ET Euroopa Liidu Teataja C 185/71

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal “Tarbijapoliitika õigusraamistik”

(2006/C 185/13)

10. veebruaril 2005 otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee kooskõlas oma kodukorra artikli 29 lõikega 2 koostada omaalgatusliku arvamuse teemal: “Tarbijapoliitika õiguslik raamistik”.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutava sektsiooni arvamus võeti vastu 28. märtsil 2006. Raportöör oli hr PEGADO LIZ.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 426. istungjärgul 20.–21. aprillil 2006 (20. aprilli istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 45, vastu hääletas 26, erapooletuks jäi 2.

1. Kokkuvõte

1.1 Igas õigusriigi põhimõttel rajanevas ühenduses peab kavandatav poliitika põhinema õiguslikul alusel, millega määratletakse selle ühenduse pädevusele seatud piirid ja selle ühenduse tegevusparameetrid. Euroopa Liit on õigusriigi põhimõttel rajanev ühendus, mis peab sellele nõudele vastama.

1.2 Et õiguslik alus oleks asjakohane, toimiv ning tõhus, peab see olema selge, täpne ja sõltumatu. See peab sisaldama poliitika eesmärke, aluspõhimõtteid ja teostamiskriteeriumeid, mida antud õigusriigi põhimõttel rajanev ühendus kavatseb ellu viia. Õiguslik alus peab hõlmama kõiki poliitikavaldkondi, milles tegutsemiseks ühendus on loodud.

1.3 Pärast Maastrichti lepingu vastuvõtmist muutus tarbijakaitsepoliitikaga seotud tegevuse uueks õiguslikuks aluseks Euroopa Liidus lepingu artikkel 129a, mis varsti osutus ebapiisavaks sellesse valdkonda puutuva tervikliku poliitika väljatöötamiseks.

1.4 Nimetatud õigusliku aluse mitterakendamine kinnitas selle võimetust toimida asjakohase ja tõhusa õigusliku alusena, millest lähtudes edendada ühenduse tasandil tegelikku poliitikat tarbijate huvide kaitseks.

1.5 Amsterdami lepingu uue artikliga 153 sisseviidud muudatused ei kõrvaldanud neid puudujääke. Neile küsimustele ei vastanud ka Euroopa põhiseaduse lepingu vastuvõtmiseks esitatud tekstid.

1.6 Tarbijapoliitika on selgelt üks Euroopa kodanikele kõige lähedasemaid poliitikavaldkondi. Tarbijapoliitika võib suurel määral mõjutada kodanike pühendumist Euroopa ideaalile, eeldusel, et see vastab nende vajadustele ja taotlustele, mis aga iga kord nii ei ole (1).

1.7 Komisjoni tarbijakaitsepoliitika suunised kahjuks nõrgestavad muret tekitaval moel tarbijate (2) huvide kaitset ja nende edendamist. See puudus rõhutab äärmist vajadust arutada asutamislepingus sisalduva ning seda valdkonda puudutava õigusliku aluse üle.

1.8 Käesolevas arvamuses käsitletakse just neid teemasid. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee nendib arvamuses, et lisaks vajalikule poliitilisele tahtele arendada tarbijate huvide kaitse poliitikat nende suurema kaasamise ja nende huvide kaitse kaudu kõigis ühenduse poliitikavaldkondades, on vaja viia läbi põhjalik uuring õigusliku raamistiku ümberkorraldamise kohta, et rajada kindel alus tarbijate huvide kaitse poliitikale.

1.9 Tänu paljude, asjaomases valdkonnas üldiselt tunnustatud Euroopa juristide arvukatele panustele esitab Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee (EMSK) ettepaneku tarbijapoliitika uue õigusliku aluse kohta. Kõnealune ettepanek aitaks kehtivaid eeskirju oluliselt parandada, lihtsustada ja isegi vähendada. Komitee soovitab komisjonil, nõukogul ja liikmesriikidel tagada antud ettepaneku arvessevõtmine ELi lepingu teksti peatsel ülevaatamisel.

2. Sissejuhatus. Omaalgatusliku arvamuse eesmärk

2.1 EMSK eesmärk oli edendada käesoleva omaalgatusliku arvamuse vastuvõtmisega põhjalikku arutelu Euroopa tarbijapoliitika õigusliku aluse, s.t asutamislepingu artikli 153 üle ning viia see kooskõlla liikmesriikidele esitatud põhiseaduse lepingu tekstiga ning ühenduse teisese õigusega. Ühtlasi soovis komitee kaasata antud küsimusest huvitatud osalisi ja ühenduse tarbimisalase õigustiku asjatundjaid.

