ET Euroopa Liidu Teataja C 44/90

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Siseturu sotsiaalne mõõde” (omaalgatuslik arvamus)

2011/C 44/15

Raportöör: Thomas JANSON

16. juulil 2009 otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastavalt kodukorra artikli 29 lõikele 2 koostada omaalgatusliku arvamuse järgmises küsimuses:

„Siseturu sotsiaalne mõõde”.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav tööhõive, sotsiaalküsimuste ja kodakondsuse sektsioon võttis arvamuse vastu 5. mail 2010.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 464. istungjärgul 14.–15. juulil 2010 (14. juuli 2010 istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 143, vastu hääletas 15, erapooletuks jäi 19.

1. Kokkuvõte

1.1 Sotsiaalne mõõde on siseturu põhiosa. Sellel on mitmeid aspekte. Käesolevas arvamuses käsitletakse muu hulgas majanduslikke ja õiguslikke aspekte. Hiljutised arengud on tekitanud küsimusi selle kohta, kuidas suudab sotsiaalne mõõde kaitsta töötajaid. Siseturg ei saa korralikult toimida ilma tugeva sotsiaalse mõõtmeta ja kodanike toetuseta.

1.2 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee leiab kindlalt, et ELil on täita oluline roll sotsiaalvaldkonnas, sest sotsiaalseid probleeme ei saa liikmesriigid üksinda lahendada. Poliitilise tunnustuse, solidaarsuse ja sidususe loomiseks peab EL panema suuremat rõhku oma poliitika sotsiaalsetele aspektidele.

1.3 Muude tegurite hulgas on mitmed ebasoodsad arengud sotsiaalse mõõtme ohtu seadnud. Euroopa majandus seisab silmitsi aastakümnete tõsiseima väljakutsega. Finantsmullidel võimaldati üha kasvada ning kontrollimehhanismid ja traditsiooniline riskihindamine lükati kõrvale. Selle tulemusena on kasvanud töötus ning tööturgude ja sotsiaalne olukord üha halvenevad. Seepärast peab tööhõive jääma ELi tegevuskavas esimesele kohale. Euroopa vajab säästvat majanduskasvu ja kõrget tööhõivemäära koos kvaliteetse tööturuga, et rahastada hoolekandesüsteeme.

1.4 Hoolekandesüsteemides on viimasel aastakümnel läbi viidud reforme eesmärgiga edendada sotsiaalkaitsesüsteemides tõhusamaid tööstiimuleid, et tugevdada töö väärtust ja integreerida inimesed uuesti tööturule. Siiski on selle üks tulemus olnud ebavõrdsuse suurenemine, raskendades nii sotsiaalseid probleeme. Tööhõive ja hoolekandesüsteemid on vaesuse leevendamisel otsustava tähtsusega ning ilma sotsiaaltoetusteta oleks ebavõrdsuse ja kriisi sotsiaalse mõju suurenemine veel palju kiirem ja tõsisem. Sotsiaalhoolekandesüsteemidele avaldab märkimisväärset survet valitsemissektori tegeliku või võimaliku võlakriisini viiv riiklike rahastamisvahendite vähenemine paljudes liikmesriikides. Selle probleemi mõned võimalikud lahendused on suurenev, säästev majandustegevus, finantsturgude reguleerimine ning investeeringud teadusesse ja haridusse.

1.5 Siseturg on areen, kus on ruumi nii sotsiaalse kui ka ettevõtluse mõõtme jaoks. Õitsengu jaoks tuleb luua säästvat majanduskasvu ja töökohti, mis omakorda loovad maksutulu, mis on sotsiaaltoetuste alus. Kõrged töötusmäärad ja eelarvetasakaalu puudumine annavad tunnistust sellest, et praeguse olukorra leevendamiseks saab palju ära teha.

1.6 Sotsiaalse mõõtme õiguslikud aspektid on seatud küsimuse alla, sest Euroopa Kohtu neli otsust (Viking, Laval, Rüffert ja Luksemburg) on tekitanud elavaid arutelusid esmajoones poliitilistes ja akadeemilistes ringkondades seoses võimaliku sotsiaalse dumpingu ohuga. Euroopa Parlament ja akadeemilised ringkonnad ning töötajate esindusorganisatsioonid (1) on väljendanud muret nende otsuste üle. Teised veendunud, et Euroopa Kohtu otsused neis asjus aitavad parandada siseturu toimimist.

1.7 Seepärast nõuab komitee järgmist.

Lühikeses perspektiivis nõuab komitee töötajate lähetamise direktiivi tõhusamat rakendamist. Komitee teeb ettepaneku uurida ideed luua Euroopa sotsiaalvaldkonna Interpol, mis toetab liikmesriikide tööinspektsioonide tegevust.

Komitee kutsub komisjoni üles hindama olukorda ELis Euroopa Inimõiguste Kohtu hiljutiste otsuste valguses.

Komitee toetab ka komisjoni meetmeid, mille eesmärk on tugevdada sotsiaaldialoogi, sh — edendada kvaliteetsemat sotsiaaldialoogi ning Euroopa mehhanismi vaidluste lahendamiseks ja lepitamiseks; — arendada edasi makromajanduslikku dialoogi, et vältida uusi finantskriise; — edendada rahvusvahelistes suhetes Euroopa sotsiaalmudelit.

Keskpikas perspektiivis toetab komitee komisjoni algatust, mis aitab selgitada liikmesriikide ametiasutuste, ettevõtete ja töötajate õiguslikke kohustusi töötajate lähetamise direktiivi rakendamisel ja tagab nende sätete üldise kohaldatavuse. Komitee arvates on huvitav Monti aruande ettepanek, vabastada Euroopa siseturul streikimise õigus, ning usub et see võiks lahendada mõned probleemid. See ei tohiks siiski välistada töötajate lähetamise direktiivi osalist läbivaatamist, et kohaldada töökoha põhimõtet sidusalt, võimaldades õigusaktiga sätestada, et samale tööle samas asukohas peavad alati kohalduma ühesugused töö- ja tasustamistingimused.

Pikemas perspektiivis peaks Euroopa Liit tegema jõupingutusi selle nimel, et tugevdada sotsiaalset mõõdet ja realiseerida siseturu täielik potentsiaal. Lissaboni leping ja sellele lisatud põhiõiguste harta ei ole veel saavutanud oma täielikku mõju tasakaalule põhiõiguste ja majanduslike õiguste vahel. Sotsiaalse mõõtme tugevdamine nõuab sotsiaalsete õiguste tugevdamist, samuti seda, et iga piirang, mis tehakse sotsiaalseid põhiõigusi sisaldavates põhiõiguses, oleks väga kitsalt piiritletud. Selle eesmärgi saavutamiseks võiks taotleda lepingu muudatust.

