ET Euroopa Liidu Teataja C 191/97

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele – ELi kriminaalpoliitika suunas: kriminaalõigus Euroopa Liidu poliitika rakendamise teenistuses”

(KOM(2011) 573 (lõplik))

2012/C 191/17

Raportöör: Edouard DE LAMAZE

20. septembril 2011 otsustas komisjon vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 304 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele ELi kriminaalpoliitika suunas: kriminaalõigus Euroopa Liidu poliitika rakendamise teenistuses”

COM(2011) 573 final.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav tööhõive, sotsiaalküsimuste ja kodakondsuse sektsioon võttis arvamuse vastu 22. märtsil 2012.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 480. istungjärgul 25. ja 26. aprillil 2012. aastal (25. aprilli istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 131 ja erapooletuks jäi 2.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee toetab komisjoni eesmärki anda Euroopa Liidule kriminaalõiguse alane pädevus uutes valdkondades, mida hõlmavad ühtlustamismeetmed, vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 83 punktile 2. See tagaks ELile tõhusa vahendi oma poliitikate täiustamiseks ja tugevdamiseks, kooskõlas Euroopa Kohtu 2005. aasta kohtupraktika alastele edusammudega ja kahe, 2008 ja 2009. aastal vastu võetud direktiiviga keskkonnakaitse kriminaalõiguse kohta.

1.2 Komisjoni teatis kujutab endast vaieldamatut edusammu, kuna esimest korda teeb Euroopa Liit ettepaneku määratleda oma tegevuse poliitilised suunised kriminaalõiguse valdkonnas. Kõnealusele poliitikale tuleks komitee arvates anda tugev poliitiline toetus.

1.3 Viidates ülalpool nimetatud arengutele õigusvaldkonnas, peab komitee esiteks vajalikuks meenutada, et soovist kontrollida ELi poliitikate rakendamist üksi ei piisa, et õigustada kriminaalõiguse rakendamist, kuna Euroopa kriminaalõiguse kohaldusala laiendamine on allutatud subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtetele.

1.4 Arvestades kriminaalsanktsioonide karistuslikku ja vastuolulist mõju, peaks kuritegeliku käitumise karistamine jääma viimaseks vahendiks (ultima ratio), mida EL liikmesriikidele võib rakendada. Liikmesriikide raskustest teatud ELi poliitika rakendamisel, mis kahjustavad asjaomase poliitika tõhusust, üksi ei piisa, et õigustada kriminaalõiguse rakendamist. Samuti peab kõnealune kuritegelik käitumine tõsiselt kahjustama põhihuvisid.

1.5 Komitee arvates eeldatakse komisjoni kavas Euroopa Liidu tasandil määratletud üldhuvi mõiste kohaldusala paremat määratlemist. See mõiste, mis praegu veel õigustasandil puudub, on vajalik, et õigustada ELi tasandil kehtestatud karistusmeetmete rakendamist Euroopa kodanike puhul. Üksnes tarbijahuvidest ei piisa selleks, et õigustada asjaomaste meetmete võtmist.

1.6 Komitee kutsub üles laialdasemalt uurima seda, kuidas põhiõigusi, sealhulgas sotsiaalsed õigused, oleks tulevikus võimalik kaitsta ELi tasandil määratletud kriminaalkaristuste abil. See nõuaks sotsiaalsete õiguste puhul sellise vahendi leidmist, mis võimaldaks nende ühtlustamist eri liikmesriikides. Lähtudes asjaolust, et õigusrikkumiste ja sanktsioonide määratlus võib liikmesriigiti erineda sel määral, et see kahjustab põhiõigusi, rikkudes proportsionaalsuse ja õiguskindluse põhimõtteid, leiab komitee muuhulgas, et kõnealustel juhtudel oleks vajalik ühtlustamine kriminaalõiguse valdkonnas.

