KOMISJONI TEATIS

Juhenddokument määruse (EÜ) nr 183/2005 (millega kehtestatakse söödahügieeni nõuded) teatavate sätete rakendamiseks

(2019/C 225/01)

Dokumendi eesmärk Käesolev dokument on suunatud peamiselt söödakäitlejatele ja pädevatele asutustele ning selle eesmärk on anda juhiseid söödahügieeni nõuete rakendamiseks eelkõige söödatootmisüksuste registreerimisel.

Märkus Seda dokumenti täiendatakse ja ajakohastatakse, et võtta arvesse liikmesriikide, pädevate asutuste, söödakäitlejate ning komisjoni tervise ja toidu valdkonna auditite ja analüüsi direktoraadi kogemusi ning neilt saadud teavet.

Sisukord

1. SISSEJUHATUS 2

2. MÕISTED 3

3. SÖÖDAKÄITLEJATE KOHUSTUSED 5

4. ESMATOOTMINE 5

4.1. Üldised kaalutlused 5

4.2. Söödahügieeni määruse artikli 2 lõike 2 punktis d osutatud esmatoodangu väikesed kogused 6

4.3. Põllumajandusettevõtte tasandi toimingud, mida ei käsitata esmatootmisena 6

5. TEGEVUSED, MIS EI KUULU SÖÖDAHÜGIEENI MÄÄRUSE KOHALDAMISALASSE 7

6. ÜKSUSTE REGISTREERIMINE JA TUNNUSTAMINE 7

6.1. Üksuste registreerimine 7

6.1.1. Kauplejate registreerimine 8

6.1.2. Söödakäitlemisettevõtjad ja internetimüük 8

6.2. Üksuste tunnustamine 8

6.2.2. Üksuste tunnustamine riikliku õiguse kohaselt 10

7. SÖÖDAAHELA ALGUS 10

7.1. Toidu- ja joogitööstusest pärit kõrvalsaadused ja inimtoiduks enam mitte ette nähtud toit, mida kavatsetakse kasutada söödamaterjalina 11

7.1.1. Direktiivi 2008/98/EÜ (mis käsitleb jäätmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks teatavad direktiivid; nn jäätmete raamdirektiiv) kohased kõrvalsaadused 11

7.1.2. Peamised õiguslikud kohustused 12

7.1.3. Inimtoiduks enam mitte ette nähtud toit 12

7.2. Ettevõtjad, kes peavad või ei pea end registreerima vastavalt söödahügieeni määrusele 13

7.2.1. Ettevõtjad, kes ei tegele toidu käitlemisega ning tarnivad otse või kaudselt oma toodangut söödaahelasse, kuid kelle peamine tegevusala ei ole sööda valdkonnas 13

7.2.2. Toidukäitlemisettevõtted, kes tarnivad osa oma toodangust söödaahelasse, kuid kelle peamine tegevusala ei ole sööda valdkonnas 14

7.2.3. Loomsete kõrvalsaaduste töötlemisettevõtted ja muud töötlemisettevõtted, mis tarnivad sööta söödakäitlejatele 16

8. KORDUMA KIPPUVAD KÜSIMUSED – SÖÖDAKÄITLEJAD 16

9. KORDUMA KIPPUVAD KÜSIMUSED – PÄDEVAD ASUTUSED 20

10. HEA TAVA JUHENDID 22

10.1. ELi juhendid 22

10.2. Riikide juhendid 23

I LISA 24

Mõnes liikmesriigis seoses söödahügieeni määruse artikli 2 lõike 2 punktis d osutatud väikeste kogustega kehtestatud riigisiseste õigusnormide ja kriteeriumite mittetäielik loend 24

EUROOPA LIIDU LIIKMESRIIGID 24

MUUD EMP RIIGID 25

II LISA 26

Kooskõlas söödahügieeni määruse artikliga 9 registreeritud üksuste nimekirjad 26

EUROOPA LIIDU LIIKMESRIIGID 26

MUUD EMP RIIGID 27

III LISA 28

Söödakäitlemisettevõtjate tunnustamine söödahügieeni määruse IV lisa alusel (vt söödahügieeni määruse artikkel 10) 28

1. SISSEJUHATUS

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. jaanuari 2005. aasta määrust (EÜ) nr 183/2005, millega kehtestatakse söödahügieeni nõuded (1) (edaspidi „söödahügieeni määrus“), kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2006. Määrusega kehtestatakse üldised hügieeninõuded, mida söödakäitlejad peavad järgima söödaahela kõikides etappides alates sööda esmatootmisest kuni turuleviimiseni. Liikmesriikide pädevad asutused ja sidusrühmad on alates söödahügieeni määruse vastuvõtmisest palunud komisjonil selgitada mitut määruse aspekti. Selle juhenddokumendi eesmärk on kõnealuseid küsimusi selgitada.

Juhenddokumendi eesmärk on käsitleda neid küsimusi olemasolevas õigusraamistikus. Seega ei looda sellega uusi õigusnorme ega püüta ka ammendavalt hõlmata kõiki neid küsimusi reguleerivaid õigusnorme. Lisaks sellele on söödakäitlejate registreerimise nõuete kohaldamist puudutava teksti sõnastuse eesmärk mõnel juhul selgitada teatavaid tegutsemispiire, et võimaldada liikmesriikidel kohandada riskijuhtimiskaalutlusi vastavalt nende hinnangule oma territooriumil valitseva olukorra või tingimuste kohta.

Selle juhenddokumendi eesmärk on aidata toidu- ning söödaahelas tegutsevatel söödakäitlejatel ja riikide pädevatel asutustel söödahügieeni määrust paremini mõista ning seda nõuetekohaselt ja ühetaoliselt kohaldada. Oluline on siiski märkida, et ainult Euroopa Liidu Kohtul on õigus tõlgendada liidu õigust lõplikult ja siduvalt.

Söödahügieeni määruse erinevate aspektide täielikuks mõistmiseks tuleb tunda ka muid liidu õigusakte ning eelkõige järgmistes õigusaktides sätestatud põhimõtteid ja mõisteid:

— Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta määrus (EÜ) nr 999/2001, millega sätestatakse teatavate transmissiivsete spongioossete entsefalopaatiate vältimise, kontrolli ja likvideerimise eeskirjad (2) (edaspidi „TSE määrus“);

— Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 178/2002, millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused (3) (edaspidi ka „üldised toidualased õigusnormid“); (4)

— Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. septembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 1831/2003 loomasöötades kasutatavate söödalisandite kohta; (5)

— Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 882/2004 ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks (6); (7)

— Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määrus (EÜ) nr 767/2009 sööda turuleviimise ja kasutamise kohta; (8)

— Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1069/2009, milles sätestatakse muuks otstarbeks kui inimtoiduks ettenähtud loomsete kõrvalsaaduste ja nendest saadud toodete tervise-eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1774/2002 (9) (edaspidi „loomsete kõrvalsaaduste määrus“);

— komisjoni 25. veebruari 2011. aasta määrus (EL) nr 142/2011, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 1069/2009, milles sätestatakse muuks otstarbeks kui inimtoiduks ettenähtud loomsete kõrvalsaaduste ja nendest saadud toodete tervise-eeskirjad, ja nõukogu direktiivi 97/78/EÜ seoses teatavate selle direktiivi alusel piiril toimuvast veterinaarkontrollist vabastatud proovide ja näidistega (10).

2. MÕISTED

Söödahügieen on määruse (EÜ) nr 183/2005 artikli 3 punktis a määratletud kui sööda ohtlikkuse kontrollimiseks ning loomade jaoks söömiskõlblikkuse tagamiseks vajalikud meetmed ja tingimused, võttes arvesse sööda kavandatud otstarvet.

Sööt on määruse (EÜ) nr 178/2002 artikli 3 punktis 4 määratletud kui töödeldud, osaliselt töödeldud või töötlemata aine või toode, kaasa arvatud lisaained, mis on mõeldud loomade söötmiseks.

Sööda esmatootmine on määruse (EÜ) nr 183/2005 artikli 3 punktis f määratletud kui põllumajandussaaduste tootmine, sealhulgas eelkõige taimekasvatus, saagikoristus, lüpsmine, loomade (tapaeelne) pidamine või kalapüük, millest saadavad saadused ei läbi pärast koristust, varumist või püüki ühtki töötlust peale lihtsa füüsilise töötluse.

Söödakäitlemisettevõtja on määruse (EÜ) nr 178/2002 artikli 3 punktis 5 määratletud kui avalik või eraõiguslik kasumit taotlev või kasumitaotluseta juriidiline isik, kes tegeleb sööda tootmise, valmistamise, töötlemise, hoiustamise, transportimise või turustamise mis tahes toiminguga, kaasa arvatud iga tootja, kes tegeleb loomade söötmiseks mõeldud sööda tootmise, töötlemise või hoiustamisega oma talumajapidamises.

Söödakäitleja (11) on määruse (EÜ) nr 183/2005 artikli 3 punktis b määratletud kui füüsiline või juriidiline isik, kes on kohustatud tagama, et tema juhitavas söödakäitlemisettevõttes täidetakse käesoleva määruse nõudeid.

Turuleviimine on määruse (EÜ) nr 178/2002 artikli 3 punktis 8 määratletud kui toidu või sööda valdamine müügi eesmärgil, kaasa arvatud müügiks pakkumine ja mis tahes muud liiki tasu eest või tasuta üleandmine ning müük, turustamine ja muud liiki üleandmine.

Üksus on määruse (EÜ) nr 183/2005 artikli 3 punktis d määratletud kui söödakäitlemisettevõtte mis tahes üksus.

Pädev asutus on määruse (EÜ) nr 183/2005 artikli 3 punktis e määratletud kui liikmesriigi või kolmanda riigi asutus, mis on määratud teostama ametlikke kontrolle.

Loomsed kõrvalsaadused on määruse (EÜ) nr 1069/2009 artikli 3 punktis 1 määratletud kui loomade terved kehad või nende osad, loomsed saadused või muud loomset päritolu saadused, mis ei ole ette nähtud inimtoiduks, sh munarakud, embrüod ja sperma.

Loomsetest kõrvalsaadustest saadud tooted on määruse (EÜ) nr 1069/2009 artikli 3 punktis 2 määratletud kui tooted, mis on saadud loomsete kõrvalsaaduste ühe või mitme töötlemise või töötlusetapi tulemusena.

Lemmikloomad on määruse (EÜ) nr 767/2009 artikli 3 lõike 2 punktis f määratletud kui loomad, keda ei peeta toidu tootmise eesmärgil, kuid kes kuuluvad liiki, keda söödetakse, kasvatatakse või peetakse, ent keda tavaliselt ühenduses inimtoiduks ei tarvitata.

Karusloomad on määruse (EÜ) nr 767/2009 artikli 3 lõike 2 punktis e määratletud kui loomad, keda ei peeta toidu tootmise eesmärgil, kuid keda söödetakse, kasvatatakse või peetakse karusnaha tootmiseks ning keda inimtoiduks ei tarvitata.

Endine toit on komisjoni 16. jaanuari 2013. aasta määruse (EL) nr 68/2013 (söödamaterjalide kataloogi kohta) (12) lisa A osa punktis 3 määratletud kui toit[u] (v.a toidujäätmed), mis on valmistatud inimtarbimiseks kooskõlas kõigi ELi toidualaste normidega, kuid mis ei ole enam inimtoiduks ettenähtud kas praktilistel või logistilistel põhjustel või seoses tootmis-, pakendamis- või muude vigadega ning mis ei põhjusta söödana kasutamise korral mingeid terviseohte.

