[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 19.12.2007

KOM(2007) 823 lõplik

EUROOPA KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

vaalapüügi suhtes kohaldatavate ühenduse meetmete kohta

EUROOPA KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

vaalapüügi suhtes kohaldatavate ühenduse meetmete kohta

Sissejuhatus

Vaalade laialdase püüdmise ja keskkonna seisundi halvenemise tõttu on paljude vaalaliikide populatsioonid kriitiliselt kahanenud. Rahvusvahelise vaalapüügikomisjoni (International Whaling Commission, IWC) jõupingutusi vaalavarude kaitsmiseks ja majandamiseks nõrgendavad lõputud arutelud vaalapüüki pooldavate ja eitavate riikide vahel. Euroopa Liit ei ole siiani oma poliitilist mõjuvõimu kasutada saanud, seda eelkõige kooskõlastatud ja kokkulepitud ühenduse seisukoha puudumise tõttu.

Hinnates praegust vaalade kaitse olukorda nii Euroopa Liidus kui ka rahvusvahelisel tasandil, kavatseb komisjon käesoleva teatisega rõhutada EL-i vajadust üksmeelselt etendada rahvusvahelises vaalapüügipoliitikas olulist rolli. EL peab juhinduma eesmärgist tagada, et vaalade kaitsmiseks kehtestatakse tõhus rahvusvaheline reguleeriv raamistik ja seda rakendatakse nõuetekohaselt.

RAHVUSVAHELINE VAALAPÜÜGIKOMISJON

Taust

1. Vaalad, delfiinid ja pringlid kuuluvad vaalaliste seltsi. Vaalaliste hulgas on 13 liiki suuri vaalu, sh sinivaal, heeringavaal, küürvaal, grööni vaal, kašelott, kääbusvaal jne, ning 68 liiki väiksemaid vaalu ja delfiine. Vaalu, eelkõige suuri vaalu, on keskajast saati jahitud Euroopas, põhjapoolsetes meredes ning hiljem ka Ameerikas ja maailma teistes piirkondades, sealhulgas Antarktikas. Vaalaliha kasutati mitmes maailma piirkonnas toiduks, teised olulised tooted olid vaalaluud ning eriti vaalaõli ja -rasv, mida kasutati kütusena ja masinate õlitamiseks. Vaalasaak oli kõige suurem 1950ndatel ja 1960ndatel, kui aastas püüti kümneid tuhandeid vaalu. Sellise vaalade laialdase püüdmise tagajärjel olid paljud vaalaliikide populatsioonid eelmise sajandi keskpaigaks tõsiselt kahanenud. Lisaks ohustavad vaalu ka keskkonna seisundi halvenemine, sealhulgas kliimamuutus, ja kalanduse käigus esinev kaaspüük.

2. Rahvusvaheline vaalapüügikomisjon (IWC) on rahvusvaheline pädev organisatsioon vaalavarude säilitamise ja majandamise alal. Komisjon moodustati 2. detsembril 1946. aastal Washingtonis allakirjutatud vaalapüügireguleerimise rahvusvahelise konventsiooniga (edaspidi „konventsioon”). Sel ajal kasvava ja areneva vaalapüügitööstuse taustal oli konventsiooni eesmärk „ tagada vaalavarude tõhus kaitse ja muuta sellega võimalikuks vaalapüügitööstuse korrapärane areng ”.

3. IWC liikmed saavad olla ainult konventsiooniga liitunud valitsused. Konventsiooniosaliste arv on viimastel aastatel järsult tõusnud ja see on nüüd 77, neist 20 on EL liikmesriigid[1]. Euroopa Komisjon on jätkuvalt julgustanud konventsiooniga veel mitte liitunud liikmesriike sellega liituma.

4. Euroopa Ühendusel on vaatlejastaatus. Komisjon võttis 1992. aastal vastu ettepaneku pidada läbirääkimisi ühenduse liitumise üle kõnealuse konventsiooniga[2]. Nõukogu ei ole siiski veel võtnud meetmeid selle ettepaneku rakendamiseks.

