EUROOPA KOMISJON Brüssel,4.4.2019 SWD(2019) 135 final KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT ELi keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamine 2019. aastal











Aruanne EESTI kohta























Lisatud dokumendile: Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele ELi keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamine 2019. aastal:

Euroopa, mis kaitseb oma kodanikke ja parandab nende elukvaliteeti

{COM(2019) 149 final} - {SWD(2019) 111 final} - {SWD(2019) 112 final} - {SWD(2019) 113 final} - {SWD(2019) 114 final} - {SWD(2019) 115 final} - {SWD(2019) 116 final} - {SWD(2019) 117 final} - {SWD(2019) 118 final} - {SWD(2019) 119 final} - {SWD(2019) 120 final} - {SWD(2019) 121 final} - {SWD(2019) 122 final} - {SWD(2019) 123 final} - {SWD(2019) 124 final} - {SWD(2019) 125 final} - {SWD(2019) 126 final} - {SWD(2019) 127 final} - {SWD(2019) 128 final} - {SWD(2019) 129 final} - {SWD(2019) 130 final} - {SWD(2019) 131 final} - {SWD(2019) 132 final} - {SWD(2019) 133 final} - {SWD(2019) 134 final} - {SWD(2019) 136 final} - {SWD(2019) 137 final} - {SWD(2019) 138 final} - {SWD(2019) 139 final}



Käesoleva aruande on koostanud Euroopa Komisjoni keskkonna peadirektoraadi töötajad. Märkused on oodatud järgmisele e-posti aadressile: ENV-EIR@ec.europa.eu Lisateavet Euroopa Liidu kohta leiab veebisaidilt http://europa.eu . Fotod: lk 11 — ©iStock/LeManna; lk 19 — ©iStock/DmitriMaruta; lk 20 — ©iStock/visualspace; lk 24 — ©iStock/Nostal6ie; lk 29 — ©iStock/Tompikukac Fotode paljundamiseks või kasutamiseks tuleb luba küsida otse autoriõiguse omajalt. © Euroopa Liit, 2019 Reprodutseerimine on lubatud allikale viitamise korral.



Sisukord Kokkuvõte

I osa. Teemavaldkonnad 1.ELi majanduse muutmine ringmajanduse põhimõttest lähtuvaks ressursitõhusaks, keskkonnahoidlikuks ja konkurentsivõimeliseks vähese CO2-heitega majanduseks Meetmed ringmajanduse saavutamiseks Jäätmekäitlus Kliimamuutused 2.Looduskapitali kaitsmine, säilitamine ja suurendamine Loodus ja bioloogiline mitmekesisus Ökosüsteemide ja ökosüsteemiteenuste säilitamine ja taastamine Looduskapitali hindamine Invasiivsed võõrliigid Mullakaitse Merealade kaitse 3.Kodanike tervise ja elukvaliteedi tagamine Õhukvaliteet Tööstusheide Müra Veekvaliteet ja veemajandus Kemikaalid Linnade säästvamaks muutmine II osa. Tugiraamistik: rakendusvahendid

4.Keskkonnahoidlik maksustamine, keskkonnahoidlikud riigihanked, keskkonnategevuse rahastamine ja sellealased investeeringud Keskkonnahoidlik maksustamine ja keskkonnale kahjulikud toetused Keskkonnahoidlikud riigihanked Keskkonnategevuse rahastamine ja sellealased investeeringud 5.Keskkonnaalase juhtimise tugevdamine Teave, üldsuse osalemine ja õiguskaitse kättesaadavus Nõuetele vastavuse tagamine Keskkonnaasutuste töö tulemuslikkus Rahvusvahelised lepingud Kestlik areng ja ÜRO kestliku arengu eesmärkide elluviimine Kokkuvõte Eesti ja keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamine Keskkonnapoliitika rakendamise 2017. aasta läbivaatamises tehti kindlaks, et Eesti kaks peamist probleemi ELi keskkonnapoliitika ja -õiguse rakendamisel on ·ressursimahukuse vähendamine, mis aitaks parandada tööstuse toimetulekuvõimet, ja ·ringlussevõtu võimekuse edendamine, et vähendada jäätmepõletuse ja jäätmete mehhaanilis-bioloogilise töötlemise ülevõimsust. 2017. aasta märtsis korraldas Eesti keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamise teemal dialoogi, milles keskenduti jäätmekäitlusele ja ringmajandusele. Komisjon võttis samuti 2017. aastal kasutusele uue praktilise eksperditeadmiste vahetamise vahendi TAIEX-EIR (EIR P2P), mis võimaldab keskkonnaasutustel üksteiselt õppida. Eesti osales programmi EIR P2P seminaridel, mis käsitlesid õhukvaliteeti (nii tõhusaid meetmeid kui ka häid tavasid kodumajapidamiste kütmisest tuleneva heite vähendamiseks) ning kogemuste ja heade tavade vahetamist seoses õhusaaste vähendamisega sellistes piirkondades või linnastutes, kus välisõhu saasteainetesisaldus ületab piirtaset või sihtväärtust. Edusammud probleemide lahendamisel alates keskkonnapoliitika rakendamise 2017. aasta läbivaatamisest Eesti tulemused VKEde ressursitõhususe vallas ja väike punktisumma ökoinnovatsiooni tulemustabelis näitavad, et arenguruumi veel on, eriti arvestades riigi suurt üldist innovatsioonipotentsiaali. Eesti avalik sektor toetab kindlalt ressursitõhususe suurendamist, näiteks keskkonnahoidliku tööstusuuenduse programmi „Green Industry Innovation“ ja Keskkonnainvesteeringute Keskuse kaudu. Seepärast näib, et probleem seisneb VKEde kaasamises ringmajanduse meetmetesse.

Loodusvara tootlikkuse poolest on Eesti tulemused jätkuvalt ELis ühed halvemad, ehkki olukord on alates 2015. aastast veidi paranenud. Seoses jäätmetega tehakse mõningaid edusamme tänu riigi jäätmekavale aastateks 2014–2020 ja ringmajanduse tegevuskavale, mis on kavas vastu võtta 2020. aastal. Kuid komisjoni varajase hoiatamise 2018. aasta aruande kohaselt ollakse seisukohal, et on oht, et Eesti ei täida 2020. aastaks seatud 50 % olmejäätmete ringlussevõtu eesmärki. Edusamme ei ole tehtud ülemäärase jäätmepõletuse ja mehhaanilis-bioloogilise töötlemise võimekuse probleemiga tegelemisel, sest asjaomased käitised on nüüd töös ja neid on keeruline ajakohastada. Eesmärkide saavutamiseks on ülioluline investeerida liigiti kogumise ja ringlussevõtu võimekusse. Hiljutine haldusreform (millega vähendati omavalitsuste arvu) võib aidata paremini kooskõlastada ja tõhustada jäätmekogumisteenuste osutamist. Majanduslike vahendite vallas tehti suuri edusamme Eesti valitsuse 17. märtsi 2017. aasta otsusega kehtestada sõidukite registreerimise maks, mille suurus oleneb sõiduki võimsusest ja CO2-heitest. Samal aja kehtestati uus turbatoetus ja see kujutab endast tagasiminekut. Peale selle puudub Eestil keskkonnahoidlike riigihangete riiklik tegevuskava, kuid seda teemat kavatsetakse käsitleda ringmajanduse tegevuskava raames. Hea tava näited ·Keskkonnainvesteeringute Keskus pakub häid võimalusi keskkonnaprojektidesse investeerimiseks. ·Eestil on ELis ühed kõige terviklikumad tähtsusjärjestatud tegevuskavad, mida on kasutatud edukalt selleks, et tagada Natura 2000 alade rahastamine ELi eri rahastamisvahenditest. ·Keskkonnaministeerium korraldab igal aastal nn partnerpäevi, mis on hea näide selle kohta, kuidas kaasata sidusrühmad ja üldsus keskkonnaprobleemide lahendamisse.



I osa. Teemavaldkonnad 1.ELi majanduse muutmine ringmajanduse põhimõttest lähtuvaks ressursitõhusaks, keskkonnahoidlikuks ja konkurentsivõimeliseks vähese CO2-heitega majanduseks Meetmed ringmajanduse saavutamiseks Ringmajanduse tegevuskavas rõhutatakse vajadust liikuda olelusringipõhise ringmajanduse suunas, korduskasutades ressursse võimalikult palju ja muutes jäätmejääkide kogused nullilähedaseks. Seda saab lihtsustada uuenduslike rahastamisvahendite väljatöötamise ja kättesaadavaks tegemisega ning ökoinnovatsiooni rahastamisega. Pärast ringmajanduse tegevuskava vastuvõtmist 2015. aastal ja sellega seotud sidusrühmade platvormi loomist 2017. aastal võttis Euroopa Komisjon 2018. aasta jaanuaris vastu uue väljundite paketi. See hõlmab selliseid täiendavaid algatusi nagu i) ELi plastistrateegia; ii) teatis selle kohta, kuidas tugevdada seost kemikaale, tooteid ja jäätmeid käsitlevate õigusaktide vahel; iii) aruanne kriitilise tähtsusega toorainete kohta ja iv) raamistik ringmajandusele üleminekul tehtavate edusammude mõõtmiseks. Eesti tulemused on ringmajanduse valdkonnas mitmesugused. Materjalide ringlussevõtt (teistkordne kasutamine) oli 2016. aastal 11,8 % (EL 28 keskmine näitaja oli 11,7 %), kuid ringmajanduses töötavate inimeste arv on Eestis EL 28 keskmisest suurem (2,01 % kogu tööhõivest 2016. aastal, EL 28 keskmine näitaja oli 1,73 %). ELi kodanike keskkonnahoiakuid käsitleva Eurobaromeetri 2017. aasta eriuuringu nr 468 raames ütles 89 % Eesti elanikest, et neile valmistab muret plasttoodete mõju keskkonnale (EL 28 keskmine näitaja oli 87 %). Elanikest 85 % väljendas muret kemikaalide mõju pärast (EL 28 keskmine näitaja oli 90 %). Näib, et Eesti ühiskond toetab üldiselt ringmajanduse algatusi ja keskkonnakaitsetegevust. Eesti loodusvara tootlikkus (kui tõhusalt kasutatakse majanduses jõukuse tootmiseks materiaalseid ressursse) 2017. aastal veidi vähenes ja on nüüd 0,494 eurot/kg võrreldes ELi keskmisega, mis on 2,04 eurot/kg (vt joonis 1, esialgne hinnang). See on ELis Bulgaaria ja Rumeenia näitajate kõrval jätkuvalt üks väiksemaid. Ringmajandusmeetmete kehtestamise ja elluviimise eest vastutavad üldiselt nii Maaeluministeerium, Keskkonnaministeerium kui ka Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium. Selline vastutuse killustatus raskendab terviklike ringmajandusmeetmete elluviimist. 2018. aasta teisel poolel teatas Eesti ringmajanduse tegevuskava ja strateegia koostamisest. Tegevuskaval on pikaajaline strateegiline käsitlus ja see hõlmab mitmesuguseid lühiajalisi ja keskpika tähtajaga meetmeid, sh keskkonnahoidlikud riigihanked, vabatahtlikud vahendid ja majandusmeetmed.

Eesti valitsus kavatseb 2019. aastal avaldada ettepaneku konsulteerimiseks. Vastuvõtmine toimub kava kohaselt kõige varem 2020. aastal. Joonis 1. Loodusvara tootlikkus aastatel 2010–2017 Kõige viimases jäätmepoliitika algatuses, nimelt riigi jäätmekavas aastateks 2014–2020, võeti juba vastu ringmajanduse aluspõhimõtted. Aastateks 2014–2020 kehtestatud mitmeaastase finantsraamistiku raames otsustas Eesti investeerida 111 miljoni eurot eeskätt töötleva tööstuse väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate (VKE) ressursitõhusamatesse lahendustesse. Vahendid eraldati teadlikkuse suurendamiseks (millega alustati 2016. aastal), ressurssidega tegelevate spetsialistide/audiitorite koolitamiseks ning ressursiauditite ja ressursitõhusatesse lahendustesse investeerimise toetamiseks. ELi ökomärgisega toodete ning keskkonnajuhtimis- ja keskkonnaauditeerimissüsteemi (EMAS) litsentsiga organisatsioonide arv riigis võib anda umbkaudse ülevaate ringmajandusele üleminekust. Need kaks näitajat iseloomustavad seda, kuivõrd on üleminekuga seotud erasektori ja riigi tasandi sidusrühmad. Samuti näitavad need seda, mil määral tegelevad riigiasutused ringmajandust toetavate meetmetega. 2018. aasta septembri seisuga oli ELi ökomärgise süsteemis registreeritud ELi 71 707 toote ja 2 167 litsentsi seas 311 Eesti toodet ja 13 litsentsi. See näitab nende litsentside märkimisväärset kasutuselevõttu. Peale selle oli 2018. aasta mai seisuga registreeritud viis Eesti organisatsiooni EMASes. VKEd ja ressursitõhusus Eesti VKEde keskkonnatulemused on jätkuvalt kooskõlas EL 28 keskmisega (vt joonis 2). Kuid näitajate endi vahel on suured erinevused. Nende VKEde osakaal, kes on võtnud ressursitõhususmeetmeid, on ELi väikseim, hoolimata asjaolust, et peaaegu 50 % Eesti VKEdest kasutas selliseks tegevuseks ette nähtud avaliku sektori toetusmeetmeid. Vastuoksa on nende VKEde osakaal, kes saavad oma põhisissetuleku keskkonnasäästlikest toodetest või teenustest, ELi keskmisest suurem. Samas on keskkonnasäästlikke tooteid ja teenuseid pakkuvate äriühingute osakaal ELi keskmisest väiksem. Viimastel aastatel on selles vallas võetud märkimisväärseid poliitikameetmeid, näiteks rakendatud programmi „Green Industry Innovation“, ning pakutud põllumajandustootjatele, töötlejatele ja maapiirkonna mittepõllumajanduslikele ettevõtjatele toetusi taastuvenergia, bioloogilise tooraine ja keskkonnahoidlike protsesside kasutamiseks. Keskkonnainvesteeringute Keskus (KIK) toetab samuti keskkonnahoidlikku ettevõtlust. Viimases Eurobaromeetri uuringus, mis käsitles VKEsid, ressursitõhusust ja keskkonnahoidlikke turge, küsiti ettevõtjatelt nii seda, milliseid ressursitõhususmeetmeid nad olid hiljuti võtnud, kui ka seda, milliseid täiendavaid ressursitõhususmeetmeid nad kavatsesid võtta järgmisel kahel aastal. Seejärel võrreldi neid vastuseid nendega, mis anti samale küsimusele 2015. aastal. Eesti ettevõtjatest 50 % märkis, et ei kavatse võtta ressursitõhususmeetmeid – see on suuruselt kolmas näitaja ELis (ELi keskmine näitaja oli 19 %). Ambitsioonid ei ole märkimisväärselt suurenenud mitte üheski kaheksast Eurobaromeetri uuringus käsitletud valdkonnast. Energeetika (21 % võrreldes ELi 59 %-ga) ja materjali kokkuhoid (16 % võrreldes 51 %-ga) on kaks peamist valdkonda, kus ettevõtjail on kavas meetmeid võtta. Joonis 2. VKEde keskkonnatoime Eesti äriühingutest vaid 4 % tugines oma püüdlustes saavutada suurem ressursitõhusus välistoetusele (võrreldes ELi keskmisega, mis oli 22 %; liikmesriikide näitajad olid vahemikus 3–38 %). Kuid kuna Eurobaromeetri uuringule vastajaid oli väga vähe, ei ole võimalik täpsustada, millised olid enim kasutatud välisabiliigid; öelda saab vaid seda, et ükski vastajatest ei märkinud, et kasutas välisnõustamisteenuseid. Uuringus osalenud ettevõtjad pidasid toetusi ja subsiidiume kõige olulisemaks toetusallikaks ressursitõhusaks muutumisel (36 %). Peale selle tõi 20–23 % uuringus osalenud ettevõtjaid kasuliku abina esile tehnilisi või finantskonsultatsioone, tehnoloogia tutvustamist ja paremat ettevõtjatevahelist koostööd. Eesti on tuntud oma suurepärase käsitluse poolest toetada kaugeleulatuvat innovatsiooni uute ettevõtjate seas. See võib aidata selgitada nende ettevõtjate häid tulemusi, kes teenivad üle 50 % käibest keskkonnasäästlikest toodetest ja teenustest. Kuid kui tegemist on ressursitõhususse investeerimisega, siis need head tulemused ei kandu üle VKEdele. VKEd hoiavad suurel määral omaette, ei kasuta välisabi ega ole motiveeritud investeerima enese ressursitõhususse. Teadlikkuse suurendamine ja teiste kohaliku tasandi VKEde avaldatav surve võivad innustada neid osalema rohkem ressursitõhususes ja ringmajanduses. Ökoinnovatsioon Eesti on Euroopa innovatsioonitegevuse 2018. aasta tulemustabelis 17. kohal ning tulemuste parandamise poolest novaatorite seas tagant kolmandal kohal (tulemuste 3,2 % halvenemine alates 2010. aastast). Eesti ökoinnovatsioonitulemused ei kajasta täielikult riigi potentsiaali. Tema ökoinnovatsiooni koondnäitaja 60 on ELi keskmisest 40 % madalam (vt joonis 3). Joonis 3. Ökoinnovatsiooniindeks 2017. aastal (EL = 100) Eesti tulemused on olnud mitu aastat ELi keskmisest tunduvalt halvemad (vt joonis 4). Ressursitõhususnäitaja on indeksis teiste seas kõige murettekitavam, sest Eesti jääb kõigist liikmesriikidest maha. Üks oluline algatus selles valdkonnas on Eesti aruka spetsialiseerumise strateegia, milles keskendutakse konkreetselt info- ja kommunikatsioonitehnoloogiale (IKT). See võib aidata veelgi mitmekesistada riigi tugevat tööstusbaasi, mis võib takistada ökoinnovatsiooni ja ringmajanduse arengut, sest teadus- ja arendustegevuse osatähtsus ja lisaväärtus näib tööstusettevõtetes olevat üsna väike.

