EUROOPA KOMISJON Brüssel,10.3.2021 COM(2021) 110 final KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE EMPTY ELi humanitaartegevuse kohta: uued väljakutsed, samad põhimõtted



1.Sissejuhatus: ELi humanitaarabi uued ja vanad väljakutsed Euroopa Liit koos oma liikmesriikidega on maailma suurim humanitaarabi andja, andes ligikaudu 36 % ülemaailmsest humanitaarabist. Maailmas, kus konfliktide ja katastroofide ulatus pidevalt kasvab, on humanitaarabi ELi välistegevuse üks peamisi tugisambaid ja oluline osa ELi suutlikkusest edendada oma väärtusi kogu maailmas. Kuid praegu on seoses humanitaarabiga esile kerkinud enneolematud probleemid, mida süvendab veelgi COVID-19 pandeemia. Humanitaarabivajadus on suurem kui eales varem, seda suuresti uute riikidevaheliste konfliktide ilmnemise ja kliimamuutuste mõju, keskkonnaseisundi halvenemise, maailma rahvastiku kasvu ja nõrga juhtimise tõttu. Samas suureneb lõhe humanitaarabivajaduse ja maailmas kättesaadavate ressursside vahel. Elementaarsed tavad ja põhimõtteid on pandud raskemale proovile kui eales varem ja see muudab abi kohaletoimetamise raskemaks ja ohtlikumaks. Käesolevas teatises kirjeldatakse, kuidas EL saab koostöös oma erinevate humanitaarpartnerite ja teiste abiandjatega selle probleemiga toime tulla. Humanitaarabivajadus: tõusev kõver, mis COVID-19 ja kliimamõju tõttu järsult ülespoole suundub ELi ülemaailmne vastutus humanitaarabi andjana ei ole kunagi olnud suurem kui alates COVID-19 pandeemia algusest. Prognooside kohaselt langeb 2021. aastal pandeemia tõttu äärmisesse vaesusesse 150 miljonit inimest. COVID-19 on olemasolevaid nõrkusi ja ebavõrdsust süvendanud ning humanitaarabivajadust veelgi suurendanud. ÜRO hinnangul vajab 2021. aastal kogu maailmas humanitaarabi peaaegu 235 miljonit inimest – üks inimene 33st. See on 40 %-line kasv võrreldes 2020. aasta prognoositud vajadustega (enne COVID-19) ja peaaegu kolmekordne kasv võrreldes 2014. aastaga. Alates 2010. aastast on sunniviisiliselt ümberasustatud inimeste arv kahekordistunud ja jõudnud 2019. aasta lõpuks 79,5 miljonini. Praegu kestab keskmine humanitaarkriis üle 9 aasta ja paljud neist, sealhulgas Euroopa naabruses, kestavad märkimisväärselt kauem. Selle tagajärjel on liiga palju humanitaarkriise „unustatud“. EL ja selle liikmesriigid reageerisid sellele, pannes 2020. aasta aprillis kokku Euroopa tiimi vaimus 38,5 miljardi euro suuruse meetmepaketi, millest 3,49 miljardit eurot on ette nähtud pandeemiast tulenevatele hädaolukordadele ja humanitaarabivajadusele reageerimiseks. Kliimamuutused süvendavad keskkonnaseisundi halvenemist ja loodusvarade jätkusuutmatu majandamise tagajärgi, suurendades samal ajal humanitaarabivajadust. Lisaks üha sagedasematele ja rängematele loodusõnnetustele, mis võivad kujuneda katastroofiliseks, on konfliktide, toiduga kindlustamatuse ja ümberasumise algpõhjusteks just kliimamuutused ja keskkonnaseisundi halvenemine. 2018. aastal vajas tormide, üleujutuste, põudade ja metsatulekahjude tõttu rahvusvahelist humanitaarabi ligikaudu 108 miljonit inimest. 2050. aastaks võib kliimaga seotud katastroofide ja kliimamuutuste sotsiaal-majandusliku mõju tõttu igal aastal humanitaarabi vajada üle 200 miljoni inimese. Kasvav rahastamispuudujääk ja kahetsusväärselt väike rahastajate baas 2020. aastal kasvasid ÜRO humanitaarabitaotlused peaaegu 32,5 miljardi euroni, mis on kõigi aegade suurim arv, seda ka COVID-19 mõju tõttu. Lisaks on rahastamispuudujääk 17,5 miljardit eurot, mis on üle poole kogusummast. ÜRO andmetel on ÜRO humanitaarabitaotluste katmiseks 2021. aastal esialgu vaja 29 miljardit eurot. Kuigi EL ja mõned teised rahastajad on viimastel aastatel oma jõupingutusi märkimisväärselt suurendanud ja ÜRO humanitaarabitaotluste puhul on humanitaarabi rahastamine kasvanud 4,1 miljardilt eurolt 2012. aastal 15 miljardi euroni 2020. aastal, on ülemaailmne humanitaarabi rahastamise puudujääk sellest hoolimata kiiresti suurenenud. See lõhe suureneb tõenäoliselt veelgi, kuna doonorriikide majandused jäävad COVID-19 majanduslike ja sotsiaalsete tagajärgede tõttu surve alla. Mõned suuremad rahastajad on juba teatanud oma abieelarvete või suurematele kriisidele eraldatavate summade kärpimisest. Murettekitav on see, et ülemaailmne humanitaarabi rahastamine sõltub endiselt suurel määral väga vähestest rahastajatest: 2020. aastal moodustasid maailma kümme suurimat rahastajat teatatud rahastamisest 83 %. Sama kehtib ka ELis, kus valdav osa ELi üldisest humanitaarabi rahastusest tuleb väga väikese arvu liikmesriikide ja ELi eelarvest. See ei ole jätkusuutlik. Takistused humanitaarabile juurdepääsul ja humanitaarabi kohaletoimetamisel Paljudes konfliktides sagenevad vaenupoolte otsesed ja sageli tahtlikud rünnakud tsiviilisikute, haiglate ja koolide vastu, millega rikutakse rahvusvahelist humanitaarõigust. 2019. aastal teatati 277 rünnakust humanitaarabitöötajate vastu ning 125 inimest hukkus. Paljude kriiside puhul tuleb abiorganisatsioonidel tegeleda ka haldustakistuste ja muude piirangutega, mis võivad piirata nende juurdepääsu kannatada saanud inimestele. COVID-19 sulgemismeetmed ja neist tulenevad liikumispiirangud on muutnud kannatada saanud elanikkonnarühmadele abi andmise veelgi probleemsemaks.

