liikmesriikides, kui määratakse kindlaks halduskaristuse või -meetme tüüp ja rahalise halduskaristuse suurus, peaksid liikmesriigid tagama, et pädevad asutused võtavad arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid. (46) Selleks et tugevdada sanktsioonide hoiatavat mõju avalikkusele ja teavitada eeskirjade rikkumistest, mis võivad kahjustada tarbijakaitset, tuleks kehtestatud sanktsioonid avaldada, välja arvatud teatavatel täpselt määratletud asjaoludel. Proportsionaalsuse põhimõtte järgimiseks tuleb kehtestatud sanktsioonid ja meetmed avaldada anonüümselt, kui avaldamine põhjustaks asjaomastele isikutele ebaproportsionaalset kahju. (47) Võimalike rikkumiste tuvastamiseks peaks pädevatel asutustel olema vajalikud uurimisvolitused ning nad peaksid kehtestama tõhusad mehhanismid, et toetada võimalikest või tegelikest rikkumistest teatamist. (48) Käesolevas direktiivis tuleks osutada nii halduskaristustele kui ka -meetmetele, olenemata sellest, kas neid käsitatakse siseriikliku õiguse kohaselt sanktsioonidena või meetmetena. (49) Käesolev direktiiv ei tohiks piirata liikmesriikide selliste sätete kohaldamist, mis käsitlevad kuritegusid. (50) Käesoleva direktiivi eesmärkide saavutamiseks tuleks komisjonile anda volitused võtta aluslepingu artikli 290 kohaselt vastu õigusakte, mis käsitlevad vahendaja piisavate teadmiste ja pädevuse määratlust, huvide konfliktide juhtimist, äritegevuse kohustusi seoses kindlustusega seotud jaeinvesteerimistoodetega ning sanktsioonidega seotud teabe esitamise korda ja vormi. Eriti tähtis on, et komisjon viiks ettevalmistuse ajal läbi nõutavad konsultatsioonid, kaasa arvatud ekspertidega. Komisjon peaks delegeeritud õigusaktide ettevalmistamise ja koostamise ajal tagama asjaomaste dokumentide sama- ja õigeaegse ning nõuetekohase edastamise Euroopa Parlamendile ja nõukogule. (51) Finantsteenuste tehnilised standardid peaksid tagama kogu liidus järjepideva ühtlustamise ning tarbijate piisava kaitse. Kuna EIOPA-l on põhjalikud eriteadmised, on tõhus ja asjakohane teha talle ülesandeks töötada komisjonile esitamiseks välja regulatiivsete tehniliste standardite eelnõud, mille puhul ei ole vaja teha poliitilisi otsuseid. (52) ELi toimimise lepingu artiklite 290 ja 291 kohaselt ja vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta määruse (EL) nr 1094/2010 (millega asutatakse Euroopa Järelevalveasutus (Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve))[22] artiklitele 10–15, peaks komisjon vastu võtma delegeeritud õigusaktid, nagu on sätestatud artiklis [8] seoses vahendaja piisavate teadmiste ja oskuste määratlusega, artiklites [17 ja 23] seoses huvide konfliktide juhtimisega ning artiklites [24 ja 25] seoses äritegevuse kohustustega, mis on seotud kindlustusega kombineeritud jaeinvesteerimistoodetega, samuti rakenduslikud tehnilised standardid, nagu on sätestatud artiklis [30] seoses sanktsioonidega seotud teabe esitamise korra ja vormiga. Kõnealuste delegeeritud õigusaktide ja rakenduslike tehniliste standardite eelnõud töötab välja EIOPA. (53) Isikuandmete töötlemise suhtes, mida teostab EIOPA käesoleva direktiivi raames, kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ (üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta)[23] ning selle üle teostavad järelevalvet liikmesriikide pädevad asutused, eelkõige liikmesriikide määratud sõltumatud ametiasutused, ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2000. aasta määrust (EÜ) nr 45/2001 (üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ühenduse institutsioonides ja asutustes ning selliste andmete vaba liikumise kohta)[24] Euroopa andmekaitseinspektori järelevalve all. (54) Käesolevas direktiivis austatakse põhiõigusi ja järgitakse eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid, mis kajastuvad aluslepingus. (55) Kooskõlas liikmesriikide ja komisjoni 28. septembri 2011. aasta ühise poliitilise deklaratsiooniga selgitavate dokumentide kohta, kohustuvad liikmesriigid lisama põhjendatud juhtudel ülevõtmismeetmeid käsitlevale teatele ühe või mitu dokumenti, milles selgitatakse seost direktiivi komponentide ja ülevõtvate siseriiklike õigusaktide vastavate osade vahel. Käesoleva direktiivi puhul leiab seadusandja, et selliste dokumentide edastamine on põhjendatud. (56) Käesolev direktiiv tuleks läbi vaadata viis aastat pärast direktiivi jõustumise kuupäeva, et võtta arvesse turu suundumusi, samuti suundumusi liidu õiguse muudes valdkondades või liikmesriikide kogemusi liidu õiguse rakendamisel, eelkõige seoses direktiiviga 2003/41EÜ hõlmatud toodetega. ê 2002/92/EÜ põhjendus 24 (kohandatud) (57) Direktiiv 77/92/EMÜ Ö 2002/92/EÜ Õ tuleks seetõttu kehtetuks tunnistada. ò uus (58) Käesoleva direktiivi siseriiklikku õigusse ülevõtmise kohustus peaks piirduma nende sätetega, millega sisuliselt muudetakse direktiivi 2002/92/EÜ. Kohustus võtta üle muutmata sätted tuleneb direktiivist 2002/92/EÜ. (59) Käesolev direktiiv ei tohiks piirata liikmesriikide kohustusi, mis on seotud direktiivi 2002/92/EÜ siseriiklikku õigusesse ülevõtmise tähtaegadega, ê 2002/92/EÜ ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: I PEATÜKK REGULEERIMISALA JA MÕISTED Artikkel 1 Reguleerimisala ê 2002/92/EÜ (kohandatud) ð uus 1. Käesoleva direktiiviga sätestatakse liikmesriigis registreeritud või seal end registreerida soovivate füüsiliste