millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 539/2001, milles loetletakse kolmandad riigid, kelle kodanikel peab välispiiride ületamisel olema viisa, ja need kolmandad riigid, kelle kodanikud on sellest nõudest vabastatud, seoses Ühendkuningriigi liidust väljaastumisega

SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

•Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik (edaspidi „Ühendkuningriik“) astub Euroopa Liidust välja 30. märtsil 2019 (väljaastumise kuupäev) ja temast saab kolmas riik. Praegu on Briti kodanikud ka liidu kodanikud. Neil on põhiõigus vabalt liikuda ja elada liidu piires ning õigus siseneda kõigisse teistesse liikmesriikidesse ilma sissesõiduviisa või muu samaväärse formaalsuseta. Ühendkuningriigi kodanikel, kes on Briti kodanikud (British citizens), on see õigus kuni hetkeni, mil lõpeb liidu kodanike vaba liikumist käsitleva liidu õiguse kohaldamine nende suhtes. See toimub 30. märtsil 2019, välja arvatud juhul, kui Euroopa Liidu lepingu artikli 50 kohases ratifitseeritud väljaastumislepingus on ette nähtud muu kuupäev või kui Euroopa Ülemkogu kokkuleppel Ühendkuningriigiga ühehäälselt kehtestab muu kuupäeva.

Seetõttu on vaja otsustada, kas Ühendkuningriigi kodanikele, kes kuuluvad kategooriasse „British citizens“, hakkab liikmesriikide välispiiri ületamisel kehtima viisanõue või nad on sellest nõudest vabastatud. See, kas kolmanda riigi kodaniku suhtes kehtib viisanõue või ta on sellest nõudest vabastatud, on sätestatud nõukogu määruses (EÜ) nr 539/2001. Määruse I lisas on loetletud riigid, mille kodanike suhtes kehtib viisanõue, ning II lisas on loetletud riigid, mille kodanikud on sellest nõudest vabastatud. Selle otsuse tegemiseks on vaja seadusandlikku toimingut, et lisada Ühendkuningriik ühte määruse (EÜ) nr 539/2001 lisasse alates kuupäevast, mil lõpeb liidu õiguse kohaldamine Ühendkuningriigi suhtes.

•Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega

Määrust (EÜ) nr 539/2001 kohaldavad kõik liikmesriigid peale Iirimaa, aga ka Schengeni lepinguga ühinenud riigid (Island, Liechtenstein, Norra ja Šveits). Määrus kuulub liidu ühisesse viisapoliitikasse ja reguleerib lühiajalist, kuni 90-päevast viibimist mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul. Ühendkuningriigi jaoks ei ole see määrus kunagi olnud siduv.

Kuna Iirimaa ei osale viisasid käsitlevas Schengeni õigustikus, ei mõjuta ei määrus (EÜ) nr 539/2001 ega käesolev muudatusettepanek Iirimaa ja Ühendkuningriigi kahepoolset erikorda („Common Travel Area“ ehk ühine reisipiirkond), mis näeb Iirimaa ja Ühendkuningriigi kodanikele ette viisavaba reisimise nende kahe riigi vahel.

Kriteeriumid, mille alusel tuleks juhtumipõhiselt kindlaks määrata kolmandad riigid, mille kodanikelt nõutakse viisat, ja kolmandad riigid, mille kodanikud on viisanõudest vabastatud, on sätestatud määruse (EÜ) nr 539/2001 artiklis -1. Need kriteeriumid on seotud ebaseadusliku sisserände, avaliku korra ja julgeolekuga, majandusliku kasuga, seda eelkõige turismi ja väliskaubanduse aspektist, ning liidu ja asjaomaste kolmandate riikide välissuhetega, arvestades eelkõige inimõigusi ja põhivabadusi, samuti piirkondlikku ühtekuuluvust ja vastastikkuse põhimõtet. Samuti on oluline pöörata erilist tähelepanu asjaomase kolmanda riigi välja antud reisidokumentide turvalisusele.