2. Siseturg ja sotsiaalne mõõde

2.1 1987. aastal võttis Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastu arvamuse (2) siseturu sotsiaalsete aspektide kohta. Komitee tegi ettepaneku, et Euroopa Ühendus tagaks rea tööturuga seotud sotsiaalseid põhiõigusi. Komitee tahtis tagada, et äsja loodud siseturg ei tekitaks turumoonutusi, ning rõhutada, et ühendusel on ka sotsiaalsed eesmärgid. Sotsiaalne mõõde hõlmab Euroopa tasandi õigusakte ja kokkuleppeid, et tagada töötajatele teatud põhiõigused töökohal. Kuid see nõuab ka koostööd, et hoogustada tööhõivet ELis.

2.2 Kõnealuse arvamuse järel avaldas Euroopa Komisjon mitmeid dokumente, mis olid siseturu sotsiaalse mõõtme laiema ja sügavama tõlgendamise lähtepunkt (3). Komisjon juhtis tähelepanu sellele, et siseturu sotsiaalne mõõde on selle projekti põhiosa, sest eesmärk ei ole mitte ainult majanduskasvu tugevdamine ja Euroopa ettevõtete välise konkurentsivõime suurendamine, vaid ka kõigi kättesaadavate ressursside tõhusam kasutamine ning ühtse turu eeliste õiglane jaotamine (4).

2.3 1989. aastal aitas komitee kaasa sotsiaalharta sisu väljatöötamisele, kus töötajatele antakse sotsiaalsed põhiõigused, mida ei tohi ohtu seada konkurentsisurve tõttu või konkurentsivõime suurendamise eesmärgil. Niisuguste põhiõiguste kasutamine eeldab komitee arvates seda, et neid ei piirata õigustamatult.

2.4 Käesolevas arvamuses käsitletakse mõningaid kõige hiljutisemaid olulisi arengud, mis mõjutavad kahjustavalt sotsiaalse mõõtme toimimise võimalusi. Viimastel aastatel on komitee vastu võtnud teisi arvamusi, kus käsitletakse sotsiaalset mõõdet ning millele käesolev arvamus osaliselt tugineb (5). Algusest peale on selge, et sotsiaalses turumajanduses ei saa siseturg korralikult toimida ilma tugeva sotsiaalse mõõtme ega Euroopa kodanike tunnustuseta. Asjakohaselt toimiva ühtse turu eeliseid on palju ja need on tähtsad ettevõtete, töötajate, kodanike ja üleüldse majanduse jaoks. Aluslepingute preambulite lugemisest selgub siiski, et siseturg loodi vahendina kodanike heaolu suurendamiseks, mitte aga omaette eesmärgina.

2.5 Sotsiaalsel mõõtmel on seega neli olulist põhjust:

— isikute vaba liikumine;

— on jagamatuid sotsiaalseid õigusi, millest iga ühiskond peaks kinni pidama ja mida ühiskond peaks austama mis tahes olukorras. Need on kollektiivse tegutsemise õigus, ametiühingute moodustamise vabadus ja kollektiivläbirääkimiste õigus ning teised ILO peamistes konventsioonides ning rahvusvahelistes ja Euroopa sotsiaalõigusi ja üksikisikute õigusi käsitlevates konventsioonides sätestatud õigused;

— siseturu toimimise tugevdamine ning samas selle negatiivsete tagajärgede leevendamine, et saavutada poliitilistele ja majanduslikele projektidele tunnustus ja hoogustada sotsiaalset ühtekuuluvust;

— sotsiaalpoliitika on ka parema konkurentsivõime üks peamisi komponente.

2.6 Sotsiaalpoliitika on liikmesriikide ja Euroopa tasandi jagatud pädevuses. Enamik selle valdkonna sätteid on keskendunud töötajatele liikumisvabaduse loomisele ja asutamisvabadusele siseturu eesmärkidel. Siiski on sotsiaalne mõõde järjest enam esile kerkinud. Hilisemate lepingutega on enamushääletust sellistele valdkondadele nagu võrdsete võimaluste õigusaktid, töötajate teavitamine ja nendega konsulteerimine ning tööhõivemeetmed. Kuid õigusaktid ei pakkunud (ega paku ka praegu) õiguslikku alust selliste teemade reguleerimiseks nagu töötasu, ühinemisõigus, streikimisõigus või töösulgude kasutamise õigus, isegi kui Euroopa Kohtu otsused ja ELi õigusaktid neid küsimusi puudutavad. Nice'i lepinguga võeti ametlikult vastu Euroopa Liidu põhiõiguste harta. Lissaboni lepinguga kinnitati õigused ametlikult, muutes põhiõiguste harta õiguslikult siduvaks.

2.7 Sotsiaalpoliitika eest vastutavad esmajoones liikmesriigid. Kuid globaalsetest või Euroopa arengutest tingitud sotsiaalsed väljakutsed mõjutavad ka liikmesriikides elavaid inimesi ning seega on vajalik Euroopa kooskõlastatud lähenemisviis. EL on tegelenud topeltpädevuste dilemma probleemiga mitmel viisil. EL on püüdnud säilitada sotsiaalseid norme, kehtestades rea miinimumstandardeid. Täiendav tegevusviis on avatud koordinatsiooni meetod. Avatud koordinatsiooni meetodit saaks kasutada paremini ja tõhusamalt, rakendades hiljuti sisseviidud ühiste põhimõtete lähenemisviisi ja võimaldades organiseeritud kodanikuühiskonnal osaleda Lissaboni strateegia eesmärkide sõnastamisel ja isegi neid puudutavatel läbirääkimistel Euroopa tasandil (6).

2.8 ELi sotsiaalne õigustik on märkimisväärne: alates Euroopa Liidu loomisest on selles valdkonnas vastu võetud ligikaudu 70 direktiivi ja määrust. Valdav osa neist on vastu võetud alates 1985. aastast. Komitee usub kindlalt, et ELil on oluline sotsiaalne roll. Sotsiaalseid probleeme ei saa liikmesriigid üksinda lahendada. Poliitilise tunnustuse, solidaarsuse ja sidususe saavutamiseks peaks EL panema suuremat rõhku oma poliitika sotsiaalsetele aspektidele, austades samas subsidiaarsuse põhimõtet.

