Eriti oluline on 2021. aasta maksete maht. Käesolev aruanne vastab täielikult 2021. aasta eelarveprojekti ettepanekule, mille aluseks on komisjoni ettepanekute parameetrid, eelkõige ühtekuuluvusspoliitika fondide eelmaksemäärad nii aastateks 2014–2020 (eelmaksemäär 1 %) kui ka aastateks 2021–2027 (eelmaksemäär 0,5 %). Nende määrade suurenemine mõjutaks vahetult 2021. aasta maksevajadusi. 2021.–2027. aasta programmide alguse edasilükkumine võib kaasa tuua ühtekuuluvuspoliitika uue põlvkonna eelmaksete osalise edasilükkumise aastasse 2022.

Komisjoni prognoos praegustel (sealhulgas 2020. aasta jooksul veel võetavatel) kulukohustustel põhinevate maksete kohta lähtub ettepanekutest, mis käsitlevad ELi 2020. aasta eelarve kasutamist COVID-19 pandeemiale reageerimiseks. Aastate 2021–2025 prognoosid sisaldavad makseid, mille aluseks on programmide tugevdamine 2020. aastal, nagu on ette nähtud koroonaviirusele reageerimise investeerimisalgatuste (CRII ja CRII+) pakettide ning paranduseelarve projektiga nr 6. Mõned neist ettepanekutest eeldavad maksete toomist varasematele aastatele ning mõnede jaoks võib tarvis olla lisasummasid, mida polnud varem prognoositud.

Eelkõige on see nii juhul, kui läbirääkimised seonduvad ühissätete määrusega, milles määratakse kindlaks, millise kiirusega rakendatakse ühtekuuluvuspoliitikat, mis on liigendatud assigneeringute kaudu teostatav suurim kuluvaldkond. Käesolevas prognoosis kasutatud eeldustega võrreldes muudetud ühtekuuluvuspoliitika fondide rakendamise eeskirjad (nt kulukohustustest vabastamise reegel, eelmaksemäärad, eelmaksete heakskiitmine, kinnipidamise määr) mõjutaksid oluliselt kogu ELi eelarve eeldatavat maksete mahtu.

Prognoositavad maksed aastatel 2021–2025 võetavate kulukohustuste katteks on viidud kooskõlla programmide mahtude ja aastate kaupa, nagu on esitatud komisjoni 27. mai 2020. aasta ettepanekus järgmise mitmeaastase finantsraamistiku kohta. Prognoosi aluseks olevad eeldused on endiselt vastavuses eelmise aasta aruande ja komisjoni 2. mai 2018. aasta ettepanekuga mitmeaastase finantsraamistiku kohta. Kulude uue põlvkonna läbirääkimiste kulgu on arvesse võetud nii palju kui võimalik (üksikasjalikumalt vt punkt 3 „Prognoosi eeldused“).

Üldiselt eeldatakse, et järgmise finantsraamistiku esimese viie aasta maksed ulatuvad 866 miljardi euroni. See summa ei jaotu aastate peale ühtlaselt, vaid vastavalt sellele, kuidas eeldatavalt edeneb 1) uute kuluprogrammide maksete (ligikaudu 67 % viie aasta maksete kogusummast) järkjärguline tegemine ja 2) 2014.–2020. aasta raamistiku täitmata kulukohustuste maksete tegemine (ülejäänud 33 % maksetest).

Võrreldes eelmise aasta prognoosiga, mis hõlmas ajavahemikku 2020–2024, hõlmab uus prognoos üht lisa-aastat (2025). Hinnanguid praeguse finantsraamistiku kulukohustuste maksete kohta on ajakohastatud, et võtta arvesse 2019. aasta tegelikke rakendamistulemusi, 2020. aasta eelarvet ja selle paranduseelarveid nr°1ja nr°2, paranduseelarvete projekte nr°3–6 ning 2021. aasta eelarveprojekti.

ELi sotsiaalmajanduslik olukord on COVID-19 pandeemia tõttu märkimisväärselt halvenenud. Seetõttu esitas komisjon 27. mail 2020 muudetud ettepaneku tugevdatud mitmeaastase finantsraamistiku kohta aastateks 2021–2027 ja ambitsioonika taastekava. See prognoosiaruanne sisaldab hinnangut järgmise mitmeaastase finantsraamistiku ülemmäärade kohase kulude väljavoolu kohta ning vastava tulude sissevoolu kohta järgmisel viiel aastal, võttes aluseks 2020. mais muudetud mitmeaastase finantsraamistiku ettepaneku.

Kulukohustuste vabastamise prognoositav kogusumma aastatel 2021–2025 on 9 miljardit eurot ning kogu see summa on seotud 2014.–2020. aasta programmide ja varasemate programmidega. Kulukohustuste vabastamist ei kavandata seoses mitmeaastase finantsraamistiku 2021–2027 ettepanekus esitatud kulukohustustega.

