1.Sissejuhatus

Püsivad orgaanilised saasteained on kemikaalid, mis tekitavad ülemaailmseid probleeme oma püsivate, bioakumuleeruvate ja toksiliste (PBT) omaduste ning võimaliku kauglevi tõttu, mille tulemusena need ladestuvad ja kuhjuvad tootmis- ja kasutuskohast kaugel. Püsivaid orgaanilisi saasteaineid käsitletakse kahes rahvusvahelises lepingus, mille eesmärk on kaitsta inimeste tervist ja keskkonda nende ainete kahjuliku mõju eest, lõpetades nende tootmise, kasutamise ja keskkonda sattumise või vähendades seda. 1998. aastal võeti ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni piiriülese õhusaaste kauglevi konventsiooni osana vastu püsivate orgaaniliste saasteainete Århusi protokoll ja 2001. aastal võeti vastu püsivate orgaaniliste saasteainete Stockholmi konventsioon, mis jõustus 2004. aastal.

Euroopa Liit on Århusi protokolli ja Stockholmi konventsiooni osaline; konventsiooni rakendamiseks võeti vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 850/2004 püsivate orgaaniliste saasteainete kohta ning millega muudetakse direktiivi 79/117/EMÜ (edaspidi „püsivate orgaaniliste saasteainete määrus“). Määrus (EÜ) nr 850/2004 on tunnistatud kehtetuks ja asendatud määrusega (EL) 2019/1021 püsivate orgaaniliste saasteainete kohta.

Püsivate orgaaniliste saasteainete määrust ajakohastatakse korrapäraselt, et võtta üle konventsiooni ja protokolli muudatused (peamiselt uute ainete lisamine asjakohastesse lisadesse), ning sellega pannakse erikohustused kõikidele ELi liikmesriikidele. Need kohustused hõlmavad kolmes lisas loetletud püsivate orgaaniliste saasteainete (I lisa – keelatud, II lisa – piiratud, III lisa – tahtmatult keskkonda sattuvad) tootmise, turule laskmise ja kasutamisega seotud üksikasju. Määruses käsitletakse ka kõnealuste ainete varude käitlemist, keskkonda sattumist ja keskkonnas esinevate kontsentratsioonide seiret ning see sisaldab jäätmekäitluse sätteid. Püsivate orgaaniliste saasteainete määrusest tulenevalt peavad liikmesriigid koostama ka riiklikud rakenduskavad ja tegevuskavad püsivate orgaaniliste saasteainete allikate kindlakstegemiseks ja haldamiseks oma territooriumil.

Liikmesriikide ja Euroopa Komisjoni suhtes kohaldatavad aruandlusnõuded on esitatud määruse (EÜ) nr 850/2004 artiklis 12. Liikmesriikidelt nõuti igal aastal statistiliste andmete esitamist I ja II lisas loetletud ainete tootmise ja turule laskmise kohta. Samuti pidid liikmesriigid esitama komisjonile iga kolme aasta tagant püsivate orgaaniliste saasteainete määruse rakendamist käsitleva aruande. Komisjonile pandi kohustus koostada iga kolme aasta järel koondaruanne, milles võetakse kokku liikmesriikide esitatud teave ning Euroopa saasteainete heite- ja ülekanderegistri ja CORINAIRi heiteinventuuride kaudu piiriülese õhusaasteainete kauglevi seire ja hindamise Euroopa koostööprogrammi (EMEP) raames esitatud täiendav teave. Komisjonilt nõuti ka selle aruande kokkuvõtte esitamist Euroopa Parlamendile ja nõukogule.

Senini on avaldatud kaks koondaruannet, milles käsitletakse liidu ja selle liikmesriikide tegevust vastavalt määrusele (EÜ) nr 850/2004. 2009. aastal avaldatud esimene koondaruanne hõlmab ajavahemikku alates püsivate orgaaniliste saasteainete määruse jõustumisest 2004. aastal kuni 2006. aastani. Teine koondaruanne, mis avaldati 2011. aastal, hõlmab ajavahemikku 2007–2009. Käesolevas komisjoni aruandes tehakse kokkuvõte kolmandast koondaruandest, mis hõlmab ajavahemikku 2010–2013.

2.Käitlus- ja kontrollimeetmed

2.1Ülevaade

Püsivate orgaaniliste saasteainete käitlemine puudutab aine olelusringi eri etappe. See hõlmab eelkõige kemikaalide tootmist, turule laskmist ja kasutamist ning samuti aegunud toodete varusid, jäätmekäitluse küsimusi ja määruse täitmise tagamist.

2.2Tootmine, turule laskmine, kasutamine, eksport ja määruse täitmise tagamine

Liikmesriikide aruannete kohaselt on püsivate orgaaniliste saasteainete määruse täitmise tagamine keskkonnaametite või -inspektsioonide ülesanne, mida täidetakse kontrolli- ja aruandluskorra kaudu. Kaks liikmesriiki teatasid I või II lisa ainete tootmisest ajavahemikul 2010–2013 kooskõlas püsivate orgaaniliste saasteainete määruse kohaste konkreetsete erandite või lubatud kasutusaladega. Saksamaa teatas, et aastas toodeti ligikaudu 9 tonni perfluorooktaansulfonaati. Siiski eksporditi 2013. aastal suurem osa sellest (5,8 tonni aastas) väljapoole ELi, kusjuures suurimad vastuvõtjad olid Ameerika Ühendriigid (2 tonni) ning Ida- ja Kagu-Aasia riigid ja territooriumid (Hongkong, Lõuna-Korea, Singapur ja Taiwan). Lisaks teatas Horvaatia lühiahelaliste klooritud parafiinide tootmisest 2010., 2011. ja 2012. aastal.

