ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Võttes vastu Pariisi kliimakokkuleppe ja kestliku arengu tegevuskava aastani 2030, valisid maailma riikide valitsused nii meie planeedi kui ka majanduse jaoks jätkusuutlikuma tee. Euroopa Liit on selles eesrinnas: 2018. aasta märtsis võeti vastu jätkusuutliku majanduskasvu tegevuskava, milles on seatud eesmärkideks i) suunata kapitalivood ümber jätkusuutlikesse investeeringutesse, ii) juhtida keskkonnaprobleemidest tingitud finantsriske ning iii) soodustada finants- ja majandustegevuses läbipaistvust ja pikemale ajale mõtlemist. Meetmed, mida on hinnatud käesolevas mõjuhinnangus ja millest anti teada nimetatud tegevuskavas, on osa laiemast ja kaugeleulatuvamast strateegiast muuta Euroopa majandus tõeliselt jätkusuutlikuks. Need aitavad saavutada tegevuskava eesmärke järgmiste probleemide lahendamisega: 1.institutsionaalsetel investoritel, varahalduritel, investeerimisnõustajatel ja kindlustuse turustajatel (edaspidi „asjaomased isikud“) ei ole stiimuleid arvestada investeerimisotsuste tegemisel ja nõustamisel keskkonna-, sotsiaal- ja juhtimisteguritega, eelkõige sellepärast, et ELi õigusaktides puudub selles küsimuses selgus ja järjekindlus; 2.lõppinvestorite jaoks on kulukas a) teha kindlaks, mis on jätkusuutlikud investeeringud, ja b) hinnata, mil määral on turul pakutavates finantstoodetes arvestatud keskkonna-, sotsiaal- ja juhtimisteguritega.
Milliseid seadusandlikke ja mitteseadusandlikke poliitikavariante on kaalutud? Kas on olemas eelistatud variant? Miks?

