Seadusandliku ettepaneku üldeesmärk on vähendada pakendite ja pakendijäätmete negatiivset keskkonnamõju ning parandada siseturu toimimist, suurendades seeläbi sektori tõhusust. Tahetakse luua säilenõtke väärtusahel, alates pakendi disainimisest ja lõpetades pakendi korduskasutamisega või taasintegreerimisega kvaliteetsetesse toodetesse, luues seeläbi vähese CO2 heitega pakenditööstuses uuenduslikke keskkonnahoidlikke töökohti. See üldeesmärk saavutatakse järgmiste erieesmärkide abil:

Ühiste nõuete kehtestamine ELi tasandil tagab ühtlustatud ja hästi toimiva siseturu kõigis liikmesriikides ja seega võrdsed tingimused pakenditootjatele, suurendades lõpuks tõhusust, mis tuleb kasuks ELi kodanikele. Uue ettepaneku osana asendatakse direktiiv määrusega. Sellega lihtsustatakse kehtivaid õigusnorme, tagatakse valmistajatele selgem raamistik ja vähendatakse halduskoormust. Samal ajal vastab kavandatud pakett subsidiaarsuse põhimõttele, sest ELi meetmed on vajalikud ja neil on ilmne lisaväärtus.

Direktiivi 94/62/EÜ regulatiivseid puudusi ei saa kõrvaldada pelgalt kehtivate õigusnormide täitmise tagamist parandades. Pealegi viitavad olemasolevad andmed sellele, et ei kehtival direktiivil 94/62/EÜ põhinevatest liikmesriikide meetmetest ega omavahendite otsusel või ühekordsete plasttoodete direktiivil põhinevatest meetmetest ei piisa tagamaks, et liikmesriigid saavutavad kõik direktiivis 94/62/EÜ sätestatud ringlussevõtu määradega seotud konkreetsed sihtmäärad. ELi pakenditurg ja jäätmekäitlus on mitmeski mõttes pigem üks suur ühine turg kui 27 eraldi turgu ning seda iseloomustab ulatuslik liikmesriikidevaheline piiriülene kaubandus.

Nende probleemide põhjused hõlmavad direktiivi 94/62/EÜ regulatiivseid puudusi, mis on tingitud selle puudulikust rakendamisest ja täitmise tagamisest, uusimate turusuundumuste arvestamata jätmisest ja liikmesriikide ametiasutustele direktiivi nõuetele vastava rakendamise kohta ebapiisavate selgituste andmisest. Lisaks keskenduti direktiivi 2018. aasta läbivaatamisel üksnes ringlussevõtu sihtmääradele, jättes kõrvale jäätmesektori muud probleemid. Kaks eriõigusakti, 2019. aasta ühekordsete plasttoodete direktiiv ja 2020. aasta omavahendite otsus, mille mõlema kohaldamisalasse plastpakendid kuuluvad, ei lahenda arvatavasti eespool nimetatud probleeme, isegi mitte ainult neid, mis on seotud plastiga. Regulatiivsetele puudustele lisanduvad turutõrked, nagu keskkonnaalased välismõjud, killustatud turud ja halvasti toimiv märgistus.

Pakenditööstus on tähtis majandusharu: 2018. aastal oli pakendivalmistajate käive ELis 355 miljardit eurot ja pakendijäätmete käitlejate käive 15 miljardit eurot. Sellega kaasneb ka märkimisväärne keskkonnamõju, alates ressursside liigkasutusest ja lõpetades ökosüsteemide saastamisega, ning kasvuhoonegaaside heide, mis on samaväärne Ungari aastase koguheitega.

Direktiivi 94/62/EÜ (pakendite ja pakendijäätmete kohta) eesmärk on ühtlustada liikmesriikide meetmed, kaitsta keskkonda ja tagada siseturu hea toimimine. Selle kohaselt peavad liikmesriigid tagama ELi turule lastavate pakendite vastavuse mitmele olulisele nõudele, mis on seotud pakendite valmistamise ja märgistamisega ning nende kordus- ja taaskasutatavusega (materjali ringlussevõtu, energia taaskasutamise või kompostimise kaudu).

