ET Euroopa Liidu Teataja C 232/41

Regioonide Komitee arvamus teemal „Keskkonnamõju hindamise direktiivi ja keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi parandamine”

(2010/C 232/07)

I POLIITILISED SOOVITUSED

REGIOONIDE KOMITEE

A Üldised märkused ning kohalike ja piirkondlike omavalitsuste roll

1. kinnitab, et keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiiv ja keskkonnamõju hindamise direktiiv on kohaliku ja piirkondliku keskkonnapoliitika olulised vahendid, kuna nende abil hoitakse ära avaliku ja erasektori investeerimisprogrammide, -kavade ja -projektide võimalik mõju keskkonnale;

2. rõhutab, et mõlema direktiivi kohaldamine võib põhjustada ettevõtjatele ja riigiasutustele lisakulusid;

3. märgib kahjutundega, et kumbki direktiiv ei kehtesta kohustuslikke keskkonnanorme: keskkonnamõju hindamise ja keskkonnamõju strateegilise hindamise kvaliteedi tagamine on suures osas jäetud liikmesriikide asutuste ülesandeks;

4. on seisukohal, et ehkki üldsuse osalemine keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi ja keskkonnamõju hindamise direktiivi otsustusprotsessis ja viimase läbipaistvus on ette nähtud, esineb siiski veel vajakajäämisi, eelkõige üldsusega konsulteerimise alguse, avaliku teabe vormi ja teabe kättesaadavuse osas;

5. juhib tähelepanu, et nende kahe direktiivi mõned lõigud kattuvad. Siiski käsitletakse eri küsimusi, kusjuures keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi kohaldatakse teatavatele avaliku ja erasektori kavadele ja programmidele, samas kui keskkonnamõju hindamise direktiivi kohaldatakse teatavate avaliku ja erasektori projektide hindamiseks, ei ole piirid kava, programmi ja projekti mõistete vahel alati selged ning jääb kahtlus, kas hindamisele kuuluv objekt vastab kriteeriumidele, mis nõuavad mõlema või vaid ühe direktiivi kohaldamist. Seetõttu tuleb hinnang anda kahes etapis;

6. rõhutab, et mõlemal direktiivil peab olema ametlik seos loodusdirektiivi, eriti selles nimetatud asjakohase hinnanguga, ja bioloogilise mitmekesisuse tegevuskavaga ning neis tuleb kliimamuutuste mõju määratlemiseks kasutada väljakujunenud metoodikat;

B Keskkonnamõju hindamise direktiiv

7. kinnitab, et kõik liikmesriigid on kehtestanud ulatuslikud reguleerivad raamistikud ja rakendavad keskkonnamõju hindamise direktiivi, minnes mõnikord kaugemale selles sätestatud miinimumnõuetest;

8. märgib, et keskkonnamõju hindamise direktiivi mõnd valdkonda tuleks täiendada ja taotleb ekspertide arutelu korraldamist liikmesriikide tasandil, eelkõige puudutab see sõelumist (eelkontrolli), üldsuse osalemist, andmete kvaliteeti, piiriülese keskkonnamõju hindamise küsimusi, keskkonnamõju hindamise direktiivi paremat kooskõlastamist muude direktiivide ja poliitikasuundadega;

9. teeb ettepaneku, et artiklis 4 sätestatud ning II ja III lisaga seonduvat sõelumismehhanismi tuleks lihtsustada ja selgemaks muuta, täpsustades III lisas esitatud valikukriteeriume ja kehtestades direktiivis läviväärtused, kriteeriumid või päästikmehhanismid. Võib täheldada, et läviväärtuste kehtestamisel ületavad mõned liikmesriigid sageli oma kaalutlusõiguse piire, kas võttes arvesse ainult mõnd III lisas esitatud valikukriteeriumi või jättes mõned projektid juba eelnevalt välja. Lisaks on ikka veel mitmeid juhtumeid, kus ei võeta arvesse mõjude kuhjumist, ja projektides kasutatakse jupitamistaktikat, eriti suurte investeerimisplaanide puhul. Samuti teeb komitee ettepaneku, et I ja II lisas sisalduvate projektide tehnilised näitajad kirjutataks kohaldamisala selgitamise eesmärgil lahti;

10. soovitab, et direktiiv kehtestaks kohustusliku ulatuse määramise, mis määratleb keskkonnateabes käsitletavate küsimuste sisu ja ulatuse, ning kui kasutatakse konsultante, siis nende läbipaistva akrediteerimise;

