P6_TA(2004)0100

Varjupaigamenetlus

Euroopa Parlamendi resolutsioon varjupaigamenetluse ja kaitse kohta päritolupiirkondades (2004/2121(INI))

Euroopa Parlament,

- võttes arvesse komisjoni teatist nõukogule ja Euroopa Parlamendile rahvusvahelist kaitset vajavate isikute ELi sisenemise korraldamise ning päritolupiirkondade kaitsesuutlikkuse suurendamise kohta - "Juurdepääsu parandamine püsivatele lahendustele" (KOM(2004)0410);

- võttes arvesse komisjoni teatist nõukogule ja Euroopa Parlamendile "Tõhusam Euroopa ühine varjupaigasüsteem: järgmise sammuna ühtne menetlus" (KOM(2004)0503);

- võttes arvesse ÜRO Peaassamblee poolt 10. detsembril 1948. a vastu võetud inimõiguste ülddeklaratsiooni, eriti selle artiklit 14;

- võttes arvesse Roomas 4. novembril 1950. a allkirjastatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsiooni ja selle lisaprotokolle;

- võttes arvesse 7. detsembril 2000. a ametlikult välja kuulutatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartat [1], eriti selle artikleid 1, 18 ja 19;

- võttes arvesse 13. juunil ja 10. juulil 2003. a Euroopa konvendi poolt heaks kiidetud Euroopa põhiseaduslikku lepingut, mis esitati Euroopa Ülemkogu eesistujale Roomas 18. juulil 2003. a ning mis kinnitati valitsustevahelisel konverentsil riigipeade ja valitsusjuhtide tasemel Euroopa Ülemkogu kohtumisel 17. ja 18. juunil 2004. a, eriti selle artikleid II-61, II-78, II-79 ja III-266;

- võttes arvesse 28. juuli 1951. a pagulasseisundit puudutavat Genfi konventsiooni, mida täiendati 31. jaanuari 1967. a New Yorgi protokolliga;

- võttes arvesse Euroopa Liidu lepingu konsolideeritud versiooni [2], eriti selle artikli 2 taanet 4 ja artiklit 6;

- võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingu konsolideeritud versiooni [3], eriti selle artiklit 63;

- võttes arvesse nõukogu ja komisjoni tegevuskava selle kohta, kuidas kõige paremini kohaldada Amsterdami lepingu sätteid vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala loomise kohta [4], eriti selle punkte 8, 32, 33, 34, 36 ja 37;

- võttes arvesse Euroopa Ülemkogu Tampere kohtumisel 15. ja 16. oktoobril 1999. a tehtud lõppjäreldusi, eriti selle punkte 13, 14 ja 15;

- võttes arvesse Euroopa Ülemkogu Laekeni kohtumisel 14. ja 15. detsembril 2001. a tehtud lõppjäreldusi, eriti selle punkte 39 ja 40;

- võttes arvesse Euroopa Ülemkogu Sevilla kohtumisel 21. ja 22. juunil 2002. a tehtud lõppjäreldusi, eriti selle punkte 26, 27, 28, 29, 33 ja 34;

- võttes arvesse Euroopa Ülemkogu Thessaloniki kohtumisel 19. ja 20. juunil 2003. a tehtud lõppjäreldusi, eriti selle punkte 24, 25, 26 ja 27;

- võttes arvesse komisjoni teatist nõukogule ja Euroopa Parlamendile "Ühise varjupaigamenetluse ja kogu liidus ühtse pagulasseisundi kehtestamise suunas" (KOM(2000)0755);

- võttes arvesse UNHCRi täitevkomitee poolt vastu võetud kaitsekava või -programmi, mille ÜRO Peaassamblee 2002. a pärast ülemaailmseid rahvusvahelist kaitset puudutavaid konsultatsioone vastu võttis;

- võttes arvesse komisjoni teatist nõukogule ja Euroopa Parlamendile ühise varjupaigapoliitika ja kaitsekava kohta (KOM(2003)0152);