Eelistatud poliitikavariandid määrati kindlaks, lähtudes sellest, kui tulemuslikult ja tõhusalt need i) vähendasid VKEde kasvuturgude emitentide jaoks nõuete täitmisega seotud kulusid ja ii) suurendasid VKEde kasvuturgude likviidsust, ent samas iii) säilitasid kõrgetasemelise investorikaitse ja turu terviklikkuse. Likviidsuse puhul valiti eelistatud regulatiivsed kohandused lähtuvalt nende suutlikkusest likviidsust tulemuslikult suurendada, säilitades samal ajal küllaldase paindlikkuse, et kohandada neid kohaliku turukeskkonnaga. See peaks aitama nende tulemuslikkust suurendada. Analüüs näitas, et parim lähenemisviis on rakendada likviidsuslepingute puhul Euroopa tasandi vabatahtlikku korda ja volitada VKEde kasvuturgusid kohaldama avalikkusele kuuluvate aktsiate suhtes miinimumnõudeid ilma täiendavate täpsustusteta.
Määrusega on loodud kogu ELi hõlmav süsteem tsiviil- ja kaubandusasjades tõendite kogumise taotluste vahetuks ja kiireks edastamiseks ja rahuldamiseks kohtute vahel. Samuti on selles sätestatud täpsed eeskirjad selliste taotluste vormi ja sisu kohta. Eelkõige asendas määrus liikmesriikide poolt seni Haagi konventsiooni alusel kasutatud keerulise süsteemi nüüdisaegse süsteemiga, mis võimaldab kohtutel omavahel otse suhelda (saata taotlusi ja nende alusel kogutud tõendeid). Praegu on igal aastal ligikaudu 3,4 miljonil tsiviil- ja kaubandusasja menetlusel piiriülene toime. Paljude selliste kohtuasjade puhul on tõendite kogumine nõuetekohase õigusemõistmise tagamiseks äärmiselt oluline. Praegu on kontaktid määrusega määratud asutuste vahel endiselt peaaegu täielikult paberipõhised ning see avaldab negatiivset mõju kuludele ja tulemuslikkusele. Samuti kasutatakse teises liikmesriigis asuvate isikute ärakuulamiseks harva videokonverentse. Käesoleva algatusega lahendatakse vajadus ajakohastada õigusakti ja kasutada piiriüleseks tõendite kogumiseks nüüdisaegset tehnoloogiat. Samuti kõrvaldatakse sellega määruse lüngad, mis määruse toimimise hindamise käigus kindlaks tehti. Need lüngad põhjustavad kolme liiki probleeme: - viivitused ja kulud kodanike, ettevõtjate ja liikmesriikide jaoks; - menetlusõiguste puudulik kaitse ning - õiguslik keerukus ja õiguskindlusetus. Kolmas liik hõlmab mõningate määruses kasutatavate määratlemata põhimõistete mitmetähenduslikkust ja asjaolust, et määrust kohaldatakse siseriikliku õiguse kõrval vabatahtlikus korras, tulenevat ebaselgust. Mõjutatud sidusrühmad on kodanikud ja ettevõtjad kui menetlusosalised, liikmesriikide avaliku sektori asutused ja õigusasutused ning õiguspraktikud (eelkõige kohtunikud ja juristid). Käesolev algatus on tihedalt seotud algatusega, mis puudutab määruse (EÜ) nr 1393/2007 kohaselt kohtu- ja kohtuväliste dokumentide liikmesriikides kättetoimetamist tsiviil- ja kaubandusasjades. Mõlemad algatused on tihedalt põimunud digiteerimise ja e-õiguskeskkonna vallas komisjoni seatud üldprioriteediga ning nende puhul järgitakse paralleelset tööd kriminaalõiguse valdkonnas (digitaalsed tõendid), et luua kriminaal- ja tsiviilõiguse valdkonnas võrdsed tingimused. Algatused tuginevad olemasolevatele ELi vahenditele ja õigusnormidele (nt e-CODEX ja eIDASe määrus).
Probleem, millega käesoleva algatuse abil kavatsetakse tegeleda, on asjaolu, et euroala suurte makromajanduslike šokkidega toimetulekuks ei ole kättesaadavad vahendid piisavad. Tänapäeva majanduses on eelarve- ja rahapoliitika peamised majandustsüklite juhtimise vahendid. Euroala seisab aga silmitsi erilise olukorraga: rahapoliitikas saab keskenduda üksnes ala üldistele kõikumistele, samal ajal kui eelarvepoliitika on „detsentraliseeritud“ ja saab põhimõtteliselt reageerida riigipõhistele šokkidele. See korraldus näib toimivat tavaolukorras, ent kui tekivad suured majanduslikud häired, ilmnevad selle puhul suured probleemid. Eelkõige on seda näidanud majandus-, finants- ja eurokriisiga seoses ilmnenud areng, mis on tõestanud, et asümmeetriliste šokkidega toimetulekul on riikide automaatsete stabilisaatorite toimimine piiratud, seda mõnikord ka usaldusväärse eelarvepoliitikaga liikmesriikides. See on toonud kaasa eelarvepoliitika protsüklilisuse, mis on kahjulik ka riigi rahandusele ja eelkõige avaliku sektori investeeringute kvaliteedile.