Joonis 4. Eesti ökoinnovatsioonitulemused Samas toetavad Eestis ökoinnovatsiooni tugev idufirmade- ja ettevõtluskultuur, hästi toimiv tööturg ja väga hästi arenenud digitaalsed avalikud ja riigiteenused. Riigi tähelepanu ja huvi koondumine IKT valdkonnale on selgelt näha keskkonnahoidliku tehnoloogia sektoris, mis on näidanud märkimisväärset edasiminekut sellekohaste tehnoloogialahenduste arendamises ja turustamises. Peamine Eesti ökoinnovatsiooni edendav tegur on välisnõudlus, mis tähendab seda, et lõppkokkuvõttes sõltub Eesti ökoinnovatsiooniolukord suurel määral välisabist. See takistab väikese projektijuhtimise suutlikkusega uute ja väikeste ettevõtjate sisenemist turule ning piirab üldiselt idufirmade rahastamisvõimalusi ja tegutsevate ettevõtjate osalemist ökoinnovatsioonilahendustes. Eesti valitsus kehtestas 2016. aastal mitu teadus- ja arendustegevust toetavat meedet. Neist kõige olulisemad on: i) konkreetne arendusprogramm märkimisväärselt suure arengupotentsiaaliga äriühingutele, ii) rohkem kohandatud ja tulemuslikum toetus innovatsioonialastele riigihangetele, iii) rahastamisvahendite aktiivsem kasutuselevõtmine ja iv) tööstuspoliitika roheline raamat. Eestis 2017. aasta märtsis toimunud keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamise dialoogi raames korraldati ka arutlusring ökoinnovatsiooni teemal. Selles osalesid Euroopa Komisjoni esindajad, üks Eesti moe- ja tarkvarafirma, mis väärindab Bangladeshi/India rõivatööstuse jääke ja teeb neist moerõivaid, Tallinna Tehnikaülikooli professor ja säästvuse valdkonna spetsialist Soome Jyväskylä omavalitsuse juhitud algatusest Team Resource Wisdom. Ökoinnovatsioon oli 2017. aastal ka Eesti ELi eesistumise üks prioriteete. Eesti otsib võimalusi, et kaasata kogu EList noori tarkvaraprogrammeerijaid programmeerimismaratonile (häkaton), mis käsitleb konkreetselt ökotõhususe/ringmajanduse probleeme. 2019. aasta prioriteetne meede ·Tugevdada poliitikaraamistikku, et kiirendada kõigi majandussektorite üleminekut ringmajandusele. Jäätmekäitlus Jäätmete muutmist ressursiks toetab i) ELi jäätmealaste õigusaktide täielik rakendamine; see hõlmab jäätmehierarhiat, vajadust tagada jäätmete liigiti kogumine, prügilasse ladestamise vältimise eesmärkide kehtestamist jms; ii) jäätmetekke vähendamine ja selle vähendamine ühe elaniku kohta absoluutarvudes ning iii) jäätmete energiakasutuse piiramine nii, et see on lubatud vaid ringlusse mittevõetavate materjalide puhul, ning ringlussevõetavate või taaskasutatavate jäätmete prügilasse ladestamise lõpetamine järk-järgult. Käesolevas osas keskendutakse olmejäätmete käitlemisele, mille suhtes on ELi õigusaktidega kehtestatud kohustuslikud ringlussevõtu eesmärgid. Nagu on näidatud joonisel 5, suurenes Eestis olmejäätmete kogus pidevalt – kui 2012. aastal oli see 280 kg inimese kohta, siis 2017. aastal oli see 390 kg inimese kohta. Näitaja oli siiski väiksem kui ELi keskmine 487 kg. Lisaks kasutab Eesti indeksit, mille abil mõõdetakse olmejäätmete koguse suurenemise määra elaniku kohta võrreldes sisemajanduse koguprodukti (SKP) kasvu määraga, mille suundumus oli positiivsem, sest jäätmetekke suurenemine on aeglasem kui SKP tõus. Joonisel 5 on esitatud Eestis tekkivad olmejäätmed käitlemisviiside kaupa (kilogrammides elaniku kohta), kajastades üleminekut prügilasse ladestamiselt põletamisele. Kindlaid järeldusi on Eesti jäätmekäitlusmeetodite suundumuste kohta 2010.–2015. aasta jäätmeandmetes tehtud kohanduste tõttu raske teha. Siiski on selge, et Eesti on teinud edusamme ja vähendanud olmejäätmete prügilasse ladestamist – 2017. aastal oli see näitaja 19 %, mis on alla ELi keskmise (ligikaudu 24 %). Enamik neist jäätmetest suunati aga põletamisele, mis on Eestis praegu peamine jäätmekäitlusmeetod (2017. aastal 42 %). Joonis 5. Olmejäätmed Eestis aastatel 2010–2017 käitlemisviiside kaupa Nagu on näidatud joonisel 6, on Eesti olmejäätmete ringlussevõtu määr 28 %, mis on madalam kui ELi keskmise näitaja (46 %). See jääb tunduvalt alla 2020. aastaks seatud 50 % ringlussevõtueesmärgi. Joonis 6. Olmejäätmete ringlussevõtu määr aastatel 2010–2017

Seepärast leidis komisjon oma varajase hoiatamise aruandes, et on oht, et Eesti ei täida 2020. aastaks seatud 50 % olmejäätmete ringlussevõtu eesmärki. Lisaks märkis ta, et Eesti peab pingutama veel rohkem selle nimel, et täita ringlussevõtueesmärgid, mis on seatud 2020. aasta järgseks perioodiks. Aruandes määrati kindlaks ringlussevõttu pidurdavad struktuuriprobleemid. Selles osutatakse mitmele regulatiivsele takistusele, mis põhjustavad riigis ebakindlust, sealhulgas asjaolu, et kohalikel omavalitsustel on võimalus valida pakkumismenetluse korraldamise ja turupõhise konkurentsi vahel, mis on aeglustanud ka investeerimist sektorisse. Liigiti kogumine ei ole veel tõhus, kuna vähe keskendutakse uksest-ukseni-teenustele ning kehtestatud on suurejoonelised erandid kohustusest korraldada toidujäätmete kogumist, mis võib vähendada süsteemi üldist tulemuslikkust. Laiendatud tootjavastutuse süsteem pakendite valdkonnas ei ole omavalitsuste jäätmekogumisteenustega lõimitud. Stiimulid jäätmete eraldamiseks ei ole kodumajapidamiste jaoks piisavad ning jäätmetasud on liiga väikesed. Puuduvad tulemuslikud vahendid, millega sundida omavalitsusi täitma ringlussevõtueesmärke. Peale selle ei ole kehtestatud põletamismaksu, et suunata jäätmekäitlust jäätmete ringlussevõtu suunas. Pärast keskkonnapoliitika rakendamise 2017. aasta läbivaatamist on toimunud positiivseid muutusi, mis tõenäoliselt parandavad Eesti olukorda. Nende hulka kuulub haldusreform, millega vähendati kohalike omavalitsuste arvu, mis võib aidata muuta teenuste osutamise kooskõlastatumaks ja tõhusamaks. Lisaks on pakendeid turule laskvate tootjate kohustuslikud auditid aidanud täpsustada turule lastud pakendite andmeid. See tähendab suuremat rahalist panust süsteemi ja avaldab tootjatele suuremat survet oma pakendijäätmete ringlussevõtu eesmärkide saavutamiseks. 2017. aasta märtsis toimunud keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamise dialoogi raames arutati jäätmeküsimusi. Eesti on võtnud endale kohustuse vähendada veelgi jäätmete põletamist ja suurendada ringlussevõttu ning tegeleda kõigi valdkondadega, mille puhul tehti kindlaks, et need vajavad parandamist.

2019. aasta prioriteetsed meetmed ·Võtta kasutusele uued poliitikavahendid, sealhulgas majanduslikud vahendid, et veelgi rohkem vältida jäätmeteket, muuta korduskasutus ja ringlussevõtt majanduslikult huvipakkuvamaks ning lõpetada korduskasutatavate ja ringlussevõetavate jäätmete põletamine ja prügilasse ladestamine. ·Kehtestada omavalitsuse tasandil olmejäätmete ringlussevõtu ja tekke kohustuslikud eesmärgid, nähes nõuete täitmata jätmise korral ette rahalised karistused. Töötada omavalitsustele välja rakendamise toetamise programmid ja viia need ellu, et aidata kaasa nende püüdlustele liigiti kogumise korraldamisel ja ringlussevõtu parandamisel. ·Parandada ja laiendada jäätmete, sealhulgas biojäätmete liigiti kogumist. Kehtestada kohalikes omavalitsustes liigiti kogumise teenuste miinimumstandardid (nt kogumissagedus, konteinerite liigid jms), et tagada ringlussevõtuks sobivate jäätmete kõrge kokkukogumismäär, ning rajada jäätmekogumispunktid. Kasutada selliseid majanduslikke vahendeid nagu jäätmete kogusest sõltuvate tasude süsteem. ·Lõpetada korduskasutatavate ja ringlussevõetavate jäätmete põletamine. ·Parandada laiendatud tootjavastutuse süsteemide toimimist kooskõlas laiendatud tootjavastutust käsitlevate üldiste miinimumnõuetega. Kliimamuutused EL on võtnud endale Pariisi 5. oktoobri 2016. aasta kokkuleppe ratifitseerimisega kohustuse võtta kaugeleulatuvaid kliimameetmeid nii rahvusvahelisel tasandil kui ka ELis. ELi eesmärk on vähendada kasvuhoonegaaside heidet 2020. aastaks 20 % ja 2030. aastaks vähemalt 40 % võrreldes 1990. aasta tasemega. Pikaajalise eesmärgina soovib EL vähendada oma heitkoguseid 2050. aastaks 80–95 %, mis on osa jõupingutustest, mida nõuavad arenenud riigid üheskoos. Kliimamuutuste kahjuliku mõjuga kohanemine on oluline, et leevendada juba niigi nähtavat mõju ning suurendada valmisolekut edasiseks mõjuks ja vastupanuvõimet sellele. ELi heitkogustega kauplemise süsteem (ELi HKS) hõlmab kõiki ELi tööstus-, energeetika- ja lennundussektori suuri kasvuhoonegaaside heite allikaid. ELi HKSi kohaldatakse kõigis liikmesriikides ja selle nõuetele vastavuse määr on väga kõrge. Igal aastal katavad käitised ligikaudu 99 % oma heitkogustest nõutava arvu saastekvootidega. ELi HKSiga hõlmamata heitkoguste suhtes on liikmesriikidele kehtestatud jõupingutuste jagamist käsitlevate õigusaktide raames siduvad riiklikud eesmärgid. Eesti heitkogused olid 2013.–2016. aastal kõigil aastatel väiksemad kui aastaks eraldatud heitkogused. Esialgsete andmete kohaselt ületasid heitkogused 2017. aastal aastaks eraldatud heitkoguseid 1 protsendipunkti võrra. Eesti riiklik eesmärk, mis on seatud 2020. aastaks ELi jõupingutuste jagamist käsitleva otsuse alusel, on vältida heitkoguste suurenemist rohkem kui 11 % võrreldes 2005. aastaga. Jõupingutuste jagamist käsitleva määruse kohane riiklik eesmärk 2030. aastaks on vähendada heitkoguseid 13 % võrreldes 2005. aastaga. Joonis 7. Kasvuhoonegaaside koguheite muutumine aastatel 1990–2017 (1990 = 100 %) Riigikogu võttis 2017. aasta aprillis vastu Eesti vähese CO2-heite strateegia „Kliimapoliitika põhialused aastani 2050“ (kliimapoliitika aastani 2050). Strateegias on esitatud Eesti kliimapoliitika ja -meetmete pikaajaline strateegia, mis tuleb ellu viia 2050. aastaks. Suuniste kohaselt on Eesti eesmärk luua konkurentsivõimeline vähese CO2-heitega majandus ning vähendada energeetika-, transpordi-, tööstus-, põllumajandus-, metsandus- ja jäätmekäitlussektoris kasvuhoonegaaside heidet 2050. aastaks vähemalt 80 % võrreldes 1990. aasta tasemega. See tähendab, et Eesti praegune kasvuhoonegaaside heide peaks vähenema 2050. aastaks 8 miljoni CO2-ekvivalenttonni tasemeni (Keskkonnaministeerium, 2016). Eesti on seadnud ka vahe-eesmärgid 2030. aastaks (vähendamine 70 % võrreldes 1990. aasta tasemega) ja 2040. aastaks (vähendamine 72 % võrreldes 1990. aasta tasemega). Strateegia eesmärgid ja suunised viiakse ellu sektoripõhiste arengukavade abil. Alates 2019. aastast ja vähemalt iga nelja aasta tagant esitab valitsus Riigikogule aruande kliimapoliitika põhialustega arvestamise kohta valdkonnaüleste ja valdkondlike strateegiate koostamisel ning nende elluviimisel (riiklik energia- ja kliimapoliitika analüüs, 2017). Seoses F-gaasidega (fluoritud kasvuhoonegaasid) pidid liikmesriigid kehtestama koolitus- ja sertifitseerimisprogrammid ning eeskirjad karistuste kohta ja teatama neist komisjonile 2017. aastaks. Eesti on teatanud mõlemast meetmest. Joonis 8. Jõupingutuste jagamist käsitleva otsuse ja jõupingutuste jagamist käsitleva määruse kohased eesmärgid ja heitkogused

