ET Euroopa Liidu Teataja C 212/9

Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta) artikli 50 lõike 2 punkti a kohase taotluse avaldamine

(2015/C 212/07)

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (1) artiklile 51.

KOONDDOKUMENT

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 510/2006

põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (2)

„OBERLAUSITZER BIOKARPFEN”

EÜ nr: DE-PGI-0005-01070 – 13.12.2012

KGT ( X ) KPN ( )

1. Nimetus

„Oberlausitzer Biokarpfen”

2. Liikmesriik või kolmas riik

Saksamaa

3. Põllumajandustoote või toidu kirjeldus

3.1. Toote liik

Klass 1.7. Värske kala, molluskid ja koorikloomad ning neist valmistatud tooted

3.2. Toote kirjeldus, mida punktis 1 esitatud nimetus tähistab

Toodet „Oberlausitzer Biokarpfen” müüakse elusa, tapetud või töödeldud (tükid, suitsukala või filee lahtiselt või valmispakendis) söögikarpkalana (Cyprinus carpio).

Nimetusega „Oberlausitzer Biokarpfen” tähistatakse peegelkarpi, kes on seljalt tumeroheline, hall või hallikassinine, külgedelt kollakasroheline kuni kuldne ning kõhult kollaga nüansiga valge. Selja- ja sabauimed on halli värvi, saba- ja pärakuuimed punaka varjundiga ning rinna- ja kõhuuimed on kollakat või punakat värvi. Peegelkarbile on iseloomulik ühtlane soomuskate. Lisaks selga katvale läbivale soomusereale on üksikud peegelsoomused ka uimede alguses ja lõpusekaane taga. Võrreldes muude karpkalaliikidega on peegelkarpkala lühikese peaga (kehapikkuse ja -kõrguse suhe on alla 3,0). Lühikese pea tõttu on kaela algus selgesti eristatav.

Kaubakarpkala eluskaal on 1 300 – 2 500 g, mis saavutatakse 3. või 4. kasvuperioodi suvel. Kalaliha on hele kuni kergelt roosa, tugev/tihke, õrn ja vähese rasvaga, liigile omase iseloomuliku kergelt pähklise maitse ja aromaatse lõhnaga.

Kalaliha keemiline koostis:

1. vesi 75–85 %, 2. rasv 0,5–4,0 %, 3. valk 15–19 %, 4. toortuhk 0–1,5 %.

Söötmine kontrollitud bioloogilise lisasöödaga (teravili, kaunviljad) tagab jääkainetevaba ja kahjustamata kalaliha.

3.3. Tooraine (üksnes töödeldud toodete puhul)

—

3.4. Sööt (üksnes loomse päritoluga toodete puhul)

Vähemalt 50 % söödast on looduslik (põhjasööt, zooplankton jms). Vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 834/2007 (3) ja komisjoni määruse (EÜ) nr 889/2008 (4) kohasele sertifitseerimisele võib söödast kuni 50 % ulatuses kasutada lisasöödana üksnes määratletud geograafilises piirkonnas ökoloogiliselt toodetud teravilja ja kaunvilja (eriti lupiini ja/või hernest).

3.5. Tootmise erietapid, mis peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas

Toodet „Oberlausitzer Biokarpfen” toodetakse vastavalt määruses (EÜ) nr 834/2007 ja komisjoni määruses (EÜ) nr 710/2009 (5) sätestatud eeskirjadele ning vesiviljeluse määratlusele nõukogu määruse (EÜ) nr 1198/2006 (6) tähenduses. Riiklikult akrediteeritud kontrolliasutus kontrollib ja sertifitseerib tootmist igal aastal.

Kuna karpkala kasvab suuremaks soojadel suvekuudel, loetakse kala vanust suvede järgi. Ülem-Lausitzis kulub turustamissuurusega kala kasvatamiseks tavaliselt kolm suve. Määratletud geograafilises piirkonnas kasvatatakse kalamarjast esimese aasta põlvkond nn K1. Pärast põlvkonna K1 talvitumist kasvavad kalad edasi põlvkond K2-ks. Põlvkond K2 talvitub ja saavutab kolmandal või neljandal kasvusuvel soovitud kaalu.