Määruses on kehtestatud kohtu- ja kohtuväliste dokumentide kättetoimetamise viisid ning selged eeskirjad tsiviil- ja kaubandusasjades kättetoimetatavate kohtu- ja kohtuväliste dokumentide edastamiseks liikmesriikide vahel. Selles on sätestatud miinimumnõuded seoses kaitseõiguste tagamisega ja kehtestatud ühtne õiguslik raamistik dokumentide posti teel otse üle piiride toimetamiseks. Praegu menetletakse iga aasta umbes 3,4 miljonit piiriülese toimega tsiviil- ja kaubandusasja. Kui vähemalt üks pooltest elab muus liikmesriigis kui selles, kus kohtuvaidlus toimub, kohaldavad kohtud seda määrust – sageli mitu korda menetluse jooksul. Määruse nõuetekohane toimimine on hädavajalik, et tagada õiguskaitse kättesaadavus ja õiglane kohtumenetlus menetluspooltele ning et vältida menetluste käigus viivitusi ja lisakulusid. Näiteks tuginetakse kohtuotsuste tunnistamisest ja täitmisest keeldumisel kaugelt kõige sagedamini sellele, et menetluse algatamist käsitlevat dokumenti ei ole nõuetekohaselt kätte toimetud. Praegu on dokumente kättetoimetamise eesmärgil edastavate ja vastuvõtvate asutuste vaheline suhtlus endiselt peaaegu täielikult paberipõhine ning võib seetõttu olla kulukas ja ebatõhus Ühtlasi pole piiriülestel juhtudel praktikas võimalik dokumente adressaatidele elektrooniliselt kätte toimetada, kuigi mõni liikmesriik on riigi tasandil selle võimaluse kasutusele võtnud või kavatseb seda teha. Selles algatuses käsitletakse vajadust ajakohastada ja eelkõige digiteerida dokumentide välisriiki kättetoimetamise protsessi. Samuti käsitletakse mitmeid muid määruse toimimise hindamise käigus kindlakstehtud lünki. Need lüngad tähendavad kodanikele ja ettevõtetele, aga ka liikmesriikidele viivitusi ja kulusid, puudulikku menetlusõiguste kaitset ning õiguslikku keerukust ja õiguskindlusetust. Peamised kindlaks tehtud probleemid on järgmised: ·asjaolud, mille tõttu pole posti teel kättetoimetamise dokumentatsioon piisav; ·piiriüleses kontekstis otse kättetoimetamise piiratus või kättesaamatus paljudes liikmesriikides, isegi kui see on riigisiseselt lubatud; ·puudujäägid poolte menetlusõigusi tagavate eeskirjade selguses seoses tõlkimisnõuetega ja tagaseljaotsuste korral, ning ·fiktiivsete või alternatiivsete riigisisese kättetoimetamise meetodite eelistamine määruses sätestatute asemel. Mõjutatud sidusrühmad on kodanikud ja ettevõtted kui kohtumenetluste pooled, ettevõtted kui teenuseosutajad, nt seoses postiteenuste ja IT-nõustamisega, liikmesriikide avaliku sektori asutused ja kohtud ning õiguspraktikud (eelkõige kohtunikud ja juristid). See algatus on tihedalt seotud algatusega, mis puudutab määruse (EÜ) nr 1206/2001 kohast liikmesriikide kohtute vahelist koostööd tõendite kogumisel tsiviil- ja kaubandusasjades. Mõlemad algatused on tihedalt põimunud digiteerimise ja e-õiguskeskkonna vallas komisjoni seatud üldprioriteediga ning neis järgitakse paralleelset tööd kriminaalõiguse valdkonnas (digitaalsed tõendid), et luua kriminaal- ja tsiviilõiguse valdkonnas võrdsed tingimused. Need tuginevad olemasolevate ELi õigusaktide kohastele vahenditele ja õigusnormidele ning saavad neist kasu (e-CODEX ja eIDASe määrus).
Probleem on seotud ELi olemasoleva ravimite täiendava kaitse tunnistuste süsteemiga (määrus (EÜ) nr 469/2009), mis loodi 1992. aastal ja mis võimaldab kuni viie aasta (pediaatriliste ravimite erandi korral 5,5 aasta) pikkust patendi aegumise järgset (patendilaadset) lisakaitset müügiluba vajavatele ravimitele. Kuigi täiendava kaitse tunnistuse kasu selle omanikule on märkimisväärne, on täiendava kaitse süsteemiga seoses tekkinud ravimituru suurte muutuste tõttu soovimatuid kõrvalmõjusid ELis tegutsevate analoogravimite ja/või sarnaste bioloogiliste ravimite (edaspidi "analoogravimid") tootjate jaoks. Peamised probleemid: 1) nad ei saa täiendava kaitse tunnistuse kehtivuse ajal analoogravimeid toota ka ekspordiks neisse kolmandatesse riikidesse, kus kaitset ei ole või kus see on aegunud; ja 2) nad ei ole nad täiendava kaitse tunnistuse aegumisel kohe valmis analoogravimeid ELi turule laskma. Liidus tegutsevatel analoogravimitootjatel on seega oht jääda ilma märkimisväärsetest ekspordivõimalustest ja liikmesriikide turule sisenemiseks vajalikust ettevalmistusajast ajal, mis avanevad paljud uued võimalused (peamiselt väga paljude patentide aegumine alates aastast 2020). Kui praegu midagi ette ei võeta, jäävad Euroopa tootjad ilma märkimisväärsetest võimalustest, mis omakorda on kahjulik töökohtade arvule, patsientidele (liigne sõltuvus impordist ja konkurentsi hõredusest tingitud kõrgemad hinnad) ning sarnaste bioloogiliste ravimite väljatöötamise uuringutele.
Euroopa Komisjon võttis vastu ettepanekud mitmeaastase finantsraamistiku kohta aastateks 2021.–2027. Et saada üle ELi digiinvesteeringute praegustest puudujääkidest, tegi komisjon ettepaneku digitaalse Euroopa programmi kohta, et kujundada ja toetada Euroopa ühiskonna ja majanduse üleminekut digitehnoloogiale.

