Brüssel, 27.01.2005

KOM(2005)14 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE, EUROOPA PARLAMENDILE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE JA REGIOONIDE KOMITEELE

Ühisaruande projekt sotsiaalse kaitse ja sotsiaalse hõlvamise kohta {SEC(2005)69}

SISUKORD

Sissejuhatus 3

1. Sotsiaalne kaitse ja hõlvamine: reageerimine muutustele 3

2. Sotsiaalse hõlvamise edendamine 4

3. Pensionid ja aktiivne vananemine 8

4. Poliitika põhisõnumid 9

SISSEJUHATUS

Lissaboni strateegia eesmärk on soodustada liidu säästva arengu mudelit, mis tõstab kõigi Euroopa kodanike elustandardit majanduskasvu kaudu, pöörates tähelepanu sotsiaalsele ühtekuuluvusele ja keskkonna säästmisele. Seejuures rõhutatakse vajadust parandada EL tasandi kooskõlastusmehhanisme, et järjepidevalt ja vastastikku edendada majanduse, tööhõive ja sotsiaalvaldkondade poliitikat.

Kui majandus- ja tööhõive kasv on oluliseks eeltingimuseks sotsiaalse kaitse süsteemide jätkusuutlikkusele, siis edu sotsiaalse ühtekuuluvuse kõrgemate tasemete saavutamisel koos toimivate haridus- ja väljaõppesüsteemidega on oluline kasvu soodustav tegur. Selles kontekstis toetab käesolev esimene ühisaruanne sotsiaalse kaitse ja sotsiaalse hõlvamise kohta püüdlusi ajakohastada sotsiaalse kaitse süsteeme otsustavate ja usaldusväärsete reformide abil.

Sotsiaalne hõlvamine ja riiklikud vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu võitlemise programmid on käesolevas aruandes kesksel kohal, sisaldades EL15 tasandi sotsiaalse hõlvamise koordineerimise avatud meetodi kahe vooru tulemusi ja meetodi eduka laienemise näidet kümnesse uude liikmesriiki 2004. aastal. Samuti leiab käsitlust pensioniteema, kuigi vähemal määral. Põhiliseks sisendmaterjaliks on 2003. aasta ühisraport piisavate ja jätkusuutlike pensionide kohta. Sotsiaalkaitsekomitee viimased tööd ja enne uute liikmesriikide ühinemist toimunud Euroopa Komisjoni ja uute liikmesriikide vahelise kahepoolse teabevahetuse tulemused annavad vajalikku lisamaterjali.

Käesolev ühisaruanne täiendab ühist tööhõivet käsitlevat aruannet ja majanduspoliitika üldsuuniste rakendusaruannet ning esitab tasakaalustatud ja integreeritud arusaama ülesannetest, mis tuleb liikmesriikidel ambitsioonikate Lissaboni eesmärkide saavutamiseks lahendada. Siin korratakse kõrgetasemelise sõltumatute ekspertide töörühma (Koki töörühma) aruandes esitatud soovitusi keskenduda Lissaboni eesmärkide elluviimisele ja saavutada tugevam poliitiline tahe kõigil tasanditel.

1. sotsiaalne kaitse ja sotsiaalne hõlvamine: reageerimine muutustele

Kõrgetasemeline sotsiaalne kaitse võimaldab ühiskondadel toime tulla vastuoludega ning kaotada ja ära hoida vaesuse kõige rängemaid ja ebainimlikumaid vorme. Lisaks soodustavad hästi korraldatud sotsiaalse kaitse süsteemid majandusarengut, luues majanduskasvuks soodsa keskkonna, kus inimesed ja ettevõtted julgevad tarbida ja investeerida, lihtsustavad struktuurimuutusi, kaitstes töövõtjaid ümberkorralduste mõju eest, stabiliseerivad kogunõudlust majandustsüklite vältel ja loovad soodsad tingimused taastumiseks.

Euroopa ühiskonnas ja majanduses keskse rolli saavutamiseks peavad sotsiaalse kaitse süsteemid arvestama laiemate sotsiaalsete suundumustega. Demograafiliste, majanduslike ja sotsiaalsete tegurite keeruline kogum, mis on põhjustanud ja põhjustab edaspidi struktuurimuutusi Euroopa Liidus, on avaldanud mõju ka sotsiaalse kaitse süsteemidele, mida tuleb samuti kohandada ja uuendada.

