SELETUSKIRI

Vastavalt 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ (mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi) (edaspidi „käibemaksudirektiiv“) artikli 395 lõikele 1 võib nõukogu ühehäälselt komisjoni ettepaneku põhjal anda igale liikmesriigile loa võtta erimeetmeid, millega tehakse erand kõnealuse direktiivi sätetest selleks, et lihtsustada käibemaksu kogumise menetlust või hoida ära teatavat maksudest kõrvalehoidumist või maksustamise vältimist.

Kirjas, mis registreeriti komisjonis 30. märtsil 2016. aastal, taotles Itaalia Vabariik luba jätkata sellist erandit lubava meetme kohaldamist, mille alusel on Itaalias võimalik teatavat liiki transpordivahenditelt võetavat käibemaksu maha arvata. Vastavalt käibemaksudirektiivi artikli 395 lõikele 2 teavitas komisjon 22. juuni 2016. aasta kirjaga muid liikmesriike Itaalia Vabariigi taotlusest. 23. juuni 2016. aasta kirjas teatas komisjon Itaalia Vabariigile, et tal on olemas kogu teave, mida on vaja taotluse hindamiseks.

1.ETTEPANEKU TAUST

•Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Käibemaksudirektiivi artiklis 168 ja 168a on sätestatud, et maksukohustuslasel on õigus arvata maha selliste ostude puhul tasutud käibemaks, mida tehakse maksustatavate tehingute tarbeks. Peale selle on käibemaksudirektiivi artikli 26 lõike 1 punktis a sätestatud, et ettevõtte vara hulka kuuluvate kaupade kasutamist isiklikuks tarbeks käsitatakse tasu eest teenuste osutamisena, kui nendelt kaupadelt oli käibemaks täielikult või osaliselt mahaarvatav. Sellega tagatakse lõpptarbimise maksustamine juhul, kui asjaomane sisendkäibemaks algselt maha arvati.

Mootorsõidukite puhul on maksukohustuslastel mõnikord raske ja koormav määratleda ja registreerida, mil määral kasutati teatavat sõidukit ettevõtluse eesmärgil ning mil määral isiklikuks tarbeks, samuti on maksuhalduril raske ja koormav kontrollida, milleks seda sõidukit tegelikult kasutati. See kehtib ka juhul, kui Itaalia kasutaks käibemaksudirektiivi artikli 168a lõikega 2 ettenähtud võimalust piirata ametiautodega seotud kulutuste mahaarvamist proportsionaalselt ulatuses, mil maksukohustuslane tegelikult sõidukit ettevõtluse tarbeks kasutab. Segakasutuses olevate sõidukite suure arvu tõttu võib maksudest kõrvalehoidumine omandada märkimisväärse ulatuse.

Selleks et lihtsustada käibemaksu kogumist ja võidelda maksudest kõrvalehoidumise vastu, taotles Itaalia Vabariik 2007. aastal nõukogult luba, et ta saaks kohaldada üksikerandit, mille alusel tohiks Itaalias kohustuslikus korras kuni 31. detsembrini 2010 arvata teatavate maantee-mootorsõidukite puhul käibemaksu maha üksnes 40 % ulatuses (kõnealuste mootorsõidukite hulka ei kuulu põllumajandus- või metsatraktorid, tavaliselt kasutatakse neid inimeste või kaupade vedamiseks teedel, nende suurim lubatud mass ei ületa 3 500 kilogrammi ning neil sõidukitel on lisaks juhi istekohale kuni kaheksa istekohta), ja selle loa ta ka sai. Siiski tuleks märkida, et käibemaksu mahaarvamise piirangut ei kohaldatud selliste sõidukiliikide suhtes nagu kaubavarude hulka kuuluvad sõidukid, autokoolides õppesõiduks kasutatavad sõidukid, rentimiseks või liisimiseks kasutatavad sõidukid, müügiesindajate poolt kasutatavad sõidukid ning taksod. Samal ajal oleksid ettevõtjad sõidukite isiklikuks tarbeks kasutamist kajastavast arvepidamisest vabastatud. Kõnealust otsust pikendati nõukogu otsusega 2010/748/EL kuni 31. detsembrini 2013 ning nõukogu rakendusotsusega 2013/679/EL kuni 31. detsembrini 2016.

Itaalia Vabariik esitas kooskõlas eespool nimetatud otsuse artikliga 6 komisjonile aruande, mis hõlmab kõnealuse otsuse kohaldamist, sealhulgas kohaldatava piirangu protsendimäära ülevaatamist.

Itaalia Vabariigi poolt kõnealuses aruandes esitatud teabest selgub, et arvestades eelkõige Itaalia Vabariigis tegutsevate väikeettevõtjate väga suurt hulka (99 % või 5,2 miljonit maksukohustuslast on mikroettevõtjad, kelle ettevõte koosneb vaid ettevõtjast endast või kus on vaid üks töötaja), vastab eespool nimetatud 40 % piirang endiselt tegelikule olukorrale ja on seega asjakohane.

Siiski peaks igasugune erandi pikendamine olema ajaliselt piiratud, et oleks võimalik hinnata, kas tingimused, millel erand põhineb, ikka veel kehtivad. Seepärast tehakse ettepanek pikendada erandi kehtivusaega 2019. aasta lõpuni ja paluda Itaalia Vabariigil esitada uus aruanne, kui erandit kavatsetakse pärast uue tähtaja lõppu veelgi pikendada.

•Kooskõla poliitikavaldkonnas kehtivate sätetega

Direktiivi 2006/112/EÜ artikliga 176 on ette nähtud, et nõukogu määrab kindlaks kulud, millelt käibemaksu maha ei arvata. Kuni kõnealuste kulude kindlaksmääramiseni lubatakse liikmesriikidel säilitada 1. jaanuaril 1979 kehtinud erandid. Seepärast kehtivad mitmed senist olukorda säilitavad sätted, millega piiratakse õigust arvata maha mootorsõidukitega seotud käibemaksu.

Hoolimata varasematest algatustest kehtestada eeskirjad selle kohta, milliste kulukategooriate korral võib mahaarvamisõigust piirata, on selline erand asjakohane seni, kuni kõnealuseid eeskirju ELi tasandil ühtlustatakse.

2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS

•Õiguslik alus

Käibemaksudirektiivi artikkel 395.

•Subsidiaarsus (ainupädevusse mittekuuluva valdkonna puhul)