ja juriidiliste isikute kindlustus- ja edasikindlustusvahendustegevuse alustamiset ja jätkamiset ð , sealhulgas nõuete kutsealast haldamist ja kahju hindamist ï Ö käsitlevad Õ eeskirjad. ê 2002/92/EÜ 2. Käesolevat direktiivi ei kohaldata kindlustuslepingute vahendusteenuseid pakkuvate isikute suhtes, kui kõik järgmised tingimused on täidetud: (a) kindlustusleping nõuab teadmisi ainult pakutava kindlustuskaitse kohta; (b) kindlustusleping ei ole elukindlustusleping; (c) kindlustuskaitse ei kata vastutusriske; (d) isiku põhikutsetegevus ei ole kindlustusvahendus; ê 2002/92/EÜ (kohandatud) (e) kindlustus täiendab mistahes pakkuja pakutavat Ö kaupa Õ toodet või osutatavat teenust, kui selline kindlustus hõlmab: (i) kõnealuse pakkuja tarnitavate kaupade riknemise, kadumise või hävimise riski Ö ; Õ või ê 2002/92/EÜ (kohandatud) ð uus ii) pagasi hävimise või kadumise ja asjaomaselt pakkujalt tellitud reisiga seotud muid riske, isegi kui kindlustus hõlmab elukindlustus- või vastutusriske, tingimusel et see kindlustuskaitse üksnes täiendab kõnealuse reisiga seotud riske hõlmavat peamist kindlustuskaitset; (f) ð kindlustuslepingu ï iga-aastase kindlustusmakse summa, ð arvutatuna proportsionaalselt iga-aastaseks summaks, ï ei ületa 500 Ö 600 Õ eurot ja kindlustuslepingu kogukestus koos lepingu pikendamistega ei ületa viit aastat. ê 2002/92/EÜ (kohandatud) 3. Käesolevat direktiivi ei kohaldata väljaspool ühendust Ö liitu Õ asuvate riskide ja kohustustega seotud kindlustus- ja edasikindlustusvahendusteenuste suhtes. ê 2002/92/EÜ ð uus Käesolev direktiiv ei mõjuta liikmesriigi õigust kolmandas riigis registreeritud ja nimetatud kõnealuse liikmesriigi territooriumil teenuste osutamise vabaduse põhimõtte alusel tegutsevate kindlustus- ja edasikindlustusvahendajate ð või kindlustus- ja edasikindlustusandjate ï kindlustus- ð ja edasikindlustusvahendustegevuse ï vahendustegevuse suhtes, tingimusel et võrdne kohtlemine on tagatud kõikidele isikutele, kes sellel turul kindlustus- ð ja edasikindlustusvahendustegevusega ï vahendustegevusega tegelevad või kellel on lubatud seda teha. Käesoleva direktiiviga ei reguleerita kolmandates riikides toimuvat kindlustus- ð või edasikindlustusvahendustegevust ï vahendustegevust ega kolmandates riikides kindlustusvahendajate kaudu toimuvat ühenduse kindlustus- või edasikindlustusseltside tegevust, nagu on määratletud esimeses nõukogu 24. juuli 1973. aasta direktiivis 73/239/EMÜ otsekindlustustegevuse, välja arvatud elukindlustustegevuse alustamise ja jätkamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta[8] ja esimeses nõukogu 5. märtsi 1979. aasta direktiivis 79/267/EMÜ otsese elukindlustustegevuse alustamise ja jätkamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta[9]. ò uus Liikmesriigid teatavad komisjonile üldistest raskustest, mis nende kindlustusvahendajatel tekivad seoses asutamise või kindlustusvahendustegevusega mis tahes kolmandas riigis. ê 2002/92/EÜ ð uus Artikkel 2 Mõisted Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: 1. „kindlustusseltsandja” – ettevõtja, kes on saanud ametliku tegevusloa direktiivi 73/239/EMÜ artikli 6 või direktiivi 79/267/EMÜ artikli 6 kohaselt; 2. „edasikindlustusseltsandja” – ettevõtja, kes ei ole kindlustusselts ega kolmanda riigi kindlustusselts ja kelle põhitegevus on võtta vastu kindlustusseltside, kolmandate riikide kindlustusseltside või teiste edasikindlustusseltside loovutatud riske ð on saanud ametliku tegevusloa direktiivi 2005/68/EÜ artikli 3 kohaselt ï ; ê 2002/92/EÜ ð uus 3. „kindlustusvahendus” – ð kindlustuslepingutega seotud nõustamine, ï kindlustuslepingute tutvustamine, soovitamine, ettevalmistamine või sõlmimine või nende haldamisel ja täitmisel abistamine, eelkõige sel juhul, kui tegemist on nõuetega ð , samuti nõuete kutsealane haldamine ja kahju hindamine ï . Kui sellise tegevusega tegeleb kindlustusselts või kõnealuse kindlustusseltsi vastutusel tegutseva kindlustusseltsi töötaja, ei loeta seda tegevust kindlustusvahenduseks. ðKõnealuseid tegevusi käsitatakse kindlustusvahendusena ka juhul, kui nendega tegelevad kindlustusandjad ilma kindlustusvahendaja sekkumiseta. ï ò uus Käesoleva direktiivi kohaldamisel ei käsitata kindlustusvahendusena järgmisi tegevusi: ê 2002/92/EÜ ð uus (g) Kindlustusvahenduseks ei loeta ka ð kliendile ï juhuslikult teabe andminest seoses muu kutsetegevusega, tingimusel et selle tegevuse eesmärk ei ole ð kui teabe andja ei tee mis tahes täiendavaid samme, et ï aidata kliendil sõlmida või täita kindlustuslepingut ega kindlustusseltsile esitatud nõuete kutsealane haldamine või kahjumi korrigeerimine ja nõuetele eksperdihinnangu andmine; ò uus (h) ainult andmete ja teabe esitamine kindlustusvahendajatele või -andjatele potentsiaalsete kindlustusvõtjate kohta või teabe esitamine potentsiaalsetele kindlustusvõtjatele kindlustustoodete või kindlustusvahendaja- või andja kohta. 