Neid suundumusi ja probleeme arvesse võttes peab EL andma oma humanitaarabipoliitikale uue hoo, et ta saaks tõhusamalt rahuldada kasvavat humanitaarabivajadust ja toetada parema keskkonna loomist, mis võimaldaks anda põhimõtetele vastavat humanitaarabi. Samal ajal jätkab EL tihedat koostööd arengu ja rahu kindlustamise valdkonnas tegutsejatega, et edendada pikaajalisi lahendusi. 2. Tugev alus: humanitaarabi läbiproovitud põhimõtted ELi humanitaarabi põhineb tugeval õiguslikul alusel ning teataval hulgal aluspõhimõtetel ja ühistel eesmärkidel. EL järgib jätkuvalt rangelt universaalseid rahvusvahelises õiguses sätestatud humanitaarabi andmise põhimõtteid, nagu humaansus, neutraalsus, erapooletus ja sõltumatus. Tagada rahvusvahelise humanitaarõiguse järgimine riiklike ja valitsusväliste osalejate poolt on edaspidigi ELi humanitaarabipoliitika oluline eesmärk. ELi humanitaarabimeetmete võrdlusraamistikuks on jätkuvalt Euroopa konsensus humanitaarabi valdkonnas. Konsensuses ja humanitaarabi määruses sätestatakse humanitaarabi eripära ja asjakohased volitused: ELi humanitaarabi antakse üksnes vajadustest lähtuvalt ja kooskõlas humanitaarabi andmise hea tavaga. Nagu meenutatakse ka väliskonfliktide ja -kriiside puhul järgitavas ELi integreeritud lähenemisviisis, ei mõjuta ELi humanitaarabi ükski poliitiline, strateegiline, sõjaline ega majanduslik eesmärk. See on oluline ka selleks, et tagada abi andmine kriisides kannatada saanud inimestele ka keerulises poliitilises ja julgeolekukeskkonnas. Kuna humanitaarabi on oluline osa ELi üldisest kriisidele reageerimisest, püüab EL oma humanitaarabi eripära kaitsta, süvendades samas sidet ELi arenguabi, konfliktide lahendamise ja rahu kindlustamise algatustega. ELi humanitaarabi andmisel järgitakse jätkuvalt põhimõtet mitte kahjustada kannatada saanud elanikkonda ja keskkonda ning püütakse olla konfliktitundlikud, et abi andmine tahtmatult konflikti ei süvendaks. EL jätkab tsiviil-sõjalise humanitaartegevuse tõhusa koordineerimise edendamist ja tugevdamist, et tagada humanitaarruumi kaitse. Humanitaarabi on sageli kriisis kannatada saanud inimestele antava abi peamine vorm. Kuna vajadused suurenevad ja abieelarved on piiratud, on väga reaalne oht, et mõned inimesed ja kogukonnad jäävad kõrvale. EL tagab jätkuvalt tasakaalustatud reageerimise vajadustele ja eraldab 15 % oma esialgsest humanitaarabi eelarvest nn unustatud kriisidele. Kooskõlas ELi soolise võrdõiguslikkuse tegevuskavaga jääb ELi humanitaarabi oluliseks osaks kriisiolukorda sattunud inimestele kaitse tagamine, sealhulgas seksuaalse ja soolise vägivalla ning seksuaalse ärakasutamise, kuritarvitamise ja ahistamise ennetamise ja leevendamise kaudu ning sellele reageerides. EL toetab jätkuvalt ülemaailmset üleskutset, mis käsitleb kaitset soolise vägivalla eest hädaolukordades. Samuti täidab EL oma kohustust tegeleda kiiresti mis tahes liiki rikkumistega rahvusvahelise abi sektoris ja suurendada vastutavust. Inimesed jäävad kindlalt ELi humanitaarabi keskmesse ning abisaajatele pakutakse mõtestatud võimalusi osaleda neid mõjutavates otsustes. EL on samuti pühendunud konkreetsete rühmade, sealhulgas naiste, laste, eakate ja puuetega inimeste vajaduste ja õiguste kaitsele. See toetab ELi üldist võrdõiguslikkuse tegevuskava, mis on Euroopa Komisjoni üks peamisi prioriteete. Kriisiolukorras olevate laste juurdepääs ohutule ja järjepidevale kooliharidusele on väga oluline, kuid paljudes kohtades on tegelikkus sellest kaugel. Haridusasutused ja õpilased ise on muutunud üha enam vägivaldsete rünnakute meelega valitud sihtmärgiks, eelkõige Saheli piirkonnas. Kuigi paljudes kohtades on digi- ja kauglahendused COVID-19 pandeemia ajal aidanud tagada õpilastele järjepidevuse, on juurdepääs nendele võimalustele olnud paljude humanitaarabi saajate jaoks raskendatud ning eriti raske on haridusele juurde pääseda pagulaste lastel ja sisepõgenikest lastel. ÜRO hinnangul on peaaegu 24 miljonil humanitaarkriisi olukorras lapsel ja noorel oht COVID-19 tõttu kooli mitte naasta. Tüdrukud on isegi suuremas ohus, sest koolis mittekäimine toob paljudel juhtudel kaasa varajase või sundabielu. EL pöörab jätkuvalt suurt tähelepanu lastekaitse ja hariduse toetamisele hädaolukordades, eelkõige tüdrukute juurdepääsule haridusele humanitaarkriisi tingimustes. EL eraldab sellele prioriteedile jätkuvalt vähemalt 10 % oma iga-aastasest humanitaarabi eelarvest (2015. aastal oli see vaid 1 %) ning osaleb täiel määral nn ohutute koolide deklaratsioonis. ELi humanitaartegevuses on jätkuvalt kesksel kohal tõhus mitmepoolsus ja ÜRO juhitav koordineerimine, mis on põhimõttekindla ja sidusa humanitaartegevuse peamised võimaldajad. Lisaks toetub EL jätkuvalt tugevale võrgustikule, mis koosneb erinevatest partneritest, sealhulgas valitsusvälistest organisatsioonidest, ÜRO asutustest, fondidest ja programmidest ning muudest rahvusvahelistest organisatsioonidest, samuti ELi liikmesriikide asjaomase valdkonna asutustest. Koostöö nende partneritega on oluline, et muuta olukorda ja saavutada kohapeal kvaliteetseid tulemusi.



3. Kasvavate vajaduste rahuldamine, rahastamispuudujäägi vähendamine 3.1 Paremad tulemused: tulemuslikkuse ja tõhususe suurendamine, innovatsiooni ja suutlikkuse võimendamine Juba 2016. aastal toimunud ülemaailmsel humanitaarabiteemalisel tippkohtumisel tunnistasid peamised abiandjad ja humanitaarabiorganisatsioonid kasvavatest vajadustest ja piiratud ressurssidest tulenevaid struktuurseid probleeme. Nad sõlmisid ulatusliku kokkuleppe, mille eesmärk on kohandada rahastajate ja abiorganisatsioonide töömeetodeid, et tõhusust ja mõju maksimeerida. Ulatusliku kokkuleppe kesksed ideed on asjakohasemad ja pakilisemad kui kunagi varem: rahastajatepoolne paindlikkus, et võimaldada humanitaarpartneritel reageerida õigeaegselt ja kohandatult, ühtlustades samal ajal eri rahastajate sageli koormavad aruandlusnõuded. Abiorganisatsioonid omakorda uuendasid oma kohustusi seoses kooskõlastatud vajaduste hindamisega, vastutavusega abisaajate ja maksumaksjate ees ja rahastajate poolt antava abi läbipaistvuse ja nähtavusega, tagades samas, et võimalikult suur osa abist jõuab abi vajavate inimesteni. Samal ajal on oluline, et rahalisi vahendeid saaks kiiresti kasutusele võtta, et reageerida ettenägematutele hädaolukordadele (nagu näitas COVID-19) ja sagedasematele ootamatutele katastroofidele, näiteks neile, mille on põhjustanud kliimamuutused. EL püüab oma rahastamismehhanisme veelgi ajakohastada, et pakkuda oma humanitaarpartneritele suuremat tegevuspaindlikkust, suurendades samal ajal ELi abi lisaväärtust ja nähtavust. Kuigi suurem osa ELi humanitaarabist jagatakse aastapõhiselt, on Euroopa Komisjon katsetanud mitmeaastaseid ja mitut riiki hõlmavaid programmilisi partnerlusi, sealhulgas Rahvusvahelise Punase Risti Komiteega. Nende partnerluste eesmärk on pakkuda humanitaarpartneritele suuremat paindlikkust ja vähendada nii humanitaarpartnerite kui ka komisjoni halduskoormust, maksimeerides samal ajal ELi rahastamise mõju ja suurendades ELi nähtavust. Seda katselist lähenemisviisi laiendatakse ÜRO üksustele, asutustele ja muudele rahvusvahelistele organisatsioonidele. Laiemas plaanis edendab EL veelgi selliste uuenduslike lahenduste väljatöötamist ja kasutuselevõttu, mis võimaldavad tõhusamat, kulutõhusamat, keskkonnasõbralikumat ja kliimakindlamat abi.