Vabastamise tasemed varieeruvad rubriigiti, kuna koostatud prognoosis on võetud arvesse juba tehtud vabastamisi ja 2021. aasta eelarveprojekti koostamise ajaks tuvastatud vabastamisi. Põhimõtteliselt on vabastamisi prognoositud kogu programmitöö perioodi jaoks. Kuna enamiku programmide ja meetmete puhul kulukohustuste automaatse vabastamise reegel puudub, oleks kulukohustuste vabastamise aastate kaupa esitamine ülimalt spekulatiivne. Et hinnata vabastamiste mahtu ainult 2025. aastani, jagati kulukohustuste prognoos osadeks proportsionaalselt asjaomaste aastaste maksetega.

Eraldi prognoos on tehtud 2014.–2020. aasta Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide kohta – selles võetakse arvesse 2007.–2013. aasta programmide sulgemisel saadud kogemusi. Kulukohustuste vabastamise prognoosi ajakohastatakse pärast seda, kui algab esimeste 2014.–2020. aasta programmide sulgemine. Kui kulukohustuste vabastamise tegelik määr on väiksem, on maksevajadused sellevõrra suuremad. Mis aastal täpselt kulukohustused vabastatakse, sõltub iga riikliku programmi konkreetsest sulgemiskuupäevast. Arvestades kehtivat kulukohustuste vabastamise reeglit n+3, jagunevad kulukohustuste vabastamised tõenäoliselt aastatele 2024–2026. Kuna käesolev aruanne hõlmab üksnes 2024. ja 2025. aastat, võib eeldada, et sellesse perioodi jääb ligikaudu kaks kolmandikku kõigist 2014.–2020. aasta Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide kulukohustuste vabastamistest.

Eelmise aasta aruandega võrreldes suureneb 5 aasta kulukohustuste hinnanguline vabastamine ligikaudu 1 miljardi euro võrra. See kombineeritud mõju tuleneb 2014.–2020. aasta programmide kulukohustuste vabastamise prognoositavast suurenemisest rubriikides 1b ja 2 (2,5 miljardit eurot rohkem) ja vähenemisest muudes artiklites (1,5 miljardit eurot vähem).

2014.–2020. aasta rubriigiga 1b seotud suurenemine on ühe lisa-aasta (2025) lisamise mehaaniline mõju, kuna eelmise aasta aruanne seda aastat ei hõlmanud. Sarnaselt vabastatakse 2014.–2020. aasta rubriigi 2 kulukohustused hiljemalt aastal 2025, kuna vastavad sulgemismaksed peaksid olema selleks ajaks lõppenud.

2014.–2020. aasta rubriikidesse 1a, 3 ja 4 kuuluvate programmide puhul tuleneb vähenemine kombineeritud mõjust, mida avaldab järgmiste aastate eelduste ajakohastamine 2021. aasta eelarveprojekti järgi ja aruandlusperioodi muutumine ühe aasta võrra. Aastal 2019 vabastati nimetatud kolmes rubriigis 2014. aasta eelsete programmide kulukohustusi 1,3 miljardit eurot ja see summa praeguses prognoosis enam ei kajastu.

2.3.2.Täitmata kulukohustuste taseme muutumine

Täitmata kulukohustuste (RAL, reste à liquider) kogunemine on loomulik, arvestades ELi eelarve täitmist liigendatud assigneeringutega ja ELi eelarve mahu nominaalset suurenemist aastate jooksul. Aruandeperioodi alguseks prognoositav täitmata kulukohustuste summa on umbes 308 miljardit eurot. Võrdluseks oli 2020. aasta lõpu täitmata kulukohustuste prognoos eelmise aasta aruandes 303 miljardit eurot.

See täitmata kulukohustuste prognoosi muutus tuleneb mitmetest asjaoludest. 2019. aasta lõpuks oli täitmata kulukohuste tegelik summa 294 miljardit eurot. Praeguse seisuga on 2020. aasta eelarves – sealhulgas paranduseelarve projektis nr 6 esitatud tugevdustest tulenevalt – kulukohustusi 184 miljardit eurot, samas kui maksete summa on 161,5 miljardit eurot. Selle tulemusena lisanduks 2020. aastal täiendavalt 22 miljardit eurot täitmata kulukohustusi. Arvestades prognoositavat ühtekuuluvuspoliitika programmide rakendamise kiirendamist, mille toovad kaasa algatused CRII ja CRII+, võib 2020. aastal tekkida täiendavaid maksevajadusi summas 8–10 miljardit eurot. Et arvutada täitmata kulukohustuste summat aasta lõpu seisuga, eeldatakse, et 2020. aasta jooksul lisandub eelarvesse täiendavaid makseid summas 8 miljardit eurot. Tegelikku lisavajadust saab siiski mõõta alles pärast seda, kui liikmesriigid on esitanud oma prognoosid ESI fondide rakenduskavade täitmise kohta, mille tähtpäev on 31. juuli 2020.

