EUROOPA KOMISJON Brüssel,6.6.2012 COM(2012) 280 final 2012/0150(COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV, millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute maksevõime taastamise ja kriisilahenduse raamistik ning muudetakse nõukogu direktiive 77/91/EMÜ ja 82/891/EÜ, direktiive 2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ ja 2011/35/EÜ ning määrust (EL) nr 1093/2010 (EMPs kohaldatav tekst) {SWD(2012) 166 final}

{SWD(2012) 167 final}



SELETUSKIRI 1.ETTEPANEKU TAUST Finantskriis pani tõsiselt proovile riiklike ja liidu tasandi ametiasutuste võime tulla toime pankade probleemidega. Vahepeal on liidu finantsturud lõimunud sel määral, et šokk koduriigis võib kiiresti kanduda teise liikmesriiki. Sellega seoses esitas komisjon 2010. aasta oktoobris teatise, milles sätestatakse kavad finantssektori kriisiohje ELi raamistiku jaoks. Raamistikuga antakse ametiasutustele ühised ja tõhusad vahendid ning õigused tegelemiseks pangakriisidega ennetavalt, tagades sellega finantsstabiilsuse ja minimeerides pankade maksevõimetusest tekkiva maksumaksja kahju. Rahvusvahelisel tasandil kutsusid G20 juhid üles „vaatama hiljutise kogemuse valguses läbi pangakriiside lahendamise korrad ja pankrotiseadused, et tagada, et need võimaldaksid nõuetekohaselt sulgeda suuri kompleksseid piiriüleseid asutusi”. Cannes’is 2011. aasta novembris kinnitasid nad finantsstabiilsuse nõukogu koostatud „Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions” („Key Attributes”). Selles on sätestatud põhielemendid, mida finantsstabiilsuse nõukogu peab tõhusa kriisilahenduskorra puhul vajalikuks. Nende nõuetekohane rakendamine aitaks ametiasutustel lahendada finantseerimisasutuste kriisi nii, et maksumaksja ei saaks kahju maksevõimetuse toetusest, säilitades samas asutuse elujõulised majandusfunktsioonid. 2012. aasta juunis alustas G20 tööd kõnealuste sätete rakendamise hindamist eri jurisdiktsioonides. 2010. aasta juunis võttis Euroopa Parlament vastu algatusraporti soovitustega piiriülese kriisiohjamise kohta pangandussektoris. Selles rõhutatakse vajadust üleeuroopalise raamistiku järele, et tegeleda probleemsete pankadega, ning antakse soovitusi suuremaks integratsiooniks ja järjepidevuseks seoses piiriüleste asutuste suhtes kohaldatavate kriisilahendusnõuete ja -mehhanismidega. 2010. aasta detsembris võttis nõukogu (ECOFIN) vastu järeldused, milles kutsutakse üles looma liidu raamistik kriiside ennetamiseks, ohjamiseks ja lahendamiseks. Järeldustes rõhutatakse, et raamistikku tuleks kohaldada seoses mis tahes suuruses pankadega, et see peaks parandama piiriülest koostööd ning koosnema kolmest sambast (ettevalmistavad ja ennetavad meetmed, varane sekkumine ning kriisilahendusvahendid ja -õigused). Raamistik peaks „seadma eesmärgiks finantsstabiilsuse säilitamise, kaitstes üldsuse ja turgude usaldust; seades esikohale ennetamise ja ettevalmistuse; luues usaldusväärseid kriisilahendusvahendeid; võimaldades kiiret ja otsustavat tegutsemist; vähendades moraalitu käitumise riski; minimeerides võimalikult suures ulatuses riiklike vahendite kogukulud; tagades koormuse õiglase jagamise finantsinstitutsioonide sidusrühmade vahel; toetades piiriüleste gruppide kriiside sujuvat lahendamist; tagades õiguskindluse ning piirates konkurentsimoonutusi.” Lisaks peab kõrgetasemeline töörühm esitama komisjonile 2012. aasta teisel poolel aruande selle kohta, kas lisaks pooleliolevatele õiguslikele reformidele tugevdaksid liidu pankade struktuurireformid finantsstabiilsust ning suurendaksid tõhusust ja tarbijate kaitset. Töörühma ettepanekuid hinnatakse eraldi, kui rühm on töö lõpetanud. Samuti märkis komisjon 30. mail 2012, et ta algatab menetluse, et kirjeldada peamisi samme, mis tuleks astuda täieliku majandus- ja rahaliidu loomiseks, sealhulgas pangaliidu, integreeritud finantsjärelevalve ja ühtse hoiuste tagamise skeemi küsimuses. 2.HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED Komisjoni talitused korraldasid aastatel 2008–2012 ekspertide ja peamiste sidusrühmadega mitmeid konsultatsioone ja arutelusid seoses pankade maksevõime taastamise ja kriisilahendusega. 2011. aasta jaanuaris avaldati viimase avaliku konsultatsioonina enne ettepaneku vastuvõtmist komisjoni talituste töödokument, milles kirjeldatakse komisjoni talituste kaalutluste põhjal üksikasjalikult poliitikavalikute potentsiaali. Konsultatsioon lõppes 3. märtsil 2011. 2012. aasta aprillis korraldati ühe kriisilahendusvahendi, s.o kohustustest vabastamise vahendi üle sihipärased arutelud liikmesriikide ekspertide, pangandussektori, akadeemiliste ringkondade ja juriidiliste asutustega. Aruteludes käsitleti kohustustest vabastamise vahendi põhinäitajaid, sealhulgas eelkõige kriisilahendust käivitavaid tingimusi, kohustustest vabastamise ulatust, selle võimalikku minimaalset taset, gruppide kriisilahendust ning varasemalt kehtinud nõuete ajutist kohaldamist. Üldsusega konsulteerimise dokumendid on kättesaadavad Euroopa Komisjoni veebisaidil. Selle põhjal on komisjon koostanud lisatud seadusandliku ettepaneku. Samuti on komisjoni talitused koostanud ettepaneku kohta mõjuhinnangu, mis asub Euroopa Komisjoni veebisaidil. Arvesse on võetud mõju hindamise komitee märkusi, mis on esitatud komitee esimeses ja teises arvamuses 2011. aasta mais ja juunis. Lisaks on mõjuhinnangu teksti ajakohastatud, et kajastada viimaseid arenguid rahvusvahelistel foorumitel ning selleks et lisada 2012. aasta aprillis toimunud arutelude tulemused seoses kohustustest vabastamise vahendiga. Läbivaadatud mõjuhinnangus on parandatud õigusliku ja institutsioonilise tausta esitlust ning selles kirjeldatakse riiklike järelevalve- ja kriisilahendusasutuste vastustusalasid ning seoseid kohustustest vabastamist käsitleva ettepaneku ja kavandatava kapitalinõuete direktiivi (CRD IV) vahel. Mõjuhinnangus on paremini selgitatud valikute sisu, eelkõige seda, mis on seotud kohustustest vabastamise vahendiga. Lisatud on ka kohustustest vabastamise vahendiga seotud kulud pankade ja finantssektoriväliste ettevõtete (VKEd) rahastamisele. Täiendatud on osa, milles käsitletakse ettepaneku kooskõla muude õigusloomealaste ettepanekutega. Samuti on täpsemalt selgitatud järelevalve- ja hindamiskorda, tuues esile kõige olulisemad näitajad, mida tuleb jälgida.

Mõju hindamise käigus jõuti järgmiste järeldusteni. Pangakriisi lahendamise kavandatud liidu raamistikuga saavutatakse eesmärk suurendada finantsstabiilsust, vähendada ebamoraalse käitumise ohtu, kaitsta hoiustajaid ja olulisi pangateenuseid, säästa avaliku sektori raha ja kaitsta finantseerimisasutuste jaoks siseturgu. Loodetakse, et raamistikul on positiivne sotsiaalne mõju: esiteks, vähendab see süsteemse panganduskriisi tõenäosust ja väldib majandusliku heaolu vähenemist panganduskriisi järel; ja teiseks minimeerib maksumaksja kahju seoses asutustele antava maksevõimetuse toetusega. Raamistiku kulud tulenevad sellest, et krediidiasutuste ja investeeringuühingute rahastamiskulud võivad riigiabi tingimusteta andmise kaotamise tõttu suureneda, ning samuti on need tingitud kriisilahendusfondidega seotud kuludest. Krediidiasutused ja investeeringuühingud võivad kanda need suuremad kulud üle klientidele või aktsionäridele, vähendades hoiuste intresse, suurendades laenuintresse ja pankade teenustasusid või vähendades omakapitalil tulusust. Samas võib konkurents siiski vähendada krediidiasutuste ja investeeringuühingute võimalusi kanda kulud edasi täielikult. Raamistiku võimalik kasu majandusliku heaolu seisukohast pikema aja jooksul seoses süsteemse kriisi tõenäosuse vähendamisega oleks oluliselt suurem kui võimalikud kulud. 3.Üldine selgitus: maksevõime taastamise ja kriisilahenduse raamistik Vajadus tõhusa maksevõime taaste- ja kriisilahendusraamistiku järele Pangad ja investeerimisühingud (edaspidi „asutused”) pakuvad kodanikele, ettevõtetele ja kogu majanduse seisukohast elutähtsaid teenuseid (nt hoiuste võtmine, laenuandmine, maksesüsteemide toimimine). Nende tegevus põhineb suuresti usaldusel ning nad võivad kiiresti muutuda elujõuetuks, kui nende tarbijad ja vastaspooled ei usu enam, et nad suudaksid oma kohustusi täita. Maksejõuetuse korral tuleks pangad likvideerida kooskõlas tavalise maksejõuetusmenetlusega. Siiski kujutab asutustevaheliste vastastikuste seoste ulatus süsteemse kriisi ohtu, kui probleemid ühes pangas kanduvad üle kogu süsteemile. Sellise süsteemse riski ja asutuste oluliste majandusfunktsioonide tõttu ei ole tavaline maksejõuetusmenetlus mõnel juhul asjakohane ning liiga sageli on tõhusate vahendite puudumine makseraskuste asutuste probleemide lahendamiseks nõudnud riiklike vahendite kasutamist, et taastada usaldus, isegi suhteliselt väikeste asutuste puhul, et ennetada makseraskustes asutuste doominoefekti, mis kahjustaks tõsiselt reaalmajandust.