Metsade ja põllumajanduse kasvuhoonegaaside heite ja sidumise arvestust reguleeritakse Kyoto protokolliga. Maakasutussektori puhul näitavad kogused, mille Eesti esitas Kyoto protokolli kohaselt, netosidumist keskmiselt -3,6 miljonit CO2-ekvivalenttonni 2013.–2016. aastal. See tähendab, et Eesti osa moodustab 0,9 % EL 28 aasta keskmisest neeldumisest, mis on -384,4 miljonit CO2-ekvivalenttonni. Kõnealuse perioodi arvestus näitab netokrediiti keskmiselt -0,8 miljonit CO2-ekvivalenttonni, mis vastab 0,7 %-le EL 28 arvestuslikust neeldumisest, mis on -115,7 miljonit CO2-ekvivalenttonni. Teatatud netosidumised ja arvestuslik netokrediit näitavad pidevat kasvu. 2013. aastal vastu võetud kliimamuutustega kohanemist käsitleva ELi strateegia eesmärk on muuta Euroopa kliimamuutustele vastupanuvõimelisemaks, edendades liikmesriikide tegevust ja kohanemist peamistes haavatavates sektorites ning tehes teadlikumaid otsuseid. Sidusa käsitluse vastuvõtmisega ja parema kooskõlastatuse tagamisega püütakse suurendada kõigi valitsemistasandite valmisolekut ja suutlikkust reageerida kliimamuutuste mõjudele. Eesti riiklik kliimamuutustega kohanemise strateegia võeti vastu 2017. aastal. Selles seatakse kaheksa alleesmärki järgmistes prioriteetsetes valdkondades: inimeste tervis ja päästevõimekus, planeeringud ja maakasutus, looduskeskkond, biomajandus, majandus, ühiskond, taristu ja ehitised ning energeetika ja energiavarustus. Kohanemisstrateegia rakendamise kava töötati välja arengukavaga samal ajal ning see toetab kava eesmärke ja alleesmärke. Valdkondlikku süvalaiendamist jälgitakse ja sellest antakse igal aastal ülevaade Keskkonnaministeeriumi avaldatava keskse riikliku kohanemisstrateegia / riikliku kohanemiskava aruandluse kaudu. Peale selle annab Keskkonnaministeerium kord aastas valitsusele ülevaate riikliku kohanemisstrateegia täitmisest. Joonis 9. Kasvuhoonegaaside heide sektorite kaupa (miljonit CO2-ekvivalenttonni) (andmed aastate 1990–2016 kohta; prognoosid aastateks 2017–2030). Kogutulu, mille Eesti sai aastatel 2013–2017 ELi HKSi raames saastekvootide enampakkumisel müümisest, oli 110 miljonit eurot. Riigisiseste õigusaktidega on sätestatud, et 50 % tulust tuleb kasutada energia ja kliimaga seotud eesmärkidel. Seni on kasutatud või on kavas kasutada kliima ja energiaga seotud eesmärkidel 47 % enampakkumise tuludest. Kliimamuutuste vastu võitlemise hea tava näide on Tallinnas elluviidav projekt „Fassaadid korda“. 2019. aasta prioriteetne meede Käesolevasse aruandesse ei ole kliimategevuse raames lisatud ühtegi prioriteetset meedet, kuna komisjon peab kõigepealt hindama liikmesriikide energia- ja kliimakavade projekte, mille nad pidid esitama 2018. aasta lõpuks. Need kavad peaksid suurendama energia- ja kliimapoliitika vahelist kooskõla ja seepärast võiks sellest saada hea näide selle kohta, kuidas siduda valdkondlikud poliitikameetmed teiste seotud teemadega, nagu põllumajandus-loodus-vesi ja transport-õhk-tervis.



2.Looduskapitali kaitsmine, säilitamine ja suurendamine Loodus ja bioloogiline mitmekesisus ELi bioloogilise mitmekesisuse strateegia eesmärk on peatada 2020. aastaks bioloogilise mitmekesisuse ehk elurikkuse vähenemine ELis. See eeldab linnukaitsedirektiivi ja elupaikade direktiivi täielikku rakendamist, et saavutada kaitsealuste liikide ja elupaikade soodne kaitsestaatus. See eeldab ka seda, et põllumajandus- ja metsandussektor aitavad säilitada ja suurendada elurikkust. Bioloogilise mitmekesisuse strateegia Eesti valitsus kiitis 2012. aastal heaks riikliku bioloogilise mitmekesisuse strateegia ja tegevuskava, mille ajakava ulatub 2020. aastani. Natura 2000 alade sidusa võrgustiku loomine 2017. aasta lõpus oli Eesti riigi pindalast 17,9 % kaetud Natura 2000 aladega (ELi keskmine näitaja oli 18,2 %), 13,7 % linnukaitsedirektiivi kohaste erikaitsealadega (ELi keskmine: 12,4 %) ning 17,3 % elupaikade direktiivi kohaste ühenduse tähtsusega aladega (ELi keskmine: 13,9 %). Eestis on kokku 567 Natura 2000 ala. Natura 2000 võrgustiku viimasel hindamisel selgus, et võrgustikku kuuluvate ühenduse tähtsusega alade osa Eestis on Läänemere piirkonnas peaaegu täielikult välja kujundatud ja boreaalses piirkonnas lähedal lõplikule väljakujundamisele. Natura 2000 alade määramine ning kaitse-eesmärkide ja -meetmete kehtestamine Eesti on määranud suurema osa oma Natura 2000 aladest erikaitsealadeks. Kaitsekorralduskavad on kehtestatud neist 348 puhul, moodustades kõigist Eesti aladest 86,3 %. Peale selle on kehtestatud tegevuskavad poollooduslike elupaikade, kaitsealuste märgalade ja mitme ohustatud liigi jaoks.

Loodusküsimustega seotud kaebuste hulk, mis on esitatud ELile Eesti kohta, on paljude teiste riikidega võrreldes väike. Kaebused käsitlevad peamiselt üldsuse osalemist ja taristuprojektide hindamist. Eesti valitsusvälised organisatsioonid tulevad kaebustega sageli toime riigi või kohaliku omavalitsuse tasandil. Eesti tähtsusjärjestatud tegevuskava on ELi üks kõige terviklikumaid. Seda on kasutatud edukalt selleks, et tagada Natura 2000 alade rahastamine mitmesugustest ELi rahastamisvahenditest, nt maaelu arengukavast ja Ühtekuuluvusfondist. Eesti on kasutanud oma Natura 2000 alade rahastamiseks aktiivselt ka programmi LIFE rahalisi vahendeid. Umbes 25 % Eesti Natura 2000 aladel asuvatest metsadest on eramaal. Ühes hiljutises uuringus jõuti järeldusele, et metsakaitsealade sidusust tuleks suurendada. Edusammud liikide ja elupaikade soodsa kaitsestaatuse säilitamisel või taastamisel Keskkonnapoliitika rakendamise 2017. aasta läbivaatamise aluseks oli liikmesriikide viimane, 2012. aasta aruanne elupaikade ja liikide kaitsestaatuse kohta. Uued andmed saavad kättesaadavaks keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamise järgmiseks aruandlustsükliks. 2019. aasta prioriteetsed meetmed ·Viia lõpule erikaitsealade määramine ning kehtestada selgelt kindlaksmääratud kaitse-eesmärgid ja aladele vajalikud kaitsemeetmed. Tagada piisavad vahendid nende rakendamiseks, et säilitada/taastada ühenduse tähtsusega liikide ja elupaikade hea kaitsestaatus kogu nende looduslikul levilal. ·Tagada Natura 2000 kaitsekorralduskavade tõhus rakendamine. ·Arendada ja edendada arukaid ja ühtlustatud rakendamisviise, eriti alade ja liikide lubade andmise korra raames, kandes hoolt vajalike teadmiste ja andmete kättesaadavuse eest ning parandades suhtlemist sidusrühmadega.

Ökosüsteemide ja ökosüsteemiteenuste säilitamine ja taastamine ELi bioloogilise mitmekesisuse strateegia eesmärk on säilitada ja taastada ökosüsteeme ja ökosüsteemiteenuseid, lisades ruumilisse planeerimisse rohelise taristu ja taastades 2020. aastaks vähemalt 15 % kahjustatud ökosüsteemidest. ELi rohelise taristu strateegiaga edendatakse rohelise taristu lõimimist asjakohastesse kavadesse ja programmidesse. EL on esitanud Eestile juhised rohelise ja sinise taristu edasise kasutuselevõtu kohta ja Euroopa bioloogilise mitmekesisuse teabesüsteemi (BISE) lehel riigi teabelehe. See teave aitab kaasa ka 2020. aastani ette nähtud ELi bioloogilise mitmekesisuse strateegia lõpphindamisele. Eesti peab ruumilist planeerimist ökoloogiliste võrgustike loomisel asjakohaseks mehhanismiks. Rohelist taristut arendatakse Eesti rohevõrgustiku kaudu, tuginedes üleriigilisele ruumilisele planeeringule ja maakonna tasandi temaatilistele ruumilistele planeeringutele. Rohevõrgustik loodi 2000. aastal ja see hõlmab umbes poolt Eesti territooriumist. Kuigi kõikidesse peamistesse riiklikesse programmidesse, strateegiatesse ja arengukavadesse on lisatud ökosüsteemil põhineva käsitluse põhimõte, puudub metoodika selle praktikas rakendamiseks. Peale selle valmistab endiselt probleeme maakondlike kavade rakendamine. Suuremates linnades, eriti Tallinnas, on rohevõrgustiku ala, ühtsus ja elurikkus vähenemas ning surve kaitsealadele kasvab. Seega vajab Tallinna rohevõrgustik veel parandamist. Üleriigiline planeering „Eesti 2030+“ hõlmab üleriigilisi suuniseid, mis aitavad parandada ruumikasutuse kvaliteeti, võttes samal ajal arvesse avalikku huvi. Käimas on mitu programmi LIFE projekti, mis hõlmavad rohelise taristu elemente. Need on seotud soo elupaikade, Eesti loopealsete ja nõrglubjaallikate elupaikade säilitamise ja taastamisega. Eesti rohelise taristu peamine rahastamisallikas on ELi vahendid.

Looduskapitali hindamine ELi bioloogilise mitmekesisuse strateegias kutsutakse liikmesriike üles kaardistama ja hindama 2014. aastaks ökosüsteemide ja nende teenuste seisundit oma riigi territooriumil, hindama kõnealuste teenuste majanduslikku väärtust ning lõimima selle väärtuse 2020. aastaks ELi ja liikmesriikide arvepidamis- ja aruandlussüsteemidesse. Eesti ökosüsteemiteenuste kaardistamine algas 2017. aastal ja see viiakse lõpule 2019. aasta alguses. Riigi ja kohalike omavalitsuste tasandi ruumiplaneerijad ning keskkonnahindamise kogukond teevad rühmades tööd selle nimel, et lõimida aastaks 2020 ökosüsteemiteenuste kaardistamine ja hindamine riigi ja kohaliku tasandi otsustusprotsessidesse. Projekti juhib Eesti Keskkonnaagentuur. Meetodid, mis aitavad hinnata ja kaardistada mere- ja sisevete ökosüsteemi teenused, töötati välja 2016. aastal.

Ökosüsteemide ja nende teenuste kaardistamise ja hindamise (MAES) töörühma koosolekul, mis toimus 2018. aasta septembris Brüsselis, näidati, et Eesti on ökosüsteemide ja nende teenuste kaardistamise ja hindamise süsteemi rakendamisel teinud teatavaid edusamme. Märgiti, et edusammudest on teatatud platvormi BISE kaudu (joonis 9). Kuid viimane ajakohastatud teave saadi Eestilt 2016. aasta septembris, mistõttu ei ole edusammud olnud piisavad. Hindamine tehti projekti ESMERALDA raames ja see põhines 27 rakendamist puudutaval küsimusel. Hindamist ajakohastatakse iga kuue kuu järel. Joonis 10. MAESi rakendamine (september 2018) Eesti ei ole veel loonud ettevõtluse ja elurikkuse platvormi, mis on peamine vahend looduskapitali hindamise edendamiseks ja hõlbustamiseks ettevõtjate ja finantsteenuste osutajate seas. Selline platvorm aitaks Eestil saavutada ELi bioloogilise mitmekesisuse strateegia eesmärgid. 2019. aasta prioriteetne meede ·Suurendada toetust ökosüsteemide ja nende teenuste kaardistamisele ja hindamisele, edendada hindamistööd ja arendada looduskapitali arvestussüsteeme. Invasiivsed võõrliigid ELi bioloogilise mitmekesisuse strateegia kohaselt tuleb 2020. aastaks saavutada järgmised eesmärgid:

i) teha kindlaks invasiivsed võõrliigid,

ii) võtta kontrolli alla või hävitada prioriteetsed liigid ja

iii) hallata liikumisteid, et takistada uutel invasiivsetel võõrliikidel Euroopa elurikkuse häirimist.