- võttes arvesse komisjoni teatist nõukogule ja Euroopa Parlamendile "Juurdepääsetavama, õiglasema ja paremini reguleeritud varjupaigasüsteemi suunas" (KOM(2003)0315);

- võttes arvesse oma kodukorra artiklit 45;

- võttes arvesse kodanikuvabaduste, justiits- ja siseasjade komisjoni raportit ja välisasjade komisjoni arvamust (A6-0051/2004);

A. arvestades, et Thessaloniki Euroopa Ülemkogu kutsus lõppjärelduse punktis 26 komisjoni üles "uurima kõiki parameetreid, et tagada rahvusvahelist kaitset vajavate isikute korrakohane ja paremini korraldatud sisenemine ELi ning välja selgitada viisid ja vahendid päritolupiirkondade kaitsesuutlikkuse suurendamiseks ning esitada nõukogule enne juunit 2004. a asjakohane ulatuslik raport koos ettepanekutega meetmete, sh nende õigusliku mõju, kohta";

B. arvestades, et käesoleva resolutsiooni aluseks olevad komisjoni teatised tuleks koos läbi vaadata, sest vaatamata nende erinevale tagapõhjale on nad ühtlasi komisjoni vastus Thessaloniki Euroopa Ülemkogu lõppjäreldustele 26 ja 27 ning käsitlevad võimaliku uue lähenemise eeldusi ja põhilisi eesmärke liikumisel paremini korraldatud, juurdepääsetavamate ja õiglasemate varjupaigasüsteemide suunas, samal ajal tuleks leida uusi viise Tamperes määratletud järkjärgulise lähtepunkti saavutamiseks;

C. arvestades, et jätkuvalt tuleks lähtuda Genfi konventsioonist ja rahvusvahelisest kohustusest võtta vastu kõik piiril varjupaika taotlevad isikud;

D. arvestades vajadust sõlmida kokkuleppeid ELi ja kolmandate riikide vahel, et parandada juurdepääsu jagatud vastutuse põhimõttele tuginevatele kestvatele lahendustele pagulaste ning kaitset või poliitilist varjupaika vajavate isikute osas;

E. arvestades, et pagulaste olukorra ja varjupaigataotluste läbivaatamise venimine võivad kahjustada varjupaika tõeliselt vajavate pagulaste isiklikku julgeolekut, seda eriti kriisiolukordades, ning õhutada neid otsima ebaseaduslikke reisimisviise;

1. nõuab tungivalt, et EL ja liikmesriigid tagaksid, et kaitset vajavad isikud võivad siseneda ELi turvaliselt ja nende taotlusi menetletakse nõuetekohaselt, ning tagaksid rahvusvaheliste inimõiguste ja pagulasõiguse standardite ning eriti tagasisaatmiskeelu põhimõtte range järgimise (s.t, et riigid peavad lubama heausksetel varjupaigataotlejatel riiki siseneda);

2. mõistab hukka asjaolu, et edu Tampere Euroopa Ülemkogu lõppjäreldustes määratletud Euroopa ühist varjupaigasüsteemi esimest etappi puudutava õigusloome programmi vastu võtmisel saavutati hilinemisega ja et ühtlustamine on toimunud vaid liikmesriikide madalaimate ühiste nimetajate alusel ning et nõukogu ei suutnud 29. aprillini 2004 liikmesriikides pagulasseisundi andmise või äravõtmise menetluste miinimumnõudeid käsitleva direktiivi ettepaneku osas poliitilist kokkulepet saavutada [5];

3. tänab komisjoni teatise (KOM(2004)0410) esitamise eest, milles komisjon teeb ettepaneku täiendada olemasolevat Euroopa ühist varjupaigapoliitikat meetmetega, millega tagataks nii parem rahvusvahelist kaitset vajavate isikute ELi sisenemise korraldamine kui ka päritolupiirkondade kaitsesuutlikkuse suurendamine;

