KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Kultuurisündmuse „Euroopa kultuuripealinnad 2013” järelhindamine (Košice ja Marseille-Provence)

1. Sissejuhatus

Käesolev aruanne esitatakse vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 2006. aasta otsuse nr 1622/2006/EÜ (millega kehtestatakse kultuurisündmusega „Euroopa kultuuripealinn” seotud ühenduse meede aastateks 2007 kuni 2019)[1] artiklile 12, milles on nõutud, et igal aastal tagab komisjon kultuurisündmuse „Euroopa kultuuripealinn” tulemuste välise ja sõltumatu hindamise ning esitab selle kohta aruande Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele.

Aruandes esitatakse komisjoni seisukoht 2013. aasta kultuurisündmuse „Euroopa kultuuripealinnad” välishindamise aruande[2] peamiste järelduste ja soovituste kohta, millega saab tutvuda järgmisel veebiaadressil:

http://ec.europa.eu/programmes/creative-europe/actions/documents/ecoc-2013-full-report.pdf.

2. Meetme taust

2.1. Kultuurisündmusega „Euroopa kultuuripealinn” seotud ELi meede

Kultuurisündmus „Euroopa kultuuripealinn” käivitati 1985. aastal valitsustevahelisel tasandil[3]. Sellele tuginedes kehtestati otsusega nr 1419/1999/EÜ[4] kultuurisündmuse „Euroopa kultuuripealinn” ühenduse meede aastateks 2005–2019. Liikmesriigid seati kronoloogilisse järjekorda vastavalt sellele, millisel aastal iga liikmesriik saab õiguse seda kultuurisündmust korraldada.

Otsus nr 1419/1999/EÜ asendati otsusega nr 1622/2006/EÜ, milles säilitati liikmesriikide kronoloogilise järjestamise põhimõte, kuid täpsustati meetme eesmärke ning kehtestati uus valiku- ja järelevalvekord.

2.2. Euroopa 2013. aasta kultuuripealinnade valimine ja järelevalve

Vastavalt otsusele nr 1622/2006/EÜ korraldasid 2013. aastal Euroopa kultuuripealinna üritusi Prantsusmaa ja Slovakkia.

2013. aasta Euroopa kultuuripealinnad olid esimesed, mille puhul kohaldati täies ulatuses kõnealuse otsusega kehtestatud uut valikukorda. Selle korra kohaselt viivad konkursi läbi asjaomase liikmesriigi pädevad asutused, tavaliselt kultuuriministeerium. Valik toimub kahes etapis: kõigepealt tehakse eelvalik ja üheksa kuud hiljem lõplik valik. Valikukomisjoni kuulub 13 liiget, kellest kuus nimetab ametisse liikmesriik ja seitse Euroopa institutsioonid. Valikukomisjon hindab kandidaatlinnade taotlusi vastavalt osutatud otsuses sätestatud kriteeriumidele. Slovakkias esitati üheksa taotlust, millest 2007. aasta detsembris valiti välja neli[5]. Seejärel soovitas valikukomisjon 2008. aasta septembris anda Euroopa kultuuripealinna tiitli Košice linnale. Prantsusmaal esitati kaheksa taotlust ja 2008. aasta jaanuaris valiti välja neli linna. 2008. aasta septembris soovitas valikukomisjon nimetada Euroopa kultuuripealinnaks Marseille-Provence’i.

2009. aasta mais nimetas Euroopa Liidu Nõukogu mõlemad linnad ametlikult Euroopa 2013. aasta kultuuripealinnadeks.

Järelevalvekorra kohaselt peavad linnade esindajad osalema kahel ametlikul kohtumisel (vastavalt kaks aastat enne ja kaheksa kuud enne tiitliaastat) järelevalvekomisjoniga, kuhu kuulub seitse ELi institutsioonide nimetatud eksperti. Järelevalvemenetluse lõppedes esitab järelevalvekomisjon Euroopa Komisjonile soovituse anda kultuuripealinnaks nimetatud linnale üle Melina Mercourile pühendatud 1,5 miljoni euro suurune auhind, tingimusel et kandidaadid vastavad otsuses nr 1622/2006/EÜ sätestatud kriteeriumidele ning rakendavad valiku- ja järelevalvekomisjoni soovitusi. Järelevalvekoosolekud nii Košice kui ka Marseille-Provence’i esindajatega toimusid 2010. aasta detsembris ja 2012. aasta aprillis. Järelevalvekomisjoni 2012. aasta aruandes soovitati anda nendele kahele linnale Melina Mercouri nimeline auhind.