ELi tasandi sekkumine on oluline, sest see on esimene samm nn ühiste hüvede ja suutlikkuste omandamisel ja nende kasutamise hõlbustamisel, et lahendada ühiskonna ees seisvaid probleeme ning edendada innovatsiooni ja konkurentsivõimet. Sekkumine on põhjendatud valdkondades, kus on vaja nii suuri investeeringuid, et ükski liikmesriik ei saa sellega mõistliku aja jooksul ise hakkama, valdkondades, kus on vaja koondada Euroopas hajutatult paiknevad ressursid, ja valdkondades, kus üleeuroopaliste teenuste juurutamine eeldab koostalitlusvõimet.

Kasvav nõudlus uusima tehnoloogia järele on vastuolus praeguse pakkumisega ning see näitab, et Euroopas on vajaka investeeringuid tootmisahela eelnevatesse etappidesse. Digisuutlikkuse parandamine eeldab investeeringuid vajalike tehnoloogiate omandamisse, nende parima kasutuse koostalitlusvõimelisse tagamisse kogu ELis ja nende laialdaseks kasutamiseks vajalike kõrgema taseme digioskuste kujundamisse. See täiendab olemasolevaid ELi programme, mis hõlmavad digivaldkonnaga seotud olulisi aspekte, eeskätt teadusuuringuid ja innovatsiooni („Euroopa horisont“) ja füüsilisi ühendusi (Euroopa ühendamise rahastu 2).

Vajadust suurendada investeeringuid digitaalsesse võimekusse ja selle üldisemasse kasutusse toetatakse laialdaselt nii sidusrühmade ja ekspertide seas kui ka kõrgeimal poliitilisel tasandil.

Programmi üldeesmärk on toetada Euroopa ühiskonna ja majanduse üleminekut digitehnoloogiale ning viia sellest saadav kasu Euroopa kodanike ja ettevõtjateni. Programmiga tugevdatakse Euroopa suutlikkust peamistes digitehnoloogia valdkondades ning suurendatakse selle levikut ja kasutuselevõttu avalikku huvi pakkuvates valdkondades ja erasektoris.

Programmil on viis erieesmärki: i) kõrgjõudlusega andmetöötlus, ii) tehisintellekt, iii) küberturvalisus ja usaldus, iv) kõrgema taseme digioskused ja v) juurutamine, digivõimekuse parim kasutamine ja koostalitlusvõime. Programmi viiest sõltumatust sambast koosnev struktuur lähtub neist eesmärkidest.

Programm viiakse ellu eelarve otsese täitmise korras nagu on sätestatud finantsmääruses või eelarve kaudse täitmise korras koostöös asjaomaste isikute või asutustega. Selleks, et mõõta ELi digitaliseerimise edenemist, kasutatakse olemasolevast digitaalmajanduse ja -ühiskonna indeksist (DESI) saadavaid näitajaid. Ühtlasi töötatakse välja uued näitajad, et saada üksikasjalikku tagasisidet digitaalse Euroopa programmi mõju kohta.