Seda toetab 1. jaanuaril 2015 jõustunud invasiivsete võõrliikide määrus. Lähteolukorra aruanne jaotuse kohta (joonis 10), mille suhtes saab Eesti läbi vaadata üksnes riigi tasandi andmed (võrgu tasandi andmete läbivaatamisel esines viivitusi formaatide ühildamatuse tõttu), näitab, et ELi esimese nimekirja 37 liigist on Eestis täheldatud seitset liiki. Neist on püsima jäänud neli: pärsia ja sosnovski karuputk (Heracleum persicum ja sosnowskyi), signaalvähk (Pacifastacus leniusculus) ja kaugida unimudil (Perccottus glenii). Sosnovski karuputk näib olevat kõige levinum. Joonis 11. ELi jaoks probleemsete invasiivsete võõrliikide arv Eestis kättesaadava geograafilise teabe põhjal ELi nimekirja jõustumise ja 18. mai 2018. aasta vahelisel perioodil on Eesti esitanud Euroopa Komisjonile ühe varajase avastamise teate – ogapõsksete vähkide kohta (Orconectes limosus). Seejärel teatas Eesti oma otsusest mitte kohaldada hävitamismeetmeid. Eesti esitatud tõendite põhjal ei lükanud komisjon seda otsust tagasi. Seoses invasiivsete võõrliikide määrusega on Eesti teavitanud komisjoni rakendamise eest vastutavatest pädevatest asutustest ning rikkumiste suhtes kohaldatavaid karistusi käsitlevatest riigisisestest sätetest. Seega on ta täitnud oma teatamiskohustused. Mullakaitse ELi mullakaitse teemastrateegias on rõhutatud vajadust tagada mulla säästlik kasutamine. Selleks on vaja takistada mulla edasist degradatsiooni ja säilitada selle funktsioonid ning taastada degradeerunud muld. Ressursitõhusa Euroopa 2011. aasta tegevuskavas on ette nähtud, et 2020. aastaks tuleb ELi poliitikavaldkondades võtta arvesse nende otsest ja kaudset mõju maakasutusele ELis. Muld on äärmiselt habras piiratud loodusvara, mis ELis üha enam degradeerub. Tehismaa pindala poolest on Eesti näitaja 1,9 % ELi keskmisest näitajast väiksem (EL 28 keskmine: 4,1 %). Eesti rahvastiku tihedus on 30,3 inimest/km2, mis on väiksem kui ELi keskmine (118). Saastumine võib oluliselt vähendada mulla kvaliteeti ja ohustada inimeste tervist või keskkonda. Euroopa Komisjoni hiljutises aruandes esitatud hinnangu kohaselt on ELis 2,8 miljonit tootmiskohta, kus on aset leidnud või leiab endiselt aset tõenäoliselt saastav tegevus. ELi tasandil on 650 000 neist aladest registreeritud riikide või piirkondade andmekogudes. 65 500 saastatud ala on juba parandatud. Eesti on registreerinud 300 kohta, kus on aset leidnud või leiab aset tõenäoliselt saastav tegevus, ning 110 kohta, mis on juba parandatud või mille suhtes on rakendatud järelhooldusmeetmeid. Mulla vee-erosioon on looduslik protsess, kuid seda looduslikku protsessi võivad süvendada kliimamuutused ja inimtegevus, näiteks sobimatud põllumajandustavad, raadamine, metsapõlengud või ehitustööd. Mullaerosiooni kõrge määr võib vähendada põllumajanduse tootlikkust ning sellel võib olla negatiivne ja piiriülene mõju elurikkusele ja ökosüsteemiteenusele. Mullaerosiooni kõrge määr võib avaldada negatiivset ja piiriülest mõju ka jõgedele ja järvedele (suurema settemahu ja saasteainete edasikandumise tõttu). RUSLE2015 mudeli kohaselt on Eestis veest tingitud mullakao keskmine määr 0,21 tonni hektari kohta aastas (t ha−a yr−y) võrreldes ELi keskmisega, mis on 2,46 tonni hektari kohta aastas (t ha−a yr−y). See näitab, et keskmine mullaerosioon on Eestis väike. Joonis 12. Tehisliku maakatte osakaal, 2015 Need arvud on saadud ELi tasandi mudeli põhjal ja seetõttu ei saa neid pidada kohalikul tasandil mõõdetud väärtuseks. Mullakao tegelik määr võib liikmesriigiti suuresti erineda sõltuvalt kohalikest tingimustest. Mulla orgaaniline aine mängib olulist rolli süsinikuringes ja kliimamuutustes. Muld on ookeanide järel maailma suuruselt teine CO2 siduja. Merealade kaitse

ELi ranniku- ja merealade poliitika ja õigusaktide kohaselt tuleb vähendada 2020. aastaks merekeskkonnale avaldatavat survet, et saavutada või säilitada hea keskkonnaseisund ja tagada rannikualade säästev majandamine. Merestrateegia raamdirektiivi eesmärk on saavutada 2020. aastaks ELi mereakvatooriumi hea keskkonnaseisund. Selleks peavad liikmesriigid töötama oma mereakvatooriumi jaoks välja merestrateegia ning tegema koostööd samasse merepiirkonda või allpiirkonda kuuluvate ELi riikidega. Eesti puhul on siinjuures oluline roll Läänemere merekeskkonna kaitse komisjonil (Helsingi komisjon). Merestrateegiad hõlmavad mitmesuguseid meetmeid, mis töötatakse välja ja mida rakendatakse kuueaastaste tsüklite jooksul. Viimase sammuna tuli liikmesriikidel hiljemalt 31. märtsiks 2016 töötada välja oma meetmeprogramm ja esitada see Euroopa Komisjonile. Komisjon ei saanud hinnata, kas Eesti meetmed olid hea keskkonnaseisundi saavutamiseks asjakohased, sest Eesti teatas oma meetmed liiga hilja selleks, et komisjon oleks saanud neid hindamises arvestada. 2019. aasta prioriteetne meede ·Tagada õigeaegne aruandlus merestrateegia raamdirektiivi eri elementide kohta, et komisjon saaks tulevastes hinnangutes arvestada Eestiga seonduvat. 3.Kodanike tervise ja elukvaliteedi tagamine Õhukvaliteet ELi puhta õhu poliitikas ja õigusaktides nõutakse ELi õhukvaliteedi märkimisväärset parandamist, millega liigutakse lähemale Maailma Terviseorganisatsiooni soovitatud tasemele. Õhusaastet ning selle mõju inimeste tervisele, ökosüsteemidele ja elurikkusele tuleks veelgi vähendada, võttes pikaajaliseks eesmärgiks mitte ületada kriitilist koormust ja taset. Selleks on vaja pingutada rohkem selle nimel, et saavutada ELi õhukvaliteedialaste õigusaktide täielik järgimine, ning määrata kindlaks strateegilised eesmärgid ja tegevus 2020. aasta järgseks ajaks. EL on töötanud välja ulatusliku õhukvaliteedialaste õigusaktide paketi, kus on kindlaks määratud tervisest lähtuvad normid ja eesmärgid paljude õhusaasteainete kohta. Euroopa Kontrollikoja sõnul ei ole ELi meetmed inimeste tervise kaitsmiseks õhusaaste eest andnud oodatud tulemusi. Mitme õhusaasteaine heitkogused on Eestis vähenenud märkimisväärselt. Heitkoguste vähenemine perioodil 1990–2014, mida märgiti eelmises keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamises, jätkus ka perioodil 2014–2016. Vääveloksiidide (SOx) heide vähenes 26,9 %, ammoniaagi (NH3) heide 1,24 %, lenduvate orgaaniliste ühendite heide 2,98 %, tahkete peenosakeste (PM2,5) heide 5,67 % ning lämmastikoksiidide (NOx) heide 10,16 % (vt ka joonist 13, kus on esitatud PM2,5 ja NOx koguheide sektorite kaupa). Aruannete kohaselt on Eesti õhukvaliteet üldjuhul hea, kuid mõningate eranditega. Hoolimata heitkoguste vähenemisest peab Eesti pingutama rohkem selle nimel, et täita heitkoguste vähendamise kohustused (võrreldes 2005. aasta tasemega), mis on sätestatud uues õhusaasteainete siseriiklike ülemmäärade direktiivis aastateks 2020–2029 ja mis tahes aastal alates 2030. aastast. Eesti ei esitanud 2017. aasta kohta ühtegi väärtust, mis oleks ületanud ELi õhukvaliteedinorme. Ometi olid Euroopa Keskkonnaameti hinnangul 2015. aastal enam kui 560 enneaegse surma juhtumit seostatavad õhusaastega. Joonis 13. PM2,5 ja NOx heitkogused Eestis sektorite kaupa Vt ka joonist 13, kus on esitatud NO2, PM2,5 ja PM10 piirtasemeid ületavate õhukvaliteedipiirkondade arv. Joonis 14. Õhukvaliteedipiirkonnad, mis ei vastanud ELi õhukvaliteedinormidele 2017. aastal Slovakkias Bratislavas 2.–3. juulil 2018 toimunud vahendi TAIEX-EIR P2P seminaril vahetasid Slovakkia, Ungari, Tšehhi Vabariigi, Eesti, Läti, Leedu, Saksamaa, Belgia, Poola, Iirimaa, Ühendkuningriigi, Taani ja Bulgaaria eksperdid teadmisi ja kogemusi tõhusate meetmete ja heade tavade kohta kodumajapidamiste kütmisest tuleneva heite vähendamiseks.

Austrias Grazis 10.–11. septembril 2018 toimunud TAIEX-EIR P2P seminaril said kokku Austria, Horvaatia, Eesti, Saksamaa, Ungari, Itaalia, Leedu, Poola, Rumeenia, Slovakkia, Hispaania ja Rootsi keskkonnaasutuste, piirkondade ja linnade esindajad. Nad vahetasid kogemusi ja häid tavasid õhusaaste vähendamise teemal. Samuti arutasid nad õhukvaliteedikavade tõhusust piirkondades ja linnastutes, kus saasteainete tase välisõhus ületab piirtasemeid või sihtväärtusi. 2019. aasta prioriteetne meede ·Võtta järgmise riikliku õhusaaste kontrolli programmi raames meetmeid peamiste heiteallikate vähendamiseks, sealhulgas maksusüsteemi kaudu. Tööstusheide ELi tööstusheidete poliitika peamised eesmärgid on: i) kaitsta õhku, vett ja pinnast, ii) vältida jäätmeteket ja käidelda jäätmeid, iii) parandada energia- ja ressursitõhusust ning iv) puhastada saastunud alad. Selle saavutamiseks kasutab EL plaanipärase ja juhusliku tööstustegevuse tagajärjel tekkiva heite vältimise ja kontrolli suhtes integreeritud lähenemisviisi. Poliitika nurgakivi on tööstusheidete direktiiv (IED). Allpool esitatud ülevaade tööstusheidete direktiiviga reguleeritud tööstustegevuse kohta põhineb projektil, mis käsitleb riikide profiile tööstusheite poliitika järgi. Eestis peab tööstusheidete direktiivi kohaselt olema luba umbes 135 tööstuskäitisel. 2015. aastal oli Eestis kõige enam tööstusheidete direktiiviga hõlmatud käitiseid tööstussektorites, mis kuuluvad „muude tegevusvaldkondade“ hulka (55 % koguarvust – peamiselt kodulindude või sigade intensiivkasvatus), samuti energiatootmises ja jäätmekäitluses (vt joonis 14). Leiti, et energeetikasektor põhjustab Eestis kõige enam õhusaastet, paisates õhku selliseid saasteaineid nagu vääveloksiidid (SOx), lämmastikoksiidid (NOx), tahked osakesed (PM2,5) ja raskemetallid. „Muude tegevusvaldkondade“ sektor (peamiselt kodulindude või sigade intensiivkasvatus) tekitab kõige enam muude lenduvate orgaaniliste ühendite kui metaani (NMVOC) ja ammoniaagi (NH3) heidet. Jaotus on näidatud joonisel 15. Joonis 15. Tööstusheidete direktiiviga hõlmatud tööstuskäitiste arv Eestis sektorite kaupa (2015) „Muud tegevusvaldkonnad“ ja energeetikasektor põhjustasid kõige rohkem saasteainete eraldamist vette. Leiti, et jäätmeid tekitasid kõige enam energeetikasektor, kodulindude või sigade intensiivkasvatus ja jäätmekäitlus. Joonis 16. Tööstusheidete direktiiviga hõlmatud sektorite poolt õhku eraldatavad ja kõik muud õhku eraldatavad saasteained kokku Eestis (2015) Tööstusheidete direktiivis sätestatud täitmise tagamise käsitlusega antakse kodanikele tugevad õigused tutvuda asjakohase teabega ning osaleda tööstusheidete direktiiviga hõlmatud käitistele loa andmise menetluses. See annab valitsusvälistele organisatsioonidele ja üldsusele õiguse tagada, et load antakse nõuetekohaselt ja et nende tingimused on täidetud. Parima võimaliku tehnika (PVT) viitedokumendid ja PVT-järeldused töötatakse välja liikmesriikide, tööstusliitude, valitsusväliste organisatsioonide ja komisjoni vahelise teabevahetuse teel. See tagab hea koostöö sidusrühmadega ja tööstusheidete direktiivi eeskirjade parema kohaldamise. Tänu riikide pädevate asutuste püüdlustele kohaldada keskkonnalubade puhul PVT-alaseid õiguslikult siduvaid järeldusi ja PVT abil saavutatavaid heitetasemeid on saastetase ELis märkimisväärselt ja pidevalt vähenenud. Näiteks suurte põletusseadmete suhtes hiljuti vastu võetud PVT-tasemete kohaldamise abil vähendatakse vääveldioksiidi heidet keskmiselt 25–81 %, lämmastikoksiidi heidet keskmiselt 8–56 %, tolmu hulka 31–78 % ning elavhõbeda heidet 19–71 %.