3. Välishindamine

3.1. Hindamistingimused

Hindamine hõlmas Euroopa 2013. aasta kahe kultuuripealinna üritusi kogu tiitliaasta jooksul ning hindamisaruandes vaadeldakse tiitli mõju mõlema linna arengule. Eelkõige hinnatakse ürituste asjakohasust, tõhusust, mõjusust ja kestlikkust, esitatakse järeldused kahe kultuuripealinna ürituste kohta ja antakse hinnang Euroopa kultuuripealinna meetme kui terviku mõju kohta.

3.2. Metoodika

Hindamine ja selle metoodika vastavad õiguslikus aluses sätestatud tavanõuetele. Kuigi peamine ülesanne oli hinnata Euroopa 2013. aasta kultuuripealinnade vastavust otsusega nr 1622/2006/EÜ (linnadele kultuuripealinna tiitli ametliku andmise ajal kehtinud õiguslik alus) seatud eesmärkidele ja kriteeriumidele, võetakse metoodika kohaselt võimaluse korral arvesse ka ELi meetme muutuvat poliitilist konteksti ja õigusliku aluse[6] muutmist.

Selleks et tulemusi oleks võimalik võrrelda varasemate hindamistega, on metoodika aluseks järjekindlalt tõendite kogumine ja nende analüüsimine. Kõigepealt hinnati kahte linna eraldi, kusjuures hindamisel tugineti kohapeal kogutud esmastele andmetele või mõlema linna esitatud andmetele, samuti analüüsiti hulgaliselt teiseseid andmeallikaid.

Esmaste andmete allikana kasutati peamiselt küsitlusi, mis viidi läbi kummassegi linna tehtud kahe külaskäigu ajal, kasutati ka telefoni teel ja veebipõhist küsitlemist. Neis küsitlustes püüti saada mitmekülgseid arvamusi kummagi kultuuripealinna kohta ning vastajateks olid korraldustoimkonnad, kohaliku ja riikliku tasandi otsustajad, olulised kultuuritegelased, partnerid, kes osalesid kultuuripealinna ürituste elluviimises ja valim organisatsioonidest, kes üritusi korraldasid või projektides osalesid.

Teisesed andmeallikad olid Euroopa kultuuripealinnade algsed taotlused, Euroopa kultuuripealinnade poolt läbi viidud ja tellitud uuringud ning nende põhjal koostatud aruanded, ürituste programmid, reklaammaterjalid ja veebisaidid, kultuuri ja turismi käsitlevad statistilised andmed ning Euroopa kultuuripealinnade esitatud kvantitatiivsed andmed rahastamise, meetmete, väljundite ja tulemuste kohta.

4. Hindaja tähelepanekud

Hindamine kinnitab, et paljud varasemates aruannetes esitatud tähelepanekud, eelkõige Euroopa kultuuripealinna meetme üldise asjakohasuse, tulemuslikkuse ja tõhususe kohta, on endiselt aktuaalsed. Neid tähelepanekuid on võimaluse korral ajakohastatud, võttes arvesse 2013. aasta jooksul kogutud uut teavet.

4.1. Euroopa kultuuripealinna meetme asjakohasus

2013. aasta kogemus kinnitas eelmiste hindamiste tulemusi selles osas, et Euroopa kultuuripealinna meede on Euroopa Liidu toimimise lepingu, eriti selle artikli 167 seisukohast jätkuvalt väga oluline ja asjakohane, sest sellega aidatakse kaasa liikmesriikide kultuuri õitsengule, rõhutatakse ühise kultuuripärandi ja kultuurilise mitmekesisuse tähtsust ning edendatakse liikmesriikidevahelist ja rahvusvahelist kultuurialast koostööd.

4.2. 2013. aasta Euroopa kahe kultuuripealinna asjakohasus

Hindamine osutas, et otsusega nr 1622/2006/EÜ kehtestatud valikumenetlus tagas, et Euroopa kultuuripealinna tiitli võitnud linnade taotlustes esitatud eesmärgid ja lähenemisviisid olid kooskõlas õigusliku alusega. Hindamisaruandes leiti, et Euroopa mõlemad kultuuripealinnad järgisid kultuuriprojekte ja -üritusi korraldades oma taotlustes kavandatut ning toimisid seega kooskõlas Euroopa kultuuripealinna meetme strateegiliste ja tegevuseesmärkidega.