Rahaülekannete kasutamist peetakse nüüd üldiselt kõige tõhusamaks ja tulemuslikumaks viisiks, kuidas abi konfliktide või katastroofide tõttu kannatada saanud inimesteni jõuab. EL on võtnud pikaajalise kohustuse kasutada humanitaarabi andmisel võimalikult palju rahalisi vahendeid. Samuti on ta teinud koostööd peamiste partneritega tagamaks, et võimalikult suur osa rahaprogrammile eraldatud rahalistest vahenditest jõuaks lõplike toetusesaajateni. Digitaalsed vahendid on rahalise abi turvalise kättetoimetamise võti. Neil võib olla oluline roll ka hädaolukordades antava distantsõppe juurutamisel vastavalt digiõppe tegevuskavale ning selles, et võimaldada varajase hoiatamise süsteemide toimimist õnnetuste puhul, ümberasustamise järelevalvet ja vajaduste hindamist distantsilt. Oma humanitaarabimeetmete puhul laiendab EL veelgi turvaliste ja tõhusate digivahendite kasutamist, eelkõige šokkidele vastupanuvõimeliste sotsiaalsete turvavõrkude puhul, näiteks nagu hädaolukorra sotsiaalne turvavõrk Türgis (ELi suurim humanitaarabi programm läbi aegade), ja selleks, et toetada abisaajate ühendatust, võttes täielikult arvesse andmekaitsenõudeid. Kohalike reageerijate toetamine Eesmärk: edendada tuleks paindlikke ja tõhusaid humanitaarmeetmeid ja rahastamismehhanisme. Peamised meetmed: ·laiendada humanitaarpartneritega kokku lepitud mitmeaastast ja paindlikku rahastamiskorda, sidudes juhul, kui on ette näha seosepõhise lähenemisviisi rakendamist, meetmeid arenguvahenditega, ning lihtsustada / ühtlustada kooskõlas ulatusliku kokkuleppega aruandlusnõudeid, tagades samal ajal, et asutused koordineeriksid omavahel vajaduste hindamist ning tugevdataks ELi toetuste vastutavust, tulemuslikkust ja nähtavust; ·suurendada ELi toetust kohalikele reageerijatele, sealhulgas kasutades ulatuslikumalt riigipõhiseid ühisfonde ja muid rahastamismehhanisme, mis seavad esikohale kohalikud osalejad; ·töötada välja suunised võrdsetel alustel partnerluse edendamiseks kohalike reageerijatega; ·julgustada humanitaarpartnereid kasutama rohkem digitaalseid vahendeid, sealhulgas koostöö kaudu soodsa keskkonna loomiseks; ·töötada välja konkreetsed suunised digitaalse raha kasutamise laiendamise kohta ja tagada ELi rahaülekandeid käsitleva temaatilise poliitika läbivaatamise raames abi saajatele juurdepääs digitaalsetele lahendustele; ·toetada, laiendada ja edendada investeeringuid läbiproovitud kulutõhusatesse tehnoloogiapõhistesse humanitaarabilahendustesse, tuginedes sealjuures Euroopa Innovatsiooninõukogu 2020. aasta auhindade kogemusele.

3.2 Puudujääkide kõrvaldamine: Euroopa humanitaarabiüksus Kuigi ELi humanitaarabipartnerid jätkavad ELi humanitaarabi andmist, võib esineda olukordi, kus ELi otsesel sekkumisel on selge lisaväärtus, näiteks ajutise lünga täitmiseks, kui tavapärased kättetoimetamismehhanismid või humanitaarorganisatsioonide või riiklike ametiasutuste pakutavad vahendid osutuvad ebatõhusaks või puudulikuks. Sellistel juhtudel võimaldaks ELi humanitaarabi määruse alusel tegutsev Euroopa humanitaarabiüksus, mida rahastatakse ELi humanitaarabi eelarvest, ELil liikmesriike ja ELi humanitaarabipartnereid abi kiirel kohaletoimetamisel toetada. Üksus tugineks COVID-19 pandeemia ajal saadud kogemustele, mil repatrieerimislende kasutati humanitaarkauba veoks ja Euroopa tiimi lähenemisviisi raames loodi ELi humanitaarabi õhusild, et toetada esmavajaliku humanitaarabi kohaletoimetamist. 2020. aasta maist oktoobrini viis EL ELi humanitaarabi õhusilla kaudu edukalt lõpule 67 humanitaarabioperatsiooni 20 riigis neljas maailmajaos. Selle algatusega, mida rahastatakse ELi humanitaarabi eelarvest, veeti 1150 tonni esmavajalikke meditsiiniseadmeid ja humanitaarkaupu ning 1700 meditsiini- ja humanitaartöötajat ning teisi reisijaid. Üksus täiendab liidu elanikkonnakaitse mehhanismi ja selle aluseks on ELi hädaolukordadele reageerimise koordineerimiskeskuse operatiivvalmidus. Sellega püütakse veelgi enam toetada ELi partnerite ja liikmesriikide humanitaartegevust ning seda rakendatakse tihedas koostöös nendega. Vajadusel on üksuse ülesanne hõlbustada logistikat, sealhulgas transporti, võimaldades ressursside ühiskasutust ning hõlbustades nende kasutuselevõttu ja esialgseid operatsioone kohapeal. Näiteks võiks see pakkuda logistilisi hinnanguid, toetust esmaseks kasutuselevõtuks, hanketoetust, varude loomist, transporti ja/või hädaabivahendite, sealhulgas COVID-19 vaktsiinide jaotamist ja tarnimist haavatavates riikides. Samuti võiks see veelgi suurendada ELi meditsiinilist reageerimisvõimet tulevastes tervisealastes hädaolukordades, tuginedes olemasolevale ELi meditsiinikorpusele, tehes vajaduse korral koostööd tulevase ELi tervishoiu rakkerühmaga, mis luuakse Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskuse (ECDC) koordineerimisel, et aidata kohalikul tasandil reageerida nakkushaiguste puhangutele koos liidu elanikkonnakaitse mehhanismiga ning tugevdada valmisolekut liikmesriikides ja kolmandates riikides. Lisaks täiendavad need jõupingutused ka muid ELi algatusi, mis võivad aidata kaasa ELi humanitaartegevuse toetamisele, näiteks vabatahtlike panus Euroopa solidaarsuskorpuse kaudu, mis on ühtne solidaarsusalase tegevuse kontaktpunkt kogu liidus ja väljaspool seda. Eesmärk: tagada tuleks ELi humanitaarabi kiire ja tõhus toimetamine abivajajatele. Peamised meetmed: ·arendada välja Euroopa humanitaarabiüksus, et kõrvaldada puudujäägid, võimaldades ELi liikmesriikidel ja humanitaarpartneritel kooskõlas liidu elanikkonnakaitse mehhanismiga ja seda täiendades kiiresti humanitaarabi anda. 3.3. Suurem tähelepanu kliimamõjudele ja keskkonnateguritele: toetus, valmisolek ja ennetav tegevus

Katastroofideks valmisolek on juba praegu ELi humanitaarabi lahutamatu osa, millel on sihtotstarbeline eelarve, ja ELi pikaajalise katastroofiohu vähendamise põhielement. Kliimamuutuste ja keskkonnaseisundi halvenemise kasvav mõju seab aga ohtu kogu humanitaartegevuse edukuse. Kliimamuutused mitte ainult ei võimenda looduskatastroofe, vaid on ka ohtu mitmekordistav tegur, mis muudab konfliktiolukorrad keerulisemaks ja pikendab neid, suurendades seega humanitaarvajadusi. Seetõttu on oluline tagada, et humanitaartegevuses võetakse alati arvesse kliima- ja keskkonnakaalutlusi (sealhulgas riskiteadlikkust), pöörates osana humanitaartegevuse kavandamisest kõige katastroofialtimates riikides ja piirkondades erilist tähelepanu kliimamuutustega kohanemise ja keskkonnaalase vastupanuvõime toetamisele. Eelkõige võivad humanitaarmeetmete ennetavad lähenemisviisid aidata tugevdada kogukondade, sealhulgas sunniviisiliselt ümberasustatud rühmade vastupanuvõimet kliimast tulenevate ja muude ohtude tõttu haavatavates piirkondades. Selliste lähenemisviiside tõhusus sõltub sellest, kas varajase hoiatamise süsteemide, sealhulgas meetmete käivitamiseks vajalike näitajate ja muude kriteeriumite kaudu saadakse piisavalt usaldusväärset teavet. Tuginedes rohkematele partnerlustele kliima- ja teadusringkondadega, hakkab EL neid lähenemisviise rohkem kasutama. EL kasutab 2022. aastal ka katastroofide tagajärjel ümberasustamise platvormi eesistumist, et edendada ülemaailmseid jõupingutusi, mille eesmärk on kaitsta katastroofide ja kliimamuutuste tõttu ümber asustatud inimesi. 