Põhjalikud muutused elanikkonna vanusestruktuuris mõjutavad oluliselt sotsiaalpoliitika erinevaid tahke. 0-14aastaste vanuserühma kahanemine rõhutab lapsesõbraliku keskkonna loomist ning asjakohase toetuse suunamise vajadust varajase arengu ja alghariduse valdkonda. Vanuserühma 15-29 aastat kuuluvate inimeste arvu vähenemine rõhutab koolist tööle ülemineku optimeerimist. Vanuserühma 50-64 kiire kasv omakorda rõhutab aktiivse vananemise tähtsust. Üle 65aastaste vanuserühma suurenemine tähendab aga piisavate pensionide jätkusuutlikkuse tagamise vajadust. Ning üle 80aastaste vanuserühma suurenemine nõuab suuremat tähelepanu vanurite tervise ja pikaajalise hooldusvajadusega seotud valdkondadele.

Suurem sisseränne aitaks lahendada sellistest demograafilistest muutustest tulenevat ebavõrdsust, korvates tööjõupuudust ja parandades pensionisüsteemide finantsilist jätkusuutlikkust pensionireformide kontekstis. Samas saavad need hüved võimalikuks ainult siis, kui ühiskond loob immigrantide ametlikule tööturule integreerimiseks vajalikud tingimused, õpib lahendama kultuuridevahelisi pingeid ja on võimeline kõrvaldama sisserännanute majanduslikku ja sotsiaalset integratsiooni takistavad tegurid.[1]

Demograafilised muutused hõlmavad kultuuriväärtusi, sotsiaalseid suhteid, perekondi ja töö iseloomu.

Ainelise heaolu kasvuga on sotsiaalsed nõudmised muutunud samuti keerulisemaks ja mitmekülgsemaks, hinnatakse eelkõige elukvaliteeti ning tasakaalu töö ja vaba aja vahel. Isiklik valik on muutunud tähtsamaks. Mitmekülgsusel on samuti tugev etniline mõõde, eelkõige suurtes linnakeskustes. Tööjõu jätkuv feminiseerumine esitab samuti uusi sotsiaalseid nõudmisi (näiteks laste, vanurite ja ülalpeetavate hooldusteenused) ning on muutnud ka majapidamisülesannete jaotumist. Ka perekondade ülesehituses on toimunud märkimisväärsed muutused, mis väljenduvad nii leibkondade suuruste kahanemises kui ka kooselu vormide mitmekesistumises, mille põhjused on eelkõige partnerlussuhete loomise vähenemine ja lahutuste suurenemine. Selle tulemusena on üha enam inimesi sunnitud kasutama muid toetuse vorme. Lõpetuseks, töökeskkond on muutunud ebastabiilsemaks ja heterogeensemaks. Suureneva nõudmise kõrval oskustööliste järele esineb vajadus luua mitmeid madala tootlikkusega töökohti.

Sellistes muutuvates oludes tuleb sotsiaalse kaitse süsteemid kujundada nii, et need vastaksid majanduslikele ja sotsiaalsetele vajadustele tulevikus. Näiteks ei ole sotsiaalse hõlvamise poliitika tähtis mitte ainult vaesuse ärahoidmise ja vaesuse vastu võitlemise seisukohalt, selle abil on võimalik suurendada ka tööjõu hulka, arendades inimeste töövõimet ning mõistlikult rakendades „töötegemise tasuvuse“ põhimõtet. Jätkusuutlike ja piisavate pensionide tagamiseks tehtavate reformide eesmärk peaks olema õigete stiimulite leidmine töötajatele, et nad sooviksid olla kauem tööalaselt aktiivsed, ning tööandjatele, et nad oleksid huvitatud palkama ja tööl hoidma ka eakamaid töötajaid. Kättesaadavad, kvaliteetsed ja jätkusuutlikud tervishoiusüsteemid mängivad olulist rolli mitte ainult haiguste ja sotsiaalsest tõrjutusest tuleneva haavatavuse vastu võitlemisel, vaid ka töövõimelise tööjõu säilitamisel.

