ET Euroopa Liidu Teataja C 123/13

Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta) artikli 50 lõike 2 punkti a kohase muutmistaotluse avaldamine

(2015/C 123/07)

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (1) artiklile 51.

MUUTMISTAOTLUS

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 510/2006

põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (2)

MUUTMISTAOTLUS VASTAVALT ARTIKLILE 9

„OLIVES NOIRES DE NYONS”

EÜ nr: FR-PDO-0317-01200-20.2.2014

KGT ( ) KPN ( X )

1. Spetsifikaadi osa, mida muutmine hõlmab

—

☐

—

☒

—

☒

—

☒

—

☒

—

☐

—

☒

—

☒

—

☒

2. Muudatus(t)e liik

—

☒

—

☐

—

☐

—

☐

3. Muudatus(ed)

Punkt „Toote kirjeldus”

Pärast päritolunimetuse tunnustamist tehtud kontrollide põhjal täiendati organoleptilist kirjeldust, et toodet paremini määratleda. „Oliivide kivi on suur kuni väga suur, munakujuline, laiapõhjaline ja selgelt esiletuleva tipuga. Viljaliha on õrn, kreemjas, aromaatne ja eraldub kivist hõlpsasti. Oliivide aroomibuketis on puuviljade, küpsete oliivide, šokolaadi-, vanilli-, alustaimestiku ja/või marjade noote (need nüansid kujunevad vastavalt töötlemisviisile erineval moel).”

Kuna oliivisorte ja nende omadusi tuntakse paremini, liigitatakse oliivikivi nüüd suureks kuni väga suureks (varasema „küllaltki suure” asemel).

Toote omaduste kirjeldamiseks

— võeti kasutusele päritolunimetusele iseloomulikud suurusklassid: „turustatakse ühesuguse suurusega oliive sisaldavate partiidena, milles on maksimaalselt kahte järjestikusse klassi kuuluvad oliivid: teine klass (läbimõõduga 14–16 mm), esimene klass (läbimõõduga 16–18 mm), ekstraklass (läbimõõduga vähemalt 18 mm).” Oliivide klassifitseerimine läbimõõdu järgi on täpsem kui klassi määratlemine oliivide arvu järgi hektogrammis, mida oliivide puhul üldjuhul tehakse. Lisaks on siin määratletud suurusklasse Nyonsis juba palju aastaid kasutatud. Tegemist on traditsiooniliste, kohalikele tarbijaile tuntud klassidega;

— lisati, et oliive võib turustada viljavarrega või ilma, mis on levinud kohalik tava.

Seoses oliivide värvitooniga täpsustati, et see võib ulatuda vähem või rohkem tumedast pruunist (bure de moine – mungakuub) mustani. Oliivide ettevalmistamis- või müügiks esitamise viis muudab teataval määral värvitooni. Seda ei saa käsitada puuduse, valmistusvea või küpsusprobleemina.

Korrati KPNi tunnustamist käsitleva algse dekreediga lubatud ja KPNi „Olives noires de Nyons” konserveerimiseks traditsiooniliselt kasutatavat kolme valmistusviisi, sest need on ainukesed valmistusviisid, mille abil saadud tooted on tarbijatele turul kättesaadavad. Ühtlasi mõjutavad need ka oliivide välimust: omas mahlas konserveeritud, soolvees konserveeritud, kuivsoolatud.

Punkt „Geograafiline piirkond”

Selles punktis täpsustati maatükkide kindlakstegemise korda vastavalt uutele riiklikele menetlustele.

Jäeti välja järgmine lause: Erandina lubatakse Vaucluse’i departemangu Thori kommuunis asuval konserveerimisettevõttel Marquion frères konserveerida KPNiga „Olives noires de Nyons” oliive. Asjaomane ettevõte lõpetas oma tegevuse 1999. aastal ja ei oleks mingil juhul saanud nimetatud päritolunimetust kasutada kauem kui viis aastat pärast KPNi registreerimist, st 21. juunini 2001.