4. arvestades, et asjakohane lähenemine varjupaigasüsteemidele nõuab nende omaduste ja ulatuse täpset tundmist eri liikmesriikides, et ELil oleks enda infoallikad rändevoogude kohta ja seega loeb vajalikuks tugevdada Euroopa Rändevaatlusjaama ELi varjupaigastatistika tsentraliseerimise vahendina;

5. usub, et on veel palju teha tagamaks, et EList saab ühtne varjupaigaala ja et meie kodanikud usaldavad süsteemi, mis toimib õiglaselt, tõhusalt ja kiiresti, osutades nii kaitset neile, kes seda vajavad, kui tegeledes nendega, kes kaitset ei vaja;

6. on seisukohal, et seni vaid osaline ühise Euroopa varjupaigapoliitika esimese etapi teostamine osutab tõsistele struktuurilistele puudujääkidele, mis ohustavad Euroopa humanitaarset traditsiooni, mistõttu tuleb laienenud Euroopas varjupaigasüsteemide haldamise parandamiseks järkjärguliselt rakendada Tamperes määratletud Euroopa ühise varjupaigapoliitika täiendavaid, mitte asendavaid, eesmärke:

a) parandada varjupaigaga seotud otsuste tegemise kvaliteeti Euroopa Liidus,

b) täita põhirolli suutlikkuse suurendamise tagamisel ja aidata riikidel pakkuda varjupaigataotlejatele ja pagulastele tõhusat kaitset, kasutades mõõdupuuna rahvusvahelisi inimõiguste norme;

c) tegeleda kaitsetaotlustega vajadustele võimalikult lähedasel tasandil ja reguleerida osa rahvusvahelist kaitset vajavate isikute turvalist Euroopa Liitu korrakohast ja korraldatud sisenemist,

d) jälgida solidaarsuspõhimõtet ja jagada vastutust õiglaselt,

e) välja töötada terviklik lähenemine, et seada varjupaiga- ja tagasipöördumisalal sisse viivitamatu ja tõhus otsustusprotsess;

7. rõhutab kolmandate riikide ja ELi koostöövajadust laiaulatusliku ja tasakaalustatud ELi varjupaiga- ja rändepoliitika arendamiseks. Koostööd kolmandate riikidega saab rakendada selliste olemasolevate vahendite abil, nagu Euroopa naabruspoliitika ja seda puudutavad lähiajal käivitatavad liikmesriikide individuaalsed tegevusplaanid, mis on kavandatud paindlikkust ja olukordade eripärasid arvestades, samuti muud ühenduse programmid - abi Aasia ja Ladina-Ameerika kodukohast lahkuma sunnitud isikutele [6], MEDA [7], CARDS [8], Euroopa Arengufond [9] ja Aeneas-koostööprogramm [10];

8. on veendunud, et rahvusvahelist kaitset vajavate isikute korrapärasema ja paremini korraldatud ELi sisenemise tagamise üks vahenditest võib koosneda kogu ühendust hõlmavast ümberasumissüsteemist, mis tugineb isikute soovide austamisele ja liikmesriikide vabatahtlikule osalusele selles süsteemis, millega sellised isikud saadetakse esmaselt varjupaigamaalt liikmesriiki, kus neile tagatakse kaitse ning neil on väljavaated integratsiooniks ja autonoomiaks, kusjuures UNHCR osaleb konkreetsete juhtumite valimisel ja edastamisel; sellel eesmärgil kutsub ELi üles looma vastava õigusliku instrumendi, millega tagatakse süsteemi kiire kasutuselevõtmine;

9. on taotlusprotsessi "delegeerimise" vastu, mille puhul pagulasseisundi taotlejad saadetakse kolmandasse riiki, sest see raskendab esindusprotsessi ja likvideerib demokraatliku kontrolli;

10. on arvamusel, et ümberasumismehhanism võimaldab pakkuda kiiret juurdepääsu kaitsele, ilma et pagulased satuksid ebaseadusliku sisserände ja inimkaubanduse võrgustike ohvriks või peaksid ootama aastate kaupa oma seisundi tunnustamist;