2.1.1 Artikli 153 praegused puudused on üldteada, samuti nõustub enamik sellega, et need puudused olid põhjuseks, miks seda artiklit ei saanud tegelikkuses kasutada tarbijate õiguste ja huvide kaitse edendamise ega Euroopa Liidu tarbijapoliitika arendamisega seotud teisese õiguse alusena. Tarbijapoliitikale oleks kasuks see, kui sellele loodaks asjakohane, toimiv ja tõhus õiguslik alus.

2.2 Euroopa institutsioonid üldiselt ning eriti kodanikuühiskonna organisatsioonid, tarbijate organisatsioonid ning tööturu osapooled oleksid kindlasti esimesed, kellele asutamislepingus sisalduva õigusliku aluse täiustamine kasu tooks.

2.2.1 Leiti, et EMSK kui organiseeritud kodanikuühiskonna institutsionaalne esindusfoorum on selle ülesande täitmiseks kõige kohasem organ, tegutsedes dialoogis tööturu osapooltega ning tuginedes ülikoolide antud valdkonna asjatundjate toetusele.

2.2.2 EMSK on seisukohal, et tarbijapoliitika on selgelt üks Euroopa kodanikele kõige lähedasemaid poliitikavaldkondi. Tarbijapoliitika võib ja peab suurel määral mõjutama kodanike pühendumist Euroopa ideaalile, eeldusel, et see vastab nende vajadustele ja taotlustele.

2.2.3 14. oktoobril 2005 kuulas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee ära hulga asjaosalisi, kes vastasid selleks otstarbeks ettevalmistatud küsimustikule. Sel viisil kogutud arvamused ja ettepanekud võimaldasid käesoleva arvamuse alust tugevdada. EMSK tänab siinkohal südamlikult kõiki neid, kes aitasid kaasa käesoleva teksti (3) väljatöötamisel.

3. Küsimus: õiguslik raamistik tarbijapoliitikale

3.1 Tarbijakaitsepoliitika praeguse õigusliku aluse võib leida asutamislepingu XIV jaotise “Tarbijakaitse” artiklist 153. Artikkel on sõnastatud järgmiselt: “1. Tarbijate huvide edendamiseks ja kõrgetasemelise tarbijakaitse tagamiseks aitab ühendus kaitsta tarbijate tervist, turvalisust ja majanduslikke huve, samuti edendada nende õigust teavitamisele, koolitamisele ja organiseerumisele oma huvide kaitseks. 2. Ühenduse ülejäänud poliitika ja meetmete määratlemisel ning rakendamisel võetakse arvesse tarbijakaitse nõudeid. 3. Ühendus aitab kaasa lõikes 1 osutatud eesmärkide saavutamisele: a) meetmetega, mis on võetud artikli 95 põhjal seoses siseturu väljakujundamisega; b) meetmetega, mille abil toetatakse, täiendatakse ja jälgitakse liikmesriikide poliitikat. 4. Vastavalt artiklis 251 sätestatud menetlusele ning pärast konsulteerimist Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega võtab nõukogu lõike 3 punktis b osutatud meetmed. 5. Lõike 4 kohaselt võetud meetmed ei takista ühtki liikmesriiki säilitamast või võtmast rangemaid kaitsemeetmeid. Niisugused meetmed peavad olema kooskõlas käesoleva lepinguga. Neist teatatakse komisjonile.” (4)

3.2 Et tarbijakaitse saaks lugeda Euroopa Liidu pädevusse kuuluvate tegevusvaldkondade hulka, tuleb seda käsitleda asutamislepingu sätetes, millega rakendatakse sama lepingu artiklit 5, mis on konsolideeritud redaktsioonis sõnastatud järgnevalt: “Euroopa Parlament, nõukogu, komisjon, kohus ja kontrollikoda kasutavad oma volitusi kooskõlas nende tingimuste ja eesmärkidega, mis on ette nähtud ühelt poolt Euroopa ühenduste asutamislepingute ning neid muutvate ja täiendavate hilisemate lepingute ja aktide sätetega ning teiselt poolt käesoleva lepingu ülejäänud sätetega”.

3.3 See reegel, mille kohaselt liikmesriikidel on omaenda jurisdiktsiooni määratlemise pädevus, on äärmiselt suure tähtsusega, kuna tekstis sisalduvad vead, ebatäpsused või vastuolud võivad muuta kehtetuks Euroopa institutsioonide poolt antud teksti alusel vastuvõetud hilisemad reeglid.