5. IWC ülesanne on jooksvalt läbi vaadata ja vastavalt vajadusele korrigeerida kogu maailma vaalapüüki reguleeriva konventsiooni rakenduslisas sätestatud meetmeid. Kuigi kõnealune rakenduslisa on esitatud konventsiooniteksti lisana, käsitletakse seda konventsiooni lahutamatu osana ja seetõttu on see konventsiooniosaliste jaoks kohustuslik. Olgugi, et konventsioonis on sätestatud üldine reguleeriv raamistik, on konventsiooni rakenduslisas sätestatud vaalaressursside kaitse ja kasutamisega seotud üksikasjalik vaalapüügieeskiri. Kõnealuses rakenduslisas sätestatud meetmete abil on muuhulgas ette nähtud teatavate vaalaliikide täielik kaitse, kindlaks määratud teatavad vaalakaitsealad, kehtestatud piirmäärad selliste vaalade hulga ja suuruse suhtes, mida tohib püüda, täpselt määratletud jahihooajad, koordineeritud teaduslikke uuringuid (sh keskkonnaküsimuste uurimine) ja andmetekogumist. Rakenduslisa muutmiseks on vajalik konventsiooniosaliste kolmeneljandikuline häälteenamus, tehtud muudatused jõustuvad 90 päeva jooksul kõikide konventsiooniosaliste suhtes, kes nende kohta vastuväiteid esitanud ei ole. Sellest põhimõttest lähtudes muudeti kõnealust rakenduslisa IWC 1982. aasta kohtumisel ja lisati uus alapunkt, millega kehtestati moratoorium tööstuslikule vaalapüügile.

6. IWC liikmed tulevad kokku korra aastas. 2006. ja 2007. aasta kohtumised toimusid vastavalt Saint Kittsis ja Nevises ning Alaskal Anchorage’is.

7. Vastavalt 1972. aastal peetud ÜRO Stockholmi elukeskkonna konverentsi esitatud taotlusele võttis IWC 1982. aastal vastu tööstusliku vaalapüügi moratooriumi, mis on olnud jõus alates 1985. aastast. Selle meetme vastuvõtmisel arvestas IWC asjaoluga, et vaalavarude alase teadusliku teabe olukord on ebaselge ja nõutud andmeid on raske saada[3].

8. Üks viimaste aastate IWC kohtumiste põhiteemasid on olnud küsimus, kas vaalavarud on piisavalt taastunud tööstusliku vaalapüügi moratooriumi kontrollitud lõpetamiseks.

9. Juba IWC-s peetava tööstusliku vaalapüügi edaspidise haldamise alase arutelu alguses, s.o pärast moratooriumi jõustumist, tunnistati et on vaja välja töötada muud haldamiseesmärgid ja uus majandamiskord. Vastavalt sellele alustati uuendatud majandamiskorra ( Revised Management Procedure ) arendamist. Uuendatud majandamiskorra raames määratakse püügipiirmäärad kindlaks vaalapopulatsiooni alaste teaduslike andmete põhjal. Kõnealune majandamiskord võeti vastu 1994. aastal, kuid seda ei ole veel rakendatud täiendava töö tõttu seoses uuendatud juhtimisskeemiga ( Revised Management Scheme ). Uuendatud juhtimisskeemi abil püütakse tagada, et rahvusvahelise vaalapüügikomisjoni eeskirjadest kinni peetakse. Selleks on uuendatud juhtmisskeemi raames ette nähtud suur hulk kontrollimeetmeid. Käsitletud on selliseid küsimusi nagu rahvusvaheliste vaatlejate viibimine alustel, kontrollide läbiviimine ebaseadusliku ja teatamata vaalapüügi vastu võitlemiseks, võimalused moratooriumi lõpetamiseks teatavatel tingimustel (nt püüki lubatakse vaid majandusvööndi piires), loomade heaoluga seotud kaalutlused ning teadusliku vaalapüügi rahvusvaheline kontroll. Oluline osa tööst seoses uuendatud juhtimisskeemiga on aga olnud keeruline ja vastuoluline ning seni konkreetseid tulemusi saavutatud ei ole. IWC 2006. aasta täiskogu istungil tunnistati esimest korda, et läbirääkimised uuendatud juhtimisskeemi üle on lõplikult ummikseisus. Pikas perspektiivis sõltub IWC tulevik suures ulatuses RMS raames arutatud küsimustele lahenduse leidmisest.