3. Praegused arengud

3.1 Majandusareng

3.1.1 Euroopa majandus seisab silmitsi aastakümnete kõige tõsisema väljakutsega. Alates 2008. aasta teisest poolaastast (7) on maailma majandusele saanud osaks terav majanduslangus, mis on enamikes riikides osutunud oodatust palju halvemaks. Just siis, kui majandused hakkasid näitama pangakriisist taastumise märke, ohustab neid nüüd valitsemissektori võlakriis ning sellest tulenevad kohustuslikud ranged parandusmeetmed.

3.1.2 Töötus kasvab, halvendades olukorda veelgi. Finantskriisi tagajärjed ja laenuandjate nõudmised on põhjustanud kärpeid hoolekandesüsteemides, pensionites ja sotsiaaltoetustes. See teravdab vaesust ja paneb kõige haavatavamad rühmad ebasoodsatesse tingimustesse, tekitades nõiaringi. Siiski on paljud kriisist mõjutatud Euroopa ettevõtted võtnud koos riiklike tööturuasutustega meetmeid oma tööjõu alalhoidmiseks ja seega inimestele töökoha säilitamiseks.

3.1.3 Sündmuste plahvatuslik kulg ja kiire levimine toovad esile globaliseerunud majanduse uue nähtuse. Põhjuseid on väga palju. Raha- ja vahetuskursipoliitikad, mis tõid kaasa ülemäärase likviidsuse, teatavate valdkondade või osalejate puuduv või ebapiisav reguleerimine, ebarealistlikult kõrgete kasumimäärade poole püüdlemine turuosaliste ning järelevalve- ja reguleerivate asutuste poolt, millega kaasneb riskide ebapiisav hindamine või tundmine, ülemäärased võimendusefektid, ebapiisavalt kooskõlastatud makromajanduslikud meetmed ning ebapiisavad struktuurireformid (8).

3.1.4 Paratamatult tekib küsimus, kas ei ole ELi praegune majandusraamistik, sh ebapiisav makromajanduslik dialoog, kriisi veelgi raskendanud. Tulemus on nõrgenenud automaatsed stabilisaatorid, laenude plahvatuslik kasv reaalsete palkade asemel, majanduskasvu määrade langemine ja finantsmullide avastamise väiksem tõenäosus. Komitee on arvamusel, et erasektori võlgade (pangad) ülekandmine avaliku sektori võlgadesse (riik ja kodanikud) paneb ülemäärase koorma kodanikele, eriti kuna arvestades valitsemissektori eelarve olukorra halvenemist ning stabiilsuse ja kasvu pakti piiratust, tekib küsimus, kuidas rahastatakse tulevikus üliolulisi investeeringuid hoolekandesüsteemi.

3.1.5 Kriisi kõige hilisemas etapis on ilmnenud paljude liikmesriikide mittejätkusuutlikud eelarvedefitsiidid. Riikide rahanduse taastamiseks vajalikud parandusmeetmed avaldavad tohutut survet sotsiaalmeetmetele ja -programmidele.

3.1.6 Tuleb märkida, et vaatamata nende puudustele kaalub Euroopa Komisjon ulatuslikumas Euroopa kontekstis riigitoetusi, sh seoses töötajate kaitsmisega. Eriti VKEde ning riigitoetuste osas pankadele võetakse konkurentsipoliitikas õigustatult arvesse sotsiaalmajanduslikku eesmärki säilitada Euroopas võrdsed tingimused.

3.1.7 Komitee on varem (9) märkinud, et Euroopa majanduspoliitilised otsustajad on tunnistanud vajadust antitsüklilise makromajanduspoliitika järele, et täiendada majanduspoliitika senist orienteeritust pakkumispõhistele meetmetele. Komitee tervitas ka lubadust kaitsta paremini ühiskonna kõige nõrgemaid liikmeid ja kooskõlastada tõhusamalt majanduspoliitikat. Siiski rõhutas komitee, et võrreldes maailma teistes piirkondades vastuvõetud pakettidega tundub ELi majanduse elavdamise kava suhteliselt väike.

3.2 Siseturu areng

3.2.1 Komitee on mitmetes arvamustes kiitnud siseturu loomist ja arendamist (10). Kõiki liikmesriike ja Euroopa Majanduspiirkonna riike hõlmav siseturg toob tarbijatele, ettevõtetele ja töötajatele kasu, pakkudes ühtset mõjuala kaupade, kapitali, isikute ja teenuste vaba liikumise reguleerimiseks.

3.2.2 Komisjon on esitanud oma visiooni ühtse turu tuleviku kohta (11). Ta toob välja, et ühtne turg toob kasu tarbijatele ja ettevõtetele ning see on toetanud töökohtade loomist ning ergutanud majanduskasvu, konkurentsivõimet ja innovatsiooni. Komisjon toob tuleviku jaoks välja võtmevaldkonnad:

— tarbijad ja ettevõtted, kellele ühtne turg peab pakkuma paremaid tulemusi ja suuremat kasu, et paremini vastata tarbijate ja ettevõtete ootustele ja muredele;

— toimetulek globaliseerumisega;

— teadmiste ja innovatsiooni muutmine nn viiendaks vabaduseks;

— sotsiaalne ja keskkonnaalane mõõde, mille puhul lubab komisjon parandada oma mõjuhinnanguid, et turu muutusi paremini ette näha.

Siseturu üks tõsisemaid läbikukkumisi on olnud suutmatus stimuleerida tööhõivet ja majandustegevust siseinvesteeringute kaudu. Eriti kahetsusväärne on asjaolu, et ei ole suudetud luua ja arendada tehnoloogiat ja teadust, et panna alus majanduse üleminekule. Kui nimetatud olukorda ei parandata, jääb Euroopa maailmamajandusest kaugele maha.

3.2.3 Komitee nõuab paremat tasakaalu sotsiaalse arengu, soodsa majanduskeskkonna ja keskkonnakaitse vahel, mis on otsustava tähtsusega toimiva siseturu tagamisel ja säästva arengu edendamisel pikas perspektiivis. Mida sügavam siseturu integratsioon, seda paremini peaks olema täidetud aluslepingutes seatud kodanike heaolu tagamise eesmärk ja seda parem peaks järelikult olema ka sotsiaalne kaitse. Erinevate õiguslike traditsioonidega 27 tööturu puhul peab EL tagama, et siseliikuvuse reeglid ei nõrgendaks juba toimivaid süsteeme. Tuleb võtta ettevaatusabinõusid tagamaks, et liikmesriikide vaheline konkurents siseturul oleks innovatsioonile suunatud konkurents, mitte pärssiv või isegi hävitav (12).