2020. aasta juulis võimaldasid ELi Copernicuse hädaolukordade ohjamise teenuse (liidu elanikkonnakaitse mehhanismi kaudu kättesaadav vahend) raames ülemaailmse üleujutuste häiresüsteemi (Global Flood Awareness System) kaudu tehtud prognoosid humanitaarpartneritel Bangladeshis tõsistele üleujutustele kiiresti reageerida, andes rahalist abi 3 300 perekonnale piirkondades, mida kriis kõige rängemalt tabas. Vaatamata kliimamuutuste kasvavale humanitaarmõjule jõuab kõige haavatavamate riikideni väga väike osa kliimamuutustega seotud ülemaailmsest rahastamisest. Kliimamuutustega kohanemiseks on hädasti vaja täiendavat rahvusvahelist rahastamist nii avalikust kui ka erasektorist. Selleks et vältida suuremat survet humanitaarabisüsteemile, toetab EL jätkuvalt märkimisväärselt suurema hulga kliimafondide suunamist vastupanuvõime ja kohanemise suurendamisse seal, kus see on kõige vajalikum. See saab tulemusi anda ainult kliima- ja keskkonnaalast vastupanuvõimet käsitleva integreeritud lähenemisviisi kaudu, mis toob kokku humanitaarabi, arengupoliitika ja rahuloome valdkonna osalejad, keskendudes ennetamisele ja valmisolekule, tuginedes kliima- ja keskkonnapoliitika ning teadusringkondade oskusteabele. Kuigi humanitaarabi suhtes ei kohaldata ELi 2021.–2027. aasta mitmeaastase finantsraamistiku kliimaküsimuste peavoolustamise 30 % eesmärki, toetab see siiski ka kliimameetmeid. Panusena üldistesse jõupingutustesse ELi kliimaga seotud kulutuste jälgimiseks kohaldab komisjon ELi humanitaarabi suhtes sellist jälgimist vabatahtlikult. Humanitaarabi andjad ja osalised peaksid olema eeskujuks. Seetõttu toetab EL ka humanitaarpartnerite jõupingutusi oma ökoloogilise jalajälje vähendamisel. Samal ajal jätkab komisjon oma humanitaarabi valdkonna kohapealsete esinduste võrgustiku (ECHOField) ja selle peakorteri rohestamist Euroopa rohelise kokkuleppe toetuseks. Eesmärk: täiendavalt tuleks süvalaiendada humanitaarpoliitikasse ja -tavadesse kliimamuutuste mõju ja keskkonnategureid ning tugevdada koordineerimist arengu, julgeoleku ja kliima / keskkonna valdkonna osalejatega, et suurendada haavatavate kogukondade vastupanuvõimet. Peamised meetmed: ·suurendada kooskõlas ELi uue kliimamuutustega kohanemise strateegiaga ning humanitaarabi, arengupoliitika ja rahuloome seostatud lähenemisviisi egiidi all märkimisväärselt kliimamuutustega kohanemiseks ette nähtud vahendeid, et suurendada kõige katastroofialtimate riikide ja piirkondade vastupanu- ja kohanemisvõimet; ·tugevdada humanitaarabi, arengupoliitika ja rahuloome omavahelise seotuse kaudu haavatavate elanikkonnarühmade kliima- ja keskkonnaalast vastupanuvõimet ning tagada tihedas koostöös arengu- ja kliimavaldkonna osalejatega ELi humanitaarpartnerite seas katastroofideks valmisoleku uute suuniste levitamine ja rakendamine; ·arendada edasi ja rakendada riskiteadlikke lähenemisviise, sealhulgas riskirahastamist, ning tõhustada ennetavaid meetmeid erinevate humanitaarkriiside ja piirkondade puhul; ·valmistada ELi humanitaarpartneritele ette suunised ja koolitused humanitaarabi keskkonnasäästlikumaks muutmiseks, et vähendada humanitaarabi kliima- ja keskkonnajalajälge; ·jälgida ELi humanitaarabi määruse kohaseid kliimaga seotud kulutusi. 3.4Ühine pingutus: laiendada ressursibaasi ja tegeleda kriiside algpõhjustega, et vähendada lõppkokkuvõttes vajadust abi järele Asuda kõrvaldama algpõhjusi, lähtudes humanitaarabi, arengu ja rahu omavahelisest seotusest. Humanitaarabi eesmärk on pakkuda kriisi tõttu kannatanud inimestele hädaabi. Humanitaarabi eraldi võetuna ei ole ega saagi olla lahenduseks keerukate süvapõhjustega konfliktidele ja muudele kriisidele, olgu need siis sotsiaalmajanduslikud või seotud valitsemis- või keskkonnaküsimustega. Selliseid olukordi tuleks käsitleda terviklikult, pöörates tähelepanu tervele reale teguritele, nagu kliima- ja keskkonnaprobleemid, valitsemisprobleemid, ebavõrdsus, vajadus austada elanikkonna põhiõigusi ning vajadus tagada inimeste turvalisus ja juurdepääs põhiteenustele, õigusemõistmisele ja majanduslikele võimalustele. Kriisiolukorras antaval rahvusvahelisel toetusel on püsiv mõju üksnes siis, kui sellega kaasneb riiklike ja kohalike ametiasutuste kindel tahe asetada inimesed kõigi jõupingutuste keskmesse, võidelda sotsiaalse tõrjutuse vastu, kaitsta igaühe õigusi ja tagada ametkondlik vastutus. Konfliktide ja kriiside lahendusse panustamisel peavad need asjaolud olema ELi lähekohaks. Selle tegevuse raames püüab EL siduda humanitaarabi tugevamini arengu ja rahuloomega. Kriiside tõttu kannatada saanud inimeste vajaduste rahuldamisel ei saa humanitaarabi olla pikaajaline lahendus. Võttes aluseks arusaama humanitaarabi, arengupoliitika ja rahuloome omavahelisest seotusest, ühendab EL oma tegevuses asjakohased instrumendid, mis on lühiajaliste vajaduste rahuldamise kõrval vajalikud ka pikaajaliste lahenduste leidmiseks ja konfliktide puhul püsiva rahu kindlustamiseks. See hõlmab ühist analüüsi ja operatiivtegevuse raamistikku ning konfliktitundlikku lähenemisviisi, millega tagada, et välisabi ei hoogustaks tahtmatult konflikte. Tänaseks on EL tuginenud välisabi andmisel seosepõhisele lähenemisviisile paljudes ebakindlates ja konfliktialdistes riikides. 2017. aastal kindlaks määratud kuue seosepõhise välistegevuse katseprojektis osaleva riigi (Tšaad, Iraak, Myanmar, Nigeeria, Sudaan ja Uganda) kõrvale on lisandunud teisigi piirkondi (nt humanitaarabi, arengupoliitika ja rahuloome ühisraamistikud Süüria kriisi käigus Liibanonis ja Jordaanias). Esile tuleks tõsta tegevuse järgmisi aspekte: ·toetus sotsiaalsetele turvavõrkudele, mis on loodud tihedas koostöös humanitaar- ja arengupoliitika kujundajate vahel;