2. sotsiaalse hõlvamise edendamine

2.1. Sotsiaalse hõlvamise olukord 25 liikmesriigis

Vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu võitlemine on Euroopa Liidu ja tema liikmesriikide oluline ülesanne. Vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse tõttu kannatanute arv Euroopa Liidus on märkimisväärne: 2002. aastal loeti vaesuse riskirühma kuuluvaks enam kui 68 miljonit inimest ehk 15% Euroopa Liidu elanikkonnast. Selliste inimeste osakaal oli Tšehhi Vabariigis, Rootsis, Taanis, Ungaris ja Sloveenias kuni 10% elanikkonnast, kusjuures Iirimaal, Slovaki Vabariigis, Kreekas ja Portugalis oli vastav näitaja 20% ja üle selle.

Vaesuse riskirühma sattumise tõenäosus on oluliselt kõrgem töötute, üksikvanema (kus enamasti naine on perekonnapea), üksiku eaka inimese (eelkõige naised) leibkondades ning perekondades, kus on mitu ülalpeetavat. Sageli kannatavad vaesuse tõttu lapsed kõige enam: vaesuses kasvavatel lastel on tihti terviseprobleeme, nad jõuavad koolis halvemini edasi ning neil on suurem risk jääda tulevikus töötuks ning omandada ebasotsiaalseid käitumismalle. Samuti on tõendeid selle kohta, et keskkonna saastatuse ja sotsiaalse tõrjutuse vahel on seos.

Vaesuseriski mõõtmine ei anna terviklikku ülevaadet ning viimaste andemete põhjal on näha tõrjutuse ulatuse kasvu ka nendes riikides, kus siseriiklik vaesuskünnis on oluliselt madalam.

Vaesus ja aineliste võimaluste puudumine takistab ka ühiskondlikus elus osalemist; selle põhjuseks on eelkõige piiratud võimalus leida või saada tööd, haridust, väljaõpet, eluaset, transpordi- või tervishoiuteenuseid.

Tööhõive on sotsiaalse hõlvamise põhieelduseks mitte ainult seetõttu, et tööhõive toodab tulu, vaid eelkõige seetõttu, et see edendab sotsiaalseid suhteid ja isiklikku arengut ning aitab kaasa piisava elustandardi säilimisele ka siis, kui inimene saab vanaks ja tal tekib õigus saada pensioni. Üleminek töötuselt tööhõivele vähendab oluliselt võimalust sattuda vaesuse riskirühma; töötute või tööturult eemal viibivate heaolu satub suuremasse ohtu siis, kui leibkonnas puudub tööga teenitud tulu.

EL tasandi statistilised andmed vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse kohta ei hõlma ikka veel mõningaid riskidele eriti avatud rühmi. Sotsiaalse hõlvamise riiklikes tegevuskavades tuuakse esile, et sisserännanutel, etnilistel vähemustel, mustlastel, puuetega inimestel, kodututel, inimkaubanduse ohvritel, hooldusasutustes elavatel ja sealt lahkuvatel inimestel ning elatustalupidajatel on oma spetsiifilised riskid. Samuti tuleb vaadelda ebasoodsate asjaolude koondumist konkreetsetesse kogukondadesse ja geograafilistesse piirkondadesse, nii linna kui ka maale, kus seistakse silmitsi tõrjutuse kaugeleulatuvate põhjustega, mis kanduvad edasi põlvest põlve.

Uue strateegia koostamisele eelnenud aastate suundumuse põhjal saab väita, et suhteline vaesus on vähenenud: Euroopa Liidu (15 liikmesriiki) keskmine on langenud 18%-lt 1995. aastal 15%-le 2000. aastal. Seda saavutust saab eelkõige seostada tööjõuturul valitseva olukorra olulise paranemisega. Majanduslangused koos tööpuuduse kasvu ja kahanevate võimalustega leida tööd suurendavad samuti vaesuse ohtu ja sotsiaalset tõrjutust ning halvendavad veelgi nende olukorda, kes juba enne majanduslangust kõnealustesse riskirühmadesse kuulusid.

Väljakutse on isegi suurem mitmetes uutes liikmesriikides, kus kiire majanduskasv on saavutatud tööstuse ja põllumajanduse laiaulatuslike ümberkorraldustega, kuid mille käigus ei ole rakendatud asjakohast sotsiaalse hõlvamise poliitikat, mistõttu paljud inimesed võivad sattuda vaesuse ohtu.

