1. Taust ja sissejuhatus

Rohelist taristut on ELi rohelise taristu strateegias määratletud järgmiselt: „Looduslike ja poollooduslike alade ja muude keskkonnaelementide strateegiliselt kavandatud võrgustik, mis on loodud ja mida hallatakse selleks, et pakkuda mitmesuguseid ökosüsteemiteenuseid. See hõlmab rohelist ruumi (või sinist, kui on tegemist veeökosüsteemidega) ja muid maismaa- (sealhulgas ranniku-) ja merealadele iseloomulikke füüsikalisi näitajaid. Maismaal on roheline taristu olemas nii maapiirkondades kui ka linnades.“

Erinevalt üheotstarbelisest hallist taristust võib bioloogiliselt mitmekesistel haljasaladel (tihti üheaegselt ja väga väikese kuluga) olla palju erakordselt kasulikke funktsioone, mis toovad kasu inimestele, loodusele ja majandusele.

ELis hõlmab roheline taristu kõige olulisema osana Natura 2000 võrgustikku, kuid ka väljaspool Natura 2000 võrgustikku asuvaid looduslikke ja poollooduslikke alasid, näiteks parke, eraaedu, hekke, taimestikuga kaetud jõeäärseid puhvervööndeid, paljude ehitiste ning teatud tunnusjoonte ja tavadega põllumajandusmaastikke, samuti tehislahendusi, nagu taimkattega katused ja seinad, ökoloogilised sillad ja kalatrepid. Ainuüksi Natura 2000 võrgustiku pakutavate ökosüsteemiteenuste iga-aastane kasu on kogu ELis hinnanguliselt 300 miljardit eurot ja koos rohelisest taristust saadava kasuga veelgi enam.

2020. aastani ette nähtud ELi bioloogilise mitmekesisuse strateegia 2. eesmärgis on öeldud, et „2020. aastaks säilitatakse ja parandatakse ökosüsteeme ja ökosüsteemi teenuseid: selleks luuakse roheline infrastruktuur ning taastatakse vähemalt 15 % kahjustatud ökosüsteemidest“. Kõnealuse 2. eesmärgi täielik täitmine ja Natura 2000 võrgustiku hea seisundi taastamine võivad täiendavalt luua vastavalt kuni 50 000 ja 140 000 töökohta ning kuni 4,2 ja 11,1 miljardi euro väärtuses otseseid väljundeid aastas, samuti tuleneb palju kasu ökosüsteemiteenustest.

2013. aastal võttis komisjon vastu ELi strateegia rohelise taristu kohta, et suurendada kõnealust majanduskasu Euroopa looduskapitali tehtavate investeeringute soodustamise kaudu, et saavutada aastaks 2020 komisjoni bioloogilise mitmekesisuse eesmärgid. Strateegia sisaldas nelja esmatähtsat töösuunda: rohelise taristu edendamine peamistes poliitikavaldkondades; teavitamise parandamine, teadmistebaasi tugevdamine ja innovatsiooni edendamine; rahastamisele juurdepääsu lihtsustamine ning ELi tasandil rohelise taristu projektide väljatöötamisele kaasaaitamine.

Kõnealuse strateegiaga oli ette nähtud, et 2017. aasta lõpuks peaks komisjon vaatama läbi, kuidas on rohelise taristu väljaarendamine edenenud, ja avaldama aruande saadud õppetundide kohta koos tulevikumeetmete soovitustega. Loodust, rahvast ja majandust käsitlevas tegevuskavas on märgitud, et kõnealune läbivaatamine annab teavet selle kohta, kuidas jätkata strateegilist investeerimist ELi rohelisse taristusse. Lisaks aitab see kaasa 2020. aastani ette nähtud ELi bioloogilise mitmekesisuse strateegia lõpphindamisele.

Kõnealusel läbivaatamisel uuritakse strateegia nelja esmatähtsa töösuuna elluviimisel tehtud edusamme ja ilmnenud väljakutseid nii ELi kui ka liikmesriikide tasandil; lisaks tehakse kogemustest järeldusi ning samuti tehakse ettepanekuid selle kohta, kuidas strateegiat edaspidi ellu viia.