3.2.4 Lisaks saab kriisi järel Euroopale osaks ettevõtete ümberstruktureerimise laine. Komitee märgib, et ELil puudub praegu ühine strateegiline visioon nii seesuguse ümberstruktureerimise negatiivsete tagajärgedega võitlemiseks kui ka võimaluse ärakasutamiseks, et tõsta ELi ettevõtete konkurentsivõimet maailmaturul. Komitee kutsub komisjoni üles võtma koos sotsiaalpartneritega vastu Euroopa tasandi seisukoha, et kaitsta kõiki asjaomaseid töötajaid. Selles kontekstis tervitab komitee Euroopa sotsiaalpartnerite algatust viia läbi uuring ELi ümberstruktureerimise kohta ja koostada ettevõtete jaoks tegevuskava selle kohta, kuidas ümberstruktureerimises tõhusalt osaleda.

3.2.5 Komitee on öelnud (13), et kui Euroopa tahab jääda pikas perspektiivis konkurentsivõimeliseks, tuleb siseturul tagada jätkusuutlik ja pikaajaline kasv, mis eeldab ühtlasi keskkonnamõõtmega arvestamist. Lõplik eesmärk on parandada märkimisväärselt siseturu toimimist sotsiaalses turumajanduses ja tagada sotsiaalsete põhiõiguste austamine. Samuti on komitee rõhutanud, et kui osutub vajalikuks või kohaseks, tuleks võtta töötajate kaitseks võimalikult kiiresti sobivaid meetmeid, toonitades, et ei majanduslikel vabadustel ega konkurentsieeskirjadel ei tohiks olla eelisõigus sotsiaalsete põhiõiguste ees (14). Samal ajal on komitee teadlik vajadusest ergutada töökohtade loomist ja edendada ettevõtlust, samuti luua terved ja jätkusuutlikud liikmesriikide majandused.

3.2.6 Et siseturg saaks oma rolli täita, siis tuleb kõrvaldada üks kitsaskoht, st üldhuviteenustele, millel on olnud praeguses majanduskriisis oluline roll majanduse stabilisaatoritena, on vaja omistada suurem tähtsus ja õiguskindlus ning tuleb arendada rahvusvahelist mõõdet. EL peab rahvusvahelisel areenil edendama oma sotsiaalmudelit arengut soodustava tegurina ja rahvusvahelistes foorumites tõendama, et ta on solidaarne, aktiivne organ, mille eesmärk on luua globaliseerumisele tugevam raamistik. Et globaliseerumine oleks õiglane, siis peaks Euroopa Liit oma kaubandusega seotud ja muudes rahvusvahelistes lepingutes pürgima jõuliselt võrdsema kaubanduse ja globaliseerumise poole.

3.2.7 Komitee kindel veendumus on, et liikuvus Euroopas peaks jääma ELi üheks poliitiliseks prioriteediks. Sellega seoses on komitee kutsunud neid liikmesriike, kes jätkuvalt kohaldavad isikute vaba liikumise osas üleminekusätteid, üles järgima lepingutest tulenevaid menetlusi ja need sätted kõrvaldama (15).

3.3 Sotsiaal-/ hoolekandesüsteemide areng

3.3.1 Majandusliku olukorra osalisest paranemisest hoolimata halveneb jätkuvalt tööhõive ja sotsiaalne olukord, eriti praeguste valitsemissektori võlakriisi lahendamiseks kavandatavate meetmete tingimustes. Komisjon prognoosib, et järgmisel kahel aastal tõuseb töötuse määr tasemele, mida ei ole enam mitmeid aastakümneid ette tulnud (16).

3.3.2 Liikmesriikides on võetud meetmeid, millel on positiivne mõju tööhõive kõrgel hoidmisele ja töötuse vaos hoidmisele. Need hõlmavad investeeringute ergutamist, kollektiivläbirääkimiste lihtsustamist ja konkreetseid tööturu meetmeid, mida rahastatakse riiklikest tööhõiveprogrammidest. Mõned toetuvad nn sisemisele paindlikkusele, nagu erinevad programmid töötundide vähendamiseks kombineerituna koolitusega. Mõnes riigis on toimunud massilised koondamised osaliselt seesuguste meetmete puudumise tõttu (17).

3.3.3 Tööhõive peab olema ELi tegevuskava tipus. Euroopa vajab kõrget tööhõivemäära koos kvaliteetse tööturuga. Kvaliteetse tööturu jaoks on vaja kvaliteetset ettevõtlust ning samuti avaliku ja erasektori investeeringuid, et olla rahvusvaheliselt konkurentsivõimeline. Hoolekandesüsteemide rahastamine toetub Euroopa tööturule, mis suudab kaasata võimalikult palju töötajaid. Euroopa seisab jätkuvalt silmitsi täistööhõive saavutamise takistustega. Tulevikus Euroopas kõrge tööhõivetaseme säilitamiseks on rõhuasetus nihkunud turvalisele paindlikkusele, tööalasele konkurentsivõimele, suuremale tootlikkusele ning haridusele ja koolitusele, mis kõik saavad anda panuse tõhusamate tööturgude loomisele. Veelgi enam, prioriteetsed peaksid olema eelkõige meetmed, mis stimuleerivad töökohtade ja ettevõtete loomist ning edendavad jätkusuutlikke siseinvesteeringuid.

3.3.4 Hoolekandesüsteemides on viimasel aastakümnel läbi viidud reforme eesmärgiga edendada sotsiaalkaitsesüsteemides tõhusamaid tööstiimuleid kooskõlas pakkumisele suunatud filosoofiaga koos sotsiaaltoetuste vähendamise ja rangemate abikõlblikkuse kriteeriumitega. Nende meetmete eesmärk on vähendada töötust. Hoolekandsüsteemid peavad töötuse korral pakkuma tasakaalustatult nii toetust töö otsimiseks kui ka sissetulekutoetust.

