ET Euroopa Liidu Teataja C 277/12

Regioonide Komitee arvamus „ELi-sisene tõhustatud solidaarsus varjupaigavaldkonnas”

2012/C 277/03

REGIOONIDE KOMITEE

— tõstab esile varjupaigaküsimuse tähtsust inimõigusena, aga ka ühiskondliku acquis’na, millele on pühendatud mitmed rahvusvahelised õigustekstid nagu näiteks Genfi konventsioon, ELi põhiõiguste harta, ELi toimimise leping ja kõigi liikmesriikide õigusaktid, millest eranditult kõigi nurgakiviks on tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõte,

— tuletab meelde Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 80 viidates, et solidaarsus ning sellega seoses vastutuse õiglane jaotamine liikmesriikide vahel kujutavad endast põhimõtteid, mis juhivad kõiki ELi poliitikavaldkondi, mis on vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala raames seotud inimeste liikuvusega, s.t välispiiride haldamise ning ületamise, varjupaiga ja rahvusvahelise kaitse ning samuti immigratsiooniga. Nimetatud artikkel annab piisava juriidilise aluse Euroopa õigusmeetmetele, mille eesmärk on tõhustada solidaarsust ja edendada vastutuse õiglast jaotamist,

— juhib tähelepanu asjaolule, et praeguses olukorras on varjupaigaküsimustes vajadus ELi ja liikmesriikide vahelise konkreetse solidaarsuse järele, nagu seda sätestab ELi toimimise lepingu artikkel 80, ja väljendab oma veendumust, et rahvusvahelist kaitset taotlevatele inimestele ei ole võimalik tagada ühist ja kõrgetasemelt kaitset, millele neil on õigus, ilma mehhanismideta, mis arvestaksid liikmesriikidevaheliste suurte erinevustega, nii nende territooriumil vastu võetavate majanduslikel põhjustel rändavate või rahvusvahelist kaitset taotlevate kolmandate riikide kodanike arvuga, kui nende riikide rahaliste, tehniliste ja muude rändevoogude haldamisega,

— pöörab rõhku kohalikule ja piirkonglikule tasandile, kuna seal avaldub solidaarsus ja vastutuse õiglane jaotamine poliitilise varjupaiga küsimustes ning märgib, et kohalikel omavalitsustel on oluline ülesanne oma elanikkonda teavitada, kuna omavalitsused võivad aidata muuta inimesi teadlikumaks varjupaiga ja rahvusvahelise kaitse küsimustest, avaldades nõnda positiivset mõju kohaliku kogukonna pagulaste vastuvõtu tingimustele.

Raportöör Théodoros GKOTSOPOULOS (EL/PES), Pallini (Atika) linnavolikogu liige Viitedokument Komisjoni teatis ELi-sisese tõhustatud solidaarsuse kohta varjupaigavaldkonnas „Vastutuse paremat jagamist ja suuremat vastastikust usaldust käsitlev ELi arengukava” COM(2011) 835 final

I POLIITILISED SOOVITUSED

REGIOONIDE KOMITEE

Üldised tähelepanekud

1. täheldab, et eri rühmadest koosnevaid rändevooge esineb kõikides ELi liikmesriikides ning need on pälvinud meedia tähelepanu, seda eelkõige tingituna Põhja-Aafrikas ja Lähis-Idas aset leidvatest poliitilistest rahutustest, aga ka selliste piirkondade nagu Afganistani ja Pakistani või Iraagi ja Iraani üldisest poliitilisest olukorrast, mis kutsub esile uusi elanikkonna ümberasumisi Euroopasse. Mainitud eri rühmadest koosnevad rändevood avaldavad eri tugevusega survet ELi välispiirile ning seega ka teatud liikmesriikide varjupaiga andmise võimalustele, aidates kaasa humanitaarprobleemide tekkele,

2. rõhutab, et sügav majanduskriis, mis on eriti tuntav ELi Vahemere riikides, kes võtavad vastu ebaproportsionaalselt suure osa pagulastest, ning suutmatus seetõttu seda probleemi tõhusalt lahendada, on negatiivsed tegurid, mis takistavad olukorra kontrolli alla saamist ning kahjustavad juba praegu ebasoodsat keskkonda veelgi,