Sellest tulenevalt on vaja tõhusat poliitilist raamistikku, et lahendada makseraskustes pankade probleemid nõuetekohaselt ja vältida kriisi levimist muudele asutustele. Sellise poliitilise raamistiku eesmärk on anda asjaomastele ametiasutustele ühised ja tõhusad vahendid ning õigused tegeleda pangakriisidega ennetavalt, et tagada finantsstabiilsus ja minimeerida maksumaksja kantav kahju. Ettevalmistus ja ennetamine, varane sekkumine ja kriisilahendus Sellega seoses peaksid asjaomastele ametiasutustele kättesaadavad õigused sisaldama kolme aspekti: i) ennetavad sammud ja kavad võimalike probleemide minimeerimiseks (ettevalmistus ja ennetamine); ii) tõsiste probleemide korral õigus peatada varases etapis panga seisundi halvenemine maksejõuetuse vältimiseks (varane sekkumine); ning iii) kui asutuse maksejõuetus tekitab probleeme avaliku huvi seisukohast (määratletud artiklites 27 ja 28), selged vahendid panga nõuetekohaseks saneerimiseks või likvideerimiseks, säilitades samas selle olulised funktsioonid ja piirates nii palju kui võimalik maksumaksja kahju seoses maksevõimetusega (kriisilahendus). Sellised õigused koos moodustavad tõhusa raamistiku asutuste maksevõime taastamise ja vajaduse korral nende kriisilahenduse jaoks. Kuna mis tahes üksiku pangaga seotud süsteemset riski finantsstabiilsusele ei saa etteulatuvalt kindlaks teha, peaksid asjaomased ametiasutused neid õigusi saama kasutada seoses mis tahes pangaga hoolimata selle suurusest või tegevuse ulatusest. Kriisilahendus – asutuste maksejõuetuse erikord Enamikus riikides kohaldatakse finantsraskustes pankade ja pangandusväliste ettevõte suhtes tavalist maksejõuetusmenetlust. Kõnealune menetlus võimaldab kas äriühingu saneerida (mis mõjutab äriühingu võlakoorma vähendamist kokkuleppel võlausaldajatega) või selle likvideerida ja jaotada kahjud võlausaldajatele või mõlemat. Igal juhul ei saa võlausaldajad ja aktsionärid oma raha täielikult tagasi. Eri pangakriisidest saadud kogemused näitavad siiski, et maksejõuetusalased õigusaktid ei võimalda sageli tegeleda tõhusalt finantsasutuste makseraskustega, kuna nende puhul ei ole nõuetekohaselt arvestatud vajadust vältida finantsstabiilsuse häireid, säilitada olulised teenused või kaitsta hoiustajaid. Lisaks on maksejõuetusmenetlused pikad ja saneerimise korral nõuavad need keerulisi läbirääkimisi ja kokkuleppeid võlausaldajatega ning võlgnikud ja võlausaldajad võivad kanda kahju seoses viivituste, kulude ja tulemustega. Kriisilahendus on alternatiiv tavalisele maksejõuetusmenetlusele ning sellega nähakse ette vahendid selleks, et restruktureerida või likvideerida makseraskustes pank või pank, kelle maksevõime tekitab probleeme avaliku huvi seisukohast (ohud seoses finantsstabiilsuse, panga oluliste funktsioonide jätkumise ja/või hoiuste, klientide varade ja riiklike vahendite turvalisusega). Sellega seoses tuleks kriisilahenduse abil saavutada asutuste jaoks sarnased tulemused kui tavalise maksejõuetusmenetlusega, võttes arvesse liidu riigiabieeskirju seoses kahjude jaotamisega aktsionäridele ja võlausaldajatele, tagades samas finantsstabiilsuse ja piirates maksevõimetuse toetusest saadavat kahju maksumaksjale. Samuti tuleks menetluses tagada õiguskindlus, läbipaistvus ja prognoositavus seoses aktsionäride ja panga võlausaldajate kohtlemisega ning säilitada väärtus, mis vastasel korral häviks pankrotis. Lisaks peaks kriisilahenduse võimalus asutuste päästmiseks tingimusteta antava riigiabi kaotamise korral aitama kindlustamata võlausaldajatel paremini hinnata investeeringutega kaasnevaid riske. Peale selle tagatakse kriisilahenduse riiklike rahastamismehhanismide korraga, mis on kooskõlas riigiabieeskirjadega, kriisilahenduse raamistiku üldiste eesmärkide saavutamine. Tasakaal investoritele pakutava prognoositavuse ja ametiasutuste otsustusvabaduse vahel Selleks et tagada kehtiv omandiõigus, tuleks panga suhtes algatada kriisilahendus ajal, mil see on väga lähedal maksejõuetusele, st krahhi äärel. Siiski peaks otsus algatada kriisilahendus sõltuma mitmest muutujast ja tegurist, mis on seotud valitsevate turutingimuste või iseloomulike likviidsus- või solventsusküsimustega, eeldades vajadust kriisilahendusasutuste teatava otsustusvabaduse järele. Samuti ei peaks kriisilahenduse korral võetavad konkreetsed meetmed olema eelnevalt mis tahes panga suhtes kindlaks määratud, vaid neid tuleks võtta pigem konkreetseid asjaolusid arvestades. Vaja on liidu raamistikku koos sarnaste vahendite, põhimõtete ja menetlustega, et tagada piisav ühtlus kriisi lahendamisel riiklike ametiasutuste poolt. Kõnealuse raamistiku väljatöötamisel tuleb leida tasakaal selle vahel, et järelevalveasutustel oleks vajalik otsustusvabadus, et kajastada iga konkreetse juhu eripära ning tagada konkurentsitingimused ja säilitada ühtse turu terviklikkus. Euroopa Pangandusjärelevalvel (EBA) peaks olema selge ülesanne anda välja juhiseid ja tehnilisi standardeid, et tagada kriisilahendusõiguste järjepidev kasutamine, et osaleda kriisilahenduse kavandamisel kõigi piiriüleste asutuste puhul ning esineda siduva vahendaja rollis riiklike ametiasutuste vaheliste eriarvamuste korral seoses raamistiku kohaldamisega. Kriisi edukaks lahendamiseks on vaja piisavaid vahendeid, nt anda tagatisi või lühiajalisi laene, et aidata kriisilahenduse läbinud üksuse raskustes osadel taastada elujõulisus. Kõnealused vahendid peaks põhimõtteliselt andma pangandussektor õiglaselt ja proportsionaalselt ning võimaluse korral (võttes arvesse majanduslikke kulusid) ette makstuna. Kokkuvõttes tagavad kõnealused sammud, et hoolimata asjakohastest võetavatest kriisilahendusmeetmetest katavad kulud peamiselt asutused ise ning nende omanikud ja investorid. Siseturg – piiriüleste gruppide käsitlemine Piiriülesed grupid koosnevad asutustest, mis on asutatud eri liikmesriikides. Kriisilahendusraamistikus tunnustatakse piiriüleste gruppide olemasolu Euroopas kui ühte liidu finantsturgude integratsiooni peamist tegurit. Raamistikuga kehtestatakse piiriüleste gruppide erieeskirjad, mis hõlmavad ettevalmistamist ja ennetamist (artiklid 7, 8, 11, 12 ja 15), varane sekkumine (artikkel 25) ning kriisilahenduse etapid (artiklid 80–83). Sellega kehtestatakse ka eeskirjad seoses varade ülekandmisega grupi sidusüksuste vahel rahaliste raskuste korral (artiklid 16–22). Gruppi käsitlevate eeskirjade eesmärk on saavutada vajaduse korral tasakaal grupi kui terviku kriisi lahendamisel ja finantsstabiilsuse kaitsmisel nii liikmesriikides, kus grupp tegutseb, kui ka liidus. Piiriüleste gruppide kriisi lahendamise tõhusad meetodid on ainus võimalus saavutada liidus finantsstabiilsus ja tõhustada seega ühtse turu toimimist kriisi ajal. Eelkõige võtmata arvesse vajalikke tagatisi vastuvõtva liikmesriigi jaoks, tuleks grupi tasandi piisavalt kiire kriisilahendus, mis minimeerib grupi väärtuse vähenemist, tagada sellega, et grupi tasandi kriisilahendusasutusele antakse tähtis roll. Olenemata grupi tasandi kriisilahendusasutusele antud olulisest rollist võetakse vastuvõtva kriisilahendusasutuse huve piisavalt arvesse järgmiste aspektidega: a) kehtestatakse kriisilahendusasutuste vahelise koostöö kord, luues kriisilahenduskolleegiumid; b) tunnustatakse seda, et grupiga seotud otsuste tegemisel tuleb võtta arvesse finantsstabiilsust kõigis liikmesriikides, kus grupp tegutseb; c) selge otsustamisprotsess, mis võimaldab kõigil ametiasutustel esitada oma arvamused ning tagada samas, et grupi kriisilahenduse suhtes tehakse üks otsus; ning d) kehtestatakse mehhanism kriisilahendusasutuste vaheliste konfliktide lahendamiseks (EBA vahendus). EBA-l on siduv vahendajaroll vastavalt määrusele 1093/2010 (EBA määrus), eelkõige artiklile 19. Sellega seoses kohaldatakse kõiki kõnealuse määruse asjaomaseid eeskirju, sealhulgas artiklit 38 ja artikli 44 lõiget 1. Kõik need mehhanismid peaksid tagama selle, et grupi kriisilahendus või finantstoetuse andmine seotud asutuste vahel ei kahjustaks grupi ühtegi osa ning võetaks arvesse finantsstabiilsust liikmesriigis, kus tütarettevõtja asub. 4.ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG 4.1.Õiguslik alus Käesoleva ettepaneku õiguslik alus on ELi toimimise lepingu artikkel 114, mis võimaldab võtta vastu meetmed liikmesriikide nende õigus- ja haldusnormide lähendamiseks, mille eesmärk on siseturu rajamine ja toimimine. Ettepanekuga ühtlustatakse siseriiklikke õigusakte krediidiasutuste ja investeerimisühingute maksevõime taastamise ja kriisilahenduse kohta määral, mida on vaja tagamaks, et liikmesriikidel on samad vahendid ja menetlused süsteemsete puudujääkide kõrvaldamiseks. Selliselt peaks ühtlustatud raamistik tugevdama finantsstabiilsust siseturul ja tagama minimaalse võime asutuste kriisi lahendamiseks kõigis liikmesriikides ning lihtsustama koostööd riiklike ametiasutuste vahel piiriüleste gruppide kriisi lahendamisel.

Seepärast on asjakohane õiguslik alus ELi toimimise lepingu artikkel 114. 4.2.Subsidiaarsuse põhimõte Valdkondades, mis ei kuulu liidu ainupädevusse, võtab liit kooskõlas ELi lepingu artikli 5 lõikes 3 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega meetmeid ainult niisuguses ulatuses ja siis, kui liikmesriigid ei suuda riigi, piirkonna või kohalikul tasandil piisavalt saavutada kavandatava meetme eesmärke, kuid kavandatud meetme ulatuse või toime tõttu saab neid paremini saavutada liidu tasandil. Üksnes liidu tasandil võetava meetmega saab tagada, et liikmesriigid kasutavad makseraskustes asutustega tegelemiseks piisavalt sarnaseid meetmeid. Kuigi ELi pangandussektor on väga tihedalt lõimunud, on pangakriisidega tegelemise süsteemid riigipõhised ning need erinevad märkimisväärselt. Mitme riigi õigussüsteem ei anna praegu pädevatele asutustele õigust likvideerida finantseerimisasutusi nõuetekohaselt nii, et samas säiliksid need teenused, mis on olulised finantsstabiilsusele ning minimeerides samas maksevõimetuse toetusest saadavat kahju maksumaksjale. Sellised erinevad siseriiklikud õigusaktid ei lase adekvaatselt võtta arvesse kriisi piiriülest mõõdet ning muudavad koostöökorra päritolu- ja vastuvõtvate riikide vahel keerukaks. Lisaks võivad olulised erinevused riiklikes kriisilahendusmenetlustes põhjustada aktsepteerimatut riski finantsstabiilsusele ning ohustada piiriüleste gruppide tõhusat kriisilahendust. Kuna piisava kriisilahenduskorra kehtestamine liidu tasandil nõuab riiklike tavade ja menetluste märkimisväärset ühtlustamist, on asjakohane, et liit teeks vajaliku õigusakti ettepaneku. Kriisilahendus on tihedalt seotud siseriiklike õiguste ühtlustamata valdkondadega, nt maksevõimetus- ja omandiseadus. Seega on asjakohane õiguslik vahend direktiiv, kuna see on vaja siseriiklikku õigusesse üle võtta, et tagada raamistiku rakendamine viisil, millega saavutatakse soovitud mõju vastava siseriikliku seaduse eripärasid arvestades. 4.3.Proportsionaalsuse põhimõte Kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega ei peaks liidu meetme sisu ega vorm minema aluslepingute eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale. Põhimõtteliselt peaks makseraskustes panga suhtes kohaldama tavalist maksejõuetusmenetlust, nagu muude asutustegi puhul. Siiski erineb pangandussektor muust ettevõtlussektorist, kuna see täidab majanduses olulisi funktsioone ning süsteemsed kriisid võivad seda eriti haavata. Nende omaduste tõttu võivad panga likvideerimisel olla tõsisemad tagajärjed, kui muude ettevõtete turult väljumise korral. See võib õigustada panganduskriisi korral erieeskirjade ja menetluste kasutamist. Kuna maksejõuetuse süsteemset tähtsust ei saa täie kindlusega eelnevalt kindlaks määrata, tuleks kavandatud kriisiohje raamistikku kohaldata põhimõtteliselt kõigi pangaasutuste suhtes hoolimata nende suurusest ja keerukusest. Kui on kindel, et üleilmse, turu seisukohalt olulise tähtsuse ja üleilmse vastastikuse seotusega asutuse maksejõuetus kahjustaks märkimisväärselt üleilmset finantssüsteemi ning tooks kaasa olulisi negatiivseid tagajärgi mitmes riigis, on ka selge, et pangandussektori olulise osa moodustava mitme väikese asutuse samaaegne maksejõuetus võib laienevas kriisis samamoodi avaldada majandusele laastavat mõju. Seepärast on raamistiku eesmärk tagada, et järelevalve- ja kriisilahendusasutuste käsutuses oleksid erieeskirjad ja -menetlused, et tulemuslikult tegeleda süsteemse riski tingimustes oleva mis tahes panga maksjõuetuse või ligilähedase maksejõuetusega. Riiklikud ametiasutused võtavad panga riski, suurust ja vastastikust seotust maksevõime taaste- ja kriisilahenduskavades arvesse, samuti juhul kui nad kasutavad oma käsutuses olevaid eri vahendeid, et tagada kava asjakohane kohaldamine. Seepärast on sätted proportsionaalsed sellega, mis on eesmärkide saavutamiseks vajalik. Lisaks peavad omandiõiguse piirangud, mida võib sisaldada kavandatud õiguste kasutamine, olema kooskõlas põhiõiguste hartaga, nagu on tõlgendanud Euroopa Inimõiguste Kohus. Seepärast peaks kriisilahenduse algatamine olema võimalikult lähedal maksejõuetusele ning kriislahendusõiguste kasutamine peaks olema piiratud vajalikus ulatuses, et saavutada üldistes huvides olev eesmärk, nimelt säilitada Euroopa Liidus finantsstabiilsus. 4.4.Ettepaneku üksikasjalik selgitus 4.4.1.Reguleerimisese ja -ala (artikkel 1) Ettepanekus käsitletakse kriisiohjamist (ettevalmistamine, maksevõime taastamine ja kriisilahendus) seoses kõigi krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingutega. Ettepaneku ulatus on sama kapitalinõuete direktiiviga, millega ühtlustatakse asutuste, sealhulgas pangagruppi kuuluvad finantsasutused, ja investeerimisühingute usaldatavusnõudeid. Investeerimisühingud peavad kuuluma raamistiku reguleerimisalasse, kuna Lehman Brothersi näitel võib nende maksejõuetus mõjutada süsteemi tõsiselt. Lisaks tuleks kriisilahendusasutuse õigusi kohaldada valdusettevõtjate suhtes juhul, kui üks või enam krediidiasutuse või investeerimisühingu tütarettevõtjat vastavad kriisilahenduse tingimustele ning kriisilahendusvahendite rakendamine ja kriisilahendusõiguste kasutamine seoses emaettevõtjaga on vajalik ühe või enama tütarettevõtja kriisi lahendamiseks või grupi kui terviku kriisi lahendamiseks. 4.4.2.Kriisilahendusasutused (artikkel 3) Ettepanekuga nõutakse, et liikmesriigid annavad kriisilahendusõigused riiklikele haldusasutustele, et tagada, et raamistiku eesmärk saavutataks sobival ajal. Ettepanekus ei täpsustata, milline konkreetne ametiasutus tuleks kriisilahendusasutuseks määrata, kuna seda ei ole tõhusa kriisilahenduse tagamiseks vaja ning see oleks vastuolus liikmesriikide põhiseaduslike ja halduskorraldustega. Seepärast võivad liikmesriigid määrata kriisilahendusasutuseks näiteks riigi keskpanga, finantsjärelevalvet teostava asutuse, hoiuste tagamise skeemi, rahandusministeeriumi või spetsiaalse ametiasutuse. Kriisilahendusasutusel peavad olema piisavad teadmised ja vahendid, et juhtida pangakriisi lahendamist nii riiklikul kui ka rahvusvahelisel tasandil. Võttes arvesse huvide konflikti tõenäosust, on kohustuslik eraldada kriisilahendustegevus funktsionaalselt mis tahes määratud asutuse muust tegevusest. 4.4.3.Maksevõime taaste- ja kriisilahenduskavad (artiklid 5–13) Maksevõime taastekavadel põhinevad varakult võetavad meetmed võivad ennetada probleemide laienemist ja vähendada panga maksejõuetuse ohtu. Asutused peavad koostama maksevõime taastekavad, milles on määratud kindlaks kord ja meetmed, et oleks võimalik võtta varakult meetmeid, et taastada finantsseisundi olulise halvenemise korral pikaajaline elujõulisus. Grupid peavad töötama välja kavad nii grupi tasandil kui ka grupi üksiku asutuse kohta. Järelevalveasutused hindavad maksevõime taastekavasid ja kiidavad need heaks. Kriisilahenduskavad võimaldavad lahendada asutuse kriisi selliselt, et oleks minimeeritud maksevõimetuse toetusest saadav kahju maksumaksjale, ning samas säiliksid asutuse olulised majandusfunktsioonid. Kriisilahenduskavas, mille on rahulikel aegadel ette valmistanud kriisilahendusasutused koostöös järelevalveasutustega, määratakse kindlaks asutuse kriisi lahendamise võimalused eri stsenaariumide korral, sealhulgas süsteemne kriis. Sellised kavad peaksid hõlmama kriisilahendusvahendite rakendamise üksikasju ja seda, kuidas tagada oluliste funktsioonide jätkumine. Grupi kriisilahenduskavad hõlmavad nii kogu grupi kava kui ka kava grupi iga asutuse jaoks. 4.4.4.Kriisi lahendatavust pärssivate takistustega tegelemise või nende kõrvaldamise õigused (artiklid 14–16)