2. Edusammude ja väljakutsete hindamine

2.1 Rohelise taristu edendamine peamistes poliitikavaldkondades: edusammud ja väljakutsed

Rohelise taristu strateegias rõhutati vajadust tagada, et roheline taristu saaks ruumilise planeerimise ja territoriaalse arengu standardseks osaks ning et see lõimitaks täielikult selliste poliitikameetmete elluviimisse, mille eesmärke saab kas täielikult või osaliselt saavutada looduspõhiste lahendustega. Strateegiaga nähti ette, et peamised poliitikavaldkonnad, mille kaudu edendataks rohelist taristut, oleksid regionaal- või ühtekuuluvuspoliitika, kliimamuutuse ja keskkonnapoliitika, katastroofiohu juhtimine, tervishoiu- ja tarbijakaitsepoliitika ning ühine põllumajanduspoliitika. Natura 2000 võrgustiku alad ja ülesanded on ELi rohelise taristu alustalaks. Loodusdirektiivide toimivuskontrollil jõuti järeldusele, et kuigi need direktiivid on 2020. aastani ette nähtud ELi bioloogilise mitmekesisuse strateegia põhivahendid, ei suudeta üksnes loodusdirektiividega täita ELi 2020. aastaks ette nähtud eesmärki peatada bioloogilise mitmekesisuse vähenemine. Loodust, rahvast ja majandust käsitleva tegevuskavaga on ette nähtud lisameetmed, nagu juhiste koostamine, et toetada ELi tasandi rohelise taristu projektide kasutuselevõttu, mille eesmärk on saavutada Natura 2000 alade parem ühendatus. See aitab saavutada loodusdirektiivide eesmärke ja samal ajal soodustab muude ELi bioloogilise mitmekesisuse eesmärkide saavutamist.

Rohelise taristu projekte saab võtta kasutusele nii selleks, et hoida olemasolevaid bioloogiliselt mitmekesiseid ökosüsteeme heas seisundis, kui ka selleks, et taastada kahjustatud ökosüsteeme – nii Natura 2000 võrgustiku sees kui ka väljaspool seda. Linnudirektiivi ja elupaikade direktiivi kohaselt peavad liikmesriigid määrama taastamise eesmärgid ja meetmed nende Natura 2000 alade jaoks, kus liigid ja elupaigad ei ole veel saavutanud head kaitsestaatust. Peamine vahend piirkondlikul või riiklikul tasandil säilitamis- ja taastamisalaste prioriteetide seadmiseks on tähtsuse järjekorda pandud tegevuskavad, mille liikmesriigid töötavad välja vastavalt elupaikade direktiivi artiklile 8. Kõnealuste tähtsuse järjekorda pandud tegevuskavade uus vorm hõlmab võimalust lisada teavet asjakohaste täiendavate rohelise taristu meetmete kohta.

Bioloogilise mitmekesisuse strateegia meetmega nr 6a kutsuti liikmesriike üles töötama komisjoni abiga 2014. aastaks välja strateegiline raamistik ökosüsteemide taastamise prioriteetide kehtestamiseks piirkondlikul, riiklikul ja ELi tasandil. 2014. aastal avaldas komisjon uuringu, et aidata liikmesriikidel kehtestada kahjustatud ökosüsteemide taastamise prioriteete. Kuigi riiklikul ja piirkondlikul tasandil on olemas vähe taastamise prioriseerimise raamistikke, mõningane taastamine toimub – tihti vastukajana muudele asjakohastele ELi õigusaktidele, nagu veepoliitika raamdirektiiv ja merestrateegia raamdirektiiv. Vaja on lisapingutusi, et saada meetme nr 6b elluviimiseks valmis riiklikud taastamise prioriseerimise raamistikud – mis täiendavad loodusdirektiivide kohaseid tähtsuse järjekorda pandud tegevuskavasid – sellisel viisil, mis vastab ökosüsteemide ja nende teenuste kaardistamist ja hindamist käsitleva ELi algatuse metoodikale ning ELi õigusaktidega ette nähtud taastamismeetmetele.

Mitu liikmesriiki on loonud riiklikud ökoloogilised võrgustikud või sarnased vahendid. Paljudes liikmesriikides on konkreetselt rohelise taristuga seotud eesmärgid või nõuded kaasatud ulatuslikumatesse bioloogilist mitmekesisust ja looduskaitset käsitlevatesse poliitikameetmetesse ja õigusaktidesse. Näiteks sisaldavad mitmed riiklikud bioloogilist mitmekesisust käsitlevad strateegiad ja kavad viiteid rohelisele taristule (kasutades kas sama mõistet või teist terminit, millel on sama sisu). Lisaks on rohelist taristut kaudselt käsitletud teatud ökosüsteemidega seotud vahendites, nagu Iirimaa riiklik turbaalade strateegia. Siiski, kui välja arvata Saksamaa riiklik rohelise taristu käsitus, siis ei ole liikmesriigid veel võtnud vastu konkreetselt rohelise taristu jaoks ette nähtud riiklikke strateegiaid. Mõningaid riiklikke strateegiaid töötatakse siiski praegu välja (näiteks Hispaanias) ning teistes poliitikameetmetes ja õigusaktides käsitletakse – vähemalt kaudselt – rohelise taristu mõistet nii, nagu see on määratletud ELi rohelise taristu strateegias.