Punkt „Päritolutõend”

Võttes arvesse riikide seadustes ja määrustes tehtud muudatusi, konsolideeriti osa „Tõendid selle kohta, et toode pärineb määratletud geograafilisest piirkonnast” ning selles on esitatud eelkõige deklareerimise ja registrite pidamisega seotud kohustused, millega tagatakse toote jälgitavus ja tootmistingimuste järgimine.

Sellega seoses on eelkõige ette nähtud ettevõtjate heakskiitmine kontrolliasutuse poolt, millega tunnistatakse, et ettevõtjad suudavad täita kõnealuse nimetuse tootespetsifikaadi nõudeid, mida nad soovivad kasutada.

Seda osa on lisaks täiendatud mitme sättega registrite ja deklareerimisdokumentide kohta, mis võimaldavad tagada toodete jälgitavuse ja kontrollida nende vastavust tootespetsifikaadi nõuetele.

Osa „Tootmismeetod”

Oliivitootmine

Lisati säte, milles käsitletakse vanust, alates millest hakkavad päritolunimetusega oliivipuud vilja kandma. Tootmise kontrollimise lihtsustamiseks määrati selleks vanuseks viis aastat. Alates viie aasta vanusest hakkavad oliivipuud vilja kandma, oliivisalusid kontrollitakse ja nende toodangut võetakse arvesse lubatud maksimumsaagikuse arvutamisel.

Seoses oliivisaludes tolmlevatesse sortidesse kuuluvate oliivipuude lubatud maksimaalse osakaaluga (5 %), lubatakse väga väikestes oliivisaludes (alla 20 puu) ainult üks tolmlevasse sorti kuuluv oliivipuu, kuna sellistel oliivisaludel on raske nimetatud osakaalu saavutada. Täpsustati, et nimetatud oliivipuudelt saadud saaki ei saa hõlmata kaitstud päritolunimetusega.

Lisatud on oliivipuude lõikamist ja hooldamist käsitlevad sätted, et tagada Nyonsi piirkonna oliivisalude laitmatu hooldus. Nimetatud sätete abil on võimalik vältida olukorda, kus oliivisalud on hooldamata (kohustus, millega nähakse ette iga-aastane hooldus, taimkatte kontroll ja kohustuslik lõikamine iga kahe aasta tagant), ja vähendada terviseriske (lõigatud okste ära viimine).

10. jaanuaril 1994. aastal välja antud KPNi tunnustamist käsitleva algse dekreedi sätete põhjal lisati tootespetsifikaati sätted, milles käsitletakse istutustihedust (vähemalt 24 m2 puu kohta, minimaalne kaugus puude vahel 4 m) ja millega keelatakse mitmeaastaste vahekultuuride kasvatamine. Muudatuse eesmärk on tagada kvaliteedi säilimine ja traditsiooniliste viljelusmeetodite järgimine.

Niisutamine Oliivipuude niisutamine võimaldab saada korrapärasemaid saake ega halvenda oliivide kvaliteeti. Liiga hilist niisutamist tuleb vältida, et võimaldada oliivide küpsemist heades tingimustes. Oliivipuude lubatud niisutamise lõppkuupäev varieerub vastavalt kasutatavale niisutusmeetodile (vihmutuse puhul kuni 31. augustini ning tilkkastmise ja juurte kastmise puhul 30. septembrini).