Kriisilahendusasutused hindavad kriisilahenduskava põhjal, kas asutuse või grupi kriisi saab lahendada. Kui kriisilahendusasutused tuvastavad, et asutuse või grupi kriisilahendusvõime on oluliselt häiritud, võivad nad nõuda, et asutus või grupp võtavad meetmed kriisilahenduse hõlbustamiseks. Sellised meetmed võivad muu hulgas hõlmata järgmist: komplekssuse vähendamine, muutes õiguslikku või tegevusstruktuuri, et tagada, et olulised funktsioonid saab juriidiliselt ja majanduslikult eraldada muudest funktsioonidest; teenuste osutamise lepingute sõlmimine, et tagada oluliste funktsioonide säilimine; maksimaalsete üksikute või agregeeritud riskipositsioonide piiramine; aruandekohustuse kehtestamine; olemasolevate või kavandatud tegevuste piiramine või lõpetamine; uute tegevusalade või toodete väljatöötamise piiramine või takistamine ning täiendavate konverteeritavate kapitaliinstrumentide väljalaskmine. Grupi kriisilahendatavuse hindamine põhineb grupi tasandi kriisilahendusasutuste poolt koos tütarettevõtjate kriisilahendusasutuste, muude pädevate asutuste ja EBAga tehtud kooskõlastamisel, konsulteerimisel ja ühisel hindamisel. EBA-l on oluline roll selle tagamises, et kriisilahendatavust hinnataks ja ennetavaid õigusi kasutataks asjaomaste ametiasutuste poolt ühetaoliselt kõigis liikmesriikides. Täpsemalt peab ta koostama tehnilised standardid, milles määratakse kindlaks parameetrid, mida on vaja kriisilahenduskava süsteemse mõju hindamiseks, ning tehnilised standardid, milles määratakse kindlaks küsimused, millega tuleb uurida, et hinnata asutuse või grupi kriisilahendatavust. 4.4.5.Grupisisene finantstoetus (artiklid 17–23) Ettepaneku eesmärk on ületada kehtivaid õiguslikke piiranguid seoses finantstoetuse andmisega grupi sees ühelt üksuselt teisele. Grupistruktuurina tegutsevad asutused saavad sõlmida kokkuleppeid finantstoetuse (laen, garantii, varade pakkumine kasutamiseks tehingu tagatisena) andmiseks teistele grupi üksustele, mis on sattunud finantsraskustesse. Selline varajane finantsabi võib lahendada grupi üksikute liikmete tekkivaid finantsprobleeme. Kokkuleppe võib esitada eelneva heakskiidu saamiseks kõigi osalevate üksuste aktsionäride üldkoosoleku poolt kooskõlas siseriikliku õigusega ning sellega lubatakse juhtorganil anda vajaduse korral finantstoetust kokkulepitud tingimustel. Tänu sellele õiguskindlus suureneb, kuna on selge, millal ja kuidas sellist finantstoetust võib anda. Kokkulepped on vabatahtlikud ning lubavad pangagruppidel hinnata, kas sellised kokkulepped on grupi huvides (grupp võib olla integreeritud vähemal või suuremal määral või selle strateegia võib olla vähem või rohkem ühine) ning määratleda äriühingud, mis peaksid olema kokkuleppe osalised (võib olla asjakohane jätta välja äriühingud, kelle tegevus on riskantsem). Kindluse huvides on võõrandava asutuse järelevalveasutusel õigus keelata või piirata kokkuleppe alusel finantstoetuse andmist, kui see ohustab võõrandava asutuse likviidsust, maksevõimet või finantsstabiilsust. 4.4.6.Varane sekkumine – erihaldus (artiklid 23–26) Ettepanekuga laiendatakse järelevalveasutuste õigusi sekkuda varases järgus juhul, kui asutuse finantsseisund või maksejõud halveneb. Ettepanekus sisalduvad õigused täiendavad neid, mis on antud järelevalveasutustele kapitalinõuete direktiivi artikliga 136. Kõnealused õigused ei ole vastuolus äriühinguõiguse kohaselt kehtestatud õigustest ja menetluslikest kohustustest. Varase sekkumise õigused hõlmavad järelevalveasutuse õigust nõuda, et asutus rakendab korda ja meetmeid, mis on sätestatud maksevõime taastekavas; et asutus koostab tegevuskava ja selle rakendamise ajakava; et kas juhatus või järelevalveasutus otse kutsub kokku aktsionäride üldkoosoleku, teeb ettepaneku päevakava kohta ja teatavate otsuste vastuvõtmise kohta; ning et asutus koostab koos võlausaldajatega võla restruktureerimiskava. Lisaks on järelevalveasutusel õigus määrata piiratud ajavahemikuks erihaldur, juhul kui asutuse maksevõimet peetakse piisavalt ohustatuks. Erihalduri peamine ülesanne on taastada asutuse finantsseisund ja selle äritegevuse tugev ja usaldusväärne juhtimine. Erihaldur asendab asutuse juhtkonda ning tal on kõik selle õigused, ilma et see piiraks aktsionäri tavalisi õigusi. Erihalduri määramise õigus aitab distsiplineerida juhtkonda ja aktsionäre ning toetab erasektoripoolset lahenduste otsimist probleemidele, mis tähelepanuta jätmise korral võiksid viia asutuse maksejõuetuseni. 4.4.7.Kriisilahendustingimused (artikkel 27) Ettepanekuga kehtestatakse ühised tingimused, mis käivitavad kriisilahendusvahendite rakendamise. Ametiasutused võivad rakendada meedet, kui asutus on maksejõuetu või väga lähedal maksejõuetusele ulatuses, mis meetme võtmata jätmise korral viiks asutuse lähiajal maksejõetuseni. Samal ajal on vaja tagada, et sekkuvate meetmete võtmine käivitatakse üksnes siis, kui aktsionäride õigustesse sekkumine on õigustatud. Seepärast tuleks kriisilahendusmeetmeid rakendada ainult siis, kui asutus on makseraskustes või satub nendesse tõenäoliselt, ning ei ole teist lahendust, mis taastaks asutuse piisava aja jooksul. Lisaks peab sekkumine kriisilahendusmeetmete võtmise näol olema põhjendatud üldsuse huvidega, nagu on määratletud artiklis 28. 4.4.8.Üldpõhimõtted – vältida eelkõige võlausaldajate olukorra halvendamist (artikkel 29) Raamistikuga on kehtestatud mitu üldpõhimõtet, mida kriisilahendusasutused peavad järgima. Kõnealuse põhimõtted osutavad muu hulgas kahjude jaotamisele ning aktsionäride ja võlausaldajate kohtlemisele ning tagajärgedele, mida vahendite kasutamine võiks kaasa tuua asutuse juhtkonnale. Raamistiku kohaselt tuleb kahjud, mis on hindamismenetlusega (artikkel 30) kindlaks tehtud, jaotada asutuse aktsionäride ja võlausaldajate vahel vastavalt iga riikliku maksejõuetusmenetlusega kehtestatud nõuete hierarhiale. Siiski, nagu on ka märgitud eespool punktis 3, ei võeta tavalise maksejõuetusmenetluse puhul piisavalt arvesse finantsstabiilsust või muid avaliku huviga seotud probleeme. Seepärast on kriisilahendusraamistikuga kehtestatud kahjude jaotamise teatavad põhimõtted, mida tuleb järgida hoolimata sellest, mis iga riikliku maksejõuetusmenetlusega on kehtestatud. Need põhimõtted on: a) kahjud jaotatakse esmalt täielikult aktsionäridele ja seejärel võlausaldajatele ning b) ühe ja sama klassi võlausaldajaid võib kohelda erinevalt, kui see põhjendatud üldsuse huvidega ning eelkõige finantsstabiilsuse toetamise eesmärgil Kõnealuseid põhimõtteid kohaldatakse kõigi kriisilahendusvahendite suhtes. Lisaks ning seoses kohustustest vabastamise vahendiga on raamistikus kehtestatud nõuete hierarhia (artikkel 43). Kõnealune üksikasjalikum hierarhia täiendab ja vajaduse korral asendab riikliku maksejõuetusmenetlusega kehtestatud hierarhiat. Juhul kui võlausaldajate olukord halveneb majanduslikus mõttes rohkem kui siis, kui asutust oleks likvideeritud tavalise maksejõuetusmenetluse alusel, peavad ametiasutused tagama selle, võlausaldajatele korvatakse see vahe. Selle hüvituse, kui see on vajalik, maksab kriisilahendusfond. Põhimõte, et kahjud jaotatakse esmalt aktsionäridele ja seejärel võlausaldajatele ning asjaolu, et kriisilahendusmeede tuleb võtta enne mis tahes erakorralist riiklikku finantstoetust, on põhimõtteliselt vahend, millega tagatakse, et eesmärk minimeerida maksumaksja kantav kahju oleks tulemuslik (artikkel 29). 4.4.9.Hindamine (artikkel 30) Kriisilahendusvahendite rakendamine ja kriisilahendusõiguste kasutamine põhineb makseraskustes asutuste varade ja kohustuste tegeliku väärtuse hindamisel. Sellega seoses hõlmab raamistik turuväärtuse põhimõttele tuginevat hindamist. Sellega tagatakse see, et kahjud võetakse arvesse hetkel, mil asutuse suhtes algatatakse kriisilahendus.

Hindamise peaks tegema sõltumatu ekspert, välja arvatud juhul, kui selleks on kiireloomulised põhjused, mille korral teeksid kriisilahendusasutused esialgse hindamise, mida täiendatakse hiljem lõpliku hindamisega, kuhu on kaasatud sõltumatu ekspert. Kriisilahendusasutustele on antud vajalikud õigused oma kriisilahendusmeetmete muutmiseks, juhul kui esineb vastuolusid esialgse ja lõpliku hindamise vahel. 4.4.10.Kriisilahendusvahendid ja -õigused (artiklid 31–64) Kui kriisi lahendamist käivitavad tingimused on täidetud, on kriisilahendusasutustel õigus kohaldada järgmisi kriisilahendusvahendeid: (a)ettevõtte müük; (b)sildasutus; (c)varade eraldamine; (d)kohustustest vabastamine. Nende vahendite kasutamiseks on kriisilahendusasutustel õigus võtta üle kontroll makseraskustes või nendesse sattuva asutuse üle, võtta üle aktsionäride ja juhtide roll, kanda üle varad ja kohustised ning jõustada lepingud. Kriisilahendusvahendit võib kohaldata kas üksikult või kõiki koos. Kõigi puhul on mingil määral tegemist panga restruktureerimisega. Selline restruktureerimine ei kaasne üksnes kohustustest vabastamisega . Varade eraldamise vahendit tuleb kohaldada kõigil juhtudel koostoimes muude vahenditega (artikkel 32). Vajaduse korral peab mis tahes kriisilahendusvahendi kasutamine olema kooskõlas liidu riigiabi raamistikuga. Sellega seoses tuleb komisjonile teatada mis tahes riikliku toetuse ja/või kriisilahendusfondide kasutamisest, mis on ette nähtud makseraskustes asutuse kriisi lahendamiseks, ning seda hinnatakse kooskõlas asjaomaste riigiabi sätetega, et tagada selle kokkusobivus siseturuga. Ettepanekus sätestatakse kriisilahendusvahendite minimaalne komplekt, mille liikmesriigid peaksid vastu võtma. Siiski saavad riiklikud ametiasutused säilitada ka riiklikud erivahendid ja -õigused makseraskustes asutuste kriisi lahendamiseks, kui need vastavad liidu kriisilahendusraamistiku ning Euroopa Liidu toimimise lepingu põhimõtetele ja eesmärkidele ning need ei takista grupi kriisi tulemuslikku lahendamist. Riiklikel kriisilahendusasutustel oleks kõnealuseid riiklikke vahendeid ja õigusi võimalik kasutada siis, kui nad põhjendavad, et mitte ükski liidu raamistikku vahenditest (eraldi või kõik koos) ei võimalda neil tõhusat kriisilahendusmeedet võtta. Ettevõtte müügi vahend võimaldab kriisilahendusasutustel jõustada turutingimustel asutuse müük või kogu või osa tema äritegevuse müük, küsimata selleks aktsionäride nõusolekut või järgimata menetluslikke nõudeid, mida muidu kohaldataks. Kui see on vastavas olukorras võimalik, peaksid kriisilahendusasutused turustama asutuse või tema äritegevuse osad, mis tuleb müüa. Sildasutuse vahend võimaldab kriisilahendusasutustel kanda asutuse kogu äritegevuse või osa sellest riiklikult kontrollitud üksusesse. Sildasutus peab olema vastavalt kapitalinõuete direktiivile litsentseeritud ning see tegutseb äriettevõttena vastavalt riigiabi raamistikuga lubatule. Sildasutuse tegevus on ajutine ning selle eesmärk on müüa äritegevus erasektorisse, kui turutingimused on sobivad. Varade eraldamise vahend võimaldab kriisilahendusasutustel kanda langenud väärtusega või probleemsed varad varahaldusvahendisse, mis valitseb neid ja parandab nende väärtust aja jooksul. Varad tuleks üle kanda turuväärtusega või pikaajalise majandusliku väärtusega (artikkel 30), nii et mis tahes kahjum kajastuks ülekandmise hetkel. Selleks et minimeerida konkurentsihäireid ja ebamoraalse käitumise ohtu, peaks seda vahendit kasutama üksnes koos muude kriisilahendusvahenditega. Kohustustest vabastamise vahend (artiklid 37–51) Kohustustest vabastamise vahendiga antakse kriisilahendusasutustele õigus hinnata alla makseraskustes asutuse tagatiseta võlausaldajate nõudeid ja konverteerida võlanõudeid omakapitaliks. Vahendit võib kasutada makseraskustes või nendesse sattuva asutuse rekapitaliseerimiseks, võimaldades kriisilahendusasutustel seda kriisilahendusmenetluse kaudu restruktureerida ja taastada selle elujõulisus pärast saneerimist ja restruktureerimist. See lubaks ametiasutustel reageerida paindlikumalt suurte, komplekssete finantseerimisasutuste maksejõuetusele. Sellele lisandub asutuse probleemide eest vastutava juhtkonna kõrvaldamine ja äritegevuse taastamise kava rakendamine. Kriisilahendusasutustel peaks olema õigus vabastada asutust kõigist kohustustest. Kuid on ka mõned kohustused, mis tuleks eelnevalt välja jätta (nt tagatud kohustused, tagatud hoiused ja kohustused, mille järelejäänud tähtaeg on vähem kui üks kuu). Erandkorras ja põhjendatud vajaduse korral selleks, et tagada asutuse olulised funktsioonid ja selle põhitegevusalad või finantsstabiilsus (artikkel 38), võiks kriisilahendusasutus jätta välja tuletisinstrumentide kohustused. Komisjon tagab delegeeritud õigusaktidega liidu tasandil võimaliku väljajätmise ühtlustatud kohaldamise. Selleks et kohaldada kohustustest vabastamise vahendit, on vaja, et kriisilahendusasutused saavad tagada, et asutustel on oma bilansis piisavas koguses kohustusi, mille suhtes saaks kohaldada kohustustest vabastamise õigusi. Miinimumsumma on proportsionaalne ning seda on kas riskipõhiselt või selle rahastamisallikate koosseisu alusel kohandatud vastavalt igale asutuse kategooriale (artikkel 39). Komisjon tagab delegeeritud õigusaktidega liidu tasandil miinimumnõude ühtlustatud kohaldamise. Näiteks ning hiljutisest finantskriisi saadud tõendi ja tehtud mudelarvutuste põhjal võiks selliseks protsendiks kohustuste kogusummast, mille suhtes saaks vabastamist kohaldada, olla 10 % kohustuste kogusummast (välja arvatud regulatiivne kapital). Nagu on selgitatud punktis 4.4.8, on artiklitega 43 ja 44 kehtestatud üksikasjalik hierarhia, mis täiendab ja vajaduse korral asendab riikliku maksejõuetusmenetlusega kehtestatud hierarhiat. Põhimõtteliselt tuleks aktsionäride nõuded ammendada enne allutatud võlausaldajate nõudeid. Ainult sel juhul, kui kõnealused nõuded on ammendunud, võib kriisilahendusasutus kanda kahjud kõrgema nõudeõiguse järguga nõuetele (artiklid 43 ja 44). Siiski võib esineda olukordi, kus kriisilahendusasutus võiks mõjutada võlausaldajate õigust, ilma et aktsionäride nõuded oleksid ammendatud. Kõnealused olukorrad seostuvad kohustustest vabastamise vahendiga ning võivad esineda juhul, kui kriisilahenduse objektiks oleval asutusel võib olla jäänud järele kapitali (kriisilahenduse tingimuse kohaselt asutus on või tõenäoliselt on makseraskustes, kui ta on kasutanud ära kogu kapitali või olulise osa oma kapitalist). Sel juhul võiksid kriisilahendusasutused pärast kahjude jaotamist aktsionäridele ning pärast aktsionäride nõuete vähendamist või tühistamist, konverteerida allutatud või vajaduse korral kõrgema nõudeõiguse järguga kohustused kapitaliks. Selline konverteerimine peaks toimuma nii, et see lahjendaks oluliselt aktsionäride järelejäänud nõudeid. 4.4.11Lõpetamise piirangud ja vastaspoolte tagatised (artiklid 68–73 ja artikkel 77) Kriisilahendusvahendite tõhusaks rakendamiseks on vaja kriisilahendusasutustel lubada ajutiselt peatada võlausaldajate ja vastaspoolte õigused nõuda sisse nõudeid ning sulgeda, kiirendada või muul viisil lõpetada lepinguid makseraskustes asutusega. Selline ajutine peatamine, mis ei kesta kauem kui järgmisel pangapäeval kella 17.00ni, annab ametiasutustele aega tuvastada ja hinnata lepinguid, mis tuleb kanda üle maksejõulisele kolmandale poolele, riskimata, et finantslepingute väärtus ja ulatus muutuks, kui vastaspooled kasutavad lõpetamisõigusi. Nende vastaspoolte lõpetamisõigused, kes jäävad maksejõuetusse asutusse, taastuvad pärast peatamise lõppu. Ülekandmist tegutsevale kolmandale isikule ei tohiks liigitada kohustuste täitmatajätmise juhtumiks, mis käivitab lõpetamisõigused.

