ET Euroopa Liidu Teataja C 376/7

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Suurlinna- ja linnapiirkonnad: Euroopa 2020. aasta strateegia” (omaalgatuslik arvamus)

2011/C 376/02

Raportöör: Joost VAN IERSEL

20. jaanuaril 2011 otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastavalt kodukorra artikli 29 lõikele 2 koostada omaalgatusliku arvamuse teemal:

„Suurlinna- ja linnapiirkonnad: Euroopa 2020. aasta strateegia”.

Komitee asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav majandus- ja rahaliidu ning majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse sektsioon võttis arvamuse vastu 1. septembril 2011.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 474. istungjärgul 21.–22. septembril (21. septembri istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 142, vastu hääletas 3, erapooletuks jäi 1 liige.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee (EMSK) tervitab asjaolu, et Euroopa Liidu institutsioonid – nõukogu, komisjon, Euroopa Parlament ja Regioonide Komitee – tunnustavad 2020. aasta territoriaalse tegevuskava raames järjest enam Euroopa suurlinnade arengut. Kõnealune kasvav prioriteet on kooskõlas ühtsete seisukohtadega, mida komitee on viimase kümnendi jooksul väljendanud.

1.2 Suurlinnapiirkond ei ole lihtsalt suur linn. Komitee määratleb seda kui suurt linna või linnade polütsentrilist rühma. Mõlemad kategooriad hõlmavad ümbritsevaid väiksemaid omavalitsusi ja maapiirkondi. Igas suurlinnapiirkonnas elab kriitiline mass ehk vähemalt 500 000 elanikku (või märkimisväärselt enam). Suurlinnapiirkonnad on funktsionaalsed piirkonnad, mis moodustavad suuri majandusruume ja tööturge. Reeglina ei vasta need (pikka aega eksisteerinud) haldusüksustele nagu maakonnad ja vallad. Suurlinnapiirkonnad on üleeuroopalise transpordivõrgu peamised sõlmpunktid ja samal ajal on nad ise keerulised transpordivõrgustikud.

1.3 Komitee toetab loomingulist lähenemisviisi 21. sajandi linnade taassünnile ning paindlikele ja konkurentsivõimelistele suurlinnapiirkondadele. Majanduslikud, sotsiaalsed, keskkonnaalased ja territoriaalsed suundumused ning madalseisus finantsväljavaated vajavad pakiliselt ühtset Euroopa Liidu linnade tegevuskava, mis on tihedalt seotud Euroopa 2020. aasta strateegiaga. Komitee seisukohta linnade tegevuskava kohta ning Euroopa 2020. aasta strateegia mõju kohta käsitletakse alljärgnevalt punktides 5 ja 6.

1.4 Hetkel valitseb suur segadus selles osas, kuidas käsitleda küsimust ELi tasandil ja sageli ka riiklikul tasandil, mis osalt tuleneb probleemidest seoses valitsemise ja vastutusega, osalt aga lähenemisviiside killustatusest. Konkreetsemalt tekivad pinged vastuolulistest seisukohtadest seoses soovitud ülalt-alla ja alt-üles lähenemisviisidega, samuti probleemidest suurte linnade ja väiksemate (linnalähedaste) omavalitsuste ja maapiirkondade vahel. Oluline probleem on ka see, et suurlinnade areng ei lange sageli kokku halduspiiridega.

1.5 Komitee usub, et tasakaalustatud ja tugevatest suurlinnapiirkondadest, mida elavdatakse Euroopa 2020. aasta strateegia raames, arenevad edasise arengu edendajad, kellest igaühel on oma identiteet ja eripära. Lisaks on neil positiivne makromajanduslik mõju Euroopale. Suurlinnade arengut käsitlev poliitika peaks kulgema käsikäes piirkondlike erinevuste vähendamisega.

1.6 Komitee soovitab luua Euroopa Komisjoni olemasoleva talitustevahelise linnaarengu töörühma kõrvale suurlinnade arengut käsitleva kõrgetasemelise rühma või töörühma. Selline töörühm peaks olema valdkonnaülene ja hõlmama liikmesriikide, suurlinnapiirkondade, avalike ja erasidusrühmade ning kodanikuühiskonna esindajaid. Praktikute ja teadlaste vahel tuleks tagada struktuuriline vahetus, nagu see toimub näiteks Euroopa suurlinnadevõrgustiku instituudi (European Metropolitan Network Institute, EMI) ühise programmitöö algatuse Urban Europe ning METREXi puhul.

1.7 Töörühma eesmärk peaks olema arendada välja pikaajaline nägemus riigipiire ületava suurlinnade Euroopa kohta. Sidus ja tõhus Euroopa linnade tegevuskava 2050 peaks asendama killustatud lähenemisviisid üldise käsitusega ning keskenduma arukale, jätkusuutlikule ja kaasavale majanduskasvule suunatud Euroopa 2020. aasta strateegia terviklikule programmile.

1.8 Tegevuskava peaks põhinema praeguste (ja tulevaste) suundumuste süvaanalüüsil, mida toetavad Eurostati statistika ja andmed ning EPSONi ja teiste usaldusväärsete allikate uurimistegevus.

