KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. oktoobri 2004. aasta määruse (EÜ) nr 2006/2004 (tarbijakaitseseaduse jõustamise eest vastutavate siseriiklike asutuste vahelise koostöö kohta (tarbijakaitsealase koostöö määrus)) toimimise kohta /* COM/2014/0439 final */





Aruanne tarbijakaitsealase koostöö määruse toimimise kohta 1. Sissejuhatus Tarbijate kulutused moodustavad praegu üle 56 % ELi SKPst ning edendavad oluliselt Euroopa majandust[1]. Parandades tarbijatele pakutavaid tingimusi ja tarbijate usaldust ühtse turu vastu, võib ELi tarbijapoliitika anda märkimisväärse panuse ELis suurema majanduskasvu saavutamisse. Nagu on kindlaks tehtud 2012. aasta Euroopa tarbijakaitse tegevuskavas, on tarbijaõiguse normide parem täitmine tarbijapoliitika üks prioriteet. Ühetaoline ja tõhus täitmine soodustab eratarbimist ja tagab võrdsed tingimused ettevõtjatele. See omakorda ergutab konkurentsi ja tarbijakeskset innovatsiooni[2]. Tarbijate majandushuve käsitlevate ELi õigusaktide täitmist tugevdati 2004. aastal tarbijakaitsealase koostöö määruse[3] vastuvõtmisega. See ainulaadne raamistik ühendab kõikide ELi liikmesriikide ametiasutusi[4]. Selle peamine eesmärk on võidelda piiriüleste rikkumiste vastu, kehtestades menetlused teabe vahetamise, piiriüleste täitmistaotluste ja koordineeritud meetmete jaoks eesmärgiga välistada rikkumisi toime panevate ettevõtjate liikumist liikmesriikide vahel jurisdiktsioonide piirides esinevate lünkade ärakasutamise tagamõttel. Ühtlasi võimaldab see sõlmida rahvusvahelisi koostöölepinguid. Kahes iga kahe aasta tagant esitatavas aruandes[5] 2009. ja 2012. aastal hindas komisjon tarbijakaitsealase koostöö määruse toimimist ning tegi kindlaks võimalused täitmisalase koostöö tõhustamiseks kehtivas õigusraamistikus. Artikliga 21a lisati tarbijakaitsealase koostöö määrusesse läbivaatamisklausel, mille kohaselt peab komisjon hindama määruse tulemuslikkust ja toimimismehhanisme. 2012. aastal järeldati välishinnangus (edaspidi „hinnang”),[6] et tarbijakaitsealase koostöö määrus on olnud pädevate asutuste ja tarbijate jaoks kasulik, ning kinnitati määruse eesmärkide asjakohasust ja olulisust, märkides, et need ei ole veel täies ulatuses saavutatud. 2013. aasta ELi tarbijaküsimusi käsitleva tippkohtumise järeldustes[7] rõhutati, et ELi tasandil tarbija õiguste tagamiseks, eeskätt tarbijakaitseõiguse laiaulatuslike rikkumistega tegelemiseks on vaja terviklikumat lähenemisviisi[8]. Vahepeal võtsid riikide täitevasutused ja tarbijaorganisatsioonid selliste laiaulatuslike rikkumiste vastu meetmeid, näiteks garantiiõigustega seotud eksitavaid tavasid käsitlevate juhtumite puhul[9]. Need meetmed näitavad, et tõenäoliselt järgivad suuremad ettevõtjad mitmes liikmesriigis üheaegselt samasuguseid tavasid, ent samuti pakuvad need kasulikke elemente, mille põhjal kaaluda parimaid võimalusi selliste laiaulatuslike üleeuroopalise tähtsusega rikkumiste ärahoidmiseks. Läbivaatamisprotsessi järgmise sammuna avaldas komisjon tegevuskava,[10] milles on esitatud ülevaade peamistest võimalikest tõhustamist vajavatest valdkondadest, mida seejärel uuriti 11. oktoobrist 2013 kuni 13. veebruarini 2014 korraldatud avalikus konsultatsioonis[11]. Kõnealused valdkonnad käsitlevad kõikide osalejate ühetaolist arusaamist tarbijakaitsealase koostöö raamistikust, võimalikke lünki hoiatusmehhanismides, menetluslikke ja õiguslikke takistusi vastastikuse abi taotluste käsitlemisel, pädevate asutuste volitusi, komisjoni rolli ning vajadust töötada välja ühised vahendid üheaegselt mitut liikmesriiki mõjutavate laiaulatuslike rikkumiste (üleeuroopalise tähtsusega rikkumiste) vastu võitlemiseks. Läbivaatamisprotsessi käigus on seni leidnud kinnitust, et tarbijakaitsealase koostöö määruse rakendamise tulemusel 2007. aastal töötati välja tõhusad vahendid tarbijate kollektiivsete huvide kaitsmiseks kogu ELis. Tarbijakaitsealase koostöö määrusega nähti ette riikide ametiasutuste ühtne minimaalne täitesuutlikkus ning anti neile volitused võtta Euroopa Komisjoni koordineerimisel ühiseid täitmise tagamisele suunatud meetmeid. Näiteks korraldati enam kui 3 000 mitmesugustes majandussektorites e-kaubandusega tegeleva veebisaidi sõelumine, mille eesmärk oli välja selgitada ELi õiguse rikkumisi; selle tulemusel paranes nõuetele vastavus. Viimase kahe aasta jooksul tehti veel üks samm, et nõuda tööstusharult kogu ELis ebaõiglaste kaubandustavade kõrvaldamist ühist huvi pakkuvates valdkondades – selleks on ühised täitmise lähenemisviisid tarbijakaitsealase koostöö valdkonnas. Hiljutine rakendusesiseste ostudega seotud tarbijakaitsealase koostöö meede,[12] mille raames riikide täitevasutused üle kogu ELi esitasid suurtele tehnoloogiaettevõtjatele ühise seisukoha asjakohaste tarbijakaitse-eeskirjade kohaldamise kohta selles valdkonnas, on konkreetne näide sellest, kuidas tarbijakaitsealasest koostööst lähtuv täitmine aitab lahendada tänapäeval mitmes liikmesriigis esinevaid tarbijaprobleeme. Kuna ELi tarbijakaitse ja -poliitika ulatust laiendati, tegi komisjon samaaegselt jõupingutusi tõlgendavate suuniste väljatöötamiseks, et õigusnormide täitmist ja nõuetele vastavust veelgi edendada[13]. Edaspidised suunised tarbija õiguste direktiivi[14] ja ebaausate kaubandustavade direktiivi[15] kohaldamise kohta peaksid soodustama ühiseid seisukohti juhtumite hindamisel ja parandama seeläbi tarbijaõiguse normide täitmist. Tulevikule mõeldes on läbivaatamisprotsessist selgelt näha, et digitaalmajandusega kaasnevate uute probleemide lahendamiseks tuleb tarbijaõiguse normide kohaldamisel käsitleda nii elektroonilise kaubanduse eripärasid kui ka kiirust, millega tarbijaõiguse rikkumised võivad levida üle kogu ELi. Tarbijate tulemustabeli andmed ja Euroopa tarbijakeskuste aruanded osutavad ka sellele, et riikide lõikes pakutakse tarbijatele jätkuvalt ebavõrdseid tingimusi, ning tarbijaõiguse normide piiriüleste rikkumiste suurele arvule. Avalik konsultatsioon näitas sidusrühmade selget soovi, et poliitikakujundajad teeksid suuremaid jõupingutusi tarbijaõiguse normide täitmise tõhusaks tagamiseks. Käesolev aruanne on järgmine samm läbivaatamisprotsessis. Sellesse on koondatud kõik viidatud dokumendid, uued iga kahe aasta tagant esitatavad aruanded, mille liikmesriigid edastasid 2013. aastal,[16] ja avaliku konsultatsiooni tulemused. Kooskõlas aruka reguleerimise põhimõtetega[17] järgneb käesolevale aruandele põhjalik mõjuhinnang tarbijakaitsealase koostöö määruse võimalike paranduste kohta, et komisjon saaks tarbijakaitsealase koostöö määruse artiklis 21a nõutud läbivaatamise 2015. aasta alguses lõpule viia ning valmistada ette põhjendused otsuse tegemiseks selle kohta, kas on vaja esitada seadusandlik ettepanek tarbijakaitsealase koostöö määruse muutmiseks. 