1.7 Otsust kohaldada uusi kriminaalõigusmeetmeid Euroopa tasandil peab õigustama eelnev mõjuhinnang, mis on välja töötatud koostöös eri liikmesriikide ekspertidega ning mis hõlmaks eelkõige nende süsteemide võrdleva õiguse uuringut, mille ülesandeks on asjaomaste eeskirjade rakendamine liikmesriikide tasandil, ning ühtlasi õigusriigi parandamise vajaduse analüüsi, mis tooks esile vajaduse selle uue õigusvaldkonna viimiseks Euroopa tasandile.

1.8 Teiste sõnadega peab olema analüüsi abil võimalik kinnitada vajadust kriminaalõigusnormide järele ELi tasandil, arvestades subsidiaarsuse põhimõtet, kriminaalkaristuse vajadust ja proportsionaalsust (ultima ratio nõuet) võrreldes asjaomase rikkumisega. Komitee tunneb heameelt selle üle, et komisjon lähtub ELi sekkumismeetmete laiendamisel kriminaalõiguse valdkonnas sellest seisukohast.

1.9 Komitee arvates tuleks teaduslikus ja sõltumatus uuringus analüüsida Euroopa tasandil määratletud kriminaalõiguse tõhusust ja mõju põhiõigustele. See uuring peaks kindlasti sisalduma eelnevas mõjuhinnangus.

1.10 Komitee peab vältimatult vajalikuks täpsustada ühtlustamispoliitika sisu kriminaalõigusvaldkonnas, eelkõige siis, kui ta eesmärk on karistuste ja kuritegude määratluste ühtlustamine.

1.11 Komitee leiab, et ELi tasandil kehtestatud miinimumeeskirjad ei peaks mõjutama kuritegude kategooriate määratlemist riiklike ametiasutuste poolt, mis on pealegi seotud nende õigussüsteemiga, ning et liikmesriikidele tuleks ranges kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega jätta võimalus määratleda karistusvaldkonnas oma strateegia.

1.12 Komitee rõhutab, et igal juhul saab oluliste kriminaalõiguse eeskirjade järkjärguline lähendamine toimuda süstemaatiliselt üksnes õiguskaitseorganite (justiitsministeeriumid ja prokuratuurid) ja kohtute tihedas koostöös. Selliseid koostöömeetmeid oleks võimalik tagada üksnes konkreetsete eelarvevahendite abil. See lähendamine ei kaotaks riikide kriminaalmenetluste erinevusi, eelkõige seoses õiguskaitsevahendite konkreetse tagamisega (sealhulgas nt edasikaebamisõigus). Menetlusõiguse küsimused ei kuulu teatise kohaldamisalasse. Sellest järeldub, et eri kriminaalmenetlused ja täitemenetlused ja –tavad sisaldavad erinevusi, mida Euroopa seadusandja ei saa arvesse võtta. Sellega seoses pöörab komitee erilist tähelepanu asjaolule, et tulevase Euroopa prokuratuuri ülesanne oleks jälgida oma pädevuste piires nende riiklike karistusõigustike järkjärgulist lähendamist, mille alusel ta õigusmeetmeid peab rakendama.

1.13 Lisaks sellele leiab komitee, et tuleks analüüsida juriidiliste isikute kriminaalvastutust, mida kõik liikmesriigid ei ole veel tunnustanud. Seoses sellise ebavõrdsusega seaduse ees, tuleks seda küsimust prioriseerida, kuna palju olulisi rikkumisi majandus-, sotsiaal- ja keskkonnavaldkonnas on toime pannud tööstus- ja kaubandusettevõtted.

1.14 Euroopa kriminaalõigusvaldkonna laiendamine nõuab eelkõige järgmiste küsimuste analüüsi:

— kriminaalõiguse eelistamine kõigi teiste selliste ennetus- ja karistussüsteemide ees nagu haldussanktsioonid, sealhulgas finantssanktsioonid ning ühishagide (class action) ja lepitusmenetluste võimalus;

— asjakohase sanktsiooni taseme määratlemine peab toimuma Euroopa tasandil, ilma milleta oleks kriminaalõiguse hoiatav mõju paljudel juhtudel nõrgem kui seadustel, mida ta asendab;

— Eurojusti ja tulevase Euroopa Prokuratuuri osatähtsus.