Need lepinguliste õiguste vajalikud piirangud on tasakaalustatud vastaspoolte tagatistega, et ennetada, et ametiasutused poolitavad seotud kohustisi, õigusi ja lepinguid: omandi osalise ülekandmise korral tuleb üle kanda kas kõik seotud lepingud või mitte ühtegi neist. Lepingud hõlmavad likvideerimis-tasaarvestuslepinguid (netting), tasaarvelduslepinguid (set-off), finantstagatislepinguid omandiõiguse üleminekuga, väärtpaberilepinguid ja struktureeritud finantskokkuleppeid. 4.4.12.Piirangud kohtumenetluste suhtes (artiklid 78 ja 77) Kooskõlas põhiõiguste harta artikliga 47 on asjaomastel pooltel õigus õiglasele menetlusele ning tõhusale õiguskaitsevahendile neid mõjutavate meetmete vastu. Seepärast peaks kriisilahendusasutuste poolt vastu võetud otsuste suhtes kohaldama kohtulikku läbivaatamist. Selleks et kaitsta kolmandate isikute huvisid, kes ostsid kriisilahendusasutuste poolt kriisilahendusõiguste kasutamise tulemusena kriisilahenduse objektiks oleva asutuse varasid, õiguseid ja kohustusi ning selleks et tagada finantsturgude stabiilsus, ei peaks kohtulik läbivaatamine mõjutama mis tahes hilisemaid haldustoiminguid või tehinguid, mis põhinesid tühistatud otsusel. Väära otsuse puhul kohaldatavad õiguskaitsemeetmed peaksid seepärast piirduma sellise kahju hüvitamisega, mida mõjutatud isikud kandsid. Lisaks tuleks välistada, et kriisilahenduse objektiks oleva panga suhtes algatataks või järgitaks muid õiguslikke meetmeid. Sellega seoses on raamistikuga ette nähtud, et enne, kui liikmesriigi kohtunik algatab asutuse suhtes maksejõuetusmenetluse, teavitab ta kriisilahendusasutust mis tahes taotlustest; seejärel on kriisilahendusasutusel aega 14 päeva alates teatise kättesaamist otsustada, kas rakendada asjaomase asutuse suhtes kriisilahendusmeedet. 4.4.13.Piiriülene kriisilahendus (artiklid 80–83) Maksevõime- ja kriisilahendusraamistiku puhul võetakse arvesse mõnede pangagruppide piiriülest laadi, et luua ulatuslik ja integreeritud raamistik pankade maksevõime taastamiseks ja kriisi lahendamiseks liidus. Sellest tulenevalt tuleks maksevõime taastekavad ja kriisilahenduskavad valmistada ette, kinnitada ja rakendada grupi kui terviku puhul, võttes samas arvesse iga grupi struktuuri eripära ning päritolu- ja vastuvõtvate riiklike ametiasutuste pädevuste jaotust. See saavutatakse meetmetega, mis nõuavad tihedamat koostööd riiklike ametiasutuste vahel ja kehtestab stiimulid gruppi hõlmava lähenemisviisi rakendamiseks nii ettevalmistuse, maksevõime taastamise kui ka kriisilahenduse etapis. Kriisilahenduskolleegiumid moodustatakse selge juhtimisülesandega ja Euroopa Pangandusjärelevalve (EBA) osalusel. EBA lihtsustab koostööd ja on vajaduse korral vahendaja. Kolleegiumide eesmärk on kooskõlastada ettevalmistus- ja kriisilahendusmeetmeid riikide ametiasutustega, et tagada optimaalsete lahenduste kasutamine liidu tasandil. 4.4.14.Suhted kolmandate riikidega (artiklid 84–89) Kuna paljud liidu asutused ja pangagrupid tegutsevad kolmandates riikides, peab tõhusa kriisilahendusraamistikuga nägema ette koostöö kolmandate riikide ametiasutustega. Ettepanekuga antakse liidu ametiasutustele vajalikud õigused toetada kolmanda riigi makseraskustes panga suhtes võetavaid kolmanda riigi kriisilahendusmeetmeid, jõustades tema selliste varade ja kohustuste ülekandmise, mis asuvad või mida valitsetakse nende jurisdiktsioonis. Sellist tuge pakutaks ainult juhul, kui kolmanda riigi meetmega tagatakse õiglane ja võrdne kohtlemine kohalikele hoiustajatele ja võlausaldajatele ning see ei kahjustataks finantsstabiilsust liikmesriigis. Liidu kriisilahendusasutustel peaksid samuti olema õigused kohaldada kriisilahendusvahendeid kolmanda riigi asutuste nende riigis asuvate filiaalide suhtes, kui eraldi kriisilahendus on vajalik finantsstabiilsuse tagamiseks või kohalike hoiustajate kaitseks. Ettepanekuga nähakse ette, et kolmanda riigi kriisilahendusmeetmeid toetatakse juhul, kui kriisilahendusasutustel on koostööleping kolmanda riigi kriisilahendusasutusega. Kõnealused lepingud peaksid tagama tõhusa kavandamise, otsuste langetamise ja koordineerimise seoses rahvusvaheliste gruppidega. EBA peaks töötama välja ja sõlmima halduskokkulepped kolmandate riikide ametiasutustega vastavalt määruse nr 1093/2010 artiklile 33 ning riiklikud ametiasutused peaksid sõlmima kahepoolsed kokkulepped võimaluse korral kooskõlas EBA raamlepinguga. 4.4.15.Kriisilahenduse rahastamise mehhanism (artiklid 90–99) Kriisilahendus võimaldab aktsionäride ja võlausaldajate kriisilahenduskulude koormat kriisilahendusmenetluses paremini jagada, kui maksejõuetusmenetlusi peetakse ebasobivaks võimaliku ohu tõttu finantsstabiilsusele. Siiski ei pruugi see alati olla piisav ning seda võib täiendavalt rahastada, näiteks pakkuda sildasutusele likviidsust. Tuginedes varasemale kogemusele on vaja kehtestada asutuste enda pool rahastatavad rahastamismehhanismid, et minimeerida maksevõimetuse toetusest saadavat kahju maksumaksjale. Selleks on artiklitega 90–99 kehtestatud vajalikud sätted. Artiklis 89 on sätestatud rahastamismehhanismide kehtestamine igas liikmesriigis. Artikli 89 lõikes 2 on loetletud, millistel eesmärkidel neid kasutatakse alates tagatistest kuni laenude või osamaksudeni. Kahjud kannavad peamiselt aktsionärid ja võlausaldajad, kuid põhimõtteliselt ei ole välistatud ka muud rahastamismehhanismid. Artiklis 90 on kehtestatud eeskirjad rahastamismehhanismi kogutud osamaksude kohta ning see hõlmab eelnevalt tasutavate osamaksude kombinatsiooni, mida täiendavad tagantjärele makstavad osamaksud ning vajaduse korral laenuvõimalused finantsasutustelt ja keskpangalt. Selleks et tagada teatavate vahendite olemasolu igal ajal ning võttes arvesse tagantjärele rahastamise protsüklilisust, kehtestatakse minimaalne sihttase, mis tuleb tagantjärele makstavad osamaksude kaudu saavutada kümne aastaga. Mudelarvutuse alusel on rahastamise optimaalseks sihttasemeks kehtestatud 1 % tagatud hoiustest. Selleks et suurendada riiklike rahastamismehhanismide kohanemisvõimet, on artikliga 97 nähtud riiklikele rahastamismehhanismidele ette õigus laenata oma vastaspoolelt muus liikmesriigis. Selleks et kajastada eri riiklike ametiasutuste pädevuste jaotust grupi kriisilahenduse puhul, on artiklis 98 sätestatud eeskirjad riiklike rahastamismehhanismide vastavate osamaksude kohta grupi kriisilahenduse rahastamises. Need osamaksud põhinevad varem grupi kriisilahenduskavades kokkulepitud osamaksudel. Riiklikud rahastamismehhanismid koos laenumehhanismidega ning riiklike rahastamismehhanismide vastastikune täiendavus piiriüleste gruppide kriisi lahendamisel (artikkel 98) moodustavad Euroopa rahastamismehhanismide süsteemi. Artiklis 99 käsitletakse hoiuste tagamise skeemide rolli kriisilahendusraamistikus. Hoiuste tagamise skeeme võib kriisi lahendamise abistamisel kasutada kahel viisil: Esiteks peavad hoiuste tagamise skeemid aitama tagada jätkuva juurdepääsu tagatud hoiustele. Hoiuste tagamise skeemid on praegu igas liikmesriigis kehtestatud vastavalt direktiivile 94/19/EÜ. Nendega hüvitatakse jaehoiustajatele kuni 100 000 eurot peatatud hoiuste korral, enne kui need kantakse neile likvideerimismenetluses üle. Seevastu kriisilahendusega välditakse tagatud hoiuste kättesaadamatust, mis on hoiustajate seisukohast eelistatud. Seepärast on soovitav, et hoiuste tagamise skeemiga on tagatud samaväärne summa kahju eest, mida hoiustajal oleks tulnud kanda juhul, kui asutus oleks likvideeritud tavalise maksejõuetusmenetluse kohaselt, nagu on kirjeldatud artikli 99 lõikes 1. Piisava rahastamise tagamiseks on võetakse kasutusele tagatud hoiuste skeemi järjestus nõuete hierarhias ning hoiuste tagamise skeemid kuuluvad samasse järku tagamata nõuetega, mis ei ole eelisnõuded. Selleks et katta tagatud hoiustega seotud kahjud, tehakse hoiuste tagamise skeemi osamaks rahas. Teiseks, kuna liikmesriigid peavad hoiuste tagamise skeemi kasutama vähemalt raha andmise eesmärgil, et tagada jätkuvalt juurdepääs tagatud hoiustele, jääb neile õigus määrata, kuidas kriisilahendust rahastatakse. Nad võivad otsustada luua hoiuste tagamise skeemist erinevad rahastamismehhanismid või kasutada oma hoiuste tagamise skeemi ka artikli 91 kohaste rahastamismehhanismidena. Hoiuste tagamise skeemide ja kriisilahenduse vahel valitsevad tõepoolest sünergiad. Kui on olemas kriisilahendusraamistik, mis piirab probleemi levimist, vähendab see maksejõuetute pankade arvu ja seega tõenäoliselt hoiuste tagamise skeemi väljamakseid. Seepärast võimaldatakse ettepanekuga liikmesriikidel kasutada hoiuste tagamise skeemi kriisilahenduse rahastamise eesmärgil, et saada kasu mastaabisäästust. Kui kaks mehhanismi on teineteisest eraldi, siis hoiuste tagamise skeem võib kaitsta tagatud hoiuseid artikli 99 lõigetega1–4 ettenähtud ulatuses ja tingimustel, samas kui täiendav rahastamine on ette nähtud artikli 91 kohaselt loodud eraldi rahastamismehhanismidega. Seevastu kui nad valivad ühe ainsa rahastamismehhanismi, hõlmab see nii tagatud hoiuste puhul tekkinud kahjusid kui ka muid artikli 92 kohaseid eesmärke. Sellisel juhul peab hoiuste tagamise skeem vastama artiklitega 93–98 kehtestatud tingimustele seoses osamaksude, laenamise ja vastastikuse täiendavusega. Igal juhul pärast seda, kui hoiuste tagamise skeemist on tehtud makse ning kriisilahenduse objektiks olev asutus satub hiljem makseraskustesse ja hoiuste tagamise skeemil ei ole piisavalt vahendeid maksta hoiustajatele tagasi, on hoiuste tagamise skeem kehtestanud korra, et saada vastavad summad skeemi liikmetelt kohe kätte.