Kudevad karpkalad on pärit määratletud geograafilise piirkonna omatoodangust. Erandjuhtudel võib verevärskenduseks kasutada ka muudest piirkondadest pärit kudevaid karpkalu. Muudest piirkondades pärit karpkalad peavad enne esimest kudemist olema määratletud geograafilises piirkonnas elanud vähemalt kuus kuud.

3.6. Erieeskirjad viilutamise, riivimise, pakendamise jm kohta

—

3.7. Erieeskirjad märgistamise kohta

Pakendi nähtaval pealispinnal tuleb kasutada alljärgnevalt esitatud kvaliteedimärki:

Taotleja tõendab kala päritolu tootjaga seotud kontrollinumbri ja esitatud kvaliteedimärgi alusel. Sel viisil saab iga kvaliteedimärgiga varustatud toote puhul tuvastada selle konkreetse tootja.

4. Geograafilise piirkonna täpne määratlus

Geograafiline piirkond hõlmab Bautzeni ja Görlitzi maakonna (vastavalt 1. augustil 2008. aastal jõustunud seadusele, milles käsitletakse Saksimaa maakondade uut jaotust alates 29. jaanuarist 2008) kõiki karpkalatiike.

5. Seos geograafilise piirkonnaga

5.1. Geograafilise piirkonna eripära

Ülem-Lausitz on karpkala idapoolseim, kontinentaalsest kliimast mõjutatud leviala Saksamaal. Suurte tiigipindade tugev aurustumine tekitab koha peal niinimetatud pseudoatlandi kliimamõjusid. Põllumajanduse eriharuna on tiigikalakasvatus Ülem-Lausitzis rohkem kui 750 aastat kestnud katkematu traditsiooniga. Määratletud geograafilise piirkonna karplakatiigid on sajandeid vana kultuurmaastiku osa.

Tänapäeval on Ülem-Lausitzi kalatiikide pind kokku 2 050 ha. Kui 13. sajandi keskel leiti, et jõest püütud kalade kogusest enam ei piisa, hakati Ülem-Lausitzis rajama kalatiike. Piirkonna looduslikud tingimused olid eriti soodsad, kuna Ülem-Lausitzi mägismaast põhja pool asuvad vähese kaldega paigad sobisid väga hästi suuremate tiikide rajamiseks.

Ülem-Lausitzi põhjaosa ulatuslikke alasid ei olnud väheviljaka liivase pinnase ja kõrge põhjaveetaseme tõttu võimalik maaharimiseks kasutada. Mitte asjata ei ole kohanimi Lausitz tuletatud sorbikeelsest sõnast Luciza (Łužica), mis tähendab sood. Tänu maa-ala vähesele langusele (eelkõige Ülem-Lausitzi põhjaosas), kõrgele põhjaveetasemele, väheviljakale liivasele või madalrabapinnasele ning aadelkonna suurtele maavaldustele kujunes omal ajal peaaegu kogu Ülem-Lausitzi territooriumil hargunud tiigikalakasvatus, mis suures osas säilinult ilmestab maastikku tänapäevani. Kalatiigid rajati peamiselt madalrabapinnasele.

Tänu talvisele kuivendamisele, mineraliseerumisele ja toitainete vabanemisele ning sellega seotud toitainerikkale juurdevooluveele on enamik tiike rohketoitelised. Toitainevaese juurdevooluvee ja mineraalse aluspõhjaga tiigid on kesktoitelised. Tiigigrupid saavad oma vee eelkõige suurematest voolava veega veekogudest – Spree ja Kleine Spree jõest ning Spree lisajõgedest Löbauer Wasser ja Schwarzer Schöps.

