Ettepaneku väljatöötamise aluseks on olnud põhimõtted ja suunised, mis on sätestatud komisjoni teatises 2017. aasta kalapüügivõimalusi käsitlevate konsultatsioonide kohta (COM(2016) 396 (final)), milles on esitatud komisjoni vaated ja kavatsused seoses 2017. aasta kalapüügivõimalustega kõigi varude puhul. Kõnealusest teatisest lähtudes korraldas komisjon ulatusliku arutelu, mis hõlmas sidusrühmi, kodanikuühiskonda, liikmesriike ja avalikkust.

Võttes arvesse määruse (EÜ) nr 1380/2013 artikli 16 lõiget 6, on liikmesriikidel õigus jaotada kalapüügivõimalused, kui nende suhtes ei kehti ülekantavate püügikontsessioonide süsteem, piirkondade või ettevõtjate vahel vastavalt artikli 16 lõikele 7 ja artiklis 17 sätestatud kriteeriumidele. Seega on liikmesriikidel manööverdamisruumi selliste otsuste tegemisel, mis on seotud neile eraldatud kalapüügivõimaluste kasutamise sotsiaal- ja/või majandusmudeli valikuga.

Ettepanek on proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas järgmisel põhjusel: ühine kalanduspoliitika on ühine kogu liidule. Vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 43 lõikele 3 on nõukogul kohustus võtta vastu meetmed kalapüügivõimaluste kehtestamise ja eraldamise kohta.

Seepärast soovitatakse käesolevas ettepanekus sätestada nõukogu määrusega liidu kalalaevadele Atlandi ookeani kirdeosa liidu ja rahvusvahelistes vetes majanduslikult kõige olulisemate süvamereliikide püügi piirnormid, et saavutada ühise kalanduspoliitika eesmärk tagada kalapüügi keskkonnaalaselt, majanduslikult ja sotsiaalselt jätkusuutlik maht. Ettepanek tehakse liidu ainupädevusse kuuluvas valdkonnas, millele on osutatud ELi toimimise lepingu artikli 3 lõike 1 punktis d. Subsidiaarsuse põhimõtet seepärast ei kohaldata.

Esitatud meetmed on kavandatud vastavalt ühise kalanduspoliitika eesmärkidele ja eeskirjadele ning need on kooskõlas liidu säästva arengu poliitikaga

Ettepaneku valdkonnas kehtivad õigusnormid on sätestatud nõukogu määruses (EL) nr 1367/2014 ning neid kohaldatakse kuni 31. detsembrini 2016. Need on seotud nõukogu määrusega (EÜ) nr 2347/2002, millega kehtestatakse süvamere kalavarude püügi suhtes kohaldatavad konkreetsed juurdepääsunõuded ja nendega seotud tingimused.

Ehkki mitmeid süvamere kalavarusid kasutavad ka muud kalapüügiga tegelevad riigid, eelkõige Norra, Island, Fääri saared, Venemaa ja Maroko, ning kuigi on oluline saavutada ühtlustatud majandamismeetmeid käsitlev kokkulepe kõnealuste riikidega (või kui kalavarude levikuala on rahvusvahelistes vetes, siis Kirde-Atlandi Kalanduskomisjonis (NEAFC)), on vaja Euroopa Liidu laevade suhtes kohaldada ühepoolseid meetmeid senikaua, kuni kõnealused kokkulepped on saavutatud. Need aitavad vältida reguleerimata kalapüügist tulenevaid, eespool kirjeldatud negatiivseid tagajärgi.

Lisaks tuleks süvamereliikide püügi võimalused kindlaks määrata kooskõlas rahvusvaheliste kokkulepetega, muu hulgas 1995. aasta Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni kokkuleppega, milles käsitletakse piirialade kalavarude ja siirdekalade kaitset ja majandamist (edaspidi „ÜRO 1995. aasta kalavarude kokkulepe“). Ettevaatus on eriti tähtis siis, kui saadud teave ei ole selge, usaldusväärne või piisav. ÜRO 1995. aasta kalavarude kokkuleppe artikli 6 lõike 2 kohaselt ei tohi piisava teadusliku teabe puudumist kasutada põhjusena, et kaitse- või majandamismeetmeid edasi lükata või jätta kasutusele võtmata. Kavandatud lubatud kogupüügi kindlaksmääramisel järgitakse ka ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni 2008. aasta rahvusvahelisi suuniseid süvamerepüügi korraldamise kohta avamerel, mida on kinnitatud ÜRO Peaassamblee järjestikuste resolutsioonidega: 2007. aastal resolutsiooniga 61/105, 2009. aastal resolutsiooniga 64/72 ja viimati 2015. aastal resolutsiooniga 70/235.