Määruse (EÜ) nr 539/2001 lisasid muudeti viimati 2017. aastal määrusega (EL) 2017/372 ja määrusega (EL) 2017/850, millega Gruusia ja Ukraina kanti I lisast (viisanõue) üle II lisasse (viisavabadus). Komisjon on esitanud veel kaks ettepanekut Kosovo ja Türgi kohta. Määrus (EÜ) nr 539/2001 on praegu kodifitseerimisel; kui kodifitseeritud määrus on jõustunud, mis juhtub tõenäoliselt enne 2018. aasta lõppu, tuleb kõik ettepanekus sisalduvad viited sellele määrusele asendada viidetega kodifitseeritud määrusele.

•Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega

Määrusele (EÜ) nr 539/2001 lisatud kolmandate riikide nimekirjade hoidmine täielike ja ajakohastena on üks peamisi elemente, mille abil hõlbustatakse liikmesriikide välispiiride ületamist. Oma teatises „Ühise viisapoliitika kohandamine uute väljakutsetega toimetulekuks“ toonitas komisjon, et see on oluline element, millega tagatakse sisepiirikontrollita ala julgeolek ja nõuetekohane toimimine. Samu eesmärke taotletakse ka komisjoni ettepanekutega muuta viisaeeskirja (määrus (EÜ) nr 810/2009) ja VISi määrust (määrus (EÜ) nr 767/2008), mida kaasseadusandjad praegu arutavad. Samamoodi on kavandatava määrusega, mis käsitleb liidu infosüsteemide koostalitlusvõime raamistiku loomist, seatud eesmärgiks ühendada liidu piirihalduse, rände ja julgeoleku infotööriistad omavahel ja tugevdada neid igakülgselt.

Määrusega (EL) 2017/2226, millega luuakse riiki sisenemise ja riigist lahkumise süsteem (EES), täiustatakse liidu välispiiride julgeolekut ja haldust veelgi. Selle määruse peamised eesmärgid on parandada kolmandate riikide kodanike kontrolli piiril ning tagada lubatust kauemaks riiki jäänud isikute süstemaatiline ja usaldusväärne kindlakstegemine. Tulevane riiki sisenemise ja riigist lahkumise süsteem (EES) aitab seega olulisel määral tagada, et kolmandate riikide kodanikud kasutavad Schengeni ala viisavabadust seaduslikult, ja vältida viisanõudest vabastatud riikide kodanike ebaseaduslikku rännet.

Määrusega (EL) 2018/1240, millega luuakse Euroopa reisiinfo ja -lubade süsteem (ETIAS), suletakse infolünk selliste reisijate osas, kes on vabastatud nõudest omada välispiiride ületamisel viisat. Süsteemi abil saab veel enne viisanõudest vabastatud kolmandate riikide kodanike Schengeni alale reisimist kindlaks teha, kas nad on täitnud Schengeni alale sisenemise eeltingimused ja kas nende reisimine Schengeni alale põhjustab julgeoleku või ebaseadusliku sisserände riski või suurt epideemiariski.

2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS

•Õiguslik alus

Õiguslik alus on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 77 lõike 2 punkt a, millega nähakse ette ühise viisapoliitika meetmed.

•Subsidiaarsus, proportsionaalsus ja vahendi valik

Kuna liit on kehtestanud ühise viisapoliitika, sealhulgas määruse, milles loetletakse riigid, mille kodanikelt ei nõuta viisat, ja riigid, mille kodanikele on kehtestatud viisanõue (määrus (EÜ) nr 539/2001), võib kolmandate riikide kodanike viisastaatuse kindlaks määrata või seda muuta ainult liidu seadusandliku aktiga, millega seda määrust muudetakse. Liikmesriigid eraldi tegutseda ei saa. Muid (mitteseadusandlikke) võimalusi selle poliitikaeesmärgi saavutamiseks ei ole.