Ülem-Lausitzi tiigialale on iseloomulik vähene muutus looduslähedaste ja kasutusest tingitud muutunud elupaikade vahel. Määratletud geograafilises piirkonnas on eriti olulised tiigimajandusest tingitud elupaigad, mis asuvad märgalal: tiigipõhjanurmed ning uju- ja ujulehtedega taimeliigid on iseloomulikud tiikidele ja nende ääres asuvatele mudastumisvöönditele. Lisaks neile veel allikanurmed, looduslähedaste, voolava veega veekogude ja kraavide ääres kasvav taimestik, soo- ja rabametsad, õõnsate puudega põlismetsad, märgalade põõsastik, sood, kaldaalad ning ümbruskonna ja arvukate tiigisaarte mudastumisvööndid.

Kalatiikide rajamist soodustas eriti elanike tiheduse kasv, inimeste ristiusku pööramine ajavahemikul 1100 – 1300 ning põllu- ja karjamaa nappus. Paganlike sorbide ristiusku pööramisega sai arvukatel paastupäevadel kõigi elanike jaoks kalast rituaalne roog.

Ülem-Lausitzis kujunes aja jooksul välja kalakasvatusega seotud eriline oskusteave. Bautzenis 1875. aastal asutatud põllumajandusliku õppeasutuse õppekavas oli õppeainena olemas ka kalakasvatus. Juba 1885. aastast alates kasutas inspektor Kintze Kreba rüütlimõisa kalatiikides kalasöödana edukalt lupiini.

Tänapäeval võrdlemisi hõredalt asustatud nõmme- ja tiigimaastikul ei ole nimetamisväärseid tööstuslikke või linnaelust tingitud saasteallikaid, mis kahjustaks ökoloogiliselt väga väärtuslikku maastikku ja selle veekogusid.

5.2. Toote eripära

Karpkala „Oberlausitzer Biokarpfen” iseloomustab suur elujõulisus ja sööda hea omastamine (kala vajab maksimaalselt 50 % lisasööta) ning hea vastupanuvõime sealses piirkonnas valitsevatele ilmastikuoludele. Sajandite jooksul on karpkala eelkõige kohanenud kontinentaalsete (pikad külmad talved, väga soojad suved) ilmastikutingimustega. Karpkala „Oberlausitzer Biokarpfen” liha on hele kuni kergelt roosa, tugev/tihke, õrn ja vähese rasvaga, liigile omase iseloomuliku kergelt pähklise maitse ja aromaatse lõhnaga. Karpkala „Oberlausitzer Biokarpfen” erineb muudest karpkalaliikidest (8,7–12,7 % rasva) eelkõige vähese rasvasuse (0,5–4 % rasva) poolest; talle on iseloomulik tihke ja tugev ning hõrk, kergelt pähklise maitsega kalaliha.

Söötmine kontrollitud bioloogilise lisasöödaga (teravili, kaunviljad) tagab jääkainetevaba ja kahjustamata kalaliha.

Mahetarbijate hulgas on karpkala „Oberlausitzer Biokarpfen” piirkondlikult laialdaselt ja väljaspool piirkonda hästi tuntud ning tarbijate poolt kõrgelt hinnatud.

Tänu toote „Oberlausitzer Biokarpfen” kvaliteetsele maitsele ja säästvale mahepõllumajanduslikule tootmisele on tarbijad valmis selle kala eest maksma rohkem kui tavakasvanduses kasvatatud karpkala eest.

5.3. Põhjuslik seos geograafilise piirkonna ja (kaitstud päritolunimetusega) toote kvaliteedi või omaduste vahel või (kaitstud geograafilise tähisega) toote erilise kvaliteedi, maine või muude omaduste vahel

Karpkala „Oberlausitzer Biokarpfen” eriline kvaliteet on tingitud kvaliteetsest veest, ilmastikutingimustest, määratletud geograafilise piirkonna looduslähedastest tiikidest ja loodusliku sööda suurest kogusest ning sertifitseeritud mahepõllumajanduslikust kasvatusviisist.