Mis puutub ELi veepoliitikasse, siis saavad looduslikku veesidumisvõimet käsitlevad meetmed aidata looduslike protsesside kaudu aeglustada valinguvee voolu, suurendada imbumist ja vähendada reostust. On kindlaks tehtud, et sellised meetmed on kulutõhusad viisid veepoliitika raamdirektiivi ja üleujutuste direktiivi eesmärkide täitmiseks ning aitavad samas kaitsta bioloogilist mitmekesisust ja kohaneda kliimamuutustega. Looduslikku veesidumisvõimet käsitlevate meetmete juhised töötati välja ning nende rakendamist ELi struktuuri- ja põllumajandusfondide kaudu soodustati liikmesriikide rakenduskavade ja põllumajandusprogrammide väljatöötamisel. Rakenduskavade järelhindamisel selgus, et hoolimata teatud edusammudest on vaja strateegiliste ja lõimitud kavade edendamiseks teha lisapingutusi ning et ulatuslikumate rohelist taristut ja looduslikku veesidumisvõimet käsitlevate meetmete kavandamine aitaks kindlustada paremat veekvaliteeti, kaitsta üleujutuste eest ja saavutada bioloogilise mitmekesisuse eesmärke. Ruumilise planeerimise võimaluste aluseks võivad olla ökosüsteemide ja nende teenuste kaardistamise ja hindamise töö, veemajanduskavad ning tähtsuse järjekorda pandud tegevuskavad, et teha kindlaks multifunktsionaalsed alad, kus on ökosüsteemiteenuste jaoks kõige paremad võimalused.

ELi merendus- ja kalanduspoliitikas viidatakse rohelisele taristule kui vahendile, mis aitab kaasa rannikualade kestlikule arengule. Mereruumi planeerimise direktiivi artiklis 5 on käsitletud rohelise taristu põhieesmärke. Seal on märgitud, et liikmesriigid püüavad „kaitsta, säilitada ja parandada keskkonda, sealhulgas suurendada selle vastupanuvõimet kliimamuutuse mõjudele“. Siiski ei käsitleta mereruumi planeeringutes rohelist taristut piisavalt, kuid see võiks aidata kaasa heas seisundis mere ökosüsteemide saavutamisele ning tuua märkimisväärset kasu toidu tootmisel, vaba aja veetmisel ja turismi alal, kliimamuutuste mõju vähendamisel ja kliimamuutustega kohanemisel, rannajoone muutumise kontrollimisel ja suurõnnetuste ärahoidmisel.

Kuigi merestrateegia raamdirektiivis ei ole rohelise taristu mõistet käsitletud, on rohelise taristu eesmärgid direktiiviga kooskõlas, sest direktiivi eesmärk on säilitada bioloogilist mitmekesisust ning tagada puhtad, heas seisundis ja tootlikud ookeanid ning mered. Tehakse mõningaid jõupingutusi rohelise taristu merevõrgustike loomiseks: luuakse merekaitsealade sidusaid võrgustikke vastavalt artikli 13 lõikele 4. Direktiivi alusel võetavad meetmed on endiselt suunatud surveteguritele, et parandada piiriülese/piirkondliku perspektiivi raames merekeskkonna seisundit, kasutades selleks uusi kriteeriume ja metoodikastandardeid. Seda eesmärki aitab saavutada rohelise taristu meetmete kasutuselevõtmine.

Kliimamuutustega kohanemist käsitlevas ELi strateegias peetakse ökosüsteemipõhiseid lahendusi ja rohelise taristu meetmeid kliimamuutustega toimetuleku olulisteks vahenditeks. Strateegia 7. meetmes osutatakse seoses halli taristu vastupanuvõimega just rohelisele taristule. Rahvusvahelisel tasandil on ökosüsteemipõhiste meetodite kliimaga seonduvat kasu rõhutatud bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni alusel tehtud mitmes otsuses ja Pariisi kokkuleppes. Siiski on olemas täiendavate koostoimete võimalusi, võttes arvesse üha tihedamini toimuvaid kliimamuutustest tingitud looduskatastroofe, nagu 2017. aasta äärmuslikud ilmastikunähtused, sealhulgas metsatulekahjud, tormid ja üleujutused. On võimalik teha rohkem selle heaks, et rõhutada neid arvukaid kasutegureid, mida saab roheline taristu pakkuda kliimamuutuste mõju leevendamiseks ja kliimamuutustega kohanemiseks, otseselt näiteks süsinikdioksiidi sidumise kaudu ning kaudselt näiteks energianõudluse ja saaste vähendamise kaudu tänu rohelise taristuga seotud aktiivsele transpordiviisile (näiteks jalgrattasõit ja kõndimine), soojussaarte mõjude leevendamisele ning taimkattega katuste ja seinte abil ehitiste jahutamise ja kütmise vajaduse vähendamisele.

ELi kohanemisstrateegia läbivaatamine andis võimaluse kaaluda, kuidas ka edaspidi soodustada rohelise taristu meetmete kasutuselevõttu, et saavutada kulutõhusal viisil kliimamuutustele vastupanuvõimeline ühiskond. Seda võimalust pakub ka ELi veepoliitika (linnade reoveekäitluse direktiivi, veepoliitika raamdirektiivi, üleujutuste direktiivi) läbivaatamine. Lisaks võiks uurida täiendavat koostoimet kliimat ja energeetikat käsitleva linnapeade paktiga või võrgustikuga Jätkusuutlikud Kohalikud Omavalitsused (ICLEI).