Moratooriumi suhtes kehtivad erandid

10. Kõnealune tööstusliku vaalapüügi moratoorium ei mõjuta põlisrahvaste vaalapüüki, mis on kehtiva IWC režiimi raames lubatud Taanis (ainult Gröönimaal, heeringa- ja kääbusvaala püük), Venemaa Föderatsioonis (ainult Siberis, hallvaala püük), Saint Vincent ja Grenadiinides (küürvaala püük) ning Ameerika Ühendriikides (ainult Alaskal, grööni vaala püük ja aeg-ajalt Washingtonis, hallvaala püük). IWC on oma tegevuse algusest saati eristanud põlisrahvaste elatise teenimiseks teostatavat vaalapüüki ( aboriginal subsistence whaling ) tööstuslikust vaalapüügist. Riikide valitsused peavad rahvusvahelisele vaalapüügikomisjonile tõendama, millised on nende elanike kultuurilised ja elatise teenimisega seotud vajadused. Rahvusvaheline vaalapüügikomisjon kehtestab teadusuuringute tulemuste põhjal viieks aastaks püügipiirmäärad vaalavarudele, millest põlisrahvad elatise teenimiseks püüda võivad.

11. Konventsiooni raames võivad selle osalised esitada vastuväiteid[4] siduvatele otsustele, nagu näiteks kõnealusele moratooriumile. Kuna Norra ja Island on esitanud moratooriumi kohta vastavalt vastuväite ja reservatsiooni, ei ole moratoorium nende riikide suhtes siduv ja nad jätkavad vaalade küttimist oma äranägemise järgi.

12. Konventsiooni raames tohivad selle osalised vaalu püüda ka ilma IWC erilise nõusolekuta, nn teadusuuringute eesmärgil riikide asutuste välja antud erilubade alusel. Selliste erilubade välja andmise õigus on sätestatud 1946. aasta konventsiooni artiklis VIII[5]. Kuigi konventsiooniosalised peavad esitama selliste lubade väljaandmise ettepanekud läbivaatamiseks, teeb lõpliku otsuse loa väljaandmise kohta siiski iga konventsiooniosaline ise. Kõnealune õigus on ülimuslik kõikide teiste rahvusvahelise vaalapüügikomisjoni korralduste, sh moratooriumi ja kaitsealade, suhtes. Teatavate riikide puhul on osutatud asjaolule, et seal ei ole kõiki eriloa alusel tapetud vaalu kasutatud teaduslikel eesmärkidel. On ilmnenud, et Jaapan (ja teataval määral ka Island) viib peamiselt Antarktikas läbi nn teaduslikke programme ja turustab püütud vaalaliha siseriiklikul tasandil.

Kõikide loetletud erandite suure ulatuse tõttu ei ole moratooriumil olnud praktiliselt mingisugust mõju Jaapani, Norra ja Islandi vaalapüügipoliitikale.

Hiljutised arengusuunad tööstuslikus vaalapüügis

13. Vaatamata tööstusliku vaalapüügi moratooriumile jätkatakse eespool kirjeldatud eranditele toetudes vaalapüüki olulisel määral. Alates tööstusliku vaalapüügi moratoorium jõustumisest 1985/86. hooajal on erinevate kõnealuste erandite alusel tapetud rohkem kui 29 000 vaala ja igal aastal kinnipüütud vaalade hulk on suurenenud. Neis neljas riigis, kus kehtib erand põlisrahvaste elatise teenimiseks teostatava vaalapüügi kohta, on kogusaagid väiksemad[6]. Vastavalt IWC-lt saadud teabele oli ajavahemikul 1985–2005 selle erandi alusel püütud vaalade kogusaak 6788.