3.4 Siinkohal on asjakohane meenutada Euroopa Kohtu 5. oktoobri 2000. aasta otsust, milles kohus meenutas, et artikli 100a (praegu 95) alusel vastuvõetud õigusaktide eesmärk peab olema siseturu loomise ja toimimise tingimuste parandamine. Kohus meenutas, et kui riiklike õigusnormide vaheliste erinevuste, nagu ka põhivabaduste takistamise või konkurentsi moonutamise ohu tunnistamine oleks piisav artikli 100a valimiseks õiguslikuks aluseks, osutuks kohtulik kontroll õigusliku aluse valiku üle ebatõhusaks (5).

3.5 Selge ja seega rahvusvaheliselt kontrollitava õigusliku aluse nõue peab sisalduma ka poliitilistes tegevussuundades kui vältimatu ja ümberlükkamatu tõend tarbijakaitsepoliitika vajalikkuse kohta. Sellega seoses on kohane meenutada, et 17. ja 28. veebruari 1986. aasta ühtne Euroopa akt täitis osaliselt Rooma lepingus sisalduva lünga, sisaldades täielikult keskkonnale pühendatud jaotist, mis koosnes artiklitest 130r–130t (praegu artiklid 174–176). Artiklis 175 püstitatud eesmärgid ning nimetatud tekstis määratletud kriteeriumid ühenduse keskkonnaalasele tegevusele aitasid oluliselt kaasa seda valdkonda puudutavate õigusnormide kogumiku tekkimisele.

3.5.1 Asutamislepingu praeguste artiklite 175 ja 153 võrdlemine näitab selgelt, et õigusliku aluse kvaliteet on iseendast määrav hilisemate algatuste suhtes. Keskkonna alal on eesmärgid määratletud selgelt ja täpselt. Lisaks määratletakse artiklis 175 ühendusepoolse sekkumise põhimõtted antud valdkonnas. Lõpuks aitavad artikli 175 lõigus 3 määratletud tehnilised parameetrid kaasa keskkonnapoliitika otstarbekale ja tõhusale elluviimisele..

3.5.2 Kui ühenduse seadusandjal on õigus hinnata planeeritavate meetmete adekvaatsust, eesmärgiga neid vastu võtta, on õigusliku aluse kvaliteet selgelt kriitilise tähtsusega, kuna see vähendab ilmse hindamise vea, võimu kuritarvitamise või hindamisõiguse piiride selge ületamise võimalust (6).

4. Kas artikkel 153 on vastuvõetav õiguslik alus, millele rajada Euroopa tarbijaid puudutav ühenduse poliitika?

4.1 Eespool tehtud tähelepanekute valguses tuleb nentida, et asutamislepingu praegune artikkel 153 ei ole enam tarbijakaitse jaoks piisavaid tagatisi pakkuv õiguslik alus.

4.2 Tuleb märkida, et Euroopa tarbijaõigus on arenenud välja peamiselt asutamislepingu artikli 95 põhjal ja seda arengut on oluliselt mõjutanud siseturu väljakujundamine. Loomulikult peaks tarbijakaitsepoliitika olema sektoritevaheline poliitikavaldkond ning ELi lepingu muudes valdkondades esineb selgesõnalisi viiteid tarbijakaitse arvessevõtmise vajalikkusele. Sellest hoolimata leitakse üldiselt, et artikkel 153 on oma praegusel kujul ebapiisav.

4.3 Samuti on märgitud, et tarbijakaitsemeetmeid on vastu võetud ainult artikli 153 alusel (või varasemalt artikli 129a alusel).

4.4 Kriitikale, mille kohaselt on tarbijapoliitika üksnes siseturu arengu tegelike reeglite täiendus, tuleb lisada Euroopa Ühenduste Kohtu 5. oktoobri 2000. aasta otsusest (7) tulenevad järeldused, mida on kirjeldatud eespool. Selle kohtupretsedendiga seonduv ebakindlus võib viia — muuhulgas eelotsuste kaudu — isegi teatavate tarbijakaitse valdkonnas vastuvõetud direktiivide (garantii, koduuksemüük jne) õigusliku aluse vaidlustamiseni.

4.5 Lisaks määratleb praegune tekst kriteeriumina kõrgetasemelise tarbijakaitse. Kõrgetasemelisest tarbijakaitsest hoolimata, nii nagu see on määratletud artiklis 153, ei tähenda see tingimata, et liikmesriikide õigussüsteemid seda kõige paremini tagaksid. Artikli 153 lõik 5 võimaldab sellisel juhul tegelikult säilitada tarbija suhtes kaitsvamaid õigussüsteeme, eeldusel, et need on kooskõlas lepinguga.

4.5.1 Tarbijakaitse kõrge taseme määratlemine ei ole üldsegi lihtne. Artikkel 153 ei sisalda mingeid sellekohaseid parameetreid ning see võib põhjustada arvukalt tõlgendamisraskusi.