4. „kindlustusinvesteerimistoode” – kindlustusleping, mida võib liigitada ka investeerimistooteks, nagu on määratletud [määruse (investeerimistoodete põhiteabe dokumentide kohta) (kombineeritud jaeinvesteerimistoodete määrus)] artikli 2 punktis a; ê 2002/92/EÜ ð uus 5. „kindlustusvahendaja” – füüsiline või juriidiline isik, ð kes ei ole kindlustusandja ja ï kes tasu eest alustab või jätkab kindlustusvahendust; ê 2002/92/EÜ (kohandatud) ð uus 64. „edasikindlustusvahendus” – ð edasikindlustuslepingutega seotud nõustamine, ï kindlustuslepingute tutvustamine, soovitamine, ettevalmistamine või sõlmimine või nende haldamisel ja täitmisel abistamine, eelkõige sel juhul, kui tegemist on nõuetega ð ,samuti nõuete kutsealane haldamine ja kahju hindamine ï . Kui sellise tegevusega tegeleb edasikindlustusselts või kõnealuse edasikindlustusseltsi vastutusel tegutseva edasikindlustusseltsi töötaja, ei loeta seda tegevust edasikindlustusvahenduseks. ðKõnealuseid tegevusi käsitatakse edasikindlustusvahendusena ka juhul, kui nendega tegelevad edasikindlustusandjad ilma edasikindlustusvahendaja sekkumiseta. ï ò uus Käesoleva direktiivi kohaldamisel ei käsitata edasikindlustusvahendusena järgmisi tegevusi: ê 2002/92/EÜ (a) Edasikindlustusvahenduseks ei loeta ka juhuslikult teabe andminest seoses muu kutsetegevusega, tingimusel et selle tegevuse eesmärk ei ole aidata kliendil sõlmida või täita edasikindlustuslepingut ega edasikindlustusseltsile esitatud nõuete kutsealane haldamine või kahjumi korrigeerimine ja nõuetele eksperdihinnangu andmine; ò uus (b) ainult andmete ja teabe esitamine edasikindlustusvahendajatele või -andjatele potentsiaalsete kindlustusvõtjate kohta või teabe esitamine potentsiaalsetele kindlustusvõtjatele edasikindlustustoodete või edasikindlustusvahendaja- või andja kohta. ê 2002/92/EÜ ð uus 76. „edasikindlustusvahendaja” – füüsiline või juriidiline isik, ð kes ei ole edasikindlustusandja ja ï kes tasu eest alustab või jätkab edasikindlustusvahendust; 87. „seotud kindlustusvahendaja” - isik, kes tegeleb kindlustusvahendustegevusega ühe või mitme kindlustusandjaseltsi ð või -vahendaja ï eest ja nimel, kui kindlustustooted omavahel ei konkureeri, kuid kes ei kogu kindlustusmakseid või kliendile ettenähtud summasid ja kes tegutseb kelle tegevus seoses nende kindlustusseltside toodetega toimub täielikult kõnealuste kindlustusandjateseltside ð või -vahendajate ï vastutusel ð , tingimusel et kindlustusvahendajad, kelle vastutusel isik tegutseb, ei tegutse ise teise kindlustusandja või -vahendaja vastutusel ï; Seotud kindlustusvahendajaks loetakse ka isikut, kes seoses ühe või mitme kindlustusseltsi toodetega tegeleb nende kindlustusseltside vastutusel kindlustusvahendusega oma põhikutsetegevuse kõrval, kui kindlustus täiendab kõnealuse põhikutsetegevuse raames pakutavaid kaupu või osutatavaid teenuseid ja kui nimetatud isik ei kogu kindlustusmakseid ega kliendile ettenähtud summasid; ò uus 9. „nõustamine” – soovituse andmine kliendile kliendi soovil või kindlustusandja või -vahendaja algatusel; ò uus 10. „tingimuslik vahendustasu” – vahendustasuna saadav tasu, mille puhul makstav summa põhineb kokkulepitud eesmärkide saavutamisel, mis on seotud vahendaja tegevusega kõnealuse kindlustusandja juures; ê 2002/92/EÜ 118. suurriskid „suured riskid” – direktiivi 73/239/EMÜ artikli 5 punktis d määratletud riskid; 129. „päritoluliikmesriik” – (a) kui vahendaja on füüsiline isik, siis liikmesriik, kus asub selle vahendaja on tema elukoht ja kus ta tegutseb; (b) kui vahendaja on juriidiline isik, siis liikmesriik, kus on tema registrijärgne asukoht, või kui tal siseriikliku õiguse kohaselt ei ole registrijärgset asukohta, siis liikmesriik, kus asub tema peakontor; ê 2002/92/EÜ (kohandatud) ð uus 1310. „vastuvõttev liikmesriik” – liikmesriik, kus kindlustus- või edasikindlustusvahendajal on Ö alaliselt kohal või kus on tema alaline tegevuskoht Õ filiaal või kus ta osutab teenuseid ð ja mis ei ole tema päritoluliikmesriik ï ; 1412. „püsiv andmekandja” – vahend, mis võimaldab kliendil isiklikult talle adresseeritud teavet salvestada nii, et seda saab tulevikus teabe otstarbe seisukohast piisava aja jooksul kasutada, ja mis võimaldab salvestatud teavet muutmata kujul taasesitada. ðdirektiivi 2009/65/EÜ artikli 2 punktis m määratletud püsiv andmekandja; ï Eeskätt kuuluvad püsivate andmekandjate hulka disketid, CD-ROMid, DVDd ja arvutite kõvakettad, millele on salvestatud elektronpost, kuid nende hulka ei kuulu veebisaidid, kui need ei vasta esimeses lõigus täpsustatud kriteeriumidele. ò uus (15) „ristmüük” – kindlustusteenuse või -toote pakkumine koos mõne muu teenuse või tootega paketi osana või muu lepingu või paketi tingimusena; (16) „märkimisväärne seos” – finantsinstrumentide turgude direktiivi [MIFID II] artikli 4 punktis 31 osutatud olukord; (17) „peamine tegevuskoht” – koht, kust juhitakse peamist tegevust; (18) „tasu” – mis tahes vahendustasu, teenustasu, tasu või muu makse, sealhulgas mis tahes majanduslik kasu, mida antakse või saadakse seoses kindlustusvahendustegevusega; (19) „seosmüük” – ühe või mitme kõrvalteenuse pakkumine paketina koos kindlustusteenuse või -tootega, kui kõnealune kindlustusteenus või -toode ei ole kliendile eraldi kättesaadav; (20) „komplektina müük” – ühe või mitme kõrvalteenuse pakkumine paketina koos kindlustusteenuse või -tootega, kui kõnealune kindlustusteenus või -toode on kliendile eraldi kättesaadav, kuid mitte tingimata samadel tingimustel, kui komplektis kõrvalteenustega; ê 2002/92/EÜ ð uus II PEATÜKK REGISTREERIMISNÕUDED Artikkel 3 Registreerimine 1. ðVälja arvatud artiklis 4 sätestatud juhul, ï registreerib Kkindlustus- ja edasikindlustusvahendajad registreerib artikli 7 lõikes 2 määratletud pädev asutus nende päritoluliikmesriigis. ðDirektiivide 