Kinnitati, et Euroopa kultuuripealinna ideedel on jätkuvalt oluline roll kohaliku tasandi poliitikakujundajate ja sidusrühmade eesmärkide saavutamisel. 2013. aasta kogemus osutab, et Euroopa kultuuripealinna meede on suurendanud linnade kultuuriprogrammide ulatust ja mitmekesisust, edendanud linnade sotsiaalset arengut ja rahvusvahelist tuntust ning toetanud linnade majanduslikku arengut (eelkõige turismi ja loomemajanduse valdkonnas).

4.3. Juhtimise ja korraldamise tõhusus ning suutlikkus kavandatu ellu viia

Hindamisel vaadeldi Euroopa kultuuripealinnade suutlikkust kavandatud tegevusi ellu viia ning juhtimise ja korralduse tõhusust, sealhulgas vaadeldi linnades kasutusele võetud korraldusmehhanisme ning kultuurivaldkonna meetmete ja kultuuriürituste valiku ja elluviimise, teavitamise ja reklaami ning rahaliste vahendite hankimise tõhusust.

Košice 2013 korraldusasutus („Košice – Európske hlavné mesto kultúry 2013, n.o.”) loodi üsna arendusetapi alguses eraldiseisva mittetulundusliku ühendusena, mis oli linnavalitsusest teataval määral sõltumatu. Asutuse vastutusalasse kuulusid eelkõige kultuuriprogrammiga seotud küsimused, ainuvastutus taristuprojektide elluviimisel lasus linnavalitsusel.

Hindajate arvates tugines Košice 2013 edu kõigi valitsustasandite (riiklik, piirkondlik ja kohalik) ning poliitiliste parteide tugevale toetusele. Hindamisaruandes märgitakse, et toetuse tagasid nii varasemate kultuuripealinnade kogemus programmiga kaasnevast kasust, vajaduste motiveeriv jõud (eelkõige linna tasandil) kui ka riiklik uhkus ja Slovakkia maine Euroopas. Aruande kohaselt seati Euroopa kultuuripealinna programmi edukas korraldamine riigi poliitiliseks prioriteediks vaatamata majanduslangusele. See julgustas näiteks riigi valitsust eraldama kultuuripealinna programmi jaoks suuri summasid nii riiklikest kui ka ELi struktuurifondidest, ja tagas, et linnavalitsus oli aktiivne partner, kes viis taristuprojektid väga lühikese aja jooksul edukalt lõpule. Kahjuks ei olnud erasektori kaasamiseks tehtud jõupingutused nii edukad, kui loodeti. Vähemalt osaliselt oli see tingitud asjaolust, et Slovakkias ei ole korporatiivsete annetuste tava ja annetuste suhtes ei kohaldata soodsamat maksustamist.

Marseilles rakendas Euroopa kultuuripealinna programmi sõltumatu amet – Association Marseille-Provence 2013. Kuna programm Marseille-Provence 2013 hõlmas tavapärasest suuremat territooriumi ja rohkemat arvu kohalikke omavalitsusi, oli Euroopa kultuuripealinna projekti tõhus juhtimine ja haldamine keeruline ülesanne, eriti veel avaliku sektori eelarvepiirangute tingimustes. Vaatamata partnerite suurele arvule ja mitmekesisusele ning avaliku sektori asutuste poliitilistele erimeelsustele, oli programmi haldamine tõhus. Kõik peamised sidusrühmad osalesid aktiivselt, lubatud raha eraldati ning kunstiline sõltumatus oli enamasti tagatud.

Programm Marseille-Provence 2013 vajas äriühingutest sponsorite toetust ja sai selle. Toetus saavutati selge ja sidusa strateegia rakendamisega, mis oli suunatud mitmesuguse suurusega ja eri liiki võimalikele sponsoritele, hõlmates nii rahvusvahelisi ettevõtteid kui ka kohalikke VKEsid. Strateegias selgitati üksikasjalikult, milline võiks olla iga potentsiaalse sponsori rahaline panus ja oodatav kasu. Selle tulemusena koguti ettevõtete annetustena 16,5 miljonit eurot, samas kui eesmärgiks oli seatud 14 miljonit eurot.

Mõlemal linnal oli erinevat laadi probleeme seoses turustamise ja teavitamisega. Olukorra muutis veelgi keerulisemaks linnade reklaamieelarvete väike maht ja vajadus kaasata turustamistegevusse mitmesuguseid turismi- ja riiklike asutusi.