4.6 Jääb mulje, et alljärgnevate tähelepanekute valguses tuleb õiguslik alus üle vaadata.

4.6.1 Tarbijakaitsepoliitika peab kuuluma ühenduse otsesesse pädevusse ning see ei tohi seisneda liikmesriikide poliitika pelgas täiendamises. Tegelikult on paradoksaalne, kui tarbijakaitse, mida peetakse siseturu olukorra parandamise vahendiks, kuulub liikmesriikide pädevusse.

4.6.2 Tarbijate tervishoidu, turvalisust ja majandushuvisid esitletakse kui valdkondi, millele Euroopa Liit peab kaasa aitama. Neid tuleks pigem käsitleda eesmärkidena, mis kindlasti vääriksid laiendamist. Ning kas arvestada tuleks ainult tarbijate majandushuvisid? Siin valitseb selge vastuolu nimetatud huvide edendamise ja nende kaitsmise vahel.

4.6.3 Õigus teavitamisele, õigus haridusele ja organiseerumisele oma huvide kaitseks on põhimõtted, mida tuleks tunnustada ühenduse poliitikat määratlevate alusreeglitena.

4.6.4 Et kriteeriumeid, mida peab kõrgetasemelise kaitse määratlemisel arvesse võtma, pole kindlaks määratud, peab neid mainima asutamislepingus endas.

4.6.5 Igasugune arutelu tarbijakaitse iseseisva õigusliku aluse üle peab arvestama eelisõigust, mis tuleb anda nii sisuliselt kui ka vormiliselt ühenduse poliitikale. Kahekordse subsidiaarsuse põhimõte on ilmselgelt kitsendus, mis halvab nii Euroopa kui ka riigisisesel tasandil igasuguse poliitika tarbijate kaitse arendamiseks. On ilmne, et artiklist 153 tulenevast kahekordsest subsidiaarsusest tuleb nendel tingimustel loobuda.

4.6.6 Asutamislepingus sisalduv õiguslik alus peaks ühtlasi püüdlema selle poole, et tarbija ei oleks mitte ainult kaitstud, vaid ka aktiivne. Tarbija on kodanik, kes peab ühiskonna ees seisvate valikute puhul kindlasti sõna saama ning keda tuleb kuulata.

4.6.7 Samuti tuleks kontrollida, kas asutamislepingu asjassepuutuvad sätted ei peaks võimaldama tarbijate ühenduste kui Euroopa Liidu tegevusest otseselt mõjutatud esindusrühmade otsest juurdepääsu Euroopa Kohtule.

4.6.8 Tuleb lisada, et asutamislepingu teksti praeguses sõnastus põhineb piiratud nägemusel tarbijakaitsest, sest seal keskendutakse peamiselt teavitamisega seotud eelistele.

5. Tarbijapoliitika õigusliku aluse määratlemise eesmärgid, põhimõtted ja kriteeriumid

5.1 Milliste kriteeriumide põhjal peaks üldiselt asutamislepingus sisalduva õigusliku aluse kvaliteeti hindama? Eelnevalt väljatoodud argumentidest tuleneb, et õiguslik alus peab: — olema selge ja täpne, — sisaldama eesmärke, millest kindlaksmääratud poliitika raames tuleb lähtuda, antud poliitika aluspõhimõtteid ja selle teostamise kriteeriumeid, — olema sõltumatu. Need erinevad omadused on ülalkirjeldatud raskuste kõrvaldamiseks hädavajalikud.

5.2 Õigusliku aluse täiendamiseks võib sellesse lõimida ka kaugemale jäävaid küsimusi. Seega tuleb kaaluda erinevaid valikuvõimalusi ühtlustamise kvaliteedi osas. Maksimaalse või täieliku ühtlustamise poliitikat toetab muuhulgas ka komisjon. Siiski on vaja, et valitud kaitstuse tase oleks piisavalt kõrge, milleta võib maksimaalne või täielik ühtlustamine kahjustada tarbijate huve.

5.3 Ettepaneku aluseks oleva teksti eesmärk on muuta asutamislepingu artikli 3 lõike 1 lõiku t, osutades selgelt, et tarbijate huvide edendamise ja kaitse poliitika kuulub institutsioonide poolt järgitavate poliitiliste eesmärkide hulka.