3. leiab, et tuleb välja töötada ühine tõeline Euroopa poliitika rände- ja varjupaigavaldkonnas, mis vastaks Stockholmi programmi sätetele. See peaks põhinema integreeritud käsitlusel, mis toetuks ühelt poolt tõhusale seadusliku rände haldamisele ning teiselt poolt ebaseadusliku rände vastasele võitlusele, kuid samuti ning eelkõige varjupaigastruktuuride tugevdamisele,

4. tõstab esile varjupaigaküsimuse tähtsust inimõigusena, aga ka ühiskondliku acquis’na, millele on pühendatud mitmed rahvusvahelised õigustekstid nagu näiteks Genfi konventsioon, ELi põhiõiguste harta, ELi toimimise leping ja kõigi liikmesriikide õigusaktid, millest eranditult kõigi nurgakiviks on tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõte,

5. osutab varjupaigaõigusega seotud teistele õigustele, näiteks inimväärikusele, piinamise ja ebainimliku kohtlemise keelule, kaitsele väljasaatmise või väljaandmise korral või õigusele õiguskaitsele ja erapooletule kohtumõistmisele, aga ka perekonnataasühinemise õigusele,

6. nõustub, et Euroopa ühise varjupaigasüsteemi väljatöötamises võib täheldada arengut, kuid on ka arvamusel, et tuleks korrata Stockholmi programmis esitatud üleskutset programmi elluviimiseks 2012. aastal ning kutsuda liikmesriike, nõukogu ja Euroopa Parlamenti üles näitama välja poliitilist soovi juhtida praegu kehtivate vastuvõtutingimusi ja varjupaigamenetlusi reguleerivate direktiivide, aga ka Dublini määruse muutuse ja Eurodac-süsteemi ülevaatamise teemalised läbirääkimised hea tulemuseni,

7. rõhutab, et Euroopa ühise varjupaigasüsteemi eesmärk on oma tegevuses juhinduda rahvusvahelise kaitse saajate õiguste otsesest kaitsest ja mitte keskenduda eranditult kitsas tähenduses riigiterritooriumi ohutusele ja kaitsele,

8. kinnitab, et tõeline ühine varjupaigasüsteem peab toetuma õiguste ja menetluste kooskõlale kogu ELi territooriumi ulatuses, eesmärgiga välistada võimalikud olulised ebakõlad toimikute analüüsimisel, ning kiidab sellest lähtuvalt heaks püüded, mis on tehtud olemasoleva õiguse muutmise ühiste eeskirjade ja mitte pelgalt minimaalsete normatiivide kehtestamise nimel,

9. juhib tähelepanu asjaolule, et hiljutised Strasbourgi ja Luxembourgi kohtu otsused (1), mis enam kui mis tahes muu näitavad (a) olemasoleva õigussüsteemi, eelkõige Dublini määruse suuri puudusi ja (b) lünki, mis praeguses pingeolukorras suurendavad ohtu rahvusvahelise kaitse taotlejate õiguste kaitsele ning mis tulenevad ebakõladest liikmesriikide poliitiliste, juriidiliste ja praktiliste tegutsemisviiside vahel. Eelpool nimetatud otsused rõhutavad vajadust välja töötada nõuetekohane Euroopa ühine integreeritud varjupaigasüsteem, mille raames tugevdada Dublini määrust sätetega, milles käsitletakse kriisi põhjuseid ning seeläbi panustavad asjaolusse, et üksikuid liikmesriike mõjutavad puudused ei tekitaks kahjulikke tagajärgi ei süsteemile tervikuna ega inimõiguste kaitsele,

10. leiab, et rände mastaape silmas pidades tuleks ellu viia olulised muudatused ELi varjupaigapoliitikas ning et tõhusa poliitika ja tõhusate meetodite rakendamine olukorra lahendamiseks on muutunud kiireloomuliseks vajaduseks,

11. tuletab meelde Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 80 viidates, et solidaarsus ning sellega seoses vastutuse õiglane jaotamine liikmesriikide vahel kujutavad endast põhimõtteid, mis juhivad kõiki ELi poliitikavaldkondi, mis on vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala raames seotud inimeste liikuvusega, s.t välispiiride haldamise ning ületamise, varjupaiga ja rahvusvahelise kaitse ning samuti immigratsiooniga. Nimetatud artikkel annab piisava juriidilise aluse Euroopa õigusmeetmetele, mille eesmärk on tõhustada solidaarsust ja edendada vastutuse õiglast jaotamist,