Käesolevas juhenddokumendis kasutatakse järgmiselt määratletud mõisteid:

inimtoiduks enam mitte ette nähtud toit – toit, mis vastavuses liidu toidualaste õigusnormidega toodeti inimestele tarbimiseks, kuid mis ei ole enam inimtoiduks ette nähtud, nagu on selgitatud inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidu söödana kasutamise suuniste (13) punktis 1.2.

Toiduainete jaemüüja võib viia toidu turule kooskõlas toidualaste õigusnormidega, pakkudes seda söödakäitlejatele, kes töötlevad selle söödaks, nagu on selgitatud inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidu söödana kasutamise suuniste punkti 3.2.2 alapunktis b.

Inimtoiduks enam mitte ette nähtud toit ei hõlma järgmist:

— Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta määruses (EÜ) nr 1331/2008, millega kehtestatakse toidu lisaainete, toiduensüümide ning toidu lõhna- ja maitseainete lubade andmise ühtne menetlus, (14) osutatud toidu lisaained, toiduensüümid ning toidu lõhna- ja maitseained;

— Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. juuni 2002. aasta direktiivis 2002/46/EÜ (toidulisandeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) (15) osutatud toidulisandid;

— määruse (EÜ) nr 1069/2009 artikli 8 punktis f ja komisjoni määruse (EL) nr 142/2011 I lisa punktis 22 osutatud toidujäätmed;

töötlemisettevõte – üksus määruse (EÜ) nr 183/2005 artikli 3 punkti d tähenduses, mis toodab sööta, kasutades komisjoni 16. jaanuari 2013. aasta määruse (EL) nr 68/2013 B osas osutatud töötlemisprotsesse.

3. SÖÖDAKÄITLEJATE KOHUSTUSED

Kõik söödakäitlejad peavad järgima määruses (EÜ) nr 178/2002 sätestanud toidualaste õigusnormide üldisi põhimõtteid ja nõudeid.

Peale selle peavad söödakäitlejad järgima kõiki ELi toidualaseid õigusakte, sealhulgas eelkõige järgmisi õigusakte:

— söödahügieeni määrus: nad peavad tagama, et nende kontrolli all olev söödakäitlemisettevõtja täidab kõiki määruses sätestatud nõudeid, et tagada sööda ohutus ja jälgitavus;

— loomsete kõrvalsaaduste määrus: loomse sööda käitlemisel peavad nad lisaks söödahügieeni määrusele rakendama ka selles konkreetses määruses sätestatud nõudeid;

— TSE määrus: nad peavad järgima kõiki piiranguid ja nõudeid, mis on sätestatud konkreetselt selles määruses, ning seotud rakendusakte, mis käsitlevad teatavate loomsete saaduste võimalikku kasutamist söödana.

4. ESMATOOTMINE

4.1. Üldised kaalutlused

Söödahügieeni määrus hõlmab ka sööda esmatootmist. Sööda esmatootmine on söödahügieeni määruse artikli 3 punktis f määratletud kui põllumajandussaaduste tootmine, sealhulgas eelkõige taimekasvatus, saagikoristus, lüpsmine, loomade (tapaeelne) pidamine või kalapüük, millest saadavad saadused ei läbi pärast koristust, varumist või püüki ühtki töötlust peale lihtsa füüsilise töötluse.

Sööda esmatootmise suhtes kohaldatavad eeskirjad on kehtestatud söödahügieeni määruse I lisa A osas. Nagu eespool märgitud, kehtivad loomsete kõrvalsaaduste määruse ja TSE määruse nõuded ka söödakäitlejate suhtes, kes käitlevad loomset sööta ja/või söödavad seda loomadele.

Söödahügieeni määruse I lisas sätestatud nõudeid kohaldatakse määruse artikli 5 lõikes 1 osutatud söödakäitlejate tegevuse suhtes. See säte hõlmab sööda esmatootmise tasandil sooritatavaid toiminguid ja järgmisi nendega seotud toiminguid:

— esmatoodete transport, ladustamine ja käitlemine tootmiskohas;

— esmatoodete transport tootmiskohast üksusesse ning

— sööda segamine eranditult oma ettevõtte tarbeks, kasutamata lisandeid või nende eelsegusid, välja arvatud silokonservandid.

Esmatootmine (ja seotud toimingud) tähendab põllumajandusettevõtte tasandil või sarnasel tasandil toimuvat tegevust ning hõlmab muu hulgas järgmist:

— taimsete saaduste, näiteks teravilja, puu- ja köögivilja ning ürtide tootmine, kasvatamine ja vedu ning toodete ladustamine ja käitlemine (nende olemust oluliselt muutmata) põllumajandusettevõttes ja nende edasine vedu üksusesse;

— loomade kasvatamine tapmiseks või loomsete saaduste tootmiseks põllumajandusettevõtte tasandil;

— putukate tootmine, kasvatamine ja kogumine;

— mõned samas põllumajandusettevõttes kasvatatud ja koristatud esmatoodete, näiteks vetikate ja koresööda ja/või teravilja kuivatamise meetodid. Sellist kuivatamist käsitatakse sööda esmatootmise tasandil sooritatava tavapärase toiminguna söödahügieeni määruse artikli 5 lõike 1 tähenduses. Teatavad põllumajandusettevõtte tasandil sooritatavad kuivatustoimingud võivad siiski tooteid muuta ja/või tuua kaasa uusi söödaga seotud ohte. Selliseks toiminguks on näiteks esmatoodete otsene kuivatamine, kasutades kütust, mis võib põhjustada ohtlikku saastumist (näiteks dioksiinidega). Seda toimingut ei saa käsitada esmatootmise tasandil sooritatava tavapärase toiminguna ega ka esmatootmisega seotud toiminguna ning seetõttu käsitatakse seda söödahügieeni määruse artikli 5 lõikes 2 osutatud toiminguna.

Märkused esmatootmise kohta: — Esmatootmise suhtes kohaldatavad üldeeskirjad on esitatud söödahügieeni määruse I lisas. — Head loomasöötmistavad on esitatud söödahügieeni määruse III lisas. — Erinõuded, mis puudutavad põllumajandusloomade söötmist loomse söödaga ning erandi alla kuuluvate loomsete kõrvalsaaduste registreerimist ja lubatud kasutusviise, on esitatud TSE määruse IV lisas (söödana kasutamise keeld) ning loomsete kõrvalsaaduste määruse artikli 11 lõikes 1 ja artikli 14 punkti d alapunktis i.

4.2. Söödahügieeni määruse artikli 2 lõike 2 punktis d osutatud esmatoodangu väikesed kogused

Söödahügieeni määrust ei kohaldata, kui tootja tarnib kohalikul tasandil sööda esmatoodangu väikeseid koguseid otse kohalikele põllumajandusettevõtetele nende põllumajandusettevõtete tarbeks.

Vastavalt söödahügieeni määruse artikli 2 lõikele 3 võivad liikmesriigid otsustada, kas nad määratlevad väikeste koguste mõiste ning kehtestavad riiklikud õigusnormid ja annavad suuniseid, et tagada sööda ohutus (riskipõhine lähenemisviis).

Kooskõlas proportsionaalsuse ja subsidiaarsuse põhimõttega on liikmesriigid seda küsimust erinevalt reguleerinud, võttes arvesse kohalikke tingimusi ja vajadusi.

Käesoleva dokumendi I lisas on esitatud mõnes liikmesriigis seoses söödahügieeni määruse artikli 2 lõike 2 punktis d osutatud väikeste kogustega kehtestatud riiklike õigusnormide ja kriteeriumide mittetäielik loend.

Lisaks sellele võivad pädevad asutused kooskõlas määruse (EL) nr 142/2011 artikli 20 lõike 4 punktiga d vabastada loomsete kõrvalsaaduste määruses sätestatud teavitamiskohustusest ettevõtjad, kes müüvad kohalikul turul või kohalikele jaemüügiettevõtjatele kohapeal toodetud lemmikloomatoidu väikeseid koguseid.

4.3. Põllumajandusettevõtte tasandi toimingud, mida ei käsitata esmatootmisena

Mõned söödakäitlejad tegelevad peale sööda esmatootmise ka sööda segamisega eranditult oma ettevõtte tarbeks, kasutades lisandeid või nende eelsegusid, välja arvatud silokonservandid. Seda tegevust hõlmab söödahügieeni määruse artikli 5 lõige 2 ning selliste toimingute suhtes kohaldatavad eeskirjad on sätestatud kõnealuse määruse II lisas. Söödahügieeni määruse artiklis 6 sätestatud kohustus rakendada HACCP põhimõtetel põhinevaid menetlusi kehtib ka nende põllumajandustootjate suhtes. Mõnes liikmesriigis kutsutakse neid söödakäitlejaid HACCP põllumajandustootjateks.

5. TEGEVUSED, MIS EI KUULU SÖÖDAHÜGIEENI MÄÄRUSE KOHALDAMISALASSE

Söödahügieeni määruse artikli 2 lõike 2 kohaselt ei kohaldata määrust järgmise suhtes:

a) kodune sööda tootmine oma vajadusteks: i) koduseks isikliku tarbimise eesmärgil toidu tootmiseks peetavate loomade tarbeks (nt eravalduses peetavate munakanade munad, mida kasutatakse oma tarbeks); ii) loomade tarbeks, keda ei peeta toidu tootmiseks (nt lemmikloomatoidu või karusloomasööda tootmine); (16)

b) toiduloomade söötmine, keda peetakse koduseks isiklikuks tarbimiseks või esmatoodangu (nt munad, piim, liha) väikeste koguste otsetarnimiseks tootja poolt lõpptarbijatele või kohalikele jaemüügiettevõtjatele, kes varustavad otse lõpptarbijaid;

c) nende loomade söötmine, keda ei peeta toidu tootmise eesmärgil;

d) sööda esmatoodangu väikeste koguste otsetarnimine kohalikul tasandil tootja poolt kohalikele põllumajandusettevõtetele nende põllumajandusettevõtete tarbeks; (17)

e) lemmikloomatoidu jaemüük.

Söödahügieeni määruse artikli 2 lõikes 3 on sätestatud, et liikmesriigid võivad söödahügieeni määruse kohaldamisalast välja jäetud tegevuse kohta kehtestada riiklikke õigusnorme ja anda suuniseid, mis tagavad määruse eesmärkide saavutamise.

Märkused söödahügieeni määruse kohaldamisalast välja jäetud tegevuse kohta: Määruse (EÜ) nr 178/2002 artiklis 15 on sätestatud, et sööta ei tohi turule viia ega anda toiduloomadele, (18) kui see ei ole ohutu.

6. ÜKSUSTE REGISTREERIMINE JA TUNNUSTAMINE

6.1. Üksuste registreerimine

Söödahügieeni määruse artikli 9 lõike 2 kohaselt peab söödakäitleja registreerima pädeva asutuse juures kõik oma üksused, mis tegutsevad sööda tootmise, töötlemise, ladustamise, transpordi või turustamise mis tahes etapis.

Nagu söödahügieeni määruse põhjenduses 17 on märgitud, on selle nõude eesmärk tagada jälgitavus tootjast lõppkasutajani ning hõlbustada tõhusaid ametlikke kontrolle.