1.15 Lõpetuseks leiab komitee, et Euroopa kriminaalõiguse laiendamise põhimõtte teemaline arutelu peaks toimuma samaaegselt nende kaitseõiguste teemalise aruteluga, mis on halvemini kaitstud väljaspool kriminaalmenetluse õigusraamistikku. Et Euroopa kriminaalruumi laiendamine oleks tõhus, tuleb kaitseõigusi tugevdada, eelkõige Eurojusti ja Europoli raames. Kaitseõigused tuleb tõhusalt tagada praktikas ja iga ELi kodaniku jaoks. Ainult nii suudab Euroopa kriminaalõigus vastata aluslepingutes sätestatud põhiõiguste austamise nõudmisele (Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 67(1) ja artikkel 83(3)).

2. Teatise sisu

2.1 Komisjon kinnitab, et ELi sekkumine kriminaalvaldkonnas on vajalik, et tugevdada ELi poliitikate tõhusat rakendamist finantssektoris ning ELi finantshuvide kaitsmisel ja euro kaitsmisel võltsimise eest.

2.2 Ta kutsub üles hindama sekkumismeetmete sellistele valdkondadele laiendamise asjakohasust nagu maanteetransport, andmekaitse, tollieeskirjad, keskkonnakaitse, kalanduspoliitika, siseturuga seonduvad poliitikad (võltsimine, korruptsioon, riigihanked). See loetelu ei ole ammendav.

2.3 Selle ELi sekkumismeetme õiguslik alus on sätestatud ELi toimimise lepingu artikli 83 lõikes 2, milles nähakse ette, et „kui kriminaalõiguse alaste õigus- ja haldusnormide lähendamine osutub möödapääsmatuks liidu poliitika tulemusliku elluviimise tagamisel valdkonnas, kus on rakendatud ühtlustamismeetmeid, võidakse direktiividega kehtestada asjaomases valdkonnas kuritegude ja karistuste määratlemise miinimumeeskirjad”.

2.4 Kuigi Lissaboni lepingus on sätestatud õiguslik alus, mis lihtsustab kriminaalõiguse alaste direktiivide vastuvõtmist, peavad kõnealused direktiivid rangelt järgima lisaks Euroopa Liidu põhiõiguste harta ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga tagatud põhiõigustele ka subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse aluspõhimõtteid, vastavalt millele tuleb kriminaalõigust kohaldada viimase abinõuna (ultima ratio), nagu on öeldud teatises.

2.5 Kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega võib EL, vastavalt teatisele, sekkuda üksnes juhul, kui liikmesriikidel ei õnnestu rakendada ELi õigust või kui selgub, et kõnealuses valdkonnas toovad liikmesriikide vahelised olulised erinevused kaasa vastuolusid selle rakendamisel.

2.6 Kooskõlas viimase abinõu (ultima ratio) nõudmisega sätestab komisjon, et valik kriminaal- ja halduskaristuse vahel põhineb süvendatud mõjuanalüüsil. Ekspertide rühm aitab komisjoni selle ülesande täitmisel, pühendudes eelkõige kriminaalõiguse järgmiste põhimõistete tõlgendamisele („tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad karistused”,„vähetähtsad juhtumid” ja „kaasaaitamine või kallutamine”).

2.7 Komisjon hindab ELi sekkumismeetmete lisaväärtust kriminaalõigusvaldkonnas nelja järgmise eesmärgi seisukohast:

— edendada isikute vaba liikumist ja piiriüleseid oste (menetlusõiguse miinimumstandardite abil);

— vältida „turvasaarekesi”;

— süvendada kohtute vastastikust usaldust ja tõhustada õiguskaitseorganite koostööd;

— ära hoida ja karistada ELi õiguse olulisi rikkumisi (muuhulgas keskkonnakaitse ja ebaseadusliku töötamise valdkonnas).