12. kinnitab, et solidaarsus on otseselt seotud vastutusega ja kutsub kõiki liikmesriike üles looma korda oma territooriumil, austades ja rakendades kohustusi, mille nad on endale võtnud lepingutega rahvusvahelisel ja ELi tasandil. Komitee rõhutab sellest hoolimata, et vastutuse kitsast definitsioonist ei ole võimalik teha juriidiliselt ja praktiliselt kohustuslikku solidaarsuse eeltingimust: leidub olukordi, kus konkreetsed solidaarsuse ilmingud võivad kaasa aidata võetud kohustuste järgimisele,

13. juhib tähelepanu asjaolule, et praeguses olukorras on varjupaigaküsimustes vajadus ELi ja liikmesriikide vahelise konkreetse solidaarsuse järele, nagu seda sätestab ELi toimimise lepingu artikkel 80, ja väljendab oma veendumust, et rahvusvahelist kaitset taotlevatele inimestele ei ole võimalik tagada ühist ja kõrgetasemelt kaitset, millele neil on õigus, ilma mehhanismideta, mis arvestaksid liikmesriikidevaheliste suurte erinevustega, nii nende territooriumil vastu võetavate majanduslikel põhjustel rändavate või rahvusvahelist kaitset taotlevate kolmandate riikide kodanike arvuga, kui nende riikide rahaliste, tehniliste ja muude rändevoogude haldamisega,

14. tõdeb, et komisjoni teatises esitatakse hetkeolukorra analüütiline kirjeldus ja loetletakse üles olemasolevad solidaarsuse tugevdamise vahendid, kuid samas taunib, et ei ole tehtud ettepanekuid uute meetmete kohta, mis toetaksid solidaarsust ning hõlbustaksid vastutuse jagamist,

15. kiidab heaks nõukogu algatuse välja töötada „ühtne raamnormistik” solidaarsusele „riikide suhtes, mille varjupaigasüsteemile avaldavad eri tüüpi rändevood eriti tugevat survet” (2),

16. rõhutab ometi, et solidaarsuse ja vastutuse jagamise saavutamisele kaasa aitavad meetmed tugevdaksid inimõiguste austamist ning õigluse-, koostöö- ja poliitilise osaluse mõisteid. Nimetatud sätted peaksid järgima subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtet,

17. tõdeb sealjuures, et Euroopa Komisjoni teatist ei ole võimalik subsidiaarsuse põhimõtte perspektiivist läbinisti analüüsida, kuivõrd see kirjeldab eelkõige viisi, kuidas olemasolevad vahendid ja ELi õigus võivad kaasa aidata solidaarsuse tugevdamisele. Sellele vaatamata palub komitee niivõrd, kuivõrd ta mainib võimalikke tuleviku algatusi, mis on seotud näiteks pagulaseks tunnistatud inimeste ümberpaigutamise arengukavade või varjupaigataotluste ühise läbivaatamisega, ning mille kohta võib arvata, et need pälvivad elavat vastukaja küsimustes (näiteks varjupaigataotluste läbivaatamine või varjupaigataotlejate vastuvõtt), mis siiani oli otseselt seotud liikmesriikide rahvusliku suveräänsusega, ning millel võib olla laiem poliitiline, juriidiline või rahaline mõju, Euroopa Komisjonil pöörata vajalikku tähelepanu nende algatuste väljatöötamisele,

18. tõdeb, et solidaarsuse mõistel on ka välismõõde, mis avaldub solidaarsusena ELi ja teiste humanitaarkriisist puudutatud piirkondade vahel, kes võtavad ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti andmeil vastu suurema enamiku pagulastest ja rahvusvahelise kaitse taotlejatest. Selle tulemusena on äärmiselt oluline, et arengukoostöö valdkonnas teeksid liikmesriigid koostööd kolmandate riikidega eesmärgiga luua paremad majanduslikud ja sotsiaalsed tingimused ning tagada rahu. Kolmandate riikide varjupaigasüsteemide toetamist ei või pidada ELi piires rahvusvahelise kaitse tagamise kohustuse eest põgenemiseks või pagulusprobleemide ELi piiridest väljapoole suunamiseks, see peab olema asjasse puutuvate riikide majanduslike ja sotsiaalsete tingimuste parandamise vahend,