Registreerimine võimaldab eelkõige

— riikide pädevatel asutustel teada, kus üksused asuvad ning millega nad tegelevad, et viia vajaduse korral läbi ametlikke kontrolle kooskõlas määruse (EÜ) nr 882/2004 (millega kehtestatakse ametlike kontrollide üldeeskirjad) artikliga 31, (19) ning

— tutvustada söödakäitlejatele asjakohaste ELi ja riiklike õigusaktide nõudeid.

Registreerimine on menetlus, mille käigus pädevale asutusele teatatakse (vähemalt) üksuse nimi ja aadress ning asjaomased tegevused. Igal juhul kehtestab iga liikmesriik oma korra üksuste registreerimiseks kooskõlas söödahügieeni määruse artikliga 9. Liikmesriigid saavad korraldada praktilised aspektid (nt kõiki tegevusi hõlmav üks nimekiri või kaks või rohkem eraldi nimekirja).

Söödahügieeni määruse kohase registreerimise ja söödasektoriga seotud muude ELi õigusaktide kohase registreerimise võib ühendada, tingimusel et järgitakse mõlema registreerimissüsteemi asjakohaseid eeskirju ning pädev asutus otsustab sellist ühendatud registreerimissüsteemi kasutada.

Söödahügieeni määruse artikli 19 lõike 7 kohaselt avalikustavad liikmesriigid kooskõlas artikliga 9 registreeritud üksuste nimekirjad. Käesoleva dokumendi II lisas on esitatud liikmesriikides kättesaadav teave.

6.1.1. Kauplejate registreerimine

Teatavad äriühingud on spetsialiseerunud söödaga kauplemisele (nn vahendajad). Kuigi nad võivad korraldada sööda liikumist tarnijate ja üksuste vahel, ei tarvitse nad sööta käidelda ega isegi sööta oma ruumides (mis võivad tegelikult olla kontoriruumid) ladustada.

Kui nad vastavad „söödakäitleja“ määratlusele, kehtib nende suhtes ka registreerimise nõue. Vajaduse korral võib kaupleja mõne üksuse puhul olla nõutav ka tunnustamine (20).

6.1.2. Söödakäitlemisettevõtjad ja internetimüük

Teatavad äriühingud pakuvad sööta müügiks interneti kaudu. Kuigi söödahügieeni määruses ei ole sellist kauplemisviisi konkreetselt nimetatud, kuuluvad sellised ettevõtjad söödakäitlemisettevõtja määratluse alla ning nende suhtes kohaldatakse asjaomaseid söödaalaseid õigusnorme, sealhulgas registreerimise nõuet.

Mis puudutab lemmikloomatoidu jaemüüki interneti kaudu otse lemmikloomaomanikele, siis sellist müüki tuleks käsitada lemmikloomatoidu jaemüügina, nagu sätestatud söödahügieeni määruse artikli 2 lõike 2 punktis e. Teisisõnu ei kohaldata söödahügieeni määrust lemmikloomatoidu jaemüügile interneti kaudu.

6.2. Üksuste tunnustamine

Söödahügieeni määruse artikli 10 lõike 1 kohaselt on teatavate üksuste puhul vajalik pädeva asutuse poolne tunnustamine, kui need üksused tegelevad konkreetsete tegevustega, millega kaasneb suurem oht. Sellisel juhul ei tohi eelneva tunnustamiseta nende tegevustega tegeleda.

Kõnealused tegevused on täpsustatud määruse artikli 10 lõikes 1, mis käsitleb teatavat liiki söödaga seotud toiminguid.

Liikmesriigid võivad kooskõlas määruse artikli 10 lõikega 2 kehtestada täiendava tunnustamisnõude ning kooskõlas sama määruse artikli 10 lõikega 3 võidakse see nõue kehtestada komisjoni määrusega.

Tunnustamiseks tuleb enne, kui söödakäitlemisettevõtjale antakse luba oma toodete turule viimiseks, koha peal kontrollida seadusega ette nähtud struktuurilisi/tegevustingimusi.

6.2.1. Üksused, mille puhul on vajalik tunnustamine

Söödahügieeni määruse artikli 10 lõikes 1 sätestatud tunnustamise nõue puudutab üksusi, mis tegelevad järgmisega:

— määrusega (EÜ) nr 1831/2003 hõlmatud ja söödahügieeni määruse IV lisa 1. peatükis osutatud söödalisandite tootmine ja/või turuleviimine;

— söödahügieeni määruse IV lisa 2. peatükis osutatud söödalisanditega valmistatud eelsegude tootmine ja/või turuleviimine;

— segasööda tootmine turuleviimiseks või üksnes oma ettevõtte tarbeks, kasutades söödahügieeni määruse IV lisa 3. peatükis osutatud söödalisandeid või neid sisaldavaid eelsegusid.

Märkus Ülevaatlikkuse ja selguse huvides on käesoleva juhenddokumendi III lisas esitatud söödahügieeni määruse IV lisa konsolideeritud versioon ning välja on jäetud viited toodetele, mida varem hõlmas direktiiv 82/471/EMÜ (mis on kuulutatud kehtetuks), ning viited antibiootikumidele kui kasvustimulaatoritele, kuna viited neile toodetele IV lisas ei ole kehtivate õigusaktide puhul enam asjakohased.

Lisaks sellele on söödahügieeni määruses sätestatud, et söödakäitlejad peavad teatavates muudes olukordades tagama, et pädev asutus tunnustab nende juhitavaid üksusi, mis on hõlmatud kõnealuse määrusega.

Söödahügieeni määruse II lisa kohaselt peavad tunnustuse saama ka üksused, mis tegelevad söödas kasutatavate toodete turule viimiseks ühe või mitmega järgmistest toimingutest: (21)

— töötlemata taimeõli töötlemine, v.a need, mis kuuluvad määruse (EÜ) nr 852/2004 reguleerimisalasse; (22)

— rasvhapete õlikeemiline tootmine;

— biodiisli tootmine;

— rasvade segamine

ning

— nagu on sätestatud määruse (EÜ) nr 141/2007 (23) artiklis 1, üksused, mis toodavad ja/või viivad turule kategooriasse „koktsidiostaatikumid ja histomonostaatikumid“ kuuluvaid söödalisandeid;

— nagu on sätestatud määruse (EL) 2015/786 (24) artiklis 6, üksused, kus viiakse läbi detoksifitseerimist;

— nagu on sätestatud määruse (EÜ) nr 767/2009 artiklis 8, üksused, mis toodavad erisööta, milles teatavate söödalisandite sisaldus ületab lubatud suurimat sisaldust enam kui 100 korda.

Söödahügieeni määruse artikli 19 lõikes 6 on sätestatud, et komisjon koondab ja avalikustab liikmesriikides kooskõlas määruse artikliga 13 tunnustatud üksuste nimekirjad. Teave on kättesaadav loomasööta käsitleval komisjoni veebilehel (25).

6.2.2. Üksuste tunnustamine riikliku õiguse kohaselt

Söödahügieeni määruse artikli 10 lõike 2 kohaselt on liikmesriikidel võimalik nõuda nende söödatootmisüksuste tunnustamist, mille puhul liidu õiguse kohaselt ei ole tunnustamine vajalik.

Nendeks võivad olla nõukogu direktiivi 90/167/EMÜ artikli 4 lõike 1 punktis a osutatud ravimsöötade tootjad, keda mõnes liikmesriigis tunnustatakse kooskõlas söödahügieeni määruse artikli 10 lõikega 2.

7. SÖÖDAAHELA ALGUS

Söödaahel on väga keeruline, eriti kui võtta arvesse söödamaterjali arvukaid allikaid. Söödast põhjustatud juhtumid, st varasemad juhtumid, kus saastunud sööt on kahjustanud sööda- ja toiduahela ohutust, on samuti näidanud, kui oluline on määrata kindlaks söödaahela algus, et tagada toodete ohutus ja täielik jälgitavus.

Lisaks sellele on viimastel aastatel hakatud üha rohkem kasutama söödana endist toitu, et vähendada toidu kadu ja raiskamist ning kasutada tõhusalt ära toit, mis on ohutu, kuid mida ei saa toidupankade kaudu inimestele tarbimiseks jagada. Sellega seoses on komisjon kehtestanud ringmajandust käsitleva teatise (26) lahutamatu osana tegevuskava toidu raiskamise vähendamiseks, mille eesmärk on muu hulgas väärtustada inimtoiduks enam mitte ette nähtud toitu, kasutades seda loomade söötmiseks.

Olenevalt konkreetsest olukorrast kasutatakse liikmesriikides söödahügieeni määruse artikli 9 lõike 2 kohaldamisel eri lähenemisviise nende üksuste registreerimiseks, mis tarnivad ainult osa oma toodangust söödaahelasse, kuid mille põhitegevus ei toimu sööda valdkonnas (näiteks kaevandus-, keemia- või toidutööstusettevõtted), mistõttu on jõutud erinevatele järeldustele selle kohta, kas need üksused peaksid kuuluma söödahügieeni määruse kohaldamisalasse.

Seetõttu on ettevõtjad teatanud suurest koormusest, mis võib takistada inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidu tarnimist söödasektorile või selle lausa võimatuks muuta (näiteks kahekordne registreerimine toidu- ja söödakäitlejana või toidukäitleja söödakäitlejana registreerimise ühtlustatud nõuete puudumine).

Söödahügieeni määruse rakendamise parandamiseks ja ühtlustamiseks on seega vaja määrust täpsustada, võttes arvesse liikmesriikide erinevaid kogemusi ja seda, kui tähtis on, et pädevad asutused oleksid täielikult teadlikud söödaahela kõikidest lülidest, toetades samal ajal praktilist lähenemisviisi. Täpsustamine on vajalik, et määrata kindlaks söödahügieeni määruse artikli 5 lõike 6 (27) kohaldamisala. Kuigi on selge, et põllumajandustootjad peavad hankima ja kasutama sööta, mis pärineb söödahügieeni määrusega kooskõlas registreeritud ja/või tunnustatud üksustest, on vaja mõningaid suuniseid selle kohta, milliste kriteeriumide alusel võib muid ettevõtjaid käsitada söödakäitlejatena.

Söödahügieeni määruse põhieesmärk on tagada toodete ohutus ja jälgitavus. Selleks, et teha kindlaks, kas üksus peab olema registreeritud kooskõlas söödahügieeni määrusega ning kas toode võib siseneda söödaahelasse, võib kaaluda järgmisi põhikriteeriume, võttes arvesse järgmist reguleerivat raamistikku:

— määruse (EÜ) nr 178/2002 artikli 3 punktis 4 esitatud mõiste „sööt“ määratlus – töödeldud, osaliselt töödeldud või töötlemata aine või toode, kaasa arvatud lisaained, mis on mõeldud loomade söötmiseks. Seega on kavatsus kasutada ainet või toodet loomade söötmiseks otsustav kriteerium selle aine käsitamiseks söödana. Ettevõtja kavatsus toote tarnimisel on seega põhikriteerium, mida tuleb kaaluda, et teha kindlaks, kas kohaldada tuleks söödahügieeni määruse nõudeid;

— toote õiguslik staatus vastavalt asjaomastes ELi õigusaktides sätestatud liigitusele. See õiguslik staatus võib olla näiteks järgmine: toit, loomne või mitteloomne kõrvalsaadus, sööt või jäätmed vastavalt inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidu söödana kasutamise suunistes kirjeldatule;

— ettevõtja poolt toodete turuleviimisel neile kaasa pandud teave (nt märgistus või kaubadokument);

— üksuse liik, kus toode valmistati ja kust see pärit on, ning üksuse liik, millele toode tarnitakse: näiteks loomsete kõrvalsaaduste või endise toidu töötlemisettevõtted ning söödatootmisüksused ja põllumajandusettevõtted.

