[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 2.6.2010

KOM(2010) 286 lõplik

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE, EUROOPA PARLAMENDILE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Aruanne komisjoni soovituse 2009/384/EÜ (palgapoliitika kohta finantsteenuste sektoris) (2009. aasta soovitus palgapoliitika kohta finantsteenuste sektoris) kohaldamise kohta ELi liikmesriikides

{KOM(2010) 284 lõplik}{KOM(2010) 285 lõplik}{SEK(2010) 671}

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE, EUROOPA PARLAMENDILE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Aruanne komisjoni soovituse 2009/384/EÜ (palgapoliitika kohta finantsteenuste sektoris) (2009. aasta soovitus palgapoliitika kohta finantsteenuste sektoris) kohaldamise kohta ELi liikmesriikides (EMPs kohaldatav tekst)

1. ARUANDE EESMÄRK

Kuigi finantsteenuste sektori palgataseme üle on juba mõnda aega väga palju arutletud, pöörati siiani vähe tähelepanu aastapreemiate ja muutuvpalga riskipõhisele korrigeerimisele ja nende maksmise aluseks oleva perioodi lühiajalisusele[1].

Nüüd on siiski jõutud üldisele konsensusele, et aastapreemiate maksmine soodustab põhimõtteliselt liigset riskide võtmist, sest mis tahes kahju hüvitamise klausli või tagastamisklausli puudumisel saavad kasusaajad osa teenitud kasumist kätte selliselt, et nad ei pea riski materialiseerumisel vastutama mis tahes kahjust tulenevate tagajärgede eest.

Finantsteenuste sektoris ei piirdu palgapoliitika probleemid haldus-, juhtiv- või järelevalveorgani liikmete ja juhtide töötasudega, vaid hõlmavad ka muude tasandite tasustamiskeeme, nimelt nende inimeste tasustamiskeeme, kelle töö on seotud riskide võtmisega (nt börsimaaklerid) ja kelle töötasu sõltub teataval määral töötulemustest.

Euroopa Komisjon märkis 4. märtsi 2009. aasta teatises Euroopa majanduse elavdamise kohta,[2] et ta karmistab oma 2004. aasta soovitust noteeritud äriühingute haldus-, juhtiv- või järelevalveorgani liikmete töötasu kohta ning esitab uue soovituse tasustamise kohta finantssektoris, et käsitleda väärastunud motiveerimismeetmeid kõikides ettevõtetes.

Kooskõlas Londonis toimunud G20 tippkohtumise järeldustega[3] võeti 30. aprillil 2009 vastu komisjoni soovitus palgapoliitika kohta finantsteenuste sektoris[4]. Komisjon oli esimene G20 tippkohtumisel osaleja, kes rakendas G20 järeldused palgapoliitika kohta finantsteenuste sektoris. Uue soovituse peamine eesmärk on tagada, et finantseerimisasutuste palgapoliitika ei soodustaks liigsete riskide võtmist ja oleks kooskõlas finantseerimisasutuste pikaajaliste huvidega. Soovituses kutsutakse liikmesriike üles võtma vastu meetmed neljas peamises valdkonnas: i) palgapoliitika korraldus, ii) juhtimine, iii) palgapoliitika avalikustamine, ning iv) järelevalve[5].

Komisjon soovis tegutseda kiiresti ning edastada liikmesriikidele ja turul tegutsevatele ettevõtjatele kindla ja otsese poliitilise sõnumi, et palgapoliitika kavandamine ja rakendamine peab oluliselt muutuma.

Lisaks oli komisjon seisukohal, et soovitust tuleks kohaldada kogu finantsteenuste sektoris olenemata finantseerimisasutuse õiguslikust vormist. Komisjon leidis, et uute põhimõtete piiratud kohaldamise korral (näiteks ainult pankade ja investeerimisühingute suhtes) oleks reguleerimisalast jäänud välja finantseerimisasutused, kes on samuti olulised finantsstabiilsuse säilitamise seisukohast, ning et nende valel motiveerimispoliitikal, mis soodustavad liigset riskide võtmist neis institutsioonides, võib olla sama mõju nagu pankade ja investeerimisühingute puhul. Lisaks võib usaldusväärse palgapoliitika põhimõtete kohaldamine ainult finantsteenuste sektori teatava osa suhtes tuua kaasa konkurentsi moonutamise eri sektorite vahel, mis konkureerivad samalaadsete oskustega tööjõu ligimeelitamise pärast tööjõuturul.

Komisjon kohustus esitama käesoleva aruande üks aasta pärast nimetatud soovituse vastuvõtmist ning selle aruande eesmärk on hinnata, mil määral on liikmesriigid kehtestanud vajaliku raamistiku, et jõustada peamised põhimõtted, mis on esitatud 2009. aasta soovituses palgapoliitika kohta finantsteenuste sektoris. Liikmesriike kutsuti üles võtma vajalikke meetmeid selleks, et hõlbustada komisjoni soovituse kohaldamist 31. detsembriks 2009.

