1. Sissejuhatus

President Juncker rõhutas oma 2016. aasta kõnes Euroopa Liidu olukorra kohta, et vaja on Euroopat, mis hoiab, kaitseb ja avardab võimalusi. Oma julgeoleku eest suurema vastutuse võtmine tähendab, et eurooplased peavad investeerima võtmetähtsusega kaitsevõime arendamisse, et neil oleks võimalik välisohte ennetada, neile reageerida ja end nende eest kaitsta. Euroopa Liit peab näitama, et ta suudab tagada nii sõjalise kui ka mittesõjalise julgeoleku ning võtta arvesse üleskutset suurema solidaarsuse järele julgeoleku ja kaitse valdkonnas. Seda prioriteeti rõhutasid hiljuti ka Bratislava tegevuskava, Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu Nõukogu.

Tugevamaks kaitseks Euroopas on vaja, et liikmesriigid looksid ühiselt igakülgse maismaa-, õhuruumi-, kosmose- ja merendusalase kaitsevõime ning arendaksid ja hoiaksid seda. Euroopa Liidu üldises välis- ja julgeolekupoliitika strateegias (edaspidi „üldine strateegia“) on tehtud kindlaks mitu prioriteetset kaitsevõimete valdkonda, kuhu Euroopa peab investeerima ja kus tuleb töötada välja koostööpõhised lähenemisviisid: luure, seire ja reke, kaugjuhitavate õhusõidukite süsteemid, satelliitside ning kosmosele sõltumatu juurdepääsu tagamine ja Maa püsiv seire; tipptasemel sõjalised võimed, sealhulgas strateegilised võimaldavad tegurid, samuti küberjulgeoleku ja meresõidu turvalisuse tagamise võimed.

Euroopa kaitsevarustuse turg on killustunud ja tööstuskoostöö on seal ebapiisav. Avaliku sektori raha tõhusama kasutamise ja tugevama tööstusbaasi võib saavutada kaitsevaldkonna ühtse turu tugevdamisega, dubleerimise vähendamisega ja ELi kaitsetööstuse konkurentsivõime suurendamisega.

On vaja investeerida strateegilistesse võimetesse

Selleks et Euroopa saaks kõnealused võimetealased prioriteedid saavutada, peab ta looma tingimused suuremaks kaitsealaseks koostööks, et maksimeerida kaitsekulutuste väljundeid ja tõhusust. Kaitsevaldkonna tööstusbaas peaks samal ajal olema tugev, konkurentsivõimeline ja innovatiivne ning see peaks tooma kasu majandusele: kaitsesektorisse tehtavatel investeeringutel on märkimisväärne majanduslik mitmekordistav mõju võrsefirmade loomise, muudesse sektoritesse suunatud tehnosiirde ja töökohtade loomise kujul.

Vastavalt nõukogu üleskutsele aitab Euroopa kaitsealane tegevuskava tagada, et Euroopa kaitsevaldkonna tööstusbaas suudab täita Euroopa praegused ja tulevased julgeolekuvajadused ning tugevdab selles mõttes liidu strateegilist sõltumatust, parandades tema suutlikkust tegutseda koos partneritega. Tegevuskava on tihedalt seotud üldise strateegia julgeoleku- ja kaitseküsimuste rakenduskavaga, milles on esitatud liidu uued eesmärgid ja meetmed nende saavutamiseks, ning ELi ja NATO ühisdeklaratsiooni rakendamisega, millele on kirjutanud alla Euroopa Ülemkogu eesistuja, komisjoni president ja NATO peasekretär. Euroopa kaitsealases tegevuskavas esitatud meetmed tugevdavad Euroopa Liidu kaitsevõimet, mille tulemusena tugevneb ka NATO.

Nõukogu tundis heameelt julgeoleku- ja kaitseküsimuste rakenduskava üle ning võttis teadmiseks praegused prioriteetsed valdkonnad, millesse Euroopa peab piisavalt investeerima ja milles tuleb välja töötada koostööpõhised lähenemisviisid. Ta ergutas komisjoni toetama liikmesriike kindlaksmääratud võimetealaste prioriteetide rakendamisel. Käesolevas tegevuskavas käsitletud meetmete kaudu on komisjon võtnud kohustuse toetada tervet kaitsevõimete arendamise tsüklit alates teadus- ja arendustegevusest kuni võime loomiseni.