2. Alates 2007. aastast on täitmisalane koostöö suurendanud ELi tarbijakaitsealaste õigusaktide kasu tarbijate jaoks Alates 2007. aastast on tarbijakaitsealase koostöö määrus pakkunud ELi tarbijatele olulist kasu tänu täitesuutlikkuse tugevdamisele kogu Euroopas. Tarbijakaitse valdkonna täitevasutuste vaheline koostöö on taganud ELi tarbijakaitseõiguse normide ühetaolisema kohaldamise, aidates kaasa ühtse turu paremale toimimisele kodanike ja ettevõtjate jaoks. Eelkõige tuleks arvesse võtta järgmisi elemente. · Tarbijakaitsealase koostöö vastastikuse abi mehhanism on loonud selge ja kõikehõlmava õigusraamistiku vastastikuseks teabevahetuseks ja piiriülesteks täitmise tagamise meetmeteks. Olulisim uuendus on võimalus täita tarbijakaitsealaseid õigusakte piiriüleselt (tarbijakaitsealase koostöö määruse artikkel 8). See mitte üksnes ei vähenda täitekulusid, vaid võimaldab ka kasutada ühe riigi haldusmeetmeid muude riikide tarbijate heaks ja välistada rikkumisi toime panevate ettevõtjate ringiliikumist. Vastastikuse abi taotlused Tarbijakaitsealase koostöö määrus annab pädevatele asutustele võimaluse vahetada taotluse korral uurimisandmeid (artikkel 6) ning paluda teistel pädevatel asutustel peatada ühendusesisesed rikkumised (artikkel 8). Need vahendid võimaldavad pädevatel asutustel hankida tõendeid selleks, et peatada muudest liikmesriikidest pärit ettevõtjate rikkumised, mis kahjustavad nende jurisdiktsiooni alla kuuluvaid tarbijaid. 2013. aasta lõpuks olid liikmesriigid esitanud kokku 1 454 vastastikuse abi taotlust, millest 699 olid teabenõuded ja 755 täitmistaotlused. Hinnangus osutatakse vastastikuse abi mehhanismi arvukatele eelistele, nagu täitmise tagamisele suunatud piiriüleste meetmete suurem tõhusus, parima tava levitamine, ametiasutuste suurem teadlikkus kujunemisjärgus rikkumistest ja parem haldussuutlikkus[18]. · Nn lauskontrollid ja tarbijakaitsealase koostöö määruse artiklil 9 põhinevad ühised täitmise lähenemisviisid võimaldasid liikmesriikidel oma lähenemisviise täitmisele ulatuslikumalt koordineerida. Need pakkusid tõhusaid üleeuroopalisi vahendeid tõsiste ja laiaulatuslike rikkumiste avastamiseks ning nende vastu võitlemiseks, avaldades teistele ettevõtjatele ilmselget heidutavat mõju. Näiteks elektroonikatoodete, reisiteenuste ja digitaalse infosisu valdkondades võetud parandusmeetmete tagajärjel suurenes selgelt ja mõõdetavalt nõuetele vastavus ja ettevõtjate teadlikkus tarbijate õigustest. Lauskontrollid Komisjon töötas koos liikmesriikide pädevate asutustega välja spetsiaalse veebisaitide kontrollimise ELi tasandi kontseptsiooni (nn lauskontroll). Lauskontrollimine on veebisaitide sõelumine kogu ELis, et teha kindlaks tarbijaõiguse normide rikkumised teataval elektroonilisel turul ja tagada seejärel täitetoimingute kaudu nõuetele vastavus. Alates 2007. aastast on igal aastal korraldatud Euroopa Komisjoni koordineeritud lauskontrolle, mida viivad üheaegselt läbi osalevate riikide täitevasutused. Kuigi see on vabatahtlik, on igal aastal osalenud peaaegu kõik liikmesriigid. Ajavahemikul 2007–2013 kontrolliti üle 3 000 veebisaidi. Elektrooniline turg || Osalenud liikmesriigid || Kontrollitud veebisaidid || Veebisaidid, kus esines rikkumisi || Täitmise määr* Lennupiletid (2007) || 15 + 1 EMP riik || 447 || 32 % || 81 % Mobiilside infosisu (2008) || 27 + 2 EMP riiki || 554 || 54 % || 71 % Elektroonikatooted (2009) || 26 + 2 EMP riiki || 369 || 55 % || 71 % Piletimüük internetis (2010) || 27 + 2 EMP riiki || 414 || 59 % || 79 % Tarbijakrediit (2011) || 27 + 2 EMP riiki || 565 || 69 % || 75 % Digitaalne infosisu (2012) || 27+ 2 EMP riiki || 330 || 52 % || 80 % Reisiteenused (2013) || 27+ 2 EMP riiki || 552 || 69 % || 62 %** * Täitmise määr osutab nõuetele vastavuse tasemele pärast lauskontrolli, st nõuetele vastavate veebisaitide osale läbivaadatud veebisaitide koguarvust. ** Tulemused pärast kuut kuud. Selleks et riikide ametiasutused saaksid esitada aruande oma täitetoimingute lõplike tulemuste kohta, kulub tavaliselt minimaalselt 12 kuud. Hinnangus osutatakse lauskontrollide kasulikkusele nii liidusiseste rikkumiste kui ka riigisiseste juhtumite puhul. Lauskontrollid annavad hea ülevaate majandussektori/turu vastavusest tarbijakaitse-eeskirjadele ning muudavad tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku nähtavaks. Need aitavad välja kujundada tarbijakaitsealase koostöö asutuste ühiseid seisukohti õigus- ja muudes küsimustes. Ühised lähenemisviisid õigusnormide täitmise tagamisele Ühine täitmise tagamise lähenemisviis on uus õigusnormide täitmise tagamisele suunatud ühiste meetmete kontseptsioon, mille väljatöötamisega on tarbijakaitsealase koostöö määruse artikli 9 põhjal tegeletud alates 2013. aastast. See võimaldab liikmesriikide pädevatel asutustel koordineerida oma lähenemisviise tarbijakaitseõiguse kohaldamisele konkreetsetes küsimustes; seda protsessi hõlbustab komisjon. Esimene kõnealune meede käsitleb võrgumängude rakendusesiseseid oste. Teine näide on seotud autorendisektoriga. Mõlemal juhul peetakse asjaomase tööstusharuga arutelusid tarbijaõiguse normide järgimise tagamiseks. · Tarbijakaitsealase koostöö hoiatusmehhanism lõi esmakordselt raamistiku, milles liikmesriigid saavad vahetada uusi rikkumisi käsitlevat teavet ja teha kindlaks sellised rikkumised, mis võivad vajada koordineeritud lähenemisviisi. · Ühised tegevused ja projektid, tööseminarid ja muud üritused parandasid liikmesriikide suutlikkust õigusnormide täitmise tagamisel ja haldussuutlikkust tarbijakaitse valdkonnas ning suurendasid tarbijakaitsealase koostöö võrgustikus osalevate liikmesriikide ametiasutuste vastastikust usaldust ja mõistmist. · Rahvusvaheline koostöö võimaldas vahetada head tava ELi peamiste kaubanduspartneritega. Need saavutused said teoks hoolimata kriisist tulenevast haldusressursside piiratusest. Õigupoolest näitavad need edusammud, et tarbijakaitsealase koostöö mehhanism võib pakkuda ressursitõhusamaid vahendeid rikkumiste kõrvaldamiseks kogu ELis. Tarbijakaitsealase koostöö määruse rakendamine on üldiselt andnud positiivseid tulemusi ning loonud võrgustikupõhise koostöömehhanismi, mis on eeskujuks ühtse turu muudele osadele. 