Euroopa tasandil on kultuuripealinna meede jätkuvalt väga tasuv, kui võrrelda seda ELi muude poliitiliste vahendite ja mehhanismidega ning pidada silmas, et Melina Mercouri auhinna kaudu eraldatakse ELi raha vägagi tagasihoidlikul määral.

2013. aasta Euroopa kultuuripealinnad olid esimesed, kelle suhtes kohaldati otsusega nr 1622/2006/EÜ kehtestatud valikumenetlust. Hindaja arvates nähtub tõenditest, et uus menetlus tagas kahe kvaliteetse taotluse esitamise ning kahe uuendusliku ja huvitava linna valimise Euroopa kultuuripealinnaks. Lisaks on tõendeid selle kohta, et järelevalvekomisjoni konkreetsed soovitused olid programmide rakendamisel abiks. Marseille-Provence’i lõplikus programmis laiendati soovitustest lähtuvalt Euroopa mõõdet, Košice pööras soovituste kohaselt rohkem tähelepanu kestlikkuse kavandamisele ja vajadusele jõuda uute sihtrühmadeni.

4.4. Meetme tõhusus kultuuri arendamise ning kultuurilise ja kunstilise sisu seisukohast

Vaatamata sellele, et tulemuste ja mõju kohta puuduvad kõikehõlmavad andmed, jõuti hindamisel järeldusele, et mõlemas 2013. aasta Euroopa kultuuripealinnas suurenes tiitliaasta jooksul kultuurisündmuste arv.

Marseille-Provence korraldas eripalgelisi üritusi, millest võttis osa hinnanguliselt rohkem kui 11 miljonit inimest, seega võib olla tegemist Euroopa kultuuripealinna programmiga, mis on kogunud suurima arvu osalejaid. Lisaks tavapärasest rohkemate ürituste korraldamisele tutvustas Marseille-Provence ka edukalt mitmeid uusi võimalusi kultuuri esiletõstmiseks. Eelkõige kasutati uudsel moel rannaäärset ala, nii Vieux Porti piirkonda, kus toimusid peamised vabaõhuüritused, kui ka Fort Saint-Jeani ja praeguse sadama vahele jäävat piirkonda, kuhu loodi uued esinemiskohad. Lisaks sellele hõlmas kultuurialane koostöö Euroopa kultuuripealinna programmi raames esimest korda nii suurt territooriumi, nagu see oli Marseille-Provence’i puhul. Selline koostöö pani aluse tulevasele tegevusele ja andis suure kogemuse.

Košice seadis pikaajalised ja soovituslikumat laadi eesmärgid, mille tõhususe üksikasjalik hindamine on asjakohaste andmete puudumise tõttu keeruline. Kuigi Košice programm oli palju väiksem ja seda rakendati pikema aja jooksul, oli programmi sisu ja haare väga uuenduslik. Ulatuslikult kaasati eksperimentaalkunsti ja loomemajandust selle kõige laiemas tähenduses. Košice programmis pöörati tähelepanu mitmele ELi eesmärgile, mis on püstitatud seoses Euroopa kultuuripealinna meetmega, eelkõige vajadusele tugevdada kultuuri- ja loomesektorit ning nende seotust, samuti vajadusele tagada laiadele elanikkonnarühmadele juurdepääs kultuurile ja selles osalemine. Nende eesmärkide saavutamisele aitas eelkõige kaasa suur rahaline toetus programmile SPOTs (mille raames ehitati ümber mitu katlamaja, mida enam ei kasutatud, ja korraldati kultuuriüritusi Košice äärerajoonides) ja muudele kultuurirajatistele ning mitme suure avaliku ürituse korraldamisele.

4.5. Euroopa mõõtme edendamine

Programmi Marseille-Provence 2013 Euroopa mõõtme puhul tõsteti eelkõige esile linna asukohta Vahemere ääres, see haakus ka tiitliaastat läbiva teemaga „Sharing the South”. Marseille-Provence’i esitleti kui Euroopa kultuuride ja nende Vahemere piirkonna naabrite kohtumis- ja suhtluspaika. Hindamisaruandes märgitakse, et umbes 80 % projektidest käsitles ühel või teisel moel Euroopa – Vahemere piirkonna teemat ning seega oli Euroopa mõõde Marseille-Provence’i programmi lahutamatu osa.