2.8 Teatises ei käsitleta meetmeid, mida võib võtta Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 83 punktis 1 loetletud kümne kuriteoliigi – nn „eurokuriteo” – suhtes, nende eriti ohtliku piiriülese mõõtme tõttu (1).

3. Üldmärkused

3.1 Kõnealuse teatise teema on eriti tundlik, kuna kriminaalpoliitika on pärit kuningriikide loomise algusaegadest ning kuna kriminaalõigusnormid mõjutavad otseselt iga kodaniku isikuvabadusi ja -õigusi.

3.2 Kuigi EL vaieldamatult soovib võtta kriminaalmeetmeid teatud valdkondades, eelkõige inimkaubandus ning naiste ja laste seksuaalne ärakasutamine, vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 83 punktile 1, ei ole komitee veendunud, et samasugune soov kehtib ka valdkondade kohta, mida hõlmab kõnealuse lepingu artikli 83 punkt 2.

3.3 Euroopa kriminaalõigustiku alused

3.3.1 Vajadus piisava õigustatud huvi järele.

3.3.1.1 Komitee tunneb heameelt Lissaboni lepinguga sisseviidud uuenduste üle. Kõnealused uuendused lihtsustavad direktiivide vastuvõtmist kriminaalõigusvaldkonnas ja tagavad parema põhiõiguste kaitse.

3.3.1.2 Siiski sooviks komitee vältida võimalikku segadust: Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 83 punkt 2 ei tohi jätta sellist tõlgendusvõimalust, et üksnes soovist, tagada ELi poliitikate rakendamine, piisab kriminaalõiguse õiguspäraseks kasutamiseks.

3.3.1.3 Majanduse elavdamine, millele komisjon viitab, seoses ELi poliitikate kohaldamisala laiendamisega kriminaalõigusvaldkonnale (lk 10), mis on ühtlasi esmatähtis eesmärk ja kõigi poolt tunnustatud prioriteet, üksi ei taga piisavat õigustatud huvi kriminaalõiguse kasutamiseks. See eesmärk sõltub ka paljudest muudest aspektidest lisaks võitlusele „varimajanduse ja finantskuritegevusega”, millega komisjoni arvates ELi sekkumismeetmed kriminaalõigusvaldkonnas ei peaks piirduma.

3.3.1.4 Komitee leiab, et komisjonikavas eeldatakse eelkõige Euroopa Liidu tasandil määratletud üldhuvi mõiste kohandusala selget piiritlemist. See mõiste, mis praegu veel õigustasandil puudub, on vajalik selleks, et õigustada ELi tasandil määratletud kriminaalkaristuste määramist Euroopa kodanikele. Üksnes tarbijahuvidest ei piisa selleks, et õigustada selliste meetmete võtmist.

3.3.1.5 Komitee kutsub üles laialdasemalt uurima seda, kuidas tulevikus oleks võimalik kaitsta põhiõigusi ja sotsiaalõigusi ELi tasandil määratletud kriminaalkaristuste abil, asjaolu, mis viimaste puhul nõuaks sellise vahendi leidmist, mis võimaldaks nende ühtlustamist eri liikmesriikides. Lähtudes asjaolust, et süüdistuste ja karistuste määratlus võib liikmesriigiti erineda sel määral, et see kahjustab põhiõigusi, rikkudes proportsionaalsuse ja õiguskindluse põhimõtteid, leiab komitee muuhulgas, et kõnealustel juhtudel oleks vajalik ühtlustamine kriminaalõiguse valdkonnas.