73/239/EMÜ, 2002/83/EÜ ja 2005/68/EÜ kohaselt liikmesriikides registreeritud kindlustusandjaid ja nende töötajaid ei pea uuesti registreerima käesoleva direktiivi kohaselt. ï Ilma et see piiraks esimese lõigu kohaldamist, võivad liikmesriigid sätestada, et kindlustus- ja edasikindlustusandjadseltsid ja muud asutused võivad teha koostööd kindlustus- ja edasikindlustusvahendajate registreerimiseks ja artikli 4 8 nõuete kohaldamiseks selliste vahendajate suhtes. Eelkõige võib kindlustusseltsandja või kindlustusseltsideandjate ühendus ð või kindlustus- või edasikindlustusvahendaja ï pädeva asutuse järelevalve all registreerida seotud kindlustusvahendajaid. ò uus Liikmesriigid võivad sätestada, et juhul, kui kindlustus- või edasikindlustusvahendaja tegutseb kindlustus- või edasikindlustusandja või teise registreeritud kindlustus- või edasikindlustusvahendaja vastutusel, vastutab viimati nimetatud vahendaja või kindlustusandja selle eest, et asjaomane kindlustus- või edasikindlustusvahendaja täidab käesoleva direktiivi kohaseid registreerimise tingimusi. Sel juhul peab vastutuse võtnud isik või üksus, keda liikmesriigid on teavitanud käesoleva artikli lõike 7 punktides a ja b sätestatud küsimustest, olema kindel seoses käesoleva artikli lõike 7 punktis c sätestatud küsimusega. Samuti võivad liikmesriigid sätestada, et isik või üksus, kes võtab vahendaja eest vastutuse, registreerib kõnealuse vahendaja. ê 2002/92/EÜ ð uus Liikmesriigid ei pea esimeses ja teises lõigus nimetatud nõuet kohaldama kõigi nende füüsiliste isikute suhtes, kes töötavad ettevõtja heaks ð kindlustus-või edasikindlustusandjas või registreeritud kindlustus- või edasikindlustusvahendajas ï ja ð kes ï tegelevad kindlustus- või edasikindlustusvahendusega. ê 2002/92/EÜ Liikmesriigid peavad tagama registreerima juriidilisted isikuted registreerimise ja täpsustama registris juhtkonda kuuluvate vahendustegevuse eest vastutavate füüsiliste isikute nimed. 2. Liikmesriigid võivad kindlustus- ja edasikindlustusvahendajate jaoks asutada rohkem kui ühe registri, tingimusel et nad sätestavad vahendajate registreerimise kriteeriumid. ò uus Liikmesriigid loovad internetipõhise registreerimissüsteemi, mis hõlmab ühtset veebilehel kättesaadavat registreerimisvormi, mis peaks olema kindlustusvahendajatele ja -andjatele hõlpsasti kättesaadav ning võimaldama neil täita vormi otse internetis. ê 2002/92/EÜ 3. Liikmesriigid tagavad sellise ühtse teabepunkti loomise, mis võimaldab kiiret ja lihtsat juurdepääsu kõigi nimetatud elektrooniliste ja pidevalt ajakohastatavate registrite andmetele. Selles teabepunktis on võimalik saada teavet ka kõigi liikmesriikide lõike 1 esimeses lõigus nimetatud pädevate asutuste identifitseerimisandemete kohta. Lisaks tuleb kõnealuses registris märkida riik või riigid, kus vahendaja vahendustegevusega tegeleb asutamisvabaduse või teenuste osutamise vabaduse alusel. ò uus 4. EIOPA loob ja avaldab oma veebilehel ühtse elektroonilise registri, mis sisaldab andmeid kindlustus- ja edasikindlustusvahendajate kohta, kes on teatanud kavatsusest tegeleda piiriülese äritegevusega vastavalt IV peatükile. Selleks esitavad liikmesriigid EIOPA-le asjaomast teavet viivitamata. Kõnealuses registris on hüperlink iga liikmesriigi asjaomase pädeva asutuse veebilehele. Kõnealune register sisaldab linke kõigi liikmesriikide pädevate asutuste veebilehtedele ja kõnealustelt veebilehtedelt on juurdepääs registrile. ê 2002/92/EÜ 3 Liikmesriigid tagavad, et kindlustus- ja edasikindlustusvahendajate, sealhulgas seotud kindlustusvahendajad kaasa arvatud, registreerimise tingimus on artiklis 4 8 sätestatud kutsesobivusnõuete täitmine. Samuti tagavad liikmesriigid, et kindlustus- ja edasikindlustusvahendajad, sealhulgas seotud kindlustusvahendajad, kes ei vasta enam kõnealustele nõuetele, kaasa arvatud, kõrvaldatakse registrist. Pädev asutus kontrollib korrapäraselt registreerimise kehtivust. Päritoluliikmesriik teavitab vajaduse korral vastuvõtvat liikmesriiki registrist kõrvaldamisest. ò uus 5. Liikmesriigid tagavad, et pädevad asutused ei registreeri kindlustus- või edasikindlustusvahendajat, kui ei ole kindel, et vahendaja täidab artiklis 8 sätestatud nõudeid. ê 2002/92/EÜ ð uus 4. Pädevad asutused võivad anda kindlustus- ja edasikindlustusvahendajatele dokumendi, mis võimaldab kõigil huvitatud pooltel isikutel lõikes 2 nimetatud osutatud ð mis tahes ï registrist (registritest) kontrollida, kas nad on nõuetekohaselt registreeritud. Selles dokumendis peavad olema vähemalt artikli 1612 lõike 1 punktides a ja b täpsustatud andmed ja juriidilise isiku puhul selle käesoleva artikli lõike 1 neljandas lõigus nimetatud osutatud füüsiliste isikute nimed. Liikmesriik peab nõudma, et dokument tagastatakse selle väljastanud pädevale asutusele, kui asjaomane kindlustus- või edasikindlustusvahendaja ei ole enam registreeritud. 5. Registreeritud kindlustus- ja edasikindlustusvahendajad võivad alustada ja jätkata kindlustus- ja edasikindlustusvahendustegevust ühenduses nii asutamisvabaduse kui ka teenuste osutamise vabaduse alusel. ò uus 6. Liikmesriigid näevad ette, et vahendajate taotlused nende registrisse lisamiseks vaadatakse läbi kuue kuu jooksul pärast nõuetekohase taotluse esitamist ning et taotlejale teatatakse viivitamata otsusest. Liikmesriigid tagavad, et pädevatel asutustel on asjakohased meetmed, mis võimaldavad neil jälgida, kas kindlustus- ja edasikindlustusvahendajad kogu aeg täidavad käesoleva direktiivi kohaseid registreerimisnõudeid. 