3. Koostöö õigusnormide täitmise tagamisel: arukam viis uute digitaalmajandusest tulenevate probleemide lahendamiseks Tarbijakaitsealase koostöö määrus on jätkuvalt väga asjakohane ja sellel on suur väärtus ELi tulevase tarbijapoliitika seisukohast. Hinnang, komisjoni ja liikmesriikide iga kahe aasta tagant esitatavad aruanded, aga ka avaliku konsultatsiooni tulemused osutavad selgelt vajadusele koostada tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku jaoks kõikehõlmavad suunised. Vajalikuks võib osutuda tarbijakaitsealase koostöö raamistiku edasine täiendamine, sealhulgas tarbijakaitsealase koostöö määruse võimalik läbivaatamine järgmistes valdkondades. · Täpsustamist ja tugevdamist võivad vajada vastastikuse abi mehhanismid, sealhulgas õigus- ja menetlusküsimused ning üldist koostööd tagavad sätted (tarbijakaitsealase koostöö määruse artikkel 9)[19]. · Selline ühistegevus nagu lauskontrollid või hiljuti algatatud ühised meetmed õigusnormide täitmise tagamisel on tõhusad ja neid tuleks laiendada muudele majandussektoritele[20]. Nagu näitavad teatavate tarbijakaitsealase koostöö juhtumite käigus saadud kogemused, on vaja teha täiendavaid edusamme eksitavate ja agressiivsete kaubandustavade vastu võitlemisel, mis võib vajada konkreetseid vahendeid[21]. · Vaja võib olla arendada tarbijakaitsealase koostöö turujärelevalve- ja hoiatusmehhanisme selle tagamiseks, et avastatakse kiiresti uued ohud tarbijatele, mis võivad vajada tarbijakaitsealase koostöö raames võetavaid meetmeid[22]. Eelkõige tuleks uurida muude osalejate, nagu tarbijaorganisatsioonide ja Euroopa tarbijakeskuste kaasamise võimalust[23]. · Tõhusat ja tulemuslikku koostööd paistavad tõkestavat probleemid, mis tulenevad õigusnormide täitmise tagamisel liikmesriikides kohaldatavatest erinevatest menetlusnormidest ja -nõuetest[24]. Kõnealused probleemid võivad takistada vastastikust abi ja koostööd ning tekitada viivitusi rikkumiste tõhusal kõrvaldamisel. Täpsustamist võivad vajada ka pädevate asutuste käsutuses olevad vahendid, st nende minimaalsed ühised volitused[25]. · Avalikus konsultatsioonis osalenud toetavad üldiselt seda, et komisjonil oleks tarbijakaitsealase koostöö võrgustikus aktiivsem roll[26]. Aastatel 2013–2014 astuti selle suunas juba samme uute koordineeritud toimingute algatamisega, mille tulemus on ühine lähenemisviis õigusnormide täitmise tagamisele rakendusesiseste ostude valdkonnas. Edaspidi tuleb teha veel tööd, et võidelda laiaulatuslike üleeuroopalise tähtsusega rikkumiste vastu, mis põhjustavad ELi majandusele olulist kahju[27]. · Võttes arvesse üha kasvavaid probleeme, mis on põhjustatud kolmandates riikides alguse saanud kaubandustavadest üleilmses digitaalmajanduses, võib olla vaja teha veelgi ulatuslikumat koostööd rahvusvaheliste partneritega[28]. 4. Kahepoolse abi täiendamine suurema arvu üleeuroopaliste ühismeetmetega Hinnang ja iga kahe aasta tagant esitatavad aruanded näitavad, et pärast esialgset katseperioodi aastatel 2007–2009 kasutasid riikide ametiasutused tarbijakaitsealase koostöö vastastikuse abi mehhanismi selliste juhtumite puhul, mida oli võimalik tõhusamalt lahendada tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku kaudu kui muude riigi tasandil kättesaadavate vahendite abil[29]. Paralleelselt asutasid suuremad ELi ettevõtjad jaekaubanduse rahvusvahelisemaks muutumisest tulenevalt oma peamistel turgudel kohalikke tütarettevõtjaid ja järgisid nendel turgudel samasuguseid kaubandustavasid. Riikide ametiasutused puutuvad oma turgudel kokku ühtede ja samade rikkumistega. Eelarvepiirangutest tingituna suunasid liikmesriigid oma napid vahendid siiski pigem riigisisestele juhtumitele kui piiriülestele küsimustele[30]. Seega toetab jaekaubanduse rahvusvahelisemaks muutumine ühesuguste rikkumiste piiriülest levimist ELis. Seda probleemi on tarbijakaitsealase koostöö võrgustikus käsitletud selliste ühismeetmete teel nagu lauskontrollide tugevdamine ning uue vahendi – ühise täitmise lähenemisviisi – väljatöötamine, millega on tegeletud alates 2013. aastast. Ühist huvi pakkuvate küsimuste lahendamine ELi tasandil on võimaldanud võtta tõhusaid täitmise tagamisele suunatud meetmeid. Vastastikuse abi mehhanismi ebaühtlane kasutamine liikmesriikide hulgas – suundumus, mida nimetati juba komisjoni esimeses iga kahe aasta tagant esitatavas aruandes ning mida kinnitas hinnang[31] ja mida täheldati ajavahemikul 2012–2013[32] – osutab vajadusele suurendada riikide ametiasutuste teadlikkust ja ühist arusaamist tarbijakaitsealase koostöö määrusest. Seda toetavad jõuliselt ka vastused avalikule konsultatsioonile[33]. Eelkõige on see seotud täitmistaotlusi käsitlevate eeskirjadega (nagu maksimaalsed tähtajad ja edasised meetmed, mida tuleb võtta siis, kui täitmine ei ole võimalik) ning taotluste käsitlemise menetlustega. Peale selle tundub olevat asjakohane analüüsida tarbijaorganisatsioonide ja tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku vahelist koostööd, eelkõige seoses teabe vahetamisega selliste kujunemisjärgus tavade kohta, millega võidakse rikkuda ELi tarbijaõigust. Ühtlasi soovitatakse hinnangus tõhustada lauskontrolle üldsuse teadlikkuse suurendamiseks ette nähtud meetmete ning järelmeetmete kaudu, millega tagatakse tarbijaõiguse nõuetele vastavuse ühtlane tase konkreetses majandussektoris. Samuti tehakse selles ettepanek luua nn vaatluskeskus, mis koguks süsteemselt teavet[34]. Avaliku konsultatsiooni tulemused osutavad ka üldisele vajadusele tugevdada turujärelevalve mehhanisme rikkumiste varajaseks avastamiseks. Kui jätta kõrvale lauskontrollid ja ühiste lähenemisviiside väljatöötamine õigusnormide täitmise tagamisele, siis ei ole artikli 9 pakutavaid võimalusi ajavahemikul 2007–2013 täiel määral kasutatud. Näiteks ei kasutanud liikmesriigid otseselt artiklit 9 paralleelsete samaaegsete meetmete koordineerimiseks. Selle üks põhjus, millele on osutatud hinnangus, on vajadus esitada tarbijakaitsealase koostöö võrgustikule täiendavaid suuniseid selle kohta, kuidas asjaomaseid meetmeid kasutada ja koordineerida,[35] täpsustades muu hulgas komisjoni rolli[36]. Avaliku konsultatsiooni tulemused osutavad tõsiste laiaulatuslike tarbijaõiguse normide rikkumiste (üleeuroopalise tähtsusega rikkumiste) üha kasvavale olulisusele[37] ja huvile tugevdada artikli 9 kohaseid koostöömehhanisme, et tulevikus selliste rikkumiste vastu tõhusalt võidelda. 5. Tarbijakaitsealase koostöö määrus, milles käsitletakse tõhusalt uusi üleeuroopalise tähtsusega rikkumisi Hinnangus märgitakse, et praegu kehtiva tarbijakaitsealase koostöö määrusega ei käsitleta täielikult mitmes liikmesriigis samaaegselt toimuvaid või sama ettevõtja toime pandavaid rikkumisi[38]. Need rikkumised võivad põhjustada ELi tarbijatele tõsist kahju, kuna mitmes asukohas tegutsevad piiriülesed ettevõtjad võivad ohustada kõikide ELi tarbijate majandushuve. Hinnangus arvatakse, et selliste rikkumiste peatamiseks on vaja ELi tasandil tugevalt koordineeritud lähenemisviisi või ühtset meedet. Üleeuroopalise tähtsusega rikkumiste tõhus käsitlemine nõuab selget õiguslikku alust, sealhulgas üleeuroopalise tähtsusega rikkumise mõiste määratlemist ja kindlat rikkumiste vastaste toimingute koordineerimist, võimalik, et komisjoni suuremal osalusel[39]. Nagu eespool märgitud, pakutakse õigusnormide täitmise tagamise koordineerimise võimalust juba tarbijakaitsealase koostöö määruse artiklis 9. Kuigi artikli 9 alusel on välja töötatud kaks tõhusat vahendit (lauskontrollimine ja ühised lähenemisviisid