1.9 Lissaboni leping ja Euroopa 2020. aasta strateegia tähendavad muu hulgas muudatusi valitsemises. Mitmetasandilist valitsemist tuleks selles etapis tõsiselt võtta ning see ei tohiks jääda pelgalt teooriaks. Suurlinnapiirkondi tuleks tunnustada piirkondliku arengu täieõiguslike osapooltena. Komisjonis tuleks linna- ja suurlinnaküsimusi paremini koordineerida ja vastavalt esitleda. Suurlinnapiirkondade poliitika on Euroopa, riikliku (tegemist on ju Euroopa ja liikmesriikide peamiste piirkondadega), piirkondliku ja kohaliku poliitika keskne element. Suurlinnapiirkondade ametiasutused peaksid vastutama kõigi nende aspektide koordineerimise eest.

1.10 Euroopa suurlinnade areng on kulgemas edukalt. Komitee on veendunud, et tulevikule suunatud Euroopa Liidu platvorm – töörühm ja talitustevaheline töörühm – võib toimida liikumapaneva jõuna, juhtides arutelu käimasolevate protsesside üle, määratledes ülalt-alla ja alt-üles lähenemisviisid, julgustades kohalikke ja piirkondlikke omavalitsusi ja kodanikuühiskonda töötama välja asjakohaseid mudeleid, edendades vastastikuseid ühendusi ja toetades piiriüleseid algatusi.

1.11 Hoog suureneb. Käesolevas arvamuses esitab komitee analüüse, argumente ja ettepanekuid, mis toetavad soovitud lähenemisviise. Komitee palub komisjonil ja nõukogul neid arvesse võtta, pidades silmas linnamõõtme tugevdamist ühtekuuluvuspoliitikat puudutavas tulevases õigusloomepaketis seoses komisjoni kaalutlustega „Homsete linnade” (Cities of Tomorrow) teemal.

2. Analüütilised märkused

2.1 Euroopa Liidul on raske ja keeruline suhe linnade ja suurlinnapiirkondadega. Keerukatel vastastikustel suhetel Euroopa Liidu, linnade ja suurlinnapiirkondade vahel on mitmeid põhjuseid alates tõhusa valitsemise puudumisest kuni olukordade ja arengute erinevusteni.

2.2 Taust komisjoni ja nõukogu tasandil

2.2.1 1972. aastal kuulutas Euroopa Ülemkogu Euroopa regionaalpoliitika üheks oluliseks teguriks ühenduse tugevdamisel. Rahastamine algas vähem soodsate piirkondade toetamisega, et edendada tasakaalustatud ja harmoonilist arengut Euroopas. 1986. aastaks nähti piirkondlike erinevuste vähendamises ühtse turu loomise olulist kõrvaleesmärki.

2.2.2 1980ndatel ja 1990ndatel parandati poliitika ja programmide tõhusust. Euroopa Liidu leping 1992. aastal ning Euroopa Liidu laienemisläbirääkimised mõni aasta hiljem tõid kaasa struktuurifondide märkimisväärse suurenemise.

2.2.3 Linnad ise lisandusid Euroopa Liidu poliitikaloomesse hilisemas etapis, kuigi linnade pilootprojektid käivitati juba 1990ndate aastate algul. Suurte ja väikeste linnade vahel erilist vahet ei tehtud. Pikaks ajaks jäi peamiseks eristamis- ja arutelupunktiks erinevus Euroopa Liidu rikaste ja vaeste piirkondade vahel, kus ühele poole jäi nn banaan Lääne-Euroopas ja teisele poole ülejäänud Euroopa.

2.2.4 1998. aastal käivitas komisjon huvitava algatuse teatisega „Säästev linnaareng: tegevusraamistik”. Ent selle mõju nõukogus toimunud aruteludele ja igapäevastele meetmetele jäi väga piiratuks.

2.2.5 Vahepeal arendasid linnades programme ja projekte Euroopa Komisjoni regionaalpoliitika, teaduse ja innovatsiooni, liikuvuse ja transpordi, energeetika ning tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraat. EPSON võttis endale ülesandeks sihipäraste uurimuste korraldamise regionaal- ja suurlinnade arengu vallas, mida toetati INTERREGi programmist.

2.2.6 Nõukogu hakkas linnaküsimustega otsesemalt tegelema alates 2004. aastast. Kaks korda aastas toimusid ruumilise planeerimise ja territoriaalse arengu eest vastutavate ministrite mitteametlikud kohtumised, mille keskmes oli linnamõõde. Ametlike, aluslepingutele toetuvate pädevuste puudumise tõttu olid komisjonil ja nõukogul vaid piiratud võimalused konkreetsete meetmete võtmiseks.

2.2.7 Vahepealse aja jooksul on ministrite mitteametlikel kohtumistel vastu võetud rida deklaratsioone. Üks väga oluline dokument on 2007. aasta Leipzigi harta, mille eesmärk oli luua linnade tegevuskava. Selles määratleti rida linnade, sh suurte linnadega seotud küsimusi, mida tuleb subsidiaarsuse põhimõtet austades käsitleda ühtses Euroopa raamistikus. Kõnealune deklaratsioon pani alguse struktureeritumale lähenemisviisile. Järelmeetmete hulgast võiks muu hulgas nimetada ministrite kohtumise järeldusi (1) arhitektuuri ja kultuuri panuse kohta säästvasse arengusse. Eesmärke ja argumente arendati edasi eriti Marseille's ja Toledos toimunud ministrite mitteametlikel kohtumistel (2). 2011. aasta mai Gödöllő kohtumise järeldused ja deklaratsioon näitavad, et ind rakendada integreeritud ja valdkonnaülest lähenemisviisi suurlinnade tasakaalustatud arengu suhtes on kasvamas (3).