3.3.2 Subsidiaarsuse metapõhimõte ja viimase abinõu „ultima ratio” nõudmine.

3.3.2.1 Euroopa kriminaalõigustiku raames pöörab komitee erilist tähelepanu subsidiaarsuse põhimõtte järgimisele: kõnealune põhimõte on eriti tähtis, kuna kriminaalõigusega kaitstud sotsiaalsed väärtused on tihedas seoses liikmesriikide sotsiaalse struktuuri ja identiteediga. See identiteet on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingus, milles rõhutatakse, et liikmesriigid ei tohi kahelda oma eelisõiguste rakendamisel ja „hädapiduri” kasutamisel, kui nad leiavad, et seaduseelnõu mõjutab nende kriminaalõigussüsteemi aluseid (artikli 83 punkt 3).

3.3.2.2 Komitee leiab, et ELi tasandil kehtestatud miinimumeeskirjad ei peaks mõjutama nende kuritegude kategooriate määratlemist riiklike ametiasutuste poolt, mis on muuhulgas seotud nende õigussüsteemiga, ning et liikmesriikidele tuleks jätta võimalus määratleda karistusvaldkonnas oma strateegia, mis oleks ranges kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega.

3.3.2.3 Komitee sooviks juhtida tähelepanu sellele, et teatises täpsustatakse kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega seda, et ELi sekkumismeetmed kriminaalvaldkonnas on õigustatud üksnes siis, kui kõik liikmesriigid või enamus neist ei ole võimelised tagama oma õigusvahenditega ELi õiguse järgimist. ELi sekkumise küsimus väärib esitamist juhul, kui üks või mõned liikmesriigid ei suudaks ELi seadust nõuetekohaselt täita.

3.3.2.4 Kuna igasugune seadus Euroopa kriminaalõiguse valdkonnas võib kahjustada üksikisiku õigusi, peab see põhinema muuhulgas proportsionaalsuse põhimõttel ja eelkõige viimase abinõu nõudel, vastavalt millele tuleb eelnevalt tõestada, et soovitud eesmärgi saavutamiseks puuduvad teised leebemad meetmed.

3.3.2.5 Teatises rõhutatakse nende põhimõtete rakendamise tähtsust, asjaolu, mis eeldab selliste hinnangute teostamist, kus võetakse arvesse kõiki arvestatavaid alternatiivseid meetmeid.

3.3.2.6 Komitee on teadlik komisjoni soovist teostada asjaomased uuringud. Komisjon kinnitab, et ta „töötab […] välja kava, kuidas koguda täiendavaid statistilisi andmeid ja tõendeid artikli 325 lõikes 4 ja artikli 83 lõikes 2 osutatud valdkondade kohta”. (punkt 2.2.2).

3.3.2.7 Komisjon nendib, et viimase abinõu nõuet rakendades peab seadusandja toetuma mõjuhinnangule, milles tuleb „hinnata liikmesriikide sanktsioonide süsteemi, nende vastavust eesmärkidele ning raskusi, millega seisavad silmitsi ELi õigust rakendavad asutused liikmesriikides” (punkt 2.2.1).

3.3.2.8 Tuleb tunnistada, et praegu on olemas väga vähe hinnanguid Euroopa õigustike ülevõtmise ja rakendamise kohta liikmesriikides ning eri õigussüsteemide võrdlevaid uuringuid. Esimene ülesanne seisneb nende koostamises. Komitee arvates on üksnes nende hinnangute tulemuste abil võimalik otsustada ühtlustamismeetmete tegeliku vajaduse üle.

3.3.2.9 Komitee rõhutab asjaolu, et on vajalik esile tuua nii liikmesriikide õigusraamistike puudused kui ka ELi tasandil esinenud raskused mõistete eristamisel kuritegelikuks tunnistamise, sanktsioonide ja õiguskaitsemeetmete tulemuslikkuse valdkonnas.