õigusnormide täitmise tagamisele), on kogemused näidanud, et praegune koordineerimisraamistik on veel liiga ebamäärane – sel puudub eelkõige täpselt määratletud ja läbipaistev koordineerimismenetlus ning selgus osaliste vastava rolli ja vastutuse ning tegevusetuse tagajärgede suhtes. Koordinaatori rolli ja vastutuse piirid ei ole piisavalt selged. Kuigi artikli 9 koordineerimismehhanismi sagedasema kasutamise võimaldamiseks võiks proovida täiendavat juhendamist ja selgitamist, ei ole kõikide kindlakstehtud probleemide täielik lahendamine tõenäoline, eriti laiaulatuslike üleeuroopalise tähtsusega rikkumiste tõhusa käsitlemise puhul. Võttes arvesse võimalikku laialdast kahju, mida üleeuroopalise tähtsusega rikkumised mitme liikmesriigi tarbijatele võivad tekitada, osutati 2013. aasta tegevuskavas läbivaatamise ühe valikuna võimalusele võtta kasutusele tõhusam õigusnormide täitmise tagamise koordineerimise mehhanism/menetlus, et käsitleda üleeuroopalise tähtsusega juhtumeid[40]. Avalikus konsultatsioonis arvas sidusrühmade selge enamik, et sellised rikkumised on olulised ning et nende käsitlemiseks on vaja ELi tasandi erimenetlust[41]. Sidusrühmad olid arvamusel, et üleeuroopalise tähtsusega rikkumiste peatamiseks oleksid kõige tõhusamad järgmised lähenemisviisid: i) liikmesriikide kohustus teavitada teisi liikmesriike kõikidest õigusnormide täitmise tagamiseks võetud meetmetest; ii) liikmesriikide kohustus teavitada juhtumitest, mis vastavad üleeuroopalise tähtsuse suhtes kindlaksmääratud kriteeriumidele; iii) kohustuslikud ühised meetmed õigusnormide täitmise tagamiseks; ja iv) õigusnormide täitmise tagamisel tehtud otsuste vastastikune tunnustamine. Lisaks sellele olid enam kui 75 % kõikidest sidusrühmadest – eelkõige tarbijaühenduste ja Euroopa tarbijakeskuste poolelt – veendunud selles, et üleeuroopalise tähtsusega rikkumiste peatamiseks või ärahoidmiseks oleks väga tõhus vahend ühtne ELi tasandi menetlus, kus komisjon või liikmesriik saaks esitada üleeuroopalise tähtsusega rikkumise kohta tõendeid. Riikide ametiasutused ja valitsused avaldasid veidi tagasihoidlikumaid seisukohti[42]. Tarbijakaitsealase koostöö määruse alusel vahetavad pädevad asutused teavet kahtlustatavate liidusiseste rikkumiste ja enda võetavate meetmete kohta õigusnormide täitmise tagamisel. Selline varajase ja vastastikuse hoiatamise mehhanism aitab tarbijakaitsealase koostöö asutustel avastada liidusiseseid rikkumisi juba varajases etapis ja võimaldab neil tarbijakaitsealase koostöö määruse artikli 9 alusel toiminguid paremini koordineerida ning kasutada ühiseid õigusnormide täitmise tagamise meetmeid. Tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku toimimise kahel esimesel aastal kasutati hoiatusmehhanismi sagedamini kui järgnenud perioodil[43]. See võib tuleneda ka kõnealuse vahendi esialgsest katseperioodist ja järk-järgult suurenenud arusaamisest mehhanismi rollist muude tarbijakaitsealase koostöö vahendite seas. Järgnevatel aastatel (st 2009–2013) jäi hoiatuste arv aastas suhteliselt stabiilseks[44]. Hinnangus märgitakse hoiatuste arvu üldise vähenemise võimalike põhjustena selguse puudumist hoiatuste kaudu edastatava teabe eesmärgi, kasutuse ja järelmeetmete suhtes ning nende segiajamist teabenõuetega[45]. Kuigi nendes küsimustes oleks saanud rohkem selgust tuua suuniste või rakendusmeetmetega, ei ole tõenäoline, et nendega oleks suudetud lahendada laiemaid probleeme seoses hoiatuste järelmeetmetega või teiste osaliste kaasamisega hoiatusmehhanismi. Avaliku konsultatsiooni tulemused vastavad üldiselt hinnangu järeldustele. Enamik sidusrühmi leidis, et praegune hoiatussüsteem vajab parandamist, sealhulgas komisjonile ja teistele organisatsioonidele (tarbijaorganisatsioonid ja Euroopa tarbijakeskused) hoiatuste saatmise võimaluse andmist ning hoiatustoimingute liigitamist eeldatavate järelmeetmete järgi (nt meetmete võtmiseks / üksnes teavituse eesmärgil)[46]. Sidusrühmad toetasid ka selliste täiendavate meetmete võtmist nagu liikmesriikide kohustuslik koordineeritud järelevalvetegevus ja õigusnormide täitmise tagamist käsitleva teabe kogumise ja analüüsimise süsteem. 6. Tarbijakaitsealase koostöö määruse peamiste koostisosade selgitamine Tarbijakaitsealase koostöö võrgustik Tarbijakaitsealase koostöö määruse kohaselt tuleb liikmesriikidel määrata täitevasutused (pädevad asutused), kes vastutavad määruse lisas loetletud ELi tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise eest, ning ühtsed kontaktasutused, kes vastutavad tarbijakaitsealase koostöö küsimuste koordineerimise eest igas liikmesriigis. Nendest moodustub tarbijakaitsealase koostöö võrgustik. Liikmesriigid peavad tagama, et nendele asutustele eraldatakse piisavad ressursid tarbijakaitsealase koostööga seotud kohustuste täitmiseks. Ajavahemikul 2007–2013 laienes pädevate asutuste võrgustik märkimisväärselt. Selle peamine põhjus oli tarbijakaitsealase koostöö määruse materiaalse reguleerimisala järkjärguline laiendamine, kui määruse lisa täiendati uute ELi õigusaktidega. Liikmesriikides on tarbijakaitsealase koostöö määrusega seotud ametiasutuste määramisele lähenetud erinevalt – asjaomane vastutus võib olla koondunud ühte või mitmesse asutusse või olla jaotatud paljude ametiasutuste vahel vastavalt majandussektorile ja/või liitriikides piirkondlike asutuste vahel. Hinnangus kirjeldati raskusi, mille võimalikud põhjused olid keerukad ja lahknevad institutsioonilised raamistikud, näiteks pikad kommunikatsiooniahelad, mille tõttu tekkisid taotluste käsitlemisel viivitused. Selles rõhutati ühtse kontaktasutuse rolli, eriti keeruka institutsioonilise korralduse puhul[47]. Seda toetasid ka avalikus konsultatsioonis antud vastused [48]. Hinnang ning samuti komisjoni ja liikmesriikide iga kahe aasta tagant esitatavad aruanded näitavad, et sugugi mitte kõik liikmesriigid ei kasuta tarbijakaitsealase koostöö võrgustikku sageli ja aktiivselt[49]. Kuigi tõenäoliselt on põhjusi mitu, arvatakse hinnangus, et piisavate ressursside puudumine võib takistada mõnel liikmesriigil tarbijakaitsealase koostöö mehhanismidest täielikku kasu saada[50]. Hinnangus tehti kindlaks, et liikmesriikide vahel esineb suuri erinevusi ressurssides ja täitesuutlikkuses[51]. Riikide õigusnormide täitmise tagamise süsteemide lahknevused ja koostöötõkked Tarbijakaitsealase koostöö määruses teadvustatakse rolli, mis õigusasutustel võib riikide õigusnormide täitmise tagamise süsteemides olla – pädevad asutused võivad kasutada oma volitusi kas omal vastutusel või õigusasutuste järelevalve all või kohtusse pöördudes. Õigusasutuste kaasamine õigusnormide täitmise tagamisse avaliku õiguse kaudu on liikmesriigiti väga erinev[52]. Hinnangus osutatakse takistustele, mida põhjustavad menetluse laadi ja pädevate asutuste volituste erinevused liikmesriikide