Käesolev aruanne põhineb liikmesriikide poolt komisjoni küsimustikule antud vastustel. Aruannet täiendab komisjoni talituste töödokument, mis on lisatud käesolevale aruandele ja sisaldab tabeleid selle kohta, mil määral on liikmesriigid soovituses esitatud nõudeid järginud.

2. HINDAMISE PÕHIJÄRELDUSED

16 liikmesriiki võtsid vastu siseriiklikud meetmed kooskõlas komisjoni soovitusega. Ülejäänud 11 liikmesriigist kuus vastasid, et nad kas koostavad või võtavad parasjagu vastu seda valdkonda käsitlevaid asjakohaseid siseriiklikke meetmeid.

Kuues liikmesriigis kohaldati usaldusväärse palgapoliitika põhimõtteid juba 2009. aasta preemiate suhtes. Teistes liikmesriikides peavad asjaomased finantseerimisasutused need põhimõtted kohaldama 2010. aasta jooksul.

Ainult seitse liikmesriiki võtsid vastu siseriiklikud meetmed, mida kohaldatakse kõigi finantsettevõtjate suhtes kogu finantsteenuste sektoris. Ülejäänud üheksas liikmesriigis erineb siseriiklike meetmete kohaldamisala märkimisväärselt, kuigi kõik need meetmed hõlmavad krediidiasutusi.

Kõik 16 liikmesriiki võtsid vastu siseriiklikud meetmed palgapoliitika riskipõhiseks korrigeerimiseks ja selle vastavusse viimiseks finantseerimisasutuste pikaajaliste huvidega. Palgapoliitika korraldust käsitlevate siseriiklike sätete sisus ja üksikasjalikkuses esinevad siiski suured erinevused.

Väike arv liikmesriike rakendas täiel määral olulised soovitused juhtimise kohta, näiteks (järelevalve)nõukogude rolli või töötasukomisjonide liikmete kvalifikatsiooni ja teadmiste kohta.

Avalikustamist käsitlevate nõuete sisu on liikmesriigiti erinev. Mitu liikmesriiki on teada andnud peagi vastu võetavatest õigusaktidest, mille eesmärk on parandada avalikustamist käsitlevaid nõudeid.

3. HINNANG SOOVITUSE RAKENDAMISELE

3.1. Kohaldamisala ja üldküsimused

16 liikmesriiki (BE, BG, CY, DE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, LU, MT, NL, RO, SE, UK) võtsid vastu siseriiklikud meetmed kooskõlas komisjoni soovitusega. 11 liikmesriiki (AT, CZ, DK, EE, EL, FI, IE PL, PT, SI, SK ) ei olnud käesoleva aruande koostamise ajaks veel ühtegi konkreetset siseriiklikku meedet vastu võtnud. Neist 11-st liikmesriigist kuus (CZ, DK, EE, FI, IE ja PT ) märkisid siiski, et nad koostavad või on vastu võtmas asjakohaseid siseriiklikke meetmeid[6], pidades eelkõige silmas kapitalinõuete direktiivi[7] tulevast läbivaatamist.

Nendest liikmesriikidest, kes ei ole veel võtnud ühtegi konkreetset meedet ega ole seda tegemas ka lähiajal, väitsid Austria ja Kreeka, et neil on juba olemas mitu palka käsitlevat siseriiklikku sätet. Need sätted on siiski seotud üldise äriõigusega või äriühingu juhtimisega ega käsitle konkreetselt küsimusi, mis tõstatati komisjoni soovituses palgapoliitika kohta finantsteenuste sektoris.

Slovakkia arvas, et töötasu reguleerimine ei ole vajalik, arvestades Slovakkia finantseerimisasutuste juhtide madalat palgataset, selle piiratud mõju stabiilsusele ning investeerimispanganduse sektori ja investeerimisteenuste väikest levikut.

Poola ei pidanud õigustatuks sekkuda praegu eraettevõtete tasustamisskeemidesse, jättes asjakohaste äriühingute pädevusse ja vastutusalasse soovituses sisalduvate põhimõtete lisamise oma äriühingu juhtimist ja parimaid äritavasid käsitlevatesse eeskirjadesse. Poola kavatseb siiski rakendada siseriiklikud põhimõtted seoses krediidiasutuste ja investeerimisühingute palgapoliitikaga pärast kapitalinõuete direktiivi läbivaatamist.

Kuues liikmesriigis (DE, FR, IT, MT, NL, UK) kohaldati usaldusväärse palgapoliitika põhimõtteid juba 2009. aasta preemiate suhtes, kuid enamikus liikmesriikides hakkavad asjaomased finantseerimisasutused nimetatud põhimõtteid kohaldama 2010. aasta jooksul.