2.2.8 Hoolimata linnade kajastamisest komisjoni teatistes ja Euroopa Liidu programmides, ei ole linnade tegevuskava üldine pilt ja edusammud muljetavaldavad. See ei tulene mitte ainult ametlike pädevuste, vaid ka selgete eesmärkide ja rahuldava raskuspunkti puudumisest. Sisemaised poliitilised põhjused ja subsidiaarsus ei võimalda liikmesriikidel arutada linnaküsimusi Euroopa Liidu tasandil.

2.3 EMSK senised seisukohad

2.3.1 2004. aastal tegi komitee ettepaneku (4) pöörata Euroopa Liidus suuremat tähelepanu suurlinnapiirkondadele ja kriitilise massiga suurtele linnadele peaasjalikult kahel põhjusel: ühelt poolt on need oma heade ja halbade külgedega „maailma majanduselaboratooriumid”, teiselt poolt seetõttu, et linnastutel on suundumus kasvada. Viimase kümnendi jooksul on tugevnenud mõlemad suundumused. Hiljuti tunnustati neid täielikult ka ministrite mitteametlikel kohtumistel.

2.3.2 Komitee väitel on piirkondlike erinevuste vähendamise kõrval vaja võrdselt tähelepanu pöörata ka tugevatele suurlinnapiirkondadele, mida tuleks käsitleda edasise arengu edendajatena.

2.3.3 Suured linnastud on Euroopas, nagu ka mujal maailmas, tavaliselt magnetiks kvaliteetsele tegevusele, rahvusvahelistele ettevõtetele ja teaduskeskustele, teenustele, igat liiki loovale tegevusele ja haridusasutustele. Globaliseerumine asetab need veelgi enam huviorbiiti, kuna riigipiirid on hägustumas: kaasaegse transpordi ja digitaalsete ühenduste kaudu on need rahvusvaheliselt vastastikku seotud, samal ajal pakuvad linnastud viljakat keskkonda talentide kogunemiseks.

2.3.4 Kahtlemata on igasuguseid inimesi Euroopa Liidust ning sisserändajaid ligitõmbavates suurlinna- ja linnapiirkondades üsna kõrge töötute ja madala kvalifikatsiooniga inimeste osakaal. See on nähtus, millega ei ole lihtne toime tulla, samas on see sageli (ulatuslike) sotsiaalsete, kultuuriliste ja majanduslike probleemide allikas. Ökoloogilised väljakutsed on mitmetahulised ja ilmsed.

2.3.5 2008. aasta arvamuses esitas komitee lühiülevaate valdkonna hetkeseisust liikmesriikides. Hoolimata detsentraliseerimise suundumusest ja kogu Euroopas peetavast arutelust selle üle, milline lähenemisviis ja millised vahendid tuleks valida suurlinnade arengu käsitlemiseks, on igal riigil oma tegevuskava, mis on tihedalt seotud ajalooliste ja seadusandlike arengutega. Seetõttu toetas komitee Euroopa Liidu kõrgetasemelise rühma loomist, et arutada ja koostada suurlinnapiirkondade jaoks linnade tegevuskava (5), mille keskpunktis oleks konkurentsivõimeline, jätkusuutlik ja kaasav majanduskasv. Seoses sellega tuleks suurlinnapiirkondi koostöös riikide valitsustega julgustada koostama oma Lissaboni tegevuskava. Kõnealust protsessi – sh parimaid tavasid – tuleks arutada Euroopa Liidu tasandil, kus aktiivset järelevalverolli täidab Euroopa Komisjon.

2.3.6 Praegusel ajahetkel ei ole selline lähenemisviis veel teoks saanud. Jääb endiselt selgusetuks, kes on vastutav, mille eest ja millises kontekstis.

3. Praegune olukord

3.1 Tänapäeval on suurlinnapiirkondade olulisus vaieldamatu (6). Ülemaailmseid suundumusi analüüsivad samuti OECD ja Maailmapank. Kogu Euroopa teaduskeskuste seisukohad toetuvad komitee poolt käesolevas arvamuses esitatutega sarnastele oletustele. Ent endiselt tekitab suurt segadust see, kuidas küsimust Euroopa Liidu ja sageli ka riigi tasandil käsitleda. Osalt tuleneb see probleemidest seoses valitsemise ja vastutusega, osalt aga lähenemisviiside killustatusest. Mõned näited:

— suurtes linnastunud piirkondades valitseb sageli lõhe, mille ühel pool on linnaplaneerijad, kes vastutavad ruumilise planeerimise, infrastruktuuri, elamumajanduse ja üldteenuste eest, ning teisel pool osapooled, kes edendavad majanduslikku arengut ja dünaamikat ning loovad töökohti – teisisõnu: arvamused ei lange tavaliselt kokku;

— järjest enam avaldavad akadeemilised ringkonnad ja teadusinstituudid kasulikke juhtumiuuringuid linnastute kohta, ent tõhus teabevahetus riigiasutustega on endiselt piiratud;

— riikliku, piirkondliku ja kohaliku tasandi ametiasutused on tavaliselt tõrksad vahetama seisukohti erasektoriga, nt kinnisvaraplaneerijate ja investoritega;

— linnad ja piirkonnad, samuti valitsused, vaatavad peaasjalikult Brüsseli poole, et saada finantstoetust. Reeglina jäetakse kõrvale võimalus arutada soodsaid poliitikameetmeid või vajadus arutada Euroopa Liidu õigusaktide mõju suurlinnapiirkondadele.