Saagikus 10. jaanuaril 1994. aastal välja antud KPNi tunnustamist käsitleva algse dekreediga nähti ette, et oliivisalude saagikust piiratakse 6 tonnini hektari kohta. Erakordsetel aastatel võib seda suurendada 8 tonnini hektari kohta. Pärast päritolunimetuse tunnustamist on oliivikasvatajad tõdenud, et saagikus on kasvanud. See on seotud asjaoluga, et tänu päritolunimetuse edule hooldatakse oliivisalusid korrapärasemalt, samuti on paranenud tehniline järelevalve. Paljud oliivisalud on korda tehtud. Lisaks sellele ei ole alates 1985. aastast esinenud karmi talvekülma, mistõttu puud on kasvanud suuremaks ja annavad paremat saaki. Keskmine maksimumsaagikus põllumajandusliku majapidamise kohta on seega kasvanud 10 tonnini hektari kohta. Nimetatud näitaja on paremas vastavuses kohaliku põllumajandusliku potentsiaaliga. Saagikuse arvutamisel võetakse arvesse kõiki oliivikoguseid, olenemata nende sihteesmärgist.

Korjamine/saagikoristuse kuupäev 10. jaanuaril 1994. aastal välja antud KPNi tunnustamist käsitleva algse dekreediga nähti ette, et saagikoristuse algus määratakse kindlaks igal aastal. Täpsustati, et pädevad asutused määravad selle kuupäeva kindlaks pärast seda, kui tootjarühm on teinud oliivide küpsuse analüüsi, et tagada enne saagikoristuse lubamist oliivide üldine sobiv küpsusaste.

Küpsusaste Määratleti oliivide küpsusaste saagikoristuse ajal, et täpsustada algselt esitatud määratlust „heas küpsusastmes saak”: vähemalt 70 % musti või peaaegu musti oliive ning vähemalt 50 % musti oliive ja 40 % kortsulisi oliive.

Täpsustati oliivide korjamismeetodid, et võtta arvesse tehnika arengut: lisaks üksnes käsitsi puudelt korjamisele lubati ka vibreerivate seadmete (v.a vibreerivad või võnkuvad kammid) kasutamist okste ja puude raputamiseks. Keelatud on kasutada aineid, mis soodustavad viljade oksa küljest irdumist. Ühtlasi on keelatud korjata oliive, mis on ise puu otsast maha kukkunud, kuna need halvendavad lõpptoote kvaliteeti (välimus, maitse). Sätetes täpsustatakse ka tavasid, mida järgitakse siis, kui oliivide kvaliteedi säilitamiseks on kasutusel korjevõrgud.

Ladustamine Oliivikasvatajad soovisid täpsustada, et oliive transporditakse pärast saagikoristust kuni 20 kg mahutavates kastides, säilitamaks viljade omadusi kuni konserveerimiseni.

Oliivide säilitamine

Saagikoristuse ja oliivide töötlemise vahele jääv ajavahemik: 10. jaanuaril 1994. aastal välja antud KPNi tunnustamist käsitleva algse dekreediga määrati kindlaks ajavahemikud saagikoristuse ja transportimise ning saagikoristuse ja töötlemise vahel. Muudatuse eesmärk on vähendada ajavahemikku saagikoristuse ja transportimise vahel kolme päevani ja ajavahemikku transportimise ja töötlemise vahel nelja päevani. Selline ajaline jaotus aitab paremini korraldada saagikoristushooaega ja töötlemisetappi. Saagikoristuse ja töötlemise vahelist maksimaalset ajavahemikku (kuus päeva), mis määrati kindlaks 1994. aasta dekreediga, ei muudetud.

Määrati kindlaks, et töötlemisettevõttesse saabuvates partiides võib olla kuni 10 % ussitanud ja/või külmakahjustustega oliive. Oliive sorteeritakse täiendavalt (enne või pärast töötlemist), et lõplikes partiides oleks nimetatud osakaal maksimaalselt 2 %.

Täpsustati kolme lubatud konserveerimismeetodit: konserveerimine omas mahlas, konserveerimine soolvees ja kuivsoolamine. Täpsustati, et on keelatud kasutada keemilisi- ja säilitusaineid. Määratleti kasutatava soolvee kontsentratsioon: soolasisaldus: 10 % keedusoola (+/– 2 %).