Kuigi kõigi 16 liikmesriigi puhul, kes võtsid konkreetsed siseriiklikud meetmed kooskõlas komisjoni soovitusega, on krediidiasutused hõlmatud, siis ainult seitse liikmesriiki (BE, FR, HU, LT, LV, NL, SE) võtsid vastu siseriiklikud meetmed, mida kohaldatakse kõigi finantsettevõtjate suhtes kogu finantsteenuste sektoris. Ülejäänud üheksas liikmesriigis erineb siseriiklike meetmete kohaldamisala märkimisväärselt:

– kuus liikmesriiki (BU, CY, ES, IT[8], MT, RO) on hõlmanud ainult krediidiasutused;

– üks liikmesriik (UK) on hõlmanud ka investeerimisühingud;

– üks liikmesriik (DE) on hõlmanud ka kindlustussektori ja investeerimisühingud;

– üks liikmesriik (LU) on hõlmanud kõik finantsettevõtjad, välja arvatud kindlustussektori.

Mitmes liikmesriigis on sätestatud künnis või suurusepiirang, mis käivitab kõikide või teatavate rangemate eeskirjade kohaldamise. Itaalias on Itaalia keskpanga 2009. aasta oktoobri korraldustes määratletud kuus peamist pangandusgruppi, mis lisaks kõikide pankade suhtes kohaldatavatele eeskirjadele peavad järgima ka finantsstabiilsuse nõukogu 2009. aasta septembri rakendusstandardeid. Ühendkuningriigis kohaldatakse finantsinspektsiooni käsiraamatusse lisatud palgakoodeksit umbes 26 suurema panga, elamuhoiupanga ja Ühendkuningriigis asutatud maaklerite/vahendajate suhtes.

Kahes liikmesriigis (DE, ES) palutakse hõlmatud finantseerimisasutustel endil kindlaks määrata, mil määral nad peaksid olema hõlmatud (enesehindamine). Saksamaal peavad kõik hõlmatud finantseerimisasutused järgima üldnõudeid, mis seovad palgapoliitika usaldusväärse riskijuhtimisega ja pikaajaliste eesmärkidega. Asjaomased finantseerimisasutused peavad riskianalüüsi alusel siiski ise kindlaks määrama, kas tuleb kohaldada erinõudeid. Saksamaa sõnul peab analüüs olema kolmandate isikute jaoks usutav, põhjalik ja läbipaistev.

Kõik 16 liikmesriiki kohaldavad neid põhimõtteid selliste töötajate kategooriate suhtes, kelle ametialane tegevus mõjutab oluliselt finantsettevõtja riskiprofiili. Mitu liikmesriiki (BG, CY, HU, IT, MT, NL, RO, SE, UK) on kooskõlas Euroopa Pangandusjärelevalve Komitee suunistega läinud siiski kaugemale ning hõlmanud kõik töötajate kategooriad, pöörates erilist tähelepanu juhtivtöötajatele ja teistele riskivõtjatele. Mõned liikmesriigid (BE, DE, IT[9], SE) palusid finantseerimisasutustel endil koostada loetelu selliste töötajate kategooriatest, kes mõjutavad oluliselt nende asutuse riskiprofiili. Kuigi toodi näiteid (nt juhtkond või kontrollifunktsioonide täitjad), ei määratlenud ükski liikmesriik riskiprofiili oluliselt mõjutavate töötajate kategooriaid[10], [11].

Enamik liikmesriike (välja arvatud FR) võttis siseriiklikud sätted finantsteenuste sektori töötasu kohta vastu järelevalvet käsitleva õigusaktina. Selleks võib olla soovitus või siduv õigusakt, mille puhul on järelevalveasutusele antud õigus välja anda kohustuslikke eeskirju ja kehtestada kohustuslikke põhimõtteid. Prantsusmaal võttis korralduse (a rrêté ) vastu rahandusministeerium. Mitu liikmesriiki täpsustas, et kui asjaomane finantseerimisasutus neid nõudeid ei järgi, on riiklikel järelevalveasutustel õigus võtta järelevalvemeetmeid, näiteks nõuda tasustamissüsteemide parandamist (kvalitatiivsed meetmed) või rakendada lisakapitali nõuet (kvantitatiivsed meetmed). Järelevalvet käsitlevad soovitused olid mõnes liikmesriigis rakendatud õigusaktide kaudu, sest nad moodustavad osa pädevatele asutustele antud üldistest volitustest või eelisõigustest. Avalikustamist käsitlevad nõuded rakendati mõnikord äriühingu juhtimist käsitleva seadustiku kaudu (kui need nõuded käsitlevad tavaliselt noteeritud finantseerimisasutuste haldus-, juhtiv- või järelevalveorgani liikmeid).