2.2. Peamised poliitilised prioriteedid

Sotsiaalse hõlvamise positiivne tulemus on suurem selgus vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu võitlemise poliitika peamiste prioriteetide osas, mis on väljendatud ka liikmesriikides vastuvõetavates poliitikapõhimõtetes. Euroopa Liidus eristub selgelt seitse peamist poliitilist prioriteeti :

1. Tööturul osalemise suurendamine : enamik liikmesriike peavad seda tähtsaimaks prioriteediks; see hõlmab aktiivse tööturupoliitika laiendamist ning sotsiaalse kaitse, elukestva õppe ja tööturureformide paremat sidumist, et need vastastikku täiendaksid teineteist.

2. Sotsiaalse kaitse süsteemide ajakohastamine : sellega tagatakse jätkusuutlike sotsiaalse kaitse kavade piisavus ja kõigile kättesaadavus ning et töövõimelistele mõeldud soodustused motiveerivad töötamist ja annavad piisava kindlustunde muutustega kohanemiseks.

3. Ebakõlade kõrvaldamine hariduses ja väljaõppes : rõhutatakse vajadust ära hoida varajast ametlikust haridus- ja koolitussüsteemist väljalangemist; lihtsustada üleminekut koolist tööle, eriti vähese kvalifikatsiooniga kontingendi puhul; hariduse ja koolituse võimaldamist puuetega inimestele ning nende integreerimist ühiskonda; elukestva õppe edendamist, kaasa arvatud e-õppe võimaldamist kõigile. Leitakse, et rohkem ja tõhusamalt tuleks investeerida igas vanuses inimkapitali.

4. Laste vaesuse kaotamine : oluline samm, millega võideldakse põlvest põlve edasikantava vaesuse vastu. Erilist tähelepanu pööratakse varajasele sekkumisele ja ebasoodsas olukorras olevate laste hariduse toetamisele ning perede ja üksikvanemate sissetulekutoetuste suurendamisele. Poliitika väljatöötamise alusena kasutavad paljud riigid laste õiguste edendamist.

5. Rahuldavate elamistingimuste tagamine : mõned liikmesriigid pööravad suuremat tähelepanu eluasemestandardite parandamisele, teised jälle püüavad lahendada riskirühmadele mõeldud sotsiaalmajade vähesusest tulenevaid probleeme. Paljud liikmesriigid töötavad välja integreeritud lähenemisviise, et lahendada kodutute probleemi.

6. Kvaliteetteenuste parem kättesaadavus : siin mõeldakse tervishoiu- ja pikaajaliste hooldusteenuste, sotsiaalteenuste ja transpordi paremat kättesaadavust, kohaliku keskkonna parandamist, piisava infrastruktuuri loomist, uute sidetehnoloogiate võimaldamist ning sellega kaasnevate eeliste kasutamist.

7. Diskrimineerimise lõpetamine ning etniliste vähemuste ja sisserännanute parem integreerimine : konkreetsete inimrühmade, eriti mustlaste, tõrjutuse vastu võitlemine sisaldab parema juurdepääsu võimaldamist põhilistele teenustele ja võimalustele, diskrimineerimise lõpetamist käsitlevate õigusaktide rakendamist ning konkreetsete olukordade lahendamiseks vajalike lähenemisviiside väljatöötamist.

Nende prioriteetide saavutamiseks tuleb liikmesriikidel nii siseriiklikul kui ka piirkondlikul tasandil välja töötada integreeritud ja kooskõlastatud strateegiad, eriti nende linna- ja maakogukondade kohta, mis on mitmete asjaolude tõttu ebasoodsas olukorras. Sellised strateegiad tuleks kohandada kohalikule olukorrale ja need peaksid sisaldama kõiki asjaomaseid tegureid. Lisaks on tähtis, et prioriteetides kajastuksid ka soolist võrdõiguslikkust edendavad seisukohad.