Käesolev mõjuhinnang lisatakse ettepanekule, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust digitaalse Euroopa programmi kohta.
Tõendid, mis toetavad suurema tehnilise toetuse pakkumist, ilmnesid tehnilise toetuse pakkumisel struktuurireformi tugiprogrammist, mis võeti vastu 2017. aastal ja millele eelnes tehnilise toetuse pakkumine Kreeka rakkerühma ja Küprose tugirühma kaudu, mis mõlemad (mis olid ajutised struktuurid) integreeriti struktuurireformi tugiteenistusse. Liikmesriigid on pärast struktuurireformi tugiprogrammi loomist seda väga palju kasutanud ja taotletud toetused ületavad oluliselt aastase tsükli raames kättesaadava rahastamise summat. Lisaks sellele, et struktuurireformi tugiprogrammist taotletakse rohkem raha kui selle raames kättesaadav, tundub liikmesriikide tagasiside ja algsete struktuurireformi tugiprogrammi projektide kohapealse rakendamise käigus tehtud esialgsete tähelepanekute põhjal, et see tugiprogramm täidab lüngad struktuurireformide elluviimisel, toetades liikmesriike reformiprotsessi eri etappides. Liikmesriigid hindavad programmi vabatahtlikku laadi, asjaolu, et toetust pakutakse kiiresti, riikide eelarvetest kaasrahastamiseta ja suhteliselt väikese halduskoormusega, ning oskusteabe jagamist muude liikmesriikide või ekspertidega. Struktuurireformi tugiprogramm aitab jõuliselt kaasa liidu strateegiliste prioriteetide järjekindlale rakendamisele ning piiriüleseid ja kogu liitu hõlmavaid probleeme käsitlevate lahenduste väljatöötamisele ja rakendamisele. Mõnel juhul on toetus võimaldanud saada rahastamist ka muudest liidu programmidest, näiteks aidates Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidega hõlmatud projekte paremini ette valmistada või integreerida nende projektide kaudu aspekte, millega Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondid ei tegele.

Kuna reformitoetusvahend on uus vahend, kogus komisjon ideid tulevase vahendi ülesehituse kohta mitmetel tehnilistel seminaridel, mis korraldati igas ELi liikmesriigis. Enamik liikmesriike tunnistas struktuurireformidega tegelemise vajadust ja väljendas uue reformide stimuleerimise vahendi üle heameelt. Nad rõhutasid samal ajal, et liikmesriikidele on vaja anda rohkem vastutust reformide elluviimise eest. Seminaridel liikmesriikidelt saadud tagasisidet on võetud reformitoetusvahendi ülesehituses arvesse, eelkõige seda, et programm oleks avatud kõigile ELi liikmesriikidele, kooskõlastamist struktuuri- ja investeerimisfondidega, vahendite eraldamist kõigile liikmesriikidele, moraaliriski eest kaitsmist ja seost Euroopa poolaastaga.
Lisaks lähtestsenaariumile oleme analüüsinud nelja varianti. Kõik variandid tuginevad kasutajate nõudluse koondamisele ELi ja riiklikul tasandil, turvalisuse akrediteerimisele ning aruka riikliku satelliitside keskuse rakendamisele, mis ühendab omavahel mitmed pakkujad ja kasutajad. Variandid erinevad pakkumise poole peal. Kuna ärisektori ega riiklikud satelliidid (variandid 1 ja 2) ei suuda probleemi täielikult lahendada, kaalutakse kahte täiendavat varianti. Mõlema puhul kombineeritakse riiklikud ja akrediteeritud turvalisusega ärisektori allikad ning käsitletakse võimalikke vajakajäämisi hilisemas etapis: kas ELi ja tööstusvaldkonna avaliku ja erasektori partnerluse teel (variant 3) või ELi omandis olevate varade teel (variant 4). Variant 3 on kõige tulemuslikum ja mitmekesisem lahendus juurdepääsu, turvalisuse ning geograafilise ja sagedusalade katte poolest kõigi kasutajate jaoks. See variant võimaldab ka kasutada olemasolevaid kasutajaseadmeid ning on paindlik ja skaleeritav. See ei mõjuta olemasolevat ärisektori satelliitside turgu ja võimaldab ELil tegutseda olulise põhikliendina. Teenuste osutamine on kulutõhusam tänu olemuslikule mastaabisäästule ja vajaduse korral ELi osalistele investeeringutele avaliku ja erasektori partnerluse kaudu. Avaliku ja erasektori partnerluse lähenemisviis edendab innovatsiooni, jagades tehnoloogilisi riske. Üldkulud on võrdväärsed sellega, mida satelliitsidet kasutavad valitsused peavad praegu killustatud turgudel nagunii maksma, või sellest väiksemad, seega on ELi lisaväärtus märkimisväärne.
Millised on eelistatud poliitikavariandi (kui see on olemas, vastasel korral peamiste poliitikavariantide) kulud? Kuni 12 rida