2019. aasta prioriteetsed meetmed ·Vaadata load läbi, et tagada nende vastavus hiljuti vastu võetud PVT-järeldustele. ·Tugevdada kontrolli ja täitmise tagamist, et tagada PVT-järelduste nõuete täitmine. ·Käsitleda energeetikasektori ning kodulindude või sigade intensiivkasvatuse tekitatud vee- ja õhusaastet. Müra Keskkonnamüra direktiivis on sätestatud ühtne käsitlus, et vältida, ennetada ja vähendada keskkonnamüraga kokkupuutumisest tingitud kahjulikku mõju. Maantee-, raudtee- ja lennuliikluse põhjustatud ülemäärane müra on ELis terviseprobleemide üks peamisi põhjuseid. Euroopa Keskkonnaameti poolt 2017. aastal välja arvutatud piiratud andmete kohaselt põhjustab keskkonnamüra Eestis aastas vähemalt 100 enneaegset surma ja ligikaudu 300 haiglaravijuhtu. Lisaks tekitab müra Eestis ligikaudu 1 200 inimesel unehäireid. Eelmise aruandlusvooru (vaatlusaasta 2011) raames on müra täielikult kaardistatud, nagu on täielikud ka tegevuskavad (vaatlusaasta 2013). Tallinnas on peamine müraallikas liiklus, mis on valglinnastumisest tingitud pendelrände kõrge määra tõttu märkimisväärne. Tallinn jälgib keskkonnamüra nõuete täitmist uute müratundlike projektide planeerimisel; planeerimisetapis on kohustuslik teha mürauuring uute objektide kohta, mis võivad põhjustada mürahäireid. Mürakaardid ja müra vähendamise tegevuskavad on kättesaadavad Tallinna veebisaidil. Tallinn kuvab reaalajas müratasemeid mürakaartidel. 2013. aastal koostatud Tallinna müravähendamise tegevuskavas määrati kindlaks vaiksed piirkonnad. Need on jagatud mürataseme järgi kahte kategooriasse: vaiksed piirkonnad (müratase Lday ≤ 55 dB) ja kriitilised vaiksed piirkonnad (müratase Lday ≥ 55 dB). Viimase kümne aasta jooksul on Tallinnas olnud mitmeid vaikseid piirkondi ja need on tehtud kodanikele ligipääsetavaks. 2015. aastal teatas veidi alla 70 % Eesti elanikest, et on rahul müratasemega oma linnas. Kõnealused vahendid, mis võeti vastu pärast avalikku arutelu, peaksid hõlmama meetmeid, mille abil hoitakse müratase madalal või alandatakse seda. Veekvaliteet ja veemajandus ELi õigusaktide ja poliitika kohaselt tuleb oluliselt vähendada ülemineku-, ranniku- ja mageveele (sh pinna- ja põhjaveele) avalduva surve mõju. Veepoliitika raamdirektiivis kindlaks määratud veekogude hea seisundi saavutamine, säilitamine või parandamine tagab, et ELi kodanikel on hea kvaliteediga ja ohutu joogi- ja suplusvesi. Lisaks tagab see, et toitainete (lämmastik ja fosfor) ringlust majandatakse jätkusuutlikumalt ja ressursitõhusamalt. Kehtivate ELi veealaste õigusaktidega on kehtestatud kaitseraamistik, et tagada kõigile ELi veekogudele ranged normid ning võtta arvesse konkreetseid saasteallikaid (nt põllumajandus, linnad ja tööstustegevus). Samuti nõutakse neis, et kliimamuutuste prognoositud mõju lõimitaks vastavatesse planeerimisvahenditesse, nt üleujutusriski maandamise kavadesse ja veemajanduskavadesse, sealhulgas meetmeprogrammidesse, mis hõlmavad meetmeid, mida liikmesriigid kavatsevad võtta keskkonnaeesmärkide saavutamiseks. Veepoliitika raamdirektiiv Eesti on võtnud vastu veepoliitika raamdirektiivi kohased teise põlvkonna veemajanduskavad ja esitanud need ning Euroopa Komisjon on andnud hinnangu seisundile ja edusammudele, mida on tehtud alates esimeste veemajanduskavade, sealhulgas keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamise 2017. aasta aruandes soovitatud meetmete vastuvõtmisest. Pinnaveekogude kõige olulisemad survetegurid olid teadmata päritolu inimtekkelised survetegurid (71 % veekogudest) ning tammid, tõkked ja lüüsid, mis mõjutavad 25 % veekogudest. Põhjavee puhul anti teada märkimisväärse surve puudumisest 77 % põhjaveekogumite puhul. Kõige olulisemad survetegurid olid saastatud alad või mahajäetud tööstusalad (punktreostusallikad 15 % ja hajusreostusallikad 13 %), jäätmete kõrvaldamise kohad (13 %) ja kanalisatsioonivõrguga ühendamata heitekohad (13 %). Pinnaveekogude puhul liigitati kõige märkimisväärsem mõju „teadmata liiki mõju“ alla (58,4 % veekogudest), millele järgnes elupaikade muutumine morfoloogiliste muutuste tõttu (21 %). Põhjaveekogumite olukord oli sarnane – 77 % veekogude puhul, mille suhtes mõjust teatati, liigitati see tundmatuks mõjuks. Hea või parema ökoloogilise seisundi või potentsiaaliga oli jõgedest 60 %, järvedest 67 % ja rannikuvetest 13 %, nagu on näidatud joonisel 16, kuid on oht, et hea ökoloogilise seisundiga veekogude osakaal on ülehinnatud, kuna neist veekogudest enamiku puhul oli liigitamise usaldusväärsus väike. Joonis 17. Eesti pinnaveekogude ökoloogiline seisund või potentsiaal

Ökoloogilise seisundi hindamiseks kasutatakse märkimisväärset osa seirekohti (järvede puhul 100 %, jõgede puhul 98 %, territoriaalvete puhul 80 % ja rannikuvete puul 78 %), kuid keemilise seisundi seireks kasutatakse oluliselt vähem seirekohti (järvede puhul 26 %, jõgede puhul 38 %, territoriaalvete puhul 70 % ja rannikuvete puhul 30 %). Esimese ja teise tsükli veemajanduskava vahel vähenes oluliselt hea keemilise seisundiga pinnaveekogude osakaal (99 %-lt 10 %-le) ning suurenes oluliselt teadmata seisundiga veekogude osakaal 0 %-lt 88 %-le. Seisundi hindamise metoodika muudatused ning rohkemate seireandmete kättesaadavus selgitab hea keemilise seisundiga pinnaveekogude osakaalu suurt vähenemist. Kogu põhjaveekogumite pindalast on halb keemiline seisund 5 %-l. 39st põhjaveekogumist oli 38 (97 %) heas kvantitatiivses seisundis ja ühe puhul (3 %) ei saavutatud head seisundit. See tähendab, et pindala poolest ei saavutatud head kvantitatiivset seisundit 1 % puhul. Esimeses meetmeprogrammis kindlaks määratud meetmete rakendamine on alanud, kuid seda on pärssinud ootamatud viivitused planeerimisel, rahaliste vahendite puudumine ja meetmete rakendamise mehhanismi puudumine. Teise tsükli veemajanduskavas on kindlaks tehtud survetegurid, mis takistavad veepoliitika raamdirektiivi eesmärkide saavutamist, ja teadete kohaselt on neist enamiku jaoks kehtestatud meetmed. Suplusvee direktiiv Jooniselt 16 on näha, et 2017. aastal oli Eesti 54 suplusveekogust 63 % väga hea kvaliteediga, 16,7 % hea kvaliteediga ja 5,6 % piisava kvaliteediga (2016. aastal olid need näitajad 66,7 %, 16,7 % ja 11,1 %). Nelja suplusveekogu kvaliteet oli aga halb. Üksikasjalik teave Eesti suplusveekogude kohta on kättesaadav riiklikus veebiportaalis ja interaktiivse kaardi saidil, mille on koostanud ja mida haldab Euroopa Keskkonnaamet. Joonis 18. Suplusvee kvaliteet aastatel 2014–2017

Asulareovee puhastamise direktiiv Üldiselt on Eestis asulareovee puhastamise direktiivi nõuetele vastavuse tase kõrge – peaaegu 97 % reoveest kogutakse kokku ja ligikaudu 90,4 % sellest läbib bioloogilise ja põhjalikuma puhastuse. Mõned linnastud ei vasta siiski endiselt nõuetele ja komisjon algatab nende suhtes rikkumismenetluse. Reovee piisava kogumise ja puhastamise tagamiseks Eesti ülejäänud linnastutes on vaja hinnanguliselt investeerida 56 miljonit eurot. Nitraadidirektiiv Viimase nitraadidirektiivi rakendamist käsitleva aruande kohaselt, milles käsitletakse perioodi 2012–2015, on nitraadisisaldus nii põhjavees kui ka pinnavees stabiilne. Aruandlusperioodide 2008–2011 ja 2012–2015 vahel suurenes keskmine nitraadisisaldus 44,4 %-s nitraaditundlike alade põhjavee seire punktidest. Mageda pinnavee troofiline seisund näitas mõningat paranemist, kuid rannikuvete puhul oli 2012.–2015. aastal eutroofsete ja hüpertroofsete seirejaamade summaarne näitaja 54 %, samas kui aastatel 2008–2011 oli see näitaja 39 %. See on eriti murettekitav, arvestades Läänemere eutrofeerumise üldist probleemi. Üleujutuste direktiiv Üleujutuste direktiiviga loodi üleujutusriski hindamise ja maandamise raamistik, mille eesmärk on vähendada suurte üleujutuste kahjulikke tagajärgi. Eesti on võtnud vastu direktiivikohased üleujutusriski maandamise kavad ja esitanud need ning Euroopa Komisjon on neid hinnanud. Komisjoni hinnangus leiti, et edusamme on tehtud vältimist, kaitset ja valmisolekut käsitlevate eesmärkide seadmisel ja meetmete kavandamisel. Lisaks selgus hindamisest see, et nagu teistegi liikmesriikide kavad, ei sisalda ka Eesti üleujutusriski maandamise kavad veel lähteolukorda, et hinnata rakendusmeetmete abil saavutatud edusamme (pikendamise korral ka eesmärke), ega võimalikult täielikku prognoosi meetmete maksumuse kohta. Samuti tuleks täpsustada meetmete valimise meetodit, sealhulgas kasutades kulude ja tulude analüüsi. 2019. aasta prioriteetsed meetmed ·Tõhustada püüdlusi, et hinnata kõigi veekogude seisundit, suurendades usaldust seisundi hindamise vastu ja vähendades teadmata seisundiga veekogude osakaalu. Seire peaks tagama piisava ajalise täpsuse ja ruumilise ulatuse (sh elustikus). ·Ennetada ja vähendada veelgi põllumajandusest lähtuvat nitraadireostust, rakendades tõhusalt 2017. aastal vastu võetud veeseadust ja tagades selle täitmise.

·Lahendada viimased probleemid, mis on seotud asulareovee puhastamise direktiiviga. ·Astuda samme, et selgitada meetmete valimise meetodit, sealhulgas üleujutusriski maandamise kavadega seotud kulude ja tulude analüüsi kasutades. Kemikaalid EL püüab tagada, et 2020. aastaks toodetakse ja kasutatakse kemikaale nii, et oluline kahjulik mõju inimeste tervisele ja keskkonnale oleks minimaalne. Ettevalmistamisel on ELi mittetoksilise keskkonna strateegia, mis soodustab innovatsiooni ja keskkonnahoidlike asendusainete, sealhulgas kemikaalivabade valikute väljatöötamist. ELi kemikaale käsitlevate õigusaktidega on ette nähtud alused inimeste tervise ja keskkonna kaitseks. Samuti tagatakse nendega stabiilsus ja prognoositavus siseturul tegutsevatele ettevõtjatele. 2016. aastal avaldas Euroopa Kemikaaliamet (ECHA) aruande REACH- ja CLP-määruste kohta, millest selgus, et täitmise tagamine on alles arenemisjärgus. Liikmesriigid teevad jõustamisalase teabe vahetamise foorumis tihedat koostööd. See on näidanud, et täitmise tagamist on võimalik tõhustada, eelkõige seoses registreerimiskohustuste ja ohutuskaartidega, mille puhul on nõuete rikkumine endiselt suhteliselt sage. Kuigi edusamme on tehtud, on võimalik olukorda veelgi parandada ja ühtlustada täitmise tagamist kogu ELis, sealhulgas imporditud kaupade kontrollimist. Mõnes liikmesriigis on täitmise tagamine endiselt nõrk, eelkõige seoses imporditud kaupade kontrollimise ja tarneahelat käsitlevate kohustustega. Enamikus ELi liikmesriikides on täitmise tagamise struktuur keeruline ning täitmise tagamise projektid toovad esile liikmesriikidevahelised erinevused eeskirjadest kinnipidamisel. Komisjon rõhutas juba 2015. aasta uuringus ühtlustatud turujärelevalve ja täitmise tagamise olulisust REACH-määruse rakendamisel liikmesriikide tasandil ning pidas seda ühtse turu toimimise õnnestumise seisukohast ülioluliseks. 2018. märtsis avaldas komisjon hinnangu REACH-määruse kohta. Hinnangus järeldati, et REACH-määrus täidab oma eesmärke, kuid edasiminek on oodatust aeglasem. Lisaks on registreerimistoimikud sageli puudulikud. Hinnangus rõhutatakse, et selleks, et luua võrdsed tingimused, saavutada REACH-määruse eesmärgid ning tagada kooskõla keskkonnanõuete täitmise ja keskkonnaalase juhtimise parandamiseks kavandatud meetmetega, tuleb tõhusamalt tagada, et kõik osalised, sealhulgas registreerijad, allkasutajad ja eelkõige importijad täidaksid oma kohustusi. Selle suhtes peeti oluliseks ühtset aruandlust liikmesriikides nõuete täitmise tagamiseks võetud meetmete kohta. REACH- ja CLP-määruste täitmise tagamise eest vastutab Eestis viis asutust: Terviseamet, Tööinspektsioon, Keskkonnainspektsioon, Tarbijakaitseamet ning Maksu- ja Tolliamet. Ülesanded jagunevad järgmiselt: -Terviseamet keskendub keemilistele ainetele nii eraldi kui ka segude ja toodete osana (tootmine, import, hulgimüük); -Tööinspektsioon keskendub töökeskkonnale ja töötajate kaitsele; -Keskkonnainspektsioon keskendub ainete tootmisel ja kutsealasel kasutamisel esinevatele keskkonnaohtudele; -Tarbijakaitseamet keskendub jaemüügis kättesaadavatele toodetele, ainetele ja segudele; -Maksu- ja Tolliamet keskendub kemikaalide ja toodete piiriülese liikumise kontrollimisele. Eesti keemiatööstusele on iseloomulikud kaks sektorit: põlevkivikeemia ning haruldaste muldmetallide ja nende oksiidide tootmine. Kuni 85 % Eesti keemiatööstuse toodangust eksporditakse. Keemiatööstuse toodang moodustab umbes 5,2 % töötleva tööstuse toodangust ja selle osa Eesti SKPst on 0,8 %. Keemiatööstust iseloomustab tugev territoriaalne koondumine, sest rohkem kui pool sellest asub Ida-Virumaal. Linnade säästvamaks muutmine ELi linnakeskkonnapoliitikas julgustatakse linnu kehtestama säästva linnaplaneerimise ja projekteerimise poliitikameetmeid. Need peaksid hõlmama linnade ühistranspordi ja liikuvuse, säästlike hoonete, energiatõhususe ja linnade elurikkuse kaitse uuenduslikke käsitlusi. Prognooside kohaselt suureneb Euroopa linnapiirkondades elavate inimeste arv, nii et 2050. aastaks elab linnades veidi üle 80 % elanikest. Linnapiirkond kujutab endast keskkonnale ja inimeste tervisele konkreetseid probleeme, kuid pakub ka võimalusi ressursside tõhusamaks kasutamiseks. EL innustab kohalikke omavalitsusi muutuma keskkonnahoidlikumaks selliste algatuste kaudu nagu rohelise pealinna auhind, rohelise lehe auhind ja rohelise linna töövahend Green City Tool.