Lisati säte kohaliku traditsiooni kohta, mille kohaselt võib soolvees konserveerimise või kuivsoolamise puhul lisada oliividele loorberilehti (need eemaldatakse enne toote turustamist). Algselt nähti nimetatud tegutsemistava ette 1968. aasta otsusega, milles määratleti päritolunimetuse „Olives noires de Nyons” juriidiline mõiste.

Kvaliteetsete partiide turustamise tagamiseks täpsustati, et need peavad sisaldama:

— vähemalt 60 % kortsulisi oliive ja ainult vähem või rohkem tumedat pruuni (bure de moine – mungakuub) kuni musta värvi oliive

— ning kesta või viljaliha puudustega (sh maksimaalselt 2 % ussitanud või külmakahjustustega) oliivide arv ei või ületada 10 %.

Punkt „Märgistus”

Päritolunimetust hõlmavad märked toote märgisel viidi vastavusse määruse (EL) nr 1151/2012 sätetega. Euroopa Liidu kaitstud päritolunimetuse sümboli kasutamine. Päritolunimetusega toodete märgisel tuleb kohustuslikus korras esitada ka märge „appellation d’origine protégée” (kaitstud päritolunimetus).

Riiklikud nõuded

Seoses riiklike õigusaktide ja eeskirjade arenguga esitatakse punkt „Riiklikud nõuded” tabelina, milles on loetletud peamised kontrollimist vajavad üksikasjad, nende viiteandmed ja hindamismeetod.

Muu: punkti „Kontrolliasutustega seotud viited” ajakohastamine

Ajakohastati pädevate asutuste andmeid, et võtta arvesse kontrollieeskirjades tehtud muudatusi.

KOONDDOKUMENT

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 510/2006

põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (3)

„OLIVES NOIRES DE NYONS”

EÜ nr: FR-PDO-0317-01200-20.2.2014

KGT ( ) KPN ( X )

1. Nimetus

„Olives noires de Nyons”

2. Liikmesriik või kolmas riik

Prantsusmaa

3. Põllumajandustoote või toidu kirjeldus

3.1. Toote liik

Klass 1.6. Puuviljad, köögiviljad ja teraviljad töötlemata ja töödeldud kujul

3.2. Toote kirjeldus, mida punktis 1 esitatud nimetus tähistab

Oliivid „Olives noires de Nyons” koristatakse valminult ja neil on iseloomulik värvitoon, mis ulatub vähem või rohkem tumedast pruunist (bure de moine – mungakuub) mustani. Oliivid on õrnalt kortsulised. Tegemist on keskmiste kuni suurte viljadega, millel on lai põhi sügava varreõõnsuse ja ümara tipuga.

Oliivide kivi on suur kuni väga suur, munakujuline, laiapõhjaline ja selgelt esiletuleva tipuga. Viljaliha on õrn, kreemjas, aromaatne ja eraldub kivist hõlpsasti. Oliivide aroomibuketis on puuviljade, küpsete oliivide, šokolaadi-, vanilli-, alustaimestiku ja/või marjade noote (need nüansid kujunevad vastavalt valmistusviisile erineval moel).

Oliivide minimaalne läbimõõt on 14 millimeetrit.

Oliive valmistatakse alljärgnevatel viisidel:

— konserveerimine omas mahlas: oliivid konserveeritakse ühegi lisaaineta, välja arvatud keedusool, hermeetiliselt suletud anumas;

— konserveerimine soolvees: oliivid konserveeritakse soolvees vähemalt kolme kuu vältel;

— kuivsoolamine peensoolaga: äsjakorjatud oliivid pikitakse ja puistatakse üle meresoolaga.

Oliivid on varrega või ilma.

3.3. Tooraine (üksnes töödeldud toodete puhul)

Kasutatakse üksnes sorti „Tanche” kuulvaid küpseid oliive.

3.4. Sööt (üksnes loomse päritoluga toodete puhul)

—

3.5. Tootmise erietapid, mis peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas

Kõik toimingud alates tooraine tootmisest kuni oliivide ettevalmistamiseni peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas.