11. soovitab lisaks direktiivis täpsustada, et alternatiivsete lahenduste hindamine, keskkonnamõju hindamise kehtivusaja määramine ja projektide rakendamisel ilmnevate oluliste keskkonnamõjude, samuti ettenähtud kaitse- ja parandusmeetmete tõhususe seire on kohustuslikud, kuna need aitavad kaasa kvaliteedi parandamisele ja sellest tulenevalt ka keskkonnamõju hindamise tõhususele;

12. rõhutab, et üldsusele tuleb anda võimalused otsustamisest tõhusalt ja õigeaegselt osa võtta. Üldsusega konsulteerimine peaks näiteks ulatuse määramise ja sõelumisetapil toimuma võimalikult vara. Samuti tuleb välja töötada miinimumnõuded selle kohta, kuidas teha keskkonnamõju hindamise dokumendid asjaomasele üldsusele kõige paremini kättesaadavaks;

C Keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiiv

13. juhib tähelepanu asjaolule, et keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi rakendamine ja tõhusus erineb liikmesriikides institutsioonilise ja õigusliku korralduse poolest ning selle poolest, millisena näevad liikmesriigid oma ülesandeid (1);

14. rõhutab, et ehkki keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi rakendamise kohta on vaja lisakogemusi, sisaldab direktiiv mitmeid elemente, mis on jäetud iga liikmesriigi kirjeldada, kuid mida võiks läbivaatamisel täpsustada. Komitee juhib tähelepanu, et on vaja:

— määrata selgesõnaliselt direktiivi rakendusala (artikli 3 lõige 2 punkt a ja lõige 3) seoses kava või programmi võimaliku keskkonnamõjuga;

— paremini määratleda teave, mis tuleb esitada keskkonnamõju hindamise aruandes (artikkel 5 ja I lisa). Esitavate andmete õige ulatuse ja hindamise üksikasjalikkuse kindlaksmääramine ning standardsete keskkonnakriteeriumide lisamine võiks aidata parandada direktiivi tõhusust;

— esitada keskkonnamõju hindamise aruandes (artikli 5 lõige 1) kohustuslikus korras mõistlike alternatiivide täpne määratlus;

— teha kohustuslikuks kehtestada meetodid ja näitajad, et tagada järelevalve kavade või programmide rakendamisega kaasneva olulise keskkonnamõju (artikkel 10), samuti ettenähtud kaitse- ja parandusmeetmete tõhususe üle;

15. tuletab meelde, et kogemused on näidanud, et keskkonnamõju strateegilise hindamise kasutusele võtmine kohaliku ja piirkondliku tasandi maakasutuse planeerimisel suurendab asjaomaseid kulusid 0,1–1 % ja pikendab nõusoleku saamiseks kuluvat aega 20–25 % tavapärasega võrreldes. Sellega peab arvestama kõigi keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi tehtavate muudatuste puhul;

16. on seisukohal, et liikmesriikides on äärmiselt oluline arendada keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi tõhusa rakendamise suutlikkust. Sellist suutlikkuse arendamist tuleb igati toetada, eelkõige suuniste koostamise ning keskkonnamõju strateegilise hindamise ekspertide värbamise ja väljaõppe kampaaniate korraldamise kaudu;

17. teeb ettepaneku, et kõik käivitatud algatused peavad sisaldama subsidiaarsuse, proportsionaalsuse ja parema õigusliku reguleerimise põhimõtteid, vallandama laiaulatusliku arutelu kõigi sidusrühmadega, parandama looduskaitset, suurendama ühtlustamist ja lihtsustama olemasolevaid menetlusi;

18. märgib, et võimalik on kokku hoida raha ja aega ning vältida töö dubleerimist, kuna kodanikele antakse üldplaneeringute koostamisega seoses korraldavatel avalikel aruteludel juba võimalus saada teavet kavandatud lahenduste kohta. Seetõttu on keskkonnamõju strateegilise hindamise läbiviimine üldsuse kaasamise tagamise meetmena üleliigne. Keskkonnamõju strateegiline hindamine võidakse läbi viia selleks, et kaaluda alternatiivlahendusi konkreetse, potentsiaalselt keskkonda saastava objekti otstarbele, seal kasutatavale tehnoloogiale või selle keskkonnamõjule.

Brüssel, 15. aprill 2010 Regioonide Komitee esimene asepresident Ramón Luis VALCARCEL SISO

(1) Rohkem teavet mõlema direktiivi rakendamise ja tõhususe kohta võite leida Euroopa Komisjoni järgmistest uuringutest:

http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/eia_study_june_09.pdf

http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/study0309.pdf