Ettevõtjatele ja liikmesriikide pädevatele asutustele langeva tarbetu halduskoormuse vältimiseks peaks mõnel konkreetsel juhul olema vastuvõetav, et mõned söödakäitlejad hangivad tooteid (28) üksustest, mis on registreeritud (ja/või vajaduse korral tunnustatud) kooskõlas määrusega (EÜ) nr 852/2004 ja/või määrusega (EÜ) nr 853/2004 ja/või loomsete kõrvalsaaduste määrusega.

Kõikide söödaohutusnõuete täitmise eest vastutav söödakäitleja peab tagama, et toote (29) ümberliigitamisel söödamaterjaliks järgitakse kõiki asjaomaseid söödaalaseid õigusakte kooskõlas söödahügieeni määruse artikli 4 lõikega 1, sealhulgas nii söödahügieeni eeskirju kui ka nõudeid, mis käsitlevad eelkõige saasteainete jääkide konkreetseid piirnorme ning märgistamist.

Samuti peavad söödakäitlejad, kes sooritavad toiminguid, mida söödahügieeni määruse artikli 5 lõige 1 ei hõlma, kehtestama, rakendama ja hoidma toimivana alalise kirjaliku menetluse või menetlused, mis põhineb või põhinevad HACCP põhimõtetel, nagu on sätestatud söödahügieeni määruse artiklis 6.

Lisaks sellele peab söödakäitleja olema toote (30) ümberliigitamisel söödamaterjaliks eelkõige teadlik loomsete kõrvalsaaduste määruses ja TSE määruses sätestatud nõuetest ja piirangutest (sealhulgas söödana kasutamise keelust).

Igal juhul võivad liikmesriikide pädevad asutused pärast asjaomaste konkreetsete tegevuste hindamist otsustada, kas ettevõtja tuleb registreerida kooskõlas söödahügieeni määrusega. Registreerimine tugevdab liikmesriigi ametlike kontrollide süsteemi.

7.1. Toidu- ja joogitööstusest pärit kõrvalsaadused ja inimtoiduks enam mitte ette nähtud toit, mida kavatsetakse kasutada söödamaterjalina

7.1.1. Direktiivi 2008/98/EÜ (31) (mis käsitleb jäätmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks teatavad direktiivid; nn jäätmete raamdirektiiv) kohased kõrvalsaadused

Toiduaine- ja joogisektori kõrvalsaadusi kasutatakse ulatuslikult loomasöödas. Paljude sektorite tootmisprotsessides (nt õliseemnete purustamine, suhkru-, tärklise- ja linnasetootmine) tekib materjali, mida kasutatakse hiljem söödana. Nende mitteloomsete materjalide kasutamine söödana on kooskõlas ringmajanduse eesmärgiga ning eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiivis 2008/98/EÜ (mis käsitleb jäätmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks teatavad direktiivid) sätestatud jäätmehierarhiaga. Jäätmete raamdirektiiviga kehtestatakse sätted keskkonna ja inimese tervise kaitsmiseks selliselt, et välditakse või vähendatakse jäätmete tekitamise ja käitlemise ebasoodsat mõju, vähendades ressursside kasutamise üldmõju ja suurendades sellise kasutamise tõhusust.

Materjal, mida ei toodeta tootmisprotsessi käigus tahtlikult, võib, kuid ei pruugi kuuluda jäätmete hulka. Tootmisjääke võib käsitada kõrvalsaadusena (mitte jäätmetena) ainult siis, kui tootmisjäägid vastavad jäätmete raamdirektiivi artikli 5 lõikes 1 sätestatud kumulatiivsetele kriteeriumitele, st need on toodetud tootmisprotsessi lahutamatu osana ning nende edasine kasutamine loomasöödana ilma täiendava töötlemiseta lisaks kõnealuse materjali tootmisprotsessile on seaduslik ja kindel. Need loomasöödana kasutatavad kõrvalsaadused on seega söödamaterjal.

Peale selle eristatakse jäätmete raamdirektiivis selgelt kõrvaldamist ja taaskasutamist, kusjuures jäätmehierarhias on taaskasutamine (sh ringlussevõtt) kõrvaldamisest eespool (jäätmete raamdirektiivi artikkel 4) ning taaskasutatavat toodet ei käsitata enam jäätmena (kui on täidetud jäätmete raamdirektiivi artiklis 6 sätestatud tingimused).

Loomsed kõrvalsaadused, sealhulgas määrusega (EÜ) nr 1069/2009 hõlmatud töödeldud tooted (v.a need, mis on ette nähtud põletamiseks, prügilasse ladestamiseks või kasutamiseks biogaasi- või kompostimistehases), ei kuulu jäätmete raamdirektiivi kohaldamisalasse ulatuses, milles need on hõlmatud muude liidu õigusaktidega (jäätmete raamdirektiivi artikkel 2).

Jäätmete raamdirektiivi tõlgendamise üksikasjalikud juhised on esitatud järgmistes Euroopa Komisjoni väljaannetes:

— Guidance on the interpretation of key provisions of Directive 2008/98/EC on waste (32) (jäätmeid käsitleva direktiivi 2008/98/EC põhisätete tõlgendamise suunised) ning

— komisjoni teatis nõukogule ja Euroopa Parlamendile „Tõlgendav teatis jäätmete ja kõrvalsaaduste kohta“ (33).

Oluline on see, et söödaahelasse sisenemiseks tooteid turule viivad ettevõtjad näitaksid selgelt, et need tooted on ette nähtud kasutamiseks söödana, kuna tooted, mida käsitatakse jäätmetena, ei tohi hilisemas etapis söödaahelasse uuesti siseneda.

7.1.2. Peamised õiguslikud kohustused

Söödakäitlejate peamiste õiguslike kohustuste kohta on söödahügieeni määruse artikli 4 lõikes 1 sätestatud, et „söödakäitlejad tagavad, et nende tegevus tootmisel, töötlemisel ja turustamisel on igas etapis kooskõlas ühenduse õigusaktidega, nendele vastavate siseriiklike õigusnormidega ning heade tavadega. Eelkõige peavad nad tagama, et nende tegevus vastab käesolevas määruses sätestatud asjakohastele hügieeninõuetele“.

Nagu eespool mainitud, saavad söödakäitlejad kasutada söödaahelas vajaduse korral paljusid kõrvalsaadusi ja inimtoiduks enam mitte ette nähtud toitu. Söödakäitlejad peavad tagama, et nende tegevus ning turule viidavad kõrvalsaadused ja inimtoiduks enam mitte ette nähtud toit oleksid peale söödahügieeni määruse kooskõlas ka muude asjaomaste õigusaktidega, nagu:

— määrus (EÜ) nr 178/2002 (üldised toidualased õigusnormid),

— määrus (EÜ) nr 767/2009 sööda turuleviimise ja kasutamise kohta,

— direktiiv 2002/32/EÜ loomatoidus leiduvate soovimatute ainete kohta, (34)

— loomsete kõrvalsaaduste määrus ja määrus (EL) nr 142/2011 (millega rakendatakse loomsete kõrvalsaaduste määrust) ning

— TSE määrus.

Seetõttu peavad märgistusnõuded ja transpordil kasutatavad kaubadokumendid olema eelnimetatud õigusaktidega kooskõlas, kui see on asjakohane.

7.1.3. Inimtoiduks enam mitte ette nähtud toit

Jäätmete raamdirektiivi on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga (EL) 2018/851, millega muudetakse direktiivi 2008/98/EÜ, mis käsitleb jäätmeid. Selles direktiivis on sätestatud, et ained, mis ei koosne loomsetest kõrvalsaadustest ega sisalda neid ning on ette nähtud kasutamiseks söödana, ei kuulu jäätmete raamdirektiivi kohaldamisalasse ulatuses, milles need on hõlmatud muude liidu õigusaktidega, näiteks määrusega (EÜ) nr 767/2009.

Inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidu kohta saab täiendavaid ja üksikasjalikke juhiseid inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidu söödana kasutamise suunistest, mille eesmärk on hõlbustada teatava loomseid või mitteloomseid saadusi sisaldava võiva ja inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidu kasutamist söödana. Need suunised peaksid abistama riiklikke ja kohalikke pädevaid asutusi ning toiduahela ettevõtjaid asjaomaste ELi õigusaktide kohaldamisel.

Inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidu söödana kasutamise suuniste punktis 3.2.2 kirjeldatakse eelkõige meetmeid, mis suurendavad inimtoiduks enam mitte ette nähtud mitteloomse toidu kasutamist söödana, ning tehakse muu hulgas ettepanek, et toiduainete jaemüüjaid ei ole teatavatel asjaoludel enam vaja vastavalt söödahügieeni määrusele registreerida.

Erilist tähelepanu tuleks pöörata eelnimetatud suuniste punktis 1.3 esitatud joonisele 1 „Vooskeem toidust söödani“, (35) millel on selgitatud, millal võib toote tarnida otse söödakäitlemisettevõtjale või millal peavad loomsed saadused esmalt vastama loomsete kõrvalsaaduste määruses sätestatud tingimustele.

Söödamaterjali suhtes kohaldatavad üldtingimused on loetletud komisjoni määruse (EL) nr 68/2013 (söödamaterjalide kataloogi kohta) lisa A osas. Selle lisa C osas, eelkõige punktis 13, on loetletud palju näiteid tööstuse kõrvalsaadustest ja jääkidest.

Samuti tuleb arvesse võtta nende materjalide loetelu, mille turuleviimine või kasutamine loomatoiduna on vastavalt määruse (EÜ) nr 767/2009 III lisale piiratud või keelatud.

7.2. Ettevõtjad, kes peavad või ei pea end registreerima vastavalt söödahügieeni määrusele

Sõltuvalt oma tegevusest ja asjaomastest üksustest peavad või ei pea teatavad ettevõtjad end vastavalt söödahügieeni määrusele registreerima.