Kalapüügivõimaluste kindlaksmääramine ja jaotamine on ainuüksi Euroopa Liidu pädevuses. Vee-elusressursside säästva kasutamise kohustused on sätestatud määruse (EL) nr 1380/2013 artiklis 2. Eelkõige on kõnealuse määruse artikli 2 lõikes 2 sätestatud ettevaatusprintsiibil põhinev lähenemisviis kalavarude majandamisele (mis on määratletud sama määruse artikli 4 lõike 1 punktis 8) ning ühise kalanduspoliitika eesmärk – taastada ja säilitada populatsioonid maksimaalse jätkusuutliku saagikuse tasemel. Kõnealuse määruse artikli 16 lõike 4 kohaselt määratakse kalapüügivõimalused kindlaks kooskõlas artikli 2 lõikes 2 sätestatud eesmärkidega.

EL on süvamereliikide püüki reguleerinud alates 2003. aastast, määrates kindlaks lubatud kogupüügi (TAC) liigi ja piirkonna kohta ning suurima lubatud püügikoormuse Atlandi ookeani kirdeosas. Teatavate süvamereliikide lubatud kogupüük 2015. ja 2016. aastaks on sätestatud nõukogu 15. detsembri 2014. aasta määruses (EL) nr 1367/2014, millega kehtestatakse liidu kalalaevadele 2015. ja 2016. aastaks teatavate süvamere kalavarude püügi võimalused.

Rahvusvaheline Mereuurimise Nõukogu (ICES) esitab iga kahe aasta järel põhjaliku ülevaate süvamerevarude bioloogilise seisundi kohta. ICESi viimane ülevaade avaldati 2016. aasta juunis. Käesolev kalapüügivõimaluste kindlaksmääramise ettepanek hõlmab ka aspekte, mille aluseks on 2016. aasta juulis kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomitee (STECF) esitatud täiendav ülevaade. ICESi ja STECFi nõuannetest ilmneb, et enamikku käesolevas ettepanekus käsitletavaid süvamereliike ei püüta ikka veel säästvalt ning et kõnealuste kalavarude jätkusuutlikkuse tagamiseks tuleks nende püüki vähendada senikaua, kuni kalavarud hakkavad jälle suurenema. See annab aluse süvamere kalavarude püügi võimaluste kindlaksmääramiseks kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1380/2013 artikli 3 punktis c sätestatud põhimõttega, mille kohaselt tuleb ühise kalanduspoliitika valdkonnas otsuste tegemisel juhinduda muu hulgas teaduslikest nõuannetest.

Kõigi looduslike kalavarude puhul kehtib see, et kui süvamerepüüki ei piirata, tekib kalapüügiettevõtjate vahel võistlus vabade varude enda valdusse saamise pärast, ilma et võetaks piisavalt arvesse jätkusuutliku kasutamise määra. Nii juhtus mõne süvamereliigiga, enne kui Euroopa Liit hakkas 2003. aastal nende varude püüki reguleerima. Näiteks väärtuslikud oranži karekala varud loodepiirkonna vetes ja besuugovarud Biskaia lahes on nüüdseks märgatavalt vähenenud. Seepärast on riiklik sekkumine kalapüügi piiramiseks vajalik, et vältida kalurite sissetulekute vähenemist, arendada kalavarude kasutamist nii, et pikemas perspektiivis saak suureneks, ning vähendada teatava kalavaru järsu vähenemise tagajärjel tekkivat mõju ökosüsteemile ja toiduahelale. Süvamereliikide puhul on riiklik sekkumine eriti oluline, kuna kalavarude taastumine pärast märkimisväärset vähenemist võib kesta väga kaua või olla isegi võimatu.

Süvamere kalavarud on kalavarud, mida püütakse väljaspool mandrilavade peamisi püügipiirkondi. Need paiknevad mandrilava nõlvadel või merealuste mägede piirkonnas. Enamasti kasvavad asjaomased liigid aeglaselt ja nende eluiga on pikk, mistõttu nad on püügitegevuse suhtes väga tundlikud. Süvamereliigi tundlikkus püügi suhtes sõltub suuresti ka sellest, kas seda saab sihtliigina püüda kohalikes kogumites, eelkõige kudemisajal. See kehtib oranži karekala, sinise molva ja limapeade puhul.

Käesolev ettepanek ei sisalda liikmesriikide jaoks uusi finantskohustusi. Sellise määruse võtab nõukogu vastu iga kahe aasta järel ning selle rakendamiseks vajalikud avalikud ja eraõiguslikud vahendid on juba olemas.

5.MUU TEAVE

•Ettepaneku sätete üksikasjalik selgitus

Olemasolev teave käesoleva ettepanekuga hõlmatud süvamere kalavarude kohta (v.a üks kalju-tömppeakala varu) ei võimalda teadlastel täielikult hinnata varude olukorda – ei populatsiooni suurust ega kalastussuremust. Sellel on mitmeid põhjusi: kõnealused liigid on sageli väga pikaealised ja aeglase kasvuga, mistõttu on väga raske liigitada kalavaru vanuseklassidesse ning hinnata kalapüügi mõju varudele, võttes aluseks muutused püütud isendite pikkuses või vanuselises struktuuris. Varude noorte kaladega täienemise sagedus ei ole teada. Varud on laialt levinud nii sügavas vees, et uurimine on praktilistel põhjustel keeruline. Teadusuuringute andmed ei ole sageli kättesaadavad kõnealuste varude vähese kaubandusliku tähtsuse tõttu või ei hõlma need kogu levikuala. Püük keskendub mõnikord üksnes osaliselt nendele liikidele ning mõnel juhul hakati püügiga tegelema alles suhteliselt hiljuti.