Hindaja arvamuse kohaselt toodi Košice programmis Euroopa mõõdet vähem esile, seda teemat käsitleti mitme konkreetse ürituse puhul, kuid see ei olnud kogu programmi läbiv teema. Esiletõstmist väärivad programm „Košice Artists in Residence” ning mitmesugused võrgustike loomisele ja heade tavade vahetamisele suunatud üritused, kus käsitleti eelkõige loomemajandusega, turismi edendamisega ning SPOTs programmi raames ka kogukonna arenguga seonduvaid küsimusi. Programmi Košice 2013 üldise strateegia eesmärk oli suurendada linna tuntust, mitmekesistada kultuurisündmusi ja luua pikaajaline rahvusvaheline koostöö loomemajanduse toetamiseks.

Euroopa kaks kultuuripealinna tegid ka omavahel koostööd. Kuigi ühistegevus oli tagasihoidlik, osutas see, et ilma Euroopa kultuuripealinna meetmeta oleks kahe linna puutepunkt veelgi väiksem.

4.6. Kodanike kaasamise tõhusus ja meetme silmapaistvus

Košices oli tähelepanu keskmes eelkõige uute suurte kultuurisündmuste korraldamine (näiteks avalikus ruumis) ja taristu korrastamine, et kohalikud elanikud kasutaksid linnaruumi aktiivsemalt. Edukad olid SPOTs programmi raames toetatud projektid, mille eesmärk oli korraldada kultuuriüritusi ja laiendada kultuurile juurdepääsu kesklinnast kaugemal, toetades samal ajal kogukonna arengut, kodanike kaasamist ning suhtlust vähemuste ja tõrjutud rühmadega.

Hindajad on seisukohal, et Euroopa kultuuripealinna Marseille-Provence’i programm oli peamiselt kultuuriüritus, mille raames laiendati piirkonnas, eelkõige Marseilles, ka kultuuritaristut. Ulatusliku sotsiaalse mõju avaldamine ei olnud seega esmane ülesanne, kuigi teatav sotsiaalne mõju üritustel siiski oli. Avalikus linnaruumis mitme vabaõhu kultuuriürituse korraldamise kaudu õnnestus Euroopa kultuuripealinnal ergutada inimesi aktiivsemalt kultuuri tarbima. Oli ka noortele suunatud üritusi ja projekte (nt Quartiers Créatifs – loomekvartal), mille sihtrühmaks olid inimesed, kes tavaliselt kultuuriüritustel ei osale või elavad ebasoodsama olukorraga piirkondades.

Hindamisaruande kohaselt osutab Euroopa mõlema kultuuripealinna kogemus, et mittetraditsioonilise kultuuripubliku ja ebasoodsas olukorras olevate kogukondade tulemuslik kaasamine nõuab põhjalikku ettevalmistustööd ja/või tõhusat partnerlust vahendajaorganisatsioonidega. Need organisatsioonid on sageli väikesed ja väheste kogemustega ning on vähe tõenäoline, et nad suudaksid nii suurte ja oluliste programmide raames (edukalt) rahastamist taotleda. Lähtudes Marseille-Provence’i kogemusest, võiksid Euroopa kultuuripealinna rakendusasutused luua eraldi rahastamisvahendi uute tulijate, väiksemate kultuuriettevõtjate ja kogukondlike rühmituste jaoks, näiteks piiratud või sihtotstarbeliste taotlusvoorude, suutlikkuse suurendamise ja praktilist tuge pakkuva tegevuse kaudu.

4.7. Majanduse ja linnaarengu ning turismivaldkonna mõjususe saavutamine

Hindamisaruande kohaselt oli Euroopa mõlema kultuuripealinna tegevusel selge majanduslik mõju loomemajanduse ja turismi arengule neis linnades. Programmid aitasid suurendada linnade tuntust nii riiklikul kui ka rahvusvahelisel tasandil ning linnade külastajate arv suurenes märkimisväärselt. Eelmise aastaga võrreldes kasvas hotellimajutuste ja välisturistide arv Marseilles 2013. aastal vastavalt 9 ja 17 %. Košices suurenes ööbima jäänud turistide arv 10 % ning linn lisati tuntud turismiteatmikus 2013. aasta kümne olulisema sihtkohta hulka. Marseille-Provence’i programm leidis märkimisväärset meediakajastust ja üldsuse teadlikkus programmist oli suur (97 % elanikest oli kuulnud Euroopa kultuuripealinna programmist). Samuti on tõendeid selle kohta, et programmiga õnnestus muuta nii Marseille linna elanike kui ka üldiselt prantslaste negatiivseid hoiakuid ning esimest korda nähti Marseilled ka kultuurisihtkohana.