2025. aasta lõpuks prognoositakse täitmata kulukohustuste summaks umbes 292 miljardit eurot, mis tähendab viie analüüsitud aasta jooksul 5 %-list nominaalset vähenemist. Täitmata kulukohustuste mahu aastane muutumine ei ole ühtlane, kuna see kõigub olenevalt aasta maksete suhtest aasta kulukohustustesse. Vastavalt komisjoni ettepanekule 2021.–2027. aasta mitmeaastase finantsraamistiku kohta oleks 2021.–2025. aasta maksete ülemmäär kulukohustuste ülemmäärast pisut suurem. Selle põhjuseks on maksete kiirendamine uue programmiperioodi esimestel aastatel tulenevalt ELi eelarvest toetatavast COVID-19le reageerimisest. Aastateks 2023–2025 maksevajaduste vähenemist ei prognoosita ning põhjuseks on peamiselt uute programmide ühissätete määruse kohase esimese automaatse vabastamise ning 2014.–2020. aasta Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide viimase osamakse n+3 vabastamiseesmärgi ja nende programmide sulgemise kombinatsioon. Kokkuvõttes ületaksid maksed aruandes käsitletud viiel aastal kulukohustuste summat umbes 6,6 miljardi euro võrra. Koos samaks perioodiks prognoositava kulukohustuste vabastamisega tooks see kaasa täitmata kulukohustuste kasvusuundumuse muutumise.

2.4. Tulud

ELi eelarvet rahastatakse omavahenditest ja muudest tuludest. Eelarve rahastamiseks vajamineva omavahendite kogusumma määrab kogukulu, millest on lahutatud muud tulud. Samamoodi põhineb ELi eelarve 2021.–2025. aasta tulude prognoos põhimõttel, et kuludele peavad vastama tulud; seega peab kogutulu võrduma kogukuluga.

Alates 2021. aastast teeb Ühendkuningriik vastavalt väljaastumislepingule (V osa) makseid ELi eelarvesse proportsionaalselt 2014.–2020. aasta mitmeaastase finantsraamistiku ja eelnenud finantsperspektiivide (2020. aasta lõpuks täitmata) kulukohustustega, millele lisanduvad pensionikohustused ja finantsarvelduse muud komponendid. Ühendkuningriigi maksed vastavad tema osale nimetatud kohustuste rahastamisest. Need kuuluvad ELi eelarves „muude tulude“ alla, st tegemist ei ole liidu omavahenditega.

ELi omavahendite kogusumma ei või ühelgi aastal ületada omavahendite ülemmäära. Komisjon on teinud ettepaneku suurendada seda ülemmäära alates 2021. aasta 1. jaanuarist 1,40 %-ni ELi liikmesriikide kogurahvatulust, et võtta arvesse Ühendkuningriigi väljaastumisest ja COVID-19 pandeemiaga kaasnevast majanduslangusest tingitud omavahendite nimisumma mehaanilist vähenemist praeguse ülemmäära juures, mis on 1,20 % liidu kogurahvatulust. Kuni uue omavahendeid käsitleva otsuse jõustumiseni jätkatakse praeguse ülemmäära kohaldamist.

1,20 % liidu kogurahvatulust moodustab 2021. aastal nimisummas 168 miljardit eurot. Selle summa juures oleks omavahendite ülemmäära ja kavandatava maksete ülemmäära vahe vaid 2,4 miljardit eurot. Õiguslikel põhjustel ei või mitmeaastase finantsraamistiku maksete assigneeringute ülemmäär ületada omavahendite ülemmäära ning usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõttest tulenevalt on vaja lisaks säilitada ohutuspuhver. Komisjon on teinud ettepaneku suurendada omavahendite ülemmäära järgmiseks perioodiks 1,40 %-ni ELi kogurahvatulust ning on väga oluline, et uus omavahendeid käsitlev otsus võetaks vastu ja liikmesriigid kinnitaksid selle oma põhiseaduslike nõuete kohaselt enne 2020. aasta lõppu. Kuni uue omavahendite ülemmäära ametliku jõustumiseni peab 2021. aasta maksete ülemmäär vastama praegustele piirangutele.

Samas määravad tegeliku omavahendite vajaduse kavandatavad maksed, millest on lahutatud prognoositavad muud tulud, mitte aga mitmeaastase finantsraamistiku maksete ülemmäär. Aastal 2021 on eelarve rahastamiseks vajalike omavahendite summa hinnanguliselt 155 miljardit eurot. Seega jääks praeguse 1,20 % omavahendite ülemmäära juures tegelikult 13 miljardit eurot varu ELi tingimuslike kohustuste ja muude ettenägematute vajaduste katmiseks.

3.Prognoosi eeldused

3.1. Konkreetsed eeldused peamiste kuluelementide kaupa

3.1.1.Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondid 2014–2020 ja ühtekuuluvuspoliitika fondid 2021–2027

Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide 2014.–2020. aasta maksete prognoosi esitamisel võetakse arvesse varasemat vahemaksete taotluste suhet kogu rahastamispaketi suurusesse. Iga fondi puhul kasutatakse eri makseprofiile. Lisaks on arvesse võetud koroonaviiruse pandeemiale reageerimise ettepanekutes sisalduvate maksete mõju (vt punkt 2.2. „2021. aasta eelsete kulukohustustega seotud maksed“).