3.6. Erieeskirjad viilutamise, riivimise, pakendamise jm kohta

Oliive „Olives noires de Nyons” liigitatakse vastavalt läbimõõdule järgmiselt: teise klassi kuuluvad oliivid läbimõõduga 14–16 mm, esimesse klassi oliivid läbimõõduga 16–18 mm ja ekstraklassi oliivid, mille läbimõõt on suurem kui 18 mm.

Oliive läbimõõduga 13–14 mm võib olla teise klassi oliive sisaldavates partiides maksimaalselt 5 %.

Turustatavad partiid võivad koosneda kahte järjestikusesse klassi kuuluvatest oliividest.

3.7. Erieeskirjad märgistamise kohta

Lisaks oliivide märgistamist käsitlevate eeskirjadega ette nähtud kohustuslikule teabele, peavad oliivide „Olives noires de Nyons” märgisel olema järgmised andmed:

— kaitstud päritolunimetus „Olives noires de Nyons” ja märge „appellation d’origine protégée” (kaitstud päritolunimetus) või „A.O.P.” (KPN). Need tähistused paigutatakse ühel märgisel nähtavale samale väljale;

— Euroopa Liidu kaitstud päritolunimetuse sümbol.

Need märked esitatakse nähtavate, loetavate, kustutamatute ja piisava suurusega tähtedega, et need eristuksid selgelt taustal, millele need on trükitud, ja et märge oleks selgelt eristatav kõikidest muudest märgetest ja joonistest.

4. Geograafilise piirkonna täpne määratlus

Geograafiline piirkond asub:

— Ventoux’ mäest põhja pool kuivade Eel-Alpide piirkonnas;

— Alpi mäestiku jalamist lõuna pool 1 000–1 300 m kõrgusel mistraali eest varjus;

— Rhône’i jõe orust idas.

Piirkond hõlmab 53 omavalitsusüksust Drôme’i ja Vaucluse’i departemangus:

— Drôme’i departemang: Nyonsi kanton tervikuna, välja arvatud Chaudebonne’i, Sainte-Jalle’i, Valouse’i kommuunid. Järgmised kommuunid: Beauvoisin, Bénivay-Ollon, Buis-les-Baronnies, Eygaliers, Mérindol-les-Oliviers, Mollans-sur-Ouvèze, Montréal-les-Sources, Le Pègue, La Penne-sur-l’Ouvèze, Pierrelongue, Plaisians, Propiac, La Roche-sur-le-Buis, Rousset-les-Vignes, Sahune, Saint-May, Saint-Pantaléon-les-Vignes, Tulette, Vercoiran, Villeperdrix,

— Vaucluse’i departemang: Vaison la Romaine’i kanton tervikuna. Järgmised kommuunid: Brantes, Entrechaux, Malaucène (sektsioon AI), Valréas, Visan.

5. Seos geograafilise piirkonnaga

5.1. Geograafilise piirkonna eripära

Looduslikud tegurid

Nyonsi ja Baronnies’ oliivisalud, kus toodetakse oliive „Olives noires de Nyons” on Prantsusmaa kõige põhjapoolsem oliivikasvatuspiirkond, mis asub 44. põhjalaiuskraadil. Sealt kaugemal ei saa viljad sügisese ja talvise õhutemperatuuri tõttu enam korralikult valmida.

Sellises geograafilises asukohas Vahemere viljeluspiirkonna äärealal ohustavad oliivisalusid hallad. Kuid asukoht looduslikus nõos kaitseb oliivipuid karmide tuulte (mistraal) ja külma eest. Nyonsi nimetatakse „väikeseks Nice’iks”, kuna seal on rohkelt päikesepaistet (2 500 tundi aastas), kvaliteetne (kuiv ja tervistav) õhk ning mahe õhutemperatuur.