7. Liikmesriigid tagavad, et pädevad asutused nõuavad registreerimise tingimusena kindlustus- ja edasikindlustusvahendajatelt järgmist teavet: (a) pädevatele asutustele tuleb esitada selliste aktsionäride või liikmete (nii füüsilised kui ka juriidilised isikud) isikuandmed, kellel on vahendajas üle 10 %-line osalus, ning kõnealuste osaluste suurus; (b) pädevatele asutustele tuleb esitada selliste isikute isikuandmed, kellel on märkimisväärne seos kindlustus- või edasikindlustusvahendajaga; (c) pädevatele asutustele tuleb rahuldaval viisil tõendada, et osalus või märkimisväärne seos ei takista pädeva asutuse järelevalvefunktsioonide tõhusat täitmist. 8. Pädevad asutused keelduvad registreerimisest, kui kindlustus- või edasikindlustusvahendajaga märkimisväärselt seotud ühe või enama füüsilise või juriidilise isiku tegevust reguleerivad kolmanda riigi õigus- ja haldusnormid või kõnealuste normide rakendamisega seotud raskused takistavad pädevatel asutustel oma järelevalvefunktsioonide täitmist. III PEATÜKK LIHTSUSTATUD REGISTREERIMISMENETLUS – TEGEVUSTE DEKLAREERIMINE Artikkel 4 Deklareerimismenetlus kindlustusvahendusega tegelemiseks kõrvaltegevusena; nõuete kutsealane haldamine või kahju hindamise teenused 1. Artiklis 3 sätestatud registreerimisnõudeid ei kohaldata kindlustusvahendaja suhtes, kes tegeleb kindlustusvahendusega kõrvaltegevusena, tingimusel et tema tegevus vastab järgmistele tingimustele: (a) kindlustusvahendaja põhikutsetegevus ei ole kindlustusvahendus; (b) kindlustusvahendaja ainult vahendab teatavaid kindlustustooteid, mis täiendavad toodet või teenust, ja märgib need deklaratsioonis; (c) asjaomased kindlustustooted ei kata elukindlustus- või vastutusriske, välja arvatud juhul, kui kõnealune kindlustuskate on peamise kindlustuskattega juhuslikult kaasaskäiv. 2. Artiklis 3 sätestatud registreerimisnõudeid ei kohaldata kindlustusvahendajate suhtes, kelle ainus tegevus on nõuete kutsealane haldamine või kahju hindamise teenuste osutamine. 3. Iga kindlustusvahendaja, kelle suhtes kohaldatakse käesoleva artikli lõikeid 1 ja 2, esitab oma päritoluliikmesriigi pädevale asutusele deklaratsiooni, millega teatab pädevale asutusele oma isikuandmed, aadressi ja kutsealased tegevused. 4. Vahendajate suhtes, kelle suhtes kohaldatakse käesoleva artikli lõikeid 1 ja 2, kohaldatakse käesoleva direktiivi I, III, IV, V, VII ja IX peatükki ning artikleid 15 ja 16. IV PEATÜKK TEENUSTE OSUTAMISE VABADUS JA ASUTAMISVABADUS ê 2002/92/EÜ (kohandatud) ð uus Artikkel 65 Teistes liikmesriikides asutamisest ja teenuste osutamisest teatamine ÖTeenuste osutamise vabaduse kasutamine Õ 1. Iga kindlustus- või edasikindlustusvahendaja, kes kavatseb esimest korda tegutseda ð teise liikmesriigi territooriumil ï kas ühes või mitmes liikmesriigis asutamisvabaduse või teenuste osutamise vabaduse alusel, peab kõigepealt teavitama ð edastab oma ï päritoluliikmesriigi pädevaleid asutuselei ð järgmise teabe: ï . Ühe kuu jooksul pärast nimetatud teatamist teavitavad need pädevad asutused kindlustus- või edasikindlustusvahendaja kavatsusest neile vastuvõtvate liikmesriikide pädevatele asutustele, kes seda soovivad, ja samal ajal ka asjaomasele vahendajale. Kindlustus- või edasikindlustusvahendaja võib tegevust alustada üks kuu pärast seda kuupäeva, mil ta sai päritoluliikmesriigi pädevate asutuste teate teises lõigus nimetatud teatavakstegemise kohta. See vahendaja võib siiski kohe tegevust alustada, kui vastuvõttev liikmesriik ei soovi, et talle asjast teatatakse. 2. Liikmesriigid teatavad komisjonile, et nad soovivad saada teavet lõike 1 kohaselt. Komisjon omakorda teatab sellest teistele liikmesriikidele. 3. Vastuvõtvate liikmesriikide pädevad asutused võivad võtta vajalikke meetmeid, et tagada nende tingimuste asjakohane avaldamine, mille kohaselt üldistes huvides tuleb kõnealuse tegevusega nende territooriumil tegelda. ò uus (a) vahendaja nimi, aadress ja mis tahes registreerimisnumber; (b) liikmesriik või -riigid, kus vahendaja kavatseb tegutseda; (c) vahendaja liik ja vajaduse korral mis tahes esindatava kindlustus- või edasikindlustusandja nimi; (d) vajaduse korral, asjaomased kindlustusliigid; (e) tõendid kutsealaste teadmiste ja oskuste kohta. 2. Päritoluliikmesriigi pädev asutus edastab ühe kuu jooksul pärast lõikes 1 osutatud teabe saamist kõnealuse teabe vastuvõtva liikmesriigi pädevale asutusele, kes viivitamata kinnitab selle kättesaamist. Päritoluliikmesriigi pädev asutus teavitab kindlustus- või edasikindlustusvahendajat viivitamata kirjalikult sellest, et vastuvõttev liikmesriik on teabe saanud ning et kindlustus- või edasikindlustusandja võib vastuvõtvas liikmesriigis tegevust alustada. Pärast lõikes 1 osutatud teabe saamist käsitab vastuvõttev liikmesriik kindlustus- või edasikindlustustegevuse käigus saadud varasemat kogemust, mida tõendab päritoluliikmesriigis antud tõend registreerimise või deklareerimise kohta, tõendina nõutavate teadmiste ja oskuste kohta. 3. Tõend varasema registreerimise või deklareerimise kohta hõlmab taotleja päritoluliikmesriigi pädeva asutuse või organi välja antud tõendit registreerimise kohta või tema saadud deklaratsiooni kohta, mille taotleja esitab koos taotlusega vastuvõtvale liikmesriigile. 