Muudetud ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise ühise menetluse kohta (uuesti sõnastatud) /* KOM/2011/0319 lõplik */





Muudetud ettepaneku üksikasjalik selgitus esitatakse võrdluses komisjoni 2009. aasta ettepanekuga, millega muudetakse direktiivi 2005/85/EÜ. Artikkel 1 2009. aasta ettepanekuga võrreldes muudatusi ei ole. Artikkel 2 2009. aasta ettepanekuga võrreldes on kõnealust artiklit muudetud järgmiselt: d) Spetsiaalseid menetlustagatisi vajava taotleja mõistega: i) võetakse kasutusele täpsem mõiste, nimelt „spetsiaalseid menetlustagatisi vajav taotleja”, sest see kajastab paremini vajadust võtta arvesse erivajadusi varjupaigamenetluste direktiivi tähenduses; ii) hõlmatakse seksuaalse sättumuse ja soolise identiteediga seotud juhtumid, kus taotleja võib vajada spetsiaalseid menetlustagatisi, kuna nende juhtumite puhul tuleb taotluse läbivaatamisel ja eelkõige isikliku vestluse käigus muu hulgas tagada, et taotleja suudab oma seisukohti kaitsta, ja iii) selgitatakse teatud põhjuste olemust, asendades mõiste „vaimse tervise häired” mõistega „raske füüsiline haigus, vaimuhaigus või traumajärgsed häired”. n) Muudetud ettepanekuga laiendatakse mõiste „esindaja” ulatust, selgitamaks, et olenevalt asjaomasest siseriiklikust süsteemist võib saatjata alaealise seaduslikuks esindajaks olla nii isik kui ka organisatsioon. q) Korduva taotluse mõiste uus määratlus on vajalik selleks, et kogu tekstis paremini selgitada korduvaid taotlusi käsitlevaid eeskirju. Artikkel 3 2009. aasta ettepanekuga võrreldes muudatusi ei ole. Artikkel 4 Muudetud ettepanekuga tehakse direktiivis olulisi muudatusi, et lihtsustada eeskirju ja hõlbustada nende rakendamist. Selgitatakse, et menetlev ametiasutus peaks oma ülesannete täitmiseks olema varustatud asjakohaste vahenditega, sh piisaval arvul pädevate töötajatega, ning menetleva ametiasutuse töötajad peavad olema nõuetekohaselt koolitatud. Töötajate koolitamist käsitlevate eeskirjade lihtsustamiseks on muudetud ettepanek viidud kooskõlla asjaomaste Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiameti määruses (määrus (EÜ) nr 439/2010) sätestatud eeskirjadega, viidates kõnealuse määruse artikli 6 lõike 4 punktidele a–e. Seega tuleb koolitamisel nüüd käsitleda järgmiseid aspekte: a) rahvusvahelised inimõigused ja liidu varjupaigaalased õigusaktid, sealhulgas juriidilised ja kohtupraktikaga seotud eriküsimused; b) alaealiste ja haavatavate erivajadustega isikute esitatud varjupaigataotluste menetlemisega seotud küsimused; c) vestlustehnikad; d) meditsiiniliste või juriidiliste eksperdiaruannete kasutamine varjupaigamenetluses; e) päritoluriike käsitleva teabe koostamise ja kasutamisega seotud küsimused; f) vastuvõtutingimused, pöörates sealjuures erilist tähelepanu haavatavatele rühmadele ja piinamisohvritele. Seoses eranditega üheainsa menetleva ametiasutuse põhimõttest lisatakse uus punkt b, mis käsitleb juhtumeid, kus muu ametiasutus (nt piirivalve) annab piiril toimuva menetluse käigus territooriumile sisenemise loa või keeldub seda andmast. Selgitatakse, et sellistel juhtudel peab loa andmist käsitlev otsus põhinema menetleva ametiasutuse arvamusel. Kõnealuse muudatuse eesmärk on ühtlustada direktiivis sätestatud eeskirjad liikmesriikide erineva piirikontrolli teostamise korraga. Artikkel 5 2009. aasta ettepanekuga võrreldes muudatusi ei ole. Artikkel 6 Selleks et direktiivi ülesehitus oleks selgem, on 2009. aasta ettepaneku artikkel 6 jagatud kaheks artikliks: muudetud ettepaneku artiklis 6 esitatakse menetlusele hõlpsa ja õigeaegse juurdepääsu üldpõhimõtet käsitlevad eeskirjad, samal ajal kui uus artikkel 7 käsitleb ülalpeetava või alaealise nimel esitatud taotlusi. Võrreldes 2009. aasta ettepanekuga ja kehtiva direktiiviga on täpsustatud kõnealuses artiklis kasutatud mõisteid. Selgemini eristatakse rahvusvahelise kaitse taotlustega seotud mõisteid „esitama” (make) ja „ametlikult esitama” (lodge). Kooskõlas artikli 2 punktis b sätestatud taotluse mõistega peetakse taotlust „esitatuks” kohe, kui isik, kes taotleb pagulasseisundit või täiendava kaitse seisundit, palub liikmesriigilt kaitset. See toiming ei nõua mingeid haldusformaalsusi. Asjaomaseid haldusformaalsusi tuleb täita taotluse „ametlikul esitamisel”. Kooskõlas lõikega 2 tagavad liikmesriigid, olenemata lõikes 1 sätestatud praktilistest piirangutest, igale taotlust esitada soovivale isikule tegeliku võimaluse see võimalikult kiiresti ametlikult esitada. Lõikes 3 selgitatakse, et 72 tunni jooksul tuleb registreerida ainult asjaolu, et taotluse esitanud isik on taotleja, ja see ei tähenda, et kõnealuse tähtaja jooksul tuleb registreerida täielik taotlus. See nõue on selgem ja paremini kooskõlas siseriiklike varjupaigasüsteemide eripäradega. Lihtsustatud on nõuet hõlbustada muude ametiasutuste kui menetleva ametiasutuse juurdepääsu varjupaigamenetlustele. Nüüd kehtib üldpõhimõte, et selliste ametiasutuste töötajad, mille puhul on tõenäoline, et neile taotlusi esitatakse, on saanud asjaomased juhised ja läbinud vajaliku koolituse, et nad saaksid täita kohustust hõlbustada juurdepääsu menetlustele. Viidatakse Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiameti koostatud suunistele, et tagada edasine ühtlustamine tegevusvahendite abil. Selleks et liikmesriigid saaksid taotlused tõhusalt läbi vaadata juhul, kui korraga esitab taotluse suur hulk kolmanda riigi kodanikke või kodakondsuseta isikuid, on ettepanekuga ette nähtud võimalus pikendada 72tunnist tähtaega seitsme tööpäevani. Artikkel 7 Muudetud ettepanekus selgitatakse tingimusi, mille korral alaealine võib esitada taotluse enda nimel. See hõlmab tingimust, et alaealine on asjaomase liikmesriigi õiguse kohaselt ja/või oma vanemate või muu täisealise pereliikme kaudu menetlustes osalemiseks teo- ja õigusvõimeline. Artikkel 8 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 7) Kõnealuses artiklis lihtsustatakse vastavas 2009. aasta ettepaneku artiklis 7 sätestatud eeskirju. Lihtsustamise eesmärk on anda liikmesriikidele nimetatud eeskirjade rakendamisel rohkem vabadust. Eelkõige seoses suulise tõlke korraldamisega selgitatakse, et suuline tõlge tuleb tagada ainult vähimas ulatuses, mis on vajalik menetlusele juurdepääsu hõlbustamiseks. Tegelikult on eesmärgiks võimaldada isikutel, kes soovivad taotleda rahvusvahelist kaitset, seda teha. Mõiste „kindlustavad suulise tõlke” näitab, et liikmesriikidel on sobiva meetodi valimisel lai kaalutlusõigus. Artikkel 9 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 8) 2009. aasta ettepanekuga võrreldes muudatusi ei ole. Artikkel 10 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 9) Kajastamaks Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiameti loomist ja eriti tähtsat rolli, mida see täidab ELis, toetades liikmesriike varjupaigamenetluste käigus päritoluriigi kohta usaldusväärse teabe hankimisel, on muudetud tugiameti ja ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti (UNCHR) järjestust tekstis. Lõike 3 punktis b on välja jäetud viide taotleja ja õigusnõustaja õigusele pääseda juurde päritoluriiki käsitlevale teabele. See on nüüd lisatud artikli 12 lõikesse 1 uue punktina d, et muuta tekst sidusamaks. Lõike 3 punkti d on lisatud täiendav osa, tagamaks, et taotluste läbivaatamise ja otsuste tegemise eest vastutavatel töötajatel on võimalik küsida nõu ka usuküsimustes, mis võib osutuda vajalikuks, kui pagulasi kiusatakse taga usuga seotud põhjustel. Artikkel 11 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 10) Lõikesse 3 on lisatud kaks täiendavat põhjust, võttes arvesse seda, et juhul kui üks otsus kehtib kõigi ülalpeetavate kohta, võib taotleja huve ohustada ka konkreetse teabe avalikustamine tema seksuaalse sättumuse või soolise identiteedi kohta. Artikkel 12 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 11) Muudetud on lõike 1 punkte a ja f. Ettepanekus sätestatakse, et taotlejat peab menetlusest teavitama keeles, millest ta aru saab või kõigi eelduste kohaselt aru saab. Lisaks peavad liikmesriigid punkti a kohaselt teavitama taotlejat nimetatud eeskirjadest menetluse alguses, et suurendada taotleja teadlikkust sellest, millised on taotluse tagasivõtmise tagajärjed. See kaitseabinõu on vajalik tagasivõtmist käsitlevatesse eeskirjadesse tehtud muudatuste tõttu. Lõike 1 punktis b selgitatakse, et taotluse vastuvõetavust käsitlevale vestlusele võib taotlejat kutsuda nii menetlev ametiasutus kui ka muud pädevad ametiasutused. Uue punktiga d antakse taotlejale ja vajaduse korral tema õigusnõustajale õigus pääseda juurde artikli 10 lõike 3 punktis b osutatud teabele. Selle muudatusega ei kaasne uusi kohustusi; kõnealune säte on üle toodud artiklist 10, sest artikli 10 lõike 1 punktis b osutatud teabele juurdepääsu lisamine artiklisse 12 muudab teksti ülesehituse sidusamaks. Artikkel 13 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 12) Muudetud ettepanekus sõnastatakse lõige 1 täpsemalt ja arusaadavamalt, selle sisu muutmata. Artikkel 14 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 13) Isiklikku vestlust käsitlevad eeskirjad on muudetud paindlikumaks. Kuigi üldjuhul viivad taotluse sisu üle peetava vestluse läbi menetleva ametiasutuse töötajad, võivad liikmesriigid ette näha, et juhul kui korraga esitab taotluse palju kolmanda riigi kodanikke või kodakondsuseta isikuid, võib vestluste korraldamisse kaasata muu ametiasutuse töötajaid. Sellisel juhul peavad kõnealused töötajad siiski läbima samasuguse koolituse nagu menetleva ametiasutuse töötajad. Sellist korda võib kohaldada ainult ajutiselt, kuni olukord kestab. Lõike 1 kolmandat lõiku on lihtsustatud ja selgitatud, ilma et oleks muudetud kohustust anda ülalpeetavale täisealisele võimaluse isiklikuks vestluseks. Lõike 2 punktis b asendatakse mõiste „pädev asutus” mõistega „menetlev ametiasutus”, tagamaks, et juhul kui taotleja ei ole vestluseks võimeline või suuteline, otsustab isikliku vestluse ärajätmise üle alati menetlev ametiasutus. Artikkel 15 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 14) Lõike 3 punktis a selgitatakse, et vestlust läbiviiv isik peab olema pädev võtmaks õige otsuse tegemiseks arvesse taotlusega seotud isiklikke ja („või” asemel) üldisi asjaolusid. Tegemist on seotud, mitte teineteist välistavate asjaoludega; arvesse tuleb võtta mõlemat. Näidete loetellu asjaoludest, mida tuleb arvestada, on lisatud seksuaalne sättumus ja sooline identiteet, sest vestluse käigus võib osutuda vajalikuks võtta arvesse ka neid asjaolusid. Lõike 3 punkti c sõnastust on lihtsustatud, ilma sätte sisu muutmata. Täpsustatud on lõike 3 punktis d sätestatud eeskirja, et vestlust läbiviiv isik ei tohi kanda vormiriietust, keelates ainult sõjaväe ja õiguskaitseorganite vormiriietuse kandmise. Lõike 3 punkt e on sõnastatud täpsemalt. Artikkel 16 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 15) Kõnealust artiklit on lihtsustatud, et hõlbustada selle rakendamist liikmesriikides. Välja on jäetud nõue, et taotlejale esitatavad küsimused peavad olema hindamiseks asjakohased, sest see on kaudselt väljendatud nõudes anda taotlejale piisav võimalus esitada tõendid taotluse põhjendamiseks. Artikkel 17 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 16) Kõnealust artiklit on 2009. aasta ettepanekuga võrreldes oluliselt muudetud. Liikmesriikidelt ei nõuta enam iga isikliku vestluse üleskirjutamist. Kavandatud eeskirjade kohaselt tuleb koostada põhjalik aruanne, milles käsitletakse kõiki vestluse sisulisi elemente. Samuti võivad liikmesriigid ette näha vestlusest heli- või audiovisuaalsalvestise tegemise. Ka sel juhul tuleb koostada põhjalik aruanne ja lisada salvestis aruandele. Taotlejal peab olema võimalus aruannet kommenteerida. Selleks tuleb taotlejat teavitada aruande sisust isikliku vestluse lõpus või kindlaksmääratud tähtaja jooksul enne seda, kui menetlev ametiasutus teeb otsuse. Mõiste „igakülgselt” tähendab, et kõnealune teave peab terviklikult hõlmama kõiki aruande sisulisi osi ja vajaduse korral tuleb kasutada tõlgi abi. Ettepaneku kohaselt peavad liikmesriigid küsima aruande sisule taotleja heakskiitu. Kõnealusest põhimõttest võib teha erandi juhul, kui vestlusest tehakse heli- või audiovisuaalsalvestis. Sellisel juhul peab taotlejal olema võimalus kasutada aruandele lisatud salvestist tõendina apellatsioonimenetlustes. Kui taotleja keeldub aruannet heaks kiitmast, märgitakse see toimikusse. Keeldumine ei takista siiski menetlevat ametiasutust võtmast vastu otsust. Artikkel 18 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 17) Ettepaneku eesmärk on muuta oluliselt meditsiinilisi aruandeid käsitlevaid