19. kutsub pädevaid institutsioone ja ELi liikmesriike üles ELi naaberriike aktiivsemalt mõjutama kinni pidama kohustustest, mille nad on endale võtnud nii rahvusvahelise õiguse kui ELi ja selle liikmesriikide ees, eelkõige seoses nende riikidega, kes on ELiga sõlminud tagasivõtulepingud,

Kohalike ja piirkondlike omavalitsuste roll

20. pöörab rõhku kohalikule ja piirkonglikule tasandile, kuna seal avaldub solidaarsus ja vastutuse õiglane jaotamine poliitilise varjupaiga küsimustes. Kohalikud omavalitsused, mis asuvad ELi välispiiride lähedal, on esimesed, kus ellu viia Euroopa varjupaigaalaseid seadusi ja Euroopa ühist varjupaigasüsteemi. Samuti on suurlinnade munitsipaalasutused registreerinud põgenike ja varjupaigataotlejate arvu pideva suurenemise. Omavalitsustel on oluline ülesanne varjupaigataotlejate, pagulaste ja rahvusvahelise kaitse saajate vastuvõtmisel ning mõningates liikmesriikides kuulub nende vastutusalasse esmakontakt uute saabujatega,

21. rõhutab, et vaatamata oma kindlale rollile jäävad kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused täielikult kõrvale solidaarsusest ja vastutuse jaotamisest, mida praeguseni rakendatakse vaid liikmeriikide tasandil. Lisaks peetakse poliitilistes programmides ja dialoogides silmas rahalist koormust, mis lasub liikmesriikidel tervikuna ega pöörata tähelepanu sotsiaalsele ühtekuuluvusele avaldatavale mõjule, mida kolmandate riikide kodanike vastuvõtmine avaldab kohalikul ja piirkondlikul tasandil, olgugi, et sellega seisavad silmitsi eelkõige just kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused,

22. näeb sellest lähtuvalt ette konkreetsete seisukohavõttude ja ettepanekute sõnastamise, tagamaks, et kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused saaksid aktiivselt osaleda nii pagulaste ümberpaigutamises, kui varjupaika taotlevate või selleks loa saanud inimestele osutatava abi-, toetuse ja solidaarsuse mehhanismide toimimises, arvestades sellega, et mõnes liikmesriigis on juba võetud õiguslikke meetmeid, millega antakse piirkondlikele omavalitsustele sellised ülesanded;

23. märgib, et kohalikel omavalitsustel on oluline ülesanne oma elanikkonda teavitada ning olles omandanud rohkelt kogemusi eelkõige valitsusväliste ja kodanikuühiskonna organisatsioonidega koostöö tegemise alal, võivad omavalitsused aidata muuta inimesi teadlikumaks varjupaiga ja rahvusvahelise kaitse küsimustest, avaldades nõnda positiivset mõju kohaliku kogukonna pagulaste vastuvõtu tingimustele,

Pädevuse jaotamise ja varjupaigaalase juhtimise edendamine

24. rõhutab, et Dublini määrus tuleb Euroopa Komisjoni 2008. aasta ettepaneku (3) raames põhjalikult läbi vaadata. Praeguseni on üksnes ELi esmase sisenemise kriteeriumi kohaldamine põhjustanud pingeid teatud liikmesriikide varjupaigasüsteemides ja sellest tulenevalt on nimetatud määruse elluviimine pelgalt geograafilise asukoha küsimus ning eirab solidaarsusideed. Komitee õhutab liikmesriike, nõukogu ja Euroopa Parlamenti välja töötama uue kriisijuhtimise menetluse ja analüüsima teatud solidaarsusele positiivselt mõjuvaid meetmeid, mis võivad kergendada praeguseni domineerivaid kahjulikke tagajärgi,

25. tuletab meelde, et tervitas ühes varasemas arvamuses (4) Euroopa Komisjoni ettepanekut peatada Dublini määruse ülevaadatud versiooni kohaselt ajutiselt rahvusvahelise kaitse taotlejate ümberasumine, kui liikmesriik seisab silmitsi erilise kiireloomulise olukorraga ning on oht, et riigi vastuvõtusuutlikkusele, -süsteemile ja varjupaiga infrastruktuurile avaldatav surve suureneks veelgi. Mõistab sellele vaatamata sellise meetme võtmise ja kohaldamise keerukust ning liikmesriikide varjupaigasüsteemide kogu toimimist hõlmava hindamis- ja kiirreageerimismehhanismide loomist õhutavate vastu-ettepanekute asjakohasust,