Mitu liikmesriiki (BG, DE, ES, UK) täpsustas, et praegused järelevalvemeetmed ei mõjutanud kuidagi tulevasi siseriiklikke õigusakte. Kolmes liikmesriigis (DE, FR ja NL) täiendasid siseriiklikke meetmeid äriseadustikus sisalduvad sektoripõhised lisakohustused.

Kõik need liikmesriigid, kus siseriiklikud meetmed olid vastu võetud, märkisid, et neid kohaldatakse kõikide asjaomaste finantseerimisasutuste suhtes nii individuaalsel kui ka konsolideeritud alusel[12]. Kooskõlas ELi nõuetega ei hõlmata ELi liikmesriigi territooriumil tegutsevate EMP asutuste filiaale.

Kõik liikmesriigid, kes võtsid vastu siseriiklikud meetmed, lisasid ka nn proportsionaalsuse testi, et võtta arvesse finantseerimisasutuste laadi, suurust ja tegevuse konkreetset ulatust. Samuti jätsid kõik 16 liikmesriiki kooskõlas komisjoni soovitusega oma siseriiklike meetmete kohaldamisalast välja tasud ja komisjonitasud.

3.2. Palgapoliitika korraldus

Kõik 16 liikmesriiki rakendasid üldnõuded, mis sisaldusid komisjoni soovituse punktides 3.1 ja 3.2. Soovituse punktis 3.1 kehtestatakse üldnõue, et palgapoliitika peab olema seotud usaldusväärse riskijuhtimisega, ning soovituse punkti 3.2 eesmärk on viia palgapoliitika kooskõlla finantseerimisasutuste pikaajaliste huvidega. Hispaania piirdus soovituse punkti 3.2 kohaldamisel siiski ainult juhtkonna ja nõukogu liikmetega[13]. Ühendkuningriik märkis, et ta rakendas soovituse punkti 3.2 kaudselt (tema üldise äriseadustiku tõttu).

Kuigi kõik 16 liikmesriiki rakendasid soovituse punkti 4.1, mis käsitleb vajadust saavutada sobiv tasakaal põhipalga ja muutuvpalga vahel (välja arvatud Hispaania, kes lisas sama piirangu, nagu eespool nimetatud), siis ainult neli liikmesriiki (BE, LU, MT, NL) lisasid ka nõude, et finantseerimisasutused peavad kehtestama muutuvpalga ülempiiri.

15 liikmesriiki (välja arvatud Rumeenia) rakendasid soovituse punkti 4.2, mis käsitleb preemiate poliitikat. Ungari rakendas selle punkti ainult osaliselt, sest ta ei kehtestanud ühtegi eeskirja preemiate maksmata jätmise kohta.

Kuigi kõik 16 liikmesriiki rakendasid soovituse punkti 4.3 muutuvpalga maksmise edasilükkamise kohta, siis kuus liikmesriiki (BG, CY, HU, LV, MT ja RO) ei lisanud ühtegi viidet väljamaksmisele eelneva minimaalse perioodi kohta. Itaalia lisas sellise viite ainult kuue suurema panga puhul. Leedu ei rakendanud seda sätet kindlustussektori puhul.

Kõik 16 liikmesriiki rakendasid soovituse punkti 4.4, mis käsitleb sellise muutuvpalga riskidepõhist kohandamist, mille maksmine on edasi lükatud, kuid Leedu ei laiendanud selle kohaldamisala kindlustussektorile.

16 liikmesriigist kaks (RO ja MT) ei rakendanud soovituse punkti 4.5 lepingu lõpetamisega seotud maksete kohta. Leedu piiras kohaldamisala, et jätta välja kindlustussektor. Prantsusmaa kohaldas seda soovituse punkti ainult noteeritud äriühingute haldus-, juhtiv- või järelevalveorgani liikmete ja juhtide suhtes.

Ainult kuus liikmesriiki (BE, DE, ES, LU, MT, NL) rakendasid soovituse punkti 4.6, mis käsitleb tagastamist ning võimalust tagasi nõuda osa muutuvpalgast (või kogu muutuvpalk). Bulgaaria, Küpros ja Ungari kohaldasid tagastamisklauslit ainult pettusejuhtumite suhtes. Itaalia hõlmas ainult kuus suuremat panka. Leedu ei rakendanud seda soovituse punkti krediidiasutuste suhtes. Läti, Prantsusmaa, Rootsi, Rumeenia ja Ühendkuningriik seda punkti ei rakendanud.

Kolm liikmesriiki (BG, MT ja RO) ei rakendanud soovituse punkti 4.7, mis käsitles vajadust palgapoliitikat aja jooksul ajakohastada.