3.3.2.10 Komitee leiab, et Euroopa kriminaalõigusvahendi kohta tuleks samuti koostada teaduslik ja sõltumatu analüüs, milles hinnatakse selle tõhusust ja mõju põhiõigustele. Üksnes selline analüüs võimaldaks tugevdada tõeliselt tõhusaid meetmeid, jättes kõrvale muud meetmed. See eeldab, et liikmesriikidel on konkreetsed finantsinstrumendid, mis võimaldavad nende eelarve raames eraldada selleks vajalikud finantsvahendid. See eeldab samuti ühise Euroopa metoodika määratlemist peamiste näitajate ja mõõteriistade jaoks.

3.3.2.11 Komitee on teadlik sellest, et subsidiaarsuse põhimõtte alane arutelu kriminaalõigusvaldkonnas on alles algusjärgus. Kohtupraktika on alles kujunemas. Komitee rõhutab sellega seoses edasiste arutelude vajadust kõnealuste mõistete paremaks määratlemiseks. Üldisemas mõttes kutsub ta üles süvendama nende põhimõtete analüüsi, millel põhineb kogu Euroopa kriminaalõigustik.

3.3.2.12 Komitee arvates vääriksid teatises esile toodud argumendid, ELi sekkumismeetmete lisaväärtuse rõhutamiseks kriminaalõigusvaldkonnas, (lk 4) süvendatud analüüsi.

3.3.2.12.1 Kuna seoses analüüsiga, milles käsitletakse sanktsioonide erinevust Euroopa Liidus, kerkib komitee arvates esile ELi kodanike diskrimineerimise küsimus põhiõiguste valdkonnas, tuleks kõnealust analüüsi relativiseerida: esiteks kohtu diskretsiooniõiguse tõttu paljudes liikmesriikides ning teiseks seetõttu, et hoiatav mõju sõltub eelkõige õiguskaitseorganite tõhususest.

3.3.2.12.2 Komitee rõhutab, et igal juhul eeldab oluliste kriminaalõiguseeskirjade järkjärguline lähendamine riiklike kohtuorganite koostööd, mille jaoks tuleks tagada konkreetsed eelarvevahendid. Komitee juhib tähelepanu asjaolule, et taotletud ühtlustamine ei suuda täielikult kaotada kriminaalmenetluste erinevusi, eelkõige võistlevuse põhimõtte ja kaitseõiguse valdkonnas.

3.3.2.12.3 Kui kriminaalõigusmeetmete võtmine näib olevat vältimatu, juhib komitee tähelepanu tõendite kogumise ühtlustamise vajadusele.

3.3.2.13 Lõpetuseks soovib komitee juhtida tähelepanu asjaolule, et vastavalt viimase abinõu nõudele, tuleks uurida ennetusmeetmete võtmise võimalust, eelkõige meetmete võtmist sotsiaalvaldkonnas. Kõnealuseid meetmeid võib tõhusalt ühendada kriminaalkaristustega.

3.3.3 Teised põhimõtted

3.3.3.1 Komitee meenutab, et kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta ning Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga on seadusandjal kohustus tagada kuritegelikuks tunnistamise selgus ja korrektsus, asjaolu, mis kajastab üksnes õiguskindluse tagamise üldist kohustust. See kohustus peaks komitee arvates hõlmama ka abistavat tegevust, nagu kuriteo toimepanemise katse ja kuriteole kaasaaitamine, mille määratlused liikmesriigiti erinevad.

3.3.3.2 Nagu komisjon märgib, ei ole õigustike ühtlustamise kava eesmärk tõsta liikmesriikides kohaldatavaid karistusmäärasid. Komitee rõhutab, et vastavalt (horisontaalse) ühtsuse põhimõttele ei tohiks ELi karistuste alammäärad tuua endaga kaasa liikmesriigi karistuste ülemmäära tõstmist, mis oleks vastuolus selle liikmesriigi õigussüsteemiga (Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 67 punkt 1). Komitee kutsub üles eristama karistuste karmust ja tulemuslikkuse mõistet karistuste hindamisel.