Hinnangute kohaselt püüdis Norra 2005/6. hooajal 639 kääbusvaala ja kaalub nüüd tõsiselt saagi suurendamist järgmiste aastate jooksul. Jaapan on andnud välja lubasid teadusliku püügi otstarbeks igal aastal alates 1987. aastast. 2007. aastal anti sellised load 850 Antarktika kääbusvaala, 10 heeringavaala, 220 kääbusvaala, 50 Bryde vaala, 100 põhjavaala ja 10 kašeloti püüdmiseks. Islandil alustati teaduslikku vaalapüüki uuesti 2003. aastal ja tööstuslikku püüki 2006. aastal[7]. Alates Islandi teadusprogrammi käivitamisest 2003. aastal on seal püütud 161 kääbusvaala. Lisaks sellele teatas Island 2006. aastal, et kavatseb kaubanduslikul otstarbel püüda 9 heeringavaala[8] ja 30 kääbusvaala.

14. IWC kahetine ülesanne korraldada vaalapüüki ja vaalasid kaitsta on aastate jooksul tekitanud väga terava vastasseisu vaalapüüki pooldavate ja selle vastu olevate riikide vahel. Selline ummikseis ohustab rahvusvahelist koostööd ja takistab kõikide vaalaliikide tõhusa kaitse saavutamist. Vaalapüüki pooldavad riigid on aktiivselt selle eest seisnud, et neid toetavad riigid IWC-ga ühineksid, et saavutada tööstusliku vaalapüügi moratooriumi lõpetamiseks vajalikku häälteenamust. IWC 2006. aasta kohtumisel Saint Kittsis ja Nevises saavutasid need riigid tagasihoidliku häälteenamuse, mille tulemusel võeti vastu deklaratiivne resolutsioon toetada vaalavarude säästlikku kasutamist; viimast mõistet kasutatakse üldiselt seoses tarbimise või tööstusliku vaalapüügiga. See deklaratsioon tekitas tõsist muret ja sellest ajendatuna tõstatas Euroopa Komisjon kõnealuse küsimuse nõukogule arutamiseks[9] ning kutsus üles liikmesriike IWC-ga liituma.

15. Lisaks sellele on Jaapan teinud mitme aasta jooksul ettepanekuid teatavate vaalaliikide väikeseulatuslikku rannapüüki ( small-type coastal whaling ) lubavate otsuste kohta[10]. Seni ei ole need ettepanekud, mille eesmärk on konventsiooniosalistele kohustusliku rakenduslisa muutmine, vajalikku toetust saavutanud[11]. Kõnealune muudatus oleks võrdväärne tööstusliku vaalapüügi osalise taastamisega[12] ja avaks taas läbirääkimised kvootide üle.

VAALADE KAITSE ÜHENDUSE ÕIGUSAKTIDE RAAMES

16. Vastavalt EÜ asutamislepingu artikli 174 lõikele 1 on ühenduse keskkonnapoliitika üks eesmärk edendada meetmeid rahvusvahelisel tasandil, et tegelda piirkondlike ja ülemaailmsete keskkonnaprobleemidega. Sinna alla kuulub liikide, sealhulgas vaalade kaitsmine kogu maailmas.

17. Seepärast pooldab Euroopa Ühendus vaalade ja teiste vaalaliste kaitset ja on kehtestanud õigusaktid, mis tagavad tõhusa kaitse eelkõige ühenduse keskkonnapoliitika raames.

18. Elupaikade direktiivi[13] IV lisas on loetletud kõik vaalaliste liigid. Kõik vaalaliigid on rangelt kaitstud tahtliku häirimise, püüdmise või tapmise eest ühenduse vetes. Kõnealuse direktiiviga on keelatud ka loodusest püütud isendite pidamine, vedamine ja müük või vahetus. Direktiiviga on keelatud taasalustada tööstuslikku vaalapüüki täielikult või osaliselt ühenduse vetes asuvatest varudest. Vaalade rändava iseloomu tõttu on ilmne, et elupaikade direktiivi eesmärke saab täielikult saavutada vaid siis, kui kehtestatud on võrreldav rahvusvaheline reguleeriv raamistik.