26. peab nimetatud tähelepanekuid silmas pidades vajalikuks rõhutada, et välja pakutud hindamis- ja kiirreageerimissüsteem sõltub suurelt osalt kindla ja aktuaalse informatsiooni omamisest, liikmesriikidevahelisest usaldusväärsest koostööst ja ELi suutlikkusest täita tekkivad lüngad õigel aja ja leida lahendused teada antud probleemidele. Lisaks juhib komitee tähelepanu olulisele abile, mida võivad välja pakkuda sellised organisatsioonid nagu Euroopa Varjupaiga Tugiamet, ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Amet, pagulaste riiklikud nõukogud, samuti valitsusvälised organisatsioonid ja eelkõige kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused,

27. on seisukohal, et ettepanek pagulaseks tunnistatud inimeste vabatahtliku ümberpaigutamise kohta Malta pilootprogrammi eeskujul kujutab endast positiivset etappi solidaarsuse tõhustamisel. Sel põhjusel palub komitee Euroopa Komisjonil ja liikmesriikidel uurida hüpoteesi, et nimetatud ümberpaigutamine oleks teatud juhtudel kohustuslik (näiteks siis, kui asjasse puutuv liikmesriik seda nõuab või kui sellesisuline otsus on juba eelnevalt varajase hoiatamise mehhanismi protsesside käigus vastu võetud ja kui Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiamet on esitanud oma seisukoha selles küsimuses või kui huvitatud osapooled avaldavad vastavat nõusolekut). Komitee kutsub Euroopa Komisjoni ja liikmesriike üles tõsiselt analüüsima, kas rahvusvahelise kaitse taotlejaid võiks ka ümber paigutada ning sellega seoses palub komisjonil vaadata üle sellel teemal läbi viidud õigus-, majandus- ja tehnilised uuringud (5),

28. tõdeb, et ümberpaigutamisel on ilmnenud praktilisi ja õiguslikke raskusi, kuna puudub rahvusvahelise kaitse kohta langetatud otsuste vastastikuse tunnustamise kord; nõuab sellega seoses, et Euroopa Komisjon kaaluks vajalikke meetmeid sellise olukorra lahendamiseks,

29. märgib oma nõusolekut ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti ettepanekuga välja töötada ümberpaigutamissüsteemi toimimist tagav mudel, mis võtaks arvesse selliseid andmeid nagu asjaomase riigi SKP, territooriumi ulatus, loodusvarad ja muud ressursid, rahvaarv, vastuvõtuvõimalused, kohalikud ja piirkondlikud eripärad, varjupaigataotlejate koguarv, aga ka ümberasustamise kohustusi (6),

30. tervitab Euroopa Parlamendi hiljutist otsust, millega viidi lõpule Euroopa ühine ümberpaigutamise programm, mis komitee arvates aitab kaasa solidaarsuse välismõõtme tugevdamisele ning kutsub liikmesriike üles edaspidi kinni pidama ÜRO Paguaste Ülemvoliniku Ameti programmide raames võetud kohustustest,

31. annab positiivse hinnangu varjupaigataotluste ühise läbivaatamise väljavaadetele, milles osaleksid nii paljud liikmesriigid kui võimalik, Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiamet ja võib-olla ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Amet, pöörates sealjuures tähelepanu asjaolule, et nimetatud arengu elluviimisel tuleb austada rahvusvahelise kaitse taotlejate avalduste individuaalse läbivaatamise põhimõtet. Komitee kutsub sellest lähtuvalt Euroopa Komisjoni üles läbi viima õigus-, majandus- ja tehnilise uuringu ning selle kohta komiteele teatise esitama,

32. samuti leiab, et solidaarsuse spetsiifilise ja erilise vahendina on oluline tähtsus direktiivil 2001/55/EÜ ajutise kaitse andmise kohta ümberasustatud isikute massilise sissevoolu korral ja meetmete kohta liikmesriikide jõupingutuste tasakaalustamiseks, kuigi seda ei ole senini kunagi kohaldatud. Samuti leiab, et on aeg nimetatud määruse läbivaatamiseks, et oleks objektiivsetele ja kvantitatiivsetele kriteeriumitele tuginedes lihtsam tõdeda, et praegu leiab aset ümberasustatud isikute massiline ränne, analüüsides muuseas võimalust läbivaatamise algatamiseks ühe või mitme piirkonna esitatud vastavasisulise palve korral,