7.2.1. Ettevõtjad, kes ei tegele toidu käitlemisega ning tarnivad otse või kaudselt oma toodangut söödaahelasse, kuid kelle peamine tegevusala ei ole sööda valdkonnas

Näited:

— Keemiatööstus: raudsulfaadi, orgaaniliste hapete, naatrium- või kaltsiumhüdroksiidi tootmine rasvhapete soolade saamiseks

— Bioetanooli tootmine: piiritusetööstuse tahked jäägid, teraviljavalk

— Ravimitööstus

— Mäetööstus: mineraalid

a) Teatavad tootjad või tarnijad ei tarvitse alati teada, et nende tooted või toorained võivad pärast müüki kaudselt siseneda söödaahelasse. Seega neil võib või võib ka mitte olla sööda turuleviimise kavatsus. See on eriti asjakohane tegevuste ja/või üksuste puhul, mis on söödasektoriga tavaliselt vähe seotud ning turustavad harilikult väikese osa oma toodetest (36) vahendajate kaudu, kes võivad muu hulgas suunata need tooted söödaahelasse lisandite ja/või söödamaterjali tootmiseks. Näiteks: — Teatavate toodete (37) esimest tarnijat (nt kaevandust) ei pea käsitama söödakäitlejana ning pädevad asutused ei pea seega nõudma tema registreerimist. Söödaahel algab siis, kui toodet kavatsetakse kasutada sööda tootmiseks. See algab näiteks vahendavast ettevõtjast, kes viib tooted turule, et müüa need söödalisandite tootjale – need mõlemad peavad olema registreeritud kooskõlas söödahügieeni määrusega. — Niisuguste teatavate keemiatoodete (38) (nt kaltsiumhüdroksiidi ja võihappe) tarnijat, mida hiljem kasutatakse nende keemilise reaktsiooni tulemusena saadavate söödalisandite/söödamaterjali (nt kaltsiumbutanaadi) tootmiseks, ei pea käsitama söödakäitlejana ning pädevad asutused ei pea seega nõudma tema registreerimist. Söödaahel algab siis, kui toodet kavatsetakse kasutada söödalisandite/söödamaterjali tootmiseks, st söödalisandi/söödamaterjali tootjast, kes peab olema registreeritud kooskõlas söödahügieeni määrusega.

b) Kui aga esimene tarnija viib turule tooted, mis on ette nähtud kasutamiseks söödana, sealhulgas: — söödalisandid (vastavalt määrusele (EÜ) nr 1831/2003) — ja/või söödamaterjali (vastavalt määrusele (EÜ) nr 767/2009),

siis see tarnija peab olema registreeritud söödakäitlejana kooskõlas söödahügieeni määrusega.

7.2.2. Toidukäitlemisettevõtted, kes tarnivad osa oma toodangust söödaahelasse, kuid kelle peamine tegevusala ei ole sööda valdkonnas

Neil juhtudel võib toidukäitlemisettevõttel olla või võib ka mitte olla sööda tootmise kavatsus, kuid tema tegevuse osana (enamasti väikese osana, v.a teatavad erandid, näiteks taimeõli tootvad toidukäitlemisettevõtted) toodetakse loomseid ja mitteloomseid kõrvalsaadusi, mida sageli kasutatakse söödatööstuses. Söödaahelasse võidakse tarnida ka teatavat toitu, mis ei ole ette nähtud inimtoiduks (39).

Neid kriteeriume arvesse võttes võib seega suuremal või vähemal määral täheldada järgmisi olukordi.

a) Toidukäitlemisettevõtted (sh jaemüüjad), mis tarnivad loomseid kõrvalsaadusi (sh inimtoiduks enam mitte ette nähtud loomne toit) loomsete kõrvalsaaduste/endise toidu töötlemisettevõtetele, (40) kus need töödeldakse söödamaterjaliks (41). Näiteks järgmistest ettevõtetest pärinevad tooted: — tapamajad/lihalõikusettevõtted/lihatöötlemisettevõtted; — kalalõikusettevõtted; — töötlev toiduainetööstus (kondiitri-, makarontoodete või pitsatööstus): loomseid kõrvalsaadusi, näiteks mune, piima, liha või kala sisaldavad tooted ja/või inimtoiduks enam mitte ette nähtud toit, mis sisaldab neid loomseid kõrvalsaadusi; — jaemüüjad, näiteks liha- ja kalapoed; — kaubahallid. Juhul kui toidukäitlemisettevõte tarnib tooteid (42) edasiseks töötlemiseks loomsete kõrvalsaaduste töötlemisettevõttesse, ei pea toidukäitlemisettevõtet käsitama söödakäitlejana ning pädevad asutused ei pea seega nõudma selle registreerimist kooskõlas söödahügieeni määrusega. Söödaahel algab sel juhul loomsete kõrvalsaaduste ja/või endise toidu töötlemisettevõttest, kus toodetakse söödamaterjali ning mis tuleb registreerida kooskõlas söödahügieeni määrusega.

b) Toidukäitlemisettevõtted (sh jaemüüjad), mis tarnivad inimtoiduks enam mitte ette nähtud mitteloomset toitu töötlemisettevõtetele, kus see töödeldakse söödamaterjaliks (43). Näited: — töötlev toiduainetööstus (nt külmutatud köögiviljade tööstus, konservitööstus, joogitööstus): inimtoiduks enam mitte ette nähtud toit; — pagaritööstus: leib/sai (mis ei sisalda loomseid saadusi); — kaubahallid ja muud jaemüügikauplused: köögiviljad, puuviljad jne. Juhul kui toidukäitlemisettevõte (sh jaemüüja) tarnib tooteid (44) edasiseks töötlemiseks töötlemisettevõttesse, ei pea toidukäitlemisettevõtet käsitama söödakäitlejana ning pädevad asutused ei pea seega nõudma selle registreerimist kooskõlas söödahügieeni määrusega. Söödaahel võib alata töötlemisettevõttest, kus toodetakse söödamaterjali ning mis tuleb registreerida kooskõlas söödahügieeni määrusega.

c) Toidukäitlemisettevõtted (muud kui jaemüüjad), mis tarnivad loomseid kõrvalsaadusi ja/või loomsetest kõrvalsaadustest saadud tooteid, sealhulgas loomset endist toitu, söödakäitlejatele (muud kui loomsete kõrvalsaaduste töötlemisettevõtted) (45). Näited: — piimatööstuse suhtes kohaldatav erand: piim, piimapõhised tooted ja teatavad piimast saadud tooted, mis on esitatud määruse (EL) nr 142/2011 X lisa II peatüki 4. jao II osas. Kui toidukäitlemisettevõte tarnib loomseid kõrvalsaadusi söödakäitlejale otse söödamaterjalina kasutamiseks, tuleks toidukäitlemisettevõte kooskõlas söödahügieeni määrusega registreerida söödakäitlejana lisaks selle registreerimisele kooskõlas loomsete kõrvalsaaduste määrusega (46). Kui söödakäitleja, kellele tarnitakse kõrvalsaadusi, on lemmikloomatoidu tootja, tuleb teda samuti tunnustada kooskõlas loomsete kõrvalsaaduste määrusega.

d) Toidukäitlemisettevõtted (muud kui jaemüüjad), mis tarnivad inimtoiduks enam mitte ette nähtud mitteloomseid kõrvalsaadusi ja toitu (47) söödakäitlejatele, kes ei ole töötlemisettevõtted. Näited: — jahutööstus: kliid, nisukliid; — suhkrutööstus: suhkrupeedimass; — krõpsutööstus: kartulikoored; — õlletööstus: õlleraba; — piiritusetööstus: niisked jääkproduktid ja kuivatatud jääkproduktid; — mahlatööstus: apelsinimass. Sellisel juhul tuleks toidukäitlemisettevõtet käsitada söödakäitlejana ning see tuleks registreerida kooskõlas söödahügieeni määrusega, kui tooted on ette nähtud kasutamiseks loomade söötmiseks.

e) Söödakäitlejad, mis ei ole töötlemisettevõtted ja mis ostavad toiduainete jaemüüjatelt väikeses koguses mitteloomset toitu (sealhulgas inimtoiduks enam mitte ette nähtud toitu). Näited: — Käsitöönduslikud söödatootjad, kes ostavad mitteloomset toitu kohalikelt toiduainete jaemüüjatelt. Toiduainete jaemüüjat, kes on registreeritud või tunnustatud kooskõlas määrusega (EÜ) nr 852/2004 ning viib turule toitu kooskõlas toidualaste õigusnormidega, et müüa seda söödakäitlejale, kes kogub toitu selle töötlemiseks söödaks või töötleb selle otse söödaks, ei pea käsitama söödakäitlejana ning pädevad asutused ei pea seega nõudma tema registreerimist kooskõlas söödahügieeni määrusega. Sellisel juhul algab söödaahel söödakäitlejast, kes kasutab tooraineid sellisena ja toodab lõplikku segasööta ning kes tuleks registreerida kooskõlas söödahügieeni määrusega. Seega võivad söödakäitlejad, näiteks väikesed käsitöönduslikud lemmikloomatoidu tootjad (kes toodavad koeraküpsiseid), samuti osta toiduainete jaemüüjatelt teatavat toitu, et kasutada seda söödamaterjalina. Need toiduainete jaemüüjad viivad turule toiduaineid, mis sellisel juhul on ette nähtud kasutamiseks söödamaterjalina söödakäitlejate poolt, võttes alati arvesse õigusaktides sätestatud kehtivaid norme ja piiranguid, et tagada ohutus ja jälgitavus ning et pädevatel asutustel oleks hõlpsasti kättesaadav teave kõikide tarnijate kohta. — Põllumajandustootjad, kes hangivad kohalikelt toiduainete jaemüüjatelt inimtoiduks enam mitte ette nähtud mitteloomset toitu. Söödahügieeni määruse artikli 5 lõikes 6 on sätestatud, et põllumajandustootjad hangivad ja kasutavad üksnes sööta, mis pärineb söödahügieeni määruse alusel registreeritud ja/või tunnustatud üksustest. Seega, kui toiduainete jaemüüja müüb toodet söödana, tuleks teda käsitada söödakäitlejana ning registreerida kooskõlas söödahügieeni määrusega, kuna tuleb arvesse võtta, et ta tarnib söödamaterjali (endist toitu) otse kasutamiseks põllumajandusettevõttes loomade söötmiseks.

7.2.3. Loomsete kõrvalsaaduste töötlemisettevõtted ja muud töötlemisettevõtted, mis tarnivad sööta söödakäitlejatele

Näited:

— töödeldud loomse valgu, loomse rasva jne tootmine;

— söödamaterjali tootmine inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidust (leib, küpsised, pagaritooted, makarontooted jne);

— söödamaterjali töötlemine muust söödamaterjalist: apelsinimassist silo tootmine.

Sellisel juhul tuleks loomsete kõrvalsaaduste töötlemisettevõtted ja endise toidu töötlemisettevõtted, mis tarnivad söödamaterjali söödakäitlejatele, registreerida kooskõlas söödahügieeni määrusega.

8. KORDUMA KIPPUVAD KÜSIMUSED – SÖÖDAKÄITLEJAD

1. küsimus

„Mul on karjakasvatusettevõte. Ma toodan ise sööta oma maal kasvatatavast teraviljast. Ma kasutan selle sööda tootmisel ka lisandeid sisaldavaid tooteid. Kas ma pean järgima määruse (EÜ) nr 183/2005 II lisa nõudeid?“

VASTUS

Paljud söödatooted sisaldavad lisandeid ning oluline on see, kuidas toodet turustatakse. Kogu loomasööt tuleb turustada kooskõlas määrusega (EÜ) nr 767/2009 või määrusega (EÜ) nr 1831/2003.

Kasutades tooteid, mida turustatakse lisanditena või eelsegudena, peavad põllumajandustootjad järgima söödahügieeni määruse II lisa nõudeid, välja arvatud juhul, kui kasutatakse silokonservante või silokonservantide eelsegusid.

Täiendsööda kasutamisel ei pea söödahügieeni määruse II lisa järgima.