Mis puutub turule laskmisse, siis üksikud liikmesriigid kasutasid püsivate orgaaniliste saasteainete kasutamiseks teadus- ja arendustegevuses ära artikli 4 sätteid. Mitu liikmesriiki kasutas ka II lisas sätestatud erandite kohaselt võimalust perfluorooktaansulfonaadi turule laskmiseks. Seda ainet kasutati peamiselt pihustusudu vähendina kroomimisel.

Neli liikmesriiki (Austria, Prantsusmaa, Saksamaa, Ühendkuningriik) teatasid EList eksporditud püsivate orgaaniliste saasteainete kogustest, millest suurim oli aastas 5 800 kg perfluorooktaansulfonaadi eksport Saksamaalt 12 riiki. Lindaani eksporditi Ühendkuningriigist Lõuna-Koreasse. Peale selle eksporditi mõnda kemikaali kasutamiseks laborites võrdlusmaterjalina: Austriast eksporditi aldriini Põhja-Makedooniasse ning aldriini, DDTd, dieldriini ja lindaani Belize’i ja Prantsusmaalt eksporditi DDTd Ameerika Ühendriikidesse.

Viis liikmesriiki (Bulgaaria, Leedu, Madalmaad, Rootsi, Ühendkuningriik) algatasid rikkumismenetlused seoses püsivate orgaaniliste saasteainete ebaseadusliku müügiga. See hõlmas heksaklorobenseeni esinemist ilutulestikutoodetes ja lühiahelaliste klooritud parafiinide esinemist laste mänguasjades.

2.3Varud

Püsivate orgaaniliste saasteainete varud olid seotud tavaliselt kolme liiki toodetega, nimelt polüklooritud bifenüülid või polüklooritud bifenüülidega saastunud dielektrilised seadmed, aegunud pestitsiidid ja järk-järgult kasutuselt kõrvaldatud toodete varud, mis on hõlmatud ainete lisamisega püsivate orgaaniliste saasteainete määrusesse alates 2009. aastast. Paljud liikmesriigid on juba astunud märkimisväärseid samme polüklooritud bifenüüle sisaldavate seadmete kindlakstegemiseks ja kasutuselt kõrvaldamiseks, kuid see protsess on alles käimas ja kuus liikmesriiki (Iirimaa, Prantsusmaa, Rumeenia, Saksamaa, Sloveenia ja Ühendkuningriik) teatasid, et aastatel 2010–2013 esines endiselt polüklooritud bifenüüle sisaldavate seadmete kasutamist. Aegunud pestitsiidide kohta teatas mitu liikmesriiki, et nad ei ole püsivaid orgaanilisi saasteaineid sisaldavaid pestitsiide kunagi tootnud ega kasutanud või alustasid varakult nende kasutamise järkjärgulist lõpetamist, nii et 2010. aastaks ei olnud riigis enam selliseid varusid.

Teised liikmesriigid märkisid, et kuigi aegunud pestitsiide on säilinud suures koguses, on nende käitlemiseks kehtestatud käitlus- või hävitamisprogrammid. Aegunud pestitsiidide lõplik kõrvaldamine tähendab nende põletamist kas liikmesriigis või naaberliikmesriikide rajatistes, kuhu need eksporditakse. Bulgaaria eksportis Saksamaale märkimisväärses koguses aegunud pestitsiide, et need põletamise teel lõplikult hävitada. Teine võimalus on kasutada pikaajalist ladustamist. Eelkõige Bulgaaria kasutas väga mürgiste jäätmete hoidmiseks mõeldud raudbetoonist mahuteid, välistades seega keskkonda sattumise ohu.

Saksamaa, Iirimaa ja Ühendkuningriik teatasid lõplikule hävitamisele kuuluvatest perfluorooktaansulfonaati ja polübroomitud difenüüleetreid sisaldavate toodete varudest. Saksamaa riiklik rakenduskava sisaldab samuti märkusi kasutuselt kõrvaldatud sõidukites tõenäoliselt leiduvate polübroomitud difenüüleetrite kohta ning vajaduse kohta need tooted sobival viisil turult eemaldada ja kõrvaldada, vältides nende ringlussevõttu.

2.4Jäätmekäitlus ja jäätmete ladustamine

Liikmesriikide esitatud teave toob esile saastunud pinnase probleemi. Kuigi suur osa liikmesriike on kehtestanud programmid aegunud pestitsiidide kogumiseks, hoiustamiseks ja hävitamiseks, tekitab täiendavat probleemi saastunud pinnas, eelkõige nende ainete endiste tootmiskohtade läheduses. Madalmaade ja Soome andmetest selgub, et saastunud alade arv võib olla suur. Tavapäraste parandusmeetmete hulka kuulub pinnase eemaldamine, mis omakorda tekitab suures koguses saastunud pinnast, mida tuleb käsitleda kui ohtlikku jäädet.