4. Kui vastavalt lõikele 1 teatatud andmed muutuvad, saadab kindlustus- või edasikindlustusvahendaja kõnealuse muudatuse kohta päritoluliikmesriigi pädevale asutusele kirjaliku teate vähemalt üks kuu enne kõnealuse muudatuse jõustumist. Päritoluliikmesriigi pädev asutus teatab sellest muutusest ka vastuvõtva liikmesriigi pädevale asutusele võimalikult kiiresti ja mitte hiljem, kui üks kuu pärast teabe saamist päritoluliikmesriigi pädevalt asutuselt. Artikkel 6 Asutamisvabaduse kasutamine 1. Liikmesriigid nõuavad, et kindlustus- või edasikindlustusvahendaja, kes kavatseb asutamisvabaduse alusel asutada teise liikmesriigi territooriumil filiaali, teavitab kõigepealt oma päritoluliikmesriigi pädevat asutust ja esitab sellele järgmise teabe: (a) vahendaja nimi, aadress ja (vajaduse korral) registreerimisnumber; (b) liikmesriik, kelle territooriumil kavatsetakse filiaal asutada või alaliselt kohal olla; (c) vahendaja liik ja vajaduse korral mis tahes esindatava kindlustus- või edasikindlustusandja nimi; (d) vajaduse korral, asjaomased kindlustusliigid; (e) tegevuskava, milles märgitakse kindlustus- või edasikindlustusvahendustegevused, millega kavatsetakse tegeleda, ja tegevuskoha organisatsiooniline struktuur; märkides ka kindlustusagentide isikuandmed, kui vahendaja kavatseb kõnealuseid agente kasutada; (f) selline aadress vastuvõtvas liikmesriigis, kust on võimalik dokumente saada; (g) mis tahes sellise isiku nimi, kes vastutab tegevuskoha või alalise kohaloleku juhtimise eest. 2. Välja arvatud juhul, kui päritoluliikmesriigi pädeval asutusel on kavandatud kindlustusvahendustegevust arvesse võttes põhjust pidada kindlustus- või edasikindlustusvahendaja organisatsioonilist struktuuri või finantsseisundit ebasobivaks, edastab päritoluliikmesriigi pädev asutus ühe kuu jooksul pärast lõikes 1 osutatud teabe saamist selle vastuvõtva liikmesriigi pädevale asutusele, kes viivitamata kinnitab selle kättesaamist. Päritoluliikmesriigi pädev asutus teavitab kindlustus- või edasikindlustusvahendajat viivitamata kirjalikult sellest, et vastuvõttev liikmesriik on teabe saanud ning et kindlustus- või edasikindlustusandja võib vastuvõtvas liikmesriigis tegevust alustada. 3. Kui päritoluliikmesriigi pädev asutus keeldub edastamast teavet vastuvõtva liikmesriigi pädevale asutusele, põhjendab ta ühe kuu jooksul pärast kogu lõikes 1 osutatud teabe saamist kindlustus- või edasikindlustusvahendajale oma keeldumist. 4. Kui vastavalt lõikele 1 teatatud andmed muutuvad, saadab kindlustus- või edasikindlustusvahendaja kõnealuse muudatuse kohta päritoluliikmesriigi pädevale asutusele kirjaliku teate vähemalt üks kuu enne kõnealuse muudatuse jõustumist. Päritoluliikmesriigi pädev asutus teatab sellest muutusest ka vastuvõtva liikmesriigi pädevale asutusele võimalikult kiiresti ja mitte hiljem, kui üks kuu pärast teabe saamist päritoluliikmesriigi pädevalt asutuselt. Artikkel 7 Pädevuse jaotus päritoluliikmesriigi ja vastuvõtva liikmesriigi vahel 1. Kui kindlustusvahendaja peamine tegevuskoht on teises liikmesriigis, võib asjaomase teise liikmesriigi pädev asutus päritoluliikmesriigi pädeva asutusega kokku leppida, et ta võib tegutseda nii, nagu ta oleks päritoluliikmesriigi pädev asutus seoses käesoleva direktiivi VI, VII ja VIII peatükiga. Sellise kokkuleppe korral teavitab päritoluliikmesriigi pädev asutus viivitamata kindlustusvahendajat ja EIOPAt. 2. Vastuvõtva liikmesriigi pädev asutus võtab vastutuse selle eest, et teenuste puhul, mida tegevuskoht tema territooriumil osutab, on täidetud VI ja VII peatükis sätestatud kohustused ja nende alusel võetud meetmed. Vastuvõtva liikmesriigi pädeval asutusel on õigus uurida tegevuskoha töökorraldust ja nõuda selliste muudatuste tegemist, mis on tingimata vajalikud võimaldamaks pädeval asutusel jõustada VI ja VII peatükist tulenevaid kohustusi ja nende alusel võetud meetmeid seoses tegevuskoha poolt tema territooriumil osutatud teenustega või tegevusega. 3. Kui vastuvõtva liikmesriigi pädeval asutusel on alust arvata, et tema territooriumil teenuste osutamise vabaduse alusel või tegevuskohana tegutsev kindlustus- või edasikindlustusvahendaja rikub käesolevas direktiivis sätestatud mis tahes kohustust, teatab ta sellest päritoluliikmesriigi pädevale asutusele, kes võtab asjakohaseid meetmeid. Kui hoolimata päritoluliikmesriigi pädeva asutuse võetud meetmetest jätkab kindlustus- või edasikindlustusvahendaja tegutsemist viisil, mis selgelt kahjustab vastuvõtva liikmesriigi tarbijate huve või kindlustus- ja edasikindlustusturgude nõuetekohast toimimist, kohaldatakse kindlustus- või edasikindlustusvahendaja suhtes järgmisi meetmeid: (a) vastuvõtva liikmesriigi pädev asutus võtab pärast päritoluliikmesriigi pädeva asutuse teavitamist kõik asjakohased meetmed, mida on vaja tarbijate kaitseks ja turgude nõuetekohaseks toimimiseks, takistades sealhulgas nõudeid rikkuval kindlustus- või edasikindlustusvahendajal algatamast uusi tehinguid vastuvõtva liikmesriigi territooriumil; vastuvõtva liikmesriigi pädev asutus teavitab põhjendamatult viivitamata sellistest meetmetest komisjoni; (b) vastuvõtva liikmesriigi pädev asutus võib suunata küsimuse EIOPA-le ning paluda temalt abi vastavalt määruse (EL) nr 1094/2010 artiklile 19; sel juhul võib EIOPA tegutseda vastavalt kõnealuse artikliga talle antud volitustele, kui vastuvõtva liikmesriigi ja päritoluliikmesriigi pädevad asutused ei jõua kokkuleppele. 