3.2 Komisjoni ja nõukogu kasvava pühendumise tulemuseks on märkimisväärne programmide hulk. Erinevate valdkondlike lähenemisviiside tõttu on nende programmide keskpunkt erinev ning tavaliselt on need ülesehitatud teemade erinevale määratlusele. Sellest tulenevalt on nende lähenemisviiside nähtavus tavaliselt takistatud, mis ohustab programmide tõhusust kõrvalseisjate ja lõppkasutajate jaoks.

3.3 Kahtlemata on Lissaboni strateegia aidanud kaasata linnaarengu ulatuslikumasse Euroopa raamistikku ja selle ambitsioonidesse. Ent sageli kohtab selle käigus tõrksust liikmesriikides, kes peaaegu ei tunne vajadust riigiülese lähenemisviisi järele nende linnade tagaõues. Seetõttu on projektide Euroopa-poolsesse rahastamisse linnades sageli kaasatud riigihaldus, selle asemel, et tegu oleks komisjoni ja kohaliku tasandi küsimusega ilma igasuguse ülalt-alla sekkumiseta.

3.4 Hoolimata headest illustratiivsetest näidetest valitseb üldiselt liikmesriikides, aga ka Euroopa tasandil segadus selles osas, milliseid alt-üles ja ülalt-alla lähenemisviise oleks vaja. See toob pigem kaasa suurlinnade individuaalse linnaturunduse kui struktureerituma lähenemisviisi.

3.5 Lõpetuseks mõjutavad arutelu sageli negatiivselt kahjulikud pinged maa- ja linnapiirkondade (sh linnalähedased omavalitsused) vahel.

3.6 Edukat mitmetasandilist valitsemist takistavad enamikel juhtudel ajaloolised ja kultuurilised tõkked, mis ei võimalda tõelistele väljakutsetele positiivselt reageerida.

3.7 Kokkuvõttes keskenduvad liikmesriigid ja linnastud sageli jätkuvalt oma igapäevastele toimingutele selle asemel, et olla avatud integreeritud strateegiatele või pikaajalistele eesmärkidele. Euroopa Liidu lisaväärtus ei ole hästi määratletud osalt seetõttu, et liikmesriigid ei suuda kokku leppida komisjoni volitustes ega (mitteametliku) nõukogu täpses rollis, ja osalt seetõttu, et komisjonil ei ole hetkel õigust reageerida liikmesriikide erinevatele seisukohtadele komisjoni rolli osas.

4. Proaktiivne lähenemisviis 21. sajandi linnade taassünnile

4.1 Hoolimata komisjoni teatiste ja ELi programmide järjest ulatuslikumast keskendumisest linnadele, jääb üldpilt killustatuks. Majanduslikud, sotsiaalsed, keskkonnaalased ja territoriaalsed nõudmised ning madalseisus finantsväljavaated vajavad sidusat ja toimivat linnade tegevuskava. Seesugune tegevuskava toetaks olemasolevaid ja varjatud majanduslikke, sotsiaalseid, kultuurilisi ja tehnoloogilisi võimalusi kogu kontinendil.

4.2 Varasemates arvamustes on komitee esitanud tugevaid argumente ELi sellise tegevuskava koostamiseks seoses rahvusvahelise poliitilise ja akadeemilise aruteluga 21. sajandi linnade taassünni edendamise üle. Suurlinnade mõõtme üle peetava arutelu õpetlikud elemendid on järgmised:

— paradigma nihe suurlinnade ja linnapiirkondade suunas globaliseerumise tulemusel, mida iseloomustavad rahvusvaheline võrgustumine ja väärtusahelad, ning riigipiiride hägustumine;

— tööstusele tuginenud piirkondade üleminek ja ümberkujundamine uuesti spetsialiseerunud töötlevale tööstusele ja teenustele ning selle mõjud majanduskeskustele ja suurlinnapiirkondadele;

— linnade spetsialiseerumine investeeringuid ligitõmbavate klastrite alusena;

— ülikoolide, teaduskeskuste, kvalifitseeritud inimeste, tööstuses piirkondlikult arenenud väärtusahelate ja kvaliteetselt väljatöötatud teenuste lähedus;

— rahvusvaheline ühendus paralleelselt aruka sisemise liikuvuse ja transpordisüsteemidega;

— keskkonnasõbralik linn: kliimamuutustega seotud, energiasäästlikud ja keskkonnahoidlikud nõudmised, mis eeldavad tõhustatud ja enam kontsentreeritud kohalikku ja piirkondlikku juhtimist ning avaliku ja erasektori partnerlust;

— ulatuslikult tajutav vajadus linna rahvastikutiheduse suurendamise järele valglinnastumise asemel;

— linna- ja maapiirkondade parem vastastikmõju;

— sotsiaalne jätkusuutlikkus, demograafilised muutused, tööjõu kvaliteet ühiskonna kõigil tasanditel, mida toetab nõuetekohane haridus ja koolitus piirkonnas;

— pakiline vajadus kultuuriliste lõhede ületamiseks, mis keskendub positiivsete võimaluste loomisele vähemuste tarvis, mis omakorda on kasulik ühiskonnale tervikuna;

— vajadus parandada elu- ja eluaseme kvaliteeti eriti seoses rändega;

— linnaplaneerimiskunsti rõhutamine, tagades suurlinnapiirkondade kui terviku optimaalse arengu tingimused, mis eeldab linnaplaneerijate ja arhitektide kaasamist;

— tagatised sisemiseks ja väliseks ohutuseks ja turvalisuseks;

— vaba aeg.