Marseille-Provence’i eesmärk oli laiendada programmi mõju ka ümbritsevale piirkonnale. Kuigi positiivseid märke selle kohta oli, hõlmas suurem mõju ikkagi Marseille linna, sest enamik uusi taristuprojekte ja kultuuriüritusi toimus seal.

Programmil Košice 2013 oli linnale suurem mõju kui piirkonnale, mille puhul keskenduti peamiselt piirkondliku koostöö edendamisele. Paranes piirkondlikul tasandil hallatavate linna kultuurirajatiste olukord, samuti said hoogu juurde mõned peamiselt kultuuri- ja päranditurismiga seotud ühisprojektid.

4.8. Kestlikkus

Otsuse nr 1622/2006/EÜ kohaselt peaks Euroopa kultuuripealinna programm olema kestlik ning moodustama linna pikaajalise kultuurilise ja sotsiaalse arengu lahutamatu osa. Hindamisaruandes märgitakse, et mõlemas 2013. aasta Euroopa kultuuripealinnas annavad programmi kestlikkusest märku renoveeritud kultuurirajatised, kultuurisektori kasvanud võimekus ja suurem asjatundlikkus ning suhtlusvõrgustiku ja koostöö paranemine nii kultuurisektori raames kui ka muude majandussektoritega.

Tõendid programmi püsiva kultuurimõju kohta tulevad paremini esile Košice puhul, kus mitu projekti jätkuvad ning pandi alus uutele korduvatele kultuuriüritustele ja festivalidele. Programmil Marseille-Provence 2013 oli positiivne mõju (rahvusvahelisele) koostööle ja võrgustike väljaarendamisele kohalike kultuuriettevõtjate vahel.

Mõlema linna kultuuritaristu sai tublit turgutust ja sellel mõju on tunda ka järgnevatel aastatel. Just Košices oli kõnealune mõju suurem, sest sealne kultuuritaristu on olnud paljude aastate jooksul alarahastatud.

Marseille kultuuritaristusse investeeriti enne 2013. aastat suuri summasid. Tiitliaasta ärgitas töid õigeaegselt lõpetama, et asutused saaksid korraldada üritusi Euroopa kultuuripealinna raames ja kasutada programmiga kaasnevat teavitamiskampaaniat. Näiteks Marseille ajaloomuuseum (Musée des civilisations de l’Europe et de la Méditerranée – MuCEM), mis avati 2013. aasta juunis, ning teised uued kultuuriasutused ootavad külastajaid ja kujundavad linna kultuurielu ka pärast 2013. aastat.

Kuna linna ja piirkonna vaheliseks koostööks kultuuripärandi või kultuurilise pädevuse küsimustes puudub ametlik struktuur, siis oli programmi Marseille-Provence 2013 oluline eesmärk süvendada koostööd kogu piirkonnas. Tõenäoliselt jätkub mitteametlik koostöö ka tulevikus. Siiski on selge, et 2013. aastal tehti palju, et tõsta kohalike sidusrühmade teadlikkust kultuurivaldkonna võimalustest toetata piirkondade arengut.

2013. aasta kogemus näitab, et kui Euroopa kultuuripealinna programmiga soovitakse avaldada pikaajalist mõju, tuleb selle kavandamisse kaasata juba varakult mitmeid partnerorganisatsioone ja tagada piisavad rahalised vahendid. Košice programm oli osa linna pikaajalisest arengukavast ning seetõttu (ja järelevalvekomisjoni soovituste toel) oli 2013. aasta lõpuks välja töötatud hästi läbimõeldud pikaajalise mõju kava. See hõlmas kolme asjakohase asutuse loomist (kultuuripoliitika, kultuuritaristu haldamise ja turismi arendamise valdkonnas), uue pikaajalise kultuuristrateegia vastuvõtmist ning avalik-õiguslike asutuste teadlikkuse suurendamist kultuuri tähtsusest ja selle rahastamise vajadusest.

Sidusrühmad Košices märkisid, et Euroopa kultuuripealinna programmil oli positiivne mõju ka linna ümbritsevale piirkonnale, see kasvatas kohalike elanike eneseusku ja kohalike organisatsioonide võimekust. Euroopa kultuuripealinna programmil oli oluline roll Košice kultuurielu kujundamisel, see osutas dialoogi ja partnerluse tähtsusele, edendas koostööd ja innustas kasutama sõltumatuid rahastamismudeleid (millel on väiksem sõltuvus riigieelarvest) ning elavdas koostööd kultuurivaldkonnas tegutsejate, muude sektorite ja kohalike elanike vahel.