4. Kui vastuvõtva liikmesriigi pädevad asutused teevad kindlaks, et kindlustus- või edasikindlustusvahendaja, kellel on tegevuskoht või kes osutab teenuseid kõnealuse riigi territooriumil, rikub õigus- või haldusnorme, mis on kõnealuses liikmesriigis kehtestatud käesoleva direktiivi nende sätete alusel, mis annavad volitused vastuvõtva liikmesriigi pädevatele asutustele, nõuavad kõnealused asutused asjaomaselt kindlustus- või edasikindlustusvahendajalt sellise tegevuse lõpetamist. Kui hoolimata vastuvõtva liikmesriigi pädeva asutuse võetud meetmetest jätkab kindlustus- või edasikindlustusvahendaja tegutsemist viisil, mis selgelt kahjustab vastuvõtva liikmesriigi tarbijate huve või kindlustus- ja edasikindlustusturgude nõuetekohast toimimist, kohaldatakse kindlustus- või edasikindlustusvahendaja suhtes järgmisi meetmeid: (a) vastuvõtva liikmesriigi pädev asutus võtab pärast päritoluliikmesriigi pädeva asutuse teavitamist kõik asjakohased meetmed, mida on vaja tarbijate kaitseks ja turgude nõuetekohaseks toimimiseks, takistades sealhulgas nõudeid rikkuval kindlustus- või edasikindlustusvahendajal algatamast uusi tehinguid vastuvõtva liikmesriigi territooriumil; vastuvõtva liikmesriigi pädev asutus teavitab põhjendamatult viivitamata sellistest meetmetest komisjoni; (b) vastuvõtva liikmesriigi pädev asutus võib suunata küsimuse EIOPA-le ning paluda temalt abi vastavalt määruse (EÜ) nr 1094/2010 artiklile 19; sel juhul võib EIOPA tegutseda vastavalt kõnealuse artikliga talle antud volitustele, kui vastuvõtva liikmesriigi ja päritoluliikmesriigi pädevad asutused ei jõua kokkuleppele. V PEATÜKK MUUD ORGANISATSIOONILISED NÕUDED ê 2002/92/EÜ ð uus Artikkel 48 Kutsesobivus- ð ja organisatsioonilised ï nõuded ê 2002/92/EÜ ð uus 1. Kindlustus- ja edasikindlustusvahendajatel ð , sealhulgas nendel, kes tegelevad vahendusega kõrvaltegevusena, isikutel, kes tegelevad nõuete kutsealase haldamisega, kahju hindamisega või nõuetele eksperdihinnangu andmisega, ja kindlustusandjate töötajatel, kes tegelevad kindlustusvahendustegevusega ï peavad olema kindlustus- või edasikindlustusvahendaja ð või kindlustus- või edasikindlustusandja ï päritoluliikmesriigi kindlaksmääratud asjakohased teadmised ja oskused ð , et täita oma tööülesandeid ja kohustusi, ja asjakohane kutsealane kogemus, mis vastab vahendatavate toodete keerukusele ï. ò uus Liikmesriigid tagavad, et kindlustus- ja edasikindlustusvahendajad ning kindlustusandjate töötajad, kes tegelevad kindlustusvahendustegevusega, ajakohastavad oma teadmisi ja oskusi pideva kutsealase arendamise teel, et säilitada piisaval tasemel pädevus. ê 2002/92/EÜ (kohandatud) ð uus PäritolulLiikmesriigid võivad teadmisi ja oskusi käsitlevaid nõudeid kohandada vastavalt ð konkreetsele ï kindlustus- või edasikindlustustegevusele ja pakutavatele Ö vahendatavatele Õ toodetele, eelkõige juhul, kui vahendaja põhikutsetegevus on muu kui kindlustusvahendus. Sellisel juhul võib see vahendaja tegelda kindlustusvahendusega ainult siis, kui käesoleva artikli tingimustele vastav kindlustusvahendaja või kindlustusseltsandja on võtnud endale täieliku vastutuse selle Ö asjaomase Õ vahendaja tegevuse eest. Liikmesriigid võivad ette näha, et artikli 3 lõike 1 teises lõigus nimetatud juhtudel peab kindlustusseltsandja ð või -vahendaja ï kontrollima, kas vahendajate teadmised ja oskused vastavad käesoleva lõike esimeses lõigus sätestatud tingimustele, ja vajaduse korral võimaldama sellistele vahendajatele väljaõpet, mis vastab vahendajate müüdavaid tooteid käsitlevatele nõuetele. Liikmesriigid ei pea käesoleva lõike esimeses lõigus nimetatud nõuet kohaldama kõigi füüsiliste isikute suhtes, kes töötavad ettevõtja ð kindlustusandja või kindlustus- või edasikindlustusvahendaja ï heaks ja tegelevad kindlustus- või edasikindlustusvahendusega. Liikmesriigid tagavad, et mõistlikul osal isikutest, kes selliste ettevõtjate juhtkonnas vastutavad kindlustus- ð ja edasikindlustustoodete ï toodete vahendamise eest, vastutavate ettevõtjate juhtkonnas olevatest isikutest ja kõigil teistel otse kindlustus- või edasikindlustusvahendusega seotud isikutel on oma ülesannete täitmiseks vajalikud teadmised ja oskused. 2. Kindlustus- ja edasikindlustusvahendajatel ð ning kindlustusandjate töötajatel, kes tegelevad kindlustusvahendusega, ï peab olema hea maine. Miinimumnõue on, et nad ei tohi olla kohtulikult ega muul samaväärsel viisil siseriiklikult karistatud seoses varavastaste või muude finantstegevusega seotud kuritegudega ja nad ei tohi olla kuulutatud pankrotis olevaks, kui neid ei ole siseriiklike õigusaktide kohaselt rehabiliteeritud. Liikmesriigid võivad artikli 3 lõike 1 teise lõigu sätete kohaselt lubada, et kindlustusseltsandjatel kontrollidaks kindlustusvahendajate head mainet. Liikmesriigid ei pea käesoleva lõike esimeses lõigus nimetatud nõuet kohaldama kõigi füüsiliste isikute suhtes, kes töötavad ettevõtja ð kindlustusandja või kindlustus- ja edasikindlustusvahendaja ï heaks ja tegelevad kindlustus- või edasikindlustusvahendusega. Liikmesriigid tagavad, et selliste ettevõtjate juhtimisstruktuur ning kindlustus- või edasikindlustusvahendusega otse seotud töötajad vastavad sellele nõudele. ê 2002/92/EÜ (kohandatud) ð uus 3. Kindlustus- ja