11. on arvamusel, et ümberasustamisprogramm on vahend, mille eesmärk on vastata nende pagulaste erilistele kaitsevajadustele, kelle elu, vabadus, julgeolek, tervis ja põhiõigused on ohus nendes riikides, kust nad on põgenenud;

12. on arvamusel, et ümberasumisskeemides tuleb erilist tähelepanu pöörata kõige haavatavamatele ja kõige rohkem abi vajavatele isikutele: näiteks vägistamis- ja seksuaalse rünnaku ohvritele, rasedatele naistele, täiskasvanute saateta alaealistele, puuetega inimestele, inimõiguste aktivistidele või neile, keda kiusatakse taga poliitilistel põhjustel; iga juhtumit tuleb uurida paindlikult ja käsitleda eraldi ning selline lähenemisviis kujutaks endast ELi tasandil lisandväärtust;

13. on arvamusel, et tulevaste sisserändajate majutamise keskustel viimases transiitriigis ei ole päritolupiirkondade püsivate lahenduste hulgas kohta ning need ei paku varjupaika rahvusvahelist kaitset vajavatele isikutele;usub, et ehkki sellised keskused näivad pakkuvat lühiajalist lahendust teatava sisserändesurve puhul, tekitavad need inimõigustega seotud rahvusvaheliste kohustuste täitmise võime kohta palju küsimusi, seda eelkõige paljude transiitriikide režiimide halva inimõigustealase maine tõttu;

14. usub, et sellised ümberasumisprogrammid, kui neid õigesti hallatakse ja piisavalt rahastatakse ELi ja selle liikmesriikide poolt, võivad aidata kaasa pagulaste üldisele mõistmisele ja nende põhjuste mõistmisele, miks pagulased ja teised rahvusvahelist kaitset vajavad inimesed neid vastu võtvates riikides kaitset otsivad ning aitavad kaasa ELi tegevuse tõhustamisele inimkaubandusega võitlemisel;

15. on seisukohal, et sellise mõistmise aktiivne kujundamine on väga oluline diskrimineerimise kõigi vormide, rassismi ja ksenofoobia vastases võitluses ELis;

16. kutsub ELi üles tõestama nähtavalt ja järjepidevalt oma valmisolekut abistada kolmandate riikide päritolupiirkondi, et suurendada nende kaitsesuutlikkust kooskõlas UNHCRi algatusega Convention Plus ja muude soovitustega, ning välistama võimaluse rahastada laagreid või muid keskusi, mis piiravad varjupaigataotlejate isikuvabadust;

17. on arvamusel, et päritolupiirkondades toetuse parandamiseks vajalikud lisavahendid peavad olema lisarahad, mis on eraldatud ja mida kooskõlastatakse olemasolevatelt eelarveridadelt ning olemasolevat abi ja arengueelarvet ei tohi ümber jaotada; leiab, et seda asjaolu tuleks arvestada ka finantsperspektiivi puudutavate konsultatsioonide käigus; ÜRO pagulaste ülemkomissari ameti täiendav ja kooskõlastatud rahastamine on samuti vajalik, arvestades rolli, mida UNHCR peab selles protsessis täitma;

18. kutsub ELi üles tagama vajalike eelarvevahendite kättesaadavaks tegemist lisaks nendele, mis on juba eraldatud kolmandate riikide abistamiseks eesmärgiga suurendada arenguriikide rahalist ja institutsionaalset kaitsesuutlikkust tingimusel, et neid vahendeid ei kasutata laagrite või muude keskuste loomiseks, mis piiravad varjupaigataotlejate isikuvabadust;

19. peab vajalikuks, et osalevate agentuuride vastutusalad oleksid selgelt määratletud ja et neile laieneks aruandekohustus;

20. on arvamusel, et otsustav ühine välis- ja julgeolekupoliitika, milles EL seab esikohale pikaajaliste konfliktide lahendamise ja konfliktide vältimise, on äärmiselt oluline, aitamaks neid, kes otsivad kaitset; tervitab seetõttu komisjoni ettepanekut edendada ELi piirkondlikke kaitseprogramme ja palub, et teda kaasatakse nende väljatöötamise ja rakendamisele vajaliku hinnangu andmise ning järelevalve protsessi;