Pärast võimalike meetmete sõelumist koondati mitmekesised, komplekssed ja sageli omavahel seotud meetmed kolmeks poliitikavariandiks.

·1. poliitikavariant hõlmab parema standardimisega seotud meetmeid ja selgemaid olulisi nõudeid. Need meetmed kalduvad olema teiste rühmade meetmete eeltingimuseks.

·2. poliitikavariandiga kehtestatakse kohustuslikud sihtmäärad seoses jäätmete vähendamise, korduskasutamise ja ringlussevõetud materjali sisaldusega plastpakendites, nõuded täieliku ringlussevõetavuse tagamiseks 2030. aastaks ja tooteid reguleerivad ühtlustatud õigusnormid.

·3. poliitikavariant hõlmab ulatuslikumaid kohustuslikke sihtmäärasid ja täiendavaid tootenõudeid.

Eelistatud poliitikapakett

Poliitikavariantideks koondatud meetmete hindamise põhjal eelistatakse üldiselt 2. poliitikavarianti, mis võetaks vastu määruse kujul. See hõlmab 1. poliitikavariandi meetmeid, mis toetavad kohustuslike sihtmäärade saavutamise hõlbustamist või on suisa nende saavutamise hõlbustamise eeltingimuseks, ja rangemaid nõudeid, järgides tasakaalustatud lähenemisviisi, ning soodustades seeläbi eesmärkide saavutamist ja kulutõhusust.

Pakendijäätmete tekke vältimise ja korduskasutamise sekkumisvaldkonna põhimeetmed on järgmised:

1.pakendijäätmete vähendamise sihtmäär 19 % võrra inimese kohta aastaks 2030 võrreldes lähteandmetega, mis on samaväärne 2018. aasta väärtuste vähendamisega 5 % võrra;

2.kogu ELi hõlmavad kohustuslikud pakendite korduskasutamise või taastäitmise sihtmäärad, mille puhul on korduskasutamine kõige tõhusam, ning

3.tarbetute või välditavate pakendite järkjärguline kasutuselt kõrvaldamine.

Tähtis on meetmete vastastikune täiendavus ja nende ühtsus. Liikmesriigi tasandil pakendijäätmete vähendamise kohustuslike sihtmäärade kehtestamine inimese kohta on vältimise ja korduskasutamise sekkumisvaldkonna põhimeede, mida toetavad mitu allmeedet: samal ajal kui ELi ühtlustatud meetmed on kavandatud aitama saavutada peaaegu 60 % vajalikust jäätmete vähendamisest, peavad liikmesriigid tagama ülejäänu saavutamise siseturuga kooskõlas olevate riigisiseste meetmetega.

Äärmiselt oluline ringlussevõtumeede on ringlussevõttu toetava disaini kriteeriumide kehtestamine, mida täiendab ringlussevõetavuse hindamise menetlus.

Seoses kompostitavusega valiti suuremast kompostimiseks sobivate pakendite rühmast välja neli plastpakenditüüpi ja need peavad olema kompostitavad. Kõik muud plastpakendid peavad olema keemiliselt või mehaaniliselt ümbertöödeldavad, et need oleks võimalik ringlusse võtta.

Paketi teiseks tugisambaks on plastpakendite ringlussevõetud materjali sisaldusega seotud ambitsioonikad sihtmäärad. Mitmesugustest toetavatest meetmetest on kõige tähtsamad kohustuslike tagatisrahasüsteemide loomine teatavat tüüpi pakendite jaoks, sealhulgas kõigi tagatisrahasüsteemide miinimumnõuded, ning toodete ja jäätmemahutite ühtlustatud märgistamine, et hõlbustada tarbijatel sortimist.