19. Määrusega, millega Euroopa Ühenduses rakendati ohustatud looduslike liikidega rahvusvahelise kauplemise konventsiooni (CITES), on keelatud vaalaliste toomine ühendusse peamiselt kaubanduslikul otstarbel[14]. Seda kõrget kaitsetaset tugevdavad veelgi EÜ merekeskkonna strateegia[15] ja merestrateegia direktiivi eelnõu[16], mis aitavad eeldatavasti parandada vaalade kaitset ühenduses meie merede hea keskkonnaseisundi üldise edendamise abil.

Seepärast on ühenduse keskkonnapoliitika lõppeesmärk vaalade suhtes saavutada nende äärmiselt kõrge kaitse tase. Eespool nimetatud keskkonnakaitsealaste õigusaktidega tagatakse kõrgetasemeline kaitse reeglite põhjaliku ühtlustamise kaudu.

Lisaks on ühendusel ühise kalanduspoliitika raames ainupädevus mere bioloogiliste ressursside kaitsel[17]. Kuna vaalalised on elusloomad, kuuluvad nad EÜ asutamislepingu I lisa reguleerimisalasse ja nende suhtes kohaldatakse selle lepingu artikleid 33 ja 38[18]. Lisaks sellele on sätestatud nõukogu määruses ühisele kalanduspoliitikale vastava kalavarude kaitse ja säästva kasutamise kohta,[19] et vee-elusressursside säilitamine, majandamine ja kasutamine kuuluvad ühise kalanduspoliitika alla. Sellest lähtudes on ühendus sõlminud kalanduslepinguid, mis käsitlevad osaliselt või ainult mereimetajaid[20]. Vaalalisi hõlmavad samuti ühise kalanduspoliitika raames vastu võetud teisesed õigusaktid, mille eesmärk on rakendada kalanduslepingutega seotud rahvusvahelisi kohustusi ja käsitleda vaalade kaitset avamerel[21].

20. EÜ asutamislepingu artikli 6 kohaselt lõimitakse keskkonnakaitsenõudeid ühise kalanduspoliitika määratlemisse ja rakendamisse. Hea näide selle kohta on määrus (EÜ) nr 1967/2006 Vahemere kalavarude säästva kasutamise majandamismeetmete kohta. Kõnealuse määrusega laiendatakse ühenduse vetes Vahemere avamere suhtes elupaikade direktiiviga kehtestatud ranget vaalaliste kaitset[22].

21. Euroopa Ühenduse vastuvõetud õiguslike meetmetega püütakse tagada vaalade kõrgetasemeline kaitse. Nende meetmetega õnnestub edu saavutada vaid siis, kui neid toetavad ühenduse ühtsed rahvusvahelised meetmed, mille eesmärk on tagada vaalade kaitse tõhus rahvusvaheline reguleeriv raamistik.

22. Kuna Euroopa Liidul puudub strateegiline lähenemisviis vaalapüügile või isegi ühine arvamus selle kohta, peab ta praegu kasutama oma poliitilist ja majanduslikku mõjuvõimu, et võidelda juhtivate vaalapüügiriikide mõju vastu teiste riikide vaala- ja kalanduspoliitika suhtes, eriti Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna (AKV) riikides. Kui ühendusel oleks seisukoht vaalapüügi kohta, saaks kõnealuse küsimuse lisada mitmepoolsete (nt üldise soodustuste süsteemi või Cotonou lepingu kontekstis) või kahepoolsete (nt komisjoni delegatsioonide kaudu) korrapäraste kohtumiste päevakorda.

23. Ka võiks EL teha rohkem koostööd kahe ühenduse vete lähedal[23] vaalapüüki jätkava naaberriigi Norra ja Islandiga, et püüda mõjutada nende vaalapüügipoliitikat. Kui seda olukorda ei muudeta, mõjutab see tõenäoliselt elupaikade direktiivi alusel kaitstud vaalavarude olukorda. Ühenduse meetmed võiksid samuti kaasa aidata sellele, et tuua Atlandi vaalavarude kaitse alased küsimused IWC läbirääkimiste keskmesse. Sellega täiendataks kauakestnud ja otsustava tähtsusega arutelusid lõunapoolkera kohta (Jaapani teadusprogramm Antarktikas, kavandatav kaitseala Atlandi ookeani lõunapoolses osas jne).

