Komisjon on välja töötanud mitu seadusandlikku ja mitteseadusandlikku poliitikavarianti, mis põhinevad kõigi sidusrühmade soovitustel ja kehtiva määruse rakendamise viieaastasel läbivaatamisel. Pärast eelvalikut, milles jäeti mõni variant kõrvale, hinnati põhjalikult järgmisi poliitikavariante, mis pakkusid alternatiivi lähtestsenaariumile:



·1. variant – see variant hõlmab tegevusalaseid muudatusi, millega kohandatakse hindamiste ulatust, kuid säilib praegune poliitikavaldkonna killustatus (et käsitleda esimest probleemi ja saavutada erieesmärk nr 1), kiirendatakse hindamisprotsessi, säilitades samal ajal praegused otsustamis- ja järelmenetlused (teine ja kolmas probleem ning eesmärk nr 2), kaasatakse paremini liikmesriikide eksperte ja ELi organeid/asutusi (esimene ja teine probleem ning eesmärk nr 4) ning tugevdatakse põhiõiguste hindamist (teine probleem ja eesmärk nr 3);

·2. variant – tuginedes tegevusalastele muudatustele (kooskõlas 1. variandiga), tehakse selle variandiga ettepanek sihipäraste seadusandlike muudatuste kohta, et suurendada õiguskindlust. See võimaldab paindlikkust hinnatavate valdkondade ja osalejate ning kavandamise seisukohast (esimene probleem ja eesmärk nr 1). Sellega lihtsustatakse menetlusi ja kohustusi ning luuakse selge ajakava kõigi asjaosaliste jaoks, säilitades samas institutsioonilise tasakaalu (teine ja kolmas probleem ning eesmärk nr 2). See muudab hindamisrühma suuruse paindlikumaks ning parandab kooskõlastamist ELi organite ja asutustega (esimene ja teine probleem ning eesmärk nr 4). Lisaks suurendab see õiguskindlust seoses põhiõiguste hindamise seisukohast oluliste elementidega ning juhib tähelepanu nende olulisele rollile ja poliitilisele tähtsusele (teine probleem ja eesmärk nr 3);

·3. variant – selle variandiga tehakse ettepanek ulatuslike seadusandlike muudatuste kohta, et hõlmata 1. ja 2. variandi all esitatud meetmeid ning kombineerida neid täiendavate muudatustega Schengeni hindamise töörühma ülesehituses ja toimimises. Sellega laiendatakse mehhanismi kohaldamisala Schengeni acquis'st väljapoole jäävatele sihtvaldkondadele, kehtestatakse põhjalikud hindamised, mida ei tehta mitte poliitikavaldkondade, vaid liikmesriikide kaupa, tuginedes riskihindamisele ja olukorrateadlikkusele, pikendatakse hindamistsükli kestust seitsme aastani ning luuakse täiendavad eesmärgipärased hindamis- ja järelevalvevahendid (esimene ja teine probleem ning eesmärk nr 1). Sellega tehakse ettepanek muuta institutsioonilist tasakaalu otsustusprotsessis (hindamisaruanded ja soovitused võetakse korraga vastu komisjonis ning nõukogu keskendub soovituste vastuvõtmisele poliitiliselt oluliste juhtumite puhul, milleks on „tõsised puudused“, „esmakordsed hindamised“ ja „temaatilised hindamised“) ja järelmenetlustes ning võetakse kasutusele kiirmenetlus tõsiste puuduste kõrvaldamiseks (kolmas probleem ja eesmärk nr 2). Sellega muudetakse liikmesriikide ekspertide määramise protsessi, muu hulgas ekspertide reservi loomisega, ning maksimeeritakse kooskõlastamist ELi organite ja asutustega ning muude kvaliteedikontrollimehhanismidega (esimene ja teine probleem ning eesmärk nr 4) ning võetakse kasutusele konkreetsed põhiõiguste hindamised (teine probleem ja eesmärk nr 3);

·4. variant – selle variandiga tehakse ettepanek teiste variantide raames välja pakutud meetmete (mis on pigem kumulatiivsed kui alternatiivsed) kombineerimisel põhineva lähenemise kohta sõltuvalt sekkumisvaldkonnast ja ulatuslikkusest. 4. variandis tehakse ettepanek säilitada praegune kohaldamisala, mis hõlmab kõiki Schengeni acquis' aspekte, kohandades samal ajal prioriteete (poliitikavaldkondi) uute olude ja osalejatega paindlikuma kavandamise abil (nagu 2. variandi puhul, tegeledes esimese probleemiga ja saavutades 1. eesmärgi) ning pikendades hindamistsüklit seitsme aastani (nagu 3. variandi puhul; esimene probleem ja eesmärk nr 1). Sellega laiendatakse kättesaadavate vahendite valikut ning selgitatakse nende kasutamise kriteeriume ja tingimusi (nagu 3. variandi puhul; esimene ja teine probleem ning eesmärk nr 1). See hõlmab meetmeid menetluste kiirendamiseks ja lihtsustamiseks (nagu 2. variandi puhul; kolmas probleem ja eesmärk nr 2) ning sellega muudetakse otsustusprotsessi ja luuakse kiirmenetlus tõsiste puudustega tegelemiseks (nagu 3. variandi puhul; teine ja kolmas probleem ning eesmärk nr 2). Selles on ühendatud kõik meetmed, mis on välja pakutud muude variantide raames, et optimeerida liikmesriikide ekspertide osalemist ning parandada ELi organite ja asutuste kaasatust (esimene ja teine probleem ning eesmärk nr 4). 4. variandiga tehakse muudatusi, et suurendada õiguskindlust põhiõigustega seotud elementide puhul (nagu 2. variandi puhul; teine probleem ja eesmärk nr 3).

Pärast kõigi poliitikavariantide mõju üksikasjalikku hindamist ja võrdlemist ning konsulteeritud sidusrühmade soovituste arvessevõtmist on eelistatud poliitikavariant 4. variant. 4. variant osutus valituks järgmiste tegurite tõttu: meetmete tulemuslikkus ja tõhusus; lihtsustamise ja halduskoormuse vähendamise võimalus; erinevate sidusrühmade seisukohtade realistlik hindamine, võttes arvesse kavandatud meetmete praktilist ja õiguslikku teostatavust. Muud poliitikavariandid on välja jäetud, kuna nendega käsitletaks probleeme ainult teataval määral ja/või neid on raske vastu võtta/rakendada.