Eelsegude ja täiendsööda vaheline erinevus on määratletud 13. juuli 2009. aasta määruse (EÜ) nr 767/2009 (sööda turuleviimise ja kasutamise kohta) artikli 8 lõikes 1, mis käsitleb söödalisandite sisaldust:

„Ilma et see piiraks sellise õigusakti tingimuste kohaldamist, millega lubatakse asjaomase söödalisandi kasutamist, ei sisalda söödamaterjalid ja täiendsööt söödalisandeid, mille sisaldus ületab täissöödas lubatud suurimat sisaldust enam kui 100 korda, koktsidiostaatikumide ja histomonostaatikumide puhul viis korda.“

2. küsimus

„Mul on karjakasvatusettevõte. Ma toodan ise sööta oma maal kasvatatavast teraviljast. Ma kasutan selle sööda tootmisel ka lisandeid/eelsegusid. Kas ma pean oma põllumajandusettevõtte registreerima või mitte? Milliseid lisasid ma pean järgima? Kas ma pean taotlema tunnustamist kooskõlas määrusega (EÜ) nr 183/2005?“

VASTUS

Põllumajandusettevõtted, mis toodavad sööta oma loomade tarbeks, tuleb registreerida kooskõlas söödahügieeni määrusega ning need peavad kõnealusel juhul vastama söödahügieeni määruse I, II ja III lisale.

Söödamaterjali ja segasööda (täiendsööda või täissööda) esmatootmise suhtes kohaldatakse I lisa ja head põllumajandustava. Kui põllumajandusettevõte kasutab sööda omaks tarbeks tootmisel söödalisandeid (v.a silokonservandid) või eelsegusid, kohaldatakse II lisa ja HACCP süsteemi.

Samuti peavad põllumajandustootjad toiduloomade söötmisel järgima III lisa sätteid.

Põllumajandusettevõtted, mis toodavad segasööta üksnes oma majapidamiste tarbeks, kasutades söödahügieeni määruse IV lisa 3. peatükis osutatud söödalisandeid või neid sisaldavaid eelsegusid, peavad tagama, et neil on pädevate asutuste tunnustus.

3. küsimus

„Olen kalamees ja toodan kalasööta oma küla ümbruskonnas elavatele kohalikele kalameestele. Kas ma olen söödakäitleja?“

VASTUS

Kalasööt, mis on ette nähtud vette puistamiseks, et meelitada ligi kalu (sageli nimetatakse seda peibutussöödaks), kuulub määruses (EÜ) nr 178/2002 sätestatud mõiste „sööt“ alla.

Seega tuleb peibutussööda tootjaid käsitada söödakäitlejatena ning nad tuleb registreerida kooskõlas söödahügieeni määrusega. Kui aga tegemist on peibutussööda koduse tootmisega oma vajadusteks, et püüda kala koduseks isiklikuks tarbimiseks, on tootjad kooskõlas söödahügieeni määruse artikli 2 lõike 2 punktiga a registreerimisnõudest vabastatud.

Siiski ei tuleks loomasöödana käsitada kalasööta, mis on ette nähtud konksu otsa kinnitamiseks ja mille eesmärk ei ole seega looma toitmine.

See on ka kooskõlas liidu õigusaktidega, võttes arvesse viidet kalasöödana kasutatavatele tõukudele ja ussidele loomsete kõrvalsaaduste määruse artiklis 18 (48) ning määruse (EL) nr 142/2011 X lisa III peatükis kirjeldatut.

4. küsimus

„Olen loomseid jäätmeid käitleva tehase omanik. Ostan toidukäitlejatelt tooteid, et toota söödamaterjali, mille ma seejärel müün segasööda tootjatele. Minu tarnijad märgistavad siiski minu ostetavad tooted jäätmetena. Kas selline tarnijapoolne märgistus on lubatud?“

VASTUS

Ei ole. Loomseid kõrvalsaadusi, mis on segatud jäätmetega ja märgistatud jäätmetena, ei tohi kasutada põllumajandusloomade söötmiseks. Loomseid kõrvalsaadusi võib kooskõlas loomseid kõrvalsaadusi käsitlevate õigusaktidega kasutada ainult teatavate tehniliste toodete tootmiseks või need tuleb jäätmetena kõrvaldada.

Toidukäitlemisettevõte (näiteks tapamaja) võib tarnida loomsete kõrvalsaaduste töötlemisettevõttele põllumajandusloomade sööda tootmiseks ainult 3. kategooria loomseid kõrvalsaadusi. Sellisel puhul jäätmete raamdirektiivi ei kohaldata.

Seetõttu tuleks sellised loomsed saadused märgistada vastavalt määruse (EÜ) nr 142/2011 VIII lisas ning määruse (EÜ) nr 999/2001 V lisas esitatud nõuetele.

Söödahügieeni määruse II lisa jaotise „TOOTMINE“ punktis 8 on selgitatud, et „toodete märgistusel peab olema selgelt märgitud, kas toode on ette nähtud kasutamiseks söödana või muul otstarbel. Kui teatav tootepartii ei ole sööda või toiduna kasutamiseks deklareeritud, ei tohi käitleja töötlemisahela hilisemas etapis sellekohast teavet muuta“.

Seoses toiduahela ohutuse ja terviklikkusega tuleks vältida jäätmetena turule viidud, inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidu sattumist söödaahelasse (49). Seega ei tohi söödakäitlejad oma üksuses sööda tootmisel neid tooteid kasutada.

5. küsimus

„Mul on söödakäitlemisettevõte. Minu riigi pädevate asutuste nõuande kohaselt olen ma kohustatud ostma tooteid neilt sööda- või toidutootjatelt, kes on registreeritud või tunnustatud vastavalt määrusele (EÜ) nr 183/2005. Kui ma aga ostan osa tooteid teise liikmesriigi äriühingult ja nõuan tõendit selle kohta, et see äriühing on kõnealuse määruse kohaselt registreeritud, öeldakse mulle, et see ei ole vajalik, sest äriühing on riigi tasandil juba registreeritud kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1069/2009 (loomsete kõrvalsaaduste määrus).“

VASTUS

Kohaldatakse mõlema määruse kohast registreerimist ja/või tunnustamist. Liikmesriigid saavad korraldada praktilised aspektid (nt ühtne registreerimise või tunnustamise number või eraldi numbrid, mõlemale õigusaktile viitav üks nimekiri või kaks eraldi nimekirja).

Söödasektoriga seotud ELi õigusaktide kohase registreerimise ja söödahügieeni määruse kohase registreerimise võib ühendada, tingimusel et järgitakse mõlema registreerimissüsteemi asjakohaseid eeskirju ning pädev asutus otsustab kasutada sellist ühendatud registreerimissüsteemi.

6. küsimus

„Minu söödakäitlemisettevõte toodab lemmikloomade toortoitu (50). Lemmikloomatoit võib sisaldada selliseid tooteid nagu toores liha (sealhulgas rups, kondid ja rasv) või puu- ja köögiviljad, taimeõli, oliiviõli jne. Teisalt pean söödakäitlejana olema registreeritud (või tunnustatud) kooskõlas määrusega (EÜ) nr 183/2005 nagu kõik toiduloomadele ja mittetoiduloomadele sööda tootjad. Kas ma pean end registreerima kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1069/2009 (artikkel 24) või määrusega (EÜ) nr 183/2005?“

VASTUS

Kohaldatakse mõlema määruse kohast registreerimist ja/või tunnustamist.

Te peaksite olema tunnustatud kooskõlas loomsete kõrvalsaaduste määruse artikli 24 lõike 1 punktiga e ning registreeritud kooskõlas söödahügieeni määruse artikliga 9.

Lemmikloomatoidu tootjana peaksite tähelepanu pöörama ka loomsete kõrvalsaaduste määruse artiklites 21 ja 22 sätestatud jälgitavuse nõuetele, artiklis 28 sätestatud enesekontrollile ning artiklis 29 sätestatud HACCP kavale.

Liikmesriigid saavad korraldada praktilised aspektid (nt ühtne registreerimise või tunnustamise number või eraldi numbrid, mõlemale õigusaktile viitav üks nimekiri või kaks eraldi nimekirja). Üksikasjalikult tuleb nimetada kõik söödakäitleja tegevused ning tuleb tagada, et üksus vastab söödahügieeni määruses sätestatud nõuetele.

7. küsimus

„Mul on internetiettevõte. Ma impordin lemmikloomatoitu ja müün seda otse lemmikloomaomanikele. Kas minu tegevus kuulub määruse (EÜ) nr 183/2005 artikli 2 lõike 2 punktis e osutatud mõiste „jaemüük“ alla?“

VASTUS

Kuna internetimüüki käsitlevad söödahügieeniga seotud erisätted puuduvad, siis pole põhjust eeldada, et internetimüük ei kuulu söödahügieeni määruse artikli 2 lõike 2 punktis e sätestatud mõiste „lemmikloomatoidu jaemüük“ alla. Tegemist on lihtsalt ühe ärimudeliga, mille puhul sööta käideldakse ja hoiustatakse lõpptarbijale müümise või tarnimise kohas. Teisisõnu ei kohaldata söödahügieeni määrust otseselt lemmikloomatoidu müümisel interneti kaudu otse lõppkasutajale (lemmikloomaomanikele).

Söödahügieeni määruse kohaldamisel ei ole tähtis mitte see, kuidas jaemüüjat vastavalt äritegevuse eri etappidele määratletakse (lemmikloomatoidu jaemüüja või importija), vaid tegevus ise. Söödahügieeni määruse artikli 2 lõike 1 punktis c on sõnaselgelt sätestatud, et määrust kohaldatakse sööda impordi suhtes kolmandatest riikidest ja ekspordi suhtes kolmandatesse riikidesse. Seega, isegi kui keegi tegeleb lemmikloomatoidu jaemüügiga, st tegevusega, mis söödahügieeni määruse artikli 2 lõike 2 punkti e kohaselt ei kuulu määruse kohaldamisalasse, peab ta seoses lemmikloomatoidu impordiga ikkagi järgima söödahügieeni määrust.

Söödahügieeni määruse kohaldamisalast väljajäämine ei tähenda siiski, et turule viidava sööda suhtes ei kohaldata muid nõudeid, näiteks sööda märgistamise nõuet.

Kui aga internetimüük hõlmab sööda müümist mitte ainult lõppkasutajatele, vaid ka muudele üksustele, kohaldatakse söödahügieeni määrust.

Lemmikloomatoitu võib liitu importida ainult siis, kui saadetis vastab kõigile loomseid kõrvalsaadusi käsitlevate õigusnormidele.

8. küsimus

„Mul on lemmikloomapood ning ma müün lemmikloomatoitu. Samal ajal müün ka väikestes kogustes toiduloomade, näiteks küülikute või kanade sööta tarbijatele, kes kasvatavad neid loomi koduseks isiklikuks tarbimiseks. Kuna lemmikloomatoidu jaemüük ei kuulu määruse (EÜ) nr 183/2005 kohaldamisalasse, siis minu arvates ei pea ma ennast registreerima.“

VASTUS

Lemmikloomatoidu jaemüük ei kuulu tegelikult söödahügieeni määruse kohaldamisalasse. Ometi ei saa näiteks küülikuid ja kanu käsitada lemmikloomadena ning nende sööda jaemüük kuulub söödahügieeni määruse kohaldamisalasse; seetõttu peaks sellega tegelev lemmikloomapood olema vähemalt registreeritud kooskõlas artikli 9 lõikega 2.