vahel[53]. Sellised takistused mitte üksnes ei tekita koostöös ja juhtumite käsitlemises viivitusi, vaid ka mõjutavad ELi tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tõhusust ja usaldust süsteemi vastu. Hinnangus soovitatakse nende probleemide lahendamiseks tarbijakaitsealase koostöö vastavate menetlusküsimuste sihipärast koordineerimist[54]. Avalikus konsultatsioonis nõustus suur enamik sidusrühmi sellega, et tarbijakaitsealase koostöö seisukohalt tähtsate rikkumistega tegelemiseks oleks kasulik sisse seada ühtsed nõuded, ning pidas selliseid nõudeid kõige prioriteetsemaks sellistes valdkondades nagu õigusnormide täitmise tagamiseks tehtud otsuste avaldamine, rikkumisi toime panevate ettevõtjate nimede avaldamine, dokumentidele juurdepääs, tõendite kogumine ja veebisaitide uurimine[55]. Pädevate asutuste volitused tarbijakaitsealase koostöö määruse kohaselt Pädevatele asutustele tuleb tagada neile tarbijakaitsealase koostöö määrusega pandud kohustuste täitmiseks nõutavad volitused. Määruses sätestatakse tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku sujuva toimimise tagamiseks vajalike minimaalsete volituste loend. Volitused hõlmavad võimalust saada liidusisese rikkumise käsitlemiseks vajalikku teavet ja tõendeid, teostada kohapealseid kontrolle, taotleda liidusisese rikkumise lõpetamist või keelamist, nõuda ettevõtjatelt kinnitust rikkumise lõpetamise kohta ja riigikassasse maksete tegemist. Ilmneb, et enamik ametiasutusi kasutab tarbijakaitsealase koostöö määrusega ette nähtud miinimumvolitusi otse või selliste riigi õigusaktide alusel, millega tagatakse samalaadsed volitused[56]. Ametiasutustel on samuti volitus kasutada rikkumiste peatamiseks vajaduse korral muid neile riigi tasandil antud volitusi. Kõiki riike hõlmava ühtsuse puudumine teatavate täiendavate volituste kättesaadavuses on aga kujunenud tõhusama koostöö takistuseks[57]. Eri riikide õigustraditsioonidest ja täitesüsteemidest tulenevatest erinevustest on võimalik teataval määral üle saada juhendamise ja selgituste abil, millega parandataks vastastikust arusaamist kõnealuste erinevate riigi tasandi vahendite ja süsteemide võimalustest ja piirangutest. Isegi ulatuslik juhendamine ei suuda aga asendada mõnes liikmesriigis puuduvaid riigi tasandi volitusi, mille tõttu võib kannatada tarbijakaitsealase koostöö tagamise meetmete üldine tõhusus. Selle taustal toetas sidusrühmade suur enamik avalikus konsultatsioonis tarbijakaitsealase koostöö määrusega pädevatele asutustele täiendavate vahendite andmist, nimelt volitusi sooritada uurimiseesmärgil testostusid, avaldada rikkumisi toime pannud ettevõtjate nimed, taotleda karistusmaksete kohaldamist ebaseaduslikult saadud summade tagasisaamiseks ja taotleda vahemeetmete rakendamist[58]. Samuti toetas sidusrühmade ilmne enamik meetmeid, mis teeks tarbijatele hõlpsamaks hüvitise nõudmise[59]. Suhtlus kriminaalmenetluse asjus Tarbijakaitsealase koostöö määruse kohaselt peaksid pädevad asutused liidusiseste rikkumiste peatamiseks samuti kasutama neile riigi tasandil antud muid volitusi või meetmeid, sealhulgas materjalide edastamine kriminaalmenetluse alustamiseks. Senine kogemus osutab vajadusele tagada sujuvam teabevahetus pädevate asutuste ja kriminaalvastutusele võtmiseks pädevate asutuste vahel, eriti kui tegemist on agressiivsete või eksitavate tavadega. Tarbijaorganisatsioonide ja muude osaliste kaasamine tarbijakaitsealasesse koostöösse Tarbijakaitsealase koostöö määruses tunnustatakse tarbijaorganisatsioonide olulist rolli tarbijate huvide kaitsel. Eelkõige võimaldatakse selles liikmesriikidel määrata peale riiklike asutuste ka muid asutusi, millel on õiguspärane huvi peatada liidusiseseid rikkumisi. Kõnealustele asutustele võivad tarbijakaitsealase koostöö asutused anda korralduse võtta riigi õigusaktide alusel nende käsutuses olevaid õigusnormide täitmise tagamise meetmeid liidusiseste rikkumiste peatamiseks. Ajavahemikul 2007–2013 on selliseid asutusi määranud mitu liikmesriiki. Peamiselt koosnevad need iseenda nimel tegutsevatest tarbijaühendustest ja huvirühmade ühendustest. Peale selle on riikide tarbijaorganisatsioonid juba mitu aastat teinud tihedamat koostööd ja koordineerinud õigusnormide täitmise tagamise tegevust tarbija õiguste tagamise foorumi (Consumer Justice Enforcement Forum, COJEF) projektis[60]. Paljud liikmesriigid arendasid koostööd tarbijaühendustega ja Euroopa tarbijakeskustega, et saada teavet turusuundumuste ja rikkumiste kohta. Hinnangus rõhutatakse, et tarbijate kollektiivsetes huvides tegutsevad tarbijaühendused täidavad olulist rolli tarbijaõiguse normide rakendamisel[61] (neil on oma roll tarbijate huve kaitsvate ettekirjutuste direktiivis[62]). Lisaks tõid sidusrühmad avalikus konsultatsioonis välja, et tarbijakaitsealase koostöö asutuste ja tarbijaorganisatsioonide regulaarne koostöö on äärmiselt oluline rikkumiste varajase avastamise ja tõhusa käsitlemise seisukohalt. Sidusrühmad arvasid ka, et regulaarne teabevahetus tarbijaorganisatsioonidega ja Euroopa tarbijakeskustega, nende kaasamine tarbijakaitsealase koostöö hoiatusmehhanismi ning täitmise prioriteetsete valdkondade kindlaksmääramine edendaks ELi tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tõhusust ja tulemuslikkust. Tarbijakaitsealase koostöö planeerimise ja prioriteetide seadmise tsükkel Alates 2009. aastast on tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku tegevust raaminud iga-aastased õigusnormide täitmise tagamise tegevuskavad[63]. Alguses määrati kavades kindlaks ühised huvivaldkonnad, nagu lauskontrollide ja tööseminaride teemad. 2012. aasta iga kahe aasta tagant esitatavas aruandes osutati selgesti vajadusele koondada ressursse ja järjestada õigusnormide täitmise tagamise meetmed prioriteetsuse järgi. Tarvis oli ühist lähenemisviisi prioriteetidele[64]. 