24. Kõnealuste küsimuste kõige tõhusamaks lahendamiseks on vaja Euroopa Liidu seisukohta. Asjaolu, et sellises tähtsas keskkonnakaitseorganisatsioonis nagu IWC, kus käsitletakse ühenduse pädevusse kuuluvaid küsimusi, puudub EL seisukoht, on puudujääk, mis tuleb kõrvaldada.

25. Hiljuti vastu võetud Euroopa Liidu integreeritud merenduspoliitikas[24] tunnistatakse, et terviklik lähenemisviis Euroopa merendusele peab kajastuma Euroopa Liidu koostöös rahvusvaheliste asutustega. Seepärast töötab komisjon merendus-, sh vaaladega seotud küsimuste kõige tõhusamaks lahendamiseks selle nimel, et edendada Euroopa huvide koordineerimist ja EL ühtse seisukoha väljatöötamist rahvusvahelisel areenil.

26. Vastavalt ühenduse välisesindatuse ühtsuse põhimõttele on oluline, et liikmesriigid valmistavad ennast järgmisteks IWC kohtumisteks ette ja lepivad kokku EL seisukoha nõukogu arutelu raames. Ühenduse vaatlejastaatuse piiratuse tõttu ja vastavalt EÜ asutamislepingu artiklis 10 sätestatud lojaalse koostöö põhimõttele väljendavad EL seisukohta IWC-s ühiselt ühenduse huvides tegutsevad liikmesriigid[25]. Samuti on oluline, et need seitse liikmesriiki, kes ei ole veel IWC konventsiooniosalised, kiirendaksid sellega liitumise menetlust. See tugevdaks IWC 2007. aasta kohtumisel taassaavutatud vaalapüügi vastu olevate riikige tagasihoidlikku häälteenamust.

KOKKUVÕTE

27. IWC kehtestatud tööstusliku vaalapüügi keeld vaalavarude taastumise tagamiseks on kooskõlas ühenduse poliitika eesmärkidega. Samal ajal kui ühenduse piires on kehtestatud vaalade põhjalik kaitse, on olukord rahvusvahelisel tasandil siiski teistsugune.

28. Vaalapüügikeelu ebatõhus kohaldamine reservatsioonide ja vastuväidete tõttu ning asjaolu, et väljaspool piisavat rahvusvahelist reguleerivat raamistikku teostatav vaalapüük ei ole asjakohaselt reguleeritud, kahjustavad tööstusliku vaalapüügi moratooriumi[26].

29. Mistahes pikaajalise lahenduse leidmiseks rahvusvahelise vaalapüügi paremaks reguleerimiseks tuleks põhjalikult käsitleda kõiki praegu konventsiooni erinevate õiguslike rubriikide alusel teostatavaid vaalapüügiga seotud tegevusi, sealhulgas tööstuslikku ja teaduslikku vaalapüüki, vastuväite (Norra) või reservatsiooni (Island) esitanud riikide ning põlisrahvaste elatise teenimiseks teostatavat vaalapüüki. Käsitleda tuleks ka selliseid küsimusi, nagu range nõuete järgmise kord, järelevalve ja aruandmine.

30. Pikaajalises perspektiivis peaks ühendus seega püüdma tagada tõhusa rahvusvahelise reguleeriva raamistiku kehtestamise vaalade põhjalikuks kaitseks. Sellega seoses peaks ühendus toetama IWC koostöö tugevdamist ja tõhustamist. Et etendada positiivset rolli IWC-s valitseva ummikseisu lõpetamisel, peaks ühendus, toetudes muuhulgas liikmesriikides leiduvale hindamatule teadmiste pagasile, hindama senist tööd seoses uuendatud majandamiskorra ja uuendatud juhtmisskeemi eelnõudega, aga ka varasemaid konventsiooniosaliste vaheliste lõhede ületamiseks tehtud ettepanekuid.

31. EL liikmesriigid suudaksid vaid koostöö ja ühenduse seisukoha väljatöötamise abil tagada, et välja arendatakse ja rakendatakse piisavalt range vaalade kaitse rahvusvaheline reguleeriv raamistik. Sel eesmärgil esitab komisjon nõukogule asjakohase otsuse ettepaneku.