4.3 Mitte vähemoluline on see, et suurlinnapiirkondade ja linnade tõhus valitsemine tugineks ülalt-alla ja alt-üles lähenemisviiside kombineerimisele. Suurlinnapiirkondade tasandil tuleb tagada kõigi sidusrühmade osalemine: parimad tulemused saavutatakse siis, kui vastutuse võtavad kõik asjaomased ühiskonnakihid. Tulemus on seda tõhusam, mida parem on otsustusprotsessi ja otsuste täideviimise eest vastutavate tasandite vastastikmõju ehk mitmetasandiline valitsemine.

4.4 Valitud piirkondlikud ja kohalikud osapooled on vastutuse võtmisel keskses rollis. Lisaks sellele on võimalik välja töötada kodanikuühiskonna osalusdemokraatia uued vormid. Siin võivad kasuks tulla ELi tasandil määratletud suundumused.

4.5 Euroopa Liidu lepingus tunnustatakse majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse kõrval selgesõnaliselt territoriaalset ühtekuuluvust kui ELi üht põhieesmärki (7). Kõiki kolme aspekti loetakse poliitikavaldkondadeks, milles ELil ja liikmesriikidel on jagatud pädevus. Seega ei käsitleta piirkondi puudutavaid poliitikavaldkondi enam kui liikmesriikide ainuõigust subsidiaarsuse tähenduses. Seda seisukohta kajastatakse ka üleeuroopalisi võrke puudutavates sätetes (8).

4.6 Lisaks sellele laiendatakse subsidiaarsuse põhimõtet piirkondlikule ja kohalikule tasandile, sest lepingus rõhutatakse selgesõnaliselt kohalikku ja piirkondlikku autonoomiat (9), mis on suhteliselt kooskõlas tegelikkusega, kuivõrd siseturgu, tööstust, teadus- ja arendustegevust, energiat, keskkonda ja tervishoidu puudutavate poliitikameetmete edukus sõltub suuresti nende rakendamisest piirkondades ja eriti suurlinnapiirkondades.

5. Linnade tegevuskava ja suurlinnade areng

5.1 Euroopa ühiskond peab valmistuma tulevikuks. Territoriaalne ühtekuuluvus on üks tema käsutuses olev vahend. Komitee arvates on terviklikud lähenemisviisid suurlinnapiirkondadele – prioriteetsetele valdkondadele – ja suurlinnade arenguprotsessid kooskõlas linnade ainulaadse struktuuriga Euroopas ning edendavad sotsiaalmajanduslikku vastupanuvõimet.

5.2 Suurlinnade areng peaks hõlmama endas uut virtuaalset viisi Euroopa kaardi vaatamiseks. Kaart ei peaks enam esindama ainuüksi pilti koostööd tegevatest liikmesriikidest ega pilti, millel suur vastandub väikesele ja maa linnale. Kaart peaks pigem kajastama suurlinnade arengut – nii riikide sees kui ka piiriüleselt – kui ruumilist kohandumist tänastele ja lähituleviku ühiskondlikele, majanduslikele ja tehnoloogilistele arengutele. Antud kontekstis peaks suurlinnade arengu tegevuskava aitama Euroopa ühiskonnal optimaalselt kohanduda.

5.3 Komitee arvates peaksid suurlinnade arengud aitama tõhusalt kaotada maapiirkondade ja linnade polariseerumist. See on tuliseid arutelusid tekitav küsimus. On hulgaliselt argumente, mis toetavad positiivse vastastikmõju edendamist kahe poole vahel. Vastastikuse kasu edendamiseks tuleb välja töötada uued vahendid. METREXil on huvitav valmimisjärgus algatus URMA – linna ja maa koostöö suurlinnapiirkondades –, milles esitletakse meetodeid ja konkreetseid parandusprojekte. Muid pragmaatilisi parendusi on võimalik saavutada polütsentrismi asjakohasel kohaldamisel ning luues projekte, mis tuginevad valitsemise uutele vormidele. Levitada tuleks häid tavasid.

5.4 Lisaks 2008. aastal nimetatud arengutele märgib komitee, et tõhustatud on jõupingutusi suurlinnade arengu käivitamiseks. Enamik neist on majanduslikud. Ent ka ruumilistel, sotsiaalsetel ja kultuurilistel aspektidel võib olla oluline roll. Paljude eri näidete ja mudelite seas väärivad mainimist järgmised:

— koostöö Saksamaa „Metropolregionen”-piirkondade vahel hoogustub „Initiativkreis Europäische Metropolregionen” raames;

— „pôles métropolitaines”„pôles d'excellence'i” kõrval Prantsusmaal;

— Grand Paris (sh tema tulevane ühendus Atlandi ookeani ja põhjaga);

— Öresundi piirkonna oodatav laiendamine ning Suur-Stockholmi tugevdamine;

— hoogustunud projektid Madalmaade Randstadis (Amsterdami ümbrus ja tulevane kaksiklinn Rotterdam – Haag);

— Barcelona, Valencia ja Bilbao suurlinnapiirkondade loomine;

— kohalike ettevõtete partnerlusest (Local Enterprise Parntership, LEP) saadud esimesed kogemused mõnes Inglismaa suuremas linnas;

— suurlinnade areng Varssavi, Gdanski ja Sileesias asuva Katowice linnapiirkondades. Viimase kahe puhul on oodata suurt piiriülest mõju (Läänemeri ja Tšehhi Vabariik);

— suurlinnade areng Praha ja Budapesti ümber;

— tekkiv kaksiklinn Viin – Bratislava;

— suurlinnaambitsioonid Leipzigi ümbruses kultuurilise nimetaja all „Lutheri aastakümme” – Lutheri 1517. aasta revolutsiooni 500. aastapäev.