Euroopa kaitsevaldkonna probleemid

Euroopa Liit on kaitsekulutuste poolest maailmas teisel kohal. USAst jääb ta aga jätkuvalt maha ning kulutused on dubleerimise tõttu ebatõhusad, puudub koostegutsemisvõime ja esinevad tehnoloogilised lüngad. Lisaks on ELi liikmesriigid viimastel aastatel oma kaitse-eelarvet kokku tõmmanud, samal ajal kui teiste mõjukate riikide (Hiina, Venemaa ja Saudi Araabia) kaitsesektor on läbinud enneolematu uuenduskuuri. Kui Euroopa kaitsetööstusesse ei tehta jätkuvaid investeeringuid, võib see minetada tehnilise suutlikkuse järgmise põlvkonna elutähtsate kaitsevahendite tootmiseks. See mõjutab aga kokkuvõttes liidu strateegilist sõltumatust ja võimet toimida julgeoleku tagajana.

Kaitsetööstuse sektor ei ole strateegiliselt tähtis ainult Euroopa julgeoleku jaoks. Euroopa kaitsetööstuse kogukäive on 100 miljardit eurot aastas ja see pakub ELis otseselt või kaudselt tööd 1,4 miljonile kõrge kvalifikatsiooniga töötajale, samuti on suur selle panus Euroopa majandusse.

Kaitsetööstus sõltub valitsuste poolt käivitatavatest võimearendusprogrammidest ja üldisemalt avaliku sektori kulutustest ja investeeringutest kaitsevaldkonnas. Valitsused kui kaitseotstarbelise varustuse lõpptarbijad määravad kindlaks nõuded ja tegutsevad hankijate, reguleerijate ja sageli ka ekspordi toetajatena. Kaitsesüsteemide arendamisel lähtutakse pikaajalisest perspektiivist ja sellega kaasnevad suured riskid, sest operatiivsed vajadused võivad tootearenduse käigus muutuda. See tähendab, et kaitseettevõtted ei investeeri sõjalisse tehnoloogiasse, kui avaliku sektori asutused ei ole võtnud selle ostmise kohustust.

Paljud liikmesriigid on oma kaitse-eelarvet viimasel aastakümnel vähendanud. Aastatel 2005–2015 kahanesid EL 27 kaitsekulutused peaaegu 11 % – nende kogusumma vähenes 200 miljardi euroni. Kaitsekulutuste osatähtsus SKPs on samuti vähenenud: 2015. aastal oli see 1,4 %, mis on madalaim registreeritud tase. Reaalarvestuses on kaitse-eelarved ELis kahanenud viimasel aastakümnel aastas 2 miljardi euro võrra.

Praegu täidavad NATO Walesi tippkohtumisel seatud kulueesmärki, milleks on 2 % SKPst 2014. aastal, 28 liikmesriigist ainult neli: Eesti, Kreeka, Poola ja Ühendkuningriik.

USA investeeris 2015. aastal kaitsevaldkonda üle kahe korra rohkem kui kõik ELi liikmesriigid kokku. Hiina kaitse-eelarve on viimase aastakümne jooksul kasvanud 150 %. Venemaa investeeringud kaitsevaldkonda moodustasid 2015. aastal 5,4 % SKPst.

Kuigi on märke, et trend on viimasel kahel aastal pöördunud, on püsiv investeeringute puudus mõjutanud Euroopa kaitsetööstust peatöövõtjatest kuni tarnijateni. Puudu on olnud üldistest võimalustest, see tähendab uutest suurtest kaitsetööstuse projektidest ja sealhulgas Euroopa koostööprogrammidest.

Kaitse-eelarvete vähenemise trendi suurendas kõnealuste eelarvete ebatõhus kasutamine. Euroopa turgude killustatus põhjustab võimete, struktuuride ja kulutuste tarbetut dubleerimist. Suurem osa kaitse-eelarvest kulutatakse ära riigihangete kaudu; varustuse ühishanked moodustasid 2014. aastal kõigist varustuse hangetest ainult 22 %.

Üleeuroopaline konkurents ja suurem koostöö, mis on kaks vahendit Euroopa kaitsevaldkonna tööstusbaasi tõhususe ja innovatsioonisuutlikkuse parandamiseks, on jätkuvalt liiga piiratud. Kaitse-eelarvete vähenemine kõikjal Euroopas ei ole toonud kaasa tihedamat koostööd, pigem vastupidi. Tänapäeval on vähem koostööprogramme kui 20 aastat tagasi.

Euroopa Liidu lisaväärtus

Otsuste tegemine selle kohta, kas jätkata investeerimist kaitsevaldkonda ja käivitada võimearendusprogramme, on endiselt liikmesriikide eesõigus ja kohustus. ELi vahendite ja poliitika kasutamisega aluslepingute piires ei saa kompenseerida liikmesriikide kaitseinvesteeringute madalat taset. Komisjon on valmis liikmesriikide ühiseid jõupingutusi kaitsevõimete arendamises täiendama, pakkuma neile finantsvõimendust ja neid konsolideerima, et reageerida julgeolekuprobleemidele ja toetada Euroopa kaitsesektorit.