33. tunneb heameelt selle üle, et direktiivi 2003/109/EÜ pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta on muudetud, tänu millele hõlmab see nüüd ka rahvusvahelise kaitse saajaid. Praktikas tähendab see laiendus, et pärast viieaastast riigis viibimist ning teatud tingimuste täitmist võivad pagulaseks tunnistatud isikud ümber asuda mõnda teise liikmesriiki, kui see, mis neile algselt rahvusvahelise kaitse andis. Olgugi, et tegu ei ole solidaarsuse meetmega kitsas tähenduses võib nimetatud otsus lõpuks kaasa aidata pingete maandamisele ja paremale integratsioonile. Selle tulemusena õhutab komitee liikmesriike kiiresti oma riigi õigusesse üle võtma muudetud direktiivi 2011/51/EL (7),

Kohapealne koostöö

34. tõdeb, et praktiline koostöö kujutab endast Euroopa ühise varjupaigasüsteemi alustala ja tunnustab ELi asutuste suurt panust, esimesena tuleks neist mainida Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiametit, aga ka Frontexit, mis pakkus abi teatud erakorraliste olukordade lahendamisel, näiteks Malta ja Kreeka juhtumite puhul, kuid sedastades samas, et nimetatud spetsialiseerunud asutuste tegevus peab olema kooskõlas rahvusvahelise kaitse taotlejate inimõiguste kaitse tagamisega,

35. on seisukohal, et eelkõige tuleb vältida tavasid, mille tulemusena ei ole võimalik kasutada varjupaiga taotlusavalduse esitamise õigust. Sellest tulenevalt palub komitee Frontexil pöörata talle usaldatud ELi välispiiri kaitse ülesannete täideviimisel rohkem rõhku inimõiguste austamisele. Komitee leiab, et esimene samm selles suunas tehti Frontexi asutamisakti hiljutise muutmisega, millega kohustati nimetatud ametit välja töötama põhiõigustealase strateegia, rajati nõuandefoorum ning loodi inimõigustega tegeleva ametniku ametikoht (8). Sellega seoses tunnistab ülesannet, mida tõenäoliselt hakkab täitma Euroopa Liidu Põhiõiguste Amet, kes juba tegeleb inimõiguste olukorraga ELi välispiiril (9), ja õhutab selles valdkonnas uurimisi laiendama ning oma nõuandeid ja teadmisi jagama ka Frontexi ja Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiametiga,

36. rõhutab vajadust parandada Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiameti tegutsemis-suutlikkust, et see saaks tõhusamalt aidata kohalikke ja piirkondlikke omavalitsusi vahetu toetuse, kogemuste ja tehnilise oskusteabe abil, ning nõuab omavalitsuste aktiivsemat kaasamist selle ameti nõuandvasse foorumisse; tervitab Euroopa Komisjoni esitatud kavatsust hinnata 2013. aastal Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiameti tegevuse mõju ja väljendab huvi selles ettevõtmises osaleda,

37. leiab, et haridusel on oluline tähtsus Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiameti koostöö tegemise spetsiifilise meetmena ning pöörab rõhku parema ühtsustamispraktika võimalikkusele, mis kaasneks Euroopa varjupaigaalase kava lõpule viimise ja täieliku rakendamisega. Nimetatud ideid silmas pidades teeb komitee Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiametile ettepaneku kavandada õppeprogrammid, mis oleksid mõeldud kohalike ja piirkondlike omavalitsuste ametnikele sel määral, mil nad osalevad rahvusvahelise kaitse taotlejate vastuvõtmisel,

Finants- ja majanduslik solidaarsus

38. tõdeb, et viimaste aastate jooksul on EL kasutusele võtnud hulga vajalikke vahendeid, millest esmatähtis on Euroopa Pagulasfond, mis võimaldab liikmesriikidel Euroopa varjupaigapoliitikat paremini kohaldada,