3.3.5 Tõstatub niisuguste meetmete tõhususe küsimus. Viimasel kahel aastakümnel on toimunud ebavõrdsuse suurenemine. Hoolekandesüsteemid on vaesuse leevendamisel otsustava tähtsusega ning ilma sotsiaaltoetusteta oleks ebavõrduse ja kriisi sotsiaalse mõju suurenemine veel palju kiirem ja tõsisem. Valitseb oht, et praegune kriis peatab tööhõive suurenemise ja riikidevahelise sotsiaalse ühtekuuluvuse paranemise suundumuse, teravdades samal ajal Euroopas pikaajalist suundumust, mille puhul suureneb riigisisene sissetulekute erinevus (18).

3.3.6 Paljude riikide kriisivastased meetmed on andnud positiivseid tulemusi. Teisalt teatab komisjon (19), et paljudes riikides ei saa töötud sissetulekutoetust. Mõnel juhul on need toetused halvasti suunatud, mis tähendab, et toetussüsteemid ei suuda pakkuda ulatuslikku turvavõrku ega ole ka õigesti suunatud neile, kes kõige rohkem abi vajavad. Kaalul on nii nende süsteemide kvaliteet kui ka jätkusuutlikkus (20). Arvestades majanduskriisi mõjusid ja demograafilisi arenguid on oht, et hoolekandesüsteemid nihkuvad elustandardite kaitsmiselt lihtsalt miinimumstandardite kehtestamisele. Eriti kehtib see riikide kohta, kus sotsiaaltoetused ületavad riigi eelarvelisi sissetulekuid. Kuigi tootlikkus ELi liikmesriikides kasvab jätkuvalt, suureneb samas ka vaesus. Tuleks uurida, millest tuleneb kõnealune ilmne suutmatus täita kodanike tähtsamaid põhivajadusi ja pakkuda neile inimväärset tööd. Pikas perspektiivis peitub üks lahendus avaliku ja erasektori majanduskasvus, mis põhineb konkurentsivõimeliste ettevõtete arengul.

3.3.7 Siiski saab üksnes reformijõupingutuste süvendamise abil säilitada ELi suutlikkust tagada kaitse riskide eest ning siduda omavahel majanduskasv ja sotsiaalne edu. Ühist edu tuleb saavutada tööhõive tõstmise, tootlikkuse kasvu, sobivate fiskaalsüsteemide, säästvuse ning Euroopa sotsiaalsüsteemide võimaluste osas pakkuda piisavat kaitset.

3.4 Kohtupraktika arengud

3.4.1 Euroopa Kohtu neli otsust (Viking, Laval, Rüffert ja Luksemburg (21)) on tekitanud elavaid arutelusid poliitilistes ja akadeemilistes ringkondades ning on suurendanud – nii põhjendatud kui ka põhjendamatuid – kartusi, et suureneb sotsiaalse dumpingu oht. Ka Euroopa institutsioonides ja sotsiaalpartnerite hulgas on need otsused kutsunud esile reaktsioone.

3.4.2 Vastusena Euroopa Kohtu otsustele võttis Euroopa Parlament oktoobris 2008 vastu resolutsiooni (22). Parlament märkis, et teenuste osutamise vabadusel ei ole eelisseisund Euroopa Liidu põhiõiguste hartas sisalduvate põhiõiguste ees, eriti ametiühingute õiguse ees pidada läbirääkimisi kollektiivlepingute üle, neid sõlmida ja jõustada ning kollektiivselt oma õigusi kaitsta. Lisaks oli parlament seisukohal, et praegused ühenduse õigusaktid on lünklikud ja vastuolulised. Ühenduse seadusandja, kes üritas leida õiglast tasakaalu teenuste osutamise vabaduse ja töötajate õiguste kaitse vahel, seda nii ei kavatsenud.

3.4.3 Akadeemiliste ringkondade arutelu (23) on olnud kriitiline. 2009. aasta juunis saatis rohkem kui sada tööõigusega tegelevat Euroopa juristi ja akadeemikut avaliku kirja riigipeadele ja valitsusjuhtidele, milles nad väljendasid suurt muret sotsiaalsete põhiõiguste halvenemise üle ja Euroopa Kohtu hiljutiste otsuste mõju üle töötajate ja nende organisatsioonide õigustele. Samuti olid nad mures, et kohtuotsused on põhjustanud tõsiseid probleeme töötajate õiguste tõhusal kaitsmisel. Nad nõudsid, et sotsiaalseid põhiõigusi ei allutataks siseturu vabadustele ja konkurentsiõigusele, vaid et neid tunnustataks täielikult kui jätkusuutliku majandusliku ja sotsiaalse arengu vajalikku eeltingimust Euroopa Liidus.

3.4.4 Euroopa Komisjoni ja eesistujariigi Prantsusmaa taotlusel alustasid Euroopa sotsiaalpartnerid 2009. aasta märtsi lõpus ühisanalüüsi Euroopa Kohtu otsuste kohta. Selleks loodi ajutine töörühm, mille töö on keskendunud piiratud arvule võtmeteemadele, nagu majanduslike vabaduste ja sotsiaalsete põhiõiguste suhe; takistused, mis on vaja kõrvaldada, ning tingimused, mis on vaja luua teenuste vaba liikumise ja osutamise parandamiseks; läbipaistvuse ja õiguskindluse küsimus ning väljakutse austada riiklike töösuhete süsteemide mitmekesisust (24).

3.4.5 Austades Euroopa Kohtu eelisõigust kehtivate eeskirjade tõlgendamisel, on komitee siiski seisukohal, et kõnealused kohtuotsused tekitavad palju põhjuseid muretsemiseks ning toovad kaasa vajaduse analüüsida ja selgitada nende tagajärgi.