„Provence’i hiiglase” (st Ventoux’ mäe) asetsemine mere ja tootmispiirkonna vahel vähendab lõunast tulevaid tugevaid vihmasid ja sellega seoses nimetatakse piirkonda kuivadeks Eel-Alpideks. Lisaks moodustavad 1 000 – 1 300 m kõrgused mäeahelikud mistraalile tõkke ja vähendavad seega tuule intensiivsust.

Kliima on vahemereline, sademeid on napilt (aastatel 1961–1990 keskmiselt 773 mm aastas) ja sajab peamiselt sügisel, mil kolmandik sademetest sajab maha äikesevihmana. Suved on kuivad ja kuumad, talvine õhutemperatuur on suhteliselt madal ja puhub peamiselt põhjatuul. Madalaim temperatuur on talvel keskmiselt 6,4 °C ja külmad ilmad saabuvad järk-järgult talve jooksul.

Inimtegur

Nyonsi piirkonnas on oliive toodetud juba ammustest aegadest. Esmalt foiniiklased, seejärel kreeklased õpetasid Eygues’ jõe kaldal elutsevatele inimestele lisaks viinapuude kasvatamisele ka oliivipuude viljelemist.

Sajandite vältel toimus tihe kauplemine õli ja oliividega ning nende tootmine moodustas piirkonna maastikupildi ja majanduse lahutamatu osa.

Raskused, millega oliivitootjad 20. sajandil silmitsi seisid (eelkõige 1956. aasta hallad), sundisid tootjaid organiseeruma ja kaitsma oma traditsioonilist elatise teenimise viisi. Nad asutasid 1964. aastal tsunfti Confrérie des chevaliers de l’olivier ja hakkasid korraldama traditsioonilisi pidustusi (Olivades, Alicoque ja fête de l’Olive piquée jne).

Nende jõupingutused ja järjepidevus viisid selleni, et 24. aprillil 1968 tunnustati päritolunimetust Valence’i kohtu otsusega. Sellele järgnes kontrollitud päritolunimetuse tunnustamine 10. jaanuari 1994. aasta dekreediga.

Kohalikel tootjatel kujunes välja looduslikele tingimustele vastav oskusteave. Nad valisid kohaliku sordi („Tanche”), mis sobib eriti hästi nimetatud piirkonna tingimustega.

„Tanche” on sort, mida võib kasutada nii lauaoliivide tootmiseks kui ka oliiviõli pressimiseks. Traditsiooniliselt hoiavad tootjad kõige suurema läbimõõduga oliive lauaoliividena tarbimiseks.

Oliivid korjatakse täiesti valminult. Seejärel töödeldakse neid lisa- või säilitusaineteta, v.a sool, ühel järgnevatest traditsioonilistest valmistusviisidest: oliivid omas mahlas, oliivid soolvees, kuivsoolatud oliivid.

Soolvees säilitamisel asetatakse oliivid 10-protsendilisse soolveelahusesse kolmeks kuuks, et osmoosi tulemusena tungiks sool oliividesse ja mõrudus hajuks soolvette.

Saagikoristusperioodil oliive ka kuivsoolatakse. Äsjakorjatud oliivide viljalihasse torgatakse väikesed augud ja oliivid puistatakse üle peensoolaga, mis tungib aukude kaudu oliividesse. Oliivid nö nutavad, mis tähendab, et neist eraldub vesi ja koos sellega ka viljarakkudes sisalduv mõrudus. Mõne päeva pärast on oliivid tarbimisvalmis.

Omas mahlas konserveerimisel asetatakse viljad hermeetiliselt suletud anumasse ilma igasuguste lisaaineteta, v.a soovi korral keedusool. Seejärel kaob mõrudus teataval määral aeglase loomuliku protsessi käigus.

Kohalike traditsioonide kohaselt võib esimese kahe konserveerimisviisi puhul lisada oliividele loorberilehti, kuid need eemaldatakse enne toote turustamist.

5.2. Toote eripära

Oliive „Olives noires de Nyons” saadakse ainult ühest iidsest kohalikust sordist „Tanche”, mis on kohastunud sealsete tingimustega.