21. on arvamusel, et niisugused kaitseprogrammid peavad sisaldama garantiisid pagulaste liiga varase tagasisaatmise vältimiseks, mis põhinevad turvalise kolmanda riigi põhimõttel;

22. kutsub liitu üles viivitamatut ja kiireloomulist kaitset vajavate inimeste juhtumite lahendamiseks uurima praegu kaitstud riiki sisenemise korraga seotud probleeme, kui liikmesriigid on teatanud selle puhul kuritarvitustest, et uurida edasi võimalust anda välja õigusakt, kus määratletakse ja kehtestatakse kaitstud riiki sisenemise korra süsteemi elemendid, mis võimaldaksid kolmanda riigi kodanikul esitada varjupaiga või muu rahvusvahelise kaitse taotlus potentsiaalsele vastuvõtvale liikmesriigile väljastpoolt selle territooriumi ning saada ajutine või alaline sissepääsuluba;

23. rõhutab, et päritolupiirkondade suurendatud kaitsesuutlikkus ja kaitstud riiki sisenemise menetluste loomine viib korrakohase ja ennetatud ELi sisenemise tagamiseni, säilitades olemasoleva varjupaiga taotlemise õiguse spontaanse saabumise korral ELi liikmesriiki;

24. rõhutab, et EL peab jagama pagulastega tegelemisel vastutust kolmandate riikidega ja eelkõige esimest varjupaika andvate riikidega ning tuleb teha tõhusamat koostööd pagulasi vastu võtvate riikide kaitsesuutlikkuse parandamiseks, et neist riikidest saaksid tõelise kaitse pakkujad;

25. usub, et EL peaks olema paremini ette valmistatud kriisiabi pakkumiseks kriisiolukorras olevate riikide naaberriikidele eesmärgiga aidata neil reageerida kriisiolukordadest tulenevatele ootamatutele ja rohkearvulistele rännetele lähtudes rahvusvahelistest standarditest;

26. tunnistab nende riikide toetamise tähtsust, kes võtavad vastu suurema osa varjupaika otsivatest isikutest ja peab oluliseks, et nendes pakutavad tingimused vastaksid tingimustele, mis komisjon oma teatise KOM(2004)0410 lõike 45 punktides a) ja e) esitas;

27. on arvamusel, et niisugune toetus päritolupiirkondadele täiendab ühist varjupaigamenetlust ELis, mille aluseks on kõrged standardid ja meie rahvusvaheliste kohustuste täielik tunnustamine; märgib seetõttu, et sarnane toetus ei saa vastavat ELi-sisest menetlust asendada;

28. on arvamusel, et püsivate lahenduste leidmiseks on vajalik erinevate komisjoni teenistuste ja asutuste tegevuse ulatuslik koordineerimine, eelkõige arengu, justiits- ja siseküsimuste, kaubanduse ja välisasjade valdkonnas; leiab, et komisjon peaks niisugust koostööd käsitlevad ettepanekud edastama parlamendile nii ruttu kui võimalik ja esitama parlamendile korrapäraselt raporteid selle raames saavutatud edusammude kohta;

29. tervitab komisjoni teatist KOM(2004)0503 kaitse tagamise osas esinevate lünkade täitmise protsessi edendamise ja ühise varjupaigapoliitika esimese etapi rakendamise tõhustamise kohta;

30. tervitab ettepanekut kontrollmenetluse kvaliteedi parandamiseks nii, et arvestatakse kogu olulise tähtsusega teavet, kuid rõhutab, et seejuures tuleb arvesse võtta kogu riiki puudutavat erinevatest allikatest pärinevat teavet, samuti ka taotluste üle otsustava personali asjakohast koolitust, taotlejate täielikku seadusjärgset esindatust, taotlejale arusaadavas keeles teabe andmist ja õigust riigisisesele edasikaebamisele;