39. annab positiivse hinnangu lihtsustusele, mille soovitas sisse viia Euroopa varjupaiga ja rände valdkonna rahastamise mehhanismide struktuuridesse tänu ettepanekule luua rände- ja varjupaigafond, millele eraldataks rändevoogude integreeritud haldamiseks summa, mis ulatuks 3,87 miljardi euroni ning mis kataks erinevaid ühise rände- ja varjupaigapoliitika rubriike aastatel 2014–2020. Komitee loodab, et nimetatud areng toob paralleelselt kaasa menetluste sujuvamaks muutumise,

40. rõhutab vajadust eraldada piisavad ressursid solidaarsuse tõhustamise meetmetele, mis võivad seisneda varjupaigasüsteemi alustingimuste tugevdamiseks tehtavate püüete toetamises, erilise surve all olevatele liikmeriikidele või piirkondadele konkreetse abi tagamises või ümberpaigutamise või ümberasumise programmide elluviimises,

41. rõhutab, et on vältimatult vajalik, et varjupaiga ja rahvusvahelise kaitse tagamisele eraldatud vahendid oleksid ELi rahvusvaheliste kohustuste tasemel nõnda, et oleks tagatud korrakohane tasakaal ühelt poolt piiride kaitsega ja haldamisega seotud kulutuste ja teiselt poolt sekkumisega tegeleva valdkonna tegevuste vahel, viimaste näiteks on varjupaigataotlejate vastuvõtutingimused, mis kujutab endast tegevusvälja, kuhu kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused võivad anda olulise lisaväärtuse,

42. kutsub Euroopa Komisjoni ja liikmesriike üles täielikult ellu viima partnerluspõhimõte, millele tugineb fondide toimimine, tagamaks, et kõik huvitatud pooled kohalikul ja piirkondlikul tasandil osaleksid nii rahastamise prioriteetide defineerimise kui täideviidud algatuste hindamise protsessides. Rakendamine peab toimuma raamistikus, mis on sätestatud Varjupaiga- ja Rändefondi üldsätteid kehtestava määruse ettepaneku IV peatükis[COM(2011) 752 final],

43. sellest lähtuvalt kutsub liikmesriike üles ette nägema oma kohalike ja piirkondlike omavalitsuste esindajate osalemise fondide aastaste rahastamisprioriteetide alastes poliitilistes dialoogides (10).

Brüssel, 18. juuli 2012 Regioonide Komitee president Mercedes BRESSO

(1) Kohtuasi M.S.S vs Belgia ja Kreeka, Strasbourgi Euroopa Inimõiguste Kohtu 21. jaanuari 2011. aasta otsus, ja kohtuasi N.S vs Ühendkuningriigi siseministeerium (Secretary of State for the Home Department), Euroopa Liidu Kohtu 21. detsembri 2011. aasta otsus eelotsusetaotluste liidetud kohtuasjade C-411/10 ja C-493/10 kohta.

(2) Justiits- ja siseküsimuste nõukogu 3151. istung, Brüssel 8. märts 2012.

(3) COM(2008) 820 final.

(4) CdR 90/2009, „Euroopa ühise varjupaigasüsteemi tulevik II”

(5) Study on the feasibility of establishing a mechanism for the relocation of beneficiaries of international protection (Rahvusvahelise kaitse saajate ümberpaigutamise mehhanismide loomise teostatavuse uuring), lõige 27, JLS/2009/ERFX/PR/1005 – 70092056. (http://ec.europa.eu/home-affairs/doc_centre/asylum/docs/final_report_relocation_of_refugees.pdf).

(6) Probleemid eri rühmadest koosnevate rändevoogudega, juurdepääs kaitsele ja vastutuse jaotamine ELis – ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti mitteametlik dokument, lõige 28, http://www.unhcr.org/4a44dd756.html.

(7) EÜT L 132, 19. mai 2001.

(8) Määrus (EL) nr 1168/2011, ELT L 304, 22. november 2011, lk 1 ja svv.

(9) Raport „Coping with a fundamental rights emergency – The situation of persons crossing the Greek land border in an irregular manner” (Põhiõigustega seotud kiireloomuliste olukordade haldamine – Kreeka maismaapiiri ebaregulaarselt ületavate inimeste probleem).

(10) Ettepanek, millega kehtestatakse Varjupaiga- ja Rändefondi rahastamisvahendi suhtes kohaldatavad üldsätted, artikkel 13, COM(2011) 752 final.