Toodet valmistatakse küpsetest oliividest säilitusaineid kasutamata. Oliividele on iseloomulik värvitoon, mis ulatub tumepruunist (bure de moine – mungakuub) mustani, ja kortsuline pind (vähemalt 60 % viljadest).

Viljaliha on õrn, kreemjas, aromaatne ja eraldub kivist hõlpsasti. Vastavalt valmistusviisile on oliivide aroomibuketis puuviljade, küpsete oliivide, šokolaadi-, vanilli-, alustaimestiku ja/või marjade noote.

5.3. Põhjuslik seos geograafilise piirkonna ja (kaitstud päritolunimetusega) toote kvaliteedi või omaduste vahel või (kaitstud geograafilise tähisega) toote erilise kvaliteedi, maine või muude omaduste vahel

Nyonsi ja Baronnies’ tootjad on juba ammustest aegadest pidanud kohandama oliivikasvatust kohalike kliimatingimustega, istutades sordi, mis talub küllaltki hästi mõõdukat külma, ja valides sordist kõige vastupidavamad eksemplarid. Valitud sordiks osutus „Tanche”, mida peetakse Nyonsi ja Baronnies’ valgalade omamaiseks sordiks.

Keskkonnatingimused sobivad suurepäraselt sordi „Tanche” jaoks vajalike tingimustega ja see on ainus nimetatud piirkonnas kasvatatav sort (lisaks teatavatele tolmeldavatele puudele). Nimetatud sort vajab külma talve, et tagada korrapärasem saak, ja on tundlik tuule mõju suhtes.

Väga vanad (kohati üle 1 000 aasta vanused) puud annavad tunnistust sordi pikaajalisest kasutusest ja keskkonnaga sobitumisest. Sordi erivajadused on piiranud selle levikut geograafilisest piirkonnast väljapoole.

Tänu geograafilise piirkonna erilistele kliimatingimustele (kuiv õhk, päikesepaiste, vähene tuul ja õhutemperatuuri järkjärguline langemine) on kõnealust oliivisorti võimalik koristada valminult.

Sellises küpsusastmes on oliivid esimeste külmade tulekul osaliselt veetustunud, millega kaasneb peente kortsude teke viljakestale ja oliivide suhteliselt kõrge õlisisaldus. Lisaks väheneb märkimisväärselt oliivide naturaalne mõrudus, mida on seega võimalik täielikult kõrvaldada looduslike iidsete menetluste abil, kasutamata seejuures ei keemilisi ega muid säilitusaineid peale keedusoola. Nimetatud menetlused hõlmavad Nyonsis kolme traditsioonilist valmistusviisi, mis annavad oliividele „Olives noires de Nyons” nende organoleptilised omadused.

Eriliste looduslike tingimuste, kohaliku sordi kasutamise ja tootjate oskusteabe koosmõju annab oliividele „Olives noires de Nyons” nende omapära ja ainulaadsuse.

Neid lauaoliive, mida tunnustati Prantsusmaal esimeste kontrollitud päritolunimetusega lauaoliividena, kasutatakse gastronoomias, sealhulgas ka parimates restoranides. Oliivid on kantud Prantsusmaa kulinaarse pärandi loetellu, mille Conseil National des Arts Culinaires (riiklik kulinaarianõukogu) andis Rhône-Alpesi piirkonna jaoks välja 1995. aastal.

Viide spetsifikaadi avaldamisele

(Määruse (EÜ) nr 510/2006 (4) artikli 5 lõige 7)

https://www.inao.gouv.fr/fichier/CDCOlivesNoiresDeNyons2014.pdf

(1) ELT L 343, 14.12.2012, lk 1.

(2) ELT L 93, 31.3.2006, lk 12. Asendatud määrusega (EL) nr 1151/2012.

(3) Asendatud määrusega (EL) nr 1151/2012.

(4) Vt joonealune märkus 3.