31. varjupaigaotsuste edasise kvaliteedi parandamiseks teeb ettepaneku tehtud otsuste õigsuse hindamiseks seada sisse süsteemid oma päritoluriiki tagasi saadetud isikute edasise käekäigu seireks, kui nende taotlus on loetud põhjendamatuks, et oleks võimalik hinnata, kas asjakohased otsused on õiged;

32. rõhutab vajadust töötada välja ühtlustatud lähenemine, üldised tegevuskavad ja erikokkulepped, mille raames on võimalik sõnastada ja tagada tõhus reageerimine pagulaste kaitseks ja/või saavutada püsivad lahendused päritoluriikides, strateegiad, milles võetakse arvesse parimaid toimimisviise haldusaktide korraldamisel ning võimaldatakse teabevahetust päritolu- ja lähteriikide kohta;

33. toetab ettepanekut luua ühtne menetlus rahvusvahelise kaitse jaoks, kuna on veendunud, et ühtse pädeva ameti juhitud ühtne menetlus tähendab majanduslike ressursside kokkuhoidu, on ennekõike kiirem, tõhusam ja annab suurema tagatise kaitset otsivatele isikutele, sest selline ühtne amet hindaks taotlejate rahvusvahelise kaitse vajadust ja otsustaks, kas anda neile pagulasseisund või ajutine elukoht või mitte rahuldada nende taotlust;

34. samuti nõuab, et ELis oleks varjupaiga andmiseks sisse seatud mitte üle kuue kuu kestev kiirmenetlus, mis kergendaks põhjendamatute taotluste käsitlemist ja seega muudaks formaalsused sujuvamaks neile, kes tegelikult vastavad varjupaiga andmise nõuetele;

35. palub, et juhtumite puhul, kui rahvusvahelise kaitse andmisest keeldutakse, kuna need ei vasta nõuetele, tuleks negatiivset otsust asjakohaselt põhjendada ja see edastada kirjalikult kinnitatud dokumendina taotlejale arusaadavas keeles;

36. soovitab tungivalt et komisjon ja nõukogu muudaksid tagasisaatmis- ja tagasivõtmispoliitikat, mis sillutab teed Euroopa tellimuslendudele sisserändajate tagasisaatmiseks nende päritoluriiki;

37. on veendunud, et ühtne menetlus ei ole 1951. a Genfi konventsiooniga kehtestatava pagulasseisundiga vastuolus, kui taotlusega tegeleb sama ametkond, eelnevalt määratletud järjestuses: kõigepealt vaadatakse taotlus Genfi konventsioonis kehtestatud kaitsepõhjustest lähtuvalt läbi, ja kui neid ei saa aluseks võtta, siis otsustatakse, kas on piisavalt põhjusi täiendava kaitse andmise õigustamiseks;

38. väljendab sügavat muret olukorra pärast, mis tulevikus paratamatult tekib, kui liikmesriigid peavad rakendama nõukogu 29. aprilli 2004. a direktiivi 2004/83/EÜ miinimumnõuetest selle kohta, millal kolmanda riigi kodanikke või kodakondsuseta isikuid tuleb käsitleda pagulastena või muud rahvusvahelist kaitset vajavate isikutena ja neile antava kaitse tüübi kohta [11], mis on kaetud kahe rahvusvahelise kaitse tüübiga (pagulasseisund ja ajutine täiendav kaitse), samal ajal kui nõukogu tulevane direktiiv pagulasseisundi andmise ja äravõtmise menetluse miinimumnormide kohta piirdub, põhinedes 1951. a Genfi konventsioonile ja 1967. a protokollile, rahvusvahelise kaitse taotluste käsitlemisega, kuna täiendava kaitse taotlused jäävad selle kohaldamisalast välja;