[1] Austria, Belgia, Hispaania, Iirimaa, Itaalia, Kreeka, Küpros, Luksemburg, Madalmaad, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Saksamaa, Slovaki Vabariik, Sloveenia, Soome, Taani, Tšehhi Vabariik, Ungari, Ühendkuningriik.

[2] Komisjoni teatis nõukogule vaalade kaitse kohta rahvusvahelise vaalapüügikomisjoni tegevuse raames (Kom(92)316). Kõnealuse teatise lisas on esitatud otsuse eelnõu, millega antakse komisjonile volitused pidada ühenduse nimel läbirääkimisi protokolli üle, millega muudetakse konventsiooni EÜ osalemise lubamiseks.

[3] Rakenduslisa tekstis on kirjas: Punkt 10 alapunkt e: „Olenemata lõike 10 teistest sätetest on kõikide 1986. aasta ranniku- ja 1985/86. aasta pelaagilise hooaja ja sellele järgnevate hooaegade varude vaalade kaubanduslikul otstarbel tapmise suhtes kehtestatud püügipiirmäär null isendit. Kõnealust sätet vaadatakse parima teadusliku teabe alusel korrapäraselt läbi ja hiljemalt 1990. aastaks hindab rahvusvaheline vaalapüügikomisjon põhjalikult käesoleva otsuse mõju vaalavarudele ning kaalub selle sätte muutmist ja muude püügipiirmäärade kehtestamist.”

[4] Asjaomast vastuväidete esitamise korda (sätestatud konventsiooni artikli V lõikes 3) on tugevalt kritiseeritud, kuna see muudab IWC hambutuks, ent ilma kõnealuse korrata ei oleks konventsioonile tõenäoliselt kunagi alla kirjutatud. Pealegi võivad valitsused ka juhul, kui õigust vastuväiteid esitada ei oleks, konventsioonist välja astuda ja seega mitte olla seotud konventsiooni eeskirjadest kinni pidamisega.

[5] Artikli VIII lõiked 1–3: 1. Olenemata käesoleva konventsiooni sisust võib iga konventsiooniosaline valitsus anda oma kodanikele eriloa, mille alusel tohib asjaomane kodanik vaalu teaduslikul otstarbel tappa, kinni püüda ja töödelda vastavalt asjaomase konventsiooniosalise valitsuse äranägemise järgi kehtestatud vaalade arvu piirmääradele ja teistele tingimustele, ning selle artikli sätete kohane vaalade tapmine, püüdmine ja töötlemine vabastatakse käesoleva konventsiooni sätete kohaldamisest. Iga konventsiooniosaline valitsus teatab kõikidest sellistest lubadest, mis ta on välja andnud, kohe komisjonile. Iga konventsiooniosaline valitsus võib igal ajal sellise eriloa tühistada. 2. Kõik kõnealuste erilubade alusel püütud vaalad töödeldakse võimaluse piires ümber ja saadud tuluga toimitakse vastavalt kõnealuse loa andnud valitsuse juhistele . 3. Iga konventsiooniosaline valitsus edastab komisjoni määratud asutusele võimaluse piires ja vähemalt aastase vahemikuga asjaomase valitsuse käsutuses oleva teabe vaalade ja vaalapüügi kohta, sh käesoleva artikli lõike 1 ja artikli IV kohaselt läbi viidud teadusuuringute tulemused.

[6] Teavet 2008.–2012. aasta kvootide kohta saab eesistuja aruandest (Chair’s Report) 59. IWC kohtumise kohta aadressil http://www.iwcoffice.org

[7] Island astus IWC-st 1992. aastal välja ja väitis, et moratoorium ei olnud enam vajalik, liitus aga taas 2002. aastal, kuid tegi moratooriumi suhtes reservatsiooni. Island sedastas oma liitumiskirjas, et ei alusta tööstuslikku vaalapüüki enne 2006. aastat.

[8] Rahvusvaheline Looduskaitse Liit (UICN) loetleb heeringavaala ohustatud liikide punases raamatus kui eriti ohustatud liiki.