Riigiabi on tõenäoliselt vajalik kriisilahendusfondide sekkumisel sõltumata riikliku rahastamismehhanismi liigist (nt kriisilahendusfond on hoiuste tagamise skeemist eraldi või hoiuste tagamise skeemi kasutatakse kriisilahendusfondina). 4.4.16.Vastavus Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitele 290 ja 291 Komisjon võttis 23. septembril 2009 vastu määruste ettepanekud Euroopa Pangandusjärelevalve (EBA), Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve (EIOPA) ning Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve (ESMA) loomise kohta. Seoses sellega soovib komisjon meelde tuletada ELi toimimise lepingu artiklitega 290 ja 291 seotud avaldusi, mille ta tegi Euroopa Järelevalveasutuste loomise määruste vastuvõtmisel ning mille kohaselt: „Seoses regulatiivsete standardite vastuvõtmisega rõhutab komisjon finantsteenuste sektori ainulaadset iseloomu, mis tuleneb Lamfalussy struktuurist ja mida on tunnustatud selgelt ELi toimimise lepingule lisatud deklaratsioonis nr 39. Siiski on komisjonil tõsiseid kahtlusi, kas tema rollile seatud piirangud delegeeritud õigusaktide ja rakendusmeetmete vastuvõtmisel on kooskõlas ELi toimimise lepingu artiklitega 290 ja 291.” 4.4.17.Likvideerimisdirektiivi, äriühinguõiguse direktiivide ja EBA määruse muudatused (artiklid 104–111) Direktiiviga 2001/24/EÜ on ette nähtud saneerimis- ja likvideerimismeetmete vastastikune tunnustamine seoses krediidiasutustega, kellel on filiaalid teises liikmesriigis. Direktiivi eesmärk on tagada, et krediidiasutus ja selle filiaalid teistes liikmesriikides saneeritakse või likvideeritakse vastavalt ühtsuse ja üldisuse põhimõtetele, millega tagatakse üksnes ühesugune maksejõuetusmenetlus, mille kohaselt koheldakse krediidiasutust ühe üksusena. Ühtsuse ja üldisuse põhimõtetega tagatakse võlausaldajate võrdne kohtlemine sõltumata nende kodakondsusest, elu- või asukohast. Selleks et tagada võlausaldajate võrdne kohtlemine, muudetakse direktiivi 2001/24/EÜ, et laiendada selle reguleerimisala investeerimisühingutele ja kasutada kriisilahendusvahendeid mis tahes üksuse puhul, mis kuulub kriisilahenduskorra alla. Äriühinguõiguse liidu direktiivid sisaldavad eeskirju aktsionäride ja võlausaldajate kaitseks. Mõned neist võivad takistada kriisilahendusasutusi võtmast meetmeid kiiresti. Äriühinguõiguse teise direktiiviga nõutakse, et kapitali suurendamise aktsiaseltsis peab heaks kiitma üldkoosolekul, samas kui direktiiviga 2007/36 (aktsionäride õiguste direktiiv) nõutakse koosoleku kutse saatmist 21 päeva enne koosolekut. Krediidiasutuse finantsseisundi kiire taastamine kapitali suurendamise teel ei ole seega võimalik. Seega muudetakse aktsionäride õiguste direktiivi, et üldkoosolek saaks eelnevalt otsustada, et üldkoosoleku lühendatud kokkukutsumisperioodi kohaldatakse, kui on vaja otsustada hädaolukorras kapitali suurendamise üle. Selline luba on osa kriisilahenduskavast. See võimaldab tegutseda kiiresti, säilitades samas aktsionäride otsustusõigused. Äriühinguõiguse direktiividega nõutakse veel, et kapitali suurendamiseks ja vähendamiseks, ühinemisteks ja jagunemisteks on vaja aktsionäride nõusolekut, ning eesõigust kohaldatakse igal sularahas kapitali suurendamise juhul. Lisaks on ülevõtmispakkumiste direktiiviga nõutud pakkumised, kui mis tahes isik, sealhulgas riik, omandab noteeritud äriühingus aktsiaid üle kontrolliläve (tavaliselt 30–50 %). Nende takistuste ületamiseks lubab ettepanek liikmesriikidel teha erandi sellistest sätetest, millega nõutakse võlausaldajate või aktsionäride nõusolekut, või mis muul viisil takistavad kriisi tõhusat ja kiiret lahendamist. Selleks et tagada kriisilahendusasutuste esindatus määrusega (EL) nr 1093/2010 loodud Euroopa Finantsjärelevalve Süsteemis ning selleks et EBA-l oleks vajalik pädevus käesoleva direktiiviga ettenähtud ülesannete täitmiseks, tuleks määrust (EL) nr 1093/2010 muuta, et kaasata käesolevas direktiivis kindlaksmääratud riiklikud kriisilahendusasutused kõnealuse määrusega loodud pädevate asutuste määratlusse. 4.4.18.Jõustumine Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas. Üldise tava kohaselt on direktiivi ülevõtmise tähtajaks kehtestatud 18 kuud, s.o 31. detsember 2014. Kohustustest vabastamise vahendi suhtes kohaldatakse pikemat ülevõtmisperioodi ning seda tuleks kohaldada alates 1. jaanuarist 2018. Kõnealuse tähtaja puhul on võetud arvesse olemasoleva võla kehtestatud lõpptähtaja tsükleid, vajadust vältida finantsvõimenduse vähendamist ning asutuste kohustust rakendada uusi kapitalinõudeid 2018. aastaks. Kooskõlas liikmesriikide ja komisjoni 28. septembri 2011. aasta ühise poliitilise avaldusega selgitavate dokumentide kohta peaksid liikmesriigid rakendusmeetmete teatisele lisama vastavustabelid. Seda õigustab direktiivi keerukus, sest see hõlmab eri teemasid ja nõuab tõenäoliselt mitmekesiseid rakendusmeetmeid, ning asjaolu, et mõned liikmeriigid on võtnud juba vastu õigusaktid, millega rakendatakse osaliselt käesolevat direktiivi. 5.MÕJU EELARVELE Eespool kirjeldatud poliitikavalikud ei mõjuta liidu eelarvet. Käesoleva ettepaneku kohaselt peab EBA i) töötama välja 23 tehnilist standardit ja viis suunist; ii) osalema kriisilahenduskolleegiumides, tegema otsuseid eriarvamuste korral ja olema siduv vahendaja; ning iii) artikli 85 kohaselt tunnustama kolmanda riigi kriisilahendusmenetlusi ning sõlmima artikli 88 kohaselt mittesiduvad raamkoostöölepingud kolmandate riikidega. Tehnilised standardid tuleb esitada 12 kuud pärast direktiivi jõustumist, mis peaks jääma 2013. aasta juuni ja detsembri vahele. Komisjoni ettepanek sisaldab EBA-le antavaid pikaajalisi ülesandeid, mis eeldab viie täiendava ametikoha (ajutised teenistujad) loomist alates 2014. aastast. Lisaks on ette nähtud, et 11 liikmesriikide lähetatud eksperti täidavad ajutisi ülesandeid 2014. ja 2015. aastal. 2012/0150 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV,

millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute maksevõime taastamise ja kriisilahenduse raamistik ning muudetakse nõukogu direktiive 77/91/EMÜ ja 82/891/EÜ, direktiive 2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ ja 2011/35/EÜ ning määrust (EL) nr 1093/2010 (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 114, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, olles edastanud seadusandliku akti eelnõu riikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust, võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust, toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning arvestades järgmist: (1)2008. aastal alanud finantskriis on näidanud, et liidu tasandil on suur puudus asjakohastest vahenditest, et tegelda tõhusalt ebausaldusväärsete või makseraskustes krediidiasutustega. Selliseid vahendeid on vaja eelkõige maksejõuetuse vältimiseks, ning kui maksejõuetus on juba tekkinud, siis tagamaks, et ebasoodsad tagajärjed oleksid võimalikult väikesed, säilitades asjaomase asutuse süsteemselt olulised funktsioonid. Need rasked ülesanded olid kriisi ajal oluliseks teguriks, mis sundis liikmesriike kasutama krediidiasutuste päästmiseks riiklikke vahendeid. (2)Liidu finantsturud on tugevalt integreerunud ning vastastikku põimunud paljude krediidiasutustega, mis tegutsevad suuresti piiriüleselt. Piiriülese krediidiasutuse maksejõuetus mõjutab suure tõenäosusega ka finantsturgude stabiilsust eri liikmesriikides, kus see tegutseb. Liikmesriikide võimetus võtta makseraskustes krediidiasutuse juhtimine üle ning lahendada selle kriis nii, et see hoiab ära laiema süsteemse kahju, võib ohustada liikmesriikide vastastikust usaldust ning siseturu usaldusväärsust finantsteenuste valdkonnas. Seepärast on finantsturgude stabiilsus siseturu loomise ja toimimise väga tähtis eeltingimus. (3)Krediidiasutuste kriisilahendusmenetlused ei ole praegu liidu tasandil ühtlustatud. Mõned liikmesriigid kohaldavad krediidiasutuste suhtes samu menetlusi, mida nad kohaldavad ka teiste maksejõuetute ettevõtete suhtes, ehkki teatavatel juhtudel on neid menetlusi krediidiasutuste jaoks kohandatud. Krediidiasutuste maksejõuetuse puhul kohaldatavate õigus- ja haldusnormide vahel on praegu liikmesriigiti olulised sisulised ja menetluslikud erinevused. Lisaks tõi finantskriis esile, et üldised ettevõtete maksejõuetuse korral kohaldatavad menetlused ei ole alati krediidiasutuste puhul sobivad, kuna need ei pruugi tagada kiiret sekkumist, krediidiasutuste oluliste funktsioonide toimimise jätkumist ega finantsstabiilsuse säilitamist. (4)Seega on vaja korda, mis annaks ametiasutustele vahendid piisavalt varaseks ja kiireks sekkumiseks ebausaldusväärse või makseraskustes krediidiasutuse töösse, et tagada krediidiasutuse oluliste finants- ja majandusfunktsioonide jätkuv toimimine, muutes asutuse kriisi mõju finantssüsteemile samal ajal võimalikult väikeseks ning tagades, et asjakohased kahjud kannaksid aktsionärid ja võlausaldajad. Uued õigused peaksid võimaldama ametiasutustel säilitada katkematu juurdepääsu hoiustele ja maksetehingutele, müüa vajaduse korral elujõulised osad ettevõttest ning jagada kahjud õiglaselt ja etteennustataval viisil. Need eesmärgid peaksid aitama vältida finantsturgude destabiliseerimist ning muuta maksumaksjale tekkivad kulud võimalikult väikeseks. (5)Mõned liikmesriigid on juba vastu võtnud õigusaktide muudatused, millega on kehtestatud mehhanismid makseraskustes krediidiasutuste kriiside lahendamiseks, samas kui teised liikmesriigid on väljendanud oma kavatsust sellised mehhanismid kehtestada, kui neid ei kehtestata liidu tasandil. Liikmesriikidevahelised erinevused krediidiasutuste kriiside lahendamise tingimustes, õigustes ja menetlustes võivad tõkestada siseturu sujuvat toimimist ning takistada eri riikide riigiasutuste vahelist koostööd raskustes piiriüleste pangagruppidega tegelemisel. See kehtib eriti sel juhul, kui riikide ametiasutustel ei ole eri lähenemisviiside tõttu krediidiasutuste üle ühesugust võimu või ühesugust suutlikkust krediidiasutuste kriiside lahendamiseks. Need erinevused kriisilahenduskorras võivad mõjutada liikmesriigiti erinevalt ka pankade rahastamise kulusid ning moonutada pankadevahelist konkurentsi. Tõhusa kriisilahenduskorra kehtestamine kõigis liikmesriikides on vajalik ka tagamaks, et asutused ei saa olla ühtsel turul kehtiva asutamisõiguse kasutamisel piiratud nende päritoluliikmesriigi finantssuutlikkusega nende maksejõuetust hallata. (6)Kõnealused takistused tuleks kõrvaldada ning võtta vastu eeskirjad tagamaks, et siseturu sätete rakendatavus ei satuks ohtu. Selleks tuleks kehtestada krediidiasutuste kriiside lahendamise eeskirjade suhtes minimaalsed kohustuslikud ühtlustatud eeskirjad. (7)Kuna liikmesriigid ei suuda võetavate meetmete eesmärke ja eelkõige krediidiasutuste kriiside lahendamise eeskirjade ja menetluste ühtlustamist piisavalt saavutada ning kuna neid on mis tahes asutuse maksejõuetuse tagajärgede tõttu parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale. (8)Selleks et tagada kooskõla olemasolevate liidu finantsteenuste valdkonna õigusaktidega ning võimalikult suur finantsstabiilsus kogu asutuste spektri ulatuses, tuleks kriisilahenduskorda kohaldada mitte üksnes krediidiasutuste suhtes, vaid ka investeerimisühingute suhtes, mille suhtes kehtivad usaldatavusnõuded, mis on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2006. aasta direktiivis 2006/49/EÜ investeerimisühingute ja krediidiasutuste kapitali adekvaatsuse kohta. Kriisilahenduskorda tuleks kohaldada ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2002. aasta direktiivis 2002/87/EÜ (milles käsitletakse finantskonglomeraati kuuluvate krediidiasutuste, kindlustusseltside ja investeerimisühingute täiendavat järelevalvet ning millega muudetakse nõukogu direktiive 73/239/EMÜ, 79/267/EMÜ, 92/49/EMÜ, 92/96/EMÜ, 93/6/EMÜ ja 93/22/EMÜ ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 98/78/EÜ ja 2000/12/EÜ) sätestatud finantsvaldusettevõtjate ja segafinantsvaldusettevõtjate suhtes ning segavaldusettevõtjate ja finantseerimisasutuste suhtes, juhul kui need on krediidiasutuse või investeerimisühingu tütarettevõtjad. Kriis on näidanud, et gruppi kuuluva üksuse maksejõuetus võib kiiresti mõjutada kogu grupi maksevõimet ning seega tuua kaasa isegi omaenda süsteemseid tagajärgi. Seepärast peaks ametiasutustel olema võimalus rakendada nende üksuste suhtes tõhusaid meetmeid, et vältida nakkust ning luua ühtne kriisilahenduskord kogu grupi jaoks tervikuna, sest gruppi kuuluva üksuse maksejõuetus võib kiiresti mõjutada kogu grupi maksevõimet. (9)Käesoleva direktiiviga ettenähtud kriisilahendusvahendite ja -õiguste kasutamine võib riivata aktsionäride ja võlausaldajate õigusi. Eelkõige rikub aktsionäride omandiõigusi ametiasutuste õigus kanda asutuse aktsiad või kõik või osa selle varadest üle erasektorist pärit ostjale ilma aktsionäride nõusolekuta. Lisaks võib õigus otsustada, missugused kohustused raskustes krediidiasutusest välja kanda, lähtuvalt teenuste järjepidevuse tagamise ja finantsstabiilsusele negatiivse mõju vältimise eesmärgist, mõjutada võlausaldajate võrdset kohtlemist. (10)Riiklikud ametiasutused peaksid asutuse riski, suurust ja vastastikust seotust võtma arvesse maksevõime taaste- ja kriisilahenduskavades ning juhul, kui nad kasutavad oma käsutuses olevaid eri vahendeid, ning tagama kava asjakohase kohaldamise.