5.4 Ettepaneku kohaselt koosneks artikkel 153 kolmest osast:

5.4.1 Nimetatud artikkel sisaldab Euroopa Liidu tarbimisalaste poliitiliste eesmärkide loetelu. Need on traditsioonilised eesmärgid. Samas tuleb nende juures tuleb rõhutada teatud eripärasid. — Uuenduslikuks osaks on tarbijate teavitamise, hariduse, osalemise ning oma huvide kaitsmiseks ja esindamiseks organiseerumise õiguste edendamine, sealhulgas antud valdkonnas isiklike ja kollektiivsete õiguste tunnustamise kaudu. See tähendab üheselt, et lisaks kollektiivse meetmete lihtsustamise vahendite loomisele tuleb teha samme ka tarbijate ühiseks kaasamiseks neid puudutavate reeglite väljatöötamisse. — Tarbijate tervise ja turvalisuse kaitse on ilmselgelt traditsiooniline teema, mis tuleb kanda asutamislepingus sõnastatud eesmärkide hulka. — Veel üheks uuenduseks on tarbijate juriidiliste, majanduslike, sotsiaalsete ja kultuuriliste huvide edendamine. Sellega tunnustatakse tarbijat ühiskonnaliikmena, mitte vaid toodete ja teenuste pelga kasutajana. Sellise edendamise vajaduse tunnustamine aitab ühtlasi arendada säästva arengu poliitikat. Sama kehtib poliitika kohta, mis seob tarbijate huvide kaitse tihedalt austusega keskkonna vastu.

5.4.2 Artikli 153 väljatöötamisel võib väljendada järgmisi põhimõtteid: — ennetav tegevus, — tõhus hüvitamine, — säästva tarbimise arendamine, — põhimõte, mille kohaselt hüvitajaks on ohu tekitaja, — osalemispõhimõte. Need viis põhimõtet on vajalikud ülalkirjeldatud poliitika läbiviimiseks.

5.4.3 Ettepaneku aluseks olev tekst meenutab tavakohasel viisil, et selles sõnastatud ja sõltumatul õiguslikul alusel põhinevaid nõudeid ei tohi Euroopa Liidu muude poliitikasuundade arendamisel eirata.

5.4.4 Nende meetmete arendamisel tuleb arvesse võtta teatud parameetreid. Kõrgetasemelise kaitse mõiste võtab muuhulgas arvesse kättesaadavaid sotsiaal-majanduslikke andmeid, mis võimaldavad täpselt määratleda tarbijate käitumise turule pääsenud kaupade ja teenuste soetamisel ja kasutamisel. Samuti tuleb kinnitada ühiskaebuste ühest tunnustamist.

5.4.5 Ettepaneku kohaselt määratleb artikkel 153 a poliitika, mida nõukogu peab järgima. Üks mõttevahetust põhjustanud küsimusi puudutab direktiivide otsest mõju. Soovitatav lahendus on anda eelisõigus ühtlustamisvahendina määrustele, mis muudaks tarbetuks arutelu direktiivide täpse mõju kohta. Tulemuseks on paindlik lähenemine, mis võimaldaks liikmesriikidel väljendada oma seisukohta siis, kui nad kavatsevad kaitsemeetmeid säilitada või sisse viia. See lahendus soodustab maksimaalset ühtlustamist, kuid hindamine toimub siiski iga juhtumi puhul eraldi.

5.4.6 Viimaks sisaldab artikli 153 tekst uuendust, milles loetakse tarbijaühendused asutamislepingu artikli 230 mõistes adressaatideks. Teisisõnu võivad need ühendused asutamislepingu sätetega vastuollu minevate ühenduse õigusaktide korral pöörduda Euroopa Kohtusse.

6. Kokkuvõte: ettepanek uue õigusliku aluse vastuvõtmiseks

Neid järeldusi arvesse võttes on ettepanek sõnastatud järgnevalt.

Artikkel 153

“1. Ühenduse tarbijapoliitika tagab järgmiste eesmärkide järgimise: — tarbija teavitamise, hariduse, osalemise ning oma huvide kaitsmiseks ja esindamiseks organiseerumise õiguste edendamine, mis toimub muuhulgas individuaalsete ja ühiste õiguste tunnustamise kaudu nendes valdkondades; — tarbijate tervise ja turvalisuse kaitse; — tarbijate õiguslike, majanduslike, sotsiaalsete ja kultuuriliste huvide edendamine. 2. Ühenduse tarbijakaitsepoliitika eesmärk on kõrgeima tasemega tarbijakaitse. See poliitika põhineb järgmistel põhimõtetel: — ennetava tegevuse põhimõte; — tarbijate individuaalsetele ja ühishuvidele tekitatud kahju tõhusa hüvitamise põhimõte; — põhimõte, mille kohaselt peab ohu tekitaja maksma hüvitist; — säästva tarbimis- ja tarbijakaitsepoliitika arendamise põhimõte; — põhimõte, mille kohaselt tarbijad osalevad oma huvisid esindavate organite kaudu reeglite väljatöötamises ja rakendamises. 3. Ühenduse ülejäänud poliitika määratlemisel ja rakendamisel võetakse arvesse tarbijakaitse nõudeid. 4. Tarbijakaitset puudutava tegevuse väljatöötamisel võtab ühendus arvesse: — liikmesriikides võimaldatavat kõrget tarbijakaitse taset; — kättesaadavaid sotsiaal-majanduslikke andmeid turulepääsenud toodete soetamise ja kasutamise kohta; — tõhusat hüvitamist tarbijate õiguste või huvide kahjustamise korral, sealhulgas ühiskaebuste tunnustamise kaudu.