Analüüsi tulemusel järeldati, et ainuüksi 1. poliitikavariandi meetmetest pakenditekke vähendamiseks ei piisa, st pakendijäätmete hulk suureneks 2030. aastani veel 17 %. Lisaks ei tõuseks ringlussevõtu määrad ega suureneks kvaliteetne ringlussevõtt ja ressursitõhusus. Peale selle suureneks kasvuhoonegaaside heide võrreldes 2018. aastaga veelgi. Teisest küljest on 3. poliitikavariandi kõiki meetmeid, mis on 2. poliitikavariandi meetmetele alternatiiviks või täienduseks, palju keerulisem rakendada, need võivad ohustada majanduslikku elujõulisust ja suurendaksid oluliselt halduskoormust. Täiendav keskkonnakasu on seevastu väiksem.

Põhimeetmeid hinnati siiski hoolikalt ükshaaval, et teha kindlaks 2. poliitikavariandi puhul mittevõetavate meetmete elemendid, mille abil saaks subsidiaarsuse põhimõtet vajaduse korral paremini järgida, võtta arvesse sidusrühmade asjakohaseid seisukohti ja parandada teostatavust. Seepärast on eelistatud poliitikapakett pigem 2+. poliitikavariant kui puhas 2. poliitikavariant.

Eelistatud poliitikapaketi mõju

Eelistatud poliitikavariandi modelleerimine näitab 2030. aastaks jäätmetekke vähenemist lähteandmetega võrreldes 18 miljonit tonni ja 2018. aastaga võrreldes 3,1 miljonit tonni. Kasvuhoonegaaside heide väheneb umbes 23 miljoni CO2 ekvivalenttonni võrra (42 % Ungari aastasest koguheitest) ja rahalisse väärtusesse arvutatud keskkonnaalased välismõjud vähenevad 2030. aasta lähteprognoosiga võrreldes 6,4 miljardi euro võrra.

Jäätmekäitluse kulude vähenemine 4,2 miljardi euro võrra, korduskasutussüsteemide ja tagatisrahasüsteemide 4,6 miljardi euro suurused lisakulud ning pakendite müügi ja tarbimise vähenemine 51,7 miljardi euro võrra toovad kaasa 47,2 miljardi euro suuruse üldise majandusliku kokkuhoiu. Seevastu kaasnevad selle poliitikavariandiga 1,3 miljardi euro suurused iga-aastased lisahalduskulud, peamiselt seoses pakendite ringlussevõetavuse ja plastpakendite ringlussevõetud materjali sisalduse sertifitseerimisega. Kompleksne mõju tööhõivele toob prognooside kohaselt kaasa keskkonnahoidlike töökohtade arvu väikese netosuurenemise.

Ainuüksi ringlussevõetud materjali sisaldusega seotud meetmed, mis edendavad ressursitõhusust, vähendavad ELi vajadust fossiilkütuste järele 3,1 miljoni tonni võrra aastas (peaaegu neljandik fossiilkütusest, mida praegu plastpakendite tootmiseks vajatakse). 2+. poliitikavariandiga kaasnevat üldist vajaduse vähenemist fossiilkütuste järele on raske koguseliselt kindlaks määrata, kuid see, et ringlussevõetud materjali sisaldusega seotud meetmega saavutatav kasvuhoonegaaside heite vähenemine moodustab 22 % kasvuhoonegaaside heite koguvähenemisest, viitab sellele, et fossiilkütuste vajaduse vähenemisega saavutatav kokkuhoid on suurusjärgus 12–15 miljonit tonni. Lisaks suurendavad ringlussevõetavuse parandamise meetmed pakendite ringlussevõtu üldist määra 2018. aasta 66,5 %-lt 73 %-ni 2030. aastal, samal ajal kui prügilatesse ladestamine väheneb 18,7 %-lt 9,6 %-ni. See ringluse poole pürgimine vähendab märkimisväärselt vajadust esmatoorme, nagu puidu, klaasi ja alumiiniumi järele.