(11)Selleks et tagada nõutavalt kiire tegutsemine ja sõltumatus majanduses osalejaist ning vältida huvide konflikte, peaksid liikmesriigid määrama käesoleva direktiivi alusel kriisilahendusega seonduvaid funktsioone ja ülesandeid täitma avaliku sektori haldusasutused. Liikmesriigid peaksid tagama, et kõnealustele kriisilahendusasutustele oleksid eraldatud asjakohased ressursid. Ametiasutuste määramise korral ei tohiks olla välistatud delegeerimine kriisilahendusasutuse vastutusel. Samas ei ole vaja kirjutada ette täpset ametiasutust, mille liikmesriigid peaksid kriisilahendusasutuseks määrama. Ehkki selle aspekti ühtlustamine soodustaks koordineerimist, sekkutaks sellega samuti märkimisväärselt liikmesriigi põhiseaduslikku ja haldussüsteemi. Piisava koordineerimise võib saavutada ka mitte nii sekkuva nõudega: kõik asutuste kriiside lahendamises osalevad riiklikud ametiasutused peaksid olema esindatud kriisilahenduskolleegiumides, kus koordineerimine toimub piiriüleselt või liidu tasandil. Seetõttu peaks liikmesriikidel olema vabadus valida, missugused asutused kriisilahendusmeetmete võtmise eest vastutavad ja käesolevas direktiivis sätestatud õigusi rakendavad. (12)Arvestades krediidiasutuse maksejõuetuse võimalikke tagajärgi liikmesriigi finantssüsteemile ja majandusele ning võimalikku vajadust kasutada kriisi lahendamiseks riiklikke vahendeid, peaks kriisijuhtimisse ja -lahendamisse olema juba varases staadiumis tihedalt kaasatud liikmesriigi rahandusministeerium või muud asjaomased ministeeriumid. (13)Liidus tegutsevate asutuste või gruppide kriiside tõhusaks lahendamiseks on vaja pädevate asutuste ja kriisilahendusasutustega teha koostööd järelevalve- ja kriisilahenduskolleegiumides kõigi direktiiviga hõlmatud etappide jooksul alates maksevõime taaste- ja kriisilahenduskavade ettevalmistamisest kuni asutuse kriisi tegeliku lahendamiseni. Pädevate asutuste vaheliste erimeelsuste korral otsuste osas, mida tuleb teha käesoleva direktiivi kohaselt asutuste suhtes, peaks Euroopa Pangandusjärelevalvel (EBA) olema viimase abinõuna siduv vahendajaroll. Sellega seoses peaks EBA-l olema õigus teha otsuseid, millega nõutakse riiklikelt ametiasutustelt konkreetsete meetmete võtmist või meetmetest hoidumist vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta määrusele nr 1093/2010, millega asutatakse Euroopa Järelevalveasutus (Euroopa Pangandusjärelevalve), muudetakse otsust nr 716/2009/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni otsus 2009/78/EÜ. (14)Selleks et tagada ühtne ja järjepidev lähenemisviis käesoleva direktiiviga hõlmatud valdkonnas, peaks EBA-l olema ka õigus võtta vastu juhiseid ning töötada välja regulatiivsed ja tehnilised standardid, mida komisjon peab Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 290 kohaste delegeeritud õigusaktidega kinnitama. (15)Selleks et makseraskustes asutustega tõhusalt tegeleda, peaks ametiasutustel olema õigus kehtestada ettevalmistavad ja ennetavad meetmed. (16)On oluline, et kõik asutused koostavad maksevõime taastekava ja ajakohastavad seda regulaarselt, sätestades selles meetmed, mida kõnealused asutused rakendavad eri olukordade ja eri stsenaariumide korral. Kava peaks olema üksikasjalik ja tuginema realistlikele eeldustele, nii et see oleks teostatav väga mitmesuguste ränkade ja karmide stsenaariumide puhul. Maksevõime taastekava koostamise nõuet tuleks siiski kohaldada proportsionaalselt vastavalt asutuse või grupi süsteemsele tähtsusele. Samalaadselt tuleks kava kohustuslike komponentide juures arvesse võtta asutuse rahastamisallikate olemust ja astet, mil määral asutus saab kindlalt loota grupi toetusele. Asutustel peaks lasuma kohustus esitada oma kava järelevalveasutusele põhjalikuks hindamiseks, et teha kindlaks, kas kava on kõikehõlmav ning kas selle abil on võimalik taastada õigel ajal asutuse elujõulisus ka finantsraskuste ajal. (17)Kui asutus ei esitada nõuetekohast maksevõime taastekava, peaks järelevalveasutusel olema õigus nõuda asutuselt mis tahes vajalike meetmete võtmist kavas tuvastatud puuduste kõrvaldamiseks, sealhulgas nõuda asutuselt oma ärimudeli või rahastamisstrateegia muutmist. Kõnealune nõue võib mõjutada Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 16 tagatud ettevõtlusvabadust. Kõnealuse põhiõiguse piiramine on siiski vajalik selleks, et saavutada finantsstabiilsus ning kaitsta hoiustajaid ja võlausaldajaid. Eelkõige on sellist piirangut vaja selleks, et tugevdada asutuste äritegevust ja vältida nende liigset suurenemist või ülemääraste riskide võtmist, ilma et suudetaks toime tulla tagasilöökide ja kahjudega ning taastada oma kapitalibaas. Samuti on piirang proportsionaalne, kuna üksnes ennetava tegevusega saab tagada, et rakendatakse asjakohaseid ettevaatusabinõusid ning seega on piirang kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 52. (18)Kriisilahenduse kavandamine on kriisi tõhusa lahendamise oluline osa. Ametiasutustel peaks olema kogu teave, mida on vaja planeerimiseks, kuidas asutuse või piiriülese grupi olulised funktsioonid oleks võimalik selle asutuse või muu piiriülese grupi muust äritegevusest isoleerida ja üle kanda, et tagada selle oluliste funktsioonide säilimine ja jätkuv toimimine. Kriisilahenduskava koostamise nõuet tuleks siiski lihtsustada vastavalt asutuse või grupi süsteemsele tähtsusele. (19)Kriisilahendusasutustel peaks olema õigus nõuda asutuse või grupi struktuuri või ülesehituse muutmist, et kõrvaldada reaalsed takistused, mis pärsivad kriisilahendusvahendite rakendamist, ning tagada, et kriisi oleks kõnealustes üksustes võimalik lahendada. Kõigi asutuste võimaliku süsteemsuse tõttu on finantsstabiilsuse säilitamise seisukohast oluline, et ametiasutustel oleks võimalik lahendada mis tahes asutuse kriis. Selleks et järgida Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 16 sätestatud ettevõtlusvabaduse õigust, tuleks piirata ametiasutuste kaalutlusõigust üksnes selles ulatuses, mis on vajalik asutuse struktuuri ja tegevuse lihtsustamiseks, et tõhustada vaid asutuse kriisi lahendamist. Lisaks peaksid kõik sel eesmärgil kehtestatavad meetmed olema kooskõlas liidu õigusega. Meetmed ei tohiks olla ei otseselt ega kaudselt rahvuse tõttu diskrimineerivad ning need peaksid olema põhjendatud kaalukama argumendiga, et neid rakendatakse lähtuvalt avalikust huvist. Et teha kindlaks, kas meedet rakendati üldistes avalikes huvides, peaks kriisilahendusasutustel olema võimalik saavutada oma eesmärk seoses kriisi lahendamisega ilma, et nad peaksid põrkuma takistustele, mis ei lase kriisilahendusvahendeid kasutada või nõrgestavad nende suutlikkust rakendada neile antud õigusi. Samuti ei tohiks meede ületada eesmärkide saavutamiseks minimaalselt vajalikku. Rakendatavate meetmete üle otsustamisel peaksid kriisilahendusasutused võtma arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta määrusega (EL) nr 1092/2010 (finantssüsteemi makrotasandi usaldatavusjärelevalve kohta Euroopa Liidus ja Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu asutamise kohta) loodud Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu hoiatusi ja soovitusi. (20)Asutuses või grupis tekkinud kriisi lahendatavust pärssivate takistuste kõrvaldamiseks kavandatavad meetmed ei tohiks takistada asutusi kasutamast neile Euroopa Liidu toimimise lepinguga antud asutamisõigust. (21)Maksevõime taaste- ja kriisilahenduskavades ei tohiks eeldada, et vajaduse korral saadakse erakorralist riiklikku finantstoetust, ega lükata kahjuriski maksumaksja õlule. Juurdepääsu keskpanga pakutavatele likviidsusvahenditele, sealhulgas hädaolukorra likviidsusvahenditele, ei peaks käsitama erakorralise riikliku finantstoetusena, tingimusel et asutus on likviidsustoetuse andmise ajal maksevõimeline ning selline toetus ei moodusta üldise abipaketi osa; et kogu abivahendile on antud tagatis, mille väärtus on alla hinnatud vastavalt selle kvaliteedile ja turuväärtusele ning et keskpank võtab meetme omal algatusel ja sellel puudub riiklik edasitagatis. (22)Finantstoetuse andmist piiriülese grupi ühelt üksuselt sama grupi teisele üksusele on praegu kitsendatud mitme riiklikes õigusaktides sätestatud piiranguga. Need sätted on ette nähtud selleks, et kaitsta iga üksiku üksuse võlausaldajaid ja aktsionäre. Nendes ei võeta aga arvesse sama grupi üksuste vastastikust sõltuvust ja grupi huvi. Grupi huvi mõiste on kohtupraktika või õigusnormide kaudu välja arendatud ainult teatavates riiklikes õigussüsteemides. Selles mõistes võetakse grupi iga üksiku üksuse huvi kõrval arvesse ka iga gruppi kuuluva üksuse kaudset huvi grupi kui terviku heaolu vastu. Samas tõlgendatakse seda mõistet liikmesriigiti erinevalt ning see ei anna vajalikku õiguskindlust. Seepärast on asjakohane sätestada, millistel tingimustel võivad samasse piiriülesesse pangagruppi kuuluvad üksused anda üksteisele finantstoetust, et tagada grupi kui terviku finantsstabiilsus. Grupi üksuste vaheline finantstoetuse andmine peaks olema vabatahtlik. On asjakohane, et liikmesriigid ei seaks otseselt ega kaudselt asutamisõiguse kasutamise tingimuseks finantstoetuse andmise lepingu olemasolu. (23)Finantsstabiilsuse säilitamise seisukohalt on tähtis, et pädevad asutused oleksid suutelised peatama asutuse finants- ja majandusolukorra halvenemise enne, kui asutus jõuab punkti, kust alates ametiasutustel ei ole muud võimalust kui kasutada kriisilahendusmeetmeid. Selleks tuleks anda pädevatele asutustele õigused varaseks sekkumiseks, sealhulgas õigus asendada asutuse juhtorgan erihalduriga: see toimiks vahendina, millega avaldada kõnealusele asutusele survet, et see võtaks meetmeid oma finantsilise usaldusväärsuse taastamiseks ja/või korraldaks oma äritegevuse juba varajases staadiumis ümber selliselt, et tagada oma elujõulisus. Erihalduri ülesanne peaks olema võtta kõik vajalikud meetmed ja otsida lahendusi, et asutuse finantsseisundit parandada. Erihalduri määramine ei tohiks siiski piirata liidu ja liikmesriikide äriühinguõiguse kohaseid aktsionäride või omanike mis tahes õigusi või menetluslikke kohustusi ning seejuures tuleks seoses investeeringute kaitsega täita liidu või liikmesriikide rahvusvahelisi kohustusi. Varase sekkumise õigused peaksid hõlmama õigusi, mis on juba kindlaks määratud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2006. aasta direktiiviga 2006/48/EÜ krediidiasutuste asutamise ja tegevuse kohta olukorra puhuks, mida ei käsitata varase sekkumisena, kui ka muid õigusi, mida peetakse vajalikuks asutuse finantsilise usaldusväärsuse taastamiseks. (24)Kriisilahendusraamistikuga tuleks ette näha kriisi lahendamine õigel ajal, st enne, kui maksevõimetus kajastub investeerimisühingu bilansis ja enne, kui kogu omakapital on likvideeritud. Kriisi tuleks hakata lahendama siis, kui asutus ei ole enam või tõenäoliselt ei ole enam elujõuline ning muud meetmed on osutunud ebapiisavaks, et asutuse maksejõuetust ära hoida. Asjaolu, et asutus ei vasta tegevusloa nõuetele, ei tohiks iseenesest õigustada kriisi lahendamise alustamist, eelkõige juhul kui asutus on või tõenäoliselt on veel elujõuline. Asutus on makseraskustes või tõenäoliselt satub nendesse, kui ta rikkunud või on tõendeid, et ta võib rikkuda tegevusloa kehtivuse jätkumisega seotud kapitalinõudeid, sest ta on kandnud või kannab tõenäoliselt kahju, mis ammendab kõik või põhimõtteliselt kõik selle omavahendid, kui asutuse varad on kohustustest väiksemad või jäävad tõenäoliselt kohustustest väiksemaks, kui asutus ei suuda või tõenäoliselt ei suuda oma kohustusi õigel ajal tasuda või kui asutus taotleb erakorralist riiklikku finantstoetust. Vajadus keskpangast erakorralise likviidsusabi järele ei peaks iseenesest olema tingimus, millega saaks piisavalt tõendada, et asutus ei suuda või lähiajal tõenäoliselt ei suuda oma kohustusi õigel ajal tasuda. Selleks et säilitada finantsstabiilsus, eelkõige süsteemse likviidsuspuudujäägi korral, ei tohiks keskpankade antavad riigigarantiid likviidsusvahenditele või äsja võetud kohustustele antavad riigigarantiid anda õigust kriisilahendusraamistiku kohaldamiseks, kui on täidetud mitu tingimust. Eelkõige tuleks riigigarantiimeetmed riigiabi raamistiku alusel heaks kiita ning