Artikkel 153a

1. Nõukogu, toimides asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras, võtab pärast Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega nõupidamist meetmed, mis on vajalikud artikli 153 lõikes 1 osutatud eesmärkide saavutamiseks; neid meetmeid vaadatakse korrapäraselt üle, et kindlustada, et need jätkavad kõrgetasemelise tarbijakaitse tagamist.

2. Lõike 1 kohaselt võetud ühtlustamismeetmed ei takista ühtki liikmesriiki säilitamast või võtmast rangemaid kaitsemeetmeid. Kõnealused meetmed peavad olema kooskõlas käesoleva lepinguga. Neist teatatakse komisjonile.

3. Juhul kui riigisisene meede takistab siseturu toimimist, otsustab komisjon kuue kuu jooksul pärast lõikes 3 osutatud teavitamist selle tagasilükkamise üle. Kui selle ajavahemiku jooksul pole otsust langetatud, loetakse meede aktsepteerituks, välja arvatud juhul, kui juhtumi keerukus nõuab tähtaja pikendamist kõige rohkem ühe aasta võrra. Sellisel juhul teatatakse sellest liikmesriigile esimese kuuekuulise ajavahemiku jooksul.

4. Komisjon tagab tihedas koostöös liikmesriikidega tarbijate õiguste ja huvide edendamiseks võetud meetmete tõhusa rakendamise. Eeskätt nõutakse liikmesriikidelt vajalike sammude tegemist, et

a) määratleda ja kohaldada tõhusaid, proportsionaalseid ja veenvaid sanktsioone tarbijakaitset puudutavaid kohustusi või keelde kehtestavate meetmete rikkumise korral;

b) peatada sellised rikkumised;

c) näha ette lihtsustatud kohtulik ja kohtuväline menetluskord tarbijate õiguste ja huvide kahjustamise tõkestamiseks ja hüvitamiseks ning kannatatud kahju õiglane kompenseerimine.

5. Liikmesriikide riigisisese õiguse või Euroopa Komisjoni poolt korra kohaselt tunnustatud tarbijaühendusi käsitletakse käesoleva artikli ning artikli 153 alusel võetud meetmete adressaatidena lepingu artikli 230 mõistes”.

Brüssel, 20. aprill 2006 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Anne-Marie SIGMUND

(1) Nagu EMSK on märkinud muuhulgas oma arvamuses teemal “Tarbijapoliitika ELi laienemise järel” (ELT C 221, 8.9.2005) ning on tunnistanud ka Euroopa Parlament oma aruandes tarbijate huvide edendamise ja kaitse kohta uutes liikmesriikides (raportöör Henrik Dam Kristensen, PE 359.904/02-00). Veelgi paremini saaks seda aspekti arvesse võtta uute lähenemiste väljatöötamisega iseregulatsiooni, kaasregulatsiooni ning vaidluste lahendamise alternatiivsete võimaluste alal.

(2) See lähenemine avaldub selgelt 11. mai 2005. aasta uues direktiivis 2005/29/EÜ (ELT L 149, 11.6.2005), mis käsitleb ebaausaid kaubandustavasid, ühenduse tervise ja tarbijakaitse programmis aastateks 2007–2013 (KOM(2005)115, lõplik), ning siseturu müügiedendust puudutava määruse ettepaneku tagasivõtmises (KOM(2005)462 (lõplik), 27.9.2005).

(3) 14. oktoobri 2005 aasta kuulamisel olid kohal : Carlos Almaraz, (UNICE), professor Thierry Bourgoignie, (Quebéci Ülikool Montréalis), Nuria Rodríguez, (Euroopa Tarbijakaitse Organisatsioon), Denis Labatut ja Kalliopi Spyridaki, (UGAL - Union of Groups of Independant Retailers of Europe), Jon-Andreas Lange, (Forbrukerradet – The Consumer Council of Norway), William Vidonja, (CEA), Patrick von Braunmühl, (Verbraucherzentrale Bundesverband – vzbv) ja Hubert J.J. van Breemen, (VNO NVW).