Keskkonnahoidlikumate linnade rahastamine Eesti on eraldanud 101 miljonit eurot ehk 5,4 % riigile Euroopa Regionaalarengu Fondi (ERF) raames eraldatud vahenditest säästvale linnaarengule. Riik osaleb Euroopa linnaarengu võrgustikus, kuhu kuulub kogu EList üle 500 linna, mille ülesanne on võtta lõimitud meetmeid, tuginedes 2014.–2020. aastal ERFi raames rahastatavate säästva linnaarengu strateegiatele. Osalemine ELi linnaalgatustes ja -võrgustikes Eesti kohalikud omavalitsused osalevad üldiselt ELi keskkonnakaitse- ja kliimamuutustealgatustes. Seni ei ole ükski Eesti linn võitnud ELi rohelise pealinna auhinda ega rohelise lehe auhinda, kuigi Tallinn ja Pärnu on kandideerinud. Nagu on märgitud keskkonnapoliitika rakendamise 2017. aasta läbivaatamises, korraldatakse Läänemere piirkonna linnade vabatahtliku võrgustiku Läänemere Linnade Liidu säästvate linnade komisjoni raames mitmesuguseid algatusi. Võrgustik tegeleb paljude küsimustega, sealhulgas keskkonnahoidliku arengu teemaga. Ta juhib projekte sellistes valdkondades nagu integreeritud haldussüsteemid ja ruumiline planeerimine, linnade veemajandus, merendustegevus ja säästev linnaline liikumiskeskkond. Peale selle osaleb Tallinna Linnaplaneerimise Amet projektis „Läänemere linnade uurimislabor“, mille eesmärk on teha kindlaks mahajäetud tööstusalade taaselustamisega seotud parimad tavad ja neid edendada. Eesti linnad osalevad sellistes algatustes nagu Eurocities ja linnapeade pakt. 2018. aasta juuni seisuga oli linnapeade paktiga ühinenud viis Eesti linna. Tallinn ja Tartu osalevad programmis URBACT, mis toetab säästvat linnaarengut eri temaatiliste võrgustike kaudu. Need kiiduväärsed linnaalgatused ja -võrgustikud aitavad parandada linnakeskkonda. 2017. aastal ütles 8,5 % Eesti linnade elanikest, et nende ümbruskonda mõjutavad saastumine, mustus või muud keskkonnaprobleemid; see näitaja on langenud võrreldes 2016. aastaga, mil see oli 12,5 %, ja 2015. aastaga, mil see oli 14 %. Need näitajad on väiksemad kui EL 28 keskmised näitajad (2017. aastal 20 %, 2016. aastal 18,9 % ja 2015. aastal 19,2 %). Loodus ja linnad Umbes 16 % Eesti Natura 2000 aladest asub funktsionaalsetes linnapiirkondades; see näitaja on veidi suurem kui ELi keskmine näitaja, mis on 15 % (vt joonis 18). Joonis 19. Natura 2000 võrgustiku osakaal funktsionaalsete linnapiirkondade seas Elurikkust silmas pidades on Tallinna planeerimisprotsess eriti põhjalik, alustades liikide ja elupaikade uuringul põhinevast heast kaardistamisest ning tuginedes bioandmestikele ja teadusuuringutele. Lisaks on linnal hea organisatsiooniline struktuur, mida reguleerivad üldised strateegilised kavad (Tallinna Keskkonnastrateegia aastani 2030 ja Tallinna Keskkonnakaitse arengukava 2013–2018) ja kohalikud tegevuskavad, millel on ühised eesmärgid. Poliitikameetmed on omavahel seotud eri planeerimistasandite kaudu ning hõlmavad mitmesuguseid rakendamismeetmeid ja -projekte. Välja on töötatud elurikkuse tegevuskava, nagu ka juhtimiskavad kõigi Eesti kaitsealade, sealhulgas Pääsküla raba kaitseala jaoks. Valglinnastumine Eesti linnade kaalutud laienemise näitaja oli 2009. aastal 0,71 UPU/m2 (võrdluseks ELi keskmine näitaja oli 1,64 UPU/m2) ja see tõusis võrreldes 2006. aastaga 1,7 %. Liiklusummikud ja linnaline liikumiskeskkond Aastas liiklusummikutes veedetud tundide arv vähenes 20,32-lt 2014. aastal 18,66-le 2016. aastal ja on praegu üks väiksemaid ELis. Tallinna linnavolikogu otsustas kehtestada tasuta ühistranspordi, et suurendada sotsiaalset kaasatust, edendada kohalikku majandust ja aidata kaasa keskkonnakaitsele. Tänu sellele tõusis 2013. aastal reisijate arv 6 % võrreldes 2012. aastaga. 2013. aasta oktoobris kehtestas Tallinn linna piires ka tasuta rongisõidu. Rongireisijate arv linnas kasvas 2014. aastal 2,3 korda võrreldes 2012. aastaga. Ka Tallinna kesklinna ühistranspordisüsteemi on tehtud märkimisväärseid investeeringuid: 28,6 km varem autode kasutuses olnud sõiduradasid on muudetud ühistranspordiradadeks.

Tallinna, Tartu ja Pärnu linnapiirkonna tegevuskavades keskendutakse sellele, et suurendada säästva liikuvuse vahendeid kasutavate inimeste osakaalu ning tagada elanikele kodulähedased lasteaia- ja lastehoiuvõimalused. Narva ja Kohtla-Järve/Jõhvi linnapiirkonna tegevuskavades keskendutakse sellele, et suurendada säästva liikuvuse vahendeid kasutavate inimeste osakaalu ja elavdada suuri alakasutatud piirkondi. Tallinna kesklinna on paigaldatud keskkonnateabe ekraan, mis teavitab inimesi välisõhu seisundist ning millel kuvatakse kõige hilisem mürakaart ja PM10 taseme muutused. II osa. Tugiraamistik: rakendusvahendid 4.Keskkonnahoidlik maksustamine, keskkonnahoidlikud riigihanked, keskkonnategevuse rahastamine ja sellealased investeeringud Keskkonnahoidlik maksustamine ja keskkonnale kahjulikud toetused Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide eeskirjade kohaselt on liikmesriigid kohustatud edendama oma majandusliku, sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse, maaelu arengu ja merenduspoliitika alastes rahastamisstrateegiates ja -programmides keskkonna- ja kliimamuutustealast tegevust. Eesti keskkonnamaksudest saadav tulu on endiselt üks ELi suuremaid. Keskkonnamaksud moodustasid 2017. aastal 2,88 % SKPst (EL 28 keskmine oli 2,4 %) (vt joonis 19) ja energiamaksud 2,54 % SKPst (ELi keskmine 1,84 %). Samal aastal moodustas keskkonnamaksudest saadav tulu 8,73 % maksudest ja sotsiaalkindlustusmaksetest saadud kogutulust (mis on kõrgem kui EL 28 keskmine näitaja 5,97 %). Eesti maksustruktuur näitab, et tööjõumaksudest saadava kogutulu osakaal maksutulus on kooskõlas ELi keskmise näitajaga (2016. aastal 49,9 %), samal ajal kui tööjõu kaudne maksukoormus oli 34,1 %. Tarbimismaksud on suhteliselt kõrged (42,5 %, ELi 28 liikmesriigi seast neljandal kohal), mis näitab, et maksude üleviimiseks tööjõult tarbimisele on vähe võimalusi, eriti keskkonnamaksude puhul. Komisjon on Euroopa poolaasta raames korduvalt märkinud, et Eestis on peale raskeveokite liiklusmaksu ja uue raskeveokite maanteemaksu süsteemile võimalusi uute sõidukite maksustamiseks. Transpordimaksudest saadav tulu (välja arvatud kütusemaksud) oli 2016. aastal Eestis ainult 0,06 % SKPst, mis on liikmesriikide näitajatest eelviimasel kohal. Alates 2018. aastast kohaldatakse Eestis raskeveokitele teekasutustasu, mille määr sõltub osaliselt nende tekitatavast heitest. 28. märtsil 2017 toimunud keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamise dialoogi raames märgiti Eesti valitsuse 17. märtsi 2017. aasta otsust kehtestada sõiduki registreerimise maks, mis sõltub sõiduki võimsusest/CO2-heitest. Üks Eestis kehtivatest positiivsetest keskkonnaalasest fiskaalmeetmest on maavarade kaevandamise tasu, mis kehtestati eri riigi omandis olevatele ehituskivimitele ning energiatootmises ja põllumajanduses kasutatavatele maavaradele vastavalt kaevandatavate ressursside kogusele. Teine hea näide on jahipidamis- ja kalastustasude süsteem, mille tuludest 77 % kasutatakse sihtotstarbeliselt kaitse eesmärgil. Joonis 20. Keskkonnamaksudest saadav tulu protsendina SKPst 2017. aastal Viimase kümne aasta jooksul on fossiilkütuste toetused vähenenud, peamiselt seetõttu, et kodumajapidamistes kasutatava söe toetused lõppesid. Samal ajal on kehtestatud uus piiratud toetus turbale ning 33 miljonit eurot kasutatakse endiselt bensiini ja diislikütuse toetusteks. Alates 2005. aastast on tehtud mõistlikke edusamme diislikütuse ja bensiini hindade erinevuse vähendamiseks. 2016. aastal oli bensiini ja diislikütuse maksumäärade erinevus endiselt 8 %, mistõttu oli Eesti ELi kõige paremini toimivate riikide seas neljandal kohal. Bensiini ja diislikütuse aktsiisimäärad olid omavääringus 2016. aastal samasugused nagu 2015. aastal (0,46 eurot liitri kohta bensiini puhul ja 0,44 eurot diislikütuse puhul). Diislikütuse maksumäära kavandatud tõusu 2018. aastal ei rakendatud seoses kütuseturismi kasvu kartusega, sest Eestis on hinnad tunduvalt kõrgemad kui naaberriikides, välja arvatud Rootsis ja Soomes. Ametiautode maksustamine ei ole Eestis probleemiks. 2018. aastal kehtestati uued fiskaalmeetmed ametiautodele. Meetmetest tulenevalt kohaldatakse raskete kaubaveokite suhtes teemakse ning seotakse ametiautodele kehtima jäänud subsiidiumid sõidukite võimsusega. Teretulnud oleksid mis tahes uued arengusuunad, mis vähendavad ametiautode maksusoodustusi Eestis. Eestis ei ole kehtestatud CO2-heitepõhist mootorsõidukimaksu. Stiimuleid vähese CO2-heitega autode ostmise ergutamiseks oli 2016. aastal vähe ja need olid peamiselt seotud iga-aastaste liiklusmaksude, teemaksude, ummikumaksu või vähese heitega tsoonide maksudega. Puudusid stiimulid keskkonnasäästlikumate sõidukite ostmiseks või avaliku taristu kasutamiseks. Eestis ostetud uued sõidukid on ELi kõige keskkonnavaenulikumad ja nende keskmine CO2-heide on 134 grammi kilomeetri kohta, mis on suurem kui ELi keskmine näitaja – 2016. aastal 118 grammi.

Selliste Eestis müüdud uute sõiduautode arv, mis kasutavad alternatiivkütuseid, on viimastel aastatel vähenenud. 2016. aastal moodustas alternatiivkütuseid kasutavate uute sõiduautode osakaal 2011. aasta näitajast vaid 11 %. Toetuskava lõpetamine näitas, et ilma erisõidukite ostmise otsese toetamiseta ei ole elektri- või biometaanil töötavate sõidukite kasutamine tõenäoliselt suur. Keskkonnahoidlikud riigihanked ELi keskkonnahoidlike riigihangete poliitikaga julgustatakse liikmesriike võtma täiendavaid meetmeid, et kohaldada keskkonnahoidlike riigihangete kriteeriume vähemalt 50 % riigihangete puhul. Euroopa Komisjon aitab edendada riigihangete kui keskkonnakaitse toetamise strateegilise vahendi kasutamist. Riigihangete ostujõud on ELis ligikaudu 1,8 triljonit eurot (ligikaudu 14 % SKPst). Oluline osa sellest rahast läheb suure keskkonnamõjuga sektoritele, nagu ehitus või transport. Seetõttu võib keskkonnahoidlik riigihange aidata oluliselt vähendada avaliku sektori kulutuste keskkonnale avaldatavat negatiivset mõju ning toetada säästvaid uuenduslikke ettevõtjaid. Komisjon on esitanud ELi keskkonnahoidlike riigihangete kriteeriumid. Eestis ei ole praegu kehtivat keskkonnahoidlike riigihangete riiklikku kava ega strateegiat. Kohalike omavalitsuste esindajatele ja riigiasutuste spetsialistidele korraldatakse koolitusi, et selgitada keskkonnahoidlike riigihangete põhimõtet ja arutada selle elluviimise võimalusi. Keskkonnanõuded on praegu kohustuslikud ainult sõidukite puhul. Kohustuslikud keskkonnahoidliku riigihanke kriteeriumid kehtestatakse ka keskvalitsussektori, mööbli, puhastusvahendite ja -teenuste, kopeerimise ja graafilise paberi ning arvutite ja kuvarite jaoks. Keskkonnahoidlikke riigihankeid jälgitakse korrapäraselt ametliku elektroonilise riigihangete veebisaidi kaudu (E-hanked). 2015. aastal korraldati Eestis 10 850 riigihanget, millest 605 (5,6 %) hõlmasid keskkonnakriteeriume. 2016. aastal korraldati Eestis 10 343 riigihanget, millest 597 (5,8 %) hõlmasid keskkonnakriteeriume. 2017. aasta oktoobris korraldas Eesti koos partneritega Tallinnas ringmajanduse põhimõtetest lähtuvate riigihangete teise kongressi Circular Procurement Congress. Keskkonnategevuse rahastamine ja sellealased investeeringud Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide eeskirjade kohaselt on liikmesriigid kohustatud lisama keskkonna- ja kliimaeesmärgid oma majandusliku, sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse, maaelu arengu ja merenduspoliitika alastesse rahastamisstrateegiatesse ja -programmidesse. Jätkusuutlikkuse saavutamiseks on vaja kaasata avaliku ja erasektori rahastamisallikad. Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide kasutamine on väga oluline, et saavutada keskkonnaeesmärgid ja lõimida need teistesse poliitikavaldkondadesse. Muude vahendite, näiteks programmi „Horisont 2020“, programmi LIFE ning Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide kaudu võib samuti toetada rakendamist ja levitada häid tavasid. ELi kodanike keskkonnahoiakuid käsitleva Eurobaromeetri 2017. aasta eriuuringu raames toetas 84 % Eesti inimestest suuremate investeeringute tegemist keskkonnakaitsesse (EL 28 keskmine näitaja oli 85 %). Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondid aastatel 2014–2020 Eestile on kolme riikliku ja piirkondliku programmi kaudu eraldatud 2014.–2020. aastaks kehtestatud Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahenditest 4,46 miljardit eurot. See tähendab, et koos Eesti enda 1,54 miljardi euro suuruse panusega on Eestil kokku kuus miljardit eurot investeerimiseks sellistesse valdkondadesse nagu vähese CO2-heitega majandus, säästev transport, keskkonnakaitse ja kliimamuutustega kohanemine. Joonisel 19 on näidatud Eestile Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest eraldatud vahendid. Eesti avaliku sektori keskkonnakulud moodustavad aastas hinnanguliselt kokku ligikaudu 1,67 % SKPst. Ühtekuuluvuspoliitika Eestile on eraldatud ELi ühtekuuluvuspoliitika 2014.–2020. aasta vahenditest kokku üle 4,4 miljardi euro, sealhulgas 1,07 miljardit eurot Ühtekuuluvusfondist, 443 miljonit eurot Euroopa Sotsiaalfondist ja 2,46 miljardit eurot Euroopa Regionaalarengu Fondist. 2007.–2013. aastal moodustasid otse keskkonnataristusse investeerimiseks eraldatud vahendid kuni 800 miljonit eurot. Eesti on eraldanud ELis kõige suurema osa ühtekuuluvuspoliitika vahenditest otsesteks keskkonnainvesteeringuteks; selle kogusumma inimese kohta on arvestatuna alates 2000. aastast 956 eurot. Joonis 21. Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondid aastatel 2014–2020, ELi eraldised teemade kaupa, Eesti (miljardit eurot) ELi vahendid on Eesti keskkonnakaitse seisukohalt keskse tähtsusega. Üks komisjoni investeerimisprioriteetidest Eesti suhtes aastatel 2014–2020 on kasutada loodusvarasid tõhusamalt ning saavutada vähem energia- ja CO2-mahukas majandus. Nendesse valdkondadesse investeerimise hoogustamine aitab riigil minna üle ringmajandusele.