3.4.5.1 Majanduslike vabaduste ja sotsiaalsete põhiõiguste hierarhia

Vikingi ja Lavali juhtumites tunnustas Euroopa Kohus kollektiivse tegutsemise õigust kui põhiõigust ja sellisena kui ELi õiguse osa, kuid rõhutas samas, et see ei ole ülimuslik ELi ülejäänud õiguse suhtes, nt teenuste osutamise vabaduse või asutamisvabaduse suhtes. Lisaks sellele andis Euroopa Kohus teenuste osutamise vabadusele ja asutamisvabadusele horisontaalse otsese mõju. Kohus märkis, et töövaidlusel peab olema „asutamislepinguga kooskõlas olev õiguspärane eesmärk ja […] seda [peab õigustama] ülekaalukas avalik huvi. Kuid lisaks peab sellisel juhul olema piirang taotletud eesmärgi saavutamiseks sobiv ega tohi minna kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik” (25). Seega on kollektiivse tegutsemise põhiõigusena tunnustamise näol tegemist pigem põhimõttelise tunnustamise kui reaalsusega. Sellest tulenevalt leidis Euroopa Kohus, et kollektiivne tegutsemine piirab nimetatud vabaduste kasutamist, ning tõstatas küsimuse, kas selline piirang on õigustatud. See tähendab, et kollektiivset tegutsemist hinnatakse selle järgi, kas see põhjustab majanduslike vabaduste piiramist. Teadlased on juhtinud tähelepanu sellele, et Euroopa Inimõiguste Kohus (26) on viimaste juhtumite puhul uurinud seda küsimust vastupidisest vaatepunktist, st kaaluti, millised piirangud on põhiõiguste valdkonnas vastuvõetavad. Euroopa Kohtu otsused võivad tekitada muret vastuolu tõttu Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtupraktikaga.

3.4.5.2 Põhiõiguste piiramine

Euroopa Kohus tegi esimest korda riikliku kollektiivse tegutsemise piirangute kohta otsuse rahvusvahelises kontekstis. Komitee peab eriti muret tekitavaks asjaolu, et Euroopa Kohus võttis kasutusele proportsionaalsuse kontrolli. Seeläbi ei õõnestata mitte ainult kollektiivse tegutsemise põhiõigust, vaid rikutakse ka streikimise õigust. Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuse ja reaktsioonide valguses rõhutab komitee, et majanduslike vabaduste ja sotsiaalsete põhiõiguste piiride määratlemine sõltub ka tulevastest kohtuotsustest ja nendega seoses tekkivatest küsimustest.

3.4.5.3 Töötajate lähetamise direktiiv

Töötajate lähetamise direktiivi eesmärk on tagada töötajate ajutise piiriülese lähetamise riiklike meetmete koordineerimisel vajalik ühtlustamine, austades samas riiklikke erinevusi. Euroopa Kohus järeldas, et ilmnenud probleemide põhjus on töötajate lähetamise direktiivi teatud sätete puudulik ülevõtmine liikmesriikide õigusesse (Lavali kohtuasi), ühildamatu riiklik seadus (Rüfferti kohtuasi (27)) või töötajate lähetamise direktiivi liiga lai tõlgendamine ning ebaselged ja põhjendamatud kontrollimeetmed (Luksemburgi kohtuasi).

Euroopa Kohtu seisukoha järgi ei kehtesta töötajate lähetamise direktiiv võrdse kohtlemise kohustust, vaid tagab miinimumnõuete järgimise lähetatud töötajate suhtes. Järelikult on tegelikult tegemist maksimumdirektiiviga, mitte miinimumdirektiiviga. Siiski ei takista Euroopa Kohtu kohtulahendid tööandjatel rakendada soodsamaid töötingimusi. Töötajate lähetamise direktiivi artikli 3.7 eesmärk on tagada, et vastuvõtvas liikmesriigis kehtivate miinimumeeskirjade rakendamine ei tooks kaasa lähetatud töötaja töötingimuste halvenemist võrrelduna tingimustega, millele lähetatud töötajal oli õigus oma päritoluriigis. On väidetud, et need kohtuotsused kõrvaldavad mõned võimalused kehtestada riiklikul tasandil kas õigusnormide või kollektiivlepingute kaudu töötajate kasuks kõrgemaid standardeid, mis lähevad kaugemale direktiivi miinimumkaitse kohustuslikest sätetest.

See omakorda tekitab konkurentsimoonutusi riigisiseselt ning siseturul, kui liikmesriigi ettevõtted peavad järgima riiklikke õigusnorme või kollektiivlepinguid, samas kui konkurendid teistest liikmesriikidest saavad kohaldada miinimumstandardeid.

3.4.5.4 Konflikt eri õigussüsteemide vahel

Kohtuotsuste üks tulemus on konflikt ühenduse õiguse ja rahvusvaheliste standardite vahel (28). Lisaks võib väita, et õiguslik konflikt on ILO konventsioonidega nr 87 ja 98, samuti Euroopa sotsiaalharta artikli 6 lõikega 4 ning vastavate institutsioonide kohtupraktikaga, nagu sedastasid ILO kontrollorganid (juhtum BAPA UK).

4. Järeldused

4.1 Viimased aastad ning praegune kriis on toonud kaasa uusi ohte, et sotsiaalne ebavõrdsus võib suureneda. Lisaks on EL oma otsustega ise suurendanud sotsiaalsete ja konkurentsimoonutuste ohtu. Majanduslikud, sotsiaalsed ja kohtupraktika valdkonna arengud võivad viia olukorrani, kus siseturu sotsiaalne mõõde satub ohtu ning õõnestatakse komitee 1987. aasta arvamuses esile tõstetud põhiõigusi ja peamisi sotsiaalseid õigusi. Seepärast peaks siseturu sotsiaalne mõõde olema eelseisvatel aastatel tähelepanu keskpunktis, kuid majanduslike aspektide – tööhõive, õigused, maksutulu – parandamiseks peab EL kõrvaldama siseturu selge võimetuse edendada kasvu kvaliteetsete töökohtade ning kvaliteetsete ettevõtete ja teiste tööandjate kaudu.

4.2 Sotsiaalse mõõtme üks olulisemaid aspekte on tööhõive. Surve tõttu avaliku sektori vahenditele ei saa avalik sektor luua lõputul hulgal töökohti, seega peab töökohtade loomine olema valdavalt erasektori ülesanne. Liikmesriigid peavad looma tingimused taas reaalsele majandusele suunatud positiivse mõjuringi jaoks, kus tarbijate kaudu tekivad töökohad, ettevõtted loovad tarbijaid ning investorid ja ettevõtjad loovad ettevõtteid. Samuti on oluline vaadelda sotsiaalseid investeeringud ettevõtete ja hea ettevõtluskliima edendajatena. Sotsiaalmajandus annab selles kontekstis hindamatu panuse.

4.3 Komitee on aidanud kujundada arutelu Euroopa sotsiaalmudelite väljakutsete ja Euroopa sotsiaalmudeli olemuse üle (29). Komitee märkis, et Euroopa sotsiaalmudeli tugevus seisneb konkurentsivõime, solidaarsuse ja vastastikuse usalduse koostoimes.