eeskirju. Artikli tegeliku sisu paremaks kajastamiseks on muudetud artikli peakirja, asendades mõiste „kohtumeditsiiniline” mõistega „meditsiiniline”. Lõike 1 esimeses lauses on sätestatud üldpõhimõte, et taotlejale tuleb võimaldada arstlikku läbivaatust, et ta saaks esitada menetlevale ametiasutusele oma väidete tõendamiseks arstitõendi. Kõnealuse arstitõendi ulatus on piiratud; selle eesmärk on tõendada taotleja väiteid varasema tagakiusamise või raske tervisekahjustuse kohta. Selgitatakse, et arstitõend iseenesest ei ole tõend tagakiusamise kohta. Liikmesriigid võivad sätestada arstitõendi esitamiseks mõistliku ajavahemiku, et taotluse läbivaatamisel ja otsuse tegemisel ei tekiks viivitusi. Selleks et muuda menetlus tõhusamaks ja vältida kuritarvitusi ning tarbetuid viivitusi, on artiklis ette nähtud võimalus, et kui arstitõend jäeti mõjuva põhjuseta õigel ajal esitamata, võib otsuse teha seda arvesse võtmata. Arstlik läbivaatus võib osutuda väite läbivaatamisel eriti asjakohaseks eelkõige siis, kui taotleja ei suuda selgelt väljendada asjaolusid, mis on vajalikud tema taotluse põhjendamiseks. Seetõttu nähakse lõikes 2 ette, et menetlev ametiasutus peab taotleja nõusolekul korraldama arstliku läbivaatuse omal algatusel, kui ta leiab, et on alust arvata, et traumajärgse stressi või varasema tagakiusamise või raske tervisekahjustuse tõttu ei ole taotleja võimeline vestlusel osalema. Taotleja keeldumine arstlikust läbivaatusest ei takista menetlevat ametiasutust otsust tegemast. Uues lõikes 5 selgitatakse, millise koolituse peavad liikmesriigid tagama isikutele, kes viivad läbi vestlusi taotlejatega. Mõiste „teadlikkus” tähendab, et koolituse eesmärk on tagada, et vestluste läbiviijad teavad ja on võimelised ära tundma sümptomeid, mis viitavad varasemale piinamisele ja muudele meditsiinilistele probleemidele, mis võivad mõjutada taotleja suutlikkust vestlusel osaleda. Artiklid 19–22 (vastavad 2009. aasta ettepaneku artiklile 18) Uute artiklite 19–22 eesmärk on täpsustada ja selgitada eeskirju, mis käsitlevad õigust õigusabile ja esindamisele, et muuta kõnealused eeskirjad paindlikumaks, tagades samas tasuta õigusliku ja menetlusteabe andmise neile, kes seda taotlevad ja kellel puuduvad piisavad vahendid. See on üks „varase õigusabi” peamisi aspekte. Sellist lähenemisviisi toetavad täielikult Ühendkuningriigis ellu viidud projekti, nn Solihulli katseprojekti tulemused, mida tutvustati 2010. aasta septembris peetud varjupaigateemalisel ministrite konverentsil. Projekt kinnitas hüpoteesi, et „varane õigusabi” varjupaigamenetluses, eelkõige varjupaigataotlejatele pädeva õigusabi tagamine menetluse alguses, parandab märkimisväärselt esimese astme otsuste kvaliteeti. Võrreldes 2009. aasta ettepanekuga on muudetud mõisteid, et vältida kolme eri mõiste võimalikku segiajamist: 1) miinimumtasemel õigusliku ja menetlusteabe andmine esimeses astmes, 2) tasuta õigusabi, et tagada õiguskaitse tegelik kättesaadavus apellatsioonimenetlustes, ja 3) taotleja õigus pöörduda õigusnõustaja või muu nõustaja poole omal kulul. Eeskirjade ja ülesehituse selgemaks muutmiseks on 2009. aasta ettepaneku artikkel 18 jagatud neljaks artikliks. Selline mitmeks artikliks jagamine muudab kõnealuste mõistete eristamise menetluse eri etappides selgemaks. Artikkel 19 Kõnealuses artiklis sätestatakse esimese astme menetluses tasuta õigusliku ja menetlusteabe andmist käsitlevad eeskirjad. Artikli pealkirja eesmärk on selgitada, et liikmesriigid on kohustatud andma taotlejale viimase taotlusel esimese astme menetluses tasuta õiguslikku ja menetlusteavet ning seda ei käsitata „õigusabi ja esindamisena”. Seega ei ole kooskõlas mitme liikmesriigi õigussüsteemiga vaja nimetatud kohustuse täitmiseks määrata igale taotlejale juristi. Artiklis sätestatakse ka antava õigusliku ja menetlusteabe miinimumtase. See hõlmab esiteks menetluse etappide, toimimisviiside, õiguste ja kohustuste selgitust, mis on taotleja juhtumi puhul tõenäoliselt olulised, sh kohustus teha koostööd ja esitada miinimumnõuete direktiivi artiklis 4 nimetatud tõendid. Teiseks, eitava otsuse puhul hõlmab see taotluse rahuldamata jätmise faktiliste, materiaalõiguslike ja menetluslike põhjuste selgitust, et taotleja saaks teha teadlikuma otsuse selle kohta, kas kasutada oma õigust tõhusale õiguskaitsevahendile või mitte. Selline selgitus osutus vajalikuks vastavalt eelmise ettepaneku üle peetud arutelu käigus saadud kogemustele. Tuleb märkida, et artikli 20 lõikes 2 selgitatakse, et kui liikmesriik tagab esimese astme menetluses tasuta õigusabi ja/või esindamise, hõlmab see eeldatavasti aspekte, mis on ette nähtud tasuta õigusliku ja menetlusteabe andmist käsitleva sättega. Lõikes 2 osutatakse allpool artiklis 21 kirjeldatud muudele tingimustele, mida tuleb kohaldada. Artikkel 20 Kõnealuse uue artikli pealkiri viitab sellele, et liikmesriigid tagavad tasuta õigusabi ja esindamise apellatsioonimenetlustes. Muudetud ettepanekus kasutatud mõiste „tasuta õigusabi ja esindamine” tähendab, et taotlejat abistab ja esindab pädev isik; mitme liikmesriigi õigussüsteemis on selleks kvalifitseeritud jurist. Kõnealuses artiklis sätestatakse ka miinimumnõuded, mis hõlmavad menetlusdokumentide koostamist ja kohtuistungil osalemist. Viimane on vajalik ainult esimese astme apellatsioonimenetluses. Käesolev direktiiv ei kohusta liikmesriike tagama tasuta õigusabi ja esindajat kõrgema astme menetluses. Võttes arvesse seda, et kõnealuses sättes esitatud miinimumnõuded hõlmavad nii õigusabi (dokumentide koostamine) kui ka esindamist (kohtuistungitel osalemine), selgitatakse, et kõnealune säte hõlmab õigusabi „ja ” („ja/või” asemel) esindamist. Lõikes 2 viidatakse mitmes liikmesriigis rakendatavale tavale, mille kohaselt tagatakse tasuta õigusabi ja/või esindamine (juristi poolt) juba esimese astme menetluses (st menetleva ametiasutuse haldusmenetluses). Kõnealuses lõikes võetakse arvesse nende liikmesriikide süsteeme, selgitades, et sellisel juhul ei pea kõnealused liikmesriigid andma lisaks ka artikliga 19 ette nähtud õiguslikku ja menetlusteavet, sest õigusabi ja juristi poolne esindamine juba rahuldavad neid vajadusi. Lõikes 3 kirjeldatakse nn taotluse põhjendatuse kontrolli tegemise võimalust. See tähendab, et liikmesriigid võivad ette näha, et tasuta õigusabi ja esindamist ei tagata taotlejatele, kelle edasikaebuse puhul ilmselgelt puuduvad eduvõimalused. Sellest hoolimata peab seda hindama kohus, mitte menetlev ametiasutus. Teise lõiguga piiratakse põhjendatuse kontrolli kasutamist, viidates Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklile 47, kus on sätestatud, et isikule, kellel puuduvad piisavad vahendid, antakse tasuta õigusabi sellises ulatuses, mis tagab talle tegeliku juurdepääsu õiguskaitsele. Seega tuleks kõnealust lõiku tõlgendada koostoimes direktiivi artikli 21 lõike 2 punktiga c, kus on sätestatud üldpõhimõte, mille kohaselt antakse esimeses astmes tasuta õiguslikku ja menetlusteavet ning apellatsioonimenetluses tagatakse tasuta õigusabi ja esindamine ainult neile isikutele, kelle puuduvad piisavad vahendid. Artikkel 21 Kõnealuses artiklis sätestatakse tasuta õigusliku ja menetlusteabe andmise ning tasuta õigusabi ja esindamise üldtingimused. Uue lõike 1 eesmärk on anda liikmesriikidele ulatuslik kaalutlusõigus otsustamisel selle üle, kuidas nimetatud kohustusi täita. Tavapäraseks lahenduseks peetakse juristi määramist, kuid liikmesriigid võivad artiklitega 19 ja 20 ette nähtud kohustuste täitmiseks kasutada ka valitsusväliseid organisatsioone või riigiametnikke või riigi spetsialiseeritud talitusi. Kõnealuses sättes on arvesse võetud mitmes liikmesriigis kasutusel olevaid süsteeme. Artikkel 22 Kõnealuses artiklis on säilitatud taotleja õigus konsulteerida juristiga mis tahes menetlusetapis. Kõnealuse artikli ja artiklite 19–21 vaheline peamine erinevus seisneb selles, et kõnealune artikkel hõlmab üksnes taotleja õigust pöörduda juristi poole omal kulul. Samuti sätestatakse selles artiklis, et liikmesriigid võivad lubada selliseid teenuseid osutada valitsusvälistel organisatsioonidel. Artikkel 23 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 19) Muudetud ettepanekus on tehtud muudatus seoses juurdepääsuga teabele menetlustes, mille puhul esinevad riikliku julgeolekuga seotud kaalutlused. Poolte võrdsuse põhimõtte ja väljakujunenud kohtupraktika järgimiseks sätestatakse võimalus, et kui menetluses esinevad riikliku julgeolekuga seotud kaalutlused, võivad liikmesriigid anda juurdepääsu toimikutele ainult riigi spetsialiseeritud talitustele (advokaatidele). Kõnealuse sätte eesmärk on tagada, et taotlejal oleks nõuetekohane esindaja, kuid seejuures ei avaldata tundlikku või konfidentsiaalset teavet. Kõnealused eeskirjad võimaldavad esindajal (riigiametnikul, advokaadil) hoiduda kontaktidest taotlejaga. Artikkel 24 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 20) Muudetud ettepaneku eesmärk on lihtsustada sätteid, mis käsitlevad erivajadustega isikuid. Eesmärk on sätestada põhimõtted ja võimaldada liikmesriikidel leida kõige sobivamad meetodid. Esiteks selgitatakse artikli pealkirjas kooskõlas määratlusega artikli 2 punktis d, et direktiiviga ette nähtud menetlustes tuleb arvesse võtta spetsiaalseid menetlustagatisi vajavate taotlejate konkreetset olukorda. Eelkõige selgitatakse, et spetsiaalsete menetlustagatiste vajadused ja vastuvõtu erivajadused võivad erineda. Lõikes 1 sätestatakse, et spetsiaalseid menetlustagatisi vajavad taotlejad tuleb õigel ajal kindlaks teha. Kõnealune säte on täielikult kooskõlas asjaomaste vastuvõtutingimuste direktiivi muudetud ettepaneku sätetega; liikmesriigid võivad kasutada kõnealuse direktiivi muudetud ettepaneku artiklis 22 kirjeldatud mehhanismi. Ettepanekuga antakse liikmesriikidele ulatuslik kaalutlusõigus seoses sellega, mil viisil spetsiaalseid menetlustagatisi vajavad taotlejad kindlaks teha, kui nende vajadus selliste tagatiste järele tuleb ilmsiks menetluse käigus. Eelkõige võib see olla asjakohane teatavate traumajärgsete häirete korral, mis võivad ilmneda alles aja möödudes. Lõikes 2 kirjeldatakse üldsõnaliselt põhimõtet, et spetsiaalseid menetlustagatisi vajavatele taotlejatele antakse piisavalt aega ja asjakohast tuge taotluse kohta tõendite esitamiseks. Kõnealuse põhimõtte eesmärk on tagada liikmesriikidele maksimaalne paindlikkus otsustamisel selle üle, kuidas kõnealust sätet eri juhtudel tegelikult rakendada. Artikkel 25 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 21) Muudetud ettepanekuga laiendatakse põhimõtteliselt esindaja kohustust abistada saatjata alaealist. Abi ulatust on selgitatud ja laiendatud, pidades silmas seda, et saatjata alaealine vajab spetsiaalseid menetlustagatisi. Kõnealuse sätte kohaselt peab esindaja nüüd alaealist abistama, et viimane saaks kasutada kõiki direktiivis sätestatud õigusi ja täita kõik sellega ette nähtud kohustused. Välja on jäetud erapooletuse nõue, sest esindaja tegutseb saatjata alaealise huvides; siiski täpsustatakse, et esindaja peab tegutsema kooskõlas lapse huvide põhimõttega. Välja on jäetud lõike 2 punkt b, võttes arvesse, et asjaolu, et alaealine on või on olnud abielus, ei tähenda iseenesest, et ta ei vaja abi. See kajastab võimalikke sundabielu juhtumeid. Lõike 3 punktis a sätestatud nõuet, mille kohaselt viib vestluse läbi isik, kellel on vajalikud teadmised alaealiste erivajadustest, on laiendatud ja see hõlmab nüüd ka taotluse vastuvõetavust käsitlevaid vestlusi. Lõikes 4 selgitatakse, et tasuta õiguslikku ja menetlusteavet ei anta mitte ainult saatjata alaealisele, vaid ka tema esindajale, ning see kehtib ka seisundi äravõtmise puhul, hõlmates seega kõiki direktiiviga ette nähtud menetlusi. Lõikes 5 tehakse muudatus seoses alaealise arstliku läbivaatusega tema vanuse kindlakstegemiseks, sätestades, et kui läbivaatus ei anna selle kohta selget vastust, käsitatakse taotlejat alaealisena. Lõikega 6 välistatakse põhjendatuse kontrolli kasutamise võimalus tasuta õigusabi ja esindamise tagamisel apellatsioonimenetluses, et tagada saatjata alaealise taotleja huvide kaitse. Artikkel 26 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 22) 2009. aasta ettepanekuga võrreldes muudatusi ei ole. Artikkel 27 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 23) 2009. aasta ettepanekuga võrreldes muudatusi ei ole. Artikkel 28 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 24) Kõnealuse artikliga nähakse ette võimalus lükata taotlus, mida peetakse kaudselt tagasivõetuks, põhjendamatu taotlusena tagasi, tingimusel et pärast isiklikku vestlust vaadati taotlus nõuetekohaselt läbi. Lõikega 