Uue dokumendiga seonduvad kulud peaksid jääma väikseks, kuna eelistatud variandiga muudetakse viisade jaoks kasutatavate seadmete kasutusotstarvet. Need seadmed on ELi liikmesriikide konsulaatides juba olemas ja konsulaartöötajad oskavad neid kasutada. Vajadus mis tahes täiendava koolituse järele seoses ELi tagasipöördumistunnistustega oleks seega väike. Uue ELi tagasipöördumistunnistuse, sh tagasipöördumistunnistuse kleebise maksumus peaks olema ligikaudu kaheksa eurot dokumendi kohta. Arvestades, et liikmesriikide poolt esindamata kodanikele välja antavate tagasipöördumistunnistuste arv on hinnanguliselt ligikaudu 1000 aastas, peetakse kogu finantsmõju väikseks. See, kas uute dokumentide valmistamise kulud kantakse üle kodanikele, sõltub liikmesriikide ametiasutustest. Kuna aga valmistamisega seotud kulud on väiksed, peaks ka mis tahes kulude suurenemisest tulenev võimalik finantsmõju jääma väikseks.
1.Sissejuhatus

Käesolev varajase hoiatamise aruanne on komisjoni üldise rakendamise aruande osa ning selle eesmärk on aidata liikmesriike, kes ei pruugi täita 2020. aastaks püstitatud eesmärki, milleks on 50 % olmejäätmete korduskasutamiseks ettevalmistamine ja ringlussevõtt (see eesmärk on sätestatud direktiivi 2008/98/EÜ artikli 11 lõike 2 punktis a). See on jätkuks eelnevale toetusele, mida komisjon on andnud abistamaks liikmesriike olmejäätmete käitluse valdkonnas kehtiva ELi õiguse järgimisel. Aluseks on võetud asjaomaste liikmesriikide jaoks koostatud riigipõhised tegevusjuhised.

Varajase hoiatamise aruandes välja toodud hindamisel tuginetakse koostööle ja läbipaistvale menetlusele, millesse olid kaasatud asjaomased liikmesriigid, ning nende liikmesriikide hiljutiste poliitiliste arengute süvaanalüüsile. Siia alla kuulus ka põhjalik konsulteerimine jäätmekäitluse eest vastutavate ametkondadega.

Menetluse käigus tuvastatud võimalike meetmete osas tuginetakse olemasolevatele parimatele tavadele ja meetmete eesmärk on aidata liikmesriikidel täita 2020. aastaks püstitatud eesmärki seoses olmejäätmete korduskasutamiseks ettevalmistamise ja ringlussevõtuga. Seepärast keskendutakse just sellistele poliitilistele vahenditele, mida saab lähiajal kasutama hakata. Kõnealuseid meetmeid tuleks käsitleda täiendusena neile soovitustele, mis esitati tegevusjuhiste osana eelmise vastavuse edendamise raames, ning neile, mis esitati keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamise käigus.

2.Peamised järeldused

2016. aastal oli Eesti olmejäätmete ringlussevõtu (sh kompostimine) määr Eurostatile edastatud andmete kohaselt 28 % ja prügilatesse ladestamise määr 10 %. Jäätmekäitluse valdkonnas olemasoleva ja kindlalt kavandatud poliitika analüüs näitas, et Eestis on 2020. aastaks püstitatud 50 % olmejäätmete korduskasutamiseks ettevalmistamise ja ringlussevõtu eesmärgi täitmine ohus.

Varajase hoiatamise aruande aluseks olevas hinnangus on järeldatud, et Eestis on mõned struktuursed probleemid, mis aeglustavad ringlussevõttu. Struktuursete probleemide hulka kuuluvad regulatiivsed takistused, mis põhjustavad ebakindlust (näiteks asjaolu, et vallad võivad valida pakkumusmenetluse korraldamise ja turupõhisekonkurentsi vahel), ning see, et pole tõhusaid vahendeid, millega sundida valdu ringlussevõtu eesmärke täitma. Jäätmete liigiti kogumine ei toimi veel tõhusalt, laiendatud tootjavastutuse süsteemid pakendite puhul ei ole valdade jäätmekogumisteenustega piisavalt integreeritud ning majapidamiste jaoks ei ole jäätmete eraldamine küllalt atraktiivne. Samuti ei ole kehtestatud põletamismaksu, mis aitaks jäätmete kõrvaldamisel üle minna ringlussevõtule.