need ei tohiks moodustada üldise abipaketi osa, samuti tuleks garantiimeetmete rakendamist ajaliselt rangelt piirata. Mõlemal juhul peab pank olema maksevõimeline. (25)Kriisilahendusasutuse õigusi tuleks kohaldada ka finantsvaldusettevõtjate suhtes juhul, kui nii finantsvaldusettevõtja kui ka selle tütarettevõtja on makseraskustes või tõenäoliselt satuvad makseraskustesse. Lisaks hoolimata asjaolust, et valdusettevõtja ei pruugi sattuda ega tõenäoliselt ei satu makseraskustesse, tuleks kriisilahendusasutuse õigusi kohaldada valdusettevõtja suhtes juhul, kui üks või enam krediidiasutuse või investeerimisühingu tütarettevõtjat vastavad kriisilahenduse tingimustele ning kriisilahendusvahendite rakendamine ja kriisilahendusõiguste kasutamine seoses valdusettevõtjaga on vajalik ühe või enama tütarettevõtja kriisi lahendamiseks või grupi kui terviku kriisi lahendamiseks. (26) Juhul kui asutus on makseraskustes või tõenäoliselt nendesse satub, peaks riikide ametiasutustel olema käepärast minimaalne ühtlustatud kogum kriisilahendusvahendeid ja -õigusi. Nende kasutamine võiks olla lubatud ainult ühesugustel tingimustel, eesmärkidel ja üldpõhimõtetel. Kui kriisilahendusasutus on otsustanud kohaldada asutuse suhtes kriisilahendust, tuleks tavaline maksejõuetusmenetlus välistada. Lisaks käesoleva direktiiviga ettenähtud õigustele ja vahenditele tuleks liikmesriikidele anda kriisilahendusasutuste õigused ja vahendid. Kõnealuste lisavahendite ja -õiguste kasutamine peaks olema siiski kooskõlas käesolevas direktiivis sätestatud põhimõtete ja eesmärkidega. Eelkõige ei peaks selliste vahendite või õiguste kasutamine mõjutama piiriüleste gruppide kriiside tulemuslikku lahendamist ning see peaks tagama selle, et aktsionärid kannavad kahju. (27)Selleks et vältida ebamoraalse käitumise ohtu, peaks igal maksejõuetul asutusel olema võimalik turult lahkuda, sõltumata oma suurusest või vastastikusest seotusest teiste asutustega, ilma et see põhjustaks süsteemseid katkestusi. Makseraskustes asutus tuleks põhimõtteliselt likvideerida tavalise maksejõuetusmenetluse kohaselt. Likvideerimine vastavalt tavalisele maksejõuetusmenetlusele võib aga ohustada finantsstabiilsust, põhjustada katkestusi oluliste teenuste osutamises ning vähendada hoiustajate kaitset. Sellisel juhul on olemas avalik huvi, et rakendataks kriisilahendusvahendeid. Seega peaks kriisilahenduse eesmärk olema tagada tähtsate finantsteenuste katkematu toimimine, säilitada finantssüsteemi stabiilsus, vähendada ebamoraalse käitumise ohtu, välistades olukorra, et makseraskustes asutus jääb lootma riiklikule finantstoetusele, ning kaitsta hoiustajaid. (28)Alati tuleks kaaluda maksejõuetu asutuse hallatud likvideerimist, enne kui võib võtta vastu otsuse asutuse säilitamise kohta tegevust jätkava ettevõttena. Maksejõuetu asutuse võiks säilitada tegevust jätkava ettevõttena ainult erasektori vahendite arvelt.See oleks võimalik saavutada ettevõtte müügi teel erasektorit esindavale ostjale või ülevõtmise teel erasektorit esindava ostja poolt, asutuse kohustuste allahindamise teel või tema võlgade konverteerimise teel omakapitali osaks, et saavutada rekapitaliseerimine. (29)Kriisilahendusasutused peaksid kriisilahendusvahendite rakendamisel ja kriisilahendusõiguste kasutamisel veenduma, et aktsionärid ja võlausaldajad kannavad kahjudest asjakohase osa, juhid vahetatakse välja, asutuse kriisi lahendamise kulud viiakse miinimumini ning kõiki maksejõuetu asutuse sama klassi võlausaldajaid koheldakse ühtmoodi. Juhul kui kriisilahendusvahendite kasutamine hõlmab riigiabi andmist, tuleb sekkumist hinnata vastavalt kõnealuse riigiabi saamiseks sätestatud tingimustele. Riigiabi võib muu hulgas kaasata, kui kriisilahendusfonde või hoiuste tagamise fonde kasutatakse makseraskustes asutuste kriisi lahendamise abistamiseks. (30)Aktsionäride ja võlausaldajate õiguste kitsendused peaksid olema kooskõlas põhiõiguste harta artiklis 52 sätestatud põhimõtetega. Seepärast tuleks kriisilahendusvahendeid rakendada ainult nende krediidiasutuste suhtes, mis on sattunud raskustesse või tõenäoliselt satuvad raskustesse, ning ainult sel juhul, kui see on vajalik lähtuvalt finantsstabiilsuse eesmärgist üldistes huvides. Eelkõige tuleks kriisilahendusvahendeid kohaldada, kui asutust ei ole võimalik likvideerida vastavalt tavalisele maksejõuetusmenetlusele, kuna see destabiliseeriks finantssüsteemi ning on vaja võtta meetmeid, et tagada süsteemselt tähtsate funktsioonide kiire ülevõtmine ja jätkuv toimimine, ning kui puudub põhjendatud lootus, et ükski alternatiivne erasektoripoolne lahendus, sealhulgas kapitali suurendamine olemasolevate aktsionäride või kolmanda isiku poolt oleks piisav, et taastada asutuse täielik elujõulisus.

(31)Sekkumine omandiõigustesse ei tohiks olla ebaproportsionaalne. Seetõttu ei peaks mõjutatud aktsionärid ja võlausaldajad kandma suuremat kahju, kui nad oleksid kandnud juhul, kui asutus oleks kriisilahendusmeetmete võtmise asemel samal ajal likvideeritud. Kriisilahenduse objektiks oleva asutuse varade osalise ülekandmise korral erasektorist pärit ostjale või sildasutusele tuleks järelejäänud osa sellest asutusest likvideerida tavalise maksejõuetusmenetluse alusel. Selleks et kaitsta aktsionäre ja võlausaldajaid, kes on asutuse likvideerimismenetlusest väljas, peaks neil olema õigus saada likvideerimismenetluses oma nõuded maksetena, mis on vähemalt nii suured kui see, mida nad oleksid saanud juhul, kui kogu asutus oleks likvideeritud tavapärase maksejõuetusmenetluse alusel. (32)Selleks et kaitsta aktsionäride ja võlausaldajate õigust saada samaväärsed maksed, mida nad oleksid saanud tavapärase maksejõuetusmenetluse alusel, tuleks kehtestada selged kohustused seoses asutuse varade ja kohustuste hindamisega ning tuleks näha ette piisav aeg, et hinnata nõuetekohaselt kohtlemist, mida nad oleksid saanud juhul, kui asutus oleks likvideeritud tavalise maksejõuetusmenetluse alusel. Sellist hindamist tuleks alustada juba sekkumise varases etapis. Enne kriisilahendusmeetmete võtmist tuleks hinnata asutuse varasid ja kohustusi ning seda, kas aktsionäre ja võlausaldajaid koheldi samamoodi, nagu oleks neid koheldud tavalise maksejõuetusmenetluse alusel. Sellise hindamise suhtes kohaldatakse kohtulikku kontrolli ainult koos kriisilahendusotsusega. Lisaks tuleks kehtestada kohustus teha pärast kriisilahendusvahendite kohaldamist tagasivaateline võrdlus, et hinnata, kuidas on aktsionäre ja võlausaldajaid koheldud tegelikult ja kuidas oleks neid koheldud tavalise maksejõuetusmenetluse alusel. Kui on tehtud kindlaks, et aktsionärid ja võlausaldajad on saanud oma nõuded maksetena, mis on väiksemad kui see, mida nad oleksid saanud tavalise maksejõuetusmenetluse alusel, peaks neil olema õigus saada vahe ulatuses hüvitist. Erinevalt hindamisest, mis tehakse enne kriisilahendusmeetmete võtmist, peaks olema võimalik teha kõnealune võrdlus kriisilahendusotsusest eraldi. Liikmesriikidel peaks olema õigus otsustada menetluse üle, kuidas makstakse aktsionäridele ja võlausaldajatele kohtlemisest tingitud erinevus, mis on kindlaks tehtud. Kõnealune erinevus, kui see on kindlaks tehtud, tuleks maksta käesoleva direktiiviga kehtestatud rahastamismehhanismi alusel. (33)On tähtis, et asutuse maksejõuetusest tulenevaid kahjusid tunnistataks. Juhtpõhimõtteks makseraskustes asutuse varade ja kohustuste väärtuse määramisel peaks olema nende turuväärtus kriisilahendusvahendite rakendamise hetkel, juhul kui turud toimivad normaalselt. Kui turgude toimimine on tõeliselt häiritud, võib väärtuseks määrata varade ja kohustuste nõuetekohaselt põhjendatud tegeliku pikaajalise väärtuse. Küsimuse pakilisust arvestades peaks kriisilahendusasutustel olema võimalik teostada makseraskustes asutuse varade või kohustuste kiirhindamine. See hindamine on esialgne ning kehtib hetkeni, kui on läbi viidud sõltumatu hindamine. (34)Turu usalduse hoidmiseks ja nakkuse miinimumini viimiseks tuleb kiiresti tegutseda. Kui asutuse suhtes on jõutud seisukohale, et see on makseraskustes või tõenäoliselt satub nendesse, ei tohiks kriisilahendusasutused asjakohaste meetmete võtmisega viivitada. Asjaolud, mille korral asutus võiks muutuda maksejõuetuks, ning eelkõige võttes arvesse olukorra kiireloomulisust, peaksid kriisilahendusasutused saama võtta kriisilahendusmeetmeid, ilma et kehtestataks kohustust kasutada kõigepealt varase sekkumise õigusi. (35)Kriisilahendusvahendeid tuleks rakendada enne mis tahes rahasüsti asutusele avalikust sektorist või samaväärset erakorralist riiklikku finantstoetust. See ei tohiks siiski takistada hoiuste tagamise skeemide või kriisilahendusfondide kasutamist kriisilahenduse rahastamise eesmärgil. Sellega seoses tuleks erakorralise riikliku finantstoetuse või kriisilahendusfondide, sealhulgas hoiuste tagamise fondide kasutamist hinnata koos asjaomaste riigiabi sätetega. (36)Kriisilahendusvahendid peaksid hõlmama õigust müüa ettevõte erainvestorist ostjale, moodustada sildasutus, eraldada makseraskustes asutuse head varad halbadest varadest ning vabastada makseraskustes asutus kohustustest.. (37)Kui kriisilahendusvahendite rakendamise raames on asutuse süsteemselt olulised teenused või elujõulised ärivaldkonnad üle kantud usaldusväärsesse üksusesse, näiteks erainvestorist ostjale või sildasutusele, tuleks ülejäänud osa asutusest likvideerida sobiva aja jooksul, pidades silmas makseraskustes asutuse võimalikku vajadust pakkuda teenuseid või toetust, et võimaldada ostjal või sildasutusel nimetatud ülekandmise tulemusena omandatud tegevust või teenuste osutamist jätkata. (38)Ettevõtte müügi vahend peaks võimaldama ametiasutustel teostada asutuse või selle osade müüki ühele või mitmele ostjale ilma aktsionäride nõusolekuta. Ettevõtte müügi vahendi rakendamisel peaksid ametiasutused korraldama kõnealuse asutuse või selle äritegevuse osa turustamise avatud, läbipaistval ja mittediskrimineerival viisil, püüdes samas saavutada asjaomaste varade ja kohustuste võimalikult kõrge müügihinna. (39)Selleks et kaitsta aktsionäride ja võlausaldajate õigust saada samaväärsed maksed, mida nad oleksid saanud tavapärase maksejõuetusmenetluse alusel, peaks varade osalisest ülekandmisest saadava tulu saama kriisilahenduse objektiks olev asutus. Kõigi aktsiate või kõigi varade, õiguste ja kohustuste ülekandmise korral peaksid varade ülekandmisest saadava tulu saama makseraskustes asutuse aktsionärid. Tulude arvutamisel tuleks neist maha arvata makseraskustes asutuse ja kriisilahenduse protsessi raames tekkinud kulud. (40)Selleks et ettevõtte müügi vahendit rakendada õigel ajal ja kaitsta finantsstabiilsust, tuleks olulise osaluse ostjat erandina direktiivis 2006/48/EÜ sätestatud tähtaegadest hinnata viivitamata. (41)Teavitamine makseraskustes asutuse müüki panekust ning läbirääkimistest võimalike omandajatega enne ettevõtte müügi vahendi rakendamist on tõenäoliselt süsteemse olulisusega. Selleks et tagada finantsstabiilsus, on oluline, et selle teabe üldsusele avalikustamist, mis on nõutav vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivile 2003/6/EÜ siseringitehingute ja turuga manipuleerimise (turu kuritarvitamise) kohta, saaks edasi lükata nii kauaks, kui see on vajalik asutuse kriisi lahendamise kavandamiseks ja struktureerimiseks turu kuritarvitamist käsitleva korra kohaselt lubatavate viivitustega. (42)Kriisilahenduseasutuse kontrolli all oleva asutusena peaks sildasutuse peamine eesmärk olema tagada, et oluliste teenuste osutamine maksejõuetu asutuse klientidele jätkuvalt toimiks ning olulised finantstoimingud ei katkeks. Sildasutust tuleks käitada kui elujõulist tegevust jätkavat ettevõtet ning see tuleks panna uuesti müüki niipea kui võimalik või likvideerida, kui see ei ole enam elujõuline. (43)Varade eraldamise vahend peaks võimaldama ametiasutustel kanda alatootlikud või ebatõhusad varad eraldi kohta. Seda vahendit tohiks kasutada ainult koos teiste vahenditega selleks, et vältida makseraskustes asutuse kohatut konkurentsieelist. (44)Tõhusa kriisilahenduskorra raames peaks määr, kui suures ulatuses makseraskustes asutuse kriisilahenduskulud langevad maksumaksjate kanda, olema võimalikult väike. Samuti tuleks tagada, et