5.5 Tekkivatel makropiirkondadel on võimalik anda suurlinnade arengule eriline hoog. Kõnealuste makropiirkondade hulka kuuluvad Läänemere piirkond, Doonau piirkond ja Loode-Euroopa (kuigi viimatimainitu ei ole ametlik, räägitakse kirjanduses makropiirkonnast, mis koosneb Nord-Pas-de-Calais'st, Belgiast, Luksemburgist, Madalmaadest ning Nord-Rhein Westfaleni liidumaast).

5.6 Euroopa seisukohast vajavad piiriülesed algatused – mõnikord koos, ent sageli ilma riikide valitsuste toetuseta – erilist tähelepanu. Mainimist väärib Saksa „Initiativkreis Metropolitane Grenzregionen”. Lisaks olemasolevatele mudelitele nagu Öresund ja Lille-Courtrai on käivitatud terve rida uusi algatusi. Mõned näited on: Ülemrhein (Basel, Strasbourg, Karlsruhe), Alamrhein (Rheinland-Pfalz, Luksemburg, Nancy), Katowice, Savoie-Aosta jne. Hamburg kavatseb tugevdada oma sidemeid Öresundi piirkonnaga paremate ühenduste kaudu. Venemaa linna Kaliningradi ja Gdanski suurlinnapiirkonna suhete areng pakub huvitavaid koostöönäiteid.

5.7 Väiksemad liikmesriigid, näiteks Sloveenia, võivad saada erilist kasu hästi määratletud piiriülestest algatustest. Alates 2007. aastast hoogustab selliseid piiriüleseid algatusi õiguslik instrument – Euroopa territoriaalse koostöö rühmitus (ETKR).

5.8 Komitee soovitab, et EKTRi kasutamist ei piirataks vaid naabruses asuvatele piiriülestele piirkondadele. Euroopa suurlinnapiirkondi, mis soovivad ehitada konkurentsivõimelisemat Euroopat kolmandate riikide suhtes (Hiina), tuleks julgustada tegema väärtusahelate raames aktiivset koostööd, mida saadaks traditsioonilise koostöö nn superstruktuur kultuuri, hariduse, halduskoostöö jt valdkondades, et muuta majanduskoostöö kriisidele vähem avatuks. Üks ilmekas näide oleks ETKR Hamburgi ja Toulouse'i jaoks, kuna mõlemad linnad on spetsialiseerunud lennutööstusele.

5.8.1 Komitee teeb ettepaneku, et küsimusi, millega puutuvad kokku olemasolevate ja võimalike ETKRide esindajad ja volitatud ametiasutused, nagu mainiti ETKRi 2010. aasta järelevalvearuandes, käsitletaks ETKRi direktiivi 2011. aastal aset leidva läbivaatamise käigus.

5.9 Euroopa Liit vajab süvaanalüüsi suurlinnade arengust praegustes sotsiaal-majanduslikes tingimustes. Selline analüüs eeldab ajakohast geograafilist, majanduslikku, sotsiaalset ja tehnoloogilist Euroopa kaarti. EPSON võib selles vallas suuresti abiks olla. Eurostati roll usaldusväärsete andmete esitamisel jääb asendamatuks. Lisaks tuleks tõhusamalt kasutada Urban Audit'it ja Urbact'i, et tagada teadustulemuste ja praktiliste kogemuste levitamine.

5.10 Komitee usub, et olemasoleva talitustevahelise linnaarengu töörühma kõrvale tuleks Euroopa 2020. aasta strateegia alusel luua suurlinnade arengut käsitlev kõrgetasemeline rühm või töörühm. See töörühm peaks olema valdkonnaülene ja hõlmama liikmesriikide, suurlinnapiirkondade, avalike ja erasidusrühmade ning kodanikuühiskonna esindajaid.

5.11 Töörühma eesmärk peaks olema töötada välja pikaajaline nägemus suurlinnade Euroopa, sh piiriüleste suurlinnapiirkondade kohta, nagu on ette nähtud ka ühises programmitöö projektis Urban Europe, mille pikaajaline perspektiiv on Euroopa 2050.

5.12 Toetudes punktis 4.2 nimetatud suurlinnaarengu elementidele, võib Euroopa platvorm toimida liikumapaneva jõuna järgmistel kaalutlustel:

— määratleda ühised nimetajad suurlinnade arengu vahel hoolimata suurlinnapiirkondade suurtest erinevustest, ning edendada häid tavasid;

— kohaldada Euroopa 2020. aasta strateegiat, selle terviklikku lähenemisviisi ja rõhku, mis pandud sellele, et kaasata võimalikult palju sidusrühmi Euroopa Liidu nende eesmärkide saavutamisse, mis on seotud aruka, säästva ja kaasava majanduskasvuga suurlinnapiirkondades;

— arutada olulist juhirolli, juhtimisega seotud väljakutseid ja arengut;

— saada kasu teadmiste koondamisest teadusringkondade ja riigiasutuste vahel;

— määratleda ratsionaalsed vastused jätkuval finantskärbete perioodil, mis niikuinii eeldab olemasolevate ressursside tõhusamat kasutust;