[9] 2007. aasta 20. veebruaril keskkonnanõukogus ning 2007. aasta 28. märtsil ja 2. mail COREPER-is peetud arutelud.

[10] Vt näiteks IWC 2006. ja 2007. aasta kokkuvõtlikud aruanded.

[11] Rakenduslisa muutmiseks on vajalik konventsiooniosaliste kolmeneljandikuline häälteenamus (konventsiooni artikli III lõik 2).

[12] Seda on märkinud teised konventsiooniosalised, nagu Austraalia (2006. aasta kokkuvõttev aruanne) ja Ühendkuningriik (suuline sekkumine 2007. aastal).

[13] Direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta, EÜT L 206, 22.7.1992, lk 7.

[14] Määrus (EÜ) nr 338/97 looduslike looma- ja taimeliikide kaitse kohta nendega kauplemise reguleerimise teel, EÜT L 61, 3.3.1997, lk 1. Lisaks lubab nõukogu määrus (EMÜ) nr 348/81 (vaalatoodete impordi ühise eeskirja kohta) importida loetelus nimetatud tooteid ainult juhul, kui neid ei kasutata kaubanduslikul otstarbel.

[15] Komisjoni teatis nõukogule ja Euroopa Parlamendile: merekeskkonna kaitse ja säilitamise temaatiline strateegia, KOM(2005) 504 (lõplik).

[16] Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega kehtestatakse ühenduse merekeskkonnapoliitika-alane tegevusraamistik, KOM(2005) 505 (lõplik).

[17] Vt näiteks kohtuasja C-141/78 [1979] EKL 2923 lõige 6 ja kohtuasja C-804/79, [1981] EKL 1045 lõige 17.

[18] Vt EÜ asutamiselepingu artikli 32 lõige 3

[19] Nõukogu määrus 2371/2002/EÜ, EÜT L 358, 31.12.2002, lk 59.

[20] Vt näiteks nõukogu otsus 2005/938/EÜ rahvusvahelist delfiinikaitseprogrammi käsitleva lepingu Euroopa Ühenduse nimel heakskiitmise kohta, ELT L 348, 30.12.2005, lk 26.

[21] Vt nõukogu määrus (EÜ) nr 973/2001, milles sätestatakse teatavad tehnilised meetmed teatavate siirdekalavarude kaitseks, EÜT L 137, 19.5.2001, lk 1 ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1936/2001, milles sätestatakse teatavate siirdekalavarude püügi suhtes kohaldatavad kontrollimeetmed, EÜT L 263, 3.10.2001, lk 1.

[22] ELT L 36, 8.2.2007, lk 6. Vt põhjendus 9 ja artikli 3 lõige 1 kaitsealuste liikide kohta, mis on seotud artikli 1 lõikega 1 reguleerimisala kohta (mida laiendatakse Vahemere avamere suhtes elupaikade direktiivi reguleerimisalast väljapoole).

[23] Norra ja Island on asutanud imetajate haldamise piirkondliku asutuse ( North Atlantic Marine Mammal Commission ). Euroopa Majanduspiirkonna lepingu keskkonnakaitse lisa ei hõlma elupaikade direktiivi.

[24] KOM (2007) 575.

[25] Liidetud kohtuasjade 3,4 ja 6/76 Kramer lõike 42 ja 45, Euroopa Kohtu 19. märtsi 1993. aasta arvamuse 2/91 lõige 37, kohtuasja C-266/03 komisjon vs Luksemburg lõiked 57 ja 58 ning kohtuasja C-433/03 komisjon vs Saksamaa lõiked 63 ja 64.

[26] Nagu on märkinud mitmed konventsiooniosalised, kinnitab kõikide vaalapüügiga seotud tegevuste omavahelist seost Jaapani IWC 2007. aasta kohtumisel tehtud ettepanek, mille kohaselt ta vähendab oma praegust nn teaduslikul otstarbel püütavate vaalade hulka sellisel juhul, kui võetakse vastu tema tehtud väikeseulatusliku rannapüügi ettepaneku eelnõu. Tegelike teadusuuringute suhtes nõuavad muud riigid mittesurmavate meetodite kohaldamist.