2011. aasta detsembris vaadati tarbijakaitsealase koostöö planeerimise ja prioriteetide seadmise protsess läbi. 2013. aastal määras tarbijakaitsealase koostöö komitee kindlaks ja kinnitas viis prioriteetset valdkonda,[65] millega tagati ühismeetmete mitmeaastane raamistik ajavahemikus 2014–2016. Selle põhjal kinnitas tarbijakaitsealase koostöö komitee iga-aastase õigusnormide täitmise tagamise tegevuskava. See protsess suurendas tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku tulemuslikkust ja aitas kasutada nappe ressursse tõhusamalt. Sidusrühmad märkisid aga avalikus konsultatsioonis vajadust täiendavate meetmete järele, millega toetada õigusnormide täitmise tagamise prioriteetide seadmise teadmusbaasi[66]. Enamik vastanuid toetas koordineeritud järelevalvemeetmeid, IT-platvormi õigusnormide täitmise tagamise alaste ekspertteadmiste jagamiseks ning tarbijaorganisatsioonide ja Euroopa tarbijakeskuste kaasamist tarbijakaitsealaste õigusaktide rikkumiste ja turusuundumuste kindlakstegemisse[67]. Tarbijakaitsealase koostöö määrusega hõlmatud õigusaktid Tarbijakaitsealane koostöö hõlmab liikmesriikide õiguskorda ülevõetavaid direktiive ja määrusi, mis on loetletud tarbijakaitsealase koostöö määruse lisas. Alates 2007. aastast on lisa reguleerimisala järk-järgult laiendatud ja 2013. aasta lõpuks kuulus sellesse 18 ELi tarbijakaitsealast õigusakti. Hinnangus järeldati, et praeguse tarbijakaitsealase koostöö määruse reguleerimisala on üldjoontes asjakohane[68]. Mõni valdkond on koostöös vähem nähtav, sest see on hõlmatud ELi sektorispetsiifiliste õigusaktidega ja muude ELi tasandi koostöömehhanismide ja/või konkreetsete koostööasutustega[69]. Kui see on kohaldatav, tuleks poliitikavaldkondade ühtsuse tagamiseks edaspidi uurida võimalusi nende võrgustike ja tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku vahelise koordineerimise ja teabevahetuse korraldamiseks. Juhul kui määrusega hõlmatud õigusaktide loend läbi vaadatakse, tuleks arvesse võtta tulevaste müügimeetodite ja -tavade arengut ning tarbijakaitsealaste õigusaktide vastuvõtmist või läbivaatamist, eelkõige digitaalsete probleemide ja hindade läbipaistvuse käsitlemiseks. Tarbijakaitsealase koostöö andmebaas Tarbijakaitsealase koostöö määrusega (artikkel 10) antakse komisjonile volitus pidada elektroonilist andmebaasi, milles säilitatakse ja töödeldakse vastastikuse abi taotlustega ja hoiatustega seotud teavet. Selleks on komisjon seadnud sisse tarbijakaitsealase koostöö süsteemi. 2007. aastast alates on tarbijakaitsealase koostöö süsteemi parandatud, et tarbijakaitsealase koostöö asutused saaksid vahetada vastastikuse abi taotlustega seotud teavet ja dokumente. Iga kahe aasta tagant esitatavate aruannete, hinnangu ja avaliku konsultatsiooni tulemused näitavad rahulolematust tarbijakaitsealase koostöö süsteemiga[70]. Nendes osutatakse, et hästitoimiva IT-vahendi puudumine takistab tõhusat tarbijakaitsealast koostööd. 7. Tarbijakaitsealase koostöö ühis- ja rahvusvahelise tegevuse tugevdamine ELi tarbijaprogrammist toetatud ühistegevus ja ametnike vahetus Alates 2007. aastast on ametiasutused korraldanud mitmesugust ühistegevust, sealhulgas veebiseminare, tööseminare, teadlikkuse suurendamise meetmeid, projekte ühiste standardite, metoodika ja õigusnormide täitmise tagamise meetodite väljatöötamiseks ning ametnike vahetust, mis on saanud toetust ELi tarbijaprogrammist. Näiteid ühistegevusest, mis on alates 2007. aastast toetust saanud ELi tarbijaprogrammist · Prantsusmaa ja Portugali aastatel 2010–2011 juhitud ühisprojekt, mille eesmärk oli suurendada tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku nähtavust ja milles osales kümme liikmesriiki. Selle tulemusel asutati kommunikatsioonirühm, koostati pädevate asutuste ja Euroopa tarbijakeskuste esindajate vahelise koostööprotokolli kavand[71] ning avaldati tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku uudiskiri. · 2012. aastal osalesid 9 liikmesriiki ühisprojektis, mida koordineeris Läti ja milles koondati tähelepanu tarbijakrediidilepinguid käsitleva direktiivi 2008/48/EÜ täitmise tagamisega seotud küsimustele. · Ajavahemikus 2010–2011 toimus Ühendkuningriigi juhtimisel ja 11 teise liikmesriigi osalusel projekt „Building a European Internet Enforcement Capability” (Euroopa internetialase õigusnormide täitmise tagamise võimekuse loomine) ning ajavahemikus 2012–2013 selle järelmeetmed. Projekti eesmärk oli parandada tarbijakaitsealase koostöö võrgustikus internetiuurimise ja õigusnormide täitmise tagamisega seotud toimingute läbiviimise võimet ning jagada täitevasutuste hulgas teadmisi viimase aja õiguslike arengusuundade ning veebisaitide tehnoloogiate probleemide kohta. Järelmeetmed hõlmasid 15 liikmesriiki ja nendega seati pikaajalise ressursina sisse internetiuurimise koolitus. Samuti loodi ühine e-kaubanduse kohtupraktika andmebaas. Kahe viimati nimetatud ühistegevuse tulemusel seati 2014. aasta aprillis sisse alaline e-täitmise rühm, mis suurendab tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku e-täitmise võimekust. Rühm koondab ekspertteadmisi, et aidata tarbijakaitsealase koostöö võrgustikul kindlaks teha tarbijaid mõjutavaid kujunemisjärgus internetiohte ja et oma internetialaseid õigusnormide täitmise tagamise meetmeid paremini suunata. See aitab riikide ametiasutustel läbi viia koolitusi ja pakub ajakohaseid vahendeid internetiuurimiseks. 2014. aastal juhivad rühma Ühendkuningriik ja Slovakkia ning selles osaleb 12 liikmesriiki. Uus internetiuurimist käsitlev tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku ühisprojekt, mida juhib ajavahemikul 2014–2015 Hispaania, aitab kaasa koolitusmaterjalide koostamisele, samuti korraldab Hispaania tööseminare, millega toetatakse 14 projektipartneri väiksema ulatusega lauskontrolle. Nimetatud tegevus tagas raamistiku pidevaks heade tavade vahetamiseks täitevasutuste vahel ja edendas vastastikust arusaamist ja usaldust eri osaliste vahel. Tegevust võiks veelgi arendada, kuid samas võib olla vaja lihtsustada selle rahastamisega seotud haldusmenetlust, mida riikide ametiasutused on sageli nimetanud tõkkeks kõnealuse tegevuse laiendamisel. Rahvusvaheline koostöö tarbijaõiguse normide täitmise tagamisel Tehnoloogia areng ja kodumajapidamiste tarbimisharjumuste muutumine rahvusvaheliste internetiostude suurema kasutamise suunas on suurendanud vajadust tõrjuda kõrvale kolmandatest riikidest pärit ebaausad ettevõtjad ja tugevdada tarbijakaitset ka väljaspool EMPd. Tarbijakaitsealase koostöö määruses sätestatakse, et liit teeb „määrusega hõlmatud valdkondades koostööd kolmandate riikide ja pädevate rahvusvaheliste organisatsioonidega, et tõhustada tarbijate majandushuvide kaitset”. Lisaks sellele on liidul võimalus taotleda struktureeritumat täitmisalast koostööd kolmandate riikidega rahvusvaheliste lepingute põhjal. Tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku pädevad asutused teevad regulaarselt koostööd ICPENis ja OECDs või kahepoolselt kolmandate riikidega, keda peetakse prioriteetseteks partneriteks, näiteks USA. Selline koostöö on tarbijapoliitika väga oluline aspekt ja võib olla eriti kasulik näiteks andmekaitse valdkonnas. Rahvusvaheline tarbijakaitse ja täitmise võrgustik (International Consumer Protection and Enforcement Network, ICPEN) ICPEN on mitteametlik rahvusvaheline võrgustik, mis koosneb enam kui 50 riigi tarbijakaitseasutustest ja mille eesmärk on ära hoida tarbijakaitseõiguse piiriüleseid rikkumisi Euroopast väljaspool ning luua tarbijatele õiglaseid turgusid. Osalevad ametiasutused vahetavad intensiivselt kogemusi regulaarselt peetavatel konverentsidel, töörühmades ja telefonikonverentsidel. Komisjon on ICPENi juhtivate liikmete ja tarbijakaitsealase koostöö võrgustiku vaheline kontaktisik. Tarbijakaitsealase koostöö võrgustik väljendas heameelt komisjoni algatuse üle tegutseda kontaktisikuna ja siduda end proaktiivselt teatavate ICPENi ühismeetmetega. Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsioon (OECD) Euroopa Komisjon osaleb koos ELi liikmesriikidega vaatlejana OECD tarbijapoliitika komitees. Koostöö Ameerika Ühendriikide föderaalse kaubanduskomisjoniga Võttes arvesse väga suuri kaubavoogusid ja lähedasi huve võitluses ebaseaduslike tavadega, mis kahjustavad tarbijate huve mõlemal pool Atlandi ookeani, on tarbijakaitsealase koostöö võrgustik määranud USA ja eelkõige föderaalse kaubanduskomisjoni prioriteetseks rahvusvaheliseks partneriks[72]. Rahvusvahelisel lepingul põhineva raamistiku loomiseni on tarbijakaitsealase koostöö võrgustik ja föderaalne kaubanduskomisjon sisse seadnud mitteametliku koostöö. Näiteks peeti 2013. aasta aprillis võrgustiku ja kaubanduskomisjoni täitevasutuste ühine seminar, mille tulemuseks oli viljakas teabe ja kogemuste jagamine konkreetsete juhtumite kohta, näiteks rakendusesiseste ostude eksitavate tavade küsimuses. 8. Järeldused ja edasised sammud Viimase seitsme aasta jooksul on tarbijakaitsealase koostöö määrus osutunud tõhusaks vahendiks tarbijate kollektiivsete huvide kaitsmisel üle kogu ELi. See on suurendanud ELi tarbijakaitsealaste õigusaktide nõuetele vastavust paljudes majandussektorites, milles on tarbijate ja ettevõtjate hüvanguks korraldatud veebisaitide lauskontrolle. Tarbijakaitsealasel koostööl põhinevad ühised lähenemisviisid õigusnormide täitmise tagamisele näitasid, et mitmes liikmesriigis samaaegselt kujunevaid tarbijaprobleeme saab kõige paremini lahendada kõikide liikmesriikide tiheda koordineerimise ja ühise tegevusega. Kiiresti arenevas digitaalmaailmas on vaja paindlikku ja tänapäeva vajadustele vastavat tarbijakaitsealast koostööd, mis tagab kiire reageerimise uutele õigusnormide täitmise tagamisega seotud probleemidele, et vähendada tarbijatele tekkivat kahju ja säilitada ettevõtjatele ühtsel turul võrdsed tingimused. Tarbijakaitsenormide täitmise parem ja järjepidevam tagamine peaks aitama suurendada turu läbipaistvust ja vähendada nõuete täitmise maksumust piiriüleselt tegutsevate ettevõtjate jaoks, edendades konkurentsi ja innovatsiooni ning aidates oluliselt kaasa majanduskasvule. Parema ELi tasandi koostöömehhanismiga on võimalik kiiresti ja kulutõhusalt reageerida mitut liikmesriiki mõjutavatele ELi tarbijakaitsenormide rikkumistele. See on eriti oluline tulevast ressursside piiramist ja halduskoormuse vähendamist silmas pidades. Paranenud halduskoostööst, õigusnormide täitmise tagamisel esinevate viivituste vähenemisest ja viimaks ka paremini toimivatest turgudest võib iga liikmesriik ja kogu EL oodata valitsemiskulude kokkuhoidu. Selleks et määrata kindlaks parim võimalik viis tarbijakaitsealase koostöö tegemiseks, millest saaksid kasu liikmesriigid ja kõik sidusrühmad, teeb komisjon praegu mõjuhindamisuuringuid. Mõjuhinnangutega uuritakse mitmesuguseid õigusnormide täitmise tagamisega seotud tulevaste probleemide lahendamise võimalusi alates praeguse raamistiku säilitamisest kuni uute õigusaktide koostamiseni ning nende alusel saab komisjon otsustada, milline oleks selles valdkonnas kõige tõhusam poliitika. [1] http://europa.eu/rapid/press-release_IP-12-491_et.htm. [2] http://ec.europa.eu/consumers/archive/strategy/docs/consumer_agenda_2012_et.pdf. [3] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 2006/2004, 27. oktoober 2004, tarbijakaitseseaduse jõustamise eest vastutavate siseriiklike asutuste vahelise koostöö kohta (tarbijakaitsealase koostöö määrus) (ELT L 364, 9.12.2004, lk 1). [4] Sellesse kuuluvad ka EMP partnerriigid Island, Liechtenstein ja Norra. [5] KOM(2009) 336 ja COM(2012) 100, http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/biennial_national_reports_en.htm#biennial. [6] Tarbijakaitsealase koostöö määruse välishinnang, tarbijapoliitika hindamise konsortsiumi lõpparuanne, 17. detsember 2012 (edaspidi „hinnang”), http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/cpc_regulation_inception_report_revised290212_en.pdf. [7] http://ec.europa.eu/consumers/events/ecs_2013/report/Summitconclusions.pdf. [8] Euroopa tarbijaküsimusi käsitlev tippkohtumine, aruteludokument „ELi tarbijaõiguste tõhusama jõustamise suunasˮ, aprill 2013, http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/07032013_consumer_summit_discussion_paper_et.pdf. [9] http://www.cojef-project.eu/IMG/pdf/BEUC_PR_Apple.pdf. [10] Tegevuskava „Tarbijakaitseseaduse jõustamise eest vastutavate siseriiklike asutuste vahelist koostööd käsitleva Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse läbivaatamineˮ, september 2013, http://ec.europa.eu/smart-regulation/impact/planned_ia/docs/2014_sanco_001_consumer_protection_cooperation_review_en.pdf. [11] Kokkuvõte sidusrühmade vastustest tarbijakaitsealase koostöö määrust (määrus (EÜ) nr 2006/2004) käsitlevale avalikule konsultatsioonile, kättesaadav aadressil http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/index_en.htm. [12] http://europa.eu/rapid/press-release_IP-14-187_et.htm. [13] http://ec.europa.eu/justice/consumer-marketing/rights-contracts/directive/index_en.htm. [14] Direktiiv 2011/83/EL tarbija õiguste kohta. [15] Direktiiv 2005/29/EÜ ebaausate kaubandustavade kohta. [16] http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/index_en.htm. [17] http://ec.europa.eu/smart-regulation/index_et.htm ja eelkõige paremat õigusloomet käsitlev institutsioonidevaheline kokkulepe (2003/C 321/01). [18] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 98. [19] Avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk 14–20, ja http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/cpc_regulation_inception_report_revised290212_en.pdf. [20] http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/cpc_regulation_inception_report_revised290212_en.pdf. [21] Tõhus võitlus selliste tavade vastu eeldab tihedat koostööd tarbijakaitseasutuste ja kriminaalvastutusele võtmiseks pädevate asutuste vahel. Kuna kõnealused tavad on sageli lühikese kestusega, võib täitevasutustel olla vajalik võtta meetmeid ka siis, kui selliste tavade järgimine on juba lõppenud. [22] http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/cpc_regulation_inception_report_revised290212_en.pdf. [23] Avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk 14–20 ja 49. [24] http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/cpc_regulation_inception_report_revised290212_en.pdf. [25] Avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk 22–29. [26] Avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk iii ja 45–48. [27] Laiaulatuslike rikkumiste küsimust nimetati juba teatises ühenduse tarbijaõigustiku jõustamise kohta, juuli 2009, (http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/PDF/?uri=CELEX:52009DC0330&from=EN) ja