2 nähakse taotlejatele, kes võtavad pärast taotluse kaudset tagasivõtmist uuesti ühendust, ette võimalus esitada pärast juhtumi lõpetamist uus taotlus. Üldjuhul ei saa seda uut taotlust käsitada korduva taotlusena. Järelikult ei saa seda käsitada vastuvõetamatuna põhjusel, et see ei sisalda uusi tõendeid. Kui aga taotleja võtab uuesti ühendust hiljem kui üks aasta pärast eelmise taotluse tagasivõetuks pidamist, ei kohusta direktiiv liikmesriiki juhtumit uuesti avama ja liikmesriik võib uut taotlust menetleda korduva taotlusena. Kõnealuste sätete eesmärk on anda vahendid võitluseks süsteemi kuritarvitavate korduvate taotluste esitamisega. Artikkel 29 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 25) Lõike 1 punkti a sõnastus on viidud kooskõlla muude direktiivi artiklitega, ilma et see muudaks kõnealuse sätte sisu. Artikkel 30 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 26) 2009. aasta ettepanekuga võrreldes muudatusi ei ole. Artikkel 31 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 27) Muudetud ettepanekusse on tehtud mitu muudatust seoses taotluste läbivaatamisega esimese astme menetluses ja kiirendatud menetluses. Muudatuste eesmärk on võtta arvesse liikmesriikide siseriiklike süsteemide eripära ja tagada suurem paindlikkus ning tõhusad vahendid, et vältida süsteemi kuritarvitamist. Lõikes 3 säilitatakse üldine kuuekuuline tähtaeg esimese astme menetluse lõpule viimiseks. Lisatud on siiski kaks täiendavat erandit, nimelt olukord, kus korraga esitab taotluse suur hulk taotlejaid, ja olukord, kus menetlev ametiasutus ei suuda tähtajast kinni pidada, kuna taotleja on jätnud oma kohustused täitmata. Liikmesriigid võivad menetluse lõpule viimise edasi lükata ka juhul, kui menetlev ametiasutus ei saa otsust vastu võtta päritoluriigis valitseva ebakindla olukorra tõttu, mis on eeldatavasti ajutine. Sellisel juhul võivad liikmesriigid kuue + kuue kuu pikkuse tähtaja ületada. Taotleja säilitab siiski taotleja seisundi. Muudetud on taotluse eelisjärjekorras läbivaatamise põhjuseid, et viia direktiiv kooskõlla vastuvõtutingimuste direktiivi muudetud ettepanekuga: liikmesriigid võivad taotluse läbi vaadata eelisjärjekorras, kui taotleja on haavatav. Ka terminoloogiat on kohandatud vastavalt uuele mõistele „spetsiaalseid menetlustagatisi vajav taotleja”. Samuti viidatakse selgesõnaliselt saatjata alaealistele, kelle puhul võib taotluse eelisjärjekorras läbivaatamine olla eriti põhjendatud. Lõikes 6 selgitatakse, et kõnealuses lõikes sätestatud põhjustel võidakse taotlus läbi vaadata nii kiirendatud korras kui ka piiril. Kõnealuses muudatuses võetakse arvesse nende liikmesriikide siseriiklikku süsteemi, kes kohaldavad piiril üldmenetlust. Juhtumite loetelu, mille puhul võib taotluse läbi vaadata kiirendatud korras või piiril, on siiski ammendav. Uuesti on lisatud kaks põhjust taotluse kiirendatud korras (ja piiril toimuva menetluse teel) läbivaatamiseks: e) uuesti on lisatud 2005. aasta direktiivi punkt g. Kõnealuse põhjuse lisamise eesmärk on anda võimalus lahendada tõhusalt süsteemi kuritarvitamise juhtumid. Kohandatud on sõnastust, sätestades, et kõnealusele põhjusele võib tugineda juhul, kui taotleja on esitanud selgelt valesid või ilmselgelt ebatõenäolisi väiteid, mis on vastuolus päritoluriiki käsitleva piisavalt kontrollitud teabega. Muudatuse eesmärk on muuta kõnealune põhjus objektiivsemaks. g) uuesti on lisatud 2005. aasta direktiivi punkt m, mis käsitleb juhtumeid, kus taotleja ohustab riiklikku julgeolekut või avalikku korda. Selgitatakse, et taotluse läbivaatamist võib kiirendada, kui mõjuvatel põhjustel on alust arvata, et taotleja ohustab riiklikku julgeolekut. Välja on jäetud 2009. aasta ettepaneku lõige 7. Nõue tagada taotluse piisav ja täielik läbivaatamine on üle viidud uude lõikesse 7. Selgelt põhjendamatuid taotlusi käsitlevad eeskirjad on välja jäetud, kuna uuesti on lisatud neid eeskirju hõlmav 2005. aasta direktiivi artikkel 28. Artikkel 32 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 28) Kõnealune artikkel vastab 2005. aasta direktiivi artiklile 28. Sisulised muudatused käsitlevad riikliku julgeolekuga seotud juhtumeid, sest see on ainus taotluse kiirendatud korras läbivaatamise põhjus, mida ei saa pidada ilmselgelt põhjendamatuks, kuna nimetatud juhtumite puhul ei ole taotluse kiirendatud korras läbivaatamise põhjuse aluseks arvamus, et taotlus on põhjendamatu. 2009. aasta ettepaneku artikkel 28 on välja jäetud, sest see käsitleb samu eeskirju. Artikkel 33 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 29) Muudetud on punkti d, sest mõiste „samasugune” oli väga piirav ja seetõttu oli kõnealuse vastuvõetamatuse põhjuse kohaldamine praktikas võimatu ning vastuolus korduvaid taotlusi käsitlevate eeskirjadega, mille jaoks oli see mõeldud. Muudetud ettepanekus selgitatakse, et sellele vastuvõetamatuse põhjusele võib tugineda juhul, kui korduva taotluse esitamisel ei esitata uusi tõendeid. Selgemaks on muudetud seos korduva taotlusega (ja selle määratlusega). Artikkel 34 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 30) Eeskirjad on viidud kooskõlla isiklikku vestlust käsitlevate üldeeskirjadega. See on seotud nõudega, et isiklikku vestlust läbiviiv isik ei tohi kanda sõjaväe ega õiguskaitseorganite vormiriietust. Artikkel 35 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 31) Muudetud ettepanekuga nähakse selgesõnaliselt ette taotleja võimalus vaidlustada esimese varjupaigariigi mõiste, võttes arvesse tema konkreetset olukorda. Artikkel 36 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 34) 2009. aasta ettepanekuga võrreldes muudatusi ei ole. Artikkel 37 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 33) 2009. aasta ettepanekuga võrreldes muudatusi ei ole. Artikkel 38 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 32) 2009. aasta ettepanekuga võrreldes muudatusi ei ole. Artikkel 39 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 38) Sidususe huvides on lisatud uus lõige 6, mille kohaselt peavad liikmesriigid teavitama komisjoni korrapäraselt riikidest, mille suhtes kohaldatakse Euroopa turvalise kolmanda riigi mõistet. See vastab samaväärsele kohustusele teavitada turvalistest kolmandatest riikidest. Artikkel 40 (vastab 2009. aasta ettepaneku artikli 35 lõigetele 1–7 ja 9) Selgitatakse põhjalikult korduvaid taotlusi käsitlevaid eeskirju, et tagada selliste taotluste tõhus läbivaatamine. Mõistega „korduv taotlus” sätestatakse selgelt kõnealuste eeskirjade reguleerimisala. Korduva taotluse võib tunnistada vastuvõetamatuks, kui puuduvad uued tõendid, mis suurendaksid märkimisväärselt tõenäosust, et taotlejat on võimalik käsitada rahvusvahelise kaitse seisundis oleva isikuna. Uute tõendite olemasolu tuleb kontrollida esmase kontrollimise käigus. Kui uued tõendid on olemas, tuleb korduv taotlus läbi vaadata vastavalt üldeeskirjadele. Selgitatakse, et kui uued tõendid puuduvad, tunnistatakse taotlus vastuvõetamatuks. Korduvaid taotlusi käsitlevaid eeskirju saab kohaldada ka juhul, kui vallaline alaealine esitab eraldi taotluse. Artikkel 41 (vastab 2009. aasta ettepaneku artikli 35 lõigetele 8–9) Kõnealuste eeskirjade sisu ei ole muudetud, kuid selguse huvides on muudetud teksti ülesehitust. Artikkel 42 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 36) Välja on jäetud lõike 3 punkt b, sest see on ülearune. Kõnealust eeskirja hõlmab artikli 40 lõige 3. Artikkel 43 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 37) Kõnealust artiklit ei ole muudetud. Artiklite 31 ja 33 muudatused laiendavad viidete kaudu siiski ka kõnealuse artikli reguleerimisala. Taotluse kiirendatud korras läbivaatamise täiendavad põhjused võimaldavad liikmesriikidel vaadata kõnealuseid juhtumeid läbi ka piiril toimuvas menetluses. Eeskirjade muudatused, mis käsitlevad selliste taotluste vastuvõetamatust, mille toetuseks ei ole esitatud uusi tõendeid, võimaldavad samuti rohkem kasutada piiril toimuvat menetlust. Artikkel 44 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 39) 2009. aasta ettepanekuga võrreldes muudatusi ei ole. Artikkel 45 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 40) Muudetud on lõiget 4. Liikmesriigid võivad ette näha, et rahvusvahelise kaitse seisund kaotab seadusjärgselt kehtivuse, kui rahvusvahelise kaitse seisundis olev isik saab asjaomase liikmesriigi kodakondsuse. Artikkel 46 (vastab 2009. aasta ettepaneku artiklile 41) Eeskirjad, mis käsitlevad õigust tõhusale õiguskaitsevahendile, on jäetud sisuliselt samaks, et tagada vastavus Euroopa Liidu Kohtu ja Euroopa Inimõiguste Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale. Artiklis on tehtud järgmised muudatused: Lõikes 5 selgitatakse, et taotlejal on õigus jääda liikmesriigi territooriumile kuni edasikaebuse esitamise lõpptähtpäevani. Lõikesse 6 on lisatud täiendav põhjus juhuks, kui automaatset peatavat toimet ei pea ette nägema: tegemist on olukorraga, kus taotlust peetakse vastuvõetamatuks, sest teine liikmesriik on pagulasseisundi juba andnud. Selgitatakse, et automaatse peatava toime põhimõttest võib teha erandi ainult juhul, kui kehtivad taotluse kiirendatud korras läbivaatamise või selle vastuvõetamatuse põhjused. Artikli 31 lõikega 6 ette nähtud taotluse kiirendatud korras läbivaatamise põhjuste laiendamise tulemusel on kõnealuse lõike reguleerimisala laiem kui 2009. aasta ettepanekus. Liikmesriikide kohtusüsteemide eripärade arvessevõtmiseks on lõikest 9 välja jäetud kohustus sätestada tähtaeg, mille jooksul peab kohus tegema otsuse edasikaebuse kohta. Välja on käetud 2005. aasta direktiivi lõige 5, et tagada kooskõla lõikega 2 ja miinimumnõuete direktiiviga. SELETUSKIRI 1. Ettepaneku taust 1.1. Ettepaneku põhjused ja eesmärgid Kooskõlas varjupaigapoliitika kavas[1] lubatuga esitas komisjon 21. oktoobril 2009 ettepaneku, millega muudetakse nõukogu 1. detsembri 2005. aasta direktiivi 2005/85/EÜ liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta[2] (edaspidi „varjupaigamenetluste direktiiv”). Ettepaneku koostamisel võeti aluseks hinnang kehtiva direktiivi kohaldamise kohta liikmesriikides. Samuti olid sellesse kaasatud liikmesriikide, ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti, valitsusväliste organisatsioonide ja teiste asjaomaste sidusrühmadega peetud ulatusliku konsulteerimise tulemused. Kehtiva direktiivi rakendamist käsitlev teave koondati seejärel 2009. aasta septembris avaldatud hindamisaruandesse,[3] mille järeldused tugevdasid veelgi ettepaneku aluseks olevaid põhjendusi. 6. aprillil 2011 võttis Euroopa Parlament komisjoni ettepaneku suhtes vastu esimese lugemise seisukoha, millega ta üldiselt toetas ettepaneku kohaseid muudatusi. Ettepanekut arutati ka nõukogus, peamiselt 2010. aastal Hispaania eesistumise ajal. Arutelu oli aga raske ja nõukogu ei suutnud seisukoha vastuvõtmiseni jõuda. Muudetud ettepaneku esitamisega kavatseb komisjon kasutada oma algatusõigust, et tõhustada tööd tõelise Euroopa ühise varjupaigasüsteemi loomiseks, millest oleks ühtviisi kasu nii liikmesriikidel kui ka põgenikel. Komisjonil on poliitiline vastutus pakkuda tegelikke võimalusi, mis tagaksid, et Euroopa Liit järgib võetud kohustusi, mis on sätestatud Stockholmi programmis, et saavutada Euroopa ühise varjupaigasüsteemi loomine 2012. aastaks. Rahvusvahelise kaitse saajaid hõlmava muudetud pikaajaliste elanike direktiivi vastuvõtmine andis selles suunas tugeva tõuke. Ühine varjupaigamenetlus peaks olema kiire ja õiglane. Nende eesmärkide saavutamiseks on komisjon jätkanud teadmiste kogumist selle kohta, kuidas konsolideerida liikmesriikide parimaid tavasid ja koondada need süsteemiks, mis on sidus ja mida on lihtne rakendada kogu Euroopa Liidus. Muudetud ettepanekus on võetud arvesse täiendavaid teadmisi ja kogemusi, mis on kogunenud eelmise ettepaneku üle peetud arutelude käigus. Muudetud ettepanekus kavandatav süsteem on nii tõhus kui ka kaitset pakkuv. See on kulutõhus ja aitab käsitleda võimalikke süsteemi kuritarvitavaid taotlusi. Süsteem tagab, et taotlusi käsitletakse kõikides liikmesriikides ühtmoodi. Selles järgitakse täielikult põhiõigusi ja nendega seonduvat kujunevat kohtupraktikat, aidates seega ka tagada, et süsteem peab vastu kohtus vaidlustamisele. Samal ajal on süsteeme piisavalt paindlik, et võimaldada siseriiklike õigussüsteemide eripärasid. Sellega ettenähtud eeskirjasid selgitatakse ja lihtsustatakse, et tagada tõhus rakendamine. Muudetud ettepanekut tuleks vaadata koos vastuvõtutingimuste direktiivi muudetud ettepanekuga. Kõnealuse ettepaneku eesmärk on muu hulgas tagada paremad ja rohkem ühtlustatud vastuvõtunõuded varjupaigataotlejale kogu Euroopa Liidus. Muudetud ettepanek on seotud ka 19. mail 2010. aastal vastu võetud määrusega Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiameti loomise kohta. Nüüd, mil nimetatud amet on tegevust alustanud, võib selle jaoks ette näha spetsiifilisema rolli, mis toetaks liikmesriike ühiste eeskirjade tõhusamal rakendamisel. 