Lisaks saatsid komiteele üle Euroopa mõnekümnele juristile ja akadeemikule saadetud küsimustikule vastusena kirjalikke kommentaare professor Thierry Bourgoignie (Quebéci Ülikool Montréalis), professor Jean Calais-Auloy (Montpellier õigus- ja majandusteaduskond), Stephen Crampton (Which?), professor Mįrio Frota (APDC – Associaēćo Portuguesa de Direito do Consumo), Cornelia Kutterer (BEUC – Euroopa Tarbijakaitse Organisatsioon), Jon-Andreas Lange (Forbrukerradet – The Consumer Council of Norway), René-Claude Mäder (CLCV – Consommation, Logement et Cadre de Vie), professor Stephen Weatherill (ECLG), professor Hans Micklitz (Institut für Europäisches Wirtschafts- und Verbraucherrecht e.V. Universität Bamberg), Gaėlle Patetta (UFC–Que Choisir?), professor Norbert Reich (Universität Bremen Fachbereich Rechtswissenschaften), UNICE ja EuroCommerce.

(4) Lisaks ülalviidatud artiklile põhineb tarbijapoliitika ka muudel ELi lepingu sätetel, eelkõige preambulal, milles liikmesriigid lubavad seoses siseturu väljakujundamisega ja “säästva arengu põhimõtet järgides edendada oma rahvaste majanduslikku ja sotsiaalset progressi” ning “kehtestada oma riikide kodanikele ühise kodakondsuse”, samuti nimetatud lepingu artiklitel 2 ja 6 ning Nice'i lepinguga muudetud Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklil 2, artikli 3 lõike 1 lõigul t, artikli 17 lõikel 2, artikli 33 lõike 1 lõigul e, artikli 34 lõikel 2 II, artikli 75 lõikel 3 II, artikli 81 lõikel 3 ja artikli 87 lõike 2 lõigul a.

(5) Euroopa Ühenduste Kohus, 5. oktoober 2000, Saksa Föderaalne Vabariik v parlament ja nõukogu, kohtuasi C-376/98, lk I8419, vt täpsemalt nr 76–89.

(6) Nende küsimuste asjus vt Euroopa kohus, 20. oktoober 1977, S.A. ROQUETTE FRERES, kohtuasi 29/77, lk 1835.

(7) C-376/98, lk 1/8498, Saksamaa v parlament ja nõukogu.