Kõik 16 liikmesriiki rakendasid soovituse punkti 5.1 töötulemuste hindamise kohta.

Kaheksa liikmesriiki (BE, DE, ES, FR, IT, LU, NL, UK) rakendasid soovituse punkti 5.2, millega nähti ette töötulemuste hindamine mitmeaastase raamistiku alusel. Läti rakendas selle punkti, kuid lisas erandi töölepingute osas, mis olid lühemad töötulemuste hindamise ajaperioodist. Rumeenia seda punkti ei rakendanud. Bulgaaria, Küpros, Leedu, Malta, Rootsi ja Ungari rakendasid soovituse punkti sel määral, et nad ei näe ette konkreetset mitmeaastast raamistikku, vaid nõuavad ainult pikemaajaliste töötulemuste ning praeguse ja tulevase riski arvessevõtmist.

Kõik 16 liikmesriiki rakendasid soovituse punkti 5.3 töötulemuste mõõtmise riskidepõhise korrigeerimise kohta. Madalmaad ei täpsustanud siiski, et riskidepõhisel korrigeerimisel tuleb arvesse võtta kasutatud kapitali maksumust ja likviidsust. Leedu ei rakendanud seda soovituse punkti kindlustussektori puhul.

Kõik 16 liikmesriiki rakendasid soovituse punkti 5.4, mis käsitleb mitterahaliste kriteeriumide arvessevõtmist üksikisikute töötulemuste hindamisel.

Märkimisväärsed erinevused sellise aluspõhimõtte riigisisesel rakendamisel, nagu seda on palgapoliitika korraldus, on murettekitavad. Erinevused suurenevad veelgi, kui liikmesriigid (FR, DE, IT, NL, SE, UK) on rakendanud ka finantsstabiilsuse nõukogu rakendusstandardites sisalduvad rangemad eeskirjad[14].

3.3. Juhtimine

Soovituse punkti 6.1, mis käsitleb vajadust võtta meetmed, mille eesmärk on huvide konflikti vältimine, ning kehtestada töötasu kindlaksmääramise menetluste nõuded, ei rakendanud ainult Hispaania. Malta ja Madalmaad rakendasid selle punkti ainult osaliselt, sest nad ei lisanud ühtegi konkreetset sätet huvide konflikti kohta (MT) või kohaldasid seda soovitust ainult nõukogu liikmete suhtes, lisades võimalike huvide konfliktide piiratud nimekirja (NL).

Kõik 16 liikmesriiki võtsid vastu siseriiklikud meetmed, millega rakendati soovituse punkt 6.2 nõukogu rolli kohta. Kaks liikmesriiki (BE ja MT) rakendasid seda punkti siiski osaliselt, sätestades, et järelevalve(nõukogu) ei määra kindlaks haldus-, juhtiv- või järelevalveorgani liikmete töötasu. Prantsusmaal määrab nõukogu haldus-, juhtiv- või järelevalveorgani liikmete töötasu kindlaks ainult ettevõtetes, kes on saanud riiklikku abi.

Ainult Rumeenia ei rakendanud soovituse punkti 6.3 kontrollifunktsioonide täitjate ning vajaduse korral personaliosakonna või välisekspertide kaasamise kohta palgapoliitika kujundamisse. Saksamaa ja Leedu ei rakendanud seda punkti siiski kindlustussektori puhul. Lisaks jättis Leedu kohaldamisalast välja pangad.

16 liikmesriigist rakendas ainult seitse liikmesriiki (BE, FR, LV, LU, NL, SE, UK) täiel määral soovituse punkti 6.4 (järelevalve)nõukogu ja töötasukomisjoni liikmete teadmiste ja kvalifikatsiooni kohta. Leedu ei rakendanud seda pankade ja kindlustusettevõtjate puhul. Teistes liikmesriikides (BG, CY, DE, ES, IT) on olemas ainult üldsätted töötasukomisjoni liikmete või kontrollifunktsioonide täitjate kvalifikatsiooni ja sõltumatuse kohta.

Soovituse punkti 6.5, mis käsitleb palgapoliitika rakendamise sisekontrolli kontrollifunktsiooni täitjate poolt, ei rakendanud ainult Hispaania.

13 liikmesriiki (BE, BU, CY, ES, FR, IT, LV, LU, MT, NL, RO, SE, UK) rakendasid soovituse punkti 6.6 kontrollifunktsioone täitvate töötajate kohta. Saksamaa kohaldas nimetatud punkti krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes, kuid kindlustussektori suhtes ainult osaliselt (puuduvad sätted kontrollifunktsioone täitvate töötajate tasustamise kohta). Leedu ei kohaldanud selle punkti sisu täiel määral kindlustussektori suhtes. Ka Ungari rakendas seda punkti ainult osaliselt, sest ei kehtestanud konkreetseid eeskirju kontrollifunktsiooni täitjate tasustamise kohta, vaid lisas sätte äriüksusest sõltumatuse kohta.