Innovatsioon ja vähese CO2-heitega majandus on peamised valdkonnad, mida tuleb keskkonnakulude hindamisel arvesse võtta. ERFist on Eestile eraldatud vähese CO2-heitega majanduse saavutamiseks 57 miljonit eurot. ERFi vahenditest toetatakse selliseid projekte nagu Narva vee- ja reoveesüsteemi ehitus, sealhulgas joogivee puhastamise ja varustamise ning reovee kogumisega seotud investeeringud kõigi Narva elanike huvides. Olulist kasu keskkonnale toob põhjavee ja aluspinnase saastumise kõrvaldamine tänu reoveekollektorite rekonstrueerimisele ja lekete sulgemisele. Maaelu areng Eesti maaelu arengu kavas kirjeldatakse riigi prioriteete 2014.–2020. aastaks eraldatud 993 miljoni euro kasutamisel. Vahendid hõlmavad 823 miljonit eurot Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) ja 169 miljonit eurot riiklikku kaasrahastamist. Programmil on tugev keskkonnaalane käsitlus, mille peamised prioriteedid on vesi, pinnas ja elurikkus. Ligikaudu 70 % põllumajandusmaast hõlmatakse põllumajanduse keskkonnakohustustega. 37 % eelarvest eraldatakse meetmetele, mis võimaldavad vältida metsade raadamist. Kava hõlmab ka nitraaditundlike alade veekaitsemeedet ning poollooduslike elupaikade ja mahepõllumajanduse toetusmeetmeid. Praegu viiakse ellu mitut EAFRD maaelu arengu programmi projekti, millega toetatakse mitmesuguseid keskkonnateemasid. Nende hulgas on mahepõllumajanduse teadmussiirde programm, ressursitõhusate kasvuhoonete projekt, meierei lauda renoveerimise projekt ja maasikakasvatuses päikeseenergia tootmise projekt. Euroopa Merendus- ja Kalandusfond Eesti on eraldanud umbes 129 miljonit eurot kalandus- ja merendussektori kaasrahastamisele, sealjuures on ELi toetus 101 miljonit eurot. See on aidanud rahastada projekte, mis toetavad Eesti rakenduskavas säästva kalanduse ja säästva vesiviljeluse aladena määratletud alade keskkonda. Keskkonnaprojektide rahastamise osakaal on ligikaudu 20 % ehk rohkem kui 32 miljonit eurot. Kalalaevastiku energiatõhusust parandatakse 140 mootori väljavahetamise ja moderniseerimisega. Teised meetmed aitavad vähendada kasvuhoonegaaside heidet ning säilitada või taastada 9 000 hektarit maastikke. Euroopa ühendamise rahastu Euroopa ühendamise rahastu on ELi peamine rahastamisvahend, mis on välja töötatud just selleks, et suunata investeeringuid Euroopa transpordi-, energia- ja digitaaltaristusse. Selle eesmärk on tegeleda kindlakstehtud puuduvate seoste ja kitsaskohtadega ning edendada kestlikkust. 2017. aasta lõpuks oli Eesti allkirjastanud Euroopa ühendamise rahastu raames 208 miljoni euro ulatuses projektilepinguid. 15 miljonit eurot on eraldatud vesiniku tankimise jaamade kasutuselevõtuks, et rahuldada nõudlust vesinikkütusel töötavate sõidukite järele. Programm „Horisont 2020“ Eesti on saanud programmist „Horisont 2020“ toetust alates selle käivitamisest 2014. aastal. 2019. aasta jaanuari seisuga on ühiskonnaprobleemide tööprogrammide projektide raames, mis käsitlevad keskkonnaküsimusi, antud 140 osalejale maksimaalselt 41,6 miljonit eurot . Lisaks eespool nimetatud tööprogrammidele on kogu programmi „Horisont 2020“ ulatuses lisatud kliima ja elurikkusega seotud kulusid. Eestis on kõigi programmi „Horisont 2020“ tööprogrammide projektide vahenditest, mis on heaks kiidetud enne 2018. aasta detsembrit, kliimameetmetele nähtud ette 45 miljonit eurot (33,8 % riigile programmi „Horisont 2020“ raames eraldatud toetusest) ja elurikkusega seotud meetmetele 11 miljonit eurot (8,5 % riigile programmi „Horisont 2020“ raames eraldatud vahenditest). Eestis on käimas mitu edukat projekti. Projekti LAkHsMI raames töötatakse välja uut vee seire- ja kuvamistehnoloogiat, mida saaks kasutada taastuvenergia tootmiseks ja autohtoonsete liikide kaitse parandamiseks. Projektiga LeanShips püütakse luua keskkonnasäästlikumaid laevu, mille abil vähendataks kütusekasutust ja CO2-heidet 25 %. Programm LIFE Alates programmi LIFE käivitamisest 1992. aastal on Eestis kaasrahastatud selle raames kokku 34 projekti. Kokku on nendesse projektidesse investeeritud 38 miljonit eurot, millest 20 miljonit eurot on ELi vahendeid. Neist projektidest kümme käsitlevad keskkonnauuendusi (programmi LIFE keskkonna- ja ressursitõhususe prioriteetse valdkonna raames) ja 18 looduskaitset (programmi LIFE looduse ja bioloogilise mitmekesisuse prioriteetse valdkonna raames). Aastateks 2014–2017 on EL eraldanud Eesti projektidele viis miljonit eurot. Nende hulka kuulub ka projekt EstBatLIFE, mille raames võetakse meetmeid tiigilendlase (Myotis dasycneme) elupaikade parandamiseks, taotledes ELilt toetust üle 500 000 euro. Praegu on käimas kaks projekti, milles keskendutakse loopealsete ja soo elupaikade taastamisele.

Projekt, milles Eesti osales, kuulus programmi LIFE 2016.–2017. aasta parimate projektide hulka. Tegemist on projektiga SAMBAH, mis esitati looduse ja bioloogilise mitmekesisuse prioriteetse valdkonna raames ning mille eesmärk on kasutada parimaid tavasid andmete esitamiseks hariliku pringli Läänemere alampopulatsiooni leviku ja elupaikade kasutamise usaldusväärseks hindamiseks. Euroopa Investeerimispank Ainuüksi 2018. aastal andsid EIP grupp (Euroopa Investeerimispank ja Euroopa Investeerimisfond) Eesti ettevõtjatele ja avaliku sektori asutustele laene üle 76 miljoni euro (vt joonis 21). Sellest umbes 4,6 miljonit eurot (6 %) anti keskkonnaprojektidele. 2017. aastal anti rohkem kui 50 miljoni euro ulatuses laene mitmesugustele ringmajanduse valdkonnas tegutsevatele Balti riikide ettevõtjatele. Euroopa Strateegiliste Investeeringute Fond Euroopa Strateegiliste Investeeringute Fondi (EFSI) eesmärk on aidata kaotada praegust investeeringute puudujääki ELis. 2019. aasta jaanuari seisuga on selle raames võetud Eestis kasutusele üle 130 miljoni euro. Sellest tulenev edasine investeerimine peaks prognooside kohaselt olema rohkem kui 1,3 miljardit eurot. Joonis 22. EIP Eestile antud laenud 2018. aastal Riigi keskkonnavaldkonna rahastamine Eesti kulutas 2016. aastal keskkonnakaitsele 123,1 miljonit eurot, mida oli võrreldes 2015. aastaga 12 % vähem. 32 % maksetest suunati jäätmekäitlussektorisse ja 12,5 % reoveekäitlusele. 5,5 % kasutati reostustõrjeks ja 16 % elurikkuse ja maastiku kaitseks. Aastatel 2012–2016 rahastas valitsemissektor keskkonnakaitse valdkonda 652,5 miljoni euroga. Nagu aruandes märgitud, on Eesti üks proovikividest keskkonnategevuse piisava rahastamise tagamine. Praegu pärsivad ELi keskkonnaõiguse ja -poliitika nõuetekohast rakendamist rahanappus sellistes valdkondades nagu jäätmekäitlus, vee kvaliteet ja elurikkus. Seetõttu peaks riik pidama esmatähtsaks rahaliste vahendite tagamist, et vähendada mahajäämust poliitika rakendamises. 2019. aasta prioriteetne meede ·Valmistuda järgmiseks rahastamisperioodiks 2021–2027, et tagada piisav rahastamine Natura 2000 alade jäätme-, vee- ja majandamiskavade rakendamiseks.

5.Keskkonnaalase juhtimise tugevdamine Teave, üldsuse osalemine ja õiguskaitse kättesaadavus Kodanikud saavad keskkonda tõhusamalt kaitsta, kui neil on võimalik tugineda Aarhusi konventsiooni kolmele sambale: i) teabe kättesaadavus, ii) üldsuse osalemine otsuste tegemises ja iii) õiguskaitse kättesaadavus keskkonnaküsimustes. Avaliku sektori asutuste, üldsuse ja ettevõtjate jaoks on väga oluline, et keskkonnateavet jagataks tõhusalt ja tulemuslikult. Üldsuse osalemine võimaldab ametiasutustel teha otsuseid, milles arvestatakse üldsuse muresid. Õiguskaitse kättesaadavus hõlmab tagatisi, mis võimaldavad kodanikel ja valitsusvälistel organisatsioonidel kasutada liikmesriikide kohtuid keskkonna kaitsmiseks. See hõlmab vaidlustamisõigust („kaebeõigus“). Keskkonnateave

Eestis on kombineeritud juhtimisstruktuur. On kaks olulist keskkonnaportaali, millest ühte haldab Keskkonnaagentuur ja teist Keskkonnaministeerium. Portaalidel on ühesugune struktuur ja kattuvus vee, õhu ja heite valdkonnas. Nad on üldiselt hästi omavahel seotud. Portaalides on esitatud tabelites ja graafikutel mõningad seireandmed. Õhu valdkonna jaoks on Eesti Keskkonnauuringute Keskusel eraldi portaal. Teave kemikaalide kohta ei olnud üheski keskkonnaportaalis kättesaadav, välja arvatud veeseire andmed. Kemikaale käsitlev teave on siiski esitatud Terviseameti kemikaaliohutuse portaalis. Peamised keskkonnaportaalid keskenduvad teabe andmisele mitmesuguste valdkondade riiklike kavade, riigisiseste õigusaktide ja kõrgetasemeliste näitajate kohta. Esitatud keskkonnaandmed ei vasta INSPIRE kirjeldustele. Eestil on eraldi INSPIRE portaal inspire.maaamet.ee. INSPIRE portaal ei ole lõimitud või seotud peamiste keskkonnaportaalidega. Eesti tulemused INSPIRE direktiivi rakendamisel jätavad soovida. Komisjon vaatas riigi tulemused läbi tema 2016. aasta rakendusaruande ja 2017. aasta kõige värskemate seireandmete põhjal. Suuri edusamme on tehtud andmete ja teenuste kooskõlastamisel ja dokumenteerimisel. Pingutada tuleb veel selle nimel, et muuta andmed teenuste kaudu kättesaadavaks, parandada andmete uuesti kasutamise tingimusi ning seada esmatähtsaks väärtuslikud ruumiandmestikud, eelkõige need, mida kasutatakse keskkonnaalaste õigusaktide rakendamiseks. Joonis 23. Juurdepääs ruumiandmetele vaatamis- ja allalaadimisteenuste kaudu Eestis (2017) Üldsuse osalemine Eesti keskkonnaseadustiku üldosa seadus ja haldusmenetluse seadus hõlmavad üldisi kohustusi seoses üldsuse osalemisega ja avatud menetluse algatamisega otsuste tegemisel. Neid täiendavad mitmesugused õhu, looduse, vee ja jäätmete valdkonna keskkonnaalased õigusaktid. Praktikas on Keskkonnaministeeriumi veebisaidil avalikku konsultatsiooni käsitlev selgelt eristatav osa. Peale selle on olemas mitu valitsusasutuste veebiportaali, mille abil edendatakse üldsuse osalemist valitsuse töös. Hea näide üldsusega tehtava ennetava koostöö kohta on Keskkonnaministeeriumi iga-aastased partnerpäevad, mille käigus tutvustab ministeerium oma iga-aastast töökava ja prioriteete ning juhib arutelu päevakajalistel teemadel. Üritusel osalejate arv kasvab igal aastal (2018. aastal oli osalejaid 120). Eesti kodanike kaasamist on komisjoni parema õigusloome vahendite raames peetud heaks tavaks. Eurobaromeetri 2017. aasta andmed näitavad, et eestlased nõustuvad üsna kindlalt (77 % vastanutest), et üksikisik võib mängida olulist rolli keskkonna kaitsmisel. Alates 2014. aastast on see näitaja jäänud suures osas samaks. Õiguskaitse kättesaadavus Kuigi Eestil on ametlik veebisait, kus on esitatud üldteave õiguskaitse kättesaadavuse kohta, ei anna see üldsusele selget, terviklikku ja kasutajasõbralikku teavet õiguskaitse kättesaadavuse kohta keskkonna valdkonnas. Eestis on kaebeõigus üldiselt õigustepõhine ja üksikisikute suhtes piirav. Keskkonnaalastel valitsusväliste organisatsioonidel on suurem kaebeõigus. Selle põhjal on tõenäoline, et valitsusvälised organisatsioonid saavad vaidlustada kohtus nii looduse kui ka õhusaastega seotud juhtumeid, kuid üksikisikud ei saa pöörduda kohtu poole loodusega seotud üldistes huvides olevate juhtumitega. 2019. aasta prioriteetsed meetmed ·Parandada juurdepääsu ruumiandmetele ja -teenustele, luues tugevamad seosed keskse INSPIRE veebisaidi ja piirkondlike portaalide vahel. Määrata kindlaks ja dokumenteerida kõik keskkonnaõiguse rakendamiseks vajalikud ruumiandmestikud ning teha need andmed ja dokumendid kooskõlas INSPIRE direktiiviga vähemalt olemasoleval kujul kättesaadavaks teistele avaliku sektori asutustele ja üldsusele digitaalteenuste kaudu. ·Teavitada üldsust paremini nende õigusest õiguskaitse kättesaadavusele. Nõuetele vastavuse tagamine Keskkonnanõuete täitmise tagamine hõlmab kogu avaliku sektori asutuste tehtavat tööd, millega kantakse hoolt selle eest, et tööstusettevõtjad, põllumajandustootjad ja teised täidaksid oma kohustusi kaitsta vett, õhku ja loodust ning käidelda jäätmeid. Selle hulka kuuluvad sellised ametiasutuste toetusmeetmed nagu i) nõuete parem täitmine, ii) keskkonnajärelevalve ja nende muud kontrollitoimingud, st nõuete täitmise kontrollimine, ja iii) meetmed, mida nad võtavad rikkumiste peatamiseks, karistuste määramiseks ja kahjude kõrvaldamise nõudmiseks, st täitmise tagamine. Kodanikuteadus ja kodanike kaebused võimaldavad ametiasutustel oma jõupingutusi paremini suunata. Keskkonnavastutusega tagatakse, et saastaja maksab mis tahes kahju heastamise eest.