39. kutsub Euroopa Liitu üles astuma vajalikke samme, et tagada direktiivi pagulasseisundi andmise ja äravõtmise menetluse miinimumnormide kohta reguleerimisala laienemine täiendava kaitse juhtumitele, et rahvusvahelise kaitse taotluste läbivaatamisel kehtiksid igas liikmesriigis kõigi isikute suhtes samad menetlustagatised ja võrdsed võimalused enda kaitsmiseks ning õigus kaevata edasi otsused, mis ei ole õiguspärased, ja et neil kaebustel oleks otsustele edasilükkav mõju;

40. on veendunud, et kui direktiivi pagulasseisundi andmise ja äravõtmise menetluse miinimumnorme kehtestava direktiivi kohaldamisala ei laiendata põhjendatud ajutise täiendava kaitse taotlustele, siis tekitaks see kaitse andmise alal põhjendamatu õigusvaakumi, mille tagajärgi muudaks veelgi tõsisemaks see, kui liikmesriigid, andes rahvusvahelist kaitset, lähtuksid eelkõige ajutise täiendava kaitse põhimõtetest, mitte nendest, mis on kehtestatud pagulasseisundi puudutavas Genfi konventsioonis;

41. nõuab, et nõukogu osutaks viivitamatult, millal parlamendiga pagulasseisundi andmise või äravõtmise menetluste miinimumnõuded liikmesriikides käsitleva direktiivi ja ohutute päritoluriikide ühise miinimumnimistu asjus uuesti konsulteeritakse;

42. lähtub sellest, et pärast ettevalmistavat etappi peab Euroopa Liit nii kiiresti kui võimalik võtma vajalikud õiguslikud meetmed, et saaks vastu võtta kogu Amsterdami lepingus sisalduva ja Tampere Euroopa Ülemkogu kohtumisel visandatud õigusaktide paketi Euroopa ühise varjupaigapoliitika esimese etapi loomiseks, eesmärgiga tagada kõigis liikmesriikides õiglane ja tõhus ühtse rahvusvahelise kaitse menetluse rakendamine;

43. ei näe põhjust anda varjupaigataotluste üle otsustamist liikmesriikidelt üle kesksele ELi asutusele või ELi varjupaigamenetluskeskustele, pidades silmas õiguslikke, praktilisi ja poliitilisi raskusi;

44. usub, et integratsioon on mis tahes tõhusa varjupaigasüsteemi ja kogu ELi hõlmavate ümberasumisskeemide põhiosa ning et integratsioon on kahesuunaline protsess, mis hõlmab nii varjupaigataotlejat ja/või pagulast kui ka vastuvõtvat ühiskonda;

45. usub, et tõhus Euroopa varjupaigapoliitika peaks põhinema sisserändenähtuste ühtsel analüüsil ning et on oluline koguda, vahetada ja kasutada ajakohastatud teavet ja andmeid kõigi asjaomaste sisserändealaste suundumuste kohta;

46. tervitab Euroopa Pagulaste Fondi 2005-2010 asutamist ning rõhutab liikmesriikide suurt vajadust säilitada kuni ühise varjupaigapoliitika sisseseadmiseni piisavad varjupaigasüsteemid ning vastuvõturajatised;

47. usub, et EL peab aitama rohkem kaasa tingimustele, mis võimaldavad varjupaigataotlejatel ja pagulastel vabatahtlikult ohutult, väärikalt ja püsivalt tagasi pöörduda;

48. teeb oma presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule ja komisjonile.

[1] EÜT C 364, 18.12.2000.

[2] EÜT C 325, 24.12.2002, lk 5.

[3] EÜT C 325, 24.12.2002, lk 33.

[4] EÜT C 19, 23.1.1999, lk 1.

[5] EÜT C 291, 26.11.2002, lk 143.

[6] EÜT L 287, 31.10.2001, lk 3.

[7] EÜT L 189, 30.7.1996, lk 1.

[8] EÜT L 306, 7.12.2000, lk 1.

[9] ELT L 83, 1.4.2003, lk 1.

[10] ELT L 80, 18.3.2004, lk 1.

[11] ELT L 304, 30.9.2004, lk 12.

--------------------------------------------------