Kavandatavad püügi piirnormid on kooskõlas põhimõtetega, mis on esitatud eespool nimetatud komisjoni teatises 2017. aasta kalapüügivõimalusi käsitlevate konsultatsioonide kohta. Kõnealuses teatises on selgitatud komisjoni seisukohti selle kohta, kuidas tuleks kalapüügivõimalused kehtestada, ning käesoleva ettepaneku koostamisel on selles sisalduvate lubatud kogupüügi kannete puhul neid eeskirju järgitud järgmiselt.

Kui on esitatud teaduslikud nõuanded, mis põhinevad põhjalikul teabel, kvantitatiivsetel analüüsidel ja prognoosidel kooskõlas ICESi maksimaalse jätkusuutliku saagikuse raamistikuga, tuleks lubatud kogupüügi kindlaksmääramisel neid nõuandeid järgida. Niimoodi on kindlaks määratud kalju-tömppeakala ja põhja-pikksaba kavandatav lubatud kogupüük loodepiirkonna vetes. Kalju-tömppeakala ja põhja-pikksaba varude lubatud kogupüügi suhtes on algatatud kohtuasi ning käesolevas ettepanekus jääb neli asjaomast lubatud kogupüüki senikauaks kuni aasta lõpupoole märkega „pm“.

Kui soovituslik teaduslik nõuanne põhineb kättesaadava teabe (isegi kui see ei ole täielik või hõlmab eksperdi arvamust) kvalitatiivsel analüüsil, tuleks see võtta aluseks lubatud kogupüügi kohta otsuste tegemisel. Seetõttu sisaldab ettepanek kümnel juhul lubatud kogupüügi vähendamist ja ühel juhul samale tasemele jätmist. Seoses besuugo püügiga VI, VII ja VIII püügipiirkonnas soovitab ICES 2017. ja 2018. aastal nullpüüki. Kuna kaaspüük võib olla vältimatu, kehtestatakse lubatud kogupüük ainult kaaspüügi suhtes. IX püügipiirkonnas praegu kehtiva besuugo lubatud kogupüügi kohaldamisala laiendatakse, nii et see hõlmab ka püügi jaoks olulist CECAFi piirkonda. Lubatud kogupüük IX piirkonnas ei ole kalastussuremuse piiramiseks piisav, kui seda ei laiendata, nii et see hõlmaks ka CECAFi piirkonda.

Ühe süsisabavaru kohta oodatakse veel nõuannet. Süvamerehaide kohta esitab ICES teadusliku nõuande alles 2016. aasta oktoobriks. Seepärast on käesolevas ettepanekus kolme süvamerehaivaru ja ühe süsisabavaru lubatud kogupüük esitatud märkega „pm“ ning seda ajakohastatakse pärast selle vastuvõtmist komisjoni poolt.

Oranži karekala kolm lubatud kogupüüki jäetakse välja (kuna lubatud kogupüük on olnud null alates 2010. aastast) ja liik on tunnistatud keelatud liigiks. Kõnealune kalavaru on vähenenud ega taastu. ICES märgib, et alates 2010. aastast ei ole ELis tegeletud selle liigi sihtpüügiga Atlandi ookeani kirdeosas.

2016/0313 (NLE)

Ettepanek:

NÕUKOGU MÄÄRUS,

millega kehtestatakse liidu kalalaevadele 2017. ja 2018. aastaks teatavate süvamere kalavarude püügi võimalused



EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 43 lõiget 3,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut

ning arvestades järgmist:

(1)Aluslepingu artikli 43 lõike 3 kohaselt võtab nõukogu komisjoni ettepaneku põhjal vastu meetmed kalapüügivõimaluste kehtestamise ja eraldamise kohta.

(2)Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1380/2013 (ühise kalanduspoliitika kohta) kohaselt tuleb kaitsemeetmete vastuvõtmisel võtta arvesse kättesaadavaid teaduslikke, tehnilisi ja majandusnõuandeid, sealhulgas asjakohasel juhul kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomitee (STECF) aruandeid.

(3)Nõukogul on kohustus võtta vastu kalapüügivõimaluste kehtestamise ja eraldamise meetmed, sealhulgas määrata asjakohasel juhul kindlaks teatavad nendega funktsionaalselt seotud tingimused. Kalapüügivõimalused tuleks jaotada liikmesriikide vahel nii, et kõikidele liikmesriikidele oleks tagatud kõikide kalavarude ja kalastustegevuse suhteline stabiilsus, ning võttes asjakohaselt arvesse määruses (EL) nr 1380/2013 kehtestatud ühise kalanduspoliitika eesmärke.