4.4 Üks viis konflikti lahendamiseks siseturu ja sotsiaalsete õiguste vahel oleks pöörduda tagasi rahvusriigikesksema ja vähem Euroopa-keskse poliitika poole. Komitee on seisukohal, et vajalik on täpselt vastupidine: me vajame rohkem Euroopa-kesksust, aga see peaks olema teistsugune. Samas nõuaks see uut õigussüsteemi Euroopa majandus- ja sotsiaalpoliitika jaoks. Vaid täielikult demokraatlik ja sotsiaalne Euroopa saab vältida ohtu, et eurooplastes kasvab võõrdumine Euroopa projektist. EL peab siiski austama liikmesriikides kehtivaid eri sotsiaalsüsteeme. Kui kohtupraktika ja EL ei suuda arvesse võtta ELi mitmekesisust, siis võivad miinimumstandardid muutuda liiga madalaks, et vältida sotsiaalset dumpingut paljudes riikides.

4.5 Euroopa sotsiaalse mõõtme üks väga oluline element on ühtlustatud ja õiglasem fiskaalpoliitika ELi tasandil. Komitee toetab jõupingutusi ettevõtete ühise konsolideeritud tulumaksubaasi kaitsmiseks, et vältida praegust kahjulikku maksukonkurentsi. See on pikas perspektiivis vajalik korralikult toimiva siseturu jaoks (30). Komitee nõudis ka liikmesriikide maksupoliitika ulatuslikumat koordineerimist üle kogu ELi, esmajoones valdkondades, kus maksubaas on muutuv ning maksudest kõrvalehoidmise ja maksukonkurentsi oht liikmesriikide vahel suurem (31). Võidelda tuleb maksudest kõrvalehoidmise ja maksupettuse, samuti maksuparadiiside vastu.

4.6 Samuti tuleb meeles pidada, et kaotades osaliselt võimaluse reguleerida tööturu tingimusi kollektiivlepingutega, muudetakse tööturud vähem paindlikuks. Kollektiivlepingud ja sotsiaaldialoog on turvalisuse ja paindlikkuse kontseptsiooni olulised vahendid (32).

5. Kuidas tagada sotsiaalse mõõtme tõhusam toimimine

5.1 Lühikeses perspektiivis nõuab komitee töötajate lähetamise direktiivi rakendamise parandamist. Töötajate lähetamise sätete õige kohaldamise tõhus kontroll on eeltingimus direktiivi eesmärgi – sotsiaalse dumpingu vältimise – saavutamiseks. Lähetatud töötajate palga- ja töötingimuste tõhusaks kontrollimiseks tuleb tagada asutuste tõhus rahvusvaheline koostöö. Komitee pooldab nn Euroopa sotsiaalvaldkonna Interpoli loomist, mille ülesanne oleks koordineerida liikmesriikide sotsiaalsete tingimuste eest vastutavate inspektsioonide tegevust.

5.2 Pidades silmas oma kohtupraktikat põhiõiguste osas, märgib Euroopa Inimõiguste Kohus, et konventsioon on elav vahend, et peegeldada järjest kõrgemat nõutavat standardit inimõiguste kaitse valdkonnas, järelikult on tingimata vajalik vankumatus demokraatlike ühiskondade põhiväärtuste rikkumiste menetlemisel ning nende õiguste piiranguid tuleb tõlgendada kitsendavalt (33). Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee kutsub komisjoni üles hindama olukorda ELis Euroopa inimõiguste Kohtu hiljutiste otsuste valguses.

5.3 Töötajate ning nende esindajate ja ametiühingute kaasamine ja osalemine on otsustava tähtsusega, et selle muutusega ettevõtte tasandil ühiskondlikult vastuvõetaval viisil toime tulla (34). Komitee on paljudel juhtudel rõhutanud sotsiaaldialoogi ning töösuhete süsteemide tugevdamise olulisust Euroopa ja riiklikul tasandil, austades nende süsteemide mitmekesisust kogu ELis (35). Komitee toetab kõiki komisjoni meetmeid, mille eesmärk on tugevdada sotsiaaldialoogi, sh

— edendada kvaliteetsemat sotsiaaldialoogi ning Euroopa mehhanismi vaidluste lahendamiseks ja lepitamiseks;

— arendada edasi makromajanduslikku dialoogi, et vältida uusi finantskriise.

5.4 Keskpikas perspektiivis toetab komitee komisjoni algatust, mis selgitab liikmesriikide ametiasutuste, ettevõtete ja töötajate õiguslikke kohustusi töötajate lähetamise direktiivi rakendamisel ja tagab, et need sätted on üldiselt kohaldatavad. Sellega seoses tervitab komitee president José Manuel Barroso Euroopa Parlamendi ees võetud kohustust. Komitee arvates on huvitav Monti aruande ettepanek vabastada Euroopa siseturul streikimise õigus, ning usub et see võiks lahendada mõned probleemid. See ei tohiks siiski välistada töötajate lähetamise direktiivi osalist läbivaatamist, et kohaldada töökoha põhimõtet sidusalt, võimaldades õigusaktiga sätestada, et samale tööle samas asukohas peavad alati kohalduma ühesugused töö- ja tasustamistingimused.

5.5 Pikemas perspektiivis peaks Euroopa Liit tegema jõupingutusi sotsiaalsete põhiõiguste tugevdamiseks.

Komitee on paljudel juhtudel nõudnud tugevamat Euroopa sotsiaalpoliitikat, eriti praeguse kriisi valguses. EL peab tegutsema täistööhõive poliitika, sissetulekuerinevuste vähendamise, sotsiaalsete tingimuste parandamise, heaoluriigi tugevdamise, ebakindlate töötingimuste kaotamise ning töötajate õiguste ja tööalase demokraatia laiendamise nimel. Lissaboni leping ja sellele lisatud põhiõiguste harta ei ole veel saavutanud oma täielikku mõju tasakaalule põhiõiguste ja majanduslike õiguste vahel. Selle kujunemist näitab tulevik.

Siiski nõuab sotsiaalseid põhiõigusi sisaldavate põhiõiguste tugevdamine, et iga piirang oleks väga kitsalt piiritletud. Seega peavad kooskõlas Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtupraktikaga olema lähtepunktiks põhiõigused, mitte majandusvabadused. Sotsiaalse mõõtme tugevdamiseks tuleb taotleda kohandusi vahetult kohaldatavas ELi õiguses (esmased õigusaktid).

Brüssel, 14. juuli 2010 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Mario SEPI

(1) Euroopa Ametiühingute Konföderatsioon esindab 80 miljonit töötajat.