LISA I Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamuse Järgmised muudatusettepanekud, mille poolt oli küll vähemalt veerand hääletanutest, jäeti järgnenud arutelu tulemusena välja: Punkt 1.3 Kõnealune punkt välja jätta. Motivatsioon Punktis 1.3 esitatakse kaalukas väide: “Pärast Maastrichti lepingu vastuvõtmist muutus tarbijakaitsepoliitikaga seotud tegevuse uueks õiguslikuks aluseks Euroopa Liidus lepingu artikkel 129a, mis varsti osutus ebapiisavaks sellesse valdkonda puutuva tervikliku poliitika väljatöötamiseks.” Kõnealuse tõsise kriitika toetuseks ei leidu ühtki tõendit. Hääletuse tulemused Poolt: 23 Vastu: 39 Erapooletud: 5 Punkt 1.4 Kõnealune punkt välja jätta. Motivatsioon Punktis 1.4 esitatakse kaalukas väide: “Nimetatud õigusliku aluse mitterakendamine kinnitas selle võimetust toimida asjakohase ja tõhusa õigusliku alusena, millest lähtudes edendada ühenduse tasandil tegelikku poliitikat tarbijate huvide kaitseks.” Kõnealuse tõsise kriitika toetuseks ei leidu ühtki tõendit. Hääletuse tulemused Poolt: 23 Vastu: 39 Erapooletud: 5 Punkt 1.5 Kõnealune punkt välja jätta. Motivatsioon Punktis 1.5 esitatakse kaalukas väide: “Amsterdami lepingu uue artikliga 153 sisseviidud muudatused ei kõrvaldanud neid puudujääke. Neile küsimustele ei vastanud ka Euroopa põhiseaduse lepingu vastuvõtmiseks esitatud tekstid.” Kõnealuse tõsise kriitika toetuseks ei leidu ühtki tõendit. Hääletuse tulemused Poolt: 23 Vastu: 39 Erapooletud: 5 Punkt 4.6.1 Kõnealune punkt välja jätta. Motivatsioon Kõnealune punkt, milles öeldakse, et tarbijapoliitika peab kuuluma ühenduse pädevusse, muudab võimatuks tarbijatele paremate reeglite kehtestamise liikmesriikides. Hääletuse tulemused Poolt: 26 Vastu: 35 Erapooletud: 8 Artikkel 4.6.7 Punkt välja jätta. Motivatsioon Ei ole soovitav anda tarbijakaitseühendustele otsest ligipääsu Euroopa Kohtule. Selle põhjal võiksid kõik huvirühmade ühendused oma liikmete jaoks taotleda samasid õigusi. Kõnealune õigus võib viia lubamatu olukorra tekkeni (nt Ameerika Ühendriikides kasutusel olevad kollektiivhagid). Hääletuse tulemused Poolt: 30 Vastu: 38 Erapooletud: 4 Punkt 5.4.1 Välja jätta: — “– Uuenduslikuks osaks on tarbijate teavitamise, hariduse, osalemise ning oma huvide kaitsmiseks ja esindamiseks organiseerumise õiguste edendamine, sealhulgas antud valdkonnas isiklike ja kollektiivsete õiguste tunnustamise kaudu. See tähendab üheselt, et lisaks kollektiivse meetmete lihtsustamise vahendite loomisele tuleb teha samme ka tarbijate ühiseks kaasamiseks neid puudutavate reeglite väljatöötamisse.” Motivatsioon Ei ole soovitav anda tarbijakaitseühendustele otsest ligipääsu Euroopa Kohtule. Selle põhjal võiksid kõik huvirühmade ühendused oma liikmete jaoks taotleda samasid õigusi. Kõnealune õigus võib viia lubamatu olukorra tekkeni (nt Ameerika Ühendriikides kasutusel olevad kollektiivhagid). Hääletuse tulemused Poolt: 30 Vastu: 40 Erapooletud: 3 Punkt 5.4.4 Viimane lause välja jätta: “Nende meetmete arendamisel tuleb arvesse võtta teatud parameetreid. Kõrgetasemelise kaitse mõiste võtab muuhulgas arvesse kättesaadavaid sotsiaal-majanduslikke andmeid, mis võimaldavad täpselt määratleda tarbijate käitumise turule pääsenud kaupade ja teenuste soetamisel ja kasutamisel. Samuti tuleb kinnitada ühismeetmete ühest tunnustamist.” Motivatsioon Ei ole soovitav anda tarbijakaitseühendustele otsest ligipääsu Euroopa Kohtule. Selle põhjal võiksid kõik huvirühmade ühendused oma liikmete jaoks taotleda samasid õigusi. Kõnealune õigus võib viia lubamatu olukorra tekkeni (nt Ameerika Ühendriikides kasutusel olevad kollektiivhagid). Hääletuse tulemused Poolt: 27 Vastu: 42 Erapooletud: 4 Punkt 5.4.6 Punkt välja jätta. Motivatsioon Ei ole soovitav anda tarbijakaitseühendustele otsest ligipääsu Euroopa Kohtule. Selle põhjal võiksid kõik huvirühmade ühendused oma liikmete jaoks taotleda samasid õigusi. Kõnealune õigus võib viia lubamatu olukorra tekkeni (nt Ameerika Ühendriikides kasutusel olevad kollektiivhagid). Hääletuse tulemused Poolt: 26 Vastu: 44 Erapooletud: 2 Punkt 6 Kõnealune punkt välja jätta. Motivatsioon Punktis 6 esitatakse ambitsioonikas ettepanek tarbijakaitsepoliitika uue õigusliku aluse loomiseks. Nagu nähtub eelmistest punktidest 1.3, 1.4 ja 1.5, ei esitata arvamuses piisavalt tõendeid kõnealuste muudatuste vajalikkuse kohta. Arvamuses tuleks märksa rohkem tähelepanu pöörata tegelikele väidetele selle kohta, miks peab EÜ asutamislepingu teksti järgmise läbivaatamise ajal uut õiguslikku alust pidama prioriteediks, selle asemel et alustada praeguse tarbijakaitsepoliitika õigusliku aluse ulatuslikku muutmist. Hääletuse tulemused Poolt: 23 Vastu: 39 Erapooletud: 5 Artikkel 153 Kustutada punkti 4 viimase lõike tekst. tõhusa hüvitamise vajadust tarbijate õiguste või huvide kahjustamise korral, sealhulgas ühismeetmete tunnustamise kaudu. Motivatsioon Ei ole soovitav anda tarbijakaitseühendustele otsest ligipääsu Euroopa Kohtule. Selle põhjal võiksid kõik huvirühmade ühendused oma liikmete jaoks taotleda samasid õigusi. Kõnealune õigus võib viia lubamatu olukorra tekkeni (nt Ameerika Ühendriikides kasutusel olevad kollektiivhagid). Hääletuse tulemused Poolt: 27 Vastu: 44 Erapooletud: 2 Artikkel 153a Jätta välja punkt 4 Motivatsioon Teksti kohaselt oleks tarbijapoliitika vähem tähtis kui siseturu kord. See ei ole aga kooskõlas arvamuse ülejäänud sisuga Hääletuse tulemused Poolt: 27 Vastu: 34 Erapooletud: 14