·koordineeritud toetus katastroofideks valmisoleku ja vastupanuvõime suurendamiseks arengu- ja humanitaarabi kaudu (eriti sellistes piirkondades, nagu Sahel, mida vaevavad mulla degradeerumine, veepuudus ja kliimamuutused); ·kõrgendatud tähelepanu tsiviilelanike kaitsele; ·struktuurireformide jõuline edendamine vägivalla lähtepõhjustega tegelemiseks; ·pikaajaliste lahenduste edendamine sundrände valdkonnas kooskõlas ELi 2016. aasta teatisega „Väärikas elu“ ja üleilmse pagulasi käsitleva kokkuleppega. Jätkuvad konfliktid ja COVID-19 sotsiaalmajanduslik mõju vaid suurendavad vajadust neid jõupingutusi laiendada – selleks on vaja veelgi tihedamat Euroopa tiimi lähenemisviisist lähtuvat koostööd ELi, selle liikmesriikide, nende diplomaatilise võrgustiku ja finantsasutuste (kaasa arvatud riiklikud arengupangad ja rakendusasutused, samuti Euroopa Investeerimispank ja Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupank) vahel. Erilist tähelepanu on kavas pöörata toiduga kindlustatusele, tervishoiule ja haridusele, arvestades pandeemia tohutut mõju nendes valdkondades. Tuginedes programmitöö perioodil 2014–2020 saadud positiivsetele kogemustele ja järgides igati humanitaarabi andmise põhimõtteid, jätkab EL katseid tugevdada eri osalejate ja ELi talituste vahelist sünergiat ja vastastikust täiendavust. Eesmärk: vaja on tagada, et humanitaarabi, arengupoliitika, rahuloome ja muud poliitikavaldkonnad astuksid ühte jalga, et siduda omavahel paremini kiireloomuline hädaabi ja pikaajalised lahendused, millega abivajadust vähendada ning võtta sihikule konfliktide ja kriiside algpõhjused. Peamised meetmed: ·viia kooskõlas arusaamaga humanitaarabi, arengupoliitika ja rahuloome omavahelisest seotusest läbi süstemaatilisi ühisanalüüse kriisidega seotud riskide, vajaduste, haavatavuste ja nende struktuursete tegurite kohta ning ühendada vajadust mööda ELi poliitikavaldkondade programmitöö ja kavandamine; ·tugevdada ELi delegatsioonide ja ECHO esinduste toel ELi humanitaar-, arengu- ja rahuloomemeetmete kohapealse tasandi koordineerimismehhanisme, et tagada ühtsed ja sidusad tulemused; teha selles raamistikus Euroopa tiimi vaimus tihedat koostööd liikmesriikidega; ·luua humanitaar-, arengu- ja rahuloomemeetmete vahele toimivad ühenduspunktid ning kasutada olemasolevaid töövahendeid, näiteks valdkonnapoliitika dialoogi, et tugevdada riiklikku ja kohalikku, samuti valitsusväliste organisatsioonide suutlikkust pakkuda põhiteenuseid ja toetada vastupanuvõime suurendamist; ·suurendada toetust rahapõhistele, vapustusi leevendavatele sotsiaalsetele turvavõrgustikele; ·suunata ELi poliitiline ja diplomaatiline tegevus kriiside ennetamiseks, konfliktide lahendamiseks ja rahu kindlustamiseks, kasutades selleks kõiki olemasolevaid instrumente, ja suurendada ühtlasi eestkostet humanitaaroperatsioonidele, et tagada humanitaarabi andmise põhimõtete laiem kandepind, tsiviilisikute parem kaitse ja rahvusvahelise humanitaarõiguse kindlam järgimine; ·edendada igal pool kus võimalik tõhusat tsiviil-sõjalist humanitaaralast koordineerimist, et kaitsta humanitaarruumi, vältida dubleerimist, suurendada meetmete sidusust ja parandada sünergiat julgeoleku- ja kaitsevaldkonna osalejatega; ·luua humanitaarabi andmise põhimõttetele kindlaks jäädes sünergiat ELi tegevusega rahuvahendamisel ja konfliktide ennetamisel, et suurendada jõupingutusi kannatuste leevendamiseks; ·lülitada haridus tervishoiu, toiduga kindlustatuse, katastroofideks valmisoleku, kliimamuutustele vastupanu võime ja muude selliste valdkondade kõrval humanitaarabi, arengupoliitika ja rahuloome seostatud lähenemisviisi prioriteetsete teemade hulka, et aidata ületada ülemaailmset hariduslõhet. Laiem ressursibaas Euroopas ja väljaspool Üha ulatuslikemate ja raskemate humanitaarkriiside teke viimastel aastatel seab ohtu inimkonna tervikuna. COVID-19 pandeemia käigus on saanud hästi selgeks, et võimalikust lahendusest ei tohi mitte keegi kõrvale jääda. ÜRO peasekretäri poolt 2015. aastal kokku kutsutud kõrgetasemelise humanitaarabi rahastamise eksperdirühma peamised soovitused on 2021. aastal üha asjakohasemad: oluliselt suurenenud humanitaarabivajaduse rahuldamiseks on hädasti vaja rohkem vahendeid. Sellest hoolimata on humanitaarabi ressursibaas murettekitavalt väike. 2020. aastal andsid kolm peamist rahastajat (Ameerika Ühendriigid, Saksamaa ja Euroopa Komisjon) 62 % kõigist teatatud humanitaarabi vahenditest. ELis annavad ligikaudu 90 % humanitaarabi rahastusest vaid neli liikmesriiki ja Euroopa Komisjon. Kuigi mitmed riigid, sealhulgas mitmed ELi liikmesriigid, on viimastel aastatel oma panust humanitaarabi rahastamisse suurendanud, on olemas märkimisväärne võimalus rahastajate nimekirja laiendada ja olemasolevate rahastajate panust suurendada, et ühiselt vastata hädasolijate teravnevatele vajadustele. Seda arvesse võttes peaks EL hakkama propageerima humanitaarabi rahastamise olulist suurendamist ja vastutuse paremat jagamist rahastajate hulgas, sealhulgas ELi liikmesriikide vahel. Koostöös liikmesriikide ja teiste pühendunud humanitaarabi rahastajatega, nagu USA, peaks EL tuginema oma kahepoolsetele, piirkondlikele ja mitmepoolsetele suhetele nii traditsiooniliste kui ka uute abiandjatega (eelkõige nendega, kelle osatähtsus maailmamajanduses on viimastel aastatel oluliselt suurenenud, nagu Hiina ja Pärsia lahe riigid), et kutsuda üles humanitaarabi rahastamist suurendama ja ülemaailmset humanitaarabisüsteemi korrapärasemalt toetama. See tegevus peaks põhinema olemasoleval eesmärgil eraldada 0,7 % kogurahvatulust ametlikuks arenguabiks ning peaks aitama suurendada humanitaarabi rahastamiskohustusi, et need vastaksid humanitaarvajaduste ja -nõuete järsule suurenemisele viimastel aastatel. Nende jõupingutustega peaks kaasnema laiema toetuspinna loomine humanitaarabi andmise põhimõtetele, humanitaarabi headele tavadele ja rahvusvahelisele humanitaarõigusele. ELil ja USA-l on tugev humanitaarabialane partnerlus, mis on põhinenud konkreetsete kriiside ja temaatiliste küsimuste lahendamisel peetud dialoogil ja tehtud koostööl. Sellele tugevale suhtele tuginedes saavad EL ja USA teha ka koostööd, et jagada rahastajate vahel paremini ülemaailmse humanitaarabisüsteemi toetamise vastutust kooskõlas uue Atlandi-ülese üleilmsete muutuste tegevuskavaga. EL peaks samuti uurima võimalusi, kuidas humanitaarkriisides kannatada saanud inimestele teenuste osutamisel kaasata vajadust mööda erasektorit. Humanitaarpoliitika kujundajad on viimastel aastatel teinud mitmeid innovaatilisi algatusi, et võtta kasutusele uuenduslikke vahendeid, nagu humanitaarvõlakirjad. Märkimisväärseid edusamme on tehtud katastroofiohu kindlustuse ja edasikindlustuse kasutamisel. Siiski on ELil selleks, et kaasata humanitaarabisse rohkem vahendeid, veelgi võimalik tihendada koostööd erasektoriga. Tuginedes ulatuslikule analüüsile, millele komisjon on mitmepoolses kontekstis kaasa aidanud, teeb komisjon tööd selle nimel, et võtta oma humanitaarmeetmete paketis kasutusele uuenduslikud rahastamismeetodid, ning edendab aktiivselt erasektori kaasamist humanitaarabi rahastamisse.