3.3.3.3 ELi poolt heaks kiidetud karistuste puhul tuleks komitee arvates horisontaalse ühtsuse järgimise nimel samuti arvesse võtta Euroopa õigusaktides juba kindlaks määratud karistusmäärasid.

3.4 Selgitamist vajavad õigusmõisted

3.4.1 Komisjon soovis käivitada arutelu enne põhimõistete määratlemist. Sellest tuleneb teatud ebaselgus teatises. Olles teadlik dokumendi poliitilisest mõjust, kahetseb komitee siiski, et arutelu ei ole võimalik algatada stabiilsetel alustel, nagu komitee oleks soovinud. Ta rõhutab eelkõige kriminaal- ja halduskaristuste eristamise keerukust, kuid vajalikkust, ning püstitab küsimuse selle kohta, mida tuleks mõista ELi õiguse tõsise rikkumise all.

3.4.2 Ekspertrühmade töö peaks aitama kõrvaldada teatud ebaselgusi. Vastavalt varemöeldule jälgib komitee seda, et eksperdid oleksid määratud kindlasti juristide, advokaatide, kohtunike, kriminoloogide hulgast.

3.5 Millistele sektoritele tuleks laiendada ELi sekkumismeetmeid kriminaalõigusvaldkonnas?

3.5.1 Komisjon viitab õigustatult kriminaalõiguse alternatiividele, mõtlemata komitee arvates seejuures kõigile tagajärgedele: komitee arvates peaks ELi reaktsioon finants-, sotsiaal- ja majanduslike kuritegude korral hõlmama ka majanduslikku aspekti, ehk teiste sõnadega haldus- või tsiviilkorras määratavat karistust (sealhulgas nt keeld tegutseda teatud ametialal).

3.5.2 Üldstrateegia puudumise tõttu kriminaalõiguse valdkonnas Euroopa tasandil puudub üksikasjalik põhjendus nende sektorite nimestiku jaoks, kus komisjon võiks kavandada algatuste võtmist.

3.5.3 ELi sekkumismeetmed peaksid komitee arvates põhinema kolmel järgmisel kriteeriumil: kuritegude raskusaste (määratlemisel) ja rahvusvaheline mõõde, aga ühtlasi ka nende rikkumiste raskusastme ühine kriteerium, vastavalt huvide kahjustamise tasemele.

3.6 Milline ühtlustamise tase?

3.6.1 Komitee võtab teadmiseks komisjoni eesmärgi määratleda miinimumeeskirjad. Leping ei võimalda kaugemaleulatuvaid sätteid ja välistab igasuguse absoluutse ühtlustamise. Miinimumeeskirjad võivad siiski väljendada suuremal või vähemal määral ambitsioonikat ühtlustamissoovi. Komitee peab vajalikuks määratleda täpsemalt soovitud ühtlustamise tase, lähtudes asjaomastest sektoritest. Euroopa Parlament võiks anda vajaliku poliitilise tõuke, tagades seejuures demokraatliku õiguspärasuse, kuid riiklikul tasandil on oluline, et riikide parlamendid võtaksid kõnealuse teema käsitlusele ja väljendaksid oma seisukohta kõnealuses valdkonnas vastavalt oma uutele volitustele, et suurendada usaldust Euroopa kriminaalõiguse vastu.

3.6.2 Seda enam, et tohutu ja lõpmatu töö kuritegude ja karistuste määratluste ühtlustamisega – isegi kui see on ette nähtud miinimumtasandil – ei saa jätta komitee arvates mõjutamata iga riikliku õigussüsteemi identiteeti.

3.7 Kaitseõigus

3.7.1 Komitee juhib tähelepanu asjaolule, et isegi kui vastavalt Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtupraktikale kehtivad kohtule alluvale isikule nii kriminaal- kui halduskaristuse korral samad tagatised (rakendades inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklit 6), siis võib praktikas esineda erinevusi kõnealuse isiku kaitseõiguse kaitsmisel vastavalt valitud karistuste liigile. Komitee arvates räägib see olukord praktikas haldus- ja kriminaalkaristuste kohaldamisala selge ja eelneva määratlemise kaitseks.