9. küsimus

„Olen loomakliinikut pidav veterinaararst. Samal ajal pakun oma klientidele ka eritooteid loomade toitmiseks. Kas ma pean olema registreeritud kooskõlas söödahügieeni määrusega?“

VASTUS

Toiduloomade jaoks sööda tootmine ja/või müük ning lemmikloomatoidu tootmine kuuluvad söödahügieeni määruse kohaldamisalasse ning nende tegevustega tegelev veterinaarkliinik peab olema registreeritud või vajaduse korral tunnustatud kooskõlas söödahügieeni määrusega.

Lemmikloomatoidu müüki käsitatakse jaemüügitegevusena ning seega ei kuulu see söödahügieeni määruse kohaldamisalasse. Ometi ei käsitata näiteks küülikuid ja kanu lemmikloomadena. Neile ettenähtud sööda jaemüük kuulub söödahügieeni määruse kohaldamisalasse ning seetõttu peaks see tegevus olema registreeritud või vajaduse korral tunnustatud kooskõlas söödahügieeni määrusega.

9. KORDUMA KIPPUVAD KÜSIMUSED – PÄDEVAD ASUTUSED

10. küsimus

„Kuidas tuleks tõlgendada määruse (EÜ) nr 183/2005 artikli 10 lõike 1 punkti b, mis käsitleb eelsegude tootmise tunnustamist (51)?“

VASTUS

Söödahügieeni määruse artikli 10 lõike 1 punkti b sisu on järgmine:

Söödakäitlejad tagavad, et nende üksused, mis on hõlmatud käesoleva määrusega on pädeva asutuse poolt tunnustatud, kui: need üksused tegelevad ühega järgmistest: […] käesoleva määruse IV lisa 2. peatükis osutatud söödalisanditega valmistatud eelsegude tootmine ja/või turustamine.

Seetõttu esineb kolm erinevat olukorda:

— söödakäitleja toodab ja viib turule eelsegusid;

— söödakäitleja viib turule eelsegusid;

— söödakäitleja toodab eelsegusid.

Viimane juhtum on asjakohane ainult siis, kui eelsegude tootja täidab teise söödakäitleja tellimust või tootja kasutab eelsegusid ainult oma üksuses. Eelsegude tootmine oma tarbeks on eriti asjakohane selliste lisandite puhul, mida saab kasutada segasööda tootmiseks ainult eelseguna.

Kokkuvõttes peab kõigil üksustel, kes toodavad IV lisa 2. peatükis nimetatud lisandeid sisaldavaid eelsegusid oma tarbeks ja turuleviimiseks, olema selleks tegevuseks luba.

11. küsimus

„Toidupankadele annetatav lemmikloomatoit. Viimastel aastatel on kasvanud kaubahallide poolt lemmikloomatoidu annetamine toidupankadele, et abistada raskustesse sattunud lemmikloomaomanikke. Toidupangad on vahendajad, kes jagavad neid tooteid tavaliselt sümboolse hinnaga asjaomastele inimestele. Annetatakse palju erinevaid tooteid, mis ei ole omavahel seotud (erinev suurus, erinevad kaubamärgid jne). Kas see tegevus kuulub määruse (EÜ) nr 183/2005 kohaldamisalasse ning kas kaubahallide poolt lemmikloomatoidu toidupankadele annetamise puhul on nõutav ka jälgitavus?“

VASTUS

Söödahügieeni määruse artikli 2 lõike 2 punkti e kohaselt ei kohaldata määrust lemmikloomatoidu jaemüügi suhtes.

Lemmikloomatoidu annetamist kaubahallide (ja muude jaemüüjate) poolt toidupankadele tuleb liikmesriigi õiguse kohaselt käsitada jaemüügina ning seetõttu ei kuulu see söödahügieeni määruse kohaldamisalasse.

Liikmesriigid võivad aga söödahügieeni määruse artikli 2 lõike 3 kohaselt kehtestada söödahügieeni määruse kohaldamisalast välja jäetud tegevuse suhtes riigisiseseid õigusnorme ja anda suuniseid.

Määruse (EÜ) nr 178/2002 (üldised toidualased õigusnormid) (52) artiklis 18 sätestatud üldine jälgitavuse nõue kehtib siiski kõigi tegevuste puhul, mis on seotud muu hulgas sööda turustamise kõigi etappidega, sealhulgas lemmikloomatoidu jagamisega kaubahallide poolt toidupankadele. Viimati nimetatud sättes on sätestatud ainult saavutatav eesmärk, mitte selle saavutamise viis; seega on jäetud piisav paindlikkus praktiliseks tegutsemiseks. Nii peavad sellises jagamises osalevad organisatsioonid pidama jälgitavuse nõude täitmiseks arvestust selle üle, kust nad lemmikloomatoitu hangivad, ning kui nad varustavad lemmikloomatoiduga teist organisatsiooni, siis peavad nad dokumenteerima, kellele lemmikloomatoitu edasi anti. Eelpakendatud lemmikloomatoidu puhul ei peaks jälgitavus olema probleem, kuid liikmesriigid peaksid pöörama tähelepanu lahtiselt müüdavale lemmikloomatoidule.

Lisateave on kättesaadav üldiseid toidualaseid õigusnorme käsitleva määruse (EÜ) nr 178/2002 artiklite 11, 12, 14, 17, 18, 19 ja 20 rakendamise suunistes (53).

Muu kui töödeldud lemmikloomatoidu puhul, mis kooskõlas määruse (EÜ) nr 142/2011 artikli 3 punktidega b ja c jõuab loomsete kõrvalsaaduste tootmisahela lõpp-punkti, tuleb toidupanka tunnustada kooskõlas määruse (EÜ) nr 1069/2009 artikli 24 lõike 1 punktiga i või j.

12. küsimus

„Kuidas tuleks vastavalt söödahügieeni määrusele käsitada lemmikloomatoidu vahelao registreerimist?“

VASTUS

Söödahügieeni määruse artikli 2 lõike 2 punktis e on sätestatud, et „käesolevat määrust ei kohaldata järgmise suhtes: […] lemmikloomatoidu jaemüük“.

Kuna vaheladu võib käsitada jaemüügiettevõttena määruse (EÜ) nr 178/2002 artikli 3 punktis 7 esitatud määratluse laias tähenduses, võib järeldada, et lemmikloomatoidu vahelaod ei kuulu üldiselt söödahügieeni määruse kohaldamisalasse ning pädevad asutused ei pea seega neid registreerima.

Ometi on söödahügieeni määruses seoses lemmikloomatoidu vaheladustamisega sätestatud nõuded, mida tuleb arvesse võtta, sest ladustamistoimingud kuuluvad söödahügieeni määruse kohaldamisalasse, näiteks:

— II lisa jaotis „LADUSTAMINE JA VEDU“ sisaldab sööda ladustamisele esitatavaid nõudeid ning seega on lemmikloomatoidu vahelaod üksused, mis käitlevad söödana käsitatavaid tooteid, ning nad ei tohi tegutseda, kui pädev asutus ei ole neid registreerinud.

Füüsiliselt veo ja ladustamisega piirduva hulgimüügitegevuse raames toimuv vaheladustamine tuleb registreerida. Kui hulgimüügitegevus hõlmab enamat kui ladustamine ja vedu (näiteks ümberpakendamist), tuleb lemmikloomatoidu vaheladustamisega tegelev üksus registreerida kooskõlas artikli 9 lõikega 2.

Võttes aga arvesse artikli 2 lõike 2 punkti e, ei pea jaemüügikaupluse ruume, kus vaheladustatakse lemmikloomatoitu, registreerima, kuigi nende suhtes võidakse kohaldada määruse (EÜ) nr 1069/2009 artikli 24 lõike 1 punkti i või punkti j.

14. küsimus

„Mulle kuulub laohoone, kus ladustatakse kolmandate isikute toodetud lisandeid, mis on loetletud määruse (EÜ) nr 183/2005 IV lisa 1. peatükis, ning eelsegusid, mis sisaldavad selle määruse IV lisa 2. peatükis loetletud lisandeid. Kas minu ettevõte peab olema tunnustatud kooskõlas määruse (EÜ) nr 183/2005 artikliga 10?“

VASTUS

Ei. Söödahügieeni määruse artikli 10 lõike 1 punkti a kohaselt kehtib tunnustamise nõue üksuste suhtes, mis tegelevad määrusega (EÜ) nr 1831/2003 hõlmatud söödalisandite või direktiiviga 82/471/EMÜ hõlmatud ning söödahügieeni määruse IV lisa 1. peatükis osutatud toodete tootmise ja/või turustamisega ning söödahügieeni määruse IV lisa 2. peatükis osutatud söödalisanditega valmistatud eelsegude tootmise ja/või turustamisega. Kuid turustamine on toodete omaniku (tootja ja/või vahendaja) kohustus. Seega peab toodete omanik olema tunnustatud kooskõlas söödahügieeni määruse artikli 10 lõike 1 punktiga a ning laohoone registreeritud kooskõlas söödahügieeni määruse artikli 9 lõikega 2.

Samuti tuleb veoettevõtted, mis tegelevad ainult toodete veoga, registreerida kooskõlas söödahügieeni määruse artikli 9 lõikega 2. Tunnustamise nõue ei ole vajalik.

10. HEA TAVA JUHENDID

Soodustada tuleb riikide ja ühenduse hea tava juhendite koostamist, levitamist ja kasutamist. Kuid nende juhendite kasutamine on söödakäitlejatele vabatahtlik.

Koostöös liikmesriikidega on koostatud ühenduse hea tava juhendite koostamise suunised (54).

Need ühenduse hea tava juhendid on välja töötatud kooskõlas söödahügieeni määruse artikliga 22. Nende sisu on kogu liidus asjaomastes sektorites rakendatav ning need sobivad söödahügieeni määruse hügieeninõuete ja HACCP nõuete täitmise juhenditeks.

