Seega hõlmab Lugano konventsioon ELi suhteid selliste kolmandate riikidega, kes on oma regulatsioonidega ELile jõuliselt lähenenud, olles muu hulgas ühtlustanud oma õigusnorme ELi acquis või selle teatavate osadega. Kuigi konventsioon on hoiulevõtja kutsel ja konventsiooniosaliste ühehäälsel nõusolekul põhimõtteliselt avatud ühinemiseks „mis tahes muu riigi“ jaoks (vt eespool), ei sobi see üldine raamistik õigusalaseks koostööks ükskõik millise kolmanda riigiga. See, et konventsioon ei ole mõeldud ühinemiseks kõigile kolmandatele riikidele, nähtub asjaolust, et alates 1988. aastast (kui esimeses Lugano konventsioonis kokku lepiti) on üksnes Poola ühinenud konventsiooniga kui kolmas riik, kuid see toimus tema ELiga ühinemise protsessi ühe etapina. Praegu ei ole konventsiooniga ühinenud EFTA/EMP riikide kõrval ühtegi kolmandat riiki. Ühendkuningriik on alates 1. jaanuarist 2021 kolmas riik, kellega on sõlmitud „tavaline“ vabakaubandusleping, mis hõlbustab kaubandust, kuid ei hõlma siseturu põhivabadusi ega -poliitikat. Konventsioon põhineb suurel usaldusel osaliste vahel ja aitab luua ühist õigusruumi, mille puhul on olulisel kohal tihe majanduslik põimitus ja nelja vabaduse järgimine.

Lugano konventsioon on ühise õigusruumi oluline osa ning kõrvalmeede majandussuhete reguleerimiseks ELi ja EFTA/EMP riikidega. Norra ja Islandiga põhinevad need suhted EMP lepingul, mis ühendab siseturul ELi liikmesriike ja EFTA/EMP riike. Šveitsi majandus- ja kaubandussuhteid ELiga reguleerivad mitmed kahepoolsed lepingud, millega Šveits on nõustunud üle võtma ELi õigusaktide mõningaid aspekte, et saada vastutasuks juurdepääs ELi ühtse turu teatavale osale. Lugano konventsiooni praegused osalised on kõik ELiga seda laadi suhetes. Riigid osalevad vähemalt osaliselt ELi siseturul, mis näeb ette kaupade, teenuste, kapitali ja isikute vaba liikumise.

Lugano konventsioon kajastab ELi ja EFTA riikide vahel kehtivaid rahvusvahelise kohtualluvuse norme ning tsiviil- ja kaubandusasjades tehtavate kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise poolautomaatset süsteemi . Seega laienevad sellega kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist reguleeriva ELi raamistiku eelised ka kõnealustele riikidele, ning teisalt on laienenud riikide hulk, kellega ELi liikmesriigid saavad kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise vallas koostööd teha. See on aidanud hõlbustada EFTA riikide tsiviilotsustega arvestamist ELi tsiviil- ja kaubandusasjade õigusruumis ja vastupidi.

Kuni 31. jaanuarini 2020 kohaldati Lugano konventsiooni Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi (edaspidi „Ühendkuningriik“) suhtes ELi liikmesuse kaudu. 31. detsembril 2020 lõppenud üleminekuperioodi suhtes teatas EL teistele Lugano konventsiooni osalistele, et kui kohaldatakse rahvusvahelisi lepinguid, mille osaline liit on, sealhulgas Lugano konventsiooni, tuleb Ühendkuningriiki käsitada liikmesriigina.

Konventsioon on avatud EFTA tulevastele liikmetele ja teatavatele ELi liikmesriikide väljaspool Euroopat asuvatele aladele. Lugano konventsiooni artiklite 70–72 kohaselt tuleb kõikidel muudel riikidel esitada konventsiooniga ühinemiseks hoiulevõtjale taotlus, mis edastatakse konventsiooniosalistele. Konventsiooniosalised püüavad anda oma nõusoleku kuni ühe aasta jooksul alates hoiulevõtja esitatud üleskutsest . Hoiulevõtja kutsub sellise riigi Lugano konventsiooniga ühinema ainult konventsiooniosaliste ühehäälse nõusoleku korral. Pärast ühinemiskirja hoiuleandmist on konventsiooniosalistel siiski veel võimalus esitada teatud perioodi jooksul vastuväiteid. Konventsioon jõustub üksnes ühineva riigi ja nende konventsiooniosaliste vahel, kes ei ole esitanud vastuväidet enne ühinemiskirja hoiuleandmisele järgneva kolmanda kuu esimest päeva.