Eesmärk: märkimisväärselt tuleks suurendada humanitaarabi ressursibaasi. Peamised meetmed: ·meenutada ELi võetud kohustust eraldada ametlikuks arenguabiks 0,7 % kogurahvatulust ning teha liikmesriikidega koostööd humanitaarabi rahastamisel suuremate kohustuste võtmiseks, et pidada sammu humanitaarabivajaduste ja -nõuete järsu suurenemisega viimastel aastatel; ·suurendada ELi koostööd traditsiooniliste ja uute doonorriikidega, et tuletada meelde ühist vastutust humanitaarabi andmisel, ning integreerida see süstemaatilisemalt ELi poliitilisse dialoogi asjaomaste kolmandate riikidega; luua uusi ja tugevdada olemasolevaid üleilmse tasandi liite sarnaseid seisukohti jagavate riikidega, et edendada ülemaailmseid humanitaarabi eesmärke; ·käivitada ELi humanitaarabieelarvest segarahastamise katsealgatus, mille abil kaasata 2021. aastal humanitaarabi rahastamiseks erasektorilt täiendavaid vahendeid. 4. Humanitaarabi andmist soodustav keskkond 4.1 Järgides rahvusvahelist humanitaarõigust Rahvusvaheline humanitaarõigus on rahvusvaheliselt kokku lepitud ja üldtunnustatud reeglite kogum, mille eesmärgiks on piirata relvakonfliktide mõju ning kaitsta tsiviil- ja muid isikuid, kes ei osale vaenutegevuses. Rahvusvahelise humanitaarõiguse austamine on iseenesest oluline eesmärk, kuid see on ka humanitaarabi tulemuslikkuse eeltingimus, võimaldades iseenesest hoida ära vajadust sellise abi järele. Praegu on nende reeglite rikkumine sage nähtus. Sõdivad pooled ründavad liiga sageli tahtlikult tsiviilelanikke ning humanitaar- ja tervishoiutöötajaid. EL on koostanud suunised rahvusvahelise humanitaarõiguse järgimise edendamiseks ning toetab sõjaväelaste, julgeolekujõudude ja diplomaatilise personali koolitamist. See tegevus jätkub ELi uue eelarveraamistiku (2021–2027) kohaste välistegevuse rahastamisvahendite kaudu. EL peaks jätkuvalt ja korrapäraselt seadma oma välistegevuse keskmesse rahvusvahelise humanitaarõiguse edendamise ja rakendamise. Sellega seoses toetab EL jätkuvalt jõuliselt Rahvusvahelise Punase Risti Komiteed tema volitustes rahvusvahelise humanitaarõiguse tõhusal rakendamisel. ELi koordineeritud lähenemisviisi raames tuleks rahvusvahelise humanitaarõiguse rasked rikkumised järjekindlalt hukka mõista. ELi välisvahendite rakendamisel tuleks tugevdada rahvusvahelise humanitaarõiguse järgimist, sealhulgas hoolsuskohustuse kaudu. EL peaks samuti kasutama oma poliitilist ja majanduslikku kaalu, et edendada rahvusvahelise humanitaarõiguse järgimist partnerriikides, näiteks poliitilise ja inimõigustealase dialoogi kaudu ning vajadust mööda kaubandus- ja abisuhetes. Humanitaarabi kohaletoimetamist ja põhimõttekindlat humanitaartegevust raskendab ka sanktsioonide üha sagedasem kasutamine. Eelkõige valmistavad muret ELi mittekuuluvate riikide ühepoolsed sanktsioonid, millest mõned on oma ulatuselt eksterritoriaalsed. Kuna pangad ja muud finantsasutused püüavad vähendada oma riskipositsiooni, piirates tegevust jurisdiktsioonides, mille suhtes kohaldatakse sanktsioone, muutuvad humanitaarabi andmise tehingud keerulisemaks, kui mitte võimatuks. Kuigi ELi piiravad meetmed on täpselt sihitud ja nende eesmärk ei ole takistada humanitaarabi andmist, kaasnevad nendega mitmed kohustused, mille rikkumine võib kaasa tuua õiguslikke meetmeid, sealhulgas kriminaalkaristuse riiklikul tasandil. EL on edendanud teavitustegevust, et hõlbustada humanitaarabi andmist keskkondades, mille suhtes kohaldatakse sanktsioone. Näiteks võib tuua komisjoni suuniseid COVID-19 pandeemia kontekstis. EL peaks jätkama ja veelgi suurendama oma toetust oma humanitaarpartneritele seoses nende õiguste ja kohustustega erinevate ELi sanktsioonirežiimide korral. Samal ajal peaks EL püüdlema ELi sanktsioonirežiimidesse humanitaarkaalutlustel erandite järjepideva lisamise poole. Vastavalt üleskutsele võtta meetmeid rahvusvahelise humanitaarõiguse ja põhimõtetele tugineva humanitaartegevuse paremaks järgimiseks, millega EL hiljuti ühines, ei tohiks humanitaar- ja tervishoiutöötajaid, kes tegutsevad rahvusvahelise humanitaarõiguse ja humanitaarpõhimõtete kohaselt, kriminaalvastutusele võtta. EL peaks kaaluma ka rahvusvahelise humanitaarõiguse rikkumise käsitlemist isikute või üksuste ELi sanktsiooniloetellu kandmise ühe kriteeriumina.

Eesmärk: rahvusvahelise humanitaarõiguse järgimine tuleks seada ELi välistegevuse keskmesse, et kaitsta tsiviilelanikkonda, toetada põhimõttekindlat humanitaartegevust ning kaitsta humanitaar- ja tervishoiutöötajaid. Peamised meetmed: ·luua rahvusvahelise humanitaarõiguse ELi tasandi koordineerimismehhanism, et tagada üle maailma rahvusvahelise humanitaarõiguse rikkumiste parem järelevalve, hõlbustada asjaomaste ELi osalejate tegevuse koordineerimist ja arendada tugevamat humanitaardiplomaatiat; ·tugevdada ELi välisvahendite rakendamise käigus veelgi rahvusvahelise humanitaarõiguse järgimise tagamise raamistikku, sealhulgas hoolsuskohustuse abil ning juhul, kui see on asjakohane, ka partnerriikidega peetava poliitilise, julgeoleku- ja inimõigustealase dialoogi ning nendega sõlmitavate kaubanduslepingute kaudu; ·kaaluda rahvusvahelise humanitaarõiguse raskete rikkumiste käsitlemist ELi sanktsiooniloetellu lisamise alusena, välistades sealjuures igasuguse negatiivse mõju humanitaartegevusele; ·tagada, et ELi sanktsioonipoliitika kajastaks jätkuvalt rahvusvahelist humanitaarõigust, sealhulgas humanitaarsete erandite järjepideva lisamise kaudu ELi sanktsioonirežiimidesse; töötada selle nimel, et luua tõhus raamistik selliste erandite kasutamiseks ELi rahalisi vahendeid saavate humanitaarorganisatsioonide poolt; suurendada praktilist toetust humanitaarorganisatsioonidele seoses nende õiguste ja kohustustega mitmesugustes ELi sanktsioonirežiimides; ·jätkata dialoogi edendamist kõigi humanitaarabi andmises osalejate (abiandjad, reguleerivad asutused, valitsusvälised organisatsioonid ja pangad) vahel, et hõlbustada humanitaarabi kohaletoimetamist kõigile abivajajatele. 4.2 ELi osaluse ja juhtpositsiooni tugevdamine Töö Euroopa tiimi vaimus ELi humanitaarabi on üks ELi välistegevuse nähtavamaid tahke ning sellel on avalikkuse tugev toetus. ELi aluslepingute kohaselt on liikmesriikidel ja ELil humanitaarabi andmisel oluline ja veidi erinev roll. Kui koordineerida jõupingutusi, tagada vastastikune täiendavus, edendades ühtlasi arusaama humanitaarabi, arengupoliitika ja rahuloome omavahelisest seotusest, on ühist mõju võimalik veelgi võimendada. ELi ühised sõnumid peamiste humanitaarkriiside kohta võivad toetada humanitaardiplomaatia algatusi kahepoolsel, piirkondlikul ja rahvusvahelisel tasandil. ELi konsolideeritud rahastamislubadused (lisaks liikmesriikide oma lubadustele) võivad aidata suurendada rahvusvahelistel rahastajate üritustel ELi võetavate kohustuste nähtavust. Liikmesriigid ja komisjon saavad ühtlasi ära kasutada kriisiolukordade analüüside jagamist ja koondamist Euroopa tiimi vaimus. Seega teeb komisjon jätkuvalt liikmesriikidele kättesaadavaks oma kohapealsete humanitaarvaldkonna esinduste võrgustiku ja ELi delegatsioonide ekspertteadmised. Selle raames pakutakse süstemaatilisemalt võimalust rakendada osa kriiside puhul tehtavast rahastusest otse ELi eelarveliste instrumentide kaudu sihtotstarbelise välistuluna. Ka ressursside koondamine võib aidata maksimeerida ELi ja liikmesriikide tegevuse mõju, pakkudes liikmesriikidele võimalust laiendada oma humanitaarabi ulatust. Sellised jõupingutused täiendavad olemasolevaid ühendatud rahastamise mehhanisme ega peaks nendega konkureerima. Operatiivtasandil tugineb komisjon nii humanitaarabi kui ka