5. Välishindamise peamised soovitused ja komisjoni märkused

Komisjon on seisukohal, et hindamisaruanne on kindel alus, mille põhjal saab teha usaldusväärseid järeldusi Euroopa kultuuripealinna programmide täitmise kohta. Tegelikke andmeid Euroopa kultuuripealinna programmi mõju kohta, mis võiksid kinnitada kõiki järeldusi, ei ole, kuid olemasolevaid andmeid kinnitavad muud tõendid, sealhulgas veebipõhine uuring ja küsitlused. Samas on enamik kvalitatiivsetest tõenditest (veebipõhise ja suulise küsitluse tulemused) otseselt seotud programmis osalenute ja sellest kasu saanutega. Mõned eesmärgid on laiaulatuslikud ja nende saavutamist on keeruline mõõta, samuti on veel liiga vara hinnata programmi pikaajalist mõju. Sellest tulenevalt keskendutakse pigem tulemustele kui mõjule. Et kõnealust mõju paremini kajastada, oleks kasulik, kui mõlema linna kohta koostataks pikemat perioodi hõlmav hindamine, eelkõige selleks, et kinnitada Euroopa kultuuripealinna programmi raames tehtud avaliku sektori kulutuste tõhusust nii sotsiaalsest kui ka majanduslikust seisukohast, kasutades järelduste toetuseks ulatuslikumaid hindamisandmeid.

Komisjon on siiski arvamusel, et hindamise aluseks olevad andmed ja muud tõendid on piisavad, et komisjon võiks üldised hinnangud ja järeldused avaldada. Komisjoni arvates annab hindamisaruanne üldiselt tõese ja täieliku ülevaate 2013. aasta Euroopa kultuuripealinnadest, kuigi tõhususe ja mõju kohta põhjalike järelduste tegemiseks on vähe kindlaid andmeid ja muid sõltumatuid tõendeid.

Hindamisaruandest järeldub, et Euroopa kultuuripealinna tiitel on jätkuvalt hinnatud ning auhinnaraha saanud linnad korraldavad ulatuslikke kultuuriprogramme, millel on teatav positiivne mõju. Paraku ei osata mõju täielikku ulatust veel mõõta.

Komisjon on samuti seisukohal, et 2013. aasta tiitlikandjate kultuuriprogrammid olid uuenduslikud ja kooskõlas meetme eesmärkidega; programmides tõsteti esile Euroopa kultuuripealinna meetmete Euroopa mõõdet ning kultuurisündmustesse kaasati palju kodanikke, need jõudsid uue publikuni, pälvisid välisriikide elanike huvi ning võisid anda tõuke tulevaste kultuurisündmuste korraldamiseks. Programmi mõjukuse kinnitamiseks tuleks siiski põhjalikumalt hinnata saavutatud tulemuste ja tehtud kulutuste vahekorda.

Soovitused on koostatud lähtuvalt hindajate tähelepanekutest Euroopa 2013. aasta kultuuripealinnade kohta, kuid on ühtlasi seotud Euroopa kultuuripealinna meetme kui terviku rakendamisega. Hindamisaruandes soovitatakse selgitada välja head tavad ja anda asjakohast nõu, et edendada ka muude rahastamisallikate (näiteks ELi struktuurifondid) kasutamist, arendada poliitilist dialoogi liikmesriikidega, et soodustada erasektori investeeringuid kunsti ja kultuuri, edendada Euroopa kultuuripealinna meetmega seotud heade tavade levitamist, eelkõige teabevahetust programmi „Loov Euroopa” raames ja Euroopa kultuurifoorumi kohtumistel, koostada linnade enesehindamise suunised ja panna paika asjakohased näitajad ning avaldada linnade endi koostatud hindamisaruanded.

Samuti soovitatakse hindamisaruandes, et valikukomisjoni ja järelevalvekomisjoni soovituste puhul lähtutaks otsuse nr 445/2014/EL artiklis 14 sätestatud kriteeriumidest ning et liikmesriigid teataksid juba taotlustevooru väljakuulutamisel võimalikele kandidaatlinnadele, kui suur on kavandatav riiklik toetus.