Üldiselt on soovituste punktide 6.2 ja 6.4 rakendamise tase mitterahuldav ning nende punktide tähtsust arvestades problemaatiline.

3.4. Palgapoliitika avalikustamine

Soovituse punkti 7 üldise avalikustamise nõude kohta ei rakendanud vaid Hispaania, kes teavitas seda küsimust käsitlevast peagi vastu võetavast õigusaktist. Leedu rakendas seda osaliselt, sest ta ei võtnud vastu konkreetseid sätteid kindlustussektori kohta.

Soovituse punktis 8 täpsustatakse avalikustamisnõuete sisu. Seitse liikmesriiki (BE, FR, IT, LV, LU, SE, UK) rakendasid selle täiel määral. Saksamaa rakendas selle täiel määral krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul, kuid osaliselt kindlustussektori puhul (üksikasjalikku avalikustamist ei nõuta). Bulgaaria, Küpros, Leedu, Madalmaad, Malta ja Rumeenia rakendasid seda osaliselt, sest puuduvad kas mõned nõuded või on kohaldamisala hõlmatud finantseerimisasutuste või töötajate kategooriate (näiteks ainult haldus-, juhtiv- või järelevalveorgani liikmed) või õigusliku seisundi liigi (näiteks ainult noteeritud äriühingud) osas puudulik. Hispaania ja Ungari seda soovituse punkti ei rakendanud.

3.5. Järelevalve

Soovituse punktis 11 kutsuti liikmesriike üles tagama, et finantseerimisasutused edastaksid pädevatele ametiasutustele kogu asjakohase teabe, sealhulgas teabe soovituse põhimõtete järgimise kohta. 16 liikmesriigist ei järginud seda soovituse punkti ainult Hispaania. Leedu ei näinud ette ühtegi konkreetset nõuet kindlustusettevõtjate kohta.

Soovituse punktis 12 kutsuti liikmesriike üles tagama, et pädevatel ametiasutustel oleks võimalik esitada taotlus ja saada juurdepääs kogu teabele, mida nad peavad vajalikuks, et hinnata, mil määral finantseerimisasutused nõudeid järgivad. Siseriiklikud meetmed vastu võtnud 16 liikmesriigist ei järginud seda soovituse punkti ainult Ungari.

4. EDASINE ARENG

Eespool nimetatud soovitustele lisatud teatises[15] tunnistas komisjon, et need soovitused on alles esimene etapp komisjoni strateegias selle probleemi käsitlemiseks ning et lisaks võetakse ELi tasandil vastu ka õigusaktid.

Komisjon võttis 2009. aasta juulis vastu ettepaneku vaadata läbi kapitalinõuete direktiiv,[16] milles käsitletakse muu hulgas ka krediidiasutuste palgapoliitikat. Seoses kriisiga seadis komisjon prioriteediks pangandus- ja investeerimisühingute sektorit käsitlevad õiguslikud meetmed, sest seal täheldati ebaproportsionaalsete motivaatorite negatiivset mõju kõige enam.

Oma ettepanekus seadis komisjon eesmärgiks võtta ELi õigusnormidesse üle põhimõtted, mis sisalduvad komisjoni soovituses finantsteenuste sektori palgapoliitika kohta. Pangandusjärelevalve teostajad peavad teostama järelevalvet palgapoliitika üle ning neile antakse õigus määrata karistus pankadele, kes uusi nõudeid ei järgi. Nende käsutuses on mitmeid meetmeid, et karistada nõuete täitmata jätmise eest, näiteks õigus nõuda, et asutus vähendaks konkreetse tasustamissüsteemiga kaasnevaid riske, õigus määrata trahve või viimase võimalusena kohaldada lisakapitali nõuet.

ECOFINi 2009. aasta novembri kohtumisel vastu võetud üldine kokkulepe tõestas ELi pühendumist selle küsimuse käsitlemisele. Võttes arvesse finantsstabiilsuse nõukogu 2009. aasta septembris vastu võetud täiendavaid rakendusstandardeid, nõustusid liikmesriigid ka neid kapitalinõuete direktiivi ettepanekus[17] kajastama.

Samas viisid liikmesriigid samalaadsed palgapoliitikat käsitlevad sätted sisse ka direktiivi ettepanekusse alternatiivsete investeerimisfondide valitsejate kohta (nn riskifondid)[18].

Mõlemad ettepanekud on praegu arutamisel nõukogus ja Euroopa Parlamendis.