10.1. ELi juhendid (55)

Alaline toiduahela ja loomatervishoiu komitee hindas järgmisi ühenduse hea tava juhendeid:

— Pealkiri: Community guide to good practice for the EU industrial compound feed and premixtures manufacturing sector for food-producing animals (56) – European Feed Manufacturers Guide [Ühenduse hea tava juhend toiduloomadele segasööda ja eelsegude tööstusliku tootmise ELi sektori kohta – Euroopa söödatootjate juhend] Autor: FEFAC – Fédération Européenne des Fabricants d’Aliments Composés (57) (Euroopa Söödatootjate Föderatsioon)

— Pealkiri: Community guide to good practice for feed additive and premixture operators (58) [Ühenduse hea tava juhend toidulisandite ja eelsegude valdkonna ettevõtjatele] Autor: FAMI-QS – European Association for Feed Additives and Premixtures Quality System (59) (Euroopa söödalisandite ja eelsegude kvaliteedisüsteemi liit)

— Pealkiri: Guide to good practice for the manufacture of safe pet foods (60) [Ühenduse hea tava juhend ohutu lemmikloomatoidu tootmise kohta] Autor: Euroopa lemmikloomatoidu tootjate liit (61)

— Pealkiri: European Guide to good practice for the industrial manufacture of safe feed materials (62) [Euroopa hea tava juhend ohutu söödamaterjali tööstusliku tootmise kohta] Autor: — Starch Europe (Euroopa tärklisetööstuse ühendus) (63) — ELi taimeõli ja valgutoodete tootmisharu (FEDIOL) (64) — Euroopa Biodiislikütuse Nõukogu (EBB) (65) — Koostöös Euroopa söödakomponentide ohutuse sertifitseerimise organisatsiooniga (EFISC (66)) Sektori viitedokumendid: — Tärklise töötlemisel ohutu söödamaterjali tootmise kohta — Õliseemnete purustamisel ja taimeõli rafineerimisel ohutu söödamaterjali tootmise kohta — Biodiislikütuse töötlemisel ohutu söödamaterjali tootmise kohta — Salmonella kontrollnimekiri — Salmonella teabeleht

— Pealkiri: European Guide to Good Hygiene Practices for the collection, storage, trading and transport of cereals, oilseeds, protein crops, other plant products and products derived thereof (67) [Euroopa hea hügieenitava juhend teravilja, õliseemnete, valgurikaste taimede, muude taimsete saaduste ja nendest saadud toodete kogumise, ladustamise, veo ja nendega kauplemise kohta] Autor: — Euroopa Teravilja-, Loomasööda-, Õlivilja-, Oliiviõli-, Oliivi-, Rasva- ja Toiduainetekaubanduse Komitee (COCERAL) (68) — Euroopa Liidu Põllumajandusühistute Liit (COGECA) (69) — Kutseliste sadamalaopidajate Euroopa assotsiatsioon põllumajandustooraine mahtlasti ladustamiseks Euroopa Liidus (UNISTOCK) (70)

Alaline toiduahela ja loomatervishoiu komitee vaatab koostöös sidusrühmade ja muude huvitatud isikutega hea tava juhendid korrapäraselt läbi.

10.2. Riikide juhendid

Komisjon on loonud riikide hea tava juhendite registri, (71) et need oleksid liikmesriikidele ning sööda- ja toidukäitlejatele kättesaadavad.

(1) ELT L 35, 8.2.2005, lk 1.

(2) EÜT L 147, 31.5.2001, lk 1.

(3) EÜT L 31, 1.2.2002, lk 1.

(4) Lisateave määruse (EÜ) nr 178/2002 kohta (sealhulgas eraldi juhenddokument) on avaldatud komisjoni veebilehel:

https://ec.europa.eu/food/safety/general_food_law/general_requirements_en.

(5) ELT L 268, 18.10.2003, lk 29.

(6) ELT L 165, 30.4.2004, lk 1.

(7) Määrus (EÜ) nr 882/2004 tunnistati alates 14. detsembrist 2019 kehtetuks ning asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2017. aasta määrusega (EL) 2017/625, mis käsitleb ametlikku kontrolli ja muid ametlikke toiminguid, mida tehakse eesmärgiga tagada toidu- ja söödaalaste õigusnormide ning loomatervise ja loomade heaolu, taimetervise- ja taimekaitsevahendite alaste õigusnormide kohaldamine (ELT L 95, 7.4.2017, lk 1).

(8) ELT L 229, 1.9.2009, lk 1.

(9) ELT L 300, 14.11.2009, lk 1.

(10) ELT L 54, 26.2.2011, lk 1.

(11) Söödahügieeni määruse kontekstis.

(12) ELT L 29, 30.1.2013, lk 1.

(13) Komisjoni teatis 2018/C 133/02 (ELT C 133, 16.4.2018, lk 2).

(14) ELT L 354, 31.12.2008, lk 1.

(15) EÜT L 183, 12.7.2002, lk 51.

(16) Pädevad asutused võivad kooskõlas loomsete kõrvalsaaduste määruse artikliga 18 teha teatavaid erandeid keelust kasutada karusloomasöödana teatavaid 2. kategooria materjale ja teatavaid toidujäätmeid.

(17) Vt käesoleva juhenddokumendi punkt 4.2.

(18) Määruse (EÜ) nr 767/2009 artikli 4 lõikes 1 on sätestatud, et määruse (EÜ) nr 178/2002 artiklis 15 sätestatud nõudeid kohaldatakse mutatis mutandis nende loomade sööda suhtes, keda ei peeta toidu tootmise eesmärgil.

(19) Määruse (EL) 2017/625 (millega tunnistatakse alates 14. detsembrist 2019 kehtetuks määrus (EÜ) nr 882/2004) artikkel 146.

(20) Vt käesoleva juhenddokumendi punkt 6.2.

(21) Komisjoni 15. märtsi 2012. aasta määrus (EL) nr 225/2012, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 183/2005 II lisa nende ettevõtete tunnustamise osas, mis viivad turule söödana kasutatavaid taimeõlidest ja segarasvadest saadud tooteid, ning õlide, rasvade ja nendest saadud toodete tootmise, ladustamise ja transpordiga ning nende dioksiinisisalduse kontrollimisega seotud erinõuete osas (ELT L 77, 16.3.2012, lk 1).

(22) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 852/2004 toiduainete hügieeni kohta (ELT L 226, 25.6.2004, lk 3).

(23) Komisjoni 14. veebruari 2007. aasta määrus (EÜ) nr 141/2007, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 183/2005 kohast tunnustamise nõuet söödakäitlemisettevõtete suhtes, mis toodavad või turustavad kategooria „koktsidiostaatikumid ja histomonostaatikumid“ alla kuuluvaid söödalisandeid (ELT L 43, 15.12.2007, lk 9).

(24) Komisjoni 19. mai 2015. aasta määrus (EL) 2015/786, millega määratletakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2002/32/EÜ määratletud loomasööda detoksifitseerimismenetluste vastuvõetavusnõuded (ELT L 125, 21.5.2015, lk 10).

(25) https://ec.europa.eu/food/safety/animal-feed/feed-hygiene/approved-establishments_en.

(26) ELi ringmajanduse loomise tegevuskava (COM(2015) 614 final).

(27) Söödahügieeni määruse artikli 5 lõikes 6 on sätestatud, et söödakäitlejad ja põllumajandustootjad hangivad ja kasutavad üksnes sööta, mis pärineb käesoleva määruse alusel registreeritud ja/või tunnustatud üksustest.

(28) Mida selles etapis ei käsitata veel söödana.

(29) Mida selles etapis ei käsitata veel söödana.

(30) Mida selles etapis ei käsitata veel söödana.

(31) Muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2018. aasta direktiiviga (EL) 2018/851, millega muudetakse direktiivi 2008/98/EÜ, mis käsitleb jäätmeid (ELT L 150, 14.6.2018, lk 109).

(32) http://ec.europa.eu/environment/waste/framework/guidance.htm.

(33) http://eur-lex.europa.eu/legal-content/ET/TXT/?uri=CELEX:52007DC0059.

(34) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. mai 2002. aasta direktiiv 2002/32/EÜ loomatoidus leiduvate soovimatute ainete kohta (EÜT L 140, 30.5.2002, lk 10).

(35) Punkti 7.1.3 esimeses lõigus osutatud direktiivi (EL) 2018/851 muudatuste tõttu ei ole vooskeemil nimetatud eritingimused enam asjakohased.

(36) Mida selles etapis ei käsitata veel söödana.

(37) Mida selles etapis ei käsitata veel söödana.

(38) Mida selles etapis ei käsitata veel söödana.

(39) Vt inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidu söödana kasutamise suunised. Loomsete saaduste loomatoidus kasutamise piirangud on sätestatud loomsete kõrvalsaaduste määruses ja komisjoni määruses (EL) nr 142/2011. Söödana kasutamise keelud on sätestatud TSE määruse artiklis 7 ja IV lisas.

(40) Tunnustatakse vastavalt loomsete kõrvalsaaduste määruse artiklile 24.

(41) Kasutustingimused on esitatud komisjoni teatise „Inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidu söödana kasutamise suunised“ 4. peatükis.

(42) Mida selles etapis ei käsitata veel söödana.

(43) Kasutustingimused on esitatud komisjoni teatise „Inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidu söödana kasutamise suunised“ 3. peatükis.

(44) Mida selles etapis ei käsitata veel söödana.

(45) Kasutustingimused on esitatud komisjoni teatise „Inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidu söödana kasutamise suunised“ 4. peatükis.

(46) Kooskõlas määruse (EL) nr 142/2011 X lisa 4. jao II osas kirjeldatud eranditega, kui pädev asutus on nendeks loa andnud.

(47) Kasutustingimused on esitatud komisjoni teatise „Inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidu söödana kasutamise suunised“ 3. peatükis.

(48) Alalise taime-, looma-, toidu- ja söödakomitee (PAFF) 17.–18. detsembri 2009. aasta koosoleku kokkuvõtlik protokoll, punkt 6 „Muud küsimused“.

(49) Alalise taime-, looma-, toidu- ja söödakomitee (PAFF) 19.–20. mai 2014. aasta koosoleku kokkuvõtlik protokoll, punkt A.06.

(50) Vt üksikasjalik selgitus inimtoiduks enam mitte ette nähtud toidu söödana kasutamise suuniste punktis 4.3.

(51) Brüsselis 15.–16. septembril 2014 toimunud alalise taime-, looma-, toidu- ja söödakomitee (loomatoidu sektsiooni) koosoleku kokkuvõtlik protokoll, punkt A.09.

(52) Määruse (EÜ) nr 767/2009 artikli 5 lõikes 1 on sätestatud, et määruse (EÜ) nr 178/2002 artiklites 18 ja 20 ning määruse (EÜ) nr 183/2005 artikli 4 lõikes 1 sätestatud nõudeid kohaldatakse mutatis mutandis nende loomade sööda suhtes, keda ei peeta toidu tootmise eesmärgil.

(53) Tervise ja toiduohutuse peadirektoraadi veebileht: Toidualaste õigusnormide üldised nõuded. http://ec.europa.eu/food/safety/general_food_law/general_requirements_en

(54) http://ec.europa.eu/food/safety/docs/animal-feed-guides-good-practice-guidelines_good_practice_en.pdf.

(55) http://ec.europa.eu/food/safety/animal-feed/feed-hygiene/guides-good-practice/index_en.htm.

(56) Komisjoni teatis häid tavasid käsitlevate ühenduse juhendite kohta (2016/C 418/02) (ELT C 418, 12.11.2016, lk 2).

(57) http://www.fefac.org/.

(58) Teatis häid tavasid käsitlevate ühenduse suuniste kohta (2007/C 64/04) (ELT C 64, 20.3.2007, lk 17).

(59) http://www.fami-qs.org/.

(60) Komisjoni teatis häid tavasid käsitlevate ühenduse juhendite kohta (2018/C 128/03) (ELT C 128, 11.4.2018, lk 3).

(61) http://www.fediaf.org/.

(62) Komisjoni teatis häid tavasid käsitlevate ühenduse juhendite kohta (2016/C 418/02) (ELT C 418, 12.11.2016, lk 2).

(63) http://www.starch.eu/

(64) http://www.fediol.eu/.

(65) http://www.ebb-eu.org/.

(66) http://www.efisc.eu/.

(67) Komisjoni teatis häid tavasid käsitlevate ühenduse juhendite kohta (2016/C 418/02) (ELT C 418, 12.11.2016, lk 2).

(68) http://www.coceral.com/

(69) http://www.copa-cogeca.be/.

(70) http://www.unistock.be/

(71) http://ec.europa.eu/food/safety/docs/animal-feed-guides-good-practice-biosafety_food-hygiene_legis_guidance_good-practice_reg-nat.pdf.