3.7.2 Et kaitseõigusi paremini kaitsta halduskaristuste korral, toetaks komitee selliste põhimõtete kehtestamist, mille eesmärk on selliste karistuste lülitamine kohtupraktikasse.

3.7.3 Komitee peab vajalikuks rõhutada asjaolu, et kaitseõiguse küsimus on aktuaalne ka kohtu- ja õiguskaitseorganite (eelkõige Eurojust ja Europol) koostöö raames.

3.8 Täiendavad küsimused

3.8.1 Juriidiliste isikute kriminaal- ja tsiviilvastutus.

3.8.1.1 Asjaolu, et teatud liikmesriigid praeguseni ei tunnista juriidiliste isikute kriminaalvastutust, tekitab lõhe võimalike karistuste tulemuslikkuse ja võimaluse vahel esitada hagi pädevale kohtule (kriminaal- või tsiviilkohus, vastavalt rahvusvahelisele eraõigusele, mis võib tekitada nn forum shopping'u riski (leebeima kohtu valik)). Näiteks puudub vajadus rõhutada, et karistuste määratlemisel suurte rahvusvaheliste keskkonnasaastamiste korral on tulemuslikum rakendada õigusmeetmeid rikkujatele, kelleks on reeglina ettevõtted, selle asemel, et esitada hagi üksnes asjaomase ettevõtte juhtkonna või töötajate vastu. Seda küsimust tuleks arutada põhjalikumalt, eelkõige seoses võimalusega delegeerida vastutust ettevõtte raames, vastasel juhul ei kehti võrdne kohtlemine seaduste ees ega ennetavate meetmete hoiatav mõju.

3.8.1.2 Kuna kriminaalõiguse ettevõtetele kohaldamise ühtlustamisega kerkivad esile mõistetega seotud probleemid eri liikmesriikides, jääb võitlus kuritegevuse vastu nende põhiõiguste rikkumise korral, millel Euroopa normid põhinevad, ka edaspidi üksnes haldusvaldkonda kuuluvaks, vaatamata sellele, kas on tegemist komisjoni, liikmesriikide ja/või sõltumatute asutuste algatusega. On oluline, et juriidilistel isikutel on sanktsioonide kehtestamise volitustega kohtuorganite ees samasugune kaitseõigus kui kriminaalkohtus.

3.8.2 Teatises tõstatatakse ka teisi küsimusi.

3.8.2.1 Kas ELi õigustikus tuleks määratleda raske hooletuse mõiste?

3.8.2.2 Kooskõlas põhimõttega nulla poena sine culpa leiab komitee, et isegi kui ELi kriminaalõigustikus oleks määratletud tahtlik rikkumine, kuulub siiski liikmesriikide pädevusvaldkonda karistusmeetmete võtmine raske hooletuse korral (tuleb arutusele).

3.8.3 Kas ELi õigustikku tuleks sisse viia konfiskeerimismeetmed?

3.8.3.1 Isegi kui ei näi leiduvat ühtegi põhimõtet, mis on vastuolus konfiskeerimismeetme sisseviimisega ELi õigustikku (mitte segamini ajada vara arestimisega), eelkõige ebaseadusliku uimastikaubanduse valdkonnas, väärib küsimus süvendatud arutelu, kui on tegemist vara konfiskeerimise üldmeetmega, kuna tegemist on paljudes õigussüsteemides tundmatu mõistega, mis võib tekitada karistuste proportsionaalsuse ja ebakindlusega seonduvaid küsimusi.

Brüssel, 25. aprill 2012 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Staffan NILSSON

(1) Terrorism, inimkaubandus ning naiste ja laste seksuaalne ärakasutamine, ebaseaduslik uimastikaubandus, ebaseaduslik relvaäri, rahapesu, korruptsioon, maksevahendite võltsimine, organiseeritud kuritegevus.