5. JÄRELDUSED

Olenemata sellest, et kriis pakkus võimaluse läbi viia oluline reform palgapoliitika valdkonnas, ainult 16 liikmesriiki kohaldasid komisjoni soovitust täielikult või osaliselt. Kuigi kuus liikmesriiki tegeleb praegu meetmete võtmisega, et edendada soovituse kohaldamist, on siiski veel suhteliselt palju liikmesriike, kes ei algatanud ühegi meetme vastuvõtmist või võtsid vastu mitterahuldavad meetmed. Ainult seitse liikmesriiki kohaldavad asjakohaseid meetmeid kogu finantsteenuste sektori suhtes. Muret teevad märkimisväärsed erinevused liikmesriikide poolses rakendamises nii olulise valdkonna puhul kui palgapoliitika struktuur.

Seega on selle probleemi käsitlemiseks vajalikud täiendavad jõupingutused. Ükski reform ei ole edukas, kui ei toimu tõelist kultuurilist muutust selles, kuidas finantsteenuste sektor otsustab motiveerida oma personali (alates töötajatest kuni juhtideni). Mõni finantseerimisasutus väljendas juba oma vastuseisu selles valdkonnas toimuvale reformile ning näeb lühiajalistes preemiates jätkuvalt olulist konkurentsieelist ja kõige kasumlikumat viisi oma personali motiveerimiseks. Tegelikult on finantseerimisasutused väga huvitatud sellest, et kasutada lühiajaliste boonuste kultuuri ära eesmärgiga säilitada äärmiselt paindlikud töökohad[19]. Finantsteenuste sektori töötajad muudavad oma riskikäitumist ainult siis, kui nad teavad, et neid hinnatakse piisavalt pika ajaperioodi jooksul ning et nende palgataset tõesti vähendatakse, kui nad võtavad liigseid riske.

Olenemata tulevastest õigusaktidest on ühise lähenemisviisi tagamiseks kogu ELis vajalikud järelevalvealased suunised. Ülemaailmsete võrdsete võimaluste tagamiseks on vaja parandada ka järelevalve ühtsust Baseli pangajärelevalve komitee raames.

Mis puutub finantseerimisasutuste kasutatavatesse tavadesse, siis praeguses etapis on raske hinnata, kas ja mil määral finantseerimisasutused on tegelikult kehtestanud usaldusväärse palgapoliitika. Praegu on selleks veel liiga vara ning enamik regulatiivseid muutusi on veel pooleli. Kuigi finantseerimisasutused on hakanud muutma oma palgapoliitikat, on vähetõenäoline, arvestades nende muret esimesena sellise sammu tegija halvema olukorra pärast, et nad nõustuvad üldise palgapoliitika pikemaajalise reformiga enne selles valdkonnas arutatavate õigusaktide vastuvõtmist[20]. Kuigi finantseerimisasutused jagavad teavet ja nö turustavad taktikaliselt mõningaid palgapoliitikasse tehtud muudatusi, eelkõige haldus-, juhtiv- või järelevalveorgani liikmete palgapoliitikasse tehtud muudatusi,[21] ei ole veel avalikustatud teavet üksikisikute töötasu ja palgastruktuuri kohta madalamal tasemel või on seda tehtud väga vähe.

Komisjon kavatseb omalt poolt teha järgmist:

- esitada 2010. aasta jooksul või 2011. aasta alguses ettepaneku samalaadse õigusakti kohta, mis käsitleb palgapoliitikat pangandusväliste finantsteenuste sektoris (kindlustus, eurofondid);

- tagada, et liikmesriigid ja Euroopa Parlament jõuavad kiiresti kokkuleppele tasustamisküsimusi käsitlevate praegu arutlusel olevate õigusaktide ettepanekute osas ning nõustuvad range järelevalvega nende õigusaktide rakendamise üle liikmesriikide poolt;

- tagada, et osalemise kaudu finantsstabiilsuse nõukogu ja G20 töös kohaldatakse samalaadseid finantsteenuste sektori palgapoliitikat käsitlevaid eeskirju ülemaailmsel tasemel tõhusalt, et pakkuda kõnealuses küsimuses võrdseid võimalusi;

- vaadata olukord korrapäraselt üle ning jätta endale õigus algatada vajaduse korral mis tahes täiendavaid meetmeid.

-

[1] 2008. aastal USAs moodustatud vastaspoole riski juhtimise poliitikarühm III ( Counterparty Risk Management Policy Group III ; CRMPG III), mille eesmärk oli analüüsida krediidituru kriisi, jõudis oma aruandes järeldusele, et finantsteenuste sektori kompensatsiooniskeemid olid üks viiest peamisest finantskriisi põhjusest. CRMPG III rõhutas vajadust viia kompensatsioonimeetmed nõuetekohaselt kooskõlla finantsinstitutsiooni pikaajaliste huvidega ning mitte julgustada lühiajalisi liialdusi riskide võtmises. ELi tasandil jõuti de Larosière’i aruandes samasugusele järeldusele, soovitades keskenduda finantsteenuste sektori palgapoliitika ülesehitusele ja viia kompensatsioonimeetmed taas vastavusse aktsiaomanike huvide ja ettevõtte pikaajalise ja üldise tulususega.