2.3. Sotsiaalse hõlvamise protsessi tugevdamine

Siseriiklike tööhõive tegevuskavade väljatöötamine ja nende rakendamine kõigis liikmesriikides väljendab soovi pöörata suuremat tähelepanu vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse küsimustele. Eriti on seda näha EL10 liikmesriikide tugevas poliitilises tahtes, mis on andnud protsessile uue tõuke ning rõhutab koordineerimise avatud meetodi asjakohasust.

Liikmesriikide lähenemisviisid on erinevad, sõltudes riigi algolukorrast, sotsiaalhoolekande süsteemist ning vaesuse vastu võitlemise strateegiate väljatöötamise kogemustest. Enamik liikmesriike on valinud vaesuse ja tõrjutuse probleemide vastu võitlemiseks kõikehõlmava lähenemisviisi, mis sisaldab mitmeid valdkondi. Tugevdatakse ka institutsioonilist korraldust, et lülitada sotsiaalse hõlvamise probleemid riiklike poliitiliste otsuste tegemisse. Rohkem tähelepanu pööratakse ka erinevate valitsuse talituste ja tasandite tegevuse kooskõlastamisele, et oleks tagatud integreeritud lähenemine. Lisaks julgustatakse peamiste huvirühmade (sotsiaalpartnerid, valitsusvälised organisatsioonid ja äriühingud) kaasamist.

Sotsiaalse kaasamise koordineerimise avatud meetodi panus on oluline ning see on sobivaks lähtekohaks edasise tegevuse planeerimisel. Ühenduse sotsiaalse tõrjutuse vastu võitlemise tegevusprogrammil on samuti oluline roll uuringute, eksperthinnangute, rahvusvaheliste vahetusprojektide ja EL tasandi koostöövõrkude edendamisel. Samas on ka selge, et kui soovitakse saavutada sotsiaalse hõlvamise protsesside üldist eesmärki, milleks on märkimisväärse mõju avaldamine vaesuse kõrvaldamisele 2010. aastaks, tuleb teha palju rohkem nii riiklikul kui ka Euroopa Liidu tasandil. Sellega seoses peaksid liikmesriigid:

- looma tugevamad seosed majandus- ja tööhõivepoliitikaga . Neid seoseid tuleb tugevdada, rõhutades siseriiklikes tööhõive tegevuskavades püstitatud eesmärkide saavutamiseks vajalike eelarveressursside läbipaistvust ning näidates, kuidas kasutatakse struktuurifondide vahendeid sotsiaalse kaasamise eesmärkide saavutamiseks;

- tugevdama õigusaktide rakendamise suutlikkust . See hõlmab nii haldus- kui ka institutsioonilise suutlikkuse tugevdamist – kaasa arvatud sotsiaalse kaitse süsteemid, sotsiaalteenused, soolise võrdõiguslikkuse süvalaiendamise hindamise vahendid –, erinevate valitsuse talituste ja tasandite tegevuse paremat kooskõlastamist (näiteks riiklikul, piirkondlikud ja kohalikul tasandi) ja huvirühmade kaasamismehhanismide parandamist;

- keskenduma põhiküsimustele ja püstitama ambitsioonikamad eesmärgid. Nimetatud protsessi on võimalik oluliselt tugevdada, kui liikmesriigid määravad kindlaks neile olulise tähtsusega küsimused ning püstitavad nende lahendamiseks kvantifitseeritud eesmärgid. Seejärel tuleks jälgida eesmärkide täitmisel saavutatud edu ning esitada asjakohased aruanded. Liikmesriikidel, kes mõnes valdkonnas satuvad mahajääjate hulka, tekib võimalus end võrrelda paremaid tulemusi saavutanud liikmesriikidega;

- tugevdama poliitika järelevalvet ja hindamist . Paremaid tulemusi on võimalik saavutada, kehtestades tõhusad poliitika mõju tuvastavad järelevalve- ja hindamismeetmed, mis hõlmavad kõiki huvirühmi ja sotsiaalpartnereid, ja töötades välja õigeaegsed ja asjakohased andmed.

Euroopa Liidu tasandil peaksid komisjon ja nõukogu:

- tugevdama sotsiaalse hõlvamise süvalaienemist kõikidesse Euroopa Liidu poliitika tasanditesse . Sotsiaalse hõlvamise lülitamine Euroopa Liidu poliitika väljatöötamisse ja rakendamisse tagab, et poliitika toetab siseriiklikke jõupingutusi sotsiaalse hõlvamise edendamisel. Seda toetab koordineerimise avatud meetodi laiendamine ka tervishoiu- ja pikaajalise hooldusteenuse valdkondadesse, et tagada kättesaadavad, kvaliteetsed ja jätkusuutlikud süsteemid;

- paremate tulemuste saavutamiseks kasutama ära koordineerimise avatud meetodi potentsiaali . Heade tavade vahetamisel tuleb esitada selge tõendusmaterjal selle kohta, milline on hea ja milline on halb tava, et liikmesriigid oma poliitika väljatöötamisel saaksid seda teavet tõhusalt kasutada. Siinkohal peaksid kesksel kohal olema ühised näitajad;

- tagama, et struktuurifondidel säiliks sotsiaalse kaasamise edendamisel keskne koht. Struktuurifondide pakutavaid võimalusi, eriti Euroopa Sotsiaalfondi oma, tuleb vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu võitlemisse laialdasemalt kaasata ja täielikumalt kasutada. Struktuurifondide keskse kohaga tuleb arvestada ka 2007.-2013. aasta finantsperspektiivi kohta algatatavates aruteludes;

- edasi arendama ühiseid näitajaid ja laiendama andmeallikaid . Vaatamata näitajate ja statistilise võimekuse paranemisele, mis saavutati eelkõige tänu EU-SILC käivitumisele, esineb siiski lünki andmete asjakohasuses ja nende õigeaegses esitamises, mis takistab võrdlevate analüüside tegemist. Eelkõige tuleb paremini mõista sotsiaalse tõrjutuse ja vaesuse mitmemõõtmelist olemust.

3. pensionid ja aktiivne vananemine

3.1. Pensionisüsteemide jätkusuutlikkus ja piisavus

Liikmesriigid on juba ammu teadlikud sellest, kuidas elanikkonna vananemine mõjutab ümberjaotamisel tuginevaid pensioniskeeme ning ka sellest, kuidas see mõjutab vabatahtlikel sissemaksetel põhinevaid pensioniskeeme. Et tagada finantsiliselt jätkusuutlik ja piisav sissetulek tulevikus, on vaja usaldusväärseid reforme. Lissaboni strateegia kontekstis töötati välja selline pensionide koordineerimise avatud meetod, mis edendab reformide ühiste eesmärkide kolme alustala: piisavus, finantsiline jätkusuutlikkus ja ajakohastamine, millega tagatakse vastavus ühiskonnamuutustele.

Esimene ühisaruanne piisavate ja jätkusuutlike pensionide kohta näitas, et enamus EL15 liikmesriikidest on saavutanud olulist edu pensionikulude suundumuste ohjamisel. Sellest ajast alates on mitmed liikmesriigid teinud uusi reforme. Riiklike strateegiaaruannete järgmises voorus antakse uusim hinnang edusammude kohta, mis hõlmab ka EL10 liikmesriike.

Ühisaruandes rõhutati ka seda, et jätkusuutlikkus ja piisavus on üksteisest lahutamatud. Tuleviku pensioniskeemid tagavad piisavad pensionid ainult siis, kui need on majanduslikult stabiilsed ja muutuvas ühiskonnas kergesti kohandatavad; kui pensionisüsteemid aga ei suuda pensionäridele tagada piisavat sissetulekut, siis tekivad lisakulud, näiteks suurenevad sotsiaalabi kulutused. Seetõttu on pensionide finantsilise jätkusuutlikkuse saavutamine, ohustamata nende piisavust, üheks peamiseks väljakutseks.

Ühisaruandes toodi esile, et mitmed kulutuste ohjamiseks mõeldud reformid toovad endaga kaasa vaesuse ärahoidmiseks võetavate meetmete kasvu selleks, et tagada eakatele miinimumsissetulek. Mõnede reformide tulemusena kahanevad riiklike pensionide asendusmäärad, mis võivad tulevikus põhjustada olulisi pensionide piisavuse probleeme ainult siis, kui liikmesriigid ei soodusta inimeste hilisemat pensionilejäämist ja ei tee lisapensioniskeeme paremini kättesaadavaks.

3.2. Kaks põhilist poliitilist abinõud: pikem töövõimeline iga ja vabatahtlike pensionifondide kasvav roll

Sotsiaalse kaitse süsteemide ajakohastamine aitab edendada hilisemat pensionilejäämist. On oluline, et enne ametlikku pensioniikka jõudmist või enne nõutava tööstaaži täitumist makstaks pensioni ainult siis, kui inimene ei ole võimeline elatist teenima või kui inimene on nõus pensionihüvitise vähendamisega vastavalt vanaduspensioni kindlustusmatemaatilisele väärtusele. Samas peaksid pensionisüsteemid võimaldama kõrgema pensionihüvitise saamist siis, kui töötatakse kauem. Pensioniea tõstmine on seega oluline abinõu pensionihüvitiste piisavuse ja finantsilise jätkusuutlikkuse lähendamisel.

Statistikaprogrammi komitee tehtud uuring näitas, et enamik liikmesriike on asunud kriitiliselt üle vaatama põhilisi tööturult enneaegselt lahkumist soodustavaid asjaolusid, milleks eelkõige on ennetähtaegse pensioni kavad, töötus- ja invaliidsushüvitised. Samas pakutakse pensionäridele üha enam võimalusi teenida suuremat sissetulekut, tagades pensionihüvitise juurdekasvu vanaduspensioni edasilükkamise korral või võimaldades samaaegselt saada töötasu ja pensionihüvitist (järk-järguline pensionilejäämine või osalise tööajaga töötamine pärast pensionilejäämist). Samas on paljudes liikmesriikides reformideks veel küllalt ruumi.

Statistikaprogrammi komitee uurib ka vabatahtlike pensionifondide rolli. Enamus liikmesriike loodab, et vabatahtlikud pensionid kas siis kutsealase pensioniskeemi või muu individuaalskeemi vormis mängivad tulevikus olulisemat rolli, kuigi enamikes liikmesriikides jäävad riiklikud pensioniskeemid püsima kui kõige olulisemad pensionäride tuluallikad. Vabatahtlikud pensionifondid muudavad pensionisüsteeme keerukamaks nii üld- kui ka indiviidi tasandil. Seetõttu tuleb töötada välja kõikehõlmavad teabe- ja järelevalvesüsteemid, mis selgitaksid vabatahtlike pensionifondide ja riigi rahanduse vahelisi seoseid eelkõige vabatahtlike pensioniskeemide maksustamise seisukohast ning vabatahtlikest pensioniskeemidest makstavate pensionihüvitiste ja riikliku pensionihüvitise vastastikmõju. Üksikindiviidile on kõnealune teave samuti erakordselt oluline ning aitab tal teha raskeid valikuid, millel on pikaajaline mõju sissetulekutele ja elustandardile.

3.3. Pensionisüsteemide ajakohastamine

Kõigile piisavad ja tasakaalustatud pensionid on võimalikud ainult siis, kui pensioniskeemid on kergesti kohandatavad üksikisiku muutuvatele vajadustele. Pensioniskeemid peavad arvestama tööhõive vormide kasvava mitmekesisusega ning soolise võrdõiguslikkusega. Lisaks tuleb kaaluda ka üldjuhtimise probleeme ning jälgida, et reformid põhineksid usaldusväärsel teabel ja konsensusel.

Pensionide ja sotsiaalse kaitse süsteemide ajakohastamine on oluline tegur Lissaboni strateegia eesmärkide saavutamisel. Vananemisega seotud probleemistiku lahendamiseks tuleb esmalt üle vaadata traditsioonilised elutsükli mallid, arvestades et õppimise, töö ja hoolekande perioodide piirid on muutumas üha hägusemaks. Sotsiaalse kaitse süsteemid peavad selliste muutustega arvestama ning lubama ja julgustama inimesi kasutama dünaamilise majanduse ja tööturu pakutavaid võimalusi.

4. POLIITIKA PÕHISÕNUMID

- Sotsiaalse kaitse piisavuse parandamine on oluline kasvu, tööhõive ja sotsiaalse ühtekuuluvuse seisukohast. Sotsiaalse kaitse ajakohastamine peaks eelkõige lähtuma töövõimelise ea pikendamisest ja tööhõivetaseme suurendamisest. Võttes arvesse üksikisikute muutuvaid vajadusi elutsükli vältel, aitavad sotsiaalse kaitse süsteemid kaasa uute riskide juhtimisel.

- Euroopa Liidu tasandil tuleb tervishoiu valdkonna planeeritud laiendamist ja kõikide sotsiaalse kaitse ja sotsiaalse hõlvamise protsesside süvalaienemist 2006. aastal kasutada selleks, et keskenduda rakendamisele ja kogu valdkonna sünergiale. Seda tuleb teha sotsiaalse kaitse koordineerimise avatud meetodi raames, arvestades eripärasid igas valdkonnas: sotsiaalne kaasamine, pensionid, tervishoid ja pikaajaline hooldus.

- Sotsiaalse hõlvamise valdkonnas kogutud andmete põhjal on võimalik öelda, et õigustatud on nii sihikindlus kui ka ambitsioonikus. Sihikindlust on vaja, sest võitlus vaesuse ja tõrjutuse põhjustega nõuab ühiseid jõupingutusi ka pärast 2010. aastat; ambitsioonikust on vaja jälle selleks, et käivitada kõigi huvirühmade ühine tegevus Euroopa Liidus.

- Kuna sotsiaalse hõlvamise poliitika peab arvestama liikmesriikide mitmekesisust, jääb prioriteediks seega mitmekülgse lähenemise nõue. Tänaseks tehtud töö kinnitab mitmete poliitika prioriteetide asjakohasust. Nendele prioriteetidele keskendumine aitab kaasa kõige pakilisemate probleemide lahendamisele nagu laste vaesuse ärahoidmine, perekondade hooldusvõime toetamine, soolise ebavõrdsuse ja kodutute probleemide lahendamine ning etnilistele vähemustele ja sisserännanutele uute integratsioonivõimaluste leidmine.

- Eelseisev hindamine, mis toimub 2005. aastal, peaks ette valmistama koordineerimise avatud meetodi rakendamise uut ringi pärast 2006. aastat. Eelkõige peaksid liikmesriigid ja komisjon hindama seda, kuidas riiklikke strateegiaid efektiivsemaks muuta, kasutades sihtmärke, võrdlusnäitajaid ja indikaatoreid, paremaid seoseid majandus- ja tööhõivepoliitikaga, tõhusaid järelevalve- ja hindamismeetmeid ning struktuurifonde ja Euroopa Sotsiaalfondi. Samuti tuleks üle vaadata, mil määral riiklikud strateegiad on suutnud kaasata kohalikke ja piirkondlikke omavalitsusi, sotsiaalpartnereid ja muid huvirühmi ja kuivõrd on nad suutnud tõsta vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse alast teadlikkust.

- Inimeste toomine tagasi tööle, töötajate tööl hoidmine, tööhõive taseme ja tööjõuturul osalemise suurendamine on olulised tingimused Lissaboni strateegia konkurentsivõime, tööhõive ja sotsiaalse hõlvamise eesmärkide saavutamiseks. Viimasega seoses on laienenud Euroopa Liidul erilised väljakutsed, arvestades nende olukorda, kes on tööjõuturult kõige enam tõrjutud. Sotsiaalse hõlvamise koordineerimise avatud meetodi ja Euroopa tööhõivestrateegia rakendamisest saadud õppetundide põhjal peaks komisjon 2005. aastal konsulteerima sotsiaalpartneritega, liikmesriikidega ning kõigi asjakohaste huvirühmadega selles osas, kas ja millist edasist tegevust on EL tasandil vaja kõnealuste väljakutsete lahendamiseks.

- Pensionide valdkonnas jääb kogu Euroopa Liidus olulisimaks väljakutseks tööhõive säilitamine eakatele. See asjaolu on esmatähtis pensionide piisavuse ja finantsilise jätkusuutlikkuse tagamisel tulevikus. Pikenev eluiga tõstab ka tööturult lahkumise iga, mis tähendab, et järkjärgult kaotatakse ennetähtaegselt pensionile jäämise stiimulid. Liikmesriigid peaksid hindama sotsiaalse kaitse süsteemide rolli pikema tööea propageerimisel.

[1] Vt komisjoni ettepanekut majandusmigratsiooni süvaarutelu kohta KOM(2004)881, „Roheline raamat majandusmigratsiooni juhtimise kohta Euroopa Liidus.“