— töötada välja hariduse, teadusuuringute ja innovatsiooni kolmnurk, mis on liikumapanev jõud suurlinnastumise taga kogu Euroopas;

— arutada ja käivitada säästva tulevikulinna käsituse raames arukaid pilootprojekte, mis puudutavad teemasid nagu elamisväärne linn, ühendatud linn, ettevõtlik linn ja edumeelne linn;

— hinnata Euroopa kliimamuutuste tegevuskava mõju linnadele (energia, transport, ehitus) ja sõnastada soovitud lähenemisviisid;

— aidata lõpetada maapiirkondade ja linnade polariseerumine;

— anda lisaväärtust riiklike arutelude hoogustamisse suurlinnaarengu küsimustes ning luua võimalusi paindlikumate piirkondade tekkeks;

— määratleda suurlinnapiirkondade olulisus funktsionaalsete piirkondadena laiemas (ülemaailmses) kontekstis.

5.13 Seni on kogemuste ja saadud õppetundide struktuurne vahetus jäänud piiratuks. Euroopa Liidu töörühm võiks etendada väga innustavat rolli ning levitada häid tavasid ja praktilisi kogemusi. Need võivad samuti abiks olla Euroopa poliitikate sõnastamisel ning Euroopa fondide suunamisel nn rohujuuretasandi projektidesse.

5.14 Euroopas on linnaarengu teemal koostatud arvukalt uurimusi ja analüüse. Euroopa raamistik peaks aitama võidelda killustumise vastu ning tõhustada koostööd. Spetsialiseerunud teaduskeskusi ja ülikoole on Euroopas võimalik paremini koondada.

5.15 Üks näide Euroopa pilootprojektist oleks luua nn fiktiivsed elavad laboratooriumid (praktikakogukonnad) konkreetsete teemade käsitlemiseks, näiteks majandusklastrid, teadmiste kolmnurk, säästev areng, kaasav avaliku ja erasektori partnerlus, sotsiaalelamumajandus, juhiroll (riigi tasandist allapoole jäävas) territoriaalses arengus jne. Iga laborit koordineeriks üks suurlinnapiirkond ja see koosneks erinevatest avaliku ja erasektori sidusrühmadest.

5.16 Samuti oleks ruumi nõudlusest lähtuvatele algatustele, kus suurlinnapiirkonnad esitlevad teatud väljakutseid ja probleeme Euroopa Liidu tasandil. Seejärel tuleks kogu Euroopas leida viisid ja vahendid, et neile probleemidele asjakohaselt vastu seista. Hilisemas etapis on võimalik koguda poliitilisi soovitusi, kogemusi ja ülevaateid heade ja halbade tavade kohta.

5.17 Muud võimalikud algatused on: linnadele ja suurlinnapiirkondadele mõeldud Euroopa õpetamissüsteem, mis tagab usaldusväärse teabe tulevaste projektide kohta, mis on mujal juba ellu viidud; iga-aastane konverents suurlinnade arengu hetkeseisu kohta ja – kõige olulisem – linnade kogemustest saadud vajalikud õppetunnid ühtse turu saavutamiseks.

5.18 Komitee on seisukohal, et kui töötatakse välja interaktiivsed meetodid ja tõeliselt toimiv mitmetasandiline valitsemine ning kaasatakse linnad ja suurlinnapiirkonnad Euroopa integratsiooni, avaneb täiesti uus varjatud võimaluste jada ja tõenäoliselt kerkib esile eelarvamustevaba suhtumine.

6. Euroopa 2020. aasta strateegia – kindel alus Euroopa Liidu linnade tegevuskavale

6.1 Komitee on seisukohal, et Euroopa 2020. aasta strateegia pakub kasulikke vahendeid võimaluste ja eelarvamustevaba suhtumise arendamiseks. Asjakohane keskendumine suurlinnaarengule loob paremad sotsiaalsed ja majanduslikud tingimused ning suurendab riiklikku ja rahvusvahelist tuntust.

6.2 Komitee jagab Euroopa Komisjoni voliniku Johannes Hahni seisukohta, kes näeb linnades ja suurlinnapiirkondades olulisi osapooli Euroopa 2020. aasta strateegias. 2010. aasta juunis Toledos toimunud ministrite mitteametlikul kohtumisel linnaarengu küsimuses sõnas Hahn järgmiselt: „Toimetulekul kiiresti edenevast globaliseerumisest ja kiiretest struktuursetest muutustest tulenevate väljakutsetega on linnad eesliinil innovatsiooni loomisel ja majanduslike edusammude astumisel”.

6.3 2008. aasta arvamuses toetas komitee suurlinnapiirkondade tegevuskava koostamist Lissaboni strateegia alusel (10). Eelkõige Euroopa 2020. aasta strateegia terviklik planeerimine, millega lisatakse uusi tahke Lissaboni strateegiasse, loob spetsiaalseid võimalusi suurlinnapiirkondadele ja samuti mitmetasandilise valitsemise parandamisele, mis on aastaid olnud väga nõrk koht.

6.4 Suurlinnapiirkondades on teabevahetuskanalid lühemad kui riiklikul tasandil. Otsustusprotsess ja kavandamine on reeglina lihtsam. Ametiasutused ja teised sidusrühmad – sotsiaalpartnerid ja kodanikuühiskond, eriti kõigi tasandite õppeasutused, linnakujundajad, kinnisvaraplaneerijad ja erainvestorid – tegutsevad tavaliselt eesmärgipärasemalt. Edukad näited osutavad sellele, et eesmärgipärasus, üldine teadlikkus ja isegi uhkus on eriline liikumapanev jõud suurlinnapiirkondades.