[2] Komisjoni 4. märtsi 2009. aasta teatis kevadisele Euroopa Ülemkogule „Euroopa majanduse elavdamine”; KOM(2009) 114.

[3] G20 tippkohtumise järeldused, London, 2. aprill 2009; punkt 15.

[4] Komisjoni soovitus 2009/384/EÜ palgapoliitika kohta finantsteenuste sektoris (ELT L 120, 15.5.2009, lk 22).

[5] Soovituse sisu üksikasjaliku kirjeldusega tutvumiseks vt komisjoni talituste töödokument SEK(2010) 671, mis on lisatud käesolevale aruandele.

[6] Käesolevas aruandes analüüsitakse ainult neid liikmesriike, kes võtsid vastu siseriiklikud meetmed kooskõlas komisjoni soovitusega.

[7] KOM(2009) 362. Üksikasjalikuma teabe saamiseks vt käesoleva aruande 4. osa.

[8] Itaalia väitis, et neil on mõned kompensatsiooni käsitlevad üldpõhimõtted, mis on seotud investeerimisteenuste osutamisega ja tegevusega, mida kohaldatakse investeerimisühingute ja varahaldusettevõtjate suhtes (Itaalia keskpanga ja Itaalia väärtpaberituru järelevalveasutuse (CONSOB) 2007. aasta oktoobri ühismäärus).

[9] Ainult kuue Itaalia suurima panga puhul.

[10] Rootsi täpsustas siiski, et töötaja, kelle tegevusel võib olla oluline mõju ettevõtja riskiprofiilile, määratletakse järgmiselt: töötaja, kes kuulub selliste töötajate kategooriasse, kes oma tööülesannete raames avaldab või saab avaldada märkimisväärset mõju ettevõtja riskiprofiilile.

[11] Ühendkuningriigis eeldatakse, et hõlmatud finantseerimisasutuste hulka peaksid kuuluma inimesed, kes täidavad ettevõtja jaoks olulist mõjufunktsiooni (ja seepärast peaksid nad olema sellise ülesande täitmiseks heaks kiidetud) ja töötajad, kelle tegevusel on või võib olla oluline mõju ettevõtja riskiprofiilile. Eeldatakse, et teisena nimetatud kategooriasse kuuluv töötaja on hõlmatud töötaja, kui tema 2009. aasta prognoositava kompensatsiooni kogusumma on üle 1 miljoni naela.

[12] Teatavatel juhtudel vastavalt nende kolmandate riikide konkreetsetele töö- ja/või finantseeskirjadele, kus gruppi kuuluvad ettevõtjad tegutsevad.

[13] Hispaania väitis, et võttes arvesse, et i) palgapoliitika ei tundu Hispaanias probleemiks olevat, ning ii) vajadust tagada sidusus Euroopa õigusaktide arenguga, ootavad nad ära asjakohaste Euroopa direktiivide vastuvõtmise, et neid seejärel rakendada.

[14] Esineb ka muud liiki erinevusi konkreetsete siseriiklike sätete tõttu või päästetud finantseerimisasutuste puhul, kuid need on spetsiifilisemad ja nende kohaldamisala on piiratud.

[15] KOM(2009) 211, 30.4.2009.

[16] KOM(2009) 362.

[17] Vt ECOFINi 10. novembri 2009. aasta kohtumisel saavutatud kokkulepe.

[18] KOM(2009) 207 (lõplik), 30.4.2009.

[19] Lühiajalised preemiad viitavad lühiajalistele töölepingutele. Võimalus vähendada töötajate arvu mis tahes ajal aastas annab finantseerimisasutustele võimaluse suurendada konkurentsi personali hulgas ja säilitada preemiate tase selle liikuvuse osana.

[20] Viimases IIFi ( Institute of International Finance ) aruandes öeldakse, et kuigi kompensatsioonide vastavusseviimisel IIFi või finantsjärelevalve nõukogu põhimõtetega on saavutatud edu, on veel palju teha. Kui enamiku uuritud ettevõtjate puhul võis täheldada kompensatsiooni sidumist töötulemustega ja nad kasutasid kompensatsiooni väljamaksmise edasilükkamist, siis enamikule neist valmistas raskusi kompensatsiooni vastavusseviimine kasumi riski ajajoonega ning kapitali maksumuse ja riskitegurite kaasamine töötulemuste hindamisse.

[21] See hõlmab tippjuhtide preemiate või suurte lahkumishüvitiste, märkimisväärsete heategevuseks mõeldud summade jne ettevõttesiseseid piiranguid.