ka suurte ja süsteemsete asutuste kriisilahendus ei ohustada finantsstabiilsust. Kohustustest vabastamise vahendiga see eesmärk saavutatakse, tagades, et asutuse võlausaldajad kannavad asjakohaseid kahjusid ning nende kanda jääb ka asjakohane osa nendest kuludest. Sellest eesmärgist lähtuvalt on finantsstabiilsuse nõukogu andnud soovituse, et kriisilahenduse raamistikku tuleks kaasata võlgade õiguspärase allahindamise õigused, mida saaks kasutada täiendava valikuna koos teiste kriisilahendusvahenditega. (45)Selleks et tagada, et kriisilahendusasutustel oleksid eri olukordades kasutada paindlikud võimalused kahjude kirjutamiseks võlausaldajate arvele, on asjakohane, et kriisilahendusasutustel peaks olema võimalus rakendada kohustustest vabastamise vahendit nii sel juhul, kui eesmärk on lahendada makseraskustes asutuse kriis niiviisi, et see jätkab tegevust jätkava ettevõttena, kui ka juhul, kui süsteemselt tähtsad teenused kantakse üle sildasutusse ning ülejäänud osa asutusest lõpetab tegevuse ja likvideeritakse. (46)Kui kohustustest vabastamise vahendit rakendatakse eesmärgiga taastada makseraskustes asutuse kapital, võimaldamaks tal toimida edasi tegevust jätkava ettevõttena, peaks kriisi lahendamisega kohustustest vabastamise abil alati kaasnema juhtkonna väljavahetamine ning asutuse ja selle tegevusvaldkondade järgnev restruktureerimine viisil, mis oleks suunatud asutuse maksejõuetuse põhjustele. Nimetatud restruktureerimine tuleks läbi viia ettevõtte reorganiseerimiskava elluviimise kaudu. Vajaduse korral peaksid sellised kavad olema kooskõlas restruktureerimiskavadega, mille asutused peavad liidu riigiabi raamistiku alusel esitama komisjonile. Eelkõige peaks kava lisaks meetmetele, mille eesmärk on taastada asutuse pikaajaline elujõulisus, hõlmama meetmeid, millega piiratakse abi suurust miinimumiga ja koormuse jagamist, ning meetmeid konkurentsimoonutuste piiramiseks. (47)Kohustustest vabastamise vahendit ei ole asjakohane kohaldada nõuete suhtes, mis on tagatud, tagatisega kaetud või muul moel garanteeritud. Selleks et tagada, et kohustustest vabastamise vahend oleks tõhus ja saavutaks oma eesmärgi, on siiski soovitav, et seda võiks rakendada sedavõrd mitmesugustele makseraskustes asutuse tagamata kohustustele kui võimalik. Sellest hoolimata on asjakohane välistada teatud liiki tagamata kohustused selliste kohustuste hulgast, mille suhtes saaks kohaldada kohustustest vabastamise vahendit. Lähtuvalt halduspoliitilistest põhjustest ning tõhusa kriisilahenduse eesmärkidest ei tohiks kohustustest vabastamise vahendit kohaldada nende hoiuste suhtes, mis on kaitstud vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 1994. aasta direktiivile 94/19/EÜ (hoiuste tagamise skeemide kohta), kohustuste suhtes makseraskustes asutuse töötajate ees ning äriliste nõuete suhtes, mis on seotud kaupade ja teenustega, mis on vajalikud asutuse igapäevaseks toimimiseks. (48)Selliste hoiustajate suhtes, kelle hoiused on tagatud hoiuste tagamise skeemidega, ei tohiks kohustustest vabastamise vahendit rakendada. Hoiuste tagamise skeem aitab siiski kriisilahenduse protsessi rahastada sel määral, mil see oleks aidanud hüvitada hoiustajatele tekitatud kahjud. Kohustustest vabastamise õigusega tagataks see, et hoiustajatel on jätkuvalt juurdepääs oma hoiustele. See on peamine põhjus, miks hoiuste tagamise skeem kehtestati. Kui kõnealuseid skeeme sellistel juhtudel ei kaasataks, tähendaks see ebaõiglast eelist ülejäänud võlausaldajate ees, kelle suhtes kasutab kriisilahendusasutus oma õigusi. (49)Üldiselt peaksid kriisilahendusasutused rakendama kõigil juhtudel kohustustest vabastamise vahendit, austades võlausaldajate võrdse kohtlemise põhimõtet ning nõuete õiguspärast nõudeõiguse järku vastavalt kehtivale maksejõuetusseadusele. Kahjud tuleks esmalt kanda täies mahus omakapitali hulka ning jagada aktsionäride vahel kas aktsiate tühistamise teel või nende väärtuse karmi alandamise teel. Kui kõnealused vahendid ei ole piisavad, tuleks allutatud võlg konverteerida või alla hinnata. Kui allutatud nõudeõiguse järguga kohustused on täielikult konverteeritud või alla hinnatud, tuleks konverteerida või hinnata alla kõrgema nõudeõiguse järguga kohustused. (50)Selleks et hoida ära seda, et asutused liigitavad oma kohustused sellisel viisil, mis mõjutab kohustustest vabastamise vahendi tulemuslikkust, on asjakohane ette näha, et asutustel peaks kogu aeg olema omavahendite, allutatud võla ja kõrgema nõudeõiguse järguga kohustuste kogusumma, mille suhtes kohaldatakse kohustustest vabastamise vahendit, ning see on väljendatud protsendina asutuse kohustustest kokku, mis ei kvalifitseeru omavahenditena direktiivi 2006/48/EÜ või direktiivi 2006/49/EÜ kohaldamisel. Kriisilahendusasutustel peaks olema võimalik nõuda, et kõnealune protsent moodustub täielikult või osaliselt omavahenditest ja allutatud võlast.

(51)Liikmesriigid peaksid tagama, et kahjud korvatakse täielikult esimese ja teise taseme omavahendiinstrumentidest väljaandva asutuse elujõuetuks muutumise hetkel. Vastavalt sellele tuleks kriisilahendusasutustelt nõuda, et nad hindaksid need instrumendid sellisel hetkel tervikuna alla või konverteeriksid need esimese taseme põhiomavahendite instrumentideks, tehes seda elujõuetuks muutumise hetkel, kuid enne, kui rakendatakse muid kriisilahendusmeetmeid. Elujõuetuks muutumise hetke all tuleb siinkohal mõista hetke, millal asjaomane riiklik ametiasutus otsustab, et asutuses on täidetud kriisilahenduse rakendamise tingimused, või hetke, millal ametiasutus otsustab, et need tingimused saavad asutuses täidetuks või asutus lakkab olemast elujõuline, kui neid kapitaliinstrumente alla ei hinnata. Tõsiasja, et käesoleva direktiiviga sätestatud asjaoludel need instrumendid hinnatakse ametiasutuste poolt alla või konverteeritakse, tuleks instrumendi põhitingimustes tunnistada, ning samuti mis tahes prospektis või pakkumisdokumentides, mis seoses nende instrumentidega avaldatakse või välja jaotatakse. (52)Kohustustest vabastamise vahendiga, millega säilitatakse ettevõtte tegevus, tuleks maksimeerida võlausaldajate nõuete väärtust, tugevdada kindlust turul ning veenda vastaspooli. Selleks et veenda investoreid ja turu vastaspooli ning minimeerida selle mõju, peaks olema võimalik, et kohustustest vabastamise vahendit ei kohaldataks enne 1. jaanuari 2018. (53)Kriisilahendusasutustel peaksid olema kõik õiguslikud õigused, mida saaks kriisilahendusvahendite rakendamisel erinevates kombinatsioonides kasutada. Need peaksid hõlmama õigusi kanda üle makseraskustes asutuse aktsiaid või varasid, õigusi ja kohustusi muusse üksusesse, näiteks teise krediidiasutusse või sildasutusse; makseraskustes asutuse aktsiate mahakandmise või tühistamise või selle võlgade allahindamise või konverteerimise õigusi; juhtkonna väljavahetamise õigusi ning õigust seada nõuete väljamaksmisele ajutine moratoorium Samuti võib vaja olla lisaõigusi, sealhulgas õigust nõuda grupi teistelt üksustelt oluliste teenuste osutamise jätkamist. (54)Ei ole vaja kirjutada ette täpseid vahendeid, millega kriisilahendusasutused peaksid maksejõuetu asutuse tegevusse sekkuma. Kriisilahendusasutustel peaks olema valida, kas haarata juhtimine enda kätte otsese sekkumise teel asutusse või vastava korralduse alusel. Selle üle võiksid nad otsustada lähtuvalt juhtumi asjaoludest. Tõhusa liikmesriikidevahelise koostöö seisukohast ei tundu ühtse mudeli sätestamine olevat praegu asjakohane. (55)Kriisilahendusraamistik peaks hõlmama menetluslikke nõudeid tagamaks, et kriisilahendusmeetmetest korrektselt teavitataks ning et need avalikustataks. Teisalt arvestades, et teave, mis kriisilahenduse käigus kriisilahendusasutuste ja nende kutseliste nõustajate kätte satub, on tõenäoliselt küllaltki tundlik, peaksid enne kriisilahenduse määramise otsuse avalikustamist kehtima selle teabe suhtes ranged konfidentsiaalsusnõuded. (56)Riiklikel ametiasutustel peaksid olema ka toetavad õigused, millega tagataks aktsiate või võlainstrumentide ning varade, õiguste ja kohustuste ülekandmise tõhusus. Need õigused peaksid sisaldama õigust kõrvaldada üle kantud instrumentidelt või varadelt kolmandate isikute õigused, õigust sundida peale lepinguid ning kehtestada üle kantud varade ja aktsiate saajaga vastastikuste kokkulepete jätkuva kehtivuse tingimusi. Samas ei peaks see mõjutama töötajate õigust lõpetada oma tööleping. Samuti ei peaks see mõjutama poole õigust öelda leping üles muul põhjusel kui pelgalt makseraskustes asutuse asendumine uuega asutusega Kriisilahendusasutustel peaks olema ka toetav õigus nõuda, et järelejääv asutus, mille tegevus lõpetatakse tavalise maksejõuetusmenetluse korras, osutaks jätkuvalt selliseid teenuseid, mis on vajalikud, võimaldamaks asutusel, kellele varad või aktsiad ettevõtte müügi vahendi või sildasutuse vahendi rakendamise raames üle kanti, tegeleda oma äritegevusega. (57)Kooskõlas põhiõiguste harta artikliga 47 on asjaomastel pooltel õigus õiglasele menetlusele ning tõhusale õiguskaitsevahendile neid mõjutavate meetmete vastu. Seepärast peaks kriisilahendusasutuste poolt vastu võetud otsuste suhtes kohaldama kohtulikku läbivaatamist. Kuna käesoleva direktiivi eesmärk on hõlmata äärmiselt kiireloomulised olukorrad ning kuna kriisilahendusasutuste mis tahes otsus võib takistada oluliste funktsioonide jätkumist, on vaja ette näha, et taotluse esitamine läbivaatamiseks või mis tahes vahepealne kohtuotsus ei tohi peatada kriisilahendusotsuste jõustamist. Lisaks, selleks et kaitsta kolmandate isikute huvisid, kes ostsid kriisilahendusasutuste poolt kriisilahendusõiguste kasutamise tulemusena kriisilahenduse objektiks oleva asutuse varasid, õiguseid ja kohustusi ning selleks et tagada finantsturgude stabiilsus, ei peaks kohtulik läbivaatamine mõjutama mis tahes hilisemaid haldustoiminguid või tehinguid, mis põhinesid tühistatud otsusel. Väära otsuse puhul kohaldatavad õiguskaitsemeetmed peaksid seepärast piirduma sellise kahju hüvitamisega, mida mõjutatud isikud kandsid. (58)Tõhusa kriisilahenduse huvides on, et makseraskustes asutuse suhtes ei algatataks ega jätkataks tavalist maksejõuetusmenetlust, kui kriisilahendusasutus on rakendamas oma kriisilahendusõigusi või kasutamas kriisilahendusvahendeid. Samuti on kasulik ja vajalik teatavad lepingulised kohustused lühikeseks ajaks peatada, nii et kriisilahendusasutusel oleks aega kriisilahendusvahendeid tegelikkuses rakendada. (59)Selleks et tagada, et ametiasutustel, kui nad kannavad varasid ja kohustusi üle erasektorist ostjale või sildasutusse, oleks piisavalt aega, et määrata kindlaks lepingud, mis tuleks üle kanda, on asjakohane kehtestada proportsionaalsed kitsendused vastaspoolte õigustele viia finantslepingud lõpule, kiirendada nende täitmist või lõpetada need muul viisil enne, kui ülekandmine on sooritatud. Selline kitsendus on vajalik, võimaldamaks ametiasutustel saada tõene pilt makseraskustes asutuse bilansist, ilma et selles peegelduksid väärtuste ja mahtude muutused, mis kaasneksid lepingute lõpetamise õiguse arvuka kasutamisega. Selleks et sekkuda vastaspoolte lepingulistesse õigustesse minimaalsel vajalikul määral, peaks lepingu lõpetamise õiguse kitsendus kehtima ainult seoses kriisilahendusmeetmega, ning õigus lõpetada leping mõne muu rikkumise tõttu, sealhulgas makse mittesooritamise või marginaali mittesaavutamise tõttu, peaks jääma alles. (60)Selleks et säilitada õiguspärased kapitaliturukokkulepped, juhul kui mõned, kuid mitte kõik makseraskustes asutuse varad, õigused või kohustused üle kantakse, on asjakohane kehtestada kaitsevahendid, et takistada seotud kohustuste, õiguste ja lepingute üksteisest eraldamist. Selline piirang parimate seotud lepingute valimisele peaks hõlmama lepinguid sama vastaspoolega, kes on kaetud tagatiskokkulepetega, omandiõiguse üleminekul põhinevaid finantstagatiskokkuleppeid, tasaarvestuskokkuleppeid, lepingu lõpuleviimisel tehtava tasaarvestuse kokkuleppeid ning struktureeritud finantskokkuleppeid. Kui lepingu suhtes kehtib kaitsevahend, peavad kriisilahendusasutused kandma kõik seotud lepingud üle kaitstud kokkuleppe alla või jätma need kõik järelejäänud, makseraskustes panka. Need kaitsevahendi