edasikindlustusvahendajatel peab olema kogu ühenduse Ö liidu Õ territooriumi hõlmav ametierialane vastutuskindlustus või kutsealasest ettevaatamatusest tingitud kohustuste katmiseks ettenähtud muu võrreldav tagatis, mille summa on vähemalt 1 000 000 Ö 1 120 000 Õ eurot nõude kohta ja kokku 1 500 000 Ö 1 680 000 Õ eurot aastas kõigi nõuete kohta, kui kindlustusandjaselts, edasikindlustusseltsandja või muu ettevõtja, kelle nimel kindlustus- või edasikindlustusvahendaja tegutseb või on volitatud tegutsema, ei ole juba andnud sellist kindlustust või samaväärset tagatist või kui selline ettevõtja ei ole endale võtnud täielikku vastutust vahendaja tegevuse eest. ê 2002/92/EÜ (kohandatud) ð uus 4 Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed klientide kaitsmiseks, kui kindlustusvahendaja ei suuda kindlustusmakset kindlustusseltsileandjale või nõude summat või kindlustusmakset kindlustatule üle kanda. Sellised meetmed on järgmised: (a) seaduses või lepingus sätestatakse, et kliendi poolt vahendajale makstud rahasummad loetakse ettevõtjale makstud summadeks ja ettevõtja poolt vahendajale makstud rahasummad loetakse kliendile makstuks alles siis, kui klient on need tegelikult kätte saanud; (b) nõutakse, et kindlustusvahendaja finantssuutlikkus peab pidevalt olema kuni 4 % aastas saadud kindlustusmaksetest ja vähemalt 15 000 Ö 16800 Õ eurot; (c) nõutakse, et kliendi rahasummadega arveldatakse rangelt eraldatudi kliendikontode kaudu ja et neil kontodel olevaid summasid ei kasutata pankroti korral teistele võlausaldajatele hüvitise maksmiseks; (d) nõutakse garantiifondi loomist. 5. Tegutsemine kindlustus- ja edasikindlustusvahendustegevuse alal nõuab, et käesolevas artiklis sätestatud kutsesobivusnõudeid täidetakse pidevalt. 6. Liikmesriigid võivad tugevdada käesolevas artiklis sätestatud nõudeid või lisada uusi nõudeid, millele nende jurisdiktsiooni piires registreeritud kindlustus- ja edasikindlustusvahendajad peavad vastama. 7. ð EIOPA vaatab ï Llõigetes 3 ja 4 nimetatud summad vaadatakse korrapäraselt uuesti läbi, et võtta arvesse muutusi Eurostati avaldatavas Euroopa tarbijahinnaindeksis. Esimene läbivaatamine leiab aset viis aastat pärast käesoleva direktiivi jõustumist ja järgmised läbivaatamised iga viie aasta järel alates eelmisest läbivaatamiskuupäevast. Summasid kohandatakse automaatselt, suurendades baasosa eurodes nimetatud indeksis käesoleva direktiivi jõustumise ja esimese läbivaatamiskuupäeva või viimase läbivaatamiskuupäeva ja uue läbivaatamiskuupäeva vahelisel ajal toimunud muutusega protsentides ja ümardades seda lähima euroni. EIOPA töötab välja regulatiivsete tehniliste standardite eelnõud, millega kohandatakse lõigetes 3 ja 4 osutatud baasosa eurodes kõnealuses indeksis käesoleva direktiivi jõustumise ja esimese läbivaatamiskuupäeva või viimase läbivaatamiskuupäeva ja uue läbivaatamiskuupäeva vahelisel ajal toimunud muutusega protsentides ja ümardades seda lähima euroni. EIOPA esitab kõnealused regulatiivsete tehniliste standardite eelnõud komisjonile viis aastat pärast käesoleva direktiivi jõustumist ja järgmised läbivaatamised iga viie aasta järel alates eelmisest läbivaatamiskuupäevast. Komisjonile antakse volitused võtta vastu esimeses lõigus osutatud rakenduslikud tehnilised standardid määruse (EL) nr 1094/2010 artiklis 15 sätestatud korras. ò uus 8. Komisjonile antakse volitused võtta artikli 33 kohaselt vastu delegeeritud õigusakte. Kõnealustes delegeeritud õigusaktides määratakse kindlaks järgmine: (a) vahendaja piisavate teadmiste ja oskuste määratlus, kui vahendaja koos oma klientidega tegeleb kindlustusvahendusega, nagu on osutatud käesoleva artikli lõikes 1; (b) asjakohased kriteeriumid, mille alusel määratakse eelkõige kindlaks kindlustusvahendusega tegelemiseks nõutav kutsekvalifikatsiooni, kogemuste ja oskuste tase; (c) meetmed, mida kindlustusvahendajad ja -andjad peaksid mõistlike eelduste kohaselt võtma, et ajakohastada oma teadmisi ja oskusi pideva kutsealase arendamise teel, et säilitada pädevuse piisav tase. ê 2002/92/EÜ Artikkel 5 Saadud õiguste säilitamine Liikmesriigid võivad sätestada, et need isikud, kes juba enne 1. septembrit 2000 tegelesid vahendustegevusega, kes olid registreeritud ja kellel oli käesoleva direktiivi nõuetele vastav väljaõpe ja kogemus, kantakse automaatselt loodavasse registrisse, kui artikli 4 lõigetes 3 ja 4 sätestatud nõuded on täidetud. ò uus Artikkel 9 Üldise hüvangu eeskirjade avaldamine 1. Liikmesriigid võtavad asjakohaseid meetmeid tagamaks, et pädevad asutused nõuetekohaselt avaldavad asjaomased üldist hüvangut kaitsvad siseriiklikud õigusaktid, mida kohaldatakse kindlustus- ja edasikindlustusvahenduse suhtes nende territooriumil. 2. Liikmesriik, kes teeb ettepaneku kohaldada ja kohaldab kindlustusvahendajaid ja kindlustustoodete müüki käsitlevaid sätteid lisaks käesoleva direktiivi sätetele, tagab et kõnealustest sätetest tulenev halduskoormus on proportsionaalne tarbijakaitsega. Liikmesriigid teostavad kõnealuste sätete üle pidevat seiret, et tagada nende alaline proportsionaalsus. 3. EIOPA esitab üldise hüvangu eeskirjade tarbeks ühtse teabelehe, mille täidavad kõigi liikmesriikide pädevad asutused. See hõlmab hüperlinke pädevate asutuste veebilehtedele, kus on avaldatud teave üldise hüvangu eeskirjade kohta. Liikmesriikide pädevad asutused ajakohastavad sellist tea