1.2. Üldine taust 2009. aasta ettepanek ja käesolev muudetud ettepanek on osa õigusaktide paketist, mille eesmärk on luua Euroopa ühine varjupaigasüsteem. Eelkõige võttis komisjon 2008. aastal koos vastuvõtutingimuste direktiivi muutmise ettepanekuga vastu ka ettepanekud Dublini määruse ja EURODACi määruse muutmiseks. 2009. aastal võttis komisjon vastu ettepanekud, millega muudetakse varjupaigamenetluste direktiivi ja miinimumnõuete direktiivi. Lisaks loodi 19. mai 2010. aasta määrusega Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiamet, et paremini koordineerida liikmesriikide vahelist operatiivkoostööd varjupaigavaldkonnas kehtivate ühiseeskirjade tõhusamaks rakendamiseks. Kõnealune õigusaktide pakett on kooskõlas 2008. aasta Euroopa sisserände- ja varjupaigapaktiga,[4] millega veel kord kinnitati Haagi programmi eesmärke ja kutsuti komisjoni üles esitama ettepanekud ühiseid tagatisi hõlmava ühise varjupaigamenetluse kehtestamise kohta hiljemalt 2012. aastaks. Samuti rõhutati Ülemkogu 10.−11. detsembri 2009. aasta kohtumisel vastu võetud Stockholmi programmis vajadust luua 2012. aastaks kaitse ja solidaarsuse ühine ala, mis põhineb ühisel varjupaigamenetlusel ja rahvusvahelise kaitse saanud isikute ühesugusel seisundil ning mille aluseks oleksid ranged kaitsenõuded ning õiglased ja tõhusad menetlused. Eelkõige kinnitati Stockholmi programmiga, et rahvusvahelist kaitset vajavate isikute jaoks tuleb tagada võimalus kasutada õiguslikult turvalisi ja tõhusaid varjupaigamenetlusi. Stockholmi programmi kohaselt tuleks isikute suhtes olenemata sellest, millises liikmesriigis nad varjupaigataotluse esitavad, rakendada samaväärset menetluskorda ja kohelda neid nende seisundi kindlaksmääramisel samaväärselt. Eesmärk peaks olema, et sarnaseid juhtumeid käsitatakse ühtmoodi ja et nende lahendamise tulemus oleks sama. Eelmise ettepaneku ettevalmistamise raames koostati mõjuhinnang. Muudetud ettepanek rajaneb eelmise ettepanekuga samadel põhimõtetel. Lisaks on selle eesmärk vähendada kulusid ja halduskoormust, lihtsustades ja selgitades teatavaid sätteid, et teha nende rakendamine lihtsamaks. Seda silmas pidades on eelmise ettepaneku jaoks koostatud mõjuhinnang jätkuvalt kehtiv ka muudetud ettepaneku suhtes. 1.3. Kooskõla Euroopa Liidu muude tegevuspõhimõtete ja eesmärkidega Käesolev ettepanek on täielikult kooskõlas 1999. aastal Tamperes toimunud Ülemkogu kohtumise järeldustega, 2004. aasta Haagi programmiga, 17. oktoobril 2008. aastal Ülemkogu poolt vastu võetud Euroopa sisserände- ja varjupaigapaktiga ning 2009. aasta Stockholmi programmiga, millega nõutakse ühise varjupaigamenetluse kehtestamist hiljemalt 2012. aastaks. Ettepanek on kooskõlas ka Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärkidega, eelkõige seaduslike sisserändajate parema integreerimise eesmärgiga. Ettepanekuga edendatakse kiiremaid ja töökindlamaid varjupaigamenetlusi, mis aitavad parandada pagulaste ja täiendavat kaitset vajavate isikute tööalast konkurentsivõimet, sest pikk aeg, mil nad ei saa tööturul täielikult osaleda, mõjutaks märkimisväärselt nende oskusi. Samuti on selle eesmärk vähendada liikmesriikide vastuvõtukulusid, edendades seeläbi avaliku sektori vahendite jätkusuutlikkust. 2. Konsulteerimine huvitatud isikutega Osana eelmise ettepaneku ettevalmistustööst avaldas komisjon rohelise raamatu, korraldas mitu kohtumist ekspertidega, sealhulgas ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti ja kodanikuühiskonna esindajatega, tellis välisuuringu ja kogus andmeid mitme üksikasjaliku küsimustiku vastustest. Komisjon võttis kehtiva direktiivi rakendamist käsitleva hindamisaruande vastu 8. septembril 2010. Selle järeldused tugevdasid veelgi ettevalmistustöö käigus tehtud tähelepanekute kaalu. Pärast eelmise ettepaneku esitamist 2009. aasta oktoobris toimusid peamiselt Hispaania eesistumise ajal tehnilise tasandi arutelud nõukogus. Arutelude käigus olid mitmed liikmesriigid vastu ettepaneku mõnedele konkreetsetele sätetele oma siseriikliku varjupaiga- ja/või õigussüsteemi eripärade tõttu. Nõukogu ei suutnud siiski leida rahuldavaid lahendusi. Muutus ilmseks, et vältimaks erinevate liikmesriikide jaoks arvukate erandite kehtestamist, mis seaks ohtu kavandatava süsteemi kui terviku ühtsuse, oli see komisjoni jaoks võimalus ettepanek läbi vaadata, et teha tõstatatud probleemide lahendamiseks põhjalikumalt läbikaalutud ettepanek, säilitades samal ajal teksti lisaväärtuse. Ettepaneku sätete selgitamine ja lihtsustamine, et teha nende rakendamine liikmesriikide jaoks lihtsamaks, peaks andma arutelude käigule uue tõuke. Seda silmas pidades andis komisjon justiits- ja siseküsimuste nõukogus teada, et ta esitab direktiivi kohta muudetud ettepaneku 2011. aastal enne Poola eesistujariigiks saamist. Osana käesoleva muudetud ettepaneku ettevalmistustööst korraldas komisjon 2010. aasta jaanuarist aprillini terve rea kohtumisi tehniliste konsultatsioonide pidamiseks. Muudetud ettepanekus võetakse arvesse ka arutelusid, mis toimusid Belgia eesistumise ajal 13.-14. septembril 2010. aastal korraldatud ministrite konverentsi raames, kus käsitleti varjupaigamenetluse kvaliteeti ja tõhusust. Konverentsil keskenduti muu hulgas probleemidele, mis seonduvad vestluste, koolituse, päritoluriiki käsitleva teabe, eelisjärjekorras toimuvate menetluste ja korduvate taotlustega. Euroopa Parlament võttis 6. aprillil 2011 vastu esimese lugemise seisukoha. Resolutsioonis üldiselt toetati komisjoni ettepanekut. Enamiku muudatusettepanekute eesmärk oli suurendada taotlejate tagatisi. Mõnede eesmärk oli võimaldada liikmesriikidele suuremat paindlikkust ja parandada teksti üldist sidusust. Resolutsiooni sisu võeti muudetud ettepaneku koostamisel arvesse ja seega on sellesse kaasatud paljude muudatusettepanekute tekst või sisu. Parlamendi seisukoht sisaldab ka olulist muudatusettepanekute kogumit, mis tooks kaasa märkimisväärsed muutused seoses erinevate turvalise kolmanda riigi mõistetega. Komisjon hindas seda muudatusettepanekut hoolikalt ja jõudis järeldusele, et turvaliste riikide siseriiklike nimekirjade kaotamise ja ELi ühise nimekirja vastuvõtmise ideed võiks tulevikus kaaluda. Siiski on see realistlik alles siis, kui Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiamet on saavutanud piisava võimekuse toetada jätkusuutlikul moel siseriiklike nimekirjade asendamist sellega, et ta koostab ise aruandeid päritoluriikide kohta päritoluriike käsitleva asjakohase, usaldusväärse, täpse ja uusima teabe põhjal, mis on kogutud läbipaistval ja erapooletul viisil, töötab päritoluriike käsitleva teabe esitamiseks, kontrollimiseks ja kasutamiseks välja ühise formaadi ja ühise metoodika ning analüüsib päritoluriike käsitlevat teavet. Kuigi erinevate turvalise kolmanda riigi mõistete kohta tehtud parlamendi muudatusettepanekuid ei ole muudetud ettepanekusse kaasatud, tunnistab komisjon kõnealuste eeskirjade täiendava ühtlustamise vajadust. Sel eesmärgil võtab komisjon kohustuse korraldada asjakohasel viisil nende mõistete regulaarne läbivaatamine koos liikmesriikidega, kaasates sellesse ka parlamendi. Kõnealune regulaarse läbivaatamise protsess peaks aitama valmistada tulevikus ette täiendavat ühtlustamist. Muudetud ettepaneku eesmärk on tasakaalustatud lahendus, mis lihtsustaks kahe kaasseadusandja vahelisi läbirääkimisi. 3. Ettepaneku õiguslik külg 3.1. Kavandatud meetmete kokkuvõte Muudetud ettepaneku peamine eesmärk on eeskirjade lihtsustamine ja selgitamine, et muuta need erinevate siseriiklike õigussüsteemidega paremini ühildatavaks ja aidata liikmesriikidel neid nende olukordade eripärasid arvestades kulutõhusamal viisil kohaldada. Nagu eelmisegi ettepaneku puhul, on üldiseks eesmärgiks endiselt saavutada menetlused, mis on tõhusad ja õiglased. Ettepanek tagab jätkuvalt põhivabaduste täieliku austamise, võttes arvesse Euroopa Liidu Kohtu ja Euroopa Inimõiguste Kohtu kujunevat kohtupraktikat, eelkõige õigust tõhusale õiguskaitsevahendile. Kehtiva direktiiviga võrreldes on õiglast ja tõhusat menetlust tagavad menetlustagatised läbi vaadatud, et muuta menetluspõhimõtete kohaldamine järjepidevamaks. Ettepanekuga muudetakse järjepidevamaks ja lihtsamaks menetlusega seotud mõisted ja vahendid, millega võimaldatakse varjupaigaasutustel menetlust teostada nii, et nad saaksid hoida ära kuritarvitamised ja menetleda kiiresti selgelt põhjendamatuid taotlusi. Selleks et hõlbustada varjupaigaalaste õigusaktide järjekindlat kohaldamist ja lihtsustada kehtivaid menetlusi, nähakse ettepanekus ette ühtne menetlus, mille kohaselt tuleks taotluste läbivaatamisel silmas pidada miinimumnõuete direktiivis sätestatud rahvusvahelise kaitse mõlemaid vorme. Ettepanekuga suurendatakse vastuvõtutingimuste direktiivi käsitleva muudetud ettepaneku ja Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiameti loomise määruse ühtsust. 3.1.1. Rakendamise lihtsustamine liikmesriikides Mitmed muudatused tehti selleks, et tagada ettepaneku parem ühilduvus liikmesriikide erinevate õigussüsteemide ja muude korraldustega. Need seonduvad näiteks territooriumile sisenemise õiguse kohta tehtavat otsust käsitlevate eeskirjadega, võimalusega lükata otsuse tegemine edasi, kui olukord päritoluriigis on ajutiselt ebakindel, ja taotluste piiril läbivaatamise alustega. Mitmed sätted on ka muudetud paindlikumaks, et tagada lihtsam rakendamine. Selleks et liikmesriikidel oleks võimalik tulla nõuetekohaselt toime suure hulga korraga esitatavate varjupaigataotlustega, on läbi vaadatud eeskirjad, mis käsitlevad menetlusele juurdepääsu, isiklike vestluste läbiviimist ja varjupaigamenetluse standardset maksimumkestust. Lisaks on eeskirjade selgitamiseks ja lihtsustamiseks sätted kogu tekstis läbi vaadatud, et hõlbustada arutelusid ja tagada tõhus rakendamine. 3.1.2. Võimalike kuritarvituste parem käsitlemine Muudetud ettepanekuga suurendatakse liikmesriikide suutlikkust varjupaigasüsteemi võimalike kuritarvituste käsitlemisel. Uute eeskirjadega nähakse ette, et liikmesriigid võivad menetlust kiirendada ja vaadata taotlused läbi piiril, kui taotleja on teinud selgelt valesid või ilmselgelt ebatõenäolisi avaldusi, mis on vastuolus päritoluriiki käsitleva piisavalt kontrollitud teabega, mis muudab tema väited selgelt ebausutavaks. Sama kehtib ka taotlejate kohta, kes kujutavad endast ohtu riigi julgeolekule või avalikule korrale. Selleks et paremini toime tulla olukordadega, kus taotleja varjab ennast või ei täida oma kohustusi, on muudetud ka taotluse kaudset tagasivõtmist käsitlevaid eeskirjasid. Nende eeskirjade kohaselt võivad liikmesriigid lükata taotluse tagasi kaudsele tagasivõtmisele tuginedes, kui ametiasutustel on taotluse nõuetekohaseks läbivaatamiseks juba piisavalt tõendeid. Selleks et tõsta taotlejate teadlikkust tagasivõtmise tagajärgedest, nõutakse liikmesriikidelt, et nad teavitaksid taotlejaid neist eeskirjadest menetluse alguses. 3.1.3. Kiire, õiglane ja tõhus menetlus Kiire, õiglane ja tõhus menetlus tähendab piisavate vahendite suunamist esimeses astmes tehtavat otsuste kvaliteeti, et muuta menetlused õiglasemaks ja tõhusamaks. Ettepaneku üheks olulisemaks eesmärgiks on endiselt see, et tavapärane varjupaigamenetlus ei kestaks kauem kui kuus kuud. Samal ajal esitatakse muudetud ettepanekus mitmeid selgitusi, et niisugust menetlust oleks võimalik lihtsamini rakendada, võttes arvesse erinevate liikmesriikide eripärasid. Kiires, õiglases ja tõhusas menetluses on tähtsal kohal juba varakult toe saamise võimalus, et aidata taotlejal menetlusest aru saada. Muudetud ettepanekuga selgitatakse selle põhilise toe sisu, et eristada seda apellatsioonimenetluses kättesaadavast tasuta õigusabist. Liikmesriikidel on selle toe pakkumiseks asjakohase viisi leidmisel vabad käed; näiteks võidakse seda tuge pakkuda valitsusväliste organisatsioonide, riigiametnike või riigi spetsialiseeritud talituste kaudu. Muudatused peaksid muutma selle keskse tähtsusega sätte rakendamise kulutõhusamaks ja hajutama vääritimõistmised, mis võivad tuua kaasa vastuolu kõnealuste eeskirjade ja mitme liikmesriigi üldise haldusõiguse vahel. Samuti lihtsustatakse ettepanekuga eeskirjasid, mis käsitlevad koolitust, mida liikmesriigid peavad pakkuma taotlusi läbi vaatavatele ja nende suhtes otsuseid tegevatele töötajatele. Kuigi eesmärgiks jääb nende töötajate pädevuse kõrge tase, mis on ainus viis tagada, et varjupaigaasutuste otsused oleksid usaldusväärsed ja kaitstavad, lihtsustatakse korda ja muudetakse see teiste varjupaigaalaste õigusaktidega ühtsemaks. Lihtsustatakse ka sätteid, mis käsitlevad spetsiaalseid menetlustagatisi vajavaid taotlejaid. Uute eeskirjadega tehakse vähem ettekirjutusi, et võimaldada liikmesriikidele suuremat vabadust ja paindlikkust, et nad saaksid mitmesuguseid taotlejate võimalikke spetsiifilisi olukordi asjakohasel viisil arvesse võtta. Samal ajal pakutakse eeskirjadega neile isikutele endiselt kõrgel tasemel tagatisi. 