kodanikukaitse valdkonnas omaenda ekspertteadmistele ja vahenditele, sealhulgas oma humanitaarabi valdkonna ekspertide võrgustikule ja liidu elanikkonnakaitse teadmusvõrgustikule. Samal ajal jätkab EL poliitika ja suuniste väljatöötamist humanitaarabi eri tahkude kohta, tuginedes mõjule, mis on olnud temaatilistel poliitikameetmetel sellistes valdkondades nagu kaitse, sugu, puue, toit, toitumine, tervis – sealhulgas vaimne tervis ja psühhosotsiaalne tugi – peavari, vesi, kanalisatsioon ja hügieen, haridus hädaolukordades, keskkond ja abi kohaletoimetamise meetodid (nt rahaline abi). Aidates aktiivselt kaasa humanitaarküsimuste dialoogile mitmepoolsel tasandil, korraldab komisjon 2021. aastal Euroopa Humanitaarfoorumi, et edendada Euroopa tiimi vaimus püsivamat arutelu ja dialoogi, sealhulgas käesolevas teatises tõstatatud humanitaarpoliitika küsimustes. Sellesse kaasatakse peamised sidusrühmad liikmesriikidest, ELi institutsioonid, sealhulgas Euroopa Parlament, ja humanitaarabioperatsioonide teostajad. Lisaks jätkab komisjon jõupingutusi ELi humanitaarabi nähtavuse suurendamiseks. Komisjon ajakohastab nähtavusnõuete suuniseid ja järelevalvet, võimaldades oma humanitaarpartneritel teha suuremaid investeeringuid teadlikkuse suurendamisse ELi humanitaarabi kohta. Komisjoni teavitusmeetmed lähtuvad üldisest läbipaistvuse ja vastutavuse põhimõttest ning on orienteeritud dialoogi pidamisele kodanikega. ELi humanitaartegevuse tugevdamine mitmepoolsel tasandil Keerulises geopoliitilises keskkonnas on EL pühendunud sellele, et toetada ÜRO keskset koordineerivat rolli humanitaarkriisidele reageerimisel ning ehitada üles ja kaitsta rahvusvahelist normatiivset ja õigusraamistikku. ÜRO tulemuslikuks toetamiseks on oluline, et EL ja selle liikmesriigid püüaksid rahvusvahelistel ja mitmepoolsetel foorumitel, sealhulgas ÜRO keskustes New Yorgis, Genfis ja Roomas, süstemaatiliselt seisukohti konsolideerida. EL jätkab aktiivset osalemist humanitaarküsimusi käsitlevates rahvusvahelistes dialoogides, sealhulgas ÜRO Peaassambleel ning ÜRO Majandus- ja Sotsiaalnõukogus. EL tugevdab veelgi oma osalust ÜRO asutuste, fondide ja programmide juhtorganites. Eesmärk: vaja on tõhustada ELi osalust ja juhtrolli humanitaarabi valdkonnas, et maksimeerida selle mõju. Peamised meetmed: ·innustada ELi ja selle liikmesriikide sõnumite ühtlustamist suuremate humanitaarkriiside puhul ning julgustada liikmesriike andma rahvusvahelistel rahastajate konverentsidel (riiklike lubaduste kõrval) Euroopa tiimi vaimus ELiga konsolideeritud rahastamislubadusi; püüda konsolideerida asjaomastel rahvusvahelistel ja mitmepoolsetel foorumitel ELi ja liikmesriikide seisukohti; ·töötada välja võimalus ELi liikmesriikide jaoks kasutada sihtotstarbelist välistulu, et kasutada ära ELi humanitaarvaldkonna kohapealseid esindusi ja ekspertteadmisi; ·korraldada 2021. aastal Euroopa humanitaarfoorum, et edendada dialoogi humanitaarpoliitika küsimustes; ·edendada ja jätkata dialoogi peamiste sidusrühmadega, et arendada edasi käesolevas teatises ette pandud peamisi meetmeid. 5.Järeldused ELi alusväärtustest lähtuv humanitaarabi on liidu solidaarsuse praktiline väljendus. Praegusel keerulisel ajal on selle järele suur vajadus. Kasvava humanitaarabivajaduse ja piiratud ressursside taustal ning kooskõlas oma aluspõhimõtete ja väärtustega peab EL olema selles valdkonnas jätkuvalt eeskujuks. Käesolevas teatises esitatud ambitsioonikaid eesmärke on võimalik saavutada üksnes tihedas koostöös ELi liikmesriikide ja ELi humanitaarpartneritega. Komisjon kutsub Euroopa Parlamenti ja nõukogu üles toetama käesolevas teatises esitatud ettepanekuid ja arendama neid edasi.

Liide: ülevaade põhimeetmetest ELi põhimeetmed Eesmärk: edendada tuleks paindlikke ja tõhusaid humanitaarmeetmeid ja rahastamismehhanisme. ·Laiendada humanitaarpartneritega kokku lepitud mitmeaastast ja paindlikku rahastamiskorda, sidudes juhul, kui on ette näha seosepõhise lähenemisviisi rakendamist, meetmeid arenguvahenditega, ning lihtsustada / ühtlustada kooskõlas ulatusliku kokkuleppega aruandlusnõudeid, tagades samal ajal, et asutused koordineeriksid omavahel vajaduste hindamist ning tugevdataks ELi toetuste vastutavust, tulemuslikkust ja nähtavust. ·Suurendada ELi toetust kohalikele reageerijatele, sealhulgas kasutades ulatuslikumalt riigipõhiseid ühisfonde ja muid rahastamismehhanisme, mis seavad esikohale kohalikud osalejad. ·Töötada välja suunised võrdsetel alustel partnerluse edendamiseks kohalike reageerijatega.

·Julgustada humanitaarpartnereid kasutama rohkem digitaalseid vahendeid, sealhulgas koostöö kaudu soodsa keskkonna loomiseks. ·töötada välja konkreetsed suunised digitaalse raha kasutamise laiendamise kohta ja tagada ELi rahaülekandeid käsitleva temaatilise poliitika läbivaatamise raames abi saajatele juurdepääs digitaalsetele lahendustele. ·Toetada, laiendada ja edendada investeeringuid läbiproovitud kulutõhusatesse tehnoloogiapõhistesse humanitaarabilahendustesse, tuginedes sealjuures Euroopa Innovatsiooninõukogu 2020. aasta auhindade kogemusele. Eesmärk: tagada tuleks ELi humanitaarabi kiire ja tõhus toimetamine abivajajatele. ·Arendada välja Euroopa humanitaarabiüksus, et kõrvaldada puudujäägid, võimaldades ELi liikmesriikidel ja humanitaarpartneritel kooskõlas liidu elanikkonnakaitse mehhanismiga ja seda täiendades kiiresti humanitaarabi anda. Eesmärk: täiendavalt tuleks süvalaiendada humanitaarpoliitikasse ja -tavadesse kliimamuutuste mõju ja keskkonnategureid ning tugevdada koordineerimist arengu, julgeoleku ja kliima / keskkonna valdkonna osalejatega, et suurendada haavatavate kogukondade vastupanuvõimet. ·Valmistada ELi humanitaarpartneritele ette suunised ja koolitused humanitaarabi keskkonnasäästlikumaks muutmiseks, et vähendada humanitaarabi kliima- ja keskkonnajalajälge. ·Jälgida ELi humanitaarabi määruse kohaseid kliimaga seotud kulutusi. Eesmärk: vaja on tagada, et humanitaarabi, arengupoliitika, rahuloome ja muud poliitikavaldkonnad astuksid ühte jalga, et siduda omavahel paremini kiireloomuline hädaabi ja pikaajalised lahendused, millega abivajadust vähendada ning võtta sihikule konfliktide ja kriiside algpõhjused. ·Viia kooskõlas arusaamaga humanitaarabi, arengupoliitika ja rahuloome omavahelisest seotusest läbi süstemaatilisi ühisanalüüse kriisidega seotud riskide, vajaduste, haavatavuste ja nende struktuursete tegurite kohta ning ühendada vajadust mööda ELi poliitikavaldkondade programmitöö ja kavandamine. ·Luua humanitaar-, arengu- ja rahuloomemeetmete vahele toimivad ühenduspunktid ning kasutada olemasolevaid töövahendeid, näiteks valdkonnapoliitika dialoogi, et tugevdada riiklikku ja kohalikku, samuti valitsusväliste organisatsioonide suutlikkust pakkuda põhiteenuseid ja toetada vastupanuvõime suurendamist. ·Suurendada toetust rahapõhistele, vapustusi leevendavatele sotsiaalsetele turvavõrgustikele. ·Edendada igal pool kus võimalik tõhusat tsiviil-sõjalist humanitaaralast koordineerimist, et kaitsta humanitaarruumi, vältida dubleerimist, suurendada meetmete sidusust ja parandada sünergiat julgeoleku- ja kaitsevaldkonna osalejatega. ·Luua humanitaarabi andmise põhimõttetele kindlaks jäädes sünergiat ELi tegevusega rahuvahendamisel ja konfliktide ennetamisel, et suurendada jõupingutusi kannatuste leevendamiseks. ·Lülitada haridus tervishoiu, toiduga kindlustatuse, katastroofideks valmisoleku, kliimamuutustele vastupanu võime ja muude selliste valdkondade kõrval arengupoliitika ja rahuloome seostatud lähenemisviisi prioriteetsete teemade hulka, et aidata ületada ülemaailmset hariduslõhet.