(2) Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 19. novembri 1987. aasta arvamus „Siseturu sotsiaalsed aspektid”, raportöör: Beretta (EÜT C 356, 31.12.1987, lk 31–33).

(3) Näiteks komisjoni töödokument „Siseturu sotsiaalne mõõde”, SEK(88) 1148 lõplik, 14.9.1988, ja komisjoni teatis ühenduse töötajate sotsiaalsete põhiõiguste harta rakendamist käsitleva tegevusprogrammi kohta, KOM(89) 568 lõplik, 29.11.1989.

(4) „Siseturu sotsiaalne mõõde”, komisjoni töödokument, SEK(88), 1148 lõplik, 14.9.1988.

(5) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamused:

— 6. juulist 2006„Sotsiaalne ühtekuuluvus: Euroopa sotsiaalmudeli konkretiseerimine”, raportöör: Ernst Erik Ehnmark (ELT C 309; 16.12.2006, lk 119–125)

— 9. juulist 2008„Euroopa uus sotsiaalvaldkonna tegevuskava”, raportöör: Jan Olsson (ELT C 27, 3.2.2009, lk 99-107) ja

— 4. novembrist 2009„Lissaboni strateegia pärast 2010. aastat”, pearaportöör: Wolfgang Greif.

(6) Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 4. detsembri 2008. aasta arvamus „Uuendatud Lissaboni strateegia tõhus juhtimine”, pearaportöör: Susanna Florio. (ELT C 175, 28.7.2009, lk 13-19).

(7) Euroopa Komisjoni majandusprognoos, kevad 2009.

(8) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 15. jaanuari 2009. aasta arvamus „Euroopa majanduse taastamise kava”, raportöör: Thomas Delapina (ELT C 182, 4.8.2009, lk 71–74).

(9) Vt eelmine allmärkus.

(10) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 14. mai 2009. aasta arvamust „Liikmesriikide õigluslike tõkete mõju ELi konkurentsivõimele”, raportöör: Joost van Iersel (ELT C 277, 17.11.2009, lk 6–14).

(11) Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „21. sajandi Euroopa ühtne turg” (KOM(2007) 724 lõplik).

(12) Terviklik aruanne Lissaboni strateegia rakendamise ja tuleviku kohta pärast 2010. aastat.

(13) Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 14. jaanuari 2009. aasta arvamus „Siseturu sotsiaalne ja keskkonnamõõde”, raportöör: Andrzej Adamczyk (ELT C 182, 4.8.2009, lk 1–7).

(14) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 14. mai 2009. aasta arvamust „Liikmesriikide õigluslike tõkete mõju ELi konkurentsivõimele”, raportöör: Joost van Iersel (ELT C 277, 17.11.2009, lk 6–14).

(15) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 25. märtsi 2009. aasta arvamus teemal „Töötajate liikuvuse peamiste tõkete määratlemine ühtsel tööturul”, raportöör: Vladimķra Drbalovį (ELT C 228, 22.9.2009, lk 14–23).

(16) Euroopa Komisjoni majandusprognoos, kevad 2009.

(17) „Plant-level responses to the economic crisis in Europe”, Vera Glassner ja Béla Galgóczi, WP 2009.01, Euroopa Ametiühingute Instituut.

(18) Erinevuste suurenemise suundumus on ilmne ka OECD piirkonnas.

(19) „Sotsiaalne olukord Euroopa Liidus 2008”.

(20) IRES 115.

(21) Viking C-438/05, Laval C-341/05, Rüffert C-346/06, komisjon v Luksemburg C-319/06.

(22) Euroopa Parlamendi 22. oktoobri 2008. aasta resolutsioon kollektiivlepingutega seotud väljakutsete kohta ELis (2008/2085(INI))

(23) http://www.etui.org/en/Headline-issues/Viking-Laval-Rueffert-Luxembourg/2-Articles-in-academic-literature-on-the-judgements.

(24) Aruanne Euroopa sotsiaalpartnerite ühisest tööst seoses Euroopa Kohtu otsustega Vikingi, Lavali, Rüfferti ja Luksemburgi kohtuasjades.

(25) Viking C-438/05 (75).

(26) Euroopa Inimõiguste Kohus, Demir ja Baykara vs Türgi (kaebus nr. 34503/97).

(27) Rüfferti kohtuasja puhul otsustas kohus, et madalamate palkade maksmise konkurentsieelis on osa teenuste osutamise vabadusest ja seega kaitstud.

(28) Euroopa Kohtu otsus Rüfferti kohtuasjas ei võtnud arvesse ILO konventsiooni nr 94 ja seepärast tekitab see tõlgendus konflikti eri õigussüsteemide vahel.

(29) Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 6. juuli 2006. aasta arvamus „Sotsiaalne ühtekuuluvus: Euroopa sotsiaalmudeli konkretiseerimine”, raportöör: Ernst Erik Ehnmark (ELT C 309, 16.12.2006, lk 119–125).

(30) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 26. septembri 2007. aasta arvamus „Otsese maksustamise koordineerimine”, raportöör: Lars Nyberg (ELT C 10, 15.1.2008, lk 113–117).

(31) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 4. novembri 2009. aasta arvamus „Lissaboni strateegia pärast 2010. aastat”, pearaportöör: Wolfgang Greif (ELT C 128, 18.5.2010, lk 3–9).

(32) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 11. juuli 2007. aasta arvamus „Flexicurity (sisemise paindlikkuse mõõde — Kollektiivläbirääkimised ja sotsiaaldialoogi roll tööturu reguleerimise ja reformimise vahenditena)”, raportöör: Thomas Janson (ELT C 256, 27.10.2007, lk 108–113).

(33) Euroopa Inimõiguste Kohus, Demir ja Baykara vs Türgi (kaebus nr. 34503/97).

(34) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 29. septembri 2005. aasta arvamus „Tööstuse muutuste prognoosimiseks ja juhtimiseks vajalik sotsiaaldialoog ja töötajate osalus”, raportöör: Gustav Zöhrer (ELT C 24, 30.1.2006, lk 90–94.).

(35) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 11. juuli 2007. aasta arvamus „Flexicurity (sisemise paindlikkuse mõõde — Kollektiivläbirääkimised ja sotsiaaldialoogi roll tööturu reguleerimise ja reformimise vahenditena)”, raportöör: Thomas Janson (ELT C 256, 27.10.2007, lk 108–113).