seda kinnitati välishinnangus (http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/cpc_regulation_inception_report_revised290212_en.pdf). Ka avaliku konsultatsiooni tulemused kinnitavad, et sellised rikkumised on märkimisväärsed – avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk 35. [28] Mitu liikmesriiki osutas oma iga kahe aasta tagant esitatavas aruandes täitmisega seotud probleemidele, mis tulenevad kauplemisest kolmandate riikidega. Vt ka http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/cpc_regulation_inception_report_revised290212_en.pdf. [29] Vastastikuse abi taotluste arv oli suurim ajavahemikul 2008–2009, mil aastas esitati keskmiselt 306 taotlust; järgmisel perioodil, 2010–2013, nende arv vähenes, olles aastas keskmiselt 162. http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/biennial_national_reports_en.htm#biennial ja 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 76. [30] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 76. [31] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 98. [32] Liikmesriikide iga kahe aasta tagant esitatavad aruanded (2012–2013), kättesaadavad aadressil http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/biennial_national_reports_en.htm#biennial. [33] Avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk 9–13. [34] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 91–92 ja 98. [35] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 99. [36] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 17. Vajadust komisjoni parema toetuse järele liikmesriikide täitetoimingutele, eeskätt paralleelsete rikkumiste puhul, mis mõjutavad tarbijaid mitmes liikmesriigis, nimetati ka komisjoni 2009. aasta teatises tarbijaõigustiku jõustamise kohta, lk 5 (punkt 2.3). [37] Avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk 35–37. Rohkem kui 80 % vastanutest leidis, et sellised rikkumised on väga olulised või olulised, ning 56 % vastanutest oli arvamusel, et väga tähtis oleks ette näha spetsiaalne täitemenetlus kõnealuste rikkumistega tegelemiseks. [38] Välishindamisaruanne, lk 94–95 ja 122. [39] Välishindamisaruanne, lk 94. [40] Tarbijakaitsealase koostöö määruse läbivaatamise 2013. aasta tegevuskava, september 2013. [41] Avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk 35–38. [42] Avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk 51–53. [43] Vahetatud hoiatuste arv saavutas haripunkti 2008. aastal, kui anti üle 100 hoiatuse aastas, järgnevatel aastatel langes hoiatuste arv sellest vähem kui pooleni. [44] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 85–88. [45] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 85–87. [46] Avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk 15–21. [47] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 76–77. [48] Avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk 9–13. [49] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 78, ja http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/biennial_national_reports_en.htm#biennial. [50] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 78, ja http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/biennial_national_reports_en.htm#biennial. [51] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 76. [52] Mõnes liikmesriigis võivad ainult kohtud välja anda käsu rikkumine lõpetada, mõnes teises liikmesriigis aga on kohtute ülesandeks peamiselt pädevate asutuste otsuste kohtulik kontroll. [53] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 60. [54] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 60–61. [55] Avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk 27–33. [56] Iga kahe aasta tagant esitatavad aruanded, http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/biennial_national_reports_en.htm#biennial, ja 2012. aasta välishindamisaruanne. [57] See puudutab näiteks testostude tegemise volitust, rikkuvate ettevõtjate nimede avaldamise volitust või vahemeetmete vastuvõtmise volitust. Mõnes liikmesriigis on testostude tegemine rikkumismenetluse tavapärane osa, kuid mõnes teises liikmesriigis ei ole sellist võimalust ette nähtud. See võib tekitada probleeme rikkumiste kohta teises liikmesriigis kogutud tõendite vastuvõetavuse ja kättesaadavusega. [58] Avaliku konsultatsiooni kokkuvõte lk 22–26. [59] Avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk 26–27. Tarbijakaitsealase koostöö määruse eesmärk on tarbijate kollektiivsete huvide kaitsmine. Tarbijate individuaalseid hüvitisi käsitletakse muudes õigusaktides, näiteks direktiiv 2013/11/EL tarbijavaidluste kohtuvälise lahendamise kohta, määrus nr 524/2013 tarbijavaidluste internetipõhise lahendamise kohta või määrus nr 861/2007, millega luuakse Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlus. [60] www.cojef-project.eu. [61] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 81–83. [62] Direktiiv 2009/22/EÜ tarbijate huve kaitsvate ettekirjutuste kohta, ELT L 110, 1.5.2009, lk 30. [63] Teatis ühenduse tarbijaõigustiku jõustamise kohta, KOM(2009) 330 (lõplik), lk 8. [64] Iga kahe aasta tagant esitatav aruanne (2012), lk 10 ja 13. [65] Tarbijakaitsealase koostöö komitee asutati tarbijakaitsealase koostöö määruse artiklite 19 ja 20 alusel. [66] Avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk 11–13 ja 14–18. [67] Avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk 15–17. [68] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 40. [69] Näiteks pakub määrusega nr 1211/2009 asutatud elektroonilise side Euroopa reguleerivate asutuste ühendatud amet (BEREC) raamistikku riikide reguleerivate asutuste vaheliseks ning nende asutuste ja komisjoni vaheliseks koostööks elektroonilise side valdkonnas eesmärgiga saavutada ELi elektroonilise side reguleeriva raamistiku järjekindel kohaldamine, et tuua ühtse turu kasutegurid tarbijate ja ettevõtjateni. Muude täitmise tagamismehhanismidega tagatakse reisijate õiguste kaitse. Täpsemalt on määrusega nr 261/2004 (millega kehtestatakse ühiseeskirjad lennureisijatele antava hüvitise ja abi kohta), määrusega nr 1177/2010 (mis käsitleb meritsi ja siseveeteedel reisijate õigusi) ja määrusega nr 181/2011 (mis käsitleb bussisõitjate õigusi) kehtestatud täitmise tagamismehhanismid, millesse on kaasatud määratud riiklikud täitevasutused ja mis hõlmavad nii piiriüleseid kui ka riigisiseseid rikkumisi. [70] 2012. aasta välishindamisaruanne, lk 89–90, avaliku konsultatsiooni kokkuvõte, lk iii ja 51–52. [71] http://ec.europa.eu/consumers/ecc/index_en.htm. [72] Sel eesmärgil sõlmitavat rahvusvahelist lepingut käsitlevad läbirääkimised on alates 2012. aastast vastastikuse kokkuleppe alusel ootele jäetud käimasolevate protsesside tõttu, millel võib olla mõju mõlema osapoole koostöökorraldusega seotud vajadustele.