3.1.4. Kaitse kättesaadavuse tagamine Selleks et tagada, et isikul, kes avaldab soovi taotleda rahvusvahelist kaitset, oleks tegelik võimalus seda taotleda, parandatakse muudetud ettepanekus varjupaigamenetluse alustamise esimesi samme käsitlevaid eeskirjasid. Eelkõige hajutatakse selles võimalik segadus täieliku varjupaigataotluse saamise ja põhitoimingu vahel, millega registreeritakse asjaolu, et isik on taotleja. Seega muudab see liikmesriikide jaoks lihtsamaks kinnipidamise 72tunnisest tähtajast, mille jooksul taotleja tuleb pärast tema taotlemise soovi avaldamist taotlejana registreerida ja mida saab pikendada, kui sellest kinnipidamine osutub praktikas võimatuks. Lisaks nähakse sellega ette lihtsad eeskirjad koolituse ja juhiste kohta, mis tuleb anda piirivalvuritele ja mis tahes muudele ametiasutustele, kes võivad võimalike taotlejatega tõenäoliselt kokku puutuda. Uued eeskirjad peaksid aitama liikmesriikidel võtta nende rakendamisel arvesse oma riigis valitseva olukorra eripära. 3.1.5. Selged eeskirjad korduvate taotluste kohta Isegi kui rahvusvahelise kaitse taotlus on tagasi lükatud, peab isikul olema võimalik taotlus uuesti esitada, kui temaga seonduvad asjaolud on muutunud, et võtta kooskõlas miinimumnõuete direktiiviga arvesse kohapealsete taotluste võimalust. Muudetud ettepanekus selgitatakse selliseid taotlusi käsitlevaid eeskirjasid, et vältida nende võimalikku kuritarvitamist. Kõnealuste eeskirjade kohaselt tehakse korduvale taotlusele kiire ja tõhus esmane kontroll, et teha kindlaks, kas selles esineb uusi asjaolusid, mis õigustaksid edasist läbivaatamist. Kui esinevad uued asjaolud, tuleb korduv taotlus läbi vaadata üldeeskirjade kohaselt. Kui neid ei esine, siis tunnistatakse taotlus vastuvõetamatuks. Kuritarvitamise vältimiseks võivad liikmesriigid seejärel teha erandi territooriumile jäämise õigusest isegi juhul, kui isik esitab täiendavaid rahvusvahelise kaitse taotlusi. 3.1.6. Suurem sidusus muude EL varjupaigaõigustiku õigusaktidega Muudetud ettepanekus vaadatakse läbi mitmed vahendid, et suurendada nende sidusust muude EL varjupaigaalaste õigusaktidega, eelkõige vastuvõtutingimuste direktiivi muudetud ettepanekuga. Eelkõige seondub see sätetega, mis käsitlevad erivajadusi, haavatavaid isikuid ja menetlusi piiril. Samuti viiakse muudetud ettepanekuga koolitust käsitlevad sätted kooskõlla Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiameti loomise määruse asjaomaste sätetega. Samuti nähakse selles ette Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiameti täpne roll koolitust ja menetlusele juurdepääsu käsitlevate sätete kohaldamisel. Eesmärk on võimaldada liikmesriikidele suuremat paindlikkust, aga pakkuda neile ka tuge. Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiameti kaasamine peaks ka suurendama rakendamise ühtsust kogu Euroopa Liidus. Selleks et hõlbustada varjupaigaalaste õigusaktide järjekindlat kohaldamist ja lihtsustada kehtivaid menetlusi, nähakse ettepanekus ette ühtne menetlus, mille kohaselt tuleks taotluste läbivaatamisel silmas pidada miinimumnõuete direktiivis sätestatud rahvusvahelise kaitse mõlemaid vorme. 3.2. Õiguslik alus Muudetud ettepanekuga muudetakse direktiivi 2005/85/EÜ ja selle õiguslik alus on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 78 lõike 2 punkt d, millega nähakse ette meetmete vastuvõtmine ühise menetluse jaoks, mille raames ühetaolise varjupaiga või täiendava kaitse seisundi andmine ja äravõtmine toimub. 3.3. Territoriaalne kohaldamisala Kavandatav direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele. Direktiivi kohaldatavus Ühendkuningriigi ja Iirimaa suhtes tehakse kindlaks kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolliga nr 21. Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli nr 22 artiklite 1 ja 2 kohaselt ei ole direktiiv Taani suhtes siduv ega kohaldatav. 3.4. Subsidiaarsuse põhimõte Euroopa Liidu toimimise lepingu V jaotisega, milles käsitletakse vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala, antakse teatavad volitused neis küsimustes Euroopa Liidule. Selliseid volitusi tuleb teostada kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artikliga 5, st ainult niisuguses ulatuses ja siis, kui liikmesriigid ei suuda kavandatava meetme eesmärke täielikult saavutada ning seepärast saaks kavandatava meetme ulatust ja mõju arvestades neid paremini saavutada Euroopa Liidu tasandil. Euroopa Liidu meetmete õiguslik alus on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 78. Kõnealuses artiklis on sätestatud, et „Liit arendab välja varjupaiga, täiendava kaitse ja ajutise kaitsega seotud ühise poliitika, mille eesmärk on tagada sobiv seisund kõikidele rahvusvahelist kaitset vajavatele kolmandate riikide kodanikele ning tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte järgimine. Nimetatud poliitika peab vastama 28. juuli 1951. aasta Genfi konventsioonile ja 31. jaanuari 1967. aasta pagulasseisundit käsitlevale protokollile ning teistele asjakohastele lepingutele”. Varjupaiga ja pagulaste kaitsega seotud probleemide riikidevahelise laadi tõttu on ELil head võimalused pakkuda Euroopa ühise varjupaigasüsteemi raames lahendusi, eelkõige probleemidele, mis hõlmavad rahvusvahelise kaitse andmise ja äravõtmise menetlusi, mis eelkõige aitavad vältida taotlejate edasist ühest liikmesriigist teise liikumist. Kuigi 2005. aastal vastuvõetud direktiiviga saavutati oluline ühtlustamine, on vaja võtta täiendavaid ELi meetmeid, et tagada rangemad ja paremini ühtlustatud varjupaigamenetluste nõuded ning astuda täiendavaid samme ühise varjupaigamenetluse kehtestamiseks, nagu see seati Tamperes pikaajaliseks eesmärgiks. Selliseid nõudeid peetakse hädavajalikuks ka selle tagamiseks, et nende rahvusvahelise kaitse taotlejate taotlused, kelle suhtes kohaldatakse Dublini menetlusi, vaadatakse igas liikmesriigis läbi samaväärsete tingimuste alusel. 3.5. Proportsionaalsuse põhimõte Varjupaigamenetluste direktiivi muutmise mõjuhinnangus[5] , mis koostati osana eelmise ettepaneku ettevalmistustööst, hinnati iga võimalust tuvastatud probleemide lahendamiseks, et saavutada ideaalne tasakaal praktilise väärtuse ja vajalike jõupingutuste vahel, ning järeldati, et ELi meetmete kasuks otsustamine ei lähe kõnealuste probleemide lahendamiseks vajalikust kaugemale. Käesolevas muudetud ettepanekus järgitakse jätkuvalt eelmise ettepaneku aluseks olnud juhtpõhimõtteid, kuid võimaldatakse samal ajal liikmesriikidele suuremat paindlikkust, mis aitab veelgi kaasa proportsionaalsuse põhimõttest kinnipidamisele. 3.6. Mõju põhiõigustele Käesolevat ettepanekut uuriti põhjalikult, et tagada selle täielik kooskõla: – Euroopa Liidu põhiõiguste hartas sätestatud põhiõigustega ning – kohustustega, mis tulenevad rahvusvahelisest õigusest, eelkõige Genfi konventsioonist, Euroopa inimõiguste konventsoonist ning ÜRO lapse õiguste konventsioonist. Varjupaigamenetluste senisest rangemate nõuete ja nende järjekindla kohaldamise tagamine kogu Euroopa Liidus avaldab varjupaigataotlejatele üldist positiivset mõju ning tõhustab harta artiklis 18 sätestatud põhiõigust varjupaigale. Eelkõige vähendab ettepanek haldusvigade esinemist varjupaigamenetlustes, tagades seega harta artiklis 19 sätestatud tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte parema järgimise ja parandades juurdepääsu kaitsele ja õiguskaitsele selle tagamisega, et kooskõlas harta artikliga 47 peaks igal taotlejal negatiivse otsuse korral olema õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus. Ettepanekuga suurendatakse ka harta artiklis 23 sätestatud soolist võrdõiguslikkust, edendatakse kooskõlas harta artikliga 24 varjupaigamenetlustes lapse huvidega arvestamise põhimõtet ning tugevdatakse harta artiklis 21 sätestatud mittediskrimineerimise põhimõtet. 2009/0165 (COD) Muudetud ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise ühise menetluse kohta (uuesti sõnastatud) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 78 lõike 2 punkti d, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[6], võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust[7], toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning arvestades järgmist: ò uus (1) Nõukogu 1. detsembri 2005. aasta direktiivi 2005/85/EÜ (liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta)[8] tuleb teha mitmeid olulisi muudatusi. Selguse huvides tuleks nimetatud direktiiv uuesti sõnastada. ê 2005/85/EÜ põhjendus 1 (kohandatud) ð uus (2) Ühine varjupaigapoliitika, sealhulgas Euroopa ühine varjupaigasüsteem, on osa Euroopa Liidu eesmärgist luua järk-järgult vabadusel, turvalisusel ja õiglusel rajanev ala, mis on avatud isikutele, kes neist sõltumatute asjaolude tõttu taotlevad õiguspäraselt kaitset ühenduses Ö Euroopa Liidus Õ . ð Selle poliitika juures tuleks juhinduda solidaarsuse ja vastutuse, sealhulgas selle rahalise mõju õiglase jagamise põhimõttest liikmesriikide vahel. ï ê2005/85/EÜ põhjendus 2 (3) Oma erakorralisel istungil kohtumisel Tamperes 15. ja 16. oktoobril 1999 otsustas Euroopa Ülemkogu püüelda sellise Euroopa ühise varjupaigasüsteemi loomise poole, mis põhineb pagulaste seisundit käsitleva 28. juuli 1951. aasta Genfi konventsiooni, nagu seda (mida on muudetud 31. jaanuari 1967. aasta New Yorgi protokolliga, (edaspidi „Genfi konventsioon”), täielikul kohaldamisel, millega kinnitatakse non-refoulment põhimõtet tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet ja tagatakse, et kedagi ei sunnita naasma tagakiusajate küüsi riiki, kus teda ohustab tagakiusamine. ê2005/85/EÜ põhjendus 3 (kohandatud) (4) Tampere kohtumise järeldustes on sätestatud, et Euroopa ühine varjupaigasüsteem peaks lühikeses perspektiivis hõlmama liikmesriikides õiglaste ja tõhusate varjupaigamenetluste ühiseid nõudeid liikmesriikides ning pikas perspektiivis ühenduse Ö Euroopa Liidu Õ õigusakte, mille tulemuseks on ühine varjupaigamenetlus Euroopa Ühenduses Ö Liidus Õ. ê 2005/85/EÜ põhjendus 4 ð uus (5) ð Euroopa ühise varjupaigasüsteemi loomise esimene etapp viidi lõpule aluslepingutega ettenähtud asjaomaste õigusaktide vastuvõtmise teel, mille raames võeti vastu ka direktiiv 2005/85/EÜ, mis oli ï Käesolevas direktiivis sätestatud pagulasseisundi omistamise või äravõtmise menetluse miinimumnõuded liikmesriikides on seega esimene varjupaigamenetlusi käsitlev meede varjupaigamenetluste jaoks. ò uus (6) Euroopa Ülemkogu võttis oma 4. novembri 2004. aasta kohtumisel vastu Haagi programmi, milles seati vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneval alal rakendatavad eesmärgid aastateks 2005−2010. Seepärast kutsuti Haagi programmis Euroopa Komisjoni üles lõpetama esimese etapi õigusaktide hindamine ning esitama teise etapi õigusaktid ja meetmed nõukogule ja Euroopa Parlamendile. Haagi programmi kohaselt on taotletavaks eesmärgiks seoses Euroopa ühise varjupaigasüsteemi loomisega ühise varjupaigamenetluse ja ühtse pagulasseisundi kehtestamine kogu Euroopa Liidus. (7) Euroopa Ülemkogu märkis 16. oktoobril 2008. aastal vastuvõetud Euroopa sisserände- ja varjupaigapaktis, et liikmesriigiti esineb kaitse andmises endiselt märkimisväärseid erinevusi, ning kutsus üles tegema uusi algatusi, sealhulgas esitama ettepaneku ühiseid tagatisi sisaldava ühtse varjupaigamenetluse kehtestamiseks, et viia lõpule Haagi programmis ette nähtud Euroopa ühise varjupaigasüsteemi loomine. (8) Ülemkogu võttis oma 10.