Eesmärk: märkimisväärselt tuleks suurendada humanitaarabi ressursibaasi. ·Käivitada ELi humanitaarabieelarvest segarahastamise katsealgatus, mille abil kaasata 2021. aastal humanitaarabi rahastamiseks erasektorilt täiendavaid vahendeid. Eesmärk: rahvusvahelise humanitaarõiguse järgimine tuleks seada ELi välistegevuse keskmesse, et kaitsta tsiviilelanikkonda, toetada põhimõttekindlat humanitaartegevust ning kaitsta humanitaar- ja tervishoiutöötajaid. ·Luua rahvusvahelise humanitaarõiguse ELi tasandi koordineerimismehhanism, et tagada üle maailma rahvusvahelise humanitaarõiguse rikkumiste parem järelevalve, hõlbustada asjaomaste ELi osalejate tegevuse koordineerimist ja toetada tugevamat humanitaardiplomaatiat. ·Tugevdada ELi välisvahendite rakendamise käigus veelgi rahvusvahelise humanitaarõiguse järgimise tagamise raamistikku, sealhulgas hoolsuskohustuse abil ning juhul, kui see on asjakohane, ka partnerriikidega peetava poliitilise, julgeoleku- ja inimõigustealase dialoogi ning nendega sõlmitavate kaubanduslepingute kaudu. ·Jätkata dialoogi edendamist kõigi humanitaarabis osalejate (abiandjad, reguleerivad asutused, valitsusvälised organisatsioonid ja pangad) vahel, et hõlbustada humanitaarabi kohaletoimetamist kõigile abivajajatele. Eesmärk: vaja on tõhustada ELi osalust ja juhtrolli humanitaarabi valdkonnas, et maksimeerida selle mõju. ·Korraldada 2021. aastal Euroopa humanitaarfoorum, et edendada dialoogi humanitaarpoliitika küsimustes. ·Edendada ja jätkata dialoogi peamiste sidusrühmadega, et arendada edasi käesolevas teatises ette pandud peamisi meetmeid. ELi ja liikmesriikide põhimeetmed

Eesmärk: täiendavalt tuleks süvalaiendada humanitaarpoliitikasse ja -tavadesse kliimamuutuste mõju ja keskkonnategureid ning tugevdada koordineerimist arengu, julgeoleku ja kliima / keskkonna valdkonna osalejatega, et suurendada haavatavate kogukondade vastupanuvõimet. ·Suurendada kooskõlas ELi uue kliimamuutustega kohanemise strateegiaga ning humanitaarabi, arengupoliitika ja rahuloome seostatud lähenemisviisi egiidi all märkimisväärselt kliimamuutustega kohanemiseks ette nähtud vahendeid, et suurendada kõige katastroofialtimate riikide ja piirkondade vastupanu- ja kohanemisvõimet.

·Tugevdada humanitaarabi, arengupoliitika ja rahuloome omavahelise seotuse kaudu haavatavate elanikkonnarühmade kliima- ja keskkonnaalast vastupanuvõimet ning tagada tihedas koostöös arengu- ja kliimavaldkonna osalejatega ELi humanitaarpartnerite seas katastroofideks valmisoleku uute suuniste levitamine ja rakendamine. ·Arendada edasi ja rakendada riskiteadlikke lähenemisviise, sealhulgas riskirahastamist, ning tõhustada ennetavaid meetmeid erinevate humanitaarkriiside ja piirkondade puhul. Eesmärk: vaja on tagada, et humanitaarabi, arengupoliitika, rahuloome ja muud poliitikavaldkonnad astuksid ühte jalga, et siduda omavahel paremini kiireloomuline hädaabi ja pikaajalised lahendused, millega abivajadust vähendada ning võtta sihikule konfliktide ja kriiside algpõhjused. ·Tugevdada ELi delegatsioonide ja ECHO esinduste toel ELi humanitaar-, arengu- ja rahuloomemeetmete kohapealse tasandi koordineerimismehhanisme, et tagada ühtsed ja sidusad tulemused. Teha selles raamistikus Euroopa tiimi vaimus tihedat koostööd liikmesriikidega. ·Suunata ELi poliitiline ja diplomaatiline tegevus kriiside ennetamiseks, konfliktide lahendamiseks ja rahu kindlustamiseks, kasutades selleks kõiki olemasolevaid instrumente, ja suurendada ühtlasi eestkostet humanitaaroperatsioonidele, et tagada humanitaarabi andmise põhimõtete laiem kandepind, tsiviilisikute parem kaitse ja rahvusvahelise humanitaarõiguse kindlam järgimine. Eesmärk: märkimisväärselt tuleks suurendada humanitaarabi ressursibaasi. ·Meenutada ELi võetud kohustust eraldada ametlikuks arenguabiks 0,7 % kogurahvatulust ning teha liikmesriikidega koostööd humanitaarabi rahastamisel suuremate kohustuste võtmiseks, et pidada sammu humanitaarabivajaduste ja -nõuete järsu suurenemisega viimastel aastatel. ·Suurendada ELi koostööd traditsiooniliste ja uute doonorriikidega, et tuletada meelde ühist vastutust humanitaarabi andmisel, ning integreerida see süstemaatilisemalt ELi poliitilisse dialoogi asjaomaste kolmandate riikidega; Luua uusi ja tugevdada olemasolevaid üleilmse tasandi liite sarnaseid seisukohti jagavate riikidega, et edendada ülemaailmseid humanitaarabi eesmärke. Eesmärk: rahvusvahelise humanitaarõiguse järgimine tuleks seada ELi välistegevuse keskmesse, et kaitsta tsiviilelanikkonda, toetada põhimõttekindlat humanitaartegevust ning kaitsta humanitaar- ja tervishoiutöötajaid. ·Kaaluda rahvusvahelise humanitaarõiguse raskete rikkumiste käsitlemist ELi sanktsiooniloetellu lisamise alusena, välistades sealjuures igasuguse negatiivse mõju humanitaartegevusele. ·Tagada, et ELi sanktsioonipoliitika kajastaks jätkuvalt rahvusvahelist humanitaarõigust, sealhulgas humanitaarsete erandite järjepideva lisamise kaudu ELi sanktsioonirežiimidesse. Töötada selle nimel, et luua tõhus raamistik selliste erandite kasutamiseks ELi rahalisi vahendeid saavate humanitaarorganisatsioonide poolt. Suurendada praktilist toetust humanitaarorganisatsioonidele seoses nende õiguste ja kohustustega mitmesugustes ELi sanktsioonirežiimides. Eesmärk: vaja on tõhustada ELi osalust ja juhtrolli humanitaarabi valdkonnas, et maksimeerida selle mõju.