EUROOPA KOMISJON Brüssel,25.5.2016 SWD(2016) 163 final KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT EBAAUSAID KAUBANDUSTAVASID KÄSITLEVA DIREKTIIVI 2005/29/EÜ RAKENDAMISE/KOHALDAMISE SUUNISED Lisatud dokumendile: KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE Terviklik lähenemisviis Euroopa kodanike ja ettevõtjate piiriülese e-kaubanduse ergutamiseks

{COM(2016) 320 final}



Sisukord SISSEJUHATUS 1. Ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisala 1.1 Kaubandustavad, mis jäävad ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisalasse 1.1.1 Müügijärgsed tavad, sealhulgas võlgade sissenõudmine 1.1.2 Tarbijatelt tooteid ostvad ettevõtjad 1.2 Kaubandustavad, mis jäävad väljapoole ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisala 1.2.1 Kaubandustavad, mis ei mõjuta tarbija majandushuve 1.2.2 Kaubandustavad, mis on seotud ettevõtjatevaheliste tehingutega või mis kahjustavad üksnes konkurentide majandushuve 1.3 Täielik ühtlustamine 1.3.1 Müügiedendus ja allahindlused 1.3.2 Täieliku ühtlustamise puhul kehtivad erandid 1.4 Ebaausate kaubandustavade direktiivi ja muude ELi õigusaktide koostoime 1.4.1 Seos muude ELi õigusaktidega 1.4.2 Mõju jõustamisele 1.4.3 Teave, mida peetakse oluliseks muude ELi õigusaktide alusel 1.4.4 Koostoime tarbijaõiguste direktiiviga 1.4.5 Koostoime ebaõiglaste lepingutingimuste direktiiviga

1.4.6 Koostoime eksitava ja võrdleva reklaami direktiiviga 1.4.7 Koostoime teenuste direktiiviga 1.4.8 Koostoime e-kaubanduse direktiiviga 1.4.9 Koostoime audiovisuaalmeedia teenuste direktiiviga 1.4.10 Koostoime andmekaitsedirektiiviga ning eraelu puutumatuse ja elektroonilise side direktiiviga 1.4.11 Koostoime ELi toimimise lepingu artiklitega 101 ja 102 (konkurentsieeskirjad) 1.4.12 Koostoime ELi põhiõiguste hartaga 1.4.13 Koostoime ELi toimimise lepingu artiklitega 34–36 1.5 Ebaausate kaubandustavade direktiivi ja iseregulatsiooni vaheline seos 1.6 Ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamine kolmandates riikides asutatud ettevõtjate suhtes 2. Põhimõisted 2.1 Ettevõtja mõiste 2.2 Kaubandustava mõiste 2.3 Tehinguotsuse mõiste 2.4 Tarbijate majanduskäitumise oluline moonutamine 2.5 Keskmine tarbija 2.6 Haavatavad tarbijad 2.6.1 Artikli 5 lõikes 3 sätestatud haavatavuskriteeriumid 2.6.2 Etteaimatavuse nõue 2.7 Ostukutse

3. Ebaausate kaubandustavade direktiivi sätted 3.1 Ebaausate kaubandustavade direktiivi toimimine. Direktiivi vooskeem 3.2 Üldsäte ametialase hoolikuse nõuete kohta 3.3 Eksitav tegevus 3.3.1 Üldine eksitav teave 3.3.2 Segadust tekitav turustamine 3.3.3 Käitumiskoodeksi mittejärgimine 3.4 Eksitav tegevusetus 3.4.1 Oluline teave 3.4.2 Varjatud turustamine / kaubandusliku eesmärgi määratlemata jätmine 3.4.3 Ebaselgelt esitatud oluline teave 3.4.4 Konkreetne olukord ja kasutatud kommunikatsioonivahendi piirangud 3.4.5 Ostukutsetes esitatav oluline teave vastavalt artikli 7 lõikele 4 3.4.6 Tasuta proovimine ja liitumislõksud 3.4.7 Teatud teabe esitamine muus keeles 3.4.8 Kavandatud aegumine 3.5 Agressiivsed kaubandustavad 4. Kaubandustavade must nimekiri (I lisa) 4.1 Keelatud kaubandustava 9. Tooted, mida ei ole võimalik seaduslikult müüa 4.2 Keelatud kaubandustava 14. Püramiidskeemid

4.3 Keelatud kaubandustava 17. Tooted, mis parandavad haigusi, talitlushäireid või väärarenguid 4.4 Keelatud kaubandustava 20. Sõna „tasuta“ kasutamine 4.5 Keelatud kaubandustava 26. Järjekindel turustamine kaugside vahendi abil 4.6 Keelatud kaubandustava 28. Pöördumine otse laste poole 4.7 Keelatud kaubandustava 31. Hinnad 5. Ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamine konkreetsetes valdkondades 5.1 Keskkonnaalased väited 5.1.1 Koostoime muude keskkonnaalaseid väiteid käsitlevate ELi õigusaktidega 5.1.2 Peamised põhimõtted. Ebaausate kaubandustavade direktiivi artiklite 6, 7 ja 12 kohaldamine keskkonnaalaste väidete suhtes 5.1.3 Ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 6 kohaldamine keskkonnalaste väidete suhtes 5.1.4 Ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 7 kohaldamine keskkonnalaste väidete suhtes 5.1.5 Ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 12 kohaldamine keskkonnalaste väidete suhtes 5.1.6 I lisa kohaldamine keskkonnaalaste väidete suhtes 5.1.7 Võrdlevad keskkonnaalased väited 5.2 Veebisektor 5.2.1 Veebiplatvormid 5.2.2 Ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldatavus veebiplatvormide suhtes 5.2.3 E-kaubanduse platvormid (e-turud) 5.2.4 Rakenduste poed 5.2.5 Ühistarbimine

5.2.6 Otsingumootorid 5.2.7 Võrdlusvahendid 5.2.8 Kasutajate hindamisvahendid 5.2.9 Sotsiaalmeedia 5.2.10 Ühisostuplatvormid 5.2.11 Dünaamiline hinnakujundus 5.2.12 Hinnadiskrimineerimine 5.2.13 Personaalne hinnakujundus 5.2.14 Geolokatsiooniseadmete kasutamine 5.3 Reisi- ja transpordisektor 5.3.1 Valdkondadevahelised küsimused 5.3.2 Pakettreisid 5.3.3 Osaajalise kasutamise õiguse lepingud 5.3.4 Eelkõige lennutranspordisektorile eriomased küsimused 5.3.5 Autorendisektorile eriomased küsimused 5.4 Finantsteenused ja kinnisvara 5.4.1 Valdkondadevahelised küsimused 5.4.2 Kinnisvarasektorile eriomased küsimused 5.4.3 Finantsteenuste sektorile eriomased küsimused I lisa. Ebaausate kaubandustavade direktiivi käsitlev Euroopa Liidu Kohtu praktika (järjestatud aastate kaupa)

Please note that this Guidance has originally been drafted in English. In case of any linguistic doubts, please consult the English version, which is available at: http://ec.europa.eu/justice/consumer-marketing/files/ucp_guidance_en.pdf SISSEJUHATUS Käesoleva juhenddokumendi eesmärk on hõlbustada ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul käsitleva direktiivi 2005/29/EÜ (edaspidi „ebaausate kaubandustavade direktiiv“) nõuetekohast kohaldamist. Selles antakse suuniseid ebaausate kaubandustavade direktiivi peamiste põhimõtete ja sätete kohta ning esitatakse selle rakendamise viiside kohta praktilisi näiteid, mis pärinevad Euroopa Liidu Kohtu, liikmesriikide kohtute ja haldusasutuste praktikast. Dokumendi aluseks on suuniste 2009. aasta versioon, mis asendatakse. Ebaausate kaubandustavade direktiiv on üldine ELi õigusakt, millega reguleeritakse ebaausaid kaubandustavasid ettevõtja ja tarbija vahelistes tehingutes. Seda kohaldatakse kõikide ettevõtja ja tarbija vahelise tehingu eel (st reklaamimise või turustamise vältel), ajal ja järel rakendatavate kaubandustavade suhtes. 2013. aasta teatisest ebaausaid kaubandusvõtteid käsitleva direktiivi kohaldamise kohta ja sellele lisatud aruandest ilmnes vajadus kiirendada ebaausate kaubandustavade direktiivi jõustamist. Et hõlbustada jõustamistegevust ja tagada õiguskindlus, on käesolevates suunistes käsitletud teemasid, mis puudutavad kõiki liikmesriike. Need hõlmavad selliseid küsimusi nagu ·ebaausate kaubandustavade direktiivi ja muude ELi õigusaktide koostoime; ·Euroopa Liidu Kohtu ja liikmesriikide kohtute pidevalt täienev kohtupraktika; ·kuidas kohaldub ebaausate kaubandustavade direktiiv uute ja tekkivate ärimudelite suhtes, eriti veebisektoris. Käesolevad suunised on seotud komisjoni teatisega „Terviklik lähenemisviis piiriülese e-kaubanduse ergutamisele Euroopa kodanike ja äriühingute jaoks“ (COM(2016) 320 final), eriti selle punktiga 6. Suunised on koostanud komisjoni talitused ja need ei pruugi kajastada Euroopa Komisjoni vaateid. Suuniste eesmärk on hõlbustada ebaausaid kaubandustavasid käsitleva direktiivi 2005/29/EÜ rakendamist. Suunised ise ei ole siiski õiguslikult siduvad. Õiguse siduv tõlgendamine peaks põhinema üksnes direktiivil 2005/29/EÜ endal ning muudel kohaldatavatel õigusaktidel või põhimõtetel. Liidu õigust on pädev siduvalt tõlgendama vaid Euroopa Liidu Kohus. Seda, kas kaubandustava on ebaausate kaubandustavade direktiivi alusel ebaaus, tuleb hinnata juhtumipõhiselt, välja arvatud direktiivi I lisas loetletud tavade puhul. Õigus sellist hindamist teha on liikmesriikidel. 1.Ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisala Artikli 3 lõige 1 Käesolevat direktiivi kohaldatakse artiklis 5 sätestatud ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausate kaubandustavade suhtes enne ja pärast tootega seonduva äritehingu sõlmimist ja selle ajal. Direktiiv on olemuselt horisontaalne ja sellega kaitstakse tarbijate majandushuve. Selle põhimõttelised sätted sisaldavad kõikvõimalikke tavasid ning on piisavalt laiaulatuslikud, et hõlmata kiiresti arenevaid tooteid, teenuseid ja müügimeetodeid. 1.1Kaubandustavad, mis jäävad ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisalasse Artikli 2 punkt d ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud kaubandustavad (edaspidi ka kaubandustavad) – ettevõtjapoolne tegevus, tegevusetus, teguviis või esitusviis, kommertsteadaanne, sealhulgas reklaam ja turustamine, mis on otseselt seotud toote reklaamimise, müügi või tarnimisega tarbijatele. Artikli 2 punkt c toode – kaubad või teenused, sealhulgas kinnisvara ning õigused ja kohustused.

Selles punktis keskendutakse peamiselt näidetele sellistest kaubandustavadest, mille puhul võib olla vaja selgitada, et nad kuuluvad ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisalasse. Ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamist veebis kasutatavate ärimudelite suhtes on käsitletud punktis 5.2. 1.1.1Müügijärgsed tavad, sealhulgas võlgade sissenõudmine Artikli 3 lõike 1 alusel ei rakendata kaubandustavasid mitte üksnes turustamis- ja tarneetapis, vaid ka pärast tehingu sõlmimist. Ebaausate kaubandustavade direktiivi põhjenduses 13 on osutatud ka väljaspool ettevõtja ja tarbija vahelist lepingulist suhet või pärast lepingu sõlmimist ja lepingu täitmise ajal järgitavatele ebaausatele kaubandustavadele. Näide · Ettevõtja kasutab koormavaid või ebaproportsionaalseid lepinguväliseid tõkkeid, et takistada tarbijal teenuseosutaja vahetamist. Itaalia konkurentsiasutus (AGCM) trahvis üht telekommunikatsiooniettevõtjat selle eest, et too lükkas edasi ja takistas oma klientide üleminekut teise teenusepakkuja juurde. Mõni liikmesriikide ametiasutus on väitnud, et olenemata sellest, kas ettevõtja on loovutanud nõude kolmandale isikule, tuleks võlgade sissenõudmist käsitada müügijärgse kaubandustavana, sest see on otseselt seotud toodete müügi või tarnimisega. Ei leidu ühtki objektiivset põhjust, et teha hindamisel vahet sellel, kas ettevõtja ostab selle teenuse sisse spetsialiseeritud asutuselt või mitte. Sellele on viidatud ka direktiivi I lisa punktis 25, kus leitakse, et „tarbija külastamine tema enda kodus, ignoreerides tarbija palvet lahkuda või mitte tagasi tulla, välja arvatud lepingulise kohustuse sissenõudmiseks siseriiklike õigusaktidega õigustatud tingimustel ja ulatuses“, on igal juhul ebaaus. Näited ·Slovakkia kohus leidis, et oma finantskohustusi eirava tarbija teavitamine sellest, et tema nimi avaldatakse kohalikus meedias võlgnike nimekirjas, on agressiivne kaubandustava. ·Itaalia konkurentsiasutus (AGCM) võttis meetmeid võlgade sissenõudja suhtes, kes kasutas logo, nime ja dokumente, mis sarnanesid logode, nimede ja dokumentidega, mida kasutavad Itaalia ametlikud agentuurid. Ettevõtja jättis tarbijatele eksitava mulje, et ta jõustas ametlikke kohtuotsuseid, sundimaks tarbijaid tasuma oma võlgu, ehkki tegelikult on selline õigus üksnes avalik-õiguslikel asutustel. ·Poola ametiasutus (UOKiK) leidis, et võlgade sissenõudmine on ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisalasse jääv müügijärgne kaubandustava, ning trahvis inkassoettevõtjat, sest see oli andnud tarbijatest võlgnikele eksitavat teavet selle kohta, milline on kahjulike tagajärgede ulatus ja tõsidus, kui nad ei tasu oma võlga viivitamata. Samuti ei olnud inkassoettevõtja teavitanud tarbijaid nõuetekohaselt võla täpsest lepingulisest alusest ja oli avaldanud neile põhjendamatut psühholoogilist survet. 1.1.2Tarbijatelt tooteid ostvad ettevõtjad Teatavad ettevõtjad võivad kutsetegevuse käigus osta tooteid tarbijatelt. Seda teevad näiteks automüüjad, antiigikaupmehed ja kasutatud kaupade jaemüüjad. Vastavalt ebaausate kaubandustavade direktiivis esitatud määratlusele on kaubandustavad üksnes tavad, mis on „otseselt seotud toote reklaamimise, müügi või tarnimisega tarbijatele“. Ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisalasse ei kuulu vastupidine olukord, kus ettevõtjad ostavad tooteid tarbijatelt. Siiski esineb juhtumeid, mille puhul on võimalik kindlaks teha seos tarbijalt ettevõtjale toote müümise ning tarbijale (erineva) toote reklaamimise, müümise või tarnimise vahel. Näiteks mootorsõidukitega kauplemisel on levinud vahetuslepingud. Ettevõtja ostab tarbijalt kasutatud sõiduki ja tarbija omakorda ostab sõiduki ettevõtjalt. Sellistel juhtudel võib ettevõtja ostu käsitada osana hüvitisest, mille tarbija annab ettevõtja ja tarbija vahelise tehingu eest. Vahetuslepingud kuuluvad selgelt ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisalasse. Näide · Ühendkuningriigi õiglase kaubanduse amet (nüüdne konkurentsi- ja turuamet) uuris selliste ettevõtjate tavasid, kes olid spetsialiseerunud tarbijatelt kasutatud autode ostmisele, leides, et see tegevus kuulub ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisalasse. Eeskätt võttis kõnealune Ühendkuningriigi ametiasutus meetmeid ühe kasutatud autosid ostva ettevõtja suhtes, sest tema veebipõhine hindamine võis olla eksitav.