−11. detsembri 2009. aasta kohtumisel vastu Stockholmi programmi, milles kinnitati veel kord kohustust luua 2012. aastaks kaitse ja solidaarsuse ühine ala, mis põhineb ühisel varjupaigamenetlusel ja rahvusvahelise kaitse saanud isikute ühesugusel seisundil ning mille aluseks oleksid ranged kaitsenõuded ning õiglased ja tõhusad menetlused. Stockholmi programmiga kinnitati, et rahvusvahelist kaitset vajavate isikute jaoks tuleb tagada võimalus kasutada õiguslikult turvalisi ja tõhusaid varjupaigamenetlusi. Stockholmi programmi kohaselt tuleks isikute suhtes olenemata sellest, millises liikmesriigis nad varjupaigataotluse esitavad, rakendada samaväärset menetluskorda ja kohelda neid nende seisundi kindlaksmääramisel samaväärselt. Eesmärk peaks olema, et sarnaseid juhtumeid käsitletakse ühtmoodi ja et nende lahendamise tulemus oleks sama. (9) Kasutada tuleks Euroopa Pagulasfondi ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 439/2010[9] loodud Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiameti vahendeid, et piisavalt toetada liikmesriikide jõupingutusi Euroopa ühise varjupaigasüsteemi teises etapis kehtestatud nõuete rakendamisel, eelkõige nende liikmesriikide jõupingutusi, kelle varjupaigasüsteem on eelkõige riigi geograafilise asendi või demograafilise olukorra tõttu sattunud erilise ja ebaproportsionaalse surve alla. (10) Selleks et tagada taotlejate direktiivi […/.../EL] [miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada rahvusvahelise kaitse saaja seisund, ja antava kaitse sisu kohta (edaspidi „miinimumnõuete direktiiv”)] kohase rahvusvahelise kaitse vajaduste ulatuslik ja tõhus hindamine, peaks rahvusvahelise kaitse andmise menetlust reguleeriv Euroopa Liidu raamistik põhinema ühtse varjupaigamenetluse põhimõttel. ê2005/85/EÜ põhjendus 5 ð uus (11) Käesoleva direktiivi peaeesmärk on ð arendada edasi liikmesriikides rahvusvahelise kaitse andmise ja äravõtmise menetluse nõudeid eesmärgiga luua Euroopa Liidus ühine varjupaigamenetlus ï kehtestada ühenduses miinimumraamistik pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluste kohta. ê2005/85/EÜ põhjendus 6 ð uus (12) Pagulasseisundi ð Rahvusvahelise kaitse ï omistamise andmise ja äravõtmise menetluste eeskirjade ühtlustamine peaks aitama piirata varjupaigataotlejate ð rahvusvahelise kaitse taotlejate ï edasist liikmesriikide vahelist liikumist ühest liikmesriigist teise, mis on põhjustatud erinevustest õigusraamistikues, ð ning looma samaväärsed tingimused direktiivi […/.../EL] [miinimumnõuete direktiiv] kohaldamiseks liikmesriikides ï. ê2005/85/EÜ põhjendus 7 ð uus (13) Miinimumnõuete olemusest tulenevalt peaks Lliikmesriikidel peaks olema õigus kehtestada või säilitada kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute suhtes, kes paluvad liikmesriigilt rahvusvahelist kaitset, soodsamad sätted, kui selline taotlus on esitatud põhjusel, et asjaomane isik on pagulane ð vajab rahvusvahelist kaitset ï Genfi konventsiooni artikli 1 punkti A ð direktiivi […/.../EL] [miinimumnõuete direktiiv] ï tähenduses. ê2005/85/EÜ põhjendus 9 ð uus (14) Käesoleva direktiiviga hõlmatud reguleerimisalasse kuuluvate isikute kohtlemisel osas on liikmesriigid seotud kohustustega, mis tulenevad rahvusvahelistest õiguse aktidest, millega nad on ühinenud ja mis keelustavad diskrimineerimise. ê2005/85/EÜ põhjendus 10 ð uus (15) On oluline, et kõigi varjupaigataotluste ð rahvusvahelise kaitse taotluste ï kohta tehakse otsused faktide asjaolude põhjal ja seda teevad esmatasandil ametiasutused, kelle mille töötajatel personalil on vastavad teadmised või kes mille töötajad on saabnud varjupaiga- ja pagulaste ð rahvusvahelise kaitse ï alast koolitust. ê 2005/85/EÜ põhjendus 11 ð uus (16) Varjupaigataotluste ð Rahvusvahelise kaitse taotluse ï kohta võimalikult kiiresti otsuse tegemine ð , ilma et see piiraks taotluse piisavat ja täielikku läbivaatamist, ï on nii liikmesriikide kui ka varjupaigataotlejate ð rahvusvahelise kaitse taotlejate ï huvides. Varjupaigataotluste läbivaatamine peaks olema korraldatud liikmesriikide äranägemisel, et nad saaksid vastavalt oma siseriiklikele vajadustele vaadata mis tahes taotluse läbi eelisjärjekorras või selle läbivaatamist kiirendada, võttes arvesse käesoleva direktiivi nõudeid. (17) Samuti on nii liikmesriikide kui ka taotlejate huvides tagada rahvusvahelise kaitse vajaduste õigel viisil tunnustamine juba esimeses astmes. Sel eesmärgil peaks taotlejatele andma esimeses astmes tasuta õiguslikku ja menetlusteavet, võttes arvesse taotleja konkreetset olukorda. Sellise teabe andmine peaks muu hulgas võimaldama taotlejal menetlusest paremini aru saada, aidates teda seega täita asjaomaseid kohustusi. Oleks ebaproportsionaalne nõuda liikmesriikidelt, et sellist teavet saaks anda ainult kvalifitseeritud juristide poolt osutatavate teenuste kaudu. Liikmesriikidel peaks seega olema võimalus leida sellise teabe andmiseks kõige asjakohasem viis, näiteks anda seda valitsusväliste organisatsioonide, riigiametnike või riigi spetsialiseeritud talituste kaudu. (18) Apellatsioonimenetlustes peaks taotlejatele teatavatel tingimustel võimaldama tasuta õigusabi ja esindamist isikute poolt, kes on selleks siseriiklike õigusaktide kohaselt pädevad. Lisaks peaks taotlejatel olema kõigis menetlusetappides õigus konsulteerida omal kulul siseriiklike õigusaktide alusel tegutsevate õigusnõustajate või muude nõustajatega. ê2005/85/EÜ põhjendus 12 ð uus (19) Avaliku korra mõiste võib ð muu hulgas ï hõlmata süüdimõistmist raske kuriteo eest. ê2005/85/EÜ põhjendus 13 (kohandatud) ð uus (20) Selleks et tunnistada kaitset vajav isik nõuetekohaselt pagulaseks Genfi konventsiooni artikli 1 tähenduses pagulastenane ð või täiendava kaitse saamise nõuetele vastavaks isikuks ï kaitset vajavate isikute nõuetekohaselt tunnustamise huvides, peaks igal taotlejal olema teatavate eranditega tegelik juurdepääs menetlusele, võimalus teha koostööd ja nõuetekohaselt suhelda pädevate ametiasutustega, et esitada oma juhtumi kohta asjassepuutuvaid fakte asjakohaseid asjaolusid, ning küllaldased protseduurilised menetlustagatised oma juhtumi jätkuvaks menetlemiseks kõikides etappides. Lisaks sellele peaks varjupaigataotluse ð rahvusvahelise kaitse taotluse ï läbivaatamise menetlus üldjuhul andma taotlejale vähemalt õiguse jääda riiki, kuni menetlev ametiasutus teeb otsuse; õiguse kasutada tõlgi teenuseid oma juhtumi esitamisel, kui ametiasutused teda küsitlevad temaga vestlevad; võimaluse suhelda ÜRO Ppagulaste Üülemvoliniku Ameti esindajaga või tema nimel tegutsevate organisatsioonidega ð ja organisatsioonidega, kes nõustavad rahvusvahelise kaitse taotlejaid ï ; õiguse saada kohaselt nõuetekohaselt teada otsusest, selle faktilistest ja juriidilisest õiguslikest põhjendusest; võimaluse konsulteerida õigusnõustajaga või muu nõustajaga; ning õiguse saada informatsiooni teavet oma juriidilise staatuse kohta menetluse otsustavatel hetkedel etappidel keeles, mille puhul on põhjust oletada, et ta sellest aru saab millest taotleja ð aru saab või ï Ö on kõigi eelduste kohaselt võimeline aru saama Õ , ð ning eitava otsuse korral õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus ï . ê2005/85/EÜ põhjendus 14 Lisaks tuleks saatjata alaealiste kohta nende haavatavuse tõttu sätestada eraldi protseduurilised tagatised. Antud kontekstis peaksid liikmesriigid seadma esikohale lapse parimad huvid. ò uus (21) Selleks et tagada tegelik juurdepääs taotluse läbivaatamise menetlusele, peaksid ametnikud, kellel on esimene kontakt rahvusvahelist kaitset taotleva isikuga, eelkõige ametnikud, kes valvavad maismaa- või merepiiri või teostavad piirikontrolli, saama juhised ja vajaliku koolituse rahvusvahelise kaitse taotluse nõuetele vastavuse tuvastamiseks ja menetlemiseks. Nad peaksid olema võimelised andma kolmanda riigi kodanikule või kodakondsuseta isikule, kes on liikmesriigi territooriumil, sealhulgas piiril, territoriaalvetes või transiiditsoonis, ja soovib taotleda rahvusvahelist kaitset, kogu asjakohase teabe rahvusvahelise kaitse taotluse esitamise koha ja viisi kohta. Kui selline isik asub liikmesriigi territoriaalvetes, tuleks ta maismaale toimetada ja tema taotlus käesoleva direktiivi kohaselt läbi vaadata. (22) Selleks et hõlbustada juurdepääsu taotluse läbivaatamise menetlusele piiripunktides ja kinnipidamisasutustes, peaks seal kättesaadavaks tegema teabe rahvusvahelise kaitse taotlemise võimaluse kohta. Selleks, et pädevatel ametiasutustel oleks võimalik aru saada, kas isikud avaldavad soovi rahvusvahelise kaitse taotlemiseks, peaks põhilise suhtlemise tagama suulise tõlke kasutamise võimaluse kaudu. (23) Lisaks tuleks näha ette, et spetsiaalseid menetlustagatisi vajavate taotlejate jaoks nagu alaealised, saatjata alaealised, piinamise või vägistamise või muu jõhkra vägivalla ohvriks langenud isikud ja puudega isikud, tuleb pakkuda piisavat tuge, et luua tingimused nende tegelikuks juurdepääsuks menetlustele ja rahvusvahelise kaitse taotluse põhjendamiseks vajalike dokumentide esitamiseks. (24) Riiklikud meetmed, milles käsitletakse piinamise või muude jõhkra füüsilise või vaimse vägivalla, sealhulgas seksuaalse vägivalla aktide sümptomite ja tunnuste tuvastamist ja dokumenteerimist käesoleva direktiiviga hõlmatud menetluste raames, peaksid muu hulgas tuginema piinamise ja muu julma, ebainimliku või inimväärikust alandava kohtlemise või karistamise tõhusa uurimise ja dokumenteerimise käsiraamatule (Istanbuli protokoll). (25) Selleks et tagada nais- ja meessoost taotlejate võrdõiguslikkus, peaks taotluse läbivaatamise menetlus olema sootundlik. Eelkõige tuleks isiklik vestlus korraldada viisil, mis võimaldaks nii nais- kui ka meessoost taotlejal rääkida oma varasematest soolise tagakiusamise kogemustest. Sooküsimusega seotud kaebuste keerukust tuleks nõuetekohaselt arvesse võtta menetlustes, mis hõlmavad turvalise kolmanda riigi, turvalise päritoluriigi või korduvate taotluste mõistet. (26) Käesoleva direktiivi rakendamisel on liikmesriikide esmaseks kohuseks lähtuda kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta ja ÜRO 1989. aasta lapse õiguste konventsiooniga lapse huvidest. (27) Rahvusvahelise kaitse vajaduste hindamise menetlus tuleks korraldada viisil, mis võimaldaks pädevatel ametiasutustel rahvusvahelise kaitse taotlusi põhjalikult läbi vaadata. ê2005/85/EÜ põhjendus 15 ð uus (28) Kui varjupaigataotleja esitab korduva taotluse ilma uusi tõendeid või argumente väiteid esitamata, oleks ebaproportsionaalne kohustada liikmesriike läbivaatamismenetlust täies ulatuses uuesti korraldama. Sellistel juhtudel peaksid liikmesriigid saama valida menetluse, mis võimaldaks teha erandeid varjuapaigataotlejatele üldiselt antavatest tagatistest ð olema võimelised lükkama taotluse tagasi põhjusel, et see on res judicata põhimõtte kohaselt vastuvõetamatu ï . ê2005/85/EÜ põhjendus 16 ð uus (29) Paljud varjupaigataotlused ð rahvusvahelise kaitse taotlused ï tehakse esitatakse liikmesriigi piiril või transiitalas transiiditsoonis enne taotleja riiki lubamise otsust. Liikmesriigid peaksid saama olema võimelised ð sätestama taotluse vastuvõetavuse ja/või sisulise läbivaatamise korra, mis võimaldaks otsustada tema piiril või transiiditsoonis esitatud taotluse üle selgelt määratletud asjaolude korral kohapeal. ï säilitada olemasolevaid menetlusi piiril, mis sobivad selliste taotlejate eriolukorraga. Määratleda tuleks ühised eeskirjad võimalike erandite jaoks, mis tehakse sellistes olukordades varjupaigataotlejatele üldiselt antavates tagatistes. Piirimenetlusi tuleks peamiselt kohaldada nende taotlejate suhtes, kes ei vasta liikmesriigi territooriumile sisenemise tingimustele. ê2005/85/EÜ põhjendus 17 ð uus (30) Varjupaigataotluse ð Rahvusvahelise kaitse taotluse ï põhjendatuse oluliseks teguriks on taotleja turvalisus tema päritoluriigis. Kui kolmandat riiki võib pidada turvaliseks päritoluriigiks, peaksid liikmesriigid olema võimelised seda turvalisena määratlema tunnistama selle turvaliseks ja eeldama selle turvalisust konkreetse taotleja jaoks, välja arvatud juhul, kui taotleja esitab tõsiseid vastuargumente vastuväiteid. ê2005/85/EÜ põhjendus 18 (31) Arvestades kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute pagulaseks tunnistamise ühtlustamise taset, tuleks kehtestada ühised tingimused kolmandate riikide tunnistamiseks turvalisteks päritoluriikideks. ê2005/85/EÜ põhjendus 19 Kui nõukogu on veendunud, et päritoluriik on need tingimused täitnud, ning on seetõttu lisanud selle riigi käesoleva direktiivi kohaselt vastuvõetavale turvaliste päritoluriikide ühisesse miinimumnimekirja, peaksid liikmesriigid olema kohustatud läbi vaatama avaldused selle riigi kodakondsusega isikutelt või kodakondsuseta isikutelt, kelle peamine elukoht oli varem selles riigis, tuginedes sellele, et selle riigi eeldatav turvalisus on vaidlustatav. Pidades silmas turvaliste päritoluriikide määratlemise poliitilist tähtsust, arvestades eelkõige päritoluriigi inimõiguste olukorra hinnangu mõjusid ja selle mõjusid Euroopa Liidu välispoliitikale, peaks nõukogu mis tahes otsused nimekirja koostamise või muutmise kohta tegema pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga. ê2005/85/EÜ põhjendus 20 (kohandatud) (32) Tulenevalt