Erilised looduslikud, majanduslikud ja sotsiaalsed tingimused on avaldanud positiivset mõju kalatiigimajandusele ja karpkalakasvatuse sajanditepikkusele traditsioonile. Karpkala „Oberlausitzer Biokarpfen” iseloomulikud omadused on kujunenud tänu kalakasvatajate omandatud oskusteabele, tiigivee suurepärasele kvaliteedile, erilistele ekstensiivsetele ja säästvatele kasvutingimustele (eelkõige kalade põlvkonna K1 vähene tihedus (maksimaalselt 3 000 põlvkonna K1 isendit (20–50 g/ha) ja maksimaalselt 600 põlvkonna K2 isendit (200–500 g/ha) ning kontinentaalkliima olulisele mõjule.

Kalatiikides on väga kvaliteetne vesi, mis saadakse eelkõige suurematest voolava veega veekogudest – Spree ja Kleine Spree jõest ning Spree lisajõgedest Löbauer Wasser, Schwarzwasser ja Schwarzer Schöps. Pilliroo ja veetaimedega looduslähedaste tiikide suur puhvervõime tasakaalustab juurdevooluvee kvaliteedi kõikumised.

Ajaloolistel põhjustel maapinda rajatud (looduslik pinnas), looduslike kaitsealadega kalatiikide maastikuga sobituvatel kallastel (vähemalt 80 % tiigikalda kogupikkusest) on vähemalt 3–5 m laiune pillirooriba. Tänu kvaliteetsele juurdevooluveele kasvavad looduslähedastes tiikides iseloomulikud veetaimekooslused. Need taimed toimivad puhvrina juurdevooluvee kvaliteedi mõne lühiajalise muutuse puhul. Veetaime- ja pillirookooslustes leiab karpkala „Oberlausitzer Biokarpfen” ohutu kasvamise jaoks piisavalt pelguruumi. Seal leiab kala ka mikroorganismidest koosnevat mitmekesist looduslikku sööta, mis on oluline karpkala liigiomase maitse kujunemisele. Mitmed veesügavikud, kaldataimestik ja veetaimed võimaldavad kaladele looduslikku kaitset ja vähendavad hirmu.

Karpkala „Oberlausitzer Biokarpfen” sööt on peamiselt looduslik tänu veekogudes leiduvatele toitainetele (nt zooplankton, zoobentos).

Tänu määratletud geograafilise piirkonna omapärastele ilmastiku-, tiigipõhja- ja veetingimustele on karpkala „Oberlausitzer Biokarpfen” liha hele ja tugev ning kindla loodusliku sööda suure osakaalu (vähemalt 50 %) ja lisasööda (mahepõllumajanduslikult toodetud teravili) tõttu tihke, õrn ja vähese rasvaga (0,5–4 %) ning liigiomase, iseloomuliku kergelt pähklise maitse ja lõhnaga.

Nimetatud kvaliteediomadused ja karpkala traditsiooniline tähendus geograafilise piirkonna toitumiskultuurile on kaasa aidanud asjaolule, et karpkala „Oberlausitzer Biokarpfen” on tarbijate hulgas hinnatud eriroog, mille maine on tihedalt seotud määratletud geograafilise piirkonnaga.

Toote „Oberlausitzer Biokarpfen” kvaliteetne maitse on leidnud ajakirjanduses ulatuslikku kajastust, nii et esmaturustusest saadik on toote maine aina paranenud.

Viide spetsifikaadi avaldamisele

(Määruse (EÜ) nr 510/2006 (7) artikli 5 lõige 7)

http://register.dpma.de/DPMAregister/geo/detail.pdfdownload/35550

(1) ELT L 343, 14.12.2012, lk 1.

(2) ELT L 93, 31.3.2006, lk 12. Asendatud määrusega (EL) nr 1151/2012.

(3) ELT L 189, 20.7.2007, lk 1.

(4) ELT L 250, 18.9.2008, lk 1.

(5) ELT L 204, 6.8.2008, lk 15.

(6) ELT L 223, 15.8.2006, lk 1.

(7) Vt joonealune märkus 2.