6.5 Järjest enam koostatakse eesmärgipäraseid tegevuskavu, mis on inspireeritud edukatest näidetest. Enamikel juhtudel on nad kasu saanud visiooniga linnapeadest ning ulatuslikku toetust leidnud nägemusest. Mõned näited on Suur-Bilbao, Kopenhaagen-Malmö, Viin ja Birmingham.

6.6 Linnade tegevuskava tooks kasu mõlemale osapoolele: Euroopa 2020. aasta strateegia võib luua sellisele tegevuskavale kasuliku struktuuri, samas kui edukad suurlinnapiirkonnad edendavad Euroopa 2020. aasta strateegia elluviimist (11). Olulisimad elemendid on järgmised.

6.6.1 Euroopa 2020. aasta strateegia kätkeb endas vajadust tõhusama koordineerimise järele komisjonis, tehes tihedat koostööd nõukoguga. Poliitikaloome ja ELi programmid tuleks ratsionaliseerida. Komitee toetab projektide klasterdamist komisjonis. Oluline kõrvalmõju on komisjoni meetmete ja (Euroopa tasandi) koordineerimise suurem nähtavus.

6.6.2 Hästi määratletud üldine lähenemisviis peab aitama kompenseerida möödapääsmatuid finantskärpeid, mis praeguses majanduslanguses tabavad linnu kõigis liikmesriikides.

6.6.3 Kuni tänaseni on subsidiaarsuse põhimõte takistanud linnade tegevuskava elluviimist. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee on seisukohal, et Euroopa 2020. aasta strateegia eeldab tihedamat koostööd ELi ja liikmesriikide vahel koos paindlikuma lähenemisviisiga subsidiaarsusele, mille puhul ei tehta nii ranget vahet ELi ja riiklike pädevuste vahel.

6.6.4 On oluline, et selline paindlikkus sillutaks teed piirkondade, suurlinnade ja kohalike omavalitsuste kaasamisele ELi raamistikku vastutustundlike osapooltena. Aastaid on mitmetasandiline valitsemine olnud ulatusliku arutelu all ilma konkreetsete tulemusteta. Saabunud on aeg siirduda sõnadelt mitmetasandilise valitsemise juurde ning tõhustada toimivaid interaktiivseid kohustusi avaliku ja erasektori osalejate ning kodanikuühiskonna vahel.

6.6.5 Euroopa 2020. aasta strateegia raames koostatav linnade tegevuskava eeldaks samuti komisjoni ulatuslikumat järelevalvet küsimustes, mis on otseselt seotud linnade ja suurlinnapiirkondadega. See tähendab, et linnu ja suurlinnapiirkondi, sh sidusrühmi ja kodanikuühiskonda, tuleb tunnustada kui kaasosalejaid poliitikameetmete ja ELi programmide rakendamisel.

6.6.6 Samuti soovitatakse Euroopa 2020. aasta strateegias tihendada suhteid üksikute liikmesriikide vahel. Siin on võimalik esile tõsta kaht olulist valdkonda:

— liikmesriigid peaksid tähelepanelikumalt jälgima üksteise tavasid ja saavutusi;

— tihedam koostöö liikmesriikide vahel oleks kasulik piirialadele ja nende võimalustele toimida suurlinnapiirkondadena. Riikide valitsuste kahe- ja kolmepoolsed kohustused oleksid piiriülese koostöö tihendamisel äärmiselt oluline vahend.

Brüssel, 21. september 2011 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Staffan NILSSON

(1) ELT C 319/05, 13.12.2008, lk 13.

(2) Kõnealused deklaratsioonid võeti vastu Prantsusmaa ja Hispaania eesistumise ajal Marseille's 2008. aastal ja Toledos 2010. aastal.

(3) Vt Ungari eesistumisaja järeldused ning Euroopa Liidu territoriaalne tegevuskava 2020, milles lepiti kokku ministrite mitteametlikul kohtumisel Gödöllős 19. mail 2011.

(4) EMSK omaalgatuslik arvamus „Suurlinna-alad: sotsiaalmajanduslikud tähendused Euroopa tuleviku jaoks”, ELT C 302/20, 7.12.2004, lk 101. 2007. aastal töötati välja rida eriküsimusi järelmeetmena EMSK omaalgatuslikule arvamusele teemal „Euroopa suurlinnapiirkonnad: sotsiaalmajanduslikud tagajärjed Euroopa tuleviku jaoks”, ELT C 168/02, 20.7.2007, lk 10.

(5) EMSK ettevalmistav arvamus teemal „Linnakeskkonna tasakaalustatud arengu suunas: väljakutsed ja võimalused”, raportöör Joost van Iersel, ELT C 77/27, 31.3.2009, lk 123.

(6) Tuntud on teosed: Richard Florida „Cities and the creative class”, Charles Landry, „The Creative City” ja Edward Glaeser „Triumph of the City”.

(7) Vt Euroopa Liidu lepingu artikkel 3.3.

(8) Vt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklid 170–172.

(9) Vt Euroopa Liidu lepingu artikkel 5.3.

(10) Vt joonealune märkus 5.

(11) Mõningaid huvitavaid sellekohaseid märkusi võib leida 2011. aasta juunis vastuvõetud raportist „Euroopa linnade arengukava ja selle tulevik ühtekuuluvuspoliitikas”, Euroopa Parlament A7-0218/2011, raportöör Oldřich Vlasák.