Bulgaaria ja Rumeenia staatusest Euroopa Liidu kandidaatriikidena ja nende riikide tehtud edusammudest liikmeks saamiseks, tuleks neid käesoleva direktiivi tähenduses pidada turvalisteks päritoluriikideks kuni nende riikide liitumiseni Euroopa Liiduga. ê2005/85/EÜ põhjendus 21 ð uus (33) Kolmanda riigi määratlemine tunnistamine turvaliseks päritoluriiginaks käesoleva direktiivi tähenduses ei saa selle riigi kodanikele tagada absoluutset turvalisust. Oma olemuse tõttu saab määratlemise sellise tunnistamise aluseks oleva hinnangu tegemisel andmisel võtta üksnes arvesse üksnes antud asjaomase riigi tsiviil-, õiguslikku ja poliitilist olukorda ning seda, kas asjaomases riigis tagakiusamise, piinamise või ebainimliku või alandava kohtlemise või karistamise eest vastutavateks tunnistatud inimeste suhtes kohaldatakse sanktsioone ka tegelikult. Sellel põhjusel on oluline, et kui taotleja toob esitab kaalukad ð mõjuvad ï põhjused, miks tema olukorras ei saa antud asjaomast riiki ei saa pidada tema jaoks turvaliseks, ei ole tema puhul enam asjakohane käsitada seda riiki turvalisena. ê2005/85/EÜ põhjendus 22 (kohandatud) ð uus (34) Liikmesriigid peaksid kontrollima vaatama läbi kõikide taotluste sisu, st tuvastama hindama, kas taotlejat saab käsitada pagulasena Ö vastab rahvusvahelise kaitse saamise nõuetele Õ vastavalt direktiivile […/.../EL] [miinimumnõuete direktiiv] nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivile 2004/83/EÜ kolmandate riikide kodanikele ja kodakondsuseta isikutele pagulasseisundi või muud liiki rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatuse omistamise miinimumnõuete ja pakutava kaitse sisu kohta, kui käesolevas direktiivis ei ole sätestatatud teisiti, eelkõige juhul, kui on põhjust oletada, et teine riik korraldab tuvastamise vaatab taotluse läbi või võimaldab annab piisavat kaitset. Eriti ei tohiks liikmesriike kohustada hindama varjupaigataotluse ð rahvusvahelise kaitse taotluse ï sisu, kui esimene varjupaigariik on taotlejale andnud pagulasseisundi või muul moel piisava kaitse ja taotleja lubatakse sinna sellesse riiki tagasi. ê2005/85/EÜ põhjendus 23 ð uus (35) Liikmesriike ei tohiks samuti kohustada hindama varjupaigataotluse ð rahvusvahelise kaitse taotluse ï sisu hindama, kui siseriiklikus õiguses määratletud ð piisava ï sideme tõttu kolmanda riigiga on põhjust eeldada, et taotleja otsib taotleb kaitset nimetatud kolmandalt riigilt ð , ning on põhjust arvata, et taotlejal lubatakse siseneda sellesse riiki või võetakse ta sinna tagasi ï. Liikmesriigid peaksid tegutsema lähtuvalt sellest üksnes siis, kui asjassepuutuv asjaomane taotleja oleks kõnealuses kolmandas riigis kaitstud. VarjupaigatTaotlejate edasise ühest liikmesriigist teise liikumise vältimiseks huvides tuleks kehtestada ühised eeskirjad põhimõtted, mille alusel liikmesriigid saavad kolmandat riiki liikmesriikidele kolmandate riikide turvaliseks päritoluriigiks tunnistamiseks pidada või tunnistada. ê2005/85/EÜ põhjendus 24 ð uus (36) Teatavate Eeriti kõrgeid rangeid inimõiguste ja pagulaste kaitsega seotud nõudeid järgivate Euroopa kolmandate riikide puhul tuleks liikmesriikidel lubada varjupaigataotlusi jätta ð rahvusvahelise kaitse taotlused ï mitte läbi vaadata vaatamata või mitte vaadata läbi neid täielikult läbi vaadata selliste taotlejate puhul, kes sisenevad nende territooriumile sellistest kõnealustest Euroopa kolmandatest riikidest. Arvestades piiratud või ärajäänud läbivaatamise võimalikke tagajärgi taotleja jaoks, peaks turvalise kolmanda riigi mõiste kohaldamine piirduma juhtumitega, mis hõlmavad kolmandaid riike, mille puhul nõukogu on veendunud, et käesolevas direktiivis sätestatud asjassepuutuva kolmanda riigi turvalisuse kõrgeid nõudeid järgitakse. Nõukogu peaks tegema otsused selles küsimuses pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga. ê2005/85/EÜ põhjendus 25 Tulenevalt käesolevas direktiivis sätestatud mõlemat turvalise kolmanda riigi mõistet käsitlevate ühiste nõuete olemusest sõltub nende mõistete tegelik mõju sellest, kas kõnealune kolmas riik lubab kõnealusel taotlejal siseneda oma territooriumile. ò uus (37) Selleks et hõlbustada korrapärast teabevahetust turvalise päritoluriigi, turvalise kolmanda riigi ja Euroopa turvalise kolmanda riigi mõiste siseriikliku kohaldamise kohta ja valmistada tulevikus ette võimalikku täiendavat ühtlustamist, peaksid liikmesriigid teatama komisjonile korrapäraselt, milliste kolmandate riikide suhtes nad neid mõisteid kohaldavad. ê2005/85/EÜ põhjendus 26 ð uus (38) Seoses pagulasseisundi ð või täiendava kaitse seisundi ï äravõtmisega peaks liikmesriik tagama, et pagulasseisundiga ð rahvusvahelise kaitsega ï kaasnevaid eeliseid hüvesid kasutavaid isikuid teavitatakse nõuetekohaselt nende staatuse seisundi võimalikust uuesti läbivaatamisest ning et neil on võimalus esitada oma seisukoht enne, kui ametiasutused võivad teha põhjendatud otsuse nende pagulasseisundi äravõtmiseks. Nendest tagatistest võib siiski loobuda, kui pagulasseisundi lõppemise põhjused ei ole seotud tingimuste muutumisega, millel tunnustamine põhines. ê2005/85/EÜ põhjendus 27 (kohandatud) ð uus (39) Asjaolu, et otsuseid varjupaigataotluse ð rahvusvahelise kaitse taotlemise, otsuseid pärast taotluse läbivaatamist taotluse uuesti läbivaatamisest keeldumise ï ja Ö otsuseid Õ pagulasseisundi ð või täiendava kaitse seisundi ï äravõtmise kohta saab asutamislepingu artikli 234 mõistes kohtus tulemuslikult vaidlustada, peegeldab ühenduse Ö Euroopa Liidu Õ õiguse üldpõhimõtet. Õiguskaitsevahendi tõhusus, ka seoses asjassepuutuvate faktide läbivaatamisega, sõltub iga liikmesriigi haldus- ja õigussüsteemist kui tervikust. ê2005/85/EÜ põhjendus 28 (40) Kooskõlas asutamislepingu Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 72 64 ei mõjuta käesolev direktiiv nende kohustuste täitmist, mis on liikmesriikidel avaliku korra säilitamiseks ja sisejulgeoleku kaitseks tagamiseks. ê2005/85/EÜ põhjendus 29 ð uus (41) Käesolev direktiiv ei käsitle ð liikmesriikide vahelisi ï menetlusi, mida reguleerib nõukogu 18. veebruari 2003. aasta määrus (EÜ) nr 343/2003 määrus (EL) nr […/…], [millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku ð või kodakondsuseta isiku ï esitatud varjupaigataotluse ð rahvusvahelise kaitse taotluse ï läbivaatamise eest] (Dublini määrus). ò uus (42) Taotlejad, kelle suhtes kohaldatakse määrust (EL) nr […/…] [Dublini määrus], peaksid saama tugineda käesolevas direktiivis sätestatud üldpõhimõtetele ja tagatistele ning kasutada määruse (EL) nr […/…] [Dublini määrus] kohaseid spetsiaalseid tagatisi. ê2005/85/EÜ põhjendus 30 (43) Käesoleva direktiivi rakendamist tuleks korrapäraselt hinnata vähemalt iga kahe aasta järel. ê2005/85/EÜ põhjendus 31 (kohandatud) (44) Kuna käesoleva määruse direktiivi eesmärkei, milleks on pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kehtestamine liikmesriikides, ei suuda liikmesriigid piisaval määral saavutada ning meetme ulatuse ja mõju tõttu on neid seda saab seetõttu paremini parem saavutada ühenduse Ö Euroopa Liidu Õ tasandil, võib ühendus Ö Euroopa Liit Õ võtta meetmeid vastavalt Euroopa Liidu lepingu asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttele. Kooskõlas samas Nimetatud artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega kohaselt ei lähe käesolev määrus direktiiv nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale. ê2005/85/EÜ põhjendus 32 Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Ühenduse asutamislepingule lisatud Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukohta käsitleva protokolli artikli 3 kohaselt teatas Ühendkuningriik 24. jaanuari 2001. aasta kirjaga oma soovist osaleda käesoleva direktiivi vastuvõtmises ja kohaldamises. ê2005/85/EÜ põhjendus 33 Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Ühenduse asutamislepingule lisatud Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukohta käsitleva protokolli artikli 3 kohaselt teatas Iirimaa 14. veebruari 2001. aasta kirjaga oma soovist osaleda käesoleva direktiivi vastuvõtmises ja kohaldamises. ò uus (45) Kooskõlas Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes käsitleva protokolli nr 21 artikli 4a lõikega 1 ja ilma et see piiraks nimetatud artikli lõike 2 kohaldamist, ei ole käesolev meede Ühendkuningriigi ja Iirimaa suhtes siduv ja nende suhtes kohaldatakse jätkuvalt direktiivi 2005/85/EÜ seni, kuni nad ei ole teatanud oma soovist aktsepteerida käesolevat meedet. ê2005/85/EÜ põhjendus 34 (46) Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule Euroopa Ühenduse asutamislepingule lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ning see direktiiv ei ole talle tema suhtes siduv ega kuulu tema suhtes kohaldamisele kohaldatav. ê 2005/85/EÜ põhjendus 8 ð uus (47) Käesolevas direktiivis austatakse põhiõigusi ja peetakse kinni iseäranis Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga tunnustatud põhimõtetest. ð Eelkõige püütakse käesoleva direktiiviga tagada inimväärikuse täielik asutamine ning edendada harta artiklite 1, 18, 19, 21, 23, 24, ja 47 kohaldamist ning direktiivi tuleb sellele vastavalt rakendada. ï ò uus (48) Käesoleva direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmise kohustus peaks piirduma sätetega, mille sisu on võrreldes varasema direktiiviga muudetud. Kohustus võtta üle muutmata sätted tuleneb varasemast direktiivist. (49) Käesolev direktiiv ei tohiks piirata liikmesriikide kohustusi, mis on seotud II lisa B osas nimetatud direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmise tähtajaga, ê 2005/85/EÜ ð uus ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: I PEATÜKK Üldsätted Artikkel 1 Eesmärk Käesoleva direktiivi eesmärgiks on kehtestada liikmesriikides pagulasseisundi ð direktiivi […/…/EL] [miinimumnõuete direktiiv] kohase rahvusvahelise kaitse ï omistamise andmise ja äravõtmise menetluse ð ühised nõuded ï miinimumnõuded. Artikkel 2 Mõisted Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: a) „Genfi konventsioon” – 28. juuli 1951. aasta Genfi pagulasseisundi konventsioon, mida on muudetud 31. jaanuari 1967. aasta New Yorgi protokolliga; b) taotlus või varjupaigataotlus kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud taotlus, mida võidakse käsitada mõnelt liikmesriigilt rahvusvahelise kaitse taotlemisena Genfi konventsiooni alusel. Rahvusvahelise kaitse taotlemist käsitletakse varjupaigataotlusena, välja arvatud juhul, kui asjaomane isik selgesõnaliselt taotleb mõnda muud liiki kaitset, mida saab taotleda eraldi; ò uus b) „taotlus” või „rahvusvahelise kaitse taotlus” – kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku selline taotlus kaitse saamiseks liikmesriigilt, mida võib käsitada pagulasseisundi või täiendava kaitse seisundi taotlemisena, kusjuures ei taotleta selgesõnaliselt väljapoole direktiivi […/.../EL] [miinimumnõuete direktiiv] reguleerimisala jäävat muud liiki kaitset, mida saab eraldi taotleda; ê2005/85/EÜ ð uus c) „taotleja” või „varjupaigataotleja ð rahvusvahelise kaitse taotleja ï ” – kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik, kes on esitanud varjupaigataotluse ð rahvusvahelise kaitse taotluse ï , mille suhtes kohta ei ole lõplikku otsust veel tehtud; ò uus d) „spetsiaalseid menetlustagatisi vajav taotleja” – taotleja, kes vajab oma vanuse, soo, seksuaalse sättumuse, soolise identiteedi, puude, raske füüsilise haiguse, vaimuhaiguse, traumajärgse häire või kogetud piinamise, vägistamise või muu jõhkra psühholoogilise, füüsilise või seksuaalse vägivalla tõttu spetsiaalseid tagatisi, et kasutada käesolevas direktiivis sätestatud õigusi ja täita selles sätestatud kohustusi; ê2005/85/EÜ (kohandatud) ð uus d)e) „lõplik otsus” – otsus selle kohta, kas kolmanda riigi kodanikule või kodakondsuseta isikule antakse pagulasseisund ð või täiendava kaitse seisund ï direktiivi […/.../EL] [miinimumnõuete direktiiv] 2004/83/EÜ alusel, ning mille suhtes ei kohaldata enam käesoleva direktiivi V peatükist tulenevat õiguskaitsevahendit, olenemata sellest, kas õiguskaitsevahendil on toime, mis võimaldab taotlejal jääda asjaomasesse liikmesriiki kuni otsuse saamiseni tegemiseni , arvestades käesoleva direktiivi III lisa; e)f) „tuvastav menetlev ametiasutus” – liikmesriigi kohtulaadne ametiasutus või haldusorgan, mis kes vastutab varjupaigataotluse ð rahvusvahelise kaitse taotluste ï läbivaatamise eest ning on pädev võtma sellistes juhtumites vastu esimese astme otsuseid, kui I lisast ei tulene teisiti; f)g) „pagulane” – kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik, kes vastab Genfi konventsiooni artikli 1 nõuetele, mis on sätestatud