Lugano konventsiooni näol on tegu topeltkonventsiooniga, mis reguleerib nii rahvusvahelist kohtualluvust (st küsimust, kas kohus on pädev menetlema piiriülest kohtuasja) kui ka välisriigi kohtuotsuste tunnustamist ning täitmist tsiviil- ja kaubandusasjades.

EL on pikka aega olnud seisukohal, et kolmandate riikidega tsiviilasjades tehtava õigusalase koostöö ajakohaseks õigusraamistikuks on järgmised mitmepoolsed Haagi konventsioonid: 2005. aasta Haagi kohtualluvust käsitlev konventsioon ja 2019. aasta Haagi kohtuotsuste konventsioon . EL sõlmis 2005. aasta kohtualluvust käsitleva konventsiooni 2014. aastal . 2005. aasta Haagi kohtualluvust käsitlev konventsioon on samuti topeltkonventsioon, kuid seda kohaldatakse üksnes juhul, kui pooled on tsiviil- või kaubandusküsimustes leppinud kokku erandlikus kohtualluvuses. 2019. aasta Haagi kohtuotsuste konventsioon on lihtkonventsioon, mis reguleerib üksnes kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist. See ei reguleeri kohtute otsest pädevust.

Kooskõlas selle lähenemisviisiga viidatakse ka 17. oktoobri 2019. aasta poliitilises deklaratsioonis, millega kehtestatakse Euroopa Liidu ja Ühendkuningriigi tulevaste suhete raamistik, Haagi konventsioonile. Võimalusele, et Ühendkuningriik ühineb Lugano konventsiooniga, ei ole viidatud ei nimetatud poliitilises deklaratsioonis ega üheski teises ELi ja Ühendkuningriigi tulevasi suhteid reguleerivas ühises dokumendis. Samuti ei ole sellele viidatud ühelt poolt Euroopa Liidu ja Euroopa Aatomienergiaühenduse ning teiselt poolt Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi vahelises kaubandus- ja koostöölepingus, milles lepiti kokku 24. detsembril 2020 ja mida kohaldatakse ajutiselt alates 1. jaanuarist 2021.



Kuni üleminekuperioodi lõpuni kohaldati 2005. aasta Haagi kohtualluvust käsitlevat konventsiooni Ühendkuningriigi suhtes esmalt ELi liikmesuse ja seejärel, üleminekuperioodi ajal, väljaastumislepingu alusel. Alates 1. jaanuarist 2021 on Ühendkuningriik iseseisvalt selle konventsiooni osaline. Oma kohaldamisalas reguleerib see konventsioon ka suhteid ELi ja Ühendkuningriigi vahel. Komisjonil on kavas teha lähitulevikus ettepanek ka 2019. aasta Haagi kohtuotsuste konventsiooni ELi nimel sõlmimise kohta. Kui ka Ühendkuningriik selle konventsiooni sõlmib, hakkab see reguleerima ELi ja Ühendkuningriigi vahelist õigusalast koostööd.

3.KOKKUVÕTE

Eelöeldut arvesse võttes on komisjon seisukohal, et Euroopa Liit ei peaks andma nõusolekut Ühendkuningriigi ühinemisele 2007. aasta Lugano konventsiooniga. Euroopa Liidu jaoks on Lugano konventsioon siseturu kõrvalmeede ja see tugineb ELi ja EFTA/EMP vaheliste suhete raamistikule. ELi poliitika järjepidevuse huvides tuleks kõigi teiste kolmandate riikidega edendada suhteid Haagi mitmepoolsete konventsioonide raames. Ühendkuningriik on kolmas riik, millel ei ole otsesidet siseturuga. Euroopa Liidul ei ole põhjust irduda suhetes Ühendkuningriigiga oma senistest põhimõtetest. Kõike seda arvesse võttes tuleks Euroopa Liidu ja Ühendkuningriigi vahel tisiviilasjades edaspidi tehtavat õigusalast koostööd reguleerida Haagi konventsioonidega.

Asjaomased sidusrühmad ja eelkõige juristid, kes tegutsevad Euroopa Liiduga seotud piiriüleste lepinguliste suhete vallas, peaksid seda rahvusvahelise kohtualluvuse valikul arvesse võtma .

Käesoleva teatisega edastab komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule oma hinnangu ja annab neile võimaluse esitada omapoolne seisukoht, et seejärel teavitada sellest Lugano konventsiooni hoiulevõtjat.