Komisjon nõustub soovitustega ning rõhutab sellega seoses eelkõige, et:

– komisjoni veebisaidil on avaldatud uuendatud juhend[7] linnade jaoks, kellel on kavas taotlus esitada, ning käsiraamat „Kuidas kasutada strateegiliselt ELi toetusprogramme, sealhulgas struktuurifonde, et edendada kultuuri potentsiaali kohaliku, piirkondliku ja riikliku arengu eesmärgil ja selle ülekandumist majandusele laiemalt?”[8]. Mõlemad dokumendid on Euroopa kultuuripealinna tiitli taotlejate jaoks väga kasulikud. Seoses struktuurifondide kaasamisega tuleb märkida, et otsuses nr 445/2014/EL osutatud kohustus siduda Euroopa kultuuripealinna programm linna pikaajalise arengukavaga peaks aitama kavandada tiitliaastat strateegilisemalt, hõlbustades seeläbi nimetatud fondide vahendite kasutamist;

– komisjon on avaldanud suunised[9] linnade endi hinnangu koostamiseks Euroopa kultuuripealinna tiitliaasta kohta. Suunised põhinevad suures osas Euroopa kultuuripealinna programmide kohta alates 2007. aastast koostatud sõltumatute välishindamiste tulemustel ning suunistes on esitatud loetelu üldistest näitajatest ja küsimused, millele linnad peaksid vastama, kui nad otsustavad taotluse esitada või kavandavad hindamismenetlust. Suunistes kutsutakse linnu üles koostama pikaajalist hinnangut;

– kultuurisektoriga seotud investeeringute edendamiseks on komisjonil kavas jätkata dialoogi liikmesriikide ja sidusrühmadega, et selgitada, kui oluline on investeerida kunsti ja kultuuri;

– seoses Euroopa kultuuripealinna meetme 30. aastapäevaga on komisjonil 2015. aastal kavas suurendada ELi meetme nähtavust, eelkõige Euroopa kultuurifoorumi kohtumisel, mis toimub 2015. aasta sügisel. Kavas on tõsta esile ja jagada näiteid headest tavadest, sealhulgas ELi struktuurifondide kasutamisest ja erasektori investeeringute kaasamisest.

Komisjon valmistab ühtlasi ette tegevuskava, milles võetakse arvesse hindamisaruandes esitatud soovitusi. Järelmeetmed kõnealuse tegevuskava suhtes võetakse 2016. aastal.

Lisaks on komisjonil kavas töötada välja lähenemisviis Euroopa kultuuripealinna programmi hindamiseks, et tagada rohkemate ja üksikasjalikumate andmete esitamine ning mõõta täpsemalt ELi meetme tõhusust ja mõju.

[1] ELT L 304, 3.11.2006, lk 1.

[2] 2013. aasta Euroopa kultuuripealinnade järelhindamine: lõpparuanne Euroopa Komisjonile, mille 2013. aastal koostas vastavalt teenuste raamlepingule nr EAC/50/2009 (hindamise, hindamisega seotud teenuste ja mõju hindamise toetamise kohta) komisjoni soovil ECORYS UK Ltd.

[3] Kultuuriministrite resolutsioon (85/C 153/02) kultuurisündmuse „Euroopa kultuuripealinn” iga-aastase korraldamise kohta, mis võeti vastu 13. juuni 1985. aasta ülemkogu kohtumisel; http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:C:1985:153:0002:0003:EN:PDF

[4] Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus nr 1419/1999/EÜ, 25. mai 1999, kultuurisündmusega Euroopa kultuuripealinn seotud ühenduse meetmete kohta aastateks 2005 kuni 2019 (EÜT L 166, 1.7.1999, lk 1). Otsust on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsusega nr 649/2005/EÜ (ELT L 117, 4.5.2005, lk 20).

[5] 2013. aasta kultuuripealinna mõlema konkursi kõik aruanded on kättesaadavad veebilehel

http://ec.europa.eu/programmes/creative-europe/actions/capitals-culture_en.htm

[6] Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus nr 445/2014/EL, 16. aprill 2014, millega kehtestatakse liidu meede „Euroopa kultuuripealinnad” aastateks 2020–2033 ja tunnistatakse kehtetuks otsus nr 1622/2006/EÜ (ELT L 132, 3.5.2014, lk 1).

[7] http://ec.europa.eu/programmes/creative-europe/actions/documents/ecoc-candidates-guide_en.pdf

[8] http://ec.europa.eu/culture/policy/strategic-framework/documents/structural-funds-handbook_en.pdf

[9] http://ec.europa.eu/programmes/creative-europe/actions/documents/ecoc/city-own-guide_en.pdf