direktiivis 2004/83/EÜ direktiivi [.../.../EL] [miinimumnõuete direktiiv] artikli 2 punktis d esitatud nõuetele ; ò uus h) „täiendava kaitse saamise nõuetele vastav isik” – kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik, kes vastab direktiivi […/.../EL] [miinimumnõuete direktiiv] artikli 2 punktis f esitatud nõuetele; i) „rahvusvahelise kaitse seisund” – kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku pagulaseks või täiendava kaitse saamise nõuetele vastavaks isikuks tunnistamine liikmesriigi poolt; ê2005/85/EÜ jg) „pagulasseisund” – kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku pagulaseks tunnistamine liikmesriigi poolt; ò uus k) „täiendava kaitse seisund” – kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku täiendava kaitse saamise nõuetele vastavaks isikuks tunnistamine liikmesriigi poolt; l) „alaealine” – alla 18aastane kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik; ê2005/85/EÜ ð uus h)m) „saatjata alaealine” – territooriumile ð direktiivi […/.../EL] [miinimumnõuete direktiiv] artikli 2 lõikes l määratletud alaealine ï alla 18aastane isik, kes saabub liikmesriigi territooriumile tema eest seaduste või tavade kohaselt vastutava täiskasvanuta, ja seda senikaua kuni selline täiskasvanu ei ole teda tegelikult oma hoole alla võtnud; see mõiste hõlmab ka alaealist, kes on jäänud saatjata pärast tema sisenemist liikmesriigi; i)n) „esindaja” – ð pädevate ametiasutuste määratud isik või organisatsioon, kes tegutseb seadusliku eestkostjana, et aidata ja esindada saatjata alaealist käesoleva direktiiviga ettenähtud menetlustes eesmärgiga tagada lapse huvide kaitse ja teostada vajaduse korral alaealise nimel õigus- ja teovõimet. Kui esindajaks on organisatsioon, nimetab ta isiku, kes vastutab asjaomase alaealise suhtes eestkostja ülesannete täitmise eest käesoleva direktiivi kohaselt. ï isik, kes tegutseb saatjata alaealise eestkostjaks oleva organisatsiooni nimel; isik, kes tegutseb siseriikliku organisatsiooni nimel, mis vastutab alaealise hooldamise ja heaolu eest või mõni muu asjakohane esindaja, kes on määratud kaitsma saatjata alaealise huvisid; j)o) „pagulasseisundi ð rahvusvahelise kaitse seisundi ï äravõtmine” – pädeva ametiasutuse otsus tühistada, või lõpetada või keelduda isiku pagulasseisundi ð või täiendava kaitse seisund ï või keelduda selle uuendamisest vastavalt direktiivile […/.../EL] [miinimumnõuete direktiiv] 2004/83/EÜ; k)p) „liikmesriiki jäämine” – jäämine selle liikmesriigi territooriumile, kaasa arvatud piirile või transiiditsooni, kus varjupaigataotlus ð rahvusvahelise kaitse taotlus ï esitati või kus seda läbi vaadatakse.; ò uus q) „korduv taotlus” – täiendav taotlus, mis esitatakse pärast eelmise taotluse kohta lõpliku otsuse tegemist, sealhulgas juhud, mil taotleja on oma taotluse selgesõnaliselt tagasi võtnud, ja juhud, mil menetlev ametiasutus on taotluse pärast selle artikli 28 lõike 1 kohast kaudset tagasivõtmist tagasi lükanud. ê2005/85/EÜ (kohandatud) ð uus Artikkel 3 Reguleerimisala 1. Käesolevat direktiivi kohaldatakse kõikide varjupaigataotluste ð rahvusvahelise kaitse taotluste suhtes ï , mis on esitatud liikmesriigi territooriumil, kaasa arvatud piiril ð , territoriaalvetes ï või transiiditsoonis, ning pagulasseisundi ð rahvusvahelise kaitse seisundi ï äravõtmise suhtes. 2. Käesolevat direktiivi ei kohaldata liikmesriikide välisesindustele esitatud diplomaatilise või territoriaalse varjupaiga taotluste suhtes. 3. Kui liikmesriigid kasutavad menetlust või kehtestavad menetluse, kus varjupaigataotlusi vaadatakse läbi nii Genfi konventsioonil põhinevate taotlustena kui muud liiki rahvusvahelise kaitse taotlustena, mis on määratletud direktiivi 2004/83/EÜ artiklis 15, kohaldavad nad käesolevat direktiivi kogu menetluse vältel. 3. 4. Lisaks sellele võivad liikmesriigid Liikmesriigid võivad otsustada kohaldada käesolevat direktiivi menetluste puhul, kus tehakse otsus mis tahes liiki rahvusvahelise kaitse taotluste kohta ð , mis ei kuulu direktiivi […/.../EL] [miinimumnõuete direktiiv] reguleerimisalasse ï . Artikkel 4 Vastutavad ametiasutused 1. Liikmesriigid määravad kõikide menetluste jaoks tuvastava menetleva ametiasutuse, mis kes vastutab taotluste asjakohase läbivaatamise eest kooskõlas käesoleva direktiiviga, eelkõige artikli 8 lõikega 2 ja artikliga 9.ð Liikmesriigid tagavad, et kõnealuse ametiasutuse käsutusse antakse tema käesoleva direktiivi kohaste ülesannete täitmiseks asjakohased vahendid, sealhulgas piisaval arvul pädevaid töötajaid. ï Vastavalt määruse (EÜ) nr 343/2003 artikli 4 lõikele 4 tegeleb liikmesriigi territooriumil teise liikmesriigi immigratsioonikontrolli teostavale asutusele esitatud varjupaigataotlustega liikmesriik, mille territooriumil olles taotlus esitati. 2. Liikmesriigid võivad siiski ette näha, et järgneva läbivaatamise eest vastutab mõni muu Ö kui lõikes 1 osutatud Õ ametiasutus, kui eesmärgiks on: a) ð määruse (EL) nr […/…] [Dublini määrus] kohane juhtumite menetlemine ja ï vaadata läbi juhtumid, kus kaalutakse taotleja üleandmist teisele riigile vastavalt eeskirjadele, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab varjupaigataotluse läbivaatamise eest kuni ajani, mil üleandmine aset leiab või ajani, mil taotluse saanud riik keeldub taotluse esitajat vastu või tagasi võtmast; b) võtta siseriiklikke julgeolekusätteid silmas pidades vastu otsus taotluse kohta tingimusel, et enne otsuse vastuvõtmist konsulteeritakse tuvastava asutusega, kas taotlejat saab direktiivi 2004/83/EÜ põhjal käsitleda pagulasena; c) teostada taotluse esialgne läbivaatamine vastavalt artiklile 32 tingimusel, et kõnealusel asutusel on juurdepääs taotleja eelnevat taotlust sisaldavale toimikule; d) vaadata juhtumid läbi artikli 35 lõikes 1 sätestatud menetluse raames; b e) keelduda artiklis ð 43 ï 35 lõigetes 2−5 sätestatud menetluse raames andmast riiki sisenemise loa luba ð andmine või ï Ö andmisest keeldumine Õ vastavalt kehtestatud tingimustele Ö ja kõnealuses artiklis sätestatule Õ ð ning tuginedes menetleva ametiasutuse arvamusele. ï kui kõnealuste sätete tingimustest ei tulene teisiti ; f) teha kindlaks, kas taotleja soovib siseneda või on sisenenud liikmesriiki artiklis 36 määratletud turvalisest kolmandast riigist kui kõnealusest artikli tingimustest ei tulene teisiti. ò uus 3. Liikmesriigid tagavad, et menetleva ametiasutuse töötajad on saanud nõuetekohase väljaõppe. Sel eesmärgil pakuvad liikmesriigid algset ja vajaduse korral ka jätkukoolitust, sealhulgas määruse (EL) nr 439/2010 artikli 6 lõike 4 punktides a−e loetletud valdkondades. Liikmesriigid võtavad arvesse ka Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiameti poolt kindlaksmääratud ja väljatöötatud koolitusi. ê2005/85/EÜ (kohandatud) 4. 3. Liikmesriigid tagavad, et Juhul, kui vastavalt lõikele 2 on määratud ametiasutus, tagavad liikmesriigid, et asutuste Ö selle ametiasutuse Õ töötajatel on nõuetekohased teadmised või nad saavad vajalikku koolitust täitmaks käesoleva direktiivi rakendamiselga seoses neile pandud kohustusi. ò uus 5. Rahvusvahelise kaitse taotlust, mis esitatakse ühes liikmesriigis teise liikmesriigi ametiasutustele, kes teostavad seal piiri- või sisserände kontrolli, menetleb liikmesriik, kelle territooriumil taotlus esitati. ê2005/85/EÜ ð uus Artikkel 5 Soodsamad sätted Liikmesriigid võivad kehtestada või säilitada soodsamad nõuded pagulasstaatuse ð rahvusvahelise kaitse ï andmisele ja selle äravõtmisele menetlusele soodsamad nõuded, kuivõrd kui need nõuded ühilduvad on kooskõlas käesoleva direktiiviga. II PEATÜKK Üldpõhimõtted ja tagatised Artikkel 6 Juurdepääs menetlusele 1. Liikmesriigid võivad nõuda varjupaigataotluse ð rahvusvahelise kaitse taotuse ï esitamist isiklikult ja/või kindlaksmääratud kohas ð , ilma et see piiraks lõigete 2, 3 ja 4 kohaldamist ï . ò uus 2. Liikmesriigid tagavad, et rahvusvahelise kaitse taotlust esitada soovival isikul on tegelik võimalus esitada see võimalikult kiiresti. 3. Kui isik avaldab soovi esitada rahvusvahelise kaitse taotlus, tagavad liikmesriigid, et asjaolu, et kõnealune isik on taotleja, registreeritakse võimalikult kiiresti ja hiljemalt 72 tundi pärast kõnealuse soovi avaldamist. Sel eesmärgil tagavad liikmesriigid, et selliste ametiasutuste töötajatel, mille puhul on tõenäoline, et neile selliseid sooviavaldusi esitatakse, on asjaomased juhised ja nad saavad vajalikku koolitust. Käesoleva lõike rakendamisel võtavad liikmesriigid arvesse Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiameti väljatöötatud asjaomaseid juhiseid. 4. Kui rahvusvahelist kaitset taotleb korraga suur hulk kolmanda riigi kodanikke või kodakondsuseta isikuid, mis teeb lõikes 3 sätestatud 72tunnisest tähtajast kinnipidamise praktikas võimatuks, võivad liikmesriigid ette näha kõnealuse tähtaja pikendamise 7 tööpäevani. ê2005/85/EÜ (kohandatud) 2. Liikmesriigid tagavad, et igal täisealisel õigus- ja teovõimelisel isikul oleks õigus esitada varjupaigataotlus enda nimel. 3. Liikmesriigid võivad ette näha, et taotleja võib esitada taotluse ülalpeetava nimel. Sellisel juhul tagavad liikmesriigid, et täisealised ülalpeetavad annavad nõusoleku taotluse esitamiseks nende nimel, vastasel juhul on neil võimalik esitada taotlus enda nimel. Nõusolekut nõutakse taotluse esitamise või hiljemalt täisealise ülalpeetava küsitlemise ajal. 4. Liikmesriigid võivad siseriiklike õigusaktidega määrata kindlaks juhtumid, kus: a) alaealine võib taotluse ise esitada; b) saatjata alaealise eest peab avalduse esitama esindaja nagu sätestatud artikli 17 lõike 1 punktis a; c) esitatud varjupaigataotlust käsitatakse ka vallalise alaealise eest esitatud varjupaigataotlusena. 5. Liikmesriigid tagavad, et asutused, kelle poole varjupaigataotlust esitada soovivad isikud tõenäoliselt pöörduvad, oleksid võimelised andma nendele isikutele nõu, kuidas ja kuhu avaldus esitada, samuti võivad liikmesriigid nõuda, et nimetatud asutused edastaksid taotluse pädevale asutusele. ê2005/85/EÜ artikkel 6 ð uus Artikkel 7 Ülalpeetavate või alaealiste nimel esitatavad taotlused 1. 2. Liikmesriigid tagavad, et igal täisealisel õigus- ja teovõimelisel isikul oleks õigus esitada ð rahvusvahelise kaitse taotlus ï varjupaigataotlus enda nimel. 2. 3. Liikmesriigid võivad ette näha, et taotleja võib esitada taotluse oma ülalpeetavate nimel. Sellisel juhul tagavad liikmesriigid, et täisealised ülalpeetavad täisealised annavad nõusoleku taotluse esitamiseks nende nimel, vastasel juhul on neil võimalik esitada taotlus enda nimel. Nõusolekut nõutakse küsitakse taotluse esitamise ajal või hiljemalt isikliku vestluse ajal täisealise ülalpeetava täisealisega küsitlemise ajal. ð Enne nõusoleku küsimist teavitatakse iga ülalpeetavat täisealist eraviisiliselt asjaomastest menetluslikest tagajärgedest ja tema õigusest esitada rahvusvahelise kaitse taotlus eraldi. ï ò uus 3. Liikmesriigid tagavad, et alaealisel on õigus esitada rahvusvahelise kaitse taotlus kas enda nimel, kui ta on asjaomase liikmesriigi siseriikliku õiguse kohaselt menetlustes osalemiseks õigus- ja teovõimeline, või oma vanemate või teiste täiskasvanud pereliikmete või tema eest vastutava täiskasvanu kaudu kooskõlas asjaomase liikmesriigi õigusaktide või siseriiklike tavadega või esindaja kaudu. 4. Liikmesriigid tagavad, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/115/EÜ[10] artiklis 10 osutatud asjaomastel üksustel on õigus esitada rahvusvahelise kaitse taotlus saatjata alaealise nimel, kui sellise alaealise olukorra individuaalse hindamise põhjal on need üksused seisukohal, et alaealine võib vajada direktiivi […/.../EL] [miinimumnõuete direktiiv] kohast kaitset. ê2005/85/EÜ artikkel 6 ð uus 5. 4. Liikmesriigid võivad siseriiklike õigusaktidega määrata kindlaks juhtumid, kus: a) alaealine võib taotluse ise esitada; b) saatjata alaealise eest peab avalduse taotluse esitama esindaja, nagu on sätestatud artikli 17 25 lõike 1 punktis a; c) esitatud varjupaigataotlust ð rahvusvahelise kaitse taotluse esitamist ï käsitatakse ka ð rahvusvahelise kaitse taotluse esitamisena ï vallalise alaealise nimel eest esitatud varjupaigataotlusena. ò uus Artikkel 8 Teavitamine ja nõustamine piiripunktides ja kinnipidamisasutustes 1. Liikmesriigid tagavad, et teave rahvusvahelise kaitse taotlemise võimaluse kohta on kättesaadav kinnipidamisasutustes ja välispiiril asuvates piiripunktides, sealhulgas transiiditsoonis. Liikmesriigid kindlustavad vajaduse korral suulise tõlke, et hõlbustada selliste juhtumite korral juurdepääsu menetlusele. 2. Liikmesriigid tagavad, et rahvusvahelise kaitse taotlejaid nõustavatel organisatsioonidel on juurdepääs välispiiril