Nõuete parem täitmine ja järelevalve Põllumajandustootjatele antakse veebis teavet selle kohta, kuidas täita nitraatide ja loodusega seotud kohustusi. Selle teabe kvaliteet näitab, kui aktiivselt edendavad ametiasutused nõuete täitmist valdkondades, kus rakendamisel esineb suuri puudujääke. Maaelu Edendamise Sihtasutus pakub tasuta veebipõhiseid juhendmaterjale, sealhulgas Eesti kahes nitraaditundlikus piirkonnas kehtivate kohustuste kohta. Samuti annab Eesti laialdast asukohapõhist teavet oma Natura 2000 aladega seotud kohustuste kohta. Suured tööstuskäitised võivad kujutada endast suurt reostusohtu. Avaliku sektori asutustel peavad olema kavad nende käitiste kontrollimise kohta ja nad peavad tegema konkreetsed kontrolliaruanded üldsusele kättesaadavaks. Kontrollikava avaldab Eesti Keskkonnainspektsioon. Kontrolliaruandeid käsitlev teave on kättesaadav Keskkonnaministeeriumi veebisaidil. Kodanikuteadus ja kaebuste menetlemine Üldsuse kaasamine kodanikuteaduse kaudu võib parandada teadmisi keskkonnast ja aidata ametiasutustel oma tööd teha. On kaks avalikku portaali: Eesti loodusvaatluste andmebaas (LVA) ja eElurikkus. Esimene neist on Keskkonnaagentuuri ja Eesti Looduseuurijate Seltsi pikaajalise koostöö tulemus. Alates 2010. aastast on Keskkonnaagentuur korraldanud igal aastal avalikke kampaaniaid liikide vaatluste tagamiseks. Selge veebipõhise teabe kättesaadavus kaebuse esitamise viisi kohta näitab, kui innukalt vastavad ametiasutused üldsuse kaebustele. Keskkonnainspektsiooni veebilehel on selgelt märgitud e-posti aadress ja ööpäev läbi toimiv telefoninumber kaebuste esitamiseks keskkonnaprobleemide kohta. Täitmise tagamine Kui järelevalve raames tehakse kindlaks probleemid, võivad olla asjakohased mitmesugused vastused. Eesti avaldab küll kontrolliaruanded, kuid puudub teave selle kohta, milliseid halduslikke järelmeetmeid on võetud avastatud nõuete rikkumise korral. Peale selle ei avaldata teavet nitraate ja loodust käsitlevatele nõuetele vastavuse rikkumistele reageerimise kohta. Keskkonnakuritegude statistika avaldatakse. Võitlus jäätmete, looduslike liikidega seotud kuritegude ja muude keskkonnakuritegude vastu on eriti keeruline. See nõuab inspektorite, tolliasutuste, politsei ja prokuröride tihedat koostööd. Ametitevahelisele koostööle on osutatud Keskkonnainspektsiooni veebilehel ja ka prokuratuuri veebisaidil. Keskkonnavastutus Keskkonnavastutuse direktiiviga on kehtestatud raamistik, mille aluseks on põhimõte „saastaja maksab“, et vältida keskkonnakahju ja see heastada. Keskkonnapoliitika rakendamise 2017. aasta läbivaatamises keskenduti parema teabe kogumisele keskkonnakahjude kohta, rahalistele tagatistele ja suunistele. Komisjon kogub endiselt tõendeid tehtud edusammude kohta. 2019. aasta prioriteetsed meetmed ·Teavitada üldsust paremini nõuetele vastavuse edendamisest, järelevalvest ja nõuete täitmise tagamisest. ·Avaldada rohkem teavet täitmise tagamise meetmete tulemuste kohta ning järelmeetmete kohta, mida on võetud nitraate ja loodust käsitlevate nõuete rikkumiste suhtes. ·Parandada keskkonnavastutusega seotud rahalisi tagatisi ja keskkonnavastutuse direktiivi suuniseid ning avaldada teave keskkonnakahju kohta. Keskkonnaasutuste töö tulemuslikkus Neil, kes on seotud keskkonnaalaste õigusaktide rakendamisega ELi, riigi, piirkonna ja kohaliku omavalitsuse tasandil, peavad olema teadmised, vahendid ja suutlikkus, et kanda hoolt selle eest, et õigusaktid ja täitmise tagamise protsessi juhtimine toovad soovitud kasu. Haldussuutlikkus ja -kvaliteet Kesktasandi ning piirkonna ja kohaliku tasandi asutustel peab olema mitmetasandilise valitsemise süsteemis võimalik täita oma ülesandeid ja teha üksteisega tõhusalt koostööd.

Enamik keskkonnaküsimusi kuulub Keskkonnaministeeriumi pädevusse. Kohalikel omavalitsustel on oluline roll projekteerimises ja territoriaalses planeerimises. Keskkonnaministeeriumi haldusala kõige olulisemad ametid on: ·Keskkonnaamet, millel on mitmesugused ülesanded looduskaitse, keskkonnakaitse, ressursside kasutamise ja kiirguse valdkonnas; ·Keskkonnainspektsioon, mis on peamine nõuete täitmise tagamise asutus; ja ·Keskkonnaagentuur, mis viib ellu riiklikku keskkonnaseire programmi, koostab aruandeid ja hindab keskkonna seisundit. Kohalikud omavalitsused on autonoomsed üksused ja nad ei ole keskvalitsusega kuigi tihedalt seotud. Projekti EU PACK raames tehtud uuringu kohaselt on kohalike omavalitsuste kaasamine poliitika kujundamisse üsna pealiskaudne ja keskvalitsusel puudub suutlikkus kehtestada paremaid kooskõlastamismehhanisme. Kohalikud omavalitsused on moodustanud ühendused, mis püüavad kooskõlastada oma tegevust seoses suhetega keskvalitsusega. Ulatuslik riigireform vähendas 2017. aastal omavalitsuste arvu. Eestis on nüüd 79 omavalitsust võrreldes reformieelse ajaga, mil neid oli 213. Eesti punktisumma oli 2018. aasta keskkonnategevuse tulemuslikkuse indeksis 64,31. Eesti on selle järgi 180 riigi seas 48. kohal. Et tagada tõhus keskkonnaalane juhtimine, peavad keskkonnaasutuste töötajatel olema asjakohased haldusalased ja tehnilised teadmised ja oskused. Keskkonnapoliitika rakendamise 2017. aasta läbivaatamise raames võttis komisjon kasutusele uue vahendi TAIEX-EIR PEER-2-PEER, mis hõlbustab liikmesriikide keskkonnaasutuste ekspertide vastastikust õppimist. Eesti ei ole seda vahendit veel kasutanud, kuid Eesti eksperdid osalesid seminaril, millel käsitleti kodumajapidamiste kütmisest põhjustatud õhusaaste teemat. Koordineerimine ja lõimimine Nagu on märgitud keskkonnapoliitika rakendamise 2017. aasta läbivaatamises, annab läbivaadatud keskkonnamõju hindamise direktiiviülevõtmine riigi õigusesse riikidele võimaluse lihtsustada keskkonnamõju hindamise õigusraamistikku. Vaatamata viivitusele on Eesti muudetud direktiivi nüüd üle võtnud. Komisjon soovitab ühtlustada keskkonnamõju hindamisi, et vähendada dubleerimist ja vältida kattumisi projektide keskkonnamõju hindamises. Ühtlustamine aitab vähendada tarbetut halduskoormust. Samuti kiirendab see otsuste tegemist, ilma et keskkonnamõju hindamise menetluse kvaliteet seetõttu kannataks. Eesti on kehtestanud ühise hindamismenetluse keskkonnamõju hindamise direktiivi ja elupaikade direktiivi alusel tehtavatele hindamistele. Samuti on tal kooskõlastatud menetlus keskkonnamõju hindamise direktiivi, veepoliitika raamdirektiivi ja tööstusheidete direktiivi kohaste hindamiste jaoks. Kohanemisvõime, reformidünaamika ja innovatsioon (e-riik) Seoses e-riigiga kuulub Eesti ELi juhtivate riikide hulka. Ta on üks viiest ELi riigist, kus avalike teenuste jaoks on täielikult välja arendatud digitaalkanal – asjaomane näitaja on üle 95 %. Eesti kasutab digitaalset identimist, digitaalallkirja, paberivaba e-valitsuse teenuseid ja palju muud. DESI 2018. aasta aruande kohaselt oli Eesti digitaalsete avalike teenuste punktisumma 100st võimalikust 77, mis on suurem kui ELi keskmine näitaja (58). Keskkonnaasutused kasutavad elektroonilisi teenuseid, mis võimaldavad üldsusel nendega interneti teel suhelda. Digitaalallkirja ja digitaalse identimise kasutuselevõtust alates eelistab üldsus kasutada digitaalseid suhtlusvahendeid. Keskkonnaasutuste eesmärk on pakkuda kõiki oma teenuseid elektrooniliselt. Keskkonnaamet võttis hiljuti kasutusele uue portaali keskkonnaotsuste tegemiseks – Keskkonnalubade Infosüsteemi KOTKAS. See asendab varasemat e-teenust, mis oli keerukam. Keskkonnalube vajavad käitised esitavad kõik oma andmed ja taotlused elektrooniliselt. Eesti pidevate püüdluste raames edendada e-riiki töötatakse välja keskkonnaseire andmebaas, mis aitab parandada seireandmete kättesaadavust. Vee kvaliteedi andmete jaoks töötatakse välja terviklik modelleerimissüsteem, millesse lõimitakse asjaomased andmed. Vee kvaliteedi andmeid on praegu üsna raske leida ja/või ilma erialateadmisteta mõista. Uus modelleerimissüsteem võib oluliselt parandada keskkonnateabe kvaliteeti ja selle kättesaadavust. Rahastamise võimaldamine ja vahendite tõhus kasutamine Eesti lõi keskkonnategevuse ja investeerimisprojektide rahastamiseks Keskkonnainvesteeringute Keskuse. Sihtasutuse veebisaidil on esitatud selge teave rahastamisvõimaluste kohta. Toetust pakutakse järgmistes valdkondades: energeetika ja õhusaasteainete heite vähendamine, ringmajandus, jäätmed, kalandus, keskkonnaharidus, keskkonnajuhtimissüsteemid, keskkonnaseire ja järelevalve, looduskaitse, maavarad, merekeskkond, metsandus, vesi.

Keskkonnainvesteeringute Keskus on rakendusasutus, mis vahendab riigipoolsete ja ELi fondidest antavate vahendite kasutamist. Taotluste esitamise kutsed avaldatakse tavaliselt üleriigilistes uudiskirjades ning Keskkonnaministeeriumi ja keskuse enda veebisaitidel. 2019. aasta prioriteetne meede ·Eestil on võimalik parandada veelgi oma üldist keskkonnaalast juhtimist (nt läbipaistvust, kodanike kaasamist, nõuete täitmist ja täitmise tagamist, samuti haldussuutlikkust ja koordineerimist). Rahvusvahelised lepingud ELi aluslepingute kohaselt tuleb liidu keskkonnapoliitikaga edendada meetmeid rahvusvahelisel tasandil, et lahendada piirkondlikke või ülemaailmseid keskkonnaprobleeme. EL on võtnud endale kohustuse tugevdada keskkonnaõigust ja selle elluviimist kogu maailmas. Seetõttu toetab ta jätkuvalt ülemaailmse keskkonnapakti protsessi, mille ÜRO Peaassamblee algatas 2018. aasta mais. Keskkonnapoliitika rakendamise läbivaatamine on üks vahend, millega tagada, et liikmesriigid näitaksid head eeskuju, järgides Euroopa Liidu keskkonnapoliitikat ja -õigust ning rahvusvahelisi lepinguid. Eesti on allkirjastanud ja ratifitseerinud peaaegu kõik mitmepoolsed keskkonnalepingud, sealhulgas Nagoya protokolli, mille osaline ta on alates 19. märtsist 2019. Metsad: ELi puidumäärus / metsaõigusnormide täitmise järelevalve, metsahalduse ja puidukaubanduse (FLEGT) määrus Prognooside kohaselt viib omamaist puitu ELi turule 10 000 Eesti ettevõtjat ning puitu ja sellega seotud tooteid impordib 450 ettevõtjat. Eesti andis teada, et oli teinud 2015. aasta märtsist kuni 2017. aasta veebruarini omamaise puidu 1135st kavandatud kontrollist 70 % ja imporditud puidu 20st kavandatud kontrollist 75 %. Peale selle olid Eesti ametiasutused kontrollinud 214 kauplejat. See on teiste riikidega võrreldes märkimisväärne. Eestis on omamaise puidu kontrollimise käigus avastatud ELi puidumääruse rikkumised seotud peamiselt nõuetekohase hoolsusega ja keeldude eiramisega. Seni on rikkumiste eest määratud ettevõtjatele 125 korral karistus (trahvid ja keskkonnakahju hüvitamine) ning algatatud 17 kohtuasja. Seoses imporditud puiduga on Eesti väljastanud kuus teadet parandusmeetmete võtmise kohta nõuetekohase hoolsuse nõude rikkumise heastamiseks. Koostöö kohta (ELi puidumääruse artikkel 12) andis Eesti teada, et on teinud koostööd Eesti mitmesuguste pädevate asutuste ja teiste ELi liikmesriikide asutustega. Ta tõi esile ka Põhja- ja Baltimaade tegevuskava. Geneetilised ressursid: geneetilistele ressurssidele juurdepääsu ja nende kasutamisest saadava tulu õiglase ja erapooletu jaotamise Nagoya protokoll Eesti on määranud pädevad asutused geneetiliste ressursside valdkonnas ja kohaldanud määruse rikkumise korral sanktsioone. Eesti on üks neljast riigist, kes on kehtestanud riskipõhise kontrollide kava ja teinud kontrolle (kohapealsed kontrollkäigud ja inspekteerimised). Kuid ühtegi kinnitust nõuetekohase hoolsuse rakendamise kohta ei ole seni esitatud ega karistusi kohaldatud. Eesti on esitanud komisjonile esimese aruande geneetilistele ressurssidele juurdepääsu ja tulu jaotamise määruse rakendamise kohta (2017. aasta lõpus). Rahvusvaheline looduslike liikidega kauplemine: ohustatud looduslike looma- ja taimeliikidega rahvusvahelise kauplemise konventsioon (CITES) Eesti on loonud asjaomased riiklikud asutused ja menetleb korrapäraselt impordi, (re)ekspordi ja ELi-sisese kaubandusega seotud dokumente ja taotlusi nende kohta. Teated ebaseaduslike saadetiste konfiskeerimise kohta, eelkõige need, mis edastatakse iga kuue kuu järel organisatsioonile TRAFFIC komisjoniga sõlmitud lepingu alusel, ning teated, mida vahetatakse platvormi EU-TWIX kaudu, näitavad, et tolliasutused tegutsevad aktiivselt. Et tagada ELi looduslike liikidega seotud tegevuskava (2016) täielik rakendamine ja parandada ebaseadusliku tegevuse avastamise määra, tegeleb Eesti oma täitmise tagamise strateegiate raames esmatähtsate riskide kindlaksmääramise ja hindamisega. Kestlik areng ja ÜRO kestliku arengu eesmärkide elluviimine Kestlik areng ühendab keskkonna-, sotsiaal- ja majanduspoliitika sidusaks raamistikuks ning aitab seetõttu rakendada keskkonnaalaseid õigusakte ja poliitikat. Keskkonnaministeeriumi ülesanne oli töötada välja säästva arengu riiklik strateegia, mille Riigikogu kiitis heaks 2005. aastal. Selle rakendamist koordineerib nüüd Riigikantselei.