Alljärgnevas tabelis on loetletud võimalikud meetmed, millega toetada Eesti jõupingutusi jäätmekäitlustoimingute parandamisel.
Konsultatsiooni tulemuse ja tõendite kogumise protsessi kohaselt soovivad nii tööstus- kui ka teaduskogukond selgelt mehhanismi, mis võimaldab ELi sidusat küberturvalisuse tööstuspoliitikat, mis on ulatuslikum üksnes teadus- ja arendustegevusest. Ainult nii saaks Euroopast küberturvalisuse valdkonnas maailma juhtiv piirkond. Samal ajal rõhutasid sidusrühmad, et edu eelduseks on määrata täpselt kindlaks keskuse roll võrgustiku ja asjaomaste kogukondade töö toetamisel ja lihtsustamisel ning kasutada võrgustiku puhul kaasavat ja koostööl põhinevat lähenemisviisi, et vältida uut kapseldumist. Struktuur peaks ka olema paindlik, et seda oleks võimalik kergesti kohandada, võttes arvesse küberturvalisuse keskkonna kiiret muutumist. Liikmesriigid rõhutasid kogu protsessi vältel vajadust kaasata kõik liikmesriigid ning nende olemasolevad tipptaseme- ja pädevuskeskused ning pöörata eritähelepanu tegevuse vastastikusele täiendavusele. Täpsemalt rõhutasid liikmesriigid keskuse puhul selle koordineeriva rolli olulisust võrgustiku toetamisel. Seetõttu tuleks komisjoni igasuguse algatuse puhul leida haldus- ja rakendusstruktuuride õige tasakaal ning kajastada seda, et tagada tulemuslik Euroopa koordineerimine, võttes arvesse riiklikul tasandil toimuvaid sündmusi.

Eelistatud poliitikavariant võimaldab avaliku sektori asutustel ja tööstusvaldkondadel liikmesriikides vältida tõhusamalt küberohte ja reageerida neile, pakkudes turvalisemaid tooteid ja lahendusi ning võttes need ise kasutusele. See on eriti tähtis, et kaitsta juurdepääsu olulistele teenustele (näiteks transport, tervishoid, pangandus ja finantsteenused). See avaldaks ka positiivset mõju ELi konkurentsivõimele ja VKEdele, kuna see eeldab mehhanismi loomist, mis on suuteline arendama liikmesriikide ja liidu küberturvalisuse tööstuslikku võimekust ja muutma Euroopa tipptasemel teaduse tulemuslikult turustatavateks lahendusteks, mida saaks kasutusele võtta ka eri majandusvaldkondades. See variant võimaldab koondada ressursse, et investeerida vajalikku võimekusse liikmesriikide tasandil ja arendada Euroopa ühiseid vahendeid, saavutades samal ajal mastaabisäästu. See annab tõenäoliselt VKEdele, tööstusvaldkondadele ja teadlastele parema juurdepääsu neile rajatistele, mis stimuleerib innovatsiooni ja vähendab arendusprotsessideks kuluvat aega. See vähendab ka teatavate nõudluspoolsete ettevõtjate kulusid ja aitab neil muuta küberturvalisuse oma konkurentsieeliseks. Variant võimaldab kasutada ära topeltturu võimalusi, võimaldades kaitse- ja tsiviilsektori kogukondadel teha koostööd ühiste probleemide lahendamiseks. See annab tõenäoliselt ka lisaväärtust küberturvalisuse oskuste nappuse kõrvaldamiseks võetavatele riiklikele meetmetele. ELi tasandil võimaldab see variant ka suurendada eri rahastamismehhanismide sidusust ja koostoimet. Võidakse saavutada kaudne positiivne mõju keskkonnale, arendades konkreetseid küberturvalisuse lahendusi sektorite jaoks, millel võib olla ülisuur keskkonnamõju (näiteks tuumaelektrijaamad), aidates neil vältida seda liiki taristu vastu sooritatavatest küberrünnetest tekkivaid potentsiaalselt katastroofilisi tagajärgi.