Mõnikord võib ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisalasse kuuluda kulla ost ja edasimüük. Kui näiteks ettevõtja annab tarbija kullale enne selle ostmist professionaalse hinnangu, võidakse leida, et ta osutab tarbijale teenust. Sellisel juhul kohaldatakse ebaausate kaubandustavade direktiivi ja seega ei tohiks ettevõtja anda kulla tegeliku väärtuse või pakutava teenuse hinna kohta eksitavat teavet (nt jätta välja haldustasud). Näide ·Ettevõtja, kes on ekspert Hiina portselani valdkonnas, ütleb tarbijale, et Mingi-aegne vaas, mida tarbija soovib talle müüa, on võltsing. Kui see ei ole nii, saab väidet tõenäoliselt käsitada eksitava tegevusena. 1.2 Kaubandustavad, mis jäävad väljapoole ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisala 1.2.1Kaubandustavad, mis ei mõjuta tarbija majandushuve Artikkel 1 Käesoleva direktiivi eesmärk on aidata kaasa siseturu nõuetekohasele toimimisele ja tarbijakaitse kõrge taseme saavutamisele, lähendades tarbijate majandushuve kahjustavad ebaausaid kaubandustavasid käsitlevad liikmesriikide õigus- ja haldusnormid. Ebaausate kaubandustavade direktiiv ei hõlma liikmesriikide õigusnorme, mille eesmärk on kaitsta huve, mis ei ole laadilt majanduslikud. Seepärast ei mõjuta ebaausate kaubandustavade direktiiv liikmesriikide võimalust kehtestada eeskirjad, millega reguleeritakse kaubandustavasid tervise, ohutuse või keskkonna kaitsega seotud põhjustel. Samuti ei ole ebaausate kaubandustavade direktiiviga hõlmatud olemasolevad liikmesriikide õigusnormid turustamise ja reklaamimise kohta, mis on seotud maitse ja moraalinormidega. Põhjenduses 7 on kirjas: „Direktiiv ei käsitle maitse ja moraalinormidega seotud õiguslikke nõudeid, mis on liikmesriigiti väga erinevad. [---] Liikmesriikidele peaks seetõttu jääma võimalus vastavalt ühenduse õigusele jätkuvalt keelustada kaubandustavasid oma territooriumil maitsest ja moraalinormidest tulenevatel põhjustel isegi juhul, kui sellised tavad ei piira tarbijate valikuvabadust. [---]“. Seepärast ei sisalda direktiiv seoses kaubandustavadega liikmesriikide õigusnorme, milles käsitletakse inimväärikuse kaitset, soolise, rassilise ja usulise diskrimineerimise vältimist või alastuse, vägivalla ja antisotsiaalse käitumise kujutamist. Näide ·Euroopa Kohtu selgituse kohaselt ei ole ebaausate kaubandustavade direktiiv kohaldatav siseriikliku õigusnormi suhtes, millega ei võimaldata ettevõtjal avada oma kauplus seitsmel päeval nädalas, vaid nõutakse, et ettevõtja valiks ühe nädalapäeva, mil kauplus on suletud, sest selle konkreetse õigusnormi eesmärgid ei ole seotud tarbijate kaitsega. Seevastu liikmesriikide õigusnormid, mille eesmärk on kaitsta muude huvide kõrval tarbijate majandushuve, kuuluvad direktiivi kohaldamisalasse. Näited ·Liikmesriikide õigusnormid, millega keelatakse lisahüvedega müük – Euroopa Kohus on selgitanud, et lisahüvedega müügi üldine riiklik keeld, millega püütakse saavutada tarbijakaitse ja muud eesmärgid (nt meedia mitmekesisus), on ebaausate kaubandustavade direktiiviga vastuolus. ·Seoses liikmesriikide õigusnormidega, millega lubatakse kuulutada väljamüük välja üksnes juhul, kui selleks on pädeva piirkondliku haldusasutuse luba, märkis Euroopa Kohus, et eelotsusetaotluse esitanud kohus oli vaikimisi nõustunud, et vaatlusaluse sätte eesmärk oli kaitsta tarbijaid, mitte üksnes turul tegutsevaid konkurente ja teisi ettevõtjaid. Seepärast kohaldus ebaausate kaubandustavade direktiiv. 1.2.2Kaubandustavad, mis on seotud ettevõtjatevaheliste tehingutega või mis kahjustavad üksnes konkurentide majandushuve Põhjendus 6 [---] Direktiiv ei hõlma ega mõjuta siseriiklikke õigusakte, mis käsitlevad ebaausaid kaubandustavasid, mis kahjustavad ainult konkurentide majandushuve või mis on seotud ettevõtjatevaheliste tehingutega; võttes täies ulatuses arvesse subsidiaarsuspõhimõtet, saavad liikmesriigid soovi korral neid tavasid kooskõlas ühenduse õigusega jätkuvalt reguleerida. [---]

Ettevõtjatevahelised kaubandustavad ei kuulu ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisalasse. Neid kaubandustavasid reguleeritakse osaliselt direktiiviga eksitava ja võrdleva reklaami kohta. Liikmesriigid võivad laiendada ebaausate kaubandustavade direktiiviga tagatud kaitset oma õigusaktide alusel ka ettevõtjatevahelistele kaubandustavadele. Ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisalast jäävad välja vaid meetmed, millega kaitstakse ainuüksi konkurentide huve. Kui tavasid reguleerivatel riiklikel meetmetel on kaksikeesmärk kaitsta tarbijaid ja konkurente, kuuluvad need meetmed direktiivi alla. Tarbijate ja konkurentide huvide eristamisel on Euroopa Kohus leidnud järgmist: „39. [---] Nagu nähtub selle [ebaausate kaubandustavade] direktiivi põhjendusest 6, jäävad nimetatud kohaldamisalast välja vaid siseriiklikud õigusaktid, mis käsitlevad selliseid ebaausaid kaubandustavasid, mis kahjustavad „ainult“ konkurentide majandushuve või mis on seotud ettevõtjatevaheliste tehingutega. 40. [---] see [ei ole] ilmselgelt nii [---] siseriiklike õigusnormide puhul, [mille] eesmärk on sõnaselgelt tarbijate kaitse, mitte ainult konkurentide ja teiste turul osalejate kaitse“ . See, kas siseriikliku õigusnormi eesmärk on kaitsta tarbijate huve, on liikmesriikide ametiasutuste ja kohtute otsustada. Euroopa Kohus on märkinud järgmist: „29. Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu, mitte Euroopa Kohtu ülesanne kindlaks teha, kas siseriiklikud õigusnormid, mis käsitlevad tarbijate allahindlusest teavitamist […], taotlevad tõepoolest tarbijakaitse eesmärke, selleks et kontrollida, kas sellised sätted võiksid kuuluda ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisalasse [---].“. Samuti on Euroopa Kohus leidnud, et siseriiklik õigusnorm, millega keelatakse kahjumiga müük, on ebaausate kaubandustavade direktiiviga vastuolus üksnes juhul, kui selle eesmärk on kaitsta tarbijaid. Seoses liikmesriikide eeskirjadega, millega on keelatud hinnaalandustest teavitamine allahindlusele eelneval ajavahemikul, on Euroopa Kohus selgitanud, et selline keeld ei sobi kokku ebaausate kaubandustavade direktiiviga, kui sellega püütakse kaitsta tarbijate huve. Ent Euroopa Kohus on leidnud ka seda, et siseriiklik õigusnorm ei kuulu ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisalasse, kui selle ainus eesmärk – nagu väitis sellekohases kohtuasjas eelotsusetaotluse esitanud kohus – on reguleerida konkurentide vahelisi suhteid, mitte kaitsta tarbijaid. 1.3Täielik ühtlustamine Ebaausate kaubandustavade direktiivi aluseks on täieliku ühtlustamise põhimõte. Et kõrvaldada siseturul tõkked ja suurendada õiguskindlust nii tarbijate kui ka ettevõtjate jaoks, loodi ELi tasandil liikmesriikide eeskirju ühtlustav ühtne õigusraamistik. Euroopa Kohus on seda lähemalt selgitanud. Ta on sedastanud, et „direktiiv ühtlustab need reeglid ühenduse tasandil täielikult. Seega [---] ei tohi liikmesriigid võtta piiravamaid meetmeid kui direktiiviga kehtestatud ja seda isegi kõrgema tarbijakaitse taseme saavutamise tagamiseks“. Seega leiti, et riigisisene üldine kombineeritud pakkumiste keeld on direktiiviga vastuolus. 1.3.1Müügiedendus ja allahindlused Ebaausate kaubandustavade direktiiv hõlmab selliseid tavasid nagu kombineeritud või seotud pakkumised, hinnavähendused, allahindlused, reklaammüük, kaubanduslikud loteriid, konkursid ja soodustuskupongid. Direktiivis on mitu müügiedendustavadega seotud sätet (nt artikli 6 punkt d konkreetse hinnaeelise olemasolu kohta ning I lisa punkt 5 peibutusreklaami kohta, punkt 7 eripakkumiste kohta, punktid 19 ja 31 võistluste ja auhinnaga reklaampakkumiste kohta ning punkt 20 tasuta pakkumiste kohta). Euroopa Kohus on selgitanud, et eeskirjad, milles nõutakse allahindluse pakkumisel viitamist võrdlushinnale ja allahindluse kestusele, ei ole ebaausate kaubandustavade direktiiviga kooskõlas: „61. Järelikult rikuvad sellised siseriiklikud sätted, mis keelavad üldiselt tavad, mida ei ole toodud direktiivi 2005/29 I lisas, analüüsimata eraldi nende „ebaausust“ selle direktiivi artiklites 5–9 toodud kriteeriumide alusel, direktiivi artiklis 4 sätestatut ja lähevad vastuollu selle direktiiviga taotletud täieliku ühtlustamise eesmärgiga, isegi kui nende õigusnormide eesmärk on tagada kõrgematasemeline tarbijakaitse [---].“.

Ebaausate kaubandustavade direktiivis ei ole sõnaselgelt nõutud, et ettevõtjad viitaksid allahindlusele mingil konkreetsel viisil või märgiksid ära selle põhjused. Seda, kas ettevõtja tegevus on ebaausate kaubandustavade direktiiviga vastuolus, tuleb hinnata iga juhtumi puhul eraldi. Hinnakampaaniatega ja ebaausate kaubandustavade direktiivi täielikult ühtlustava toimega seotud küsimusi on arutatud ka hindade avaldamise direktiivi valguses. Selle direktiivi eesmärk on nõuda ettevõtjatelt toodete jaehinna, ühikuhinna ja mõõtühiku hinna avaldamist, et tarbijatel oleks hindu lihtsam võrrelda. On väidetud, et müügiedenduskampaaniatega seotud hinnakujunduspoliitikas on kõnealuse direktiivi eesmärgid võimalik saavutada üksnes juhul, kui hinna avaldamise kohta kehtestatakse nõuded, mis on ebaausate kaubandustavade direktiivist tulenevatest nõuetest piiravamad. Euroopa Kohus on leidnud järgmist: „59. [---] direktiivi 98/6 eesmärk [ei ole] tarbijate kaitse seoses hindade avaldamise või allahindluste pakkumise majandusliku tegelikkusega üldiselt, vaid hoopis väga spetsiifiliselt nende kaitse seoses raskustega, mis tulenevad toodete hinna avaldamisest eri mõõtühikute kohta“. Veel leidis kohus, et allahindlusi käsitlevate rangemate siseriiklike õigusnormide kehtimajätmist ei ole võimalik hindade avaldamise direktiivi alusel õigustada. 1.3.2Täieliku ühtlustamise puhul kehtivad erandid Ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 3 lõigetes 5 ja 6 on sätestatud alates 12. juunist 2007 kuue aasta jooksul kohaldatav ajutine erand täielikust ühtlustamisest. Erandit kohaldati selliste siseriiklike õigusnormide suhtes, millega rakendati minimaalse ühtlustamise sätteid sisaldavaid direktiive. Komisjoni 2013. aasta aruandes ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamise kohta jõuti järeldusele, et kõnealust erandit ei ole vaja pikendada. Seepärast ei ole ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 3 lõiked 5 ja 6 alates 12. juunist 2013 enam kohaldatavad. Põhjenduses 14 on selgitatud, et täielik ühtlustamine ei takista liikmesriike sätestamast siseriiklikes õigusaktides konkreetsete toodete põhiomadusi, millest mitteteavitamist ostukutse tegemisel loetakse oluliseks. Samuti on selles öeldud, et ebaausate kaubandustavade direktiiv ei piira selliste ELi õigusaktide kohaldamist, milles nähakse liikmesriikidele kaubandustavade puhul selgelt ette võimalus teha tarbijate kaitsmiseks valik mitme reguleerimismeetme vahel. Artikli 3 lõikega 9 piiratakse ebaausate kaubandustavade direktiivi täielikult ühtlustavat toimet, sätestades, et „„finantsteenuste“ ja kinnisvara suhtes võivad liikmesriigid käesoleva direktiiviga ühtlustatavas valdkonnas kehtestada sellest rangemaid või üksikasjalikumaid nõudeid“. Järelikult võivad liikmesriigid kehtestada nendes sektorites ebaausate kaubandustavade direktiivi sätetest kaugemale ulatuvaid eeskirju, kuni need on kooskõlas muude ELi õigusaktidega. Ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamist finantsteenuste ja kinnisvara suhtes on käsitletud eraldi punktis 5.4. 1.4Ebaausate kaubandustavade direktiivi ja muude ELi õigusaktide koostoime Artikli 3 lõige 4 Kui käesoleva direktiivi sätted on vastuolus ebaausate kaubandustavade konkreetseid aspekte reguleerivate muude ühenduse eeskirjadega, siis on viimati nimetatud eeskirjad ülimuslikud ning neid kohaldatakse kõnealuste konkreetsete aspektide suhtes. Põhjendus 10 Tuleb tagada käesoleva direktiivi ja kehtiva ühenduse õiguse ühtsus, eelkõige juhul, kui üksikasjalikke ebaausaid kaubandustavasid käsitlevaid sätteid kohaldatakse konkreetsete valdkondade suhtes. [---] Seepärast kohaldatakse käesolevat direktiivi ainult juhul, kui puuduvad ühenduse õiguse erisätted, millega reguleeritakse ebaausate kaubandustavade teatavaid aspekte, näiteks teabele esitatavaid nõudeid ja tarbijale teabe esitamise viisi käsitlevaid eeskirju. Direktiiv tagab tarbijakaitse juhul, kui ühenduse tasandil puuduvad üksikasjalikud valdkonnapõhised õigusaktid ning keelab ettevõtjatel luua valet muljet toodete olemusest. See on eriti oluline komplekssete, tarbijatele kõrge riskiastmega toodete puhul, näiteks teatavate finantsteenustest toodete puhul. Seega täiendab käesolev direktiiv ühenduse acquis’d, mida kohaldatakse tarbijate majandushuve kahjustavate kaubandustavade suhtes. Tänu üldisele kohaldamisalale kohaldatakse direktiivi paljude selliste kaubandustavade suhtes, mida reguleeritakse ka muude üldiste või valdkonnapõhiste ELi õigusaktidega. 1.4.1Seos muude ELi õigusaktidega Artikli 3 lõige 4 ja põhjendus 10 on ebaausate kaubandustavade direktiivis väga olulised. Neis on selgitatud, et ebaausate kaubandustavade direktiiv täiendab ebaausate kaubandustavade konkreetseid aspekte reguleerivaid muid ELi õigusakte („ühenduse eeskirjad“). Seega toimib direktiiv nn turvaabinõuna, mis tagab, et tarbijate ühtlaselt kõrgetasemeline kaitse ebaausate kaubandustavade eest on võimalik säilitada kõikides sektorites, sealhulgas täiendades muid ELi õigusakte ja täites ELi õiguses esinevaid lünki. Kui on olemas mõni valdkonnapõhine või muu ELi õigusakt, mille sätted kattuvad ebaausate kaubandustavade direktiivi sätetega, on ülimuslikud selle erieeskirja vastavad sätted.

Direktiivi artikli 3 lõikes 4 on tõepoolest selgitatud: „Kui käesoleva direktiivi sätted on vastuolus ebaausate kaubandustavade konkreetseid aspekte reguleerivate muude ühenduse eeskirjadega, siis on viimati nimetatud eeskirjad ülimuslikud ning neid kohaldatakse kõnealuste konkreetsete aspektide suhtes.” Artikli 3 lõige 4 loetuna koos põhjendusega 10 viitab sellele, et ELi õigusnorm on ebaausate kaubandustavade direktiivi suhtes ülimuslik, kui on täidetud järgmised kolm tingimust: Øtegemist on ELi õigusaktiga, Øsellega reguleeritakse mõnda kaubandustavade konkreetset aspekti ning Økahe õigusnormi vahel on vastuolu või selle teise ELi õigusnormi sisu kattub asjakohase ebaausate kaubandustavade direktiivi sätte sisuga, näiteks reguleerides vaatlusalust käitumist üksikasjalikumalt ja/või olles kohaldatav mingis konkreetses sektoris. Näide ·Hüpoteeklaene käsitleva direktiivi artikliga 12 on põhimõtteliselt keelatud seosmüük, mille puhul hüpoteegi krediidileping müüakse koos muu finantstootega, kusjuures seda lepingut ei tehta eraldiseisvalt kättesaadavaks. See keeld iseenesest on vastuolus ebaausate kaubandustavade direktiiviga, sest direktiivi alusel saaks pidada seosmüüki ebaausaks ja seega keelatuks alles pärast konkreetse juhtumi hindamist. Hüpoteeklaenude direktiivi artikkel 12 on ebaausate kaubandustavade üldeeskirjade suhtes ülimuslik. Seega on seosmüük kui selline hüpoteeklaenude direktiivi artikli 12 tähenduses keelatud. Kui kõik kolm eelnimetatud tingimust on täidetud, ei kohaldata ebaausate kaubandustavade direktiivi mõne kaubandustava konkreetse aspekti suhtes, mida reguleeritakse näiteks valdkonnapõhise eeskirjaga. Ebaausate kaubandustavade direktiiv jääb aga sellegipoolest asjakohaseks, et hinnata kaubandustava muid võimalikke aspekte, näiteks ettevõtja agressiivset käitumist, mis ei ole valdkonnapõhiste sätetega hõlmatud. Näide ·Telekommunikatsiooniteenuste osutaja vahetamiseks nõuab praegune teenuseosutaja, et tarbija täidaks ühe vormi. Paraku ei ole see vorm veebis kättesaadav ning teenuseosutaja ei vasta tarbija e-kirjadele ega telefonikõnedele. Universaalteenuse direktiivi artikli 30 kohaselt, kus on sätestatud vaid see, et teenuseosutajat vahetades võivad abonendid säilitada oma telefoninumbri, et numbrite teisaldamine peab toimuma kiiresti ega tohi olla liiga kulukas, ei ole selline käitumine keelatud. Seda saab aga hinnata ka ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 8 ja artikli 9 punkti d alusel, milles tootja või ettevõtja vahetamisel kehtivad ebaproportsionaalsed lepinguvälised tõkked liigitatakse agressiivseks kaubandustavaks . Eespool öeldu põhjal võib järeldada, et üldjuhul ei ole ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamine iseenesest välistatud ainuüksi põhjusel, et on olemas muu ebaausate kaubandustavade konkreetseid aspekte reguleeriv ELi õigusakt. Näide ·Euroopa Kohus märgib liidetud kohtuasjades C-544/13 ja C-545/13 tehtud otsuses, et „[---] eelotsusetaotluse esitanud kohus [soovib] sisuliselt teada, kas juhul, kui inimtervishoius kasutatavad ravimid [---] kuuluvad direktiivi 2001/83 kohaldamisalasse, võib nende ravimite reklaam [---] kuuluda samuti direktiivi 2005/29 kohaldamisalasse. [---] Nagu Euroopa Kohus on märkinud, iseloomustab direktiivi 2005/29 eriti lai esemeline kohaldamisala, mis hõlmab kõiki kaubandustavasid, mis on otseselt seotud toote reklaamimise, müügi või tarnimisega tarbijatele. [---] küsimusele [tuleb] vastata, et isegi kui inimtervishoius kasutatavad ravimid, nagu need, mida käsitletakse põhikohtuasjas, kuuluvad direktiivi 2001/83 kohaldamisalasse, võib nende ravimite reklaam kuuluda samuti direktiivi 2005/29 kohaldamisalasse, tingimusel et selle direktiivi kohaldamise tingimused on täidetud“. Seepärast saab ebaausate kaubandustavade direktiivi tavaliselt kohaldada koos valdkonnapõhiste ELi eeskirjadega üksteist täiendaval viisil. Muudes ELi eeskirjades sätestatud konkreetsemad nõuded üldjuhul täiendavad ebaausate kaubandustavade direktiivis kehtestatud üldisi nõudeid, tavaliselt selleks, et takistada ettevõtjaid esitamast valdkonnapõhistes õigusaktides nõutavat teavet eksitavalt või agressiivselt, välja arvatud juhul, kui seda aspekti on valdkonnapõhistes eeskirjades eraldi reguleeritud. Näide ·Mootorsõidukite suhtes kohaldatakse täielikult ühtlustatud ELi nõudeid, milles on kindlaks määratud heitkoguste piirväärtused ning heitkoguste, CO2-heite ja kütusetarbimise kontrollimise kord (vt määrus (EÜ) nr 715/2007/EÜ) . Et aidata tarbijatel valida sõiduk, mille kütusekulu on väike, on direktiivis 1999/94/EÜ eraldi nõutud, et võimalikele tarbijatele tuleb esitada andmed ELis müügiks pakutavate või rendile antavate uute sõiduautode ametliku kütusekulu ja CO2-heite kohta . Selle tegematajätmine koos agressiivse käitumisega, näiteks ostusurve avaldamisega, võib panna ettevõtja seisma silmitsi ohuga, et ta leitakse rikkuvat nii direktiivi 1999/94/EÜ kui ka ebaausate kaubandustavade direktiivi . 1.4.2Mõju jõustamisele Artikkel 11 1. Liikmesriigid tagavad piisavad ja tõhusad meetmed ebaausate kaubandustavade vastu võitlemiseks, et tugevdada käesoleva direktiivi sätete järgimist tarbijate huvides.

Et tagada tarbijakaitsealaste ELi õigusaktide nõuetekohane jõustamine, peaksid liikmesriigid artikli 11 alusel tagama pädevate täitevasutuste tegevuse kooskõlastamise heas usus. Liikmesriikides, kus ebaausate kaubandustavade direktiivi ja valdkonnapõhiste õigusaktide jõustamise eest vastutavad eri asutused, peaksid need asutused tegema tihedalt koostööd, kandmaks hoolt selle eest, et sama ettevõtja ja/või kaubandustavaga seotud uurimise järeldused oleksid kooskõlas. 1.4.3Teave, mida peetakse oluliseks muude ELi õigusaktide alusel Artikli 7 lõige 5 5. Oluliseks loetakse kommertsteadaannetega, sealhulgas reklaami või turustamisega seotud teabele esitatavad ühenduse õigusaktidega kehtestatud nõuded, mille mittetäielik nimekiri on II lisas. Kommertsteadaannetega seotud teabele esitatavad ühenduse õigusaktidega kehtestatud nõuded leiab mitmest valdkonnapõhisest ELi õigusaktist Näiteks: Økeskkond (nt energiamärgistuse direktiiv, ökodisaini direktiiv, kütusesäästu direktiiv); Øfinantsteenused (nt finantsinstrumentide turgude direktiiv, makseteenuste direktiiv, tarbijakrediidi direktiiv, hüpoteeklaenude direktiiv, maksekontode direktiiv, kombineeritud jae- ja kindlustuspõhiste investeerimistoodete (PRIIPid) põhiteabedokumentide direktiiv); Øtervishoid (nt direktiiv 2001/83/EÜ); Øtelekommunikatsioon (nt universaalteenuse direktiiv); Øtransport (nt lennuteenuste määrus, reisijaõiguste määrus). Sellised teavitamisnõuded on sageli konkreetsemad kui ebaausate kaubandustavade direktiivis teabele esitatavad nõuded. Ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 7 lõikes 5 on selgitatud, et selliseid teabele esitatavaid nõudeid loetakse oluliseks. Olulise teabe mõistet ebaausate kaubandustavade direktiivi tähenduses on käsitletud punktis 3.4.1. Näide ·Lennuteenuste määruse artiklis 23 nõutakse, et lennuettevõtjad, nende esindajad ja muud piletimüüjad esitaksid lennupiletite pakkumisel lõpliku hinna osade kaupa (piletihind, maksud, lennujaamatasud, muud tasud ja lõivud, mis on seotud näiteks julgeoleku või kütusega). See on oluline teave ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 7 lõike 5 tähenduses. Põhjenduses 15 on sätestatud, et liikmesriigid saavad säilitada teabele esitatavad nõuded, mis on seotud lepinguõigusega, või neid lisada, kui see on lubatud kehtivates ELi õigusaktides leiduvate minimaalse ühtlustamise sätetega. Näide ·Liikmesriigid võivad kehtestada täiendavad lepingueelse teavitamise nõuded äriruumides toimuva müügi kohta, mille suhtes kohaldatakse tarbijaõiguste direktiivi artikli 5 lõike 4 kohast minimaalse ühtlustamise tingimust. 1.4.4Koostoime tarbijaõiguste direktiiviga Tarbijaõiguste direktiivi hakati kohaldama 13. juunil 2014. See kehtib kõikide ettevõtja ja tarbija vaheliste lepingute, sealhulgas väljaspool äriruume sõlmitud lepingute, kauglepingute ja äriruumides sõlmitud lepingute suhtes. Samuti ühtlustatakse sellega täielikult kauglepingute ja väljaspool äriruume sõlmitavate lepingute puhul lepingueelse teavitamise nõuded, võimaldades samal ajal liikmesriikidel võtta vastu või säilitada äriruumides sõlmitavate lepingute puhul täiendavad lepingueelse teavitamise nõuded (tarbijaõiguste direktiivi artikli 5 lõige 4). See minimaalse ühtlustamise säte mõjutab kaubandustavasid, mis jäävad väljapoole täielikult ühtlustavat ebaausate kaubandustavade direktiivi.

Tarbijaõiguste direktiivi artikli 5 lõike 4 alusel võivad liikmesriigid vastu võtta või säilitada lepingueelse teavitamise nõuded, mis lähevad ebaausate kaubandustavade direktiivist kaugemale, juhul kui need riigisisesed nõuded kehtivad üksnes äriruumides toimuva müügi puhul ja on seotud üksnes lepingueelse teabega, mitte reklaami ja turustusega. Näide ·Riiklik nõue, mille kohaselt ettevõtjad peavad märkima füüsilises müügikohas hinnakampaaniate ajal soodushinna kõrvale varasema hinna, jääb väljapoole ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisala. Tarbijaõiguste direktiivi artikli 5 lõike 4 alusel võib seda siiski lugeda lubatavaks teavitamisnõudeks, kui seda kohaldatakse üksnes äriruumides toimuva müügi puhul ja lepingueelses etapis.



Lisaks täiendavad kõnealused direktiivid teineteist. Näide ·Inertsmüük – ebaausate kaubandustavade direktiivi I lisa punktiga 21 on keelatud turundusmaterjalidesse arve või samalaadse maksmist eeldava dokumendi lisamine, mis jätab tarbijale mulje, et ta on turustatava toote juba tellinud. Tarbijaõiguste direktiiviga täiendatakse ebaausate kaubandustavade direktiivi, nähes ette sellise tegevuse tagajärjed. Selle artiklis 27 on selgitatud, et inertsmüügi korral „tarbija vabastatakse kohustusest maksta“ ja kui „tarbija sellisel juhul ei reageeri [---], ei loeta seda tema nõusolekuks“. Seoses ostukutsetega on tarbijaõiguste direktiivis kehtestatud üksikasjalikumad lepingueelse teavitamise nõuded kui ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 7 lõikes 4. Ebaausate kaubandustavade direktiivi alusel hõlmab ostukutse nii turustusetapis (reklaamimisel) kui ka enne lepingu sõlmimist esitatavat teavet. Viimasel juhul kattuvad ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 7 lõike 4 kohased teabele esitatavad nõuded ja tarbijaõiguste direktiivi lepingueelse teavitamise nõuded. Lepingueelse teavitamise ja ostukutse erinevust on selgitatud edaspidi punktis 2.7. Kuna tarbijaõiguste direktiivi teavitamisnõuded on põhjalikumad, peaks tarbijaõiguste direktiivis lepingueelse etapi jaoks sätestatud nõuete täitmine tagama tavaliselt juba ostukutse esitamise etapis teabe sisu vastavuse ka ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 7 lõikele 4. Ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldatakse aga endiselt ettevõtja eksitavate või agressiivsete kaubandustavade hindamisel kõnealuse teabe vormi ja tarbijale esitamise suhtes. 1.4.5Koostoime ebaõiglaste lepingutingimuste direktiiviga Ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi kohaldatakse kõikide ettevõtja ja tarbija vaheliste lepingute suhtes ning selles käsitletakse lepingutingimusi, milles ei ole eelnevalt eraldi kokku lepitud (nt eelnevalt koostatud standardklauslid). Erinevalt ebaausate kaubandustavade direktiivist on ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi rikkumisel lepingulised tagajärjed: selle artikli 6 lõikes 1 on öeldud, et ebaõiglased tingimused tarbijaga sõlmitud lepingus „ei ole tarbijale siduvad“. Euroopa Kohus on selgitanud nende direktiivide vahelise seose teatavaid elemente Pereničová ja Pereniči kohtuasjas, milles käsitleti krediidilepingut, kuhu märgitud krediidi kulukuse aastamäär oli tegelikust määrast madalam. Euroopa Kohus järeldas, et selline lepingutingimustes esitatud väär teave on eksitav ebaausate kaubandustavade direktiivi tähenduses, kui see paneb või tõenäoliselt paneb keskmise tarbija tegema tehinguotsust, mida ta muul juhul ei oleks teinud. Järeldus, et selline kaubandustava on ebaaus, on üks tegur, millele võib viidata lepingutingimuste ebaõigluse hindamisel ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi alusel. See järeldus ei mõjuta siiski otseselt seda, kas leping on kõnealuse direktiivi artikli 6 lõike 1 alusel kehtiv. Ühendkuningriigis leiti õiglase kaubanduse ameti ja Ashbourne Management Servicesi vahelises kohtuasjas, et ebaõiglase tingimuse lisamine lepingusse on vastuolus ebaausate kaubandustavade direktiiviga ja ebaaus on ka püüda jõustada seda selle tingimuse alusel makstavate summade nõudmisega Vaid mõne üksiku liikmesriigi tarbijakaitseasutustel on ebaausate kaubandustavade ja ebaõiglaste lepingutingimuste puhul sarnased õigused, mis võimaldavad neil keelata kasutamast kokku leppimata ja nende meelest ebaõiglasi lepingu tüüptingimusi ilma ettevõtjat kohtusse kaebamata. 1.4.6Koostoime eksitava ja võrdleva reklaami direktiiviga Eksitava ja võrdleva reklaami direktiiv kätkeb ettevõtjatevahelisi suhteid. Siiski saab direktiivis sisalduvaid võrdleva reklaami eeskirju endiselt kasutada täielikult ühtlustatud kriteeriumidel põhineva üldise alusena ka selle hindamisel, kas võrdlev reklaam on seaduslik ka ettevõtja ja tarbija vahelistes tehingutes. Ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 6 lõike 2 punktis a loetakse eksitavaks tava, mis tekitab muu hulgas võrdleva reklaami kaudu segadust seoses konkurendi toodete, kaubamärkide, ärinimede või muude eristatavate tunnustega. Samal ajal ei ole võrdlev reklaam eksitava ja võrdleva reklaami direktiivi artikli 4 punkti a kohaselt lubatud juhul, kui see on eksitav ebaausate kaubandustavade direktiivi artiklite 6 ja 7 alusel.

Seega ristviitavad need kaks direktiivi üksteisele. Eksitava ja võrdleva reklaami direktiivi artiklis 4 sätestatud võrdleva reklaami seaduslikkuse hindamise tingimused, mis on asjakohased nii ettevõtjatevahelistes kui ka ettevõtja ja tarbija vahelistes tehingutes, on võrdlemisi ulatuslikud ja hõlmavad ka mõnda ebaausa konkurentsi aspekti (nt kaubamärkide mustamine). Nii on eksitava ja võrdleva reklaami direktiiviga kas ette nähtud tingimused selliseks ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaseks hindamiseks ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingute puhul või kehtestatud lisanõuded, mis on vajalikud ettevõtjatele, peamiselt konkurentidele, ettevõtjatevaheliste tehingute puhul. Liikmesriikides, kus ettevõtjatevahelistele tehingutele on laiendatud kõiki (Austria ja Rootsi) või teatud (Taani, Prantsusmaa, Itaalia) ebaausate kaubandustavade direktiivi sätteid, kehtivad ettevõtjatevahelistes suhetes asjakohaste eksitava ja võrdleva reklaami direktiivi sätete asemel riigi õigusse üle võetud ebaausate kaubandustavade direktiivi sätted. Tuleb märkida, et mõni riik (Belgia) on võtnud ettevõtjatevaheliste tehingute kohta vastu ka erieeskirjad. 1.4.7Koostoime teenuste direktiiviga Erinevalt valdkonnapõhistest õigusaktidest on teenuste direktiivil ulatuslik kohaldamisala. Teatud eranditega kohaldatakse direktiivi üldiselt teenuste suhtes, nagu need on määratletud Euroopa Liidu toimimise lepingus. Seega ei saa seda direktiivi käsitada ebaausate kaubandustavade direktiivi suhtes erieeskirjana artikli 3 lõike 4 tähenduses. Seepärast kohaldatakse teenuste direktiivi artiklis 22 sätestatud teavitamisnõudeid lisaks ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 7 lõike 4 kohaselt ostukutsete puhul nõutavale teabele. 1.4.8Koostoime e-kaubanduse direktiiviga E-kaubanduse direktiivi kohaldatakse infoühiskonna teenuste suhtes, mille hulka võivad kuuluda veebilehtede ja -platvormide haldajate pakutavad teenused, mis võimaldavad tarbijatel osta kaupa või teenust. E-kaubanduse direktiivi artiklis 5 on sätestatud üldised teabenõuded teenuseosutajatele ja artiklis 6 kommertsteadaannetes esitatav teave. Neis kahes artiklis on esitatud miinimumloetelud. Artikli 6 kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et ettevõtjad identifitseeriksid selgelt müügiedenduspakkumised nagu allahindlused, ostupreemiad ja kingitused, kui need on teenuseosutaja asukohaliikmesriigis lubatud, ning nende saamise tingimused. Ebaausate kaubandustavade direktiivi ja e-kaubanduse direktiivi koostoimet on käsitletud põhjalikumalt punktis 5.2.2 „Ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldatavus veebiplatvormide suhtes“. 1.4.9Koostoime audiovisuaalmeedia teenuste direktiiviga Audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi kohaldatakse lineaarsete ja mittelineaarsete audiovisuaalmeedia teenuste suhtes (st teleringhääling ja tellitavad audiovisuaalmeedia teenused), mille hulka võivad kuuluda audiovisuaalsed kommertsteadaanded, millega reklaamitakse otseselt või kaudselt kaupu või teenuseid (nt telereklaam, sponsorlus, otsepakkumised ja tootepaigutus). Audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi artiklis 5 on sätestatud üldised teabenõuded teenuseosutajatele ning artiklis 9 nõuded, millele peavad vastama kõik audiovisuaalsed ärilised teadaanded. Artiklites 10 ja 11 on vastavalt sätestatud nõuded, millest tuleb kinni pidada audiovisuaalmeedia teenuste valdkonnas sponsorluse ja tootepaigutuse puhul. Audiovisuaalmeedia teenuste direktiivis on ette nähtud ka muud rangemad kriteeriumid, mida kohaldatakse üksnes telereklaami ja otsepakkumise suhtes (VII peatükk „Telereklaam ja otsepakkumine“). Ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldatakse audiovisuaalmeedia teenuste puhul kasutatavate ebaausate kaubandustavade, näiteks eksitavate ja agressiivsete tavade suhtes, kui need ei ole hõlmatud eespool nimetatud sätetega. 1.4.10Koostoime andmekaitsedirektiiviga ning eraelu puutumatuse ja elektroonilise side direktiiviga Isikuandmete kaitse on ELi põhiõiguste harta artikli 8 alusel põhiõigus. Harta artikli 8 lõige 2 sisaldab peamisi andmekaitsepõhimõtteid (asjakohane töötlemine, nõusolek või seaduses ettenähtud õiguslik alus ning õigus tutvuda oma andmetega ja nõuda nende parandamist). Harta artikli 8 lõikes 3 nõutakse, et andmekaitse-eeskirjade täitmist kontrolliks sõltumatu asutus.

Andmekaitsedirektiiviga reguleeritakse isikuandmete kaitset ja selliste andmete vaba liikumist. Andmekaitse-eeskirju jõustavad liikmesriikide järelevalveasutused ja kohtud. Eraelu puutumatuse ja elektroonilise side direktiiv täiendab andmekaitsedirektiivi seoses isikuandmete töötlemisega elektroonilise side sektoris, hõlbustades selliste andmete vaba liikumist elektrooniliste sideteenuste abil. Eelkõige nõutakse direktiivis kasutaja nõusoleku saamist, juhul kui kasutatakse küpsiseid või muid isiku seadmele (nt tahvelarvuti või nutitelefon) ligipääsemise või sinna teabe salvestamise viise. Andmekaitsedirektiivi kohaldatakse isikuandmete töötlemise suhtes. Isikuandmed on igasugune teave tuvastatud või tuvastatava füüsilise isiku (edaspidi „andmesubjekt“) kohta. Tuvastatav isik on isik, keda saab otseselt või kaudselt tuvastada, eelkõige isikukoodi põhjal või ühe või mitme tema füüsilisele, füsioloogilisele, vaimsele, majanduslikule, kultuurilisele või sotsiaalsele identiteedile omase teguri põhjal. Isik või organisatsioon, kes määrab kindlaks isikuandmete töötlemise eesmärgid, on vastutav töötleja (andmekaitsedirektiivi artikli 2 punkt d). Vastutav töötleja peab täitma andmekaitse-eeskirjades sätestatud õiguslikke kohustusi. Töötlemine, mis hõlmab isikuandmete kogumist ja säilitamist, peab olema õiglane ja seaduslik. Üks õiglase töötlemise tahk on see, et andmesubjektile tuleb anda vajalikku teavet, mille hulka kuuluvad: Øvastutava töötleja ja tema võimaliku esindaja andmed; Øtöötlemise eesmärk; Ølisateave, näiteks 1) töödeldavate isikuandmete kategooriad, 2) andmete vastuvõtjad või vastuvõtjate kategooriad, 3) isiku enda kohta käivate andmetega tutvumise ja nende parandamise õiguse olemasolu, 4) kas isikuandmed esitatakse kolmandatele isikutele ning 5) kas küsimustele vastamine on kohustuslik või vabatahtlik ja vastamatajätmise võimalikud tagajärjed, kuivõrd selline lisateave on vajalik, et tagada andmesubjekti suhtes õiglane andmete töötlemine, võttes arvesse andmete kogumise konkreetseid asjaolusid. Isikuandmete õiglaseks ja seaduslikuks töötlemiseks on vaja, et järgitaks andmekaitsepõhimõtteid ja et iga töötlemistoimingu puhul oleks kohaldatav vähemalt üks kuuest õiguspärasest töötlemisalusest. Üks nendest kriteeriumidest on isiku nõusolek. Muid kriteeriume kohaldatakse vajaduse korral, sõltuvalt asjaoludest ja töötlemise eesmärkidest. Andmekaitsepõhimõtete kohaselt on nõutav, et Øisikuandmeid kogutakse täpselt kindlaksmääratud ja õiguspärastel eesmärkidel ega töödelda hiljem viisil, mis on vastuolus kõnealuste eesmärkidega ; Øisikuandmed on piisavad, asjakohased ega ületa nimetatud eesmärkide piire; Øandmed on täpsed ja ebatäpsuse korral kustutatud või parandatud;

Øandmeid säilitatakse ainult seni, kuni see on vajalik. Veebimaailmas on hakanud valdavaks muutuma andmepõhised ettevõtlusstruktuurid. Eelkõige analüüsitakse, töödeldakse ja müüakse veebiplatvormidel tarbija eelistustega seotud teavet ja muud kasutaja loodud sisu. Koos reklaamiga on see sageli nende platvormide peamine tuluallikas. Isikuandmete kogumine ja töötlemine sellistes olukordades peab olema kooskõlas eelnimetatud andmekaitsedirektiivi õigusnõuetega. Isikutel peab olema võimalus kasutada seoses sellise töötlemisega oma õigusi, mille hulka kuuluvad Øõigus oma isikuandmetega tutvuda; Øõigus esitada töötlemise (nt otseturustamise) suhtes vastuväiteid; Øõigus lasta oma andmed kustutada. Näide · Rakenduse arendaja, kes otsustab isikuandmete kogumise ja töötlemise üle, on andmekaitsedirektiivi alusel vastutav töötleja. Seepärast peab ta teavitama tarbijaid vähemalt sellest, mis liiki isikuandmeid töödeldakse, kes seda teeb ja millistel eesmärkidel. Kui rakenduse arendaja töötleb isikuandmeid veel mõnel eesmärgil, millest ta ei ole tarbijale teada andnud, rikub ta andmekaitsedirektiivi. Ta peab täitma ka eraelu puutumatuse ja elektroonilise side direktiivi kohaseid kohustusi ning kandma hoolt selle eest, et küpsiste või muude isiku seadmele (nt nutitelefon) ligipääsemise või sinna teabe salvestamise viiside kasutamise korral on saadud tarbija eelnev nõusolek. 25. mail 2018 asendatakse direktiiv 95/46/EÜ 2016. aastal vastu võetud isikuandmete kaitse üldmäärusega. Uute eeskirjadega tugevdatakse seniseid õigusi ja antakse isikutele suurem kontroll oma isikuandmete üle. Eelkõige tähendab see järgmist: Øüheainsa üleeuroopalise andmekaitseseaduse kehtestamine – andmesubjektidel, riigiasutustel ja ettevõtjatel tuleb järgida 28 liikmesriigi seaduse asemel lihtsalt üht ELi määrust; Ølihtsam juurdepääs oma isikuandmetele – isikutel on peale seniste nõuete rohkem teavet selle kohta, kuidas nende isikuandmeid töödeldakse, ning see teave tuleb teha kättesaadavaks selgel ja arusaadaval viisil; Øõigus teada näiteks seda, kui isikuandmeid on häkitud – näiteks peavad ettevõtjad ja organisatsioonid teatama riiklikule andmekaitse järelevalveasutusele tõsistest isikuandmete rikkumistest võimalikult kiiresti, et kasutajad saaksid võtta asjakohaseid meetmeid. Kui ettevõtja rikub andmekaitsedirektiivi või eraelu puutumatuse ja elektroonilise side direktiivi, ei tähenda see iseenesest alati seda, et sellise tegevusega rikutaks ka ebaausate kaubandustavade direktiivi. Siiski tuleks selliseid andmekaitsealaseid rikkumisi arvesse võtta siis, kui hinnatakse ebaausate kaubandustavade direktiivi alusel kaubandustavade üldist ebaausust, eriti olukorras, kus ettevõtja rikub tarbijate andmeid töödeldes andmekaitsenõudeid, töödeldes andmeid näiteks otseturustuse eesmärgil või mõnel muul ärilisel otstarbel, nagu profiilianalüüs, personaalne hinnakujundus või suurandmerakendused. Ebaausate kaubandustavade direktiivi vaatenurgast tuleb eelkõige vaadelda kaubandustava läbipaistvust. Ebaausate kaubandustavade direktiivi artiklite 6 ja 7 alusel ei tohiks ettevõtjad anda tarbijatele eksitavat teavet aspektide kohta, mis tõenäoliselt mõjutavad tarbijate tehinguotsuseid. Konkreetsemalt ei lubata artikli 7 lõikega 2 ja I lisa punktiga 22 ettevõtjatel varjata kaubandustava kaubanduslikku eesmärki. Andmekaitsega seotud nõuet teavitada tarbijaid isikuandmete töötlemisest – mis ei piirdu üksnes kommertsteadaannetega – võib lugeda oluliseks (artikli 7 lõige 5). Isikuandmetel, tarbijate eelistustel ja muul kasutajate loodud sisul on tegelikult majanduslik väärtus ning neid müüakse kolmandatele isikutele.

Seega, kui ettevõtja ei teavita tarbijat sellest, et andmeid, mis tal palutakse teenusele ligipääsemiseks ettevõtjale esitada, kasutatakse ärilisel otstarbel, võidakse seda lugeda ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 7 lõike 2 ja I lisa punkti 22 alusel eksitavaks tegevusetuseks olulise teabe väljajätmise tõttu. Olenevalt asjaoludest võidakse leida, et sellega rikutakse ka ELi andmekaitsenõuet anda asjaomasele isikule nõutav teave isikuandmete töötlemise eesmärkide kohta. 1.4.11Koostoime ELi toimimise lepingu artiklitega 101 ja 102 (konkurentsieeskirjad) Määruses (EÜ) nr 1/2003 on ette nähtud õigusraamistik ELi toimimise lepingu artiklites 101 ja 102 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamiseks. ELi toimimise lepingu artikli 101 lõikega 1 on teatud asjaoludel keelatud ettevõtjatevahelised kokkulepped, ettevõtjate ühenduste otsused ja kooskõlastatud tegevus, nagu ostu- või müügihindades või muudes kaubandustingimustes kokkuleppimine, mille eesmärgiks või tagajärjeks on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ELis. Oluline on, et sellega on keelatud ja automaatselt kehtetuks tunnistatud igasugune kahe või enama ettevõtja kooskõlastatud käitumine, millel on konkurentsivastane eesmärk või mõju. ELi toimimise lepingu artikliga 102 on teatud asjaoludel keelatud turgu valitseva seisundi kuritarvitamine ühe või mitme ettevõtja poolt. Oluline on, et sellega on keelatud isegi üheainukese turgu valitseva ettevõtja kuritarvituslik käitumine. Selline kuritarvitus võib seisneda näiteks erinevate tingimuste rakendamises võrdväärsete tehingute puhul, millega pannakse kaubanduspartnerid ebasoodsasse konkurentsiolukorda, või ebaõiglaste ostu- või müügihindade otseses või kaudses kehtestamises. Ehkki need tavad on teatud asjaoludel konkurentsieeskirjade alusel keelatud, ei loeta neid ebaausate kaubandustavade direktiivi alusel automaatselt ebaausaks. Siiski tuleks konkurentsieeskirjade rikkumist arvesse võtta siis, kui tavade ebaausust hinnatakse ebaausate kaubandustavade direktiivi alusel. Sellistes olukordades on asjakohane ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 5 lõike 2 üldsäte. 1.4.12Koostoime ELi põhiõiguste hartaga Vastavalt ELi põhiõiguste harta artikli 51 lõikele 1 kohaldatakse hartat liikmesriikide suhtes liidu õiguse kohaldamise korral, seega ka ebaausate kaubandustavade direktiivi rakendamisel. Harta sisaldab muu hulgas sätteid, mis käsitlevad isikuandmete kaitset (artikkel 8),, lapse õigusi (artikkel 24), tarbijakaitset (artikkel 38) ning õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele (artikkel 47). Euroopa Kohus on rõhutanud õiguskaitse kättesaadavust käsitleva artikli 47 tähtsust õiguskaitsevahendite puhul, mis on tarbijatele kättesaadavad seoses ELi direktiivide alusel antud tarbijaõigustega. Tõhususe põhimõte tähendab kohtu sõnul seda, et riiklikud menetluseeskirjad ei tohi muuta ELi õigusaktidega antud õiguste kasutamist tarbijate jaoks liiga keeruliseks või võimatuks . 1.4.13Koostoime ELi toimimise lepingu artiklitega 34–36 ELi tasandil täielikult ühtlustatud valdkonda kuuluvat riiklikku meedet tuleb hinnata ühtlustamismeetme, mitte ELi toimimise lepingu alusel. Kui riiklik meede kuulub ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisalasse (mida on käsitletud punktides 1.1 ja 1.2), tuleks seda järelikult hinnata ebaausate kaubandustavade direktiivi, mitte ELi toimimise lepingu alusel. Kui riiklik meede ei kuulu ei ebaausate kaubandustavade direktiivi ega ühegi muu ELi teisese õiguse ühtlustamismeetme kohaldamisalasse, tuleb seda hinnata ELi toimimise lepingu artiklite 34–36 alusel. ELi toimimise lepingu artiklis 34 sätestatud koguseliste piirangutega samaväärse toimega meetmete keeld hõlmab kõiki liikmesriikide kehtestatud kauplemiseeskirju, mis võivad otseselt või kaudselt takistada või takistavad liidusisest kaubandust. Küsimust, millal võib liikmesriigi õigusnorm takistada liidusisest kaubandust, on Euroopa Kohus põhjalikult käsitlenud. Eelkõige Kecki kohtuotsuses leiab kohus, et teatavaid müügitingimusi piiravad või keelavad liikmesriigi õigusnormid ei takista otseselt ega kaudselt, tegelikult ega tõenäoliselt liikmesriikidevahelist kaubandust, kui neid õigusnorme kohaldatakse kõikidele riigi territooriumil tegutsevatele asjakohastele ettevõtjatele ning need mõjutavad õiguslikult ja faktiliselt ühtmoodi nii omamaiste kui ka teistest liikmesriikidest pärit toodete turustamist. Kohus lisab müügitingimuste loetellu turustustingimuste ja -meetoditega seotud meetmed, kaupade müügi ajaga seotud meetmed, kaupade müügi kohaga seotud meetmed või piirangud müüjatele ning hinnakontrolliga seotud meetmed. Mõni Euroopa Kohtu praktikas nimetatud müügitingimuse näide, eeskätt turustustingimusi ja -meetodeid reguleerivad siseriiklikud õigusnormid, jäävad ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamisalasse, kui nad liigituvad ettevõtja ja tarbija vahelistes tehingutes kaubandustavadeks, mille eesmärk on kaitsta tarbijate majandushuve. Paljud kaubandustavad, mis ei kuulu ebaausate kaubandustavade direktiivi või mõne muu ELi teisese õigusakti kohaldamisalasse, tunduvad Kecki kohtuotsuse kohaselt liigituvat müügitingimusteks. Sellised müügitingimused jäävad ELi toimimise lepingu artikli 34 kohaldamisalasse, kui nende tõttu toimub õiguslikult või faktiliselt diskrimineerimine toodete päritolu alusel. Õiguslik diskrimineerimine leiab aset juhul, kui meetmed on selgelt diskrimineerivad. Ent faktiline diskrimineerimine on keerulisem. Selliseid meetmeid tuleb hinnata juhtumipõhiselt. Kui meetme või riigisisese tavaga rikutakse ELi toimimise lepingu artiklit 34, võib see põhimõtteliselt olla põhjendatud ELi toimimise lepingu artikli 36 alusel või mõnel Euroopa Kohtu tunnustatud avaliku huviga seotud kaalukal põhjusel. Tõendamine, et kaupade vabale liikumisele kehtestatud piirang on ühel neist põhjustest õigustatud, on liikmesriikide ametiasutuste ülesanne. Lisaks peab liikmesriik tõendama, et tema õigusnormid on vajalikud osutatud avalike huvide tõhusaks kaitseks. Et sellised õigusnormid oleksid lubatavad, peavad nad olema taotletava eesmärgi suhtes proportsionaalsed ja seda eesmärki ei tohi olla võimalik saavutada ELi-sisest kaubandust vähem piiravate meetmetega.

Hiljem on Euroopa Kohus leidnud, et „piirangu proportsionaalsuse hindamiseks tuleb veel kontrollida, kas selles kontekstis võetud meetmed ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik taotletava õiguspärase eesmärgi saavutamiseks. Teisisõnu tuleb hinnata, kas esineb alternatiivseid meetmeid, millega see eesmärk oleks samuti saavutatav, kuid mis piiraksid ühendusesisest kaubandust vähem“. Lisaks on kohus märkinud, et „selles kontekstis [tuleb] meenutada, et piiravat meedet saab pidada liidu õiguse nõuetega kooskõlas olevaks üksnes juhul, kui see vastab tegelikult soovile saavutada taotletav eesmärk ühtselt ja süstemaatiliselt“. 1.5Ebaausate kaubandustavade direktiivi ja iseregulatsiooni vaheline seos Artikli 2 punkt f käitumiskoodeks – liikmesriikide õigus- või haldusnormidega kehtestamata kokkulepe või eeskirjade kogum, milles on määratletud nende ettevõtjate käitumine, kes kohustuvad seda käitumiskoodeksit ühe või mitme konkreetse kaubandustava või ettevõtlusvaldkonna osas järgima; Artikkel 10 Käitumiskoodeksid Käesolev direktiiv ei välista ebaausate kaubandustavade kontrollimist käitumiskoodeksite omanike poolt, mida liikmesriigid võivad toetada, ega artiklis 11 nimetatud isikute või organisatsioonide pöördumist selliste organite poole, kui küsimuse menetlemine sellistes organites täiendab kõnealuses artiklis nimetatud kohtu- või haldusmenetlusi. Selliste kontrollorganite poole pöördumist ei peeta mingil juhul loobumiseks õigusest pöörduda kohtute või haldusasutuste poole, mis on ettenähtud artiklis 11. Ebaausate kaubandustavade direktiivis tunnistatakse iseregulatsiooni mehhanismide tähtsust ning selgitatakse, millist rolli võivad käitumiskoodeksite omanikud ja iseregulatsiooni organitel jõustamisel täita. Liikmesriigid võivad ärgitada koodeksite omanikke kontrollima ebaausate kaubandustavade direktiivi jõustamise kõrval ebaausate kaubandustavade olemasolu. Kui iseregulatsiooni koodeksi eeskirjad on ranged ja koodeksite omanikud kohaldavad neid ka rangelt, võib tõepoolest väheneda vajadus haldusliku või kohtuliku jõustamise järele. Lisaks, kui standardid on nõudlikud ja sektori ettevõtjad järgivad neid suuresti, võivad sellised eeskirjad olla liikmesriikide ametiasutustele ja kohtutele kasulikuks lähtepunktiks, kui nad hindavad, kas kaubandustava on ebaaus või mitte. Ebaausate kaubandustavade direktiivis on mitu sätet, millega takistatakse ettevõtjaid ära kasutamast tarbijate võimalikku usaldust iseregulatsiooni koodeksite vastu. Seda teemat on käsitletud punktis 3.3.3 „Käitumiskoodeksi mittejärgimine“. Euroopa Komisjon algatas 2012. aastal ebaausate kaubandustavade direktiivi järgimise parandamiseks kaks mitut sidusrühma hõlmavat dialoogi, tuues kokku asjaomase sektori esindajad, vabaühendused ja liikmesriikide ametiasutused. Mitut sidusrühma hõlmav keskkonnalaste väidete töörühm ja mitut sidusrühma hõlmav võrdlusvahendite töörühm esitasid kasulikku teavet, mida on käsitletud põhjalikumalt punktis 5.1 „Keskkonnalased väited“ ja punktis 5.2.7 „Võrdlusvahendid“. Peale selle koostasid kõnealused töörühmad järgmised dokumendid: Ø„Keskkonnalaste väidete nõuetelevastavuse kriteeriumid. Sidusrühmade nõuanded ettevõtjatele ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamiseks seoses keskkonnalaste väidetega“ ning Øvõrdlusvahendite puhul kohaldatavate kesksete põhimõtete loetelu. Need dokumendid, mis ei ole õiguslikult siduvad, on kättesaadavad aadressil http://ec.europa.eu/consumers/consumer_rights/unfair-trade/unfair-practices . Töörühmadesse kaasatud sidusrühmad on kohustunud kõnealuseid kriteeriume/põhimõtteid levitama, edendama ja järgima ja/või toetama nende rakendamist. 1.6Ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamine kolmandates riikides asutatud ettevõtjate suhtes Ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamine väljaspool ELi asutatud ettevõtjate suhtes on reguleeritud määrusega (EÜ) nr 864/2007 lepinguväliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma II“). Määrust kohaldatakse „seaduste konflikti korral lepinguvälistele võlasuhetele tsiviil- ja kaubandusasjades“. Rooma II määrust kohaldatakse tsiviil- või kaubandusvaidlustes. Rooma II määruse artikli 6 lõige 1 Kõlvatu konkurentsi tulemusena tekkiva lepinguvälise võlasuhte suhtes kohaldatakse selle riigi õigust, kus kõlvatu konkurents mõjutab või tõenäoliselt mõjutab konkurentsisuhteid või tarbijate ühishuve.

Kui Rooma II määruse artikli 6 lõike 1 tingimused on täidetud – näiteks eksitav reklaam on mõeldud ELi tarbijatele ja see kahjustab ELi tarbijate ühishuve – kohaldatakse ebaausate kaubandustavade direktiivi.



2.Põhimõisted 2.1Ettevõtja mõiste Artikli 2 punkt b ettevõtja – füüsiline või juriidiline isik, kes käesoleva direktiiviga hõlmatud kaubandustavade raames tegutseb eesmärkidel, mis on seotud tema kaubandus-, majandus-, käsitöö- või kutsetegevusega, ning ettevõtja nimel või huvides tegutsev isik. See määratlus hõlmab lisaks omal käel tegutsevatele ettevõtjatele isikuid, sealhulgas tarbijaid, kes tegutsevad mõne teise ettevõtja nimel või huvides. Näited ·Läti kohus leidis, et äriühing, kes tegi meedias reklaami ühe teise, teenuseosutajast äriühingu nimel ja huvides, oli ettevõtja nende siseriiklike õigusnormide tähenduses, millega oli üle võetud ebaausate kaubandustavade direktiiv. ·Liikmesriikide tarbijakaitseasutused võtsid Euroopa tarbijakaitsealase koostöövõrgustiku kaudu ühise jõustamismeetme veebipõhiste mängude kohta, milles pakutakse rakendusesiseseid oste. Nad selgitasid, et ehkki vastutus rakenduse sisu eest lasub eeskätt rakenduse arendajal, võib ka rakenduste poe haldajat pidada vastutavaks selle tagamise eest, et tema platvormil pakutavates mängudes ei avaldataks lastele otsest ostusurvet. Seega võidakse artikli 2 punkti b ning asjakohaste vastutust ja karistusi käsitlevate riigisiseste õigusaktide alusel lugeda ettevõtja koos teise ettevõtjaga ühiselt vastutavaks viimati nimetatu poolt enda nimel toime pandud ebaausate kaubandustavade direktiivi rikkumise eest. Võib esineda olukordi, kus tarbijatele tooteid müüvad isikud, kes näivad olevat ka ise tarbijad, on tegelikult ettevõtjad või tegutsevad ettevõtjate nimel (varjatud müük ettevõtjalt tarbijale). Seda, kas müüja liigitub ettevõtjaks või tarbijaks, tuleb hinnata iga juhtumi puhul eraldi. Selle hindamise käigus võivad olla asjakohased eri kriteeriumid, näiteks Økas müüja taotleb kasumit, sh asjaolu, et müüja saab konkreetse ettevõtja nimel tegutsemise eest tasu või muud hüvitist; Øtehingute arv, hulk ja sagedus; Ømüüja müügikäive; Økas müüja ostab tooteid eesmärgiga neid edasi müüa. Ettevõtja mõiste alla võivad kuuluda näiteks isikud, kelle põhitegevus on toodete alaline veebimüük ja kes ostavad tooteid eesmärgiga need veebis kallimalt edasi müüa. Organisatsioonid, kellel on heategevuslikud või eetilised eesmärgid, võivad liigituda ebaausate kaubandustavade direktiivi alusel ettevõtjateks, kui nad on seotud kaubandustegevusega (nt teatud eetikastandarditele vastavate toodete müük tarbijatele). Kui need organisatsioonid tegutsevad ettevõtjana, peavad nad järgima oma kaubandustegevuses alati ebaausate kaubandustavade direktiivi. Näiteks ei tohi teave toote päritolu või selle eetiliste aspektide kohta olla eksitav.

Asjaolu, et organisatsioon on oma ülesehituselt mittetulunduslik, on selle hindamisel, kas asjaomane organisatsioon liigitub ettevõtjaks, ebaoluline. Sama kehtib avalik-õiguslike asutuste puhul, kes võivad olenevalt asjaoludest samuti liigituda ettevõtjaks, kui nad tegelevad kaubandustegevusega. Näide ·Omavalitsus, kes müüb allahinnatud pileteid enda korraldatud kunstinäitusele, võib kuuluda ebaausate kaubandustavade direktiivis esitatud ettevõtja määratluse alla. Euroopa Kohus kinnitas BKK Mobil Oili kohtuasjas, et üldhuviteenust osutav, näiteks riiklikku ravikindlustussüsteemi haldav avalik-õiguslik asutus võib liigituda ettevõtjaks, sest „liidu õiguslooja andis mõistele „majandus- või kutsetegevuses tegutsev isik“ eriti laia ulatuse, mis viitab „igale füüsilisele või juriidilisele isikule“, kes tegeleb tasustatava tegevusega, ega välista selle kohaldamisalast üldhuviteenust osutavaid üksusi ega avalik-õiguslikke juriidilisi isikuid“. Lisaks jõudis kohus järeldusele, et „[---] BKK liikmeid [tuleb] ilmselgelt käsitada ebaausate kaubandustavade direktiivi tähenduses tarbijatena, keda see asutus võib viia eksitusse, takistades neid tegemast teadlikke valikuid [---] ning – nagu näeb ette sama direktiivi artikli 6 lõige 1 – pannes neid tegema otsust, mida nad ilma selle teabeta muidu ei oleks teinud. Sellises olukorras ei oma tähtsust kõnealuse asutuse avalik- või eraõiguslik vorm ega konkreetne ülesanne, mida ta täidab“. Vastavalt ebaausate kaubandustavade direktiivi I lisa (must nimekiri) punktile 22 on keelatud järgmine: I lisa punkt 22 Vale väide või mulje loomine, et ettevõtja ei tegutse oma kaubandus-, majandus-, käsitöö- või kutsetegevusega seotud eesmärkidel või vääralt enda tarbijana esitlemine. Näide ·Hotelli veebisaidil on kiitvad hinnangud, mille on eeldatavalt postitanud tarbijad, kuid mille tegelik autor on hotelli omanik. 2.2Kaubandustava mõiste Artikli 2 punkt d ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud kaubandustavad [---] – ettevõtjapoolne tegevus, tegevusetus, teguviis või esitusviis, kommertsteadaanne, sealhulgas reklaam ja turustamine, mis on otseselt seotud toote reklaamimise, müügi või tarnimisega tarbijatele; Euroopa Kohus on leidnud, et ainuke ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 2 punktis d seatud kriteerium on see, et ettevõtja kaubandustava peab olema otseselt seotud toote või teenuse reklaamimise, müügi või tarnimisega tarbijatele. Kaubandustava võib olla otseselt seotud toote reklaamimisega näiteks siis, kui esitatakse „andmeid toote soodsa hinnaga kättesaadavuse kohta teatud ajavahemikul“. Praegu olemasoleva kohtupraktika alusel on keeruline otsustada, kust läheb piir, millest edasi ei ole kaubandustava enam otseselt seotud toote reklaamimisega. Kui näiteks ettevõtja müüb mõne linna teedekaarti, millel ei ole ühtki reklaamsõnumit, ja tarbija kasutab seda kaarti seejärel selleks, et leida tee mingi konkreetse kaupluseni, ei oleks mõistlik käsitada teedekaardi müümist kaubandustavana, mis on otseselt seotud kõnealuses kaupluses müüdava toote reklaamiga. Euroopa Kohus on väitnud, et ebaausate kaubandustavade direktiiv hõlmab ettevõtja tegevust pärast kaupade või teenustega seonduva äritehingu sooritamist ning pärast lepingu sõlmimist ja lepingu täitmise ajal.

Selle põhjal on kohus järeldanud, et „[---] selles kontekstis ei ole mingit tähtsust asjaolul, et kõnealuse ettevõtja tegevus esines vaid ühel korral ja puudutas vaid üht tarbijat. [---] Nimelt ei ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 2 punktides c ja d, artikli 3 lõikes 1 ning artikli 6 lõikes 1 toodud määratlused ega ka see direktiiv tervikuna võetult ei sisalda ühtki viidet sellele, et ettevõtja tegevus või tegevusetus peaks olema korduv või puudutama rohkem kui ühte tarbijat. [---] ettevõtja poolt tarbijale ebaõige teabe – nagu see, mida käsitletakse põhikohtuasjas – esitamist tuleb pidada „eksitavaks kaubandustavaks“ nimetatud direktiivi tähenduses, isegi kui teabe esitamine puudutas vaid üht tarbijat“. 2.3Tehinguotsuse mõiste Artikli 2 punkt k tehinguotsus – tarbija mis tahes otsus selle kohta, kas, kuidas ja millistel tingimustel ostu sooritada, kas selle eest täies ulatuses või osadena maksta, toode endale jätta või sellest loobuda või toote suhtes lepingujärgseid õigusi kasutada ning selle kohta, kas tarbija otsustab tegutseda või tegutsemisest hoiduda. Ebaausate kaubandustavade direktiivi üldsätted (artiklid 5–9) hõlmavad ebaausaid, eksitavaid ja agressiivseid kaubandustavasid, mis võivad moonutada tarbijate majanduskäitumist, pannes nad tegema tehinguotsust, mida nad muul juhul ei oleks teinud. Direktiivi artikli 2 punktis k kasutatud sõnastus viitab sellele, et määratlust tuleks tõlgendada laialt ning et tehinguotsuse mõiste peaks hõlmama kõikvõimalikke otsuseid, mida tarbija toote või teenuse kohta teeb. Euroopa Kohus on leidnud, et mõiste „tehinguotsus“ ei hõlma mitte ainult toote omandamise või omandamata jätmise otsust, vaid ka seda, mis on omandamisotsusega vahetult seotud ehk eelkõige otsust kauplusse siseneda: „Kuna põhikohtuasjas kõne all olev kaubandustava puudutab andmeid toote soodsa hinnaga kättesaadavuse kohta teatud ajavahemikul, peab kindlaks määrama, kas toote võimalikku ostmist ettevalmistavaid toiminguid nagu tarbija kohaletoimetamist kaupluseni või sisenemist kauplusse saab käsitada tehinguotsustena direktiivi tähenduses. [---] tehinguotsus [on] [---] „tarbija mis tahes otsus selle kohta, kas, kuidas ja millistel tingimustel ostu sooritada“. Mõiste ei hõlma seega mitte ainult toote omandamise või omandamata jätmise otsust, vaid ka seda, mis on omandamisotsusega vahetult seotud ehk siis eelkõige otsust kauplusse siseneda. [---] Direktiivi artikli 2 punkti k peab tõlgendama nii, et mõiste „tehinguotsus“ alla kuulub iga otsus, mis on vahetult seotud toote omandamise või omandamata jätmisega.“. Seega hõlmab tehinguotsuse mõiste ka ostueelseid ja -järgseid otsuseid. Lisaks ostu sooritamise või mittesooritamise otsusele võib tarbija teha toote või teenuse kohta väga erinevaid tehinguotsuseid. Selliste tehinguotsustega võib kaasneda tegevus, millel ei ole riigisisese lepinguõiguse alusel õiguslikke tagajärgi, ning neid otsuseid võib teha mis tahes ajal alates hetkest, mil tarbija puutub esimest korda kokku turustamisega, kuni toote olelusringi lõpuni või ajani, mil teenust viimast korda kasutatakse. Tehinguotsustena võib käsitada paljusid ostueelseid otsuseid. Näited ·Otsus minna pärast kaubandusliku pakkumise saamist müügikohta või kauplusse. ·Otsus nõustuda ettevõtja müügiesitlusega. ·Otsus külastada pärast kaubandusliku pakkumise saamist veebisaiti.



Tehinguotsuste alla võivad kuuluda ka paljud ostujärgsed otsused, mis tehakse pärast toote ostmist või teenuse tellimist.

Näited ·Otsus taganeda teenuselepingust või lõpetada see leping. ·Otsus vahetada teenuseosutajat. Kolmandate isikute eksitavate tavadega seoses on e-kaubanduse direktiivi artiklis 14 kindlaks määratud, millistel tingimustel ei vastuta teatavate veebiplatvormide haldajad, kes tegutsevad teabe talletamise teenust pakkuva vahendajana kõnealuse sätte tähenduses, ebaseadusliku teabe eest, mida kolmandad isikud on platvormil talletanud. Ebaausate kaubandustavade direktiivi vaatenurgast on otsustav see, kas asjaomane veebis tegutsev vahendaja liigitub ettevõtjaks ning kas ta on või ei ole rakendanud ettevõtja ja tarbija vahelises tehingus kaubandustava, mis on otseselt seotud toote reklaamimise, müügi või tarnimisega tarbijatele. Vaid juhul, kui kõnealune veebis tegutsev vahendaja liigitub ettevõtjaks ja rakendab sellist kaubandustava viisil, mis on ebaausate kaubandustavade direktiivi alusel keelatud, võidakse leida, et vahendaja on rikkunud kõnealust direktiivi. Vahendaja ei saa tugineda e-kaubanduse direktiivi artikli 14 kohasele vastutusega seotud erandile, kui nimetatud tava on seotud vahendaja enda tegevusega, mitte talletatava teabega, ega ka juhul, kui vahendaja on sellisest teabest teadlik ja tal on selle üle kontroll. Paljud tarbijad otsivad kõigepealt tooteid otsingumootorite või võrdlusvahendite abil või tutvuvad veebis kasutajate hinnangutega ning suunduvad seejärel tegeliku ostu sooritamiseks parima pakkumisega ettevõtjate veebisaidile. Näide ·Kui veebipõhist võrdlusvahendit pakkuv ettevõtja ei avalikusta tarbijatele täielikult, et tegemist on tasulise tootepaigutusega, võib tegemist olla ebaausa kaubandustavaga sõltumata sellest, kas tooteid, mida tarbijad võrdlusvahendi abil võrdlevad, pakub müügiks otse võrdlusvahendi haldaja või kolmandast isikust müüja. Sel juhul võib võrdlusvahendi pakkuja läbipaistmatu kaubandustava panna tarbija tegema tehinguotsust, mida ta muul juhul ei oleks teinud. Lisaks võib ühe tarbija suhtes kasutatud ebaaus kaubandustava kaasa tuua teise tarbija tehinguotsuse, mida viimati nimetatu ei oleks muul juhul teinud. Näide ·Veebis kasutajate hinnanguid pakkuva ettevõtja kaubandustava sõeluda välja negatiivsed hinnanguid võib olla eksitav tegevus või tegevusetus, ehkki asjaomase tehinguotsuse teeb mõni teine tarbija, mitte see, keda survestatakse negatiivset hinnangut kõrvaldama või mitte postitama. Sel juhul loob ettevõtja hinnanguid sisaldava veebisaidi olemusest või toimimisest vale või eksitava üldmulje ja see võib panna veebisaidil esitatud hinnanguid lugeva keskmise tarbija tegema otsuse võtta ühendust saidil nimetatud ettevõtjaga (ja seejärel sõlmima temaga lepingu), mida ta ei oleks teinud, kui ta oleks teadnud negatiivsete hinnangute väljajätmisest. Otsingumootorite, võrdlusvahendite ja kasutajate hinnangutega seotud kaubandustavasid on käsitletud põhjalikumalt punktis 5.2 „Veebisektor“. 2.4Tarbijate majanduskäitumise oluline moonutamine Ebaausate kaubandustavade direktiivi üldsätted (artiklid 5–9) hõlmavad ebaausaid, eksitavaid ja agressiivseid kaubandustavasid, mis võivad moonutada tarbijate majanduskäitumist. Neis sätetes on nõuete väljendamiseks kasutatud pisut erinevat sõnastust. Ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 5 lõike 2 alusel on kaubandustava ebaaus, kui see on vastuolus ametialase hoolikuse nõuetega ja „moonutab oluliselt või tõenäoliselt moonutab oluliselt“ keskmise tarbija majanduskäitumist. Samal ajal on artiklitega 6, 7 ja 8 keelatud eksitav või agressiivne kaubandustava, kui see paneb või tõenäoliselt paneb keskmise tarbija „tegema tehinguotsust, mida ta muul juhul ei oleks teinud“. Nõue, et kaubandustava peab selleks, et olla ebaaus, olema võimeline moonutama tarbija majanduskäitumist, on sõnastatud artikli 5 lõikes 2 teistmoodi kui artiklites 6, 7 ja 8. Esmapilgul võib see ilmne vastuolu tekitada tõlgendamisprobleeme. Ent artikli 5 lõiget 2 tuleks lugeda koos artikli 2 punktiga e, kus on öeldud järgmist: Artikli 2 punkt e tarbijate majanduskäitumise oluline moonutamine – kaubandustava järgimine eesmärgiga märgatavalt kahjustada tarbijate võimet teha teadlikke valikuid, pannes tarbija seetõttu tegema tehinguotsust, mida ta muul juhul ei oleks teinud. Artikli 5 lõike 2 kohasel otsustamisel, kas kaubandustava „moonutab oluliselt või tõenäoliselt moonutab oluliselt“ tarbijate majanduskäitumist, on järelikult määrav see, kas kaubandustava paneb või tõenäoliselt paneb tarbija „tegema tehinguotsust, mida ta muul juhul ei oleks teinud“.

See on samasugune hindamine, mis tuleb teha artiklite 6, 7 ja 8 põhjal. Niisiis saab öelda, et ehkki artikli 5 lõike 2 sõnastus erineb eelmises lauses nimetatud artiklite sõnastusest, on nõue seoses tarbija käitumise olulise moonutamisega sama. Euroopa Kohtu kujundatud tehinguotsuse mõiste ulatuslikkus (vt punkt 2.3) võimaldab kohaldada ebaausate kaubandustavade direktiivi erinevatel juhtudel, kus ettevõtja ebaaus käitumine ei pane tarbijat sõlmima tehingut või teenuslepingut. Kaubandustava ei pruugita pidada ebaausaks mitte üksnes siis, kui see tõenäoliselt paneb keskmise tarbija ostu sooritama või mitte sooritama, vaid ka siis, kui see tõenäoliselt paneb tarbija näiteks Øsisenema kauplusse; Økulutama rohkem aega internetis broneerimisele; Øtegema otsust mitte vahetada teenuseosutajat või toodet. Seega ei piirduta ebaausate kaubandustavade direktiivis kõnealuse olulise moonutamise kriteeriumi kontrollimisel üksnes selle hindamisega, kas tarbija majanduskäitumist (st tema tehinguotsust) on tegelikult moonutatud. Selle kohaselt tuleb hinnata ka seda, kas kaubandustaval avaldab keskmisele tarbijale tõenäoliselt (st arvatavasti) sellist mõju. Seepärast peaksid liikmesriikide täitevasutused uurima iga üksikjuhtumi fakte ja asjaolusid (in concreto), ent ka asjaomase tava tõenäolist mõju keskmise tarbija tehinguotsusele (in abstracto). Näide ·Kommertsteadaandes väideti, et uue automudeli puhul on tegemist „maailma kõige turvalisema autoga“. Otsustades selle üle, kas see väide oli mõjutanud tarbijaid põhjendatud tehinguotsuse tegemisel, leidis Rootsi kohus, et tehinguotsuseks liigitumiseks piisas sellest, kui turustustegevusega tõenäoliselt tekitati keskmises tarbijas huvi ja pandi tarbija tegema otsust astuda edasisi samme (nt minema kauplusse või veebisaidile, et saada toote kohta lisateavet). 2.5Keskmine tarbija Põhjendus 18 Kõiki tarbijaid tuleks kaitsta ebaausate kaubandustavade eest; Euroopa Kohus on alates direktiivi 84/450/EMÜ jõustamisest pidanud reklaamialaste kohtuasjade lahendamisel vajalikuks uurida mõju kujuteldavale tüüpilisele tarbijale. Vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele ning võimaldamaks selles sisalduvate kaitsemehhanismide tõhusat rakendamist võtab käesolev direktiiv võrdluse aluseks mõõdukalt teavet omava ja mõõdukalt tähelepaneliku ning ettevaatliku keskmise tarbija vastavalt Euroopa Kohtu tõlgendusele, võttes samuti arvesse sotsiaalseid, kultuurilisi ja lingvistilisi näitajaid; kuid hõlmab samuti sätteid, millega välditakse nende tarbijate ärakasutamist, kes neile iseloomulike omaduste tõttu on iseäranis kahjustatavad ebaausate kaubandustavade tõttu. Kui kaubandustava on suunatud teatavale tarbijarühmale, näiteks lastele, on soovitav, et hinnataks kaubandustava mõju selle rühma keskmisele liikmele. [---] Keskmise tarbija test ei ole statistiline test. Siseriiklikud kohtud või asutused peavad iga juhtumi puhul kasutama keskmise tarbija tüüpilise reaktsiooni kindlaksmääramisel oma otsustusvõimet, võttes arvesse Euroopa Kohtu kohtupraktikat. Nagu on märgitud põhjenduses 18 ja seejärel täpsustatud artiklites 5–9, võetakse ebaausate kaubandustavade direktiivis kaubandustavade mõju hindamisel aluseks keskmine tarbija, kelle Euroopa Kohus on määratlenud järgmiselt: „[---] et teha kindlaks, kas konkreetne kirjeldus, kaubamärk või reklaamtekst on eksitav, tuleb arvesse võtta mõõdukalt teavet omava, mõõdukalt tähelepaneliku ja ettevaatliku keskmise tarbija eeldatavaid ootusi“ . Selle määratluse sõnastas Euroopa Kohus enne ebaausate kaubandustavade direktiivi vastuvõtmist. Seejärel sätestati määratlus ebaausate kaubandustavade direktiivis, et anda liikmesriikide ametiasutustele ja kohtutele ühised kriteeriumid eesmärgiga suurendada õiguskindlust ja vähendada erinevate hinnangute võimalust. Euroopa Kohtu praktikas on keskmine tarbija mõõdukalt kriitiline isik, kelle turukäitumine on teadlik ja ettevaatlik. Näide ·Mõõdukalt ettevaatlik tarbija ei arva, et pakendil oleva tootekoguse suurendamist käsitleva reklaammärke suurus kattub selle toote koguse suurendamise ulatusega . Keskmine tarbija tavaliselt ei omista märget „dermatoloogiliselt testitud“ kandvatele toodetele raviomadusi, mida sellistel toodetel ei ole . Sellegipoolest ei ole keskmine tarbija ebaausate kaubandustavade direktiivi alusel isik, kes ei vaja erilist kaitset, sest ta on võimeline hankima olemasolevat teavet ja selle põhjal mõistlikult käituma. Vastupidi, nagu on rõhutatud põhjenduses 18, on testi aluseks proportsionaalsuse põhimõte. Ebaausate kaubandustavade direktiivis on kasutatud seda mõistet selleks, et saavutada konkurentsi soodustaval turul õige tasakaal tarbijate kaitsmise ja vaba kaubanduse edendamise vahel. Seepärast tuleks ebaausate kaubandustavade direktiivi kohase keskmise tarbija mõiste tõlgendamisel alati arvesse võtta aluslepingu artiklit 114, millega on ette nähtud kõrgetasemeline tarbijakaitse. Samal ajal on ebaausate kaubandustavade direktiivi aluseks põhimõte, et näiteks riiklik meede, millega keelatakse väited (nt suurustavad ütlused ), millega võib õnnestuda petta ainult väga kergeusklikku, naiivset või pealiskaudset tarbijat, on ebaproportsionaalne ja loob põhjendamatuid kaubandustõkkeid . Nagu põhjenduses 18 on selgelt öeldud, ei ole keskmise tarbija test statistiline test. See tähendab, et liikmesriikide kohtud ja ametiasutused peaksid suutma kindlaks teha, kas mingi kaubandustava võib eksitada oma otsustusvõimet kasutavat keskmist tarbijat, võttes arvesse keskmise tarbija eeldatavaid ootusi, ilma et oleks tarvis tellida eksperdiarvamust või korraldada arvamusküsitlust . Näited ·Ühendkuningriigi High Court of Justice väidab oma otsuses, et mõiste „keskmine tarbija“ on seotud tarbijatega, kes seisavad enda eest mõõdukalt, mitte tarbijatega, kes on võhiklikud, hoolimatud või liiga kiirustavad. Samuti ei saa kõnealuse kohtu järelduse põhjal eeldada, et keskmine tarbija loeb reklaammaterjalidel esitatud väikeses kirjas teksti . ·Saksamaal leidis Oberlandesgericht Karlsruhe, et halvema nägemisega isikuid võib samuti pidada keskmisteks tarbijateks ja teabe esitamist väga väikeses trükikirjas võib käsitada eksitava kaubandustavana . Samalaadse otsuse on vastu võtnud Slovakkia kaubandusinspektsioon . ·Ungari kõrgem apellatsioonikohus on leidnud, et mõistlikult tegutsev tarbija ei ole kahtlustav ning eeldab üldjuhul, et saadud teave on õige ja täpne. Mõistlikult tegutsev tarbija ei ole kohustatud üle kontrollima kogu talle edastatud sõnumi sisu täpsust, välja arvatud juhul, kui sõnumi edastaja soovitab tal seda tungivalt teha või kui sõnumi tekstis leidub selge viide sellisele kohustusele .

Ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 5 lõike 2 punktis b on täpsustatud lähemalt keskmise tarbija testi olukorras, kus on kaalul konkreetsete tarbijarühmade huvid. Kui tava on suunatud teatavale tarbijarühmale, tuleb selle mõju hinnata asjaomase tarbijarühma keskmise liikme vaatenurgast. Artikli 5 lõige 2 2. Kaubandustava on ebaaus, kui see: [---] b) seoses mingi tootega moonutab oluliselt või tõenäoliselt moonutab oluliselt selle keskmise tarbija majanduskäitumist, kes tootega kokku puutub või kellele see on suunatud, või tarbijarühma keskmise liikme majanduskäitumist, kui kaubandustava on suunatud teatavale tarbijarühmale. Näide ·Ühe eksitava mähkmereklaamiga seotud juhtumi puhul määratles Rootsi turukohus, viidates allergia ja ettevõtja mähkmete vahelisele seosele, keskmise tarbijana väikelapse vanema, kellel puuduvad allergia kohta eriteadmised Peamiste turgude tarbijate haavatavust käsitleva Euroopa Komisjoni uuringu järeldused Hiljutises tarbijate haavatavuse uuringus vaadeldi Euroopa Kohtu väljatöötatud mõisteid „keskmine tarbija“ ja „haavatav tarbija“, keskendudes eeskätt ebaausate kaubandustavade direktiivile. Uuringus heideti pilk sellele, kuidas neid õigusmõisteid liikmesriikides mõistetakse, ja leiti, et ehkki neid kasutatakse paljude juhtumite puhul, leidub nende tõlgendamisel mõningaid erinevusi. Uuringu käigus uuriti keskmise tarbija mõistet kahel viisil – kasutati uuringu jaoks tarbijate haavatavuse käsitamiseks välja töötatud näitajaid ja lähtuti ebaausate kaubandustavade direktiivis esitatud keskmise tarbija määratlusest, kus keskmist tarbijat on nimetatud mõõdukalt teavet omavaks ning mõõdukalt tähelepanelikuks ja ettevaatlikuks isikuks. Vastusena küsimusele, kas keskmine tarbija omab mõõdukalt teavet, leiti uuringu käigus, et keskmine tarbija – nagu näitas tarbijate vastuste keskmine iga näitaja kohta – tunneb, et ta on üsna teadlik hindadest, kinnitab, et ta loeb interneti-, panga- ja energiateenuste osutajate teadaandeid (ent tunnistab, et heidab neile vaid pilgu või tutvub nendega põgusalt) ning väidab, et ta ei tugine üksnes reklaamidest saadavale teabele. Seoses tähelepanelikkuse ja ettevaatlikkusega leiti uuringus, et keskmine tarbija peab ennast inimestega suhtlemisel ja otsuste tegemisel üsna ettevaatlikuks ning mitte eriti riskialtiks, samuti ei ole keskmine tarbija nõus, et reklaamides esitatakse objektiivseid fakte. Veel suutis keskmine tarbija selgitada õigesti selliste mõistete tähendust nagu kWh, MB/s ja intressimäär ning vastata õigesti küsimustele, millega mõõdeti elementaarset arvutusoskust ja kergeusklikkust. Enamik eespool kirjeldatud näitajaid kajastavad tarbijate enda keskmist hinnangut (mis vastandub objektiivsete näitajatega) teabe omamise, tähelepanelikkuse ja ettevaatlikkuse kohta. Seepärast tuleks nende tõlgendamisel olla ettevaatlik, sest seda hinnangut on tõenäoliselt mõjutanud – vähemalt osaliselt – tarbijate käitumuslikud kalduvused, näiteks liigne enesekindlus . Selle põhjuseks on asjaolu, et kui käitumuslikes katsetes tutvustati keskmisele tarbijale keerukaid pakkumisi, siis nendes katsetes, mis kajastasid praeguseid turustustavasid energiasektoris (keeruline hinnakujundus), veebisektoris (pakkumiste paketid) ja sektoriüleselt (peibutavad määrad, mille puhul esialgsed määrad jäävad allapoole turumäära, kuid püsivad seal vaid lühikest aega, hakates järk-järgult tõusma), ei suutnud ta tegelikult parimat pakkumist välja valida. Peale selle ei võrdle keskmine tarbija enda sõnul kunagi pankade ja energiateenuste osutajate pakkumisi ning tal on selliste pakkumiste võrdlemisel probleeme. Samuti tunneb keskmine tarbija ennast mõnevõrra haavatavana enda iseloomulike omaduste tõttu, nagu terviseprobleemid, vanus, kuulumine vähemusrühma jne. Üldiselt on pilt keskmisest tarbijast enamiku näitajate põhjal ühetaoline kõigis ELi 28 liikmesriigis, ehkki mõni riikidevaheline erinevus siiski tuvastati. Näiteks 69 % Bulgaaria tarbijatest leiab, et energiapakkumiste võrdlemine on kas „väga“ või „üsna“ keeruline, Saksamaa tarbijatest väidab aga sama 35 %. Taanis on 63 % tarbijate arvates pankade pakutavate teenuste võrdlemine kas „väga“ või „üsna“ keeruline, ent Ühendkuningriigis on sama meelt 33 % tarbijatest. Need näitajad viitavad asjaolule, et keskmise tarbija omadused sõltuvad nii olukorrast, milles ta on, kui ka sellest, kuidas neid omadusi mõõdetakse. Seepärast võivad kõnealuse uuringu järeldused olla abiks keskmise tarbija mõistmisel, riigipõhised järeldused leiab aga lõpparuandest. Kommertsteadaannete koostamisel võib juhtuda, et ettevõtjatel tuleb toodete eripära tõttu teinekord arvesse võtta teatud sotsiaalseid, keelelisi ja kultuurilisi tegureid, mis on eriomased keskmistele tarbijatele, kellele asjaomased tooted on mõeldud. Mõnikord võivad sellised sotsiaalsed, keelelised ja kultuurilised tegurid, mis võivad olla eriomased ka konkreetsele liikmesriigile, õigustada kaubandustavaga edastatava sõnumi erinevat tõlgendamist pädevas täitevasutuses või kohtus. Euroopa Kohus on leidnud ühe eksitava kosmeetikareklaamiga seotud kohtuasjas: „„Testi kohaldamisel käesoleva juhtumi suhtes tuleb arvesse võtta mitut asjaolu. Eelkõige tuleb kindlaks teha, kas see, et saksa [keskmine] tarbija mõistab pinguldava kreemiga seoses kasutatava sõna „lifting“ all midagi muud kui teiste liikmesriikide tarbijad, võib olla põhjendatav sotsiaalsete, kultuuriliste või keeleliste teguritega, või piisab toote kasutusjuhendist, et teha selgeks toote mõju ajutisus ja kummutada seeläbi kõik vastupidised järeldused, milleni võidakse jõuda sõna „lifting“ tõttu.“ . Lisaks on kohus väitnud, et „võimalus [---] keelata turustamine kaubamärgi eksitava laadi tõttu ei ole põhimõtteliselt välistatud asjaoluga, et teistes liikmesriikides sama kaubamärki eksitavaks ei peeta. [---] on võimalik, et liikmesriikide keeleliste, kultuuriliste ja sotsiaalsete erinevuste tõttu võib kaubamärk, mis ühes liikmesriigis tarbijat ei eksita, teises liikmesriigis seda teha“. Keskmise tarbija testi põhjal ja ebaausate kaubandustavade direktiivi täielikult ühtlustavale toimele vaatamata võib seepärast olla teoreetiliselt põhjendatud nõuda välisriigi ettevõtjalt sotsiaalsetel, kultuurilistel või keelelistel põhjustel lisateabe esitamist. Teisisõnu võib sellise teabe väljajätmine sihtriigi tarbijaid erinevalt päritoluriigi tarbijatest eksitada. 2.6Haavatavad tarbijad Artikli 5 lõige 3 – ebaausate kaubandustavade keeld 3. Kaubandustavasid, mis tõenäoliselt moonutavad oluliselt ainult selliste selgesti eristatavate tarbijarühmade majanduskäitumist, kes oma vaimse või füüsilise puude, vanuse või kergeusklikkuse tõttu on eriti vastuvõtlikud kaubandustava või sellega seotud toote suhtes viisil, mille ettenägemist võib ettevõtjalt õigustatult eeldada, hinnatakse lähtudes selle mõjust kõnealuse tarbijarühma keskmisele liikmele. See ei piira üldist ja seaduslikku reklaamitava esitada liialdavaid väiteid või väiteid, mida ei tule võtta sõna-sõnalt. Põhjendus 19 Kui tarbijad on neile teatud iseloomulike omaduste, näiteks vanuse, füüsilise või vaimse puude või kergeusklikkuse tõttu eriti vastuvõtlikud kaubandustava või sellega seotud toote suhtes, ning kui nimetatud tava järgides moonutatakse tõenäoliselt ainult selliste tarbijate majanduskäitumist viisil, mida ettevõtja võib õigustatult ette näha, tuleks tagada nende tarbijate piisav kaitstus, hinnates selleks kaubandustava mõju kõnealuse tarbijarühma keskmisele liikmele. Ebaausate kaubandustavade direktiivi aluseks on põhimõte, et ehkki asjakohane on kaitsta ebaausate kaubandustavade eest igat liiki tarbijaid, tuleks tarbijatele, kes liigituvad mõne artikli 5 lõikes 3 nimetatud rühma liikmeks, tagada kõrgemal tasemel kaitse kui artikli 5 lõikes 2 nimetatud keskmisele tarbijale. Preambulis esitatud põhjenduses 19 selgitatakse artikli 5 lõike 3 tõlgendamist lähemalt: kui artikli 5 lõike 3 puhul tundub, et tarbijad liigitatakse haavatavaks üksnes nende „vaimse või füüsilise puude, vanuse või kergeusklikkuse tõttu“, siis põhjenduses 19 on esitatud mittetäielik loetelu omadustest, mille tõttu tarbijad on „eriti vastuvõtlikud“. Näide ·Juhtumis, kus krediidiasutused olid jätnud olulise teabe välja, leidis Ungari konkurentsiamet, et tarbijad, kellele krediidiasutused olid pannud vähese maksevõime tõttu keelu, olid konkreetse pakkumise suhtes eriti vastuvõtlikud

Peamiste turgude tarbijate haavatavust käsitleva Euroopa Komisjoni uuringu järeldused Tarbija haavatavuse mõiste eri määratlusi ja tõlgendusi arvesse võttes esitatakse uuringus ulatuslik määratlus, mille kohaselt on suurem vastuvõtlikkus turustustavadele vaid üks tarbija haavatavuse viiest mõõtmest. Uuringus on haavatav tarbija määratletud kui „[t]arbija, kellel on sotsiaaldemograafiliste tegurite, käitumuslike omaduste, isikliku olukorra või turukeskkonna tõttu osuurem oht kogeda turul negatiivseid tagajärgi; opiiratud võime suurendada oma heaolu; oraskusi teabe saamisel või vastuvõtmisel; oväiksem võime osta või valida sobivaid tooteid või neile ligi pääseda või osuurem vastuvõtlikkus teatud turustustavadele“. Ebaausate kaubandustavade direktiivi vaatenurgast on kõige asjakohasem viimane neist mõõdetest, sest artikli 5 lõikes 3 on määratletud haavatavad tarbijad kui tarbijad, kes on „eriti vastuvõtlikud kaubandustava või sellega seotud toote suhtes“. Enamiku tarbijate puhul esineb märke haavatavusest vähemalt seoses ühe mõõtmega, kolmandiku puhul aga seoses mitme mõõtmega. Küsitletud tarbijatest vähem kui viiendiku puhul ei esinenud mingeid haavatavuse märke. Kuna tarbija haavatavus on mitmemõõtmeline, on seda ka isiku iseloomulike omaduste mõju tõenäosusele olla tarbijana haavatav. Näiteks sellised omadused nagu vanus ja sugu võivad mõne mõõtme puhul haavatavust suurendada, teiste puhul aga mitte. 2.6.1Artikli 5 lõikes 3 sätestatud haavatavuskriteeriumid Puue (vaimne või füüsiline) hõlmab meelelist puuet, piiratud liikumisvõimet ja muid puudeid. Näide ·Itaalia konkurentsiasutus AGCM pidas reklaami, milles eksitavalt tutvustati toodete suutlikkust ravida raskeid haigusi, eriti tõsiseks juhtumiks, sest see oleks võinud panna haavatavad, näiteks rasket haigust põdevad tarbijad, tegema tehinguotsust, mida nad muul juhul ei oleks teinud . Sellega seoses väärib nimetamist, et EL ratifitseeris Ühendatud Rahvaste Organisatsiooni puuetega inimeste õiguste konventsiooni 2010. aastal . 2015. aasta oktoobris esitati ÜRO komitee esimestes kokkuvõtvates tähelepanekutes ELile soovitus „võtta asjakohased meetmed kandmaks hoolt selle eest, et kõik puuetega inimesed, kes on ilma jäänud oma õigusvõimest, saaksid kasutada kõiki Euroopa Liidu aluslepingutes ja õigusaktides sätestatud õigusi, näiteks [---] tarbijaõigusi [---]“ . Vanuse puhul võib olla asjakohane vaadelda kaubandustava eri vanusega tarbijate vaatenurgast. Komisjoni uuringus tarbijate haavatavuse kohta leiti, et vanus võib mõnel juhul olla tarbija haavatavuse põhjus. Kui näiteks võrrelda keskealisi tarbijaid (34–44aastased) noorte tarbijatega (16–24aastased), siis viimased ·võtavad probleemiga kokku puutudes väiksema tõenäosusega midagi ette; ·maksavad suurema tõenäosusega teenuste eest liiga paju, sest nad ei saa kasutada teatud maksemeetodeid. Teisalt leiti uuringus, et eakad tarbijad (65–74- ja üle 75aastased) peavad pakkumiste võrdlemist ja tehingute valimist peamistel turgudel keerulisemaks kui keskealised tarbijad (33–44aastased). Eakad võivad olla oma vanuse tõttu teatavate kaubandustavade suhtes haavatavamad. Agressiivsed ukselt-uksele-müügimeetodid ei pruugi keskmist tarbijat mõjutada, kuid hirmutavad tõenäoliselt teatavat tarbijarühma, eelkõige eakaid, kes võivad olla ostusurve suhtes vastuvõtlikumad. Lastele suunatud veebiturustust käsitleva Euroopa Komisjoni uuringu järeldused ·Lastel on selgeid raskusi veebireklaami äratundmisega ja enda teadliku kaitsmisega kaubandusliku veenmise eest ning sellised tavad mõjutavad nende valikuid ja käitumist. ·Mängu osaks olevate reklaamide mõju tegelikule käitumisele on võimalik selgelt dokumenteerida. Käitumusliku katsega, millega uuriti mängudesse (käesoleval juhul reklaammängu) lisatud reklaamide mõju, leiti, et energiarikast toitu reklaamiva mängu mängimine põhjustas suurema energiarikaste suupistete tarbimise võrreldes lastega, kes mängisid reklaammängu, millega ei reklaamitud toiduainet. ·Käitumusliku katsega, millega uuriti seda, milline mõju on mängudes esitatavatel üleskutsetel sooritada rakendusesiseseid oste, leiti, et sellised üleskutsed mõjutavad laste tarbijakäitumist, peale selle teatasid paljud lapsed, et nad olid lisasid ostnud, ilma et nad oleks täielikult aru saanud, et nende eest tuleb maksta. Paljude laste meelest on keeruline teha otsust, kui neid ärgitatakse sooritama rakendusesisest ostu. ·Laste haavatavus sõltub mitmest tegurist, sealhulgas reklaami edastamise kanalist. Lapsed mõistavad kaubanduslikku eesmärki televiisoris näidatava reklaami puhul suurema tõenäosusega kui veebipõhistes mängudes esitatava reklaami puhul. Samuti märkavad ja mõistavad lapsed väiksema tõenäosusega mängu osaks oleva reklaami kaubanduslikku eesmärki, võrreldes otsesema reklaamiga. Lisaks ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 5 lõikele 3 on lastele tagatud erikaitse otsese ostusurve avaldamise keeluga, mis on sätestatud direktiivi I lisa punktis 28. Seda keeldu, mis hõlmab lastele surve avaldamist, et nad ostaksid toote ise või veenaksid (pideva pealekäimisega) täiskasvanuid endale tooteid ostma, on käsitletud punktis 4.6. Nagu on märgitud punktis 2.5 „Keskmise tarbija“, on laste võime mõista veebis ja väljaspool seda esitatavat reklaami väga erinev, sõltudes vanusest ja küpsusest. Seda asjaolu on ebaausate kaubandustavade direktiivi alusel võimalik mõnevõrra arvesse võtta, sest artikli 5 lõige 3 võimaldab hinnata kaubandustava konkreetse vanuserühma keskmise liikme vaatenurgast. Teine petturite sihtmärgiks olev tarbijate kategooria on teismelised. Teismeliste jaoks iseäranis ahvatlevate kaupade reklaamimisel võidakse ära kasutada nende ebaküpsusest ja kergeusklikkusest tulenevat tähelepanematust või vähest järelemõtlemist ning riskialdist käitumist. Näide ·Teismelised võtavad tõenäoliselt rohkem sõna-sõnalt mobiiltelefoniteenuse reklaami, millega edastatakse sõnumit, et spetsiaalse püsikliendipaketiga liitudes võib hõlpsasti sõpru leida ja sõprust hoida. Sõltuvalt asjaoludest võidakse seda ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 5 lõike 3 alusel arvesse võtta. Kergeusklikkuse mõiste hõlmab tarbijarühmi, kes võivad olla teistest rohkem valmis mingeid väiteid uskuma. See mõiste on neutraalne ja sõltub olukorrast. Selle eesmärk on kaitsta sellise rühma liikmeid, keda teatav kaubandustava võib mingil põhjusel eriti suuresti mõjutada. Selle rühma liikmeks võib olla liigitatud iga tarbija.

Tarbijate haavatavust käsitleva uuringu käigus leiti, et isikutel, kes ei läbi kergeusklikkuse testi, on tehingute valimisel tõenäoliselt rohkem probleeme kui teistel. Lisaks kaebavad isikud, kes peavad end kergeusklikuks, probleemidega kokku puutudes tõenäoliselt vähem ja tunnevad end suurema tõenäosusega tarbijatena haavatavatena. Näide ·Ettevõtja reklaamis müügiks pakutavaid maiustusi, väites, et istutab iga müüdud kommikoti kohta ühe puu. Samal ajal oli ettevõtja niigi nõustunud istutama teatud arvu puid, sõltumata müüdavate kommikottide arvust. Soome turukohus toetas tarbijate ombudsmani arvamust, et kõnealuse väitega kasutati ära keskkonna pärast muret tundvate tarbijate kergeusklikkust . 2.6.2Etteaimatavuse nõue Haavatava tarbija kriteeriumi kohaldatakse juhul, kui kaubandustava moonutab eriti vastuvõtliku tarbijarühma majanduskäitumist „viisil, mille ettenägemist võib ettevõtjalt õigustatult eeldada“. Näide ·Veebipõhised mängud või rakendused, mis tõenäoliselt puudutavad lapsi või teismelisi kui haavatavat rühma, ei ole harilikult mõeldud üksnes lastele. Mängud võivad olla väga populaarsed ka täiskasvanute seas, ehkki neis kasutatakse sageli animatsioone või muid elemente, mis köidavad tavaliselt lapsi või teismelisi. Etteaimatavuse nõue muutub asjakohaseks iga kord, kui on vaja kindlaks teha, kas konkreetne ettevõtja oleks saanud õigustatult eeldada, et tava äratab huvi eelkõige haavatavates rühmades . Selle kriteeriumiga lisandub kaubandustava hindamisse haavatavate tarbijate puhul proportsionaalsuse element. Selle eesmärk on võtta ettevõtjad vastutusele üksnes juhul, kui võib õigustatult leida, et ettevõtja oleks saanud kaubandustava kahjulikku mõju haavatavale tarbijarühmale ette näha. See tähendab, et kui ettevõtjad kaaluvad, kas kaubandustaval on ebaaus mõju mõnele selgesti eristatavale tarbijarühmale, ning võtavad meetmeid sellise mõju vähendamiseks, ei pea nad tegema rohkem, kui on mõistlik. Seepärast ei peeta kaubandustava tõenäoliselt eksitavaks, kui mõni tarbija laseb enda oma ülima naiivsuse või teadmatuse tõttu eksitada ka kõige ausamal kaubandustaval või käitub selle puhul mõnel muul moel ebamõistlikult. Näide ·Mõni tarbija võib päriselt uskuda, et Bologna kastmega spagette valmistataksegi Bolognas või Yorkshire’i pudingut Yorkshire’is. Ettevõtjad ei pea siiski vastutama iga mõeldava tõlgenduse või sammu eest, mille teatud tarbijad võivad nende kaubandustava korral teha. 2.7Ostukutse Artikli 2 punkt i ostukutse – kommertsteadaanne, milles on nimetatud toote omadused ja hind kommertsteadaande edastamisvahendile kohasel viisil ja mis seega võimaldab tarbijal ostu sooritada. Ostukutsetega seoses peetakse teatud teavet ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 7 lõike 4 kohaselt oluliseks. See tähendab, et ettevõtjad peavad tarbijatele selle teabe esitama, kui see ei ilmne juba kontekstist. Toote omadustega on alati tegemist kohe, kui on olemas sõnaline või visuaalne viide tootele. Erinev tõlgendus võib panna ettevõtjaid esitama kaubanduslikes pakkumistes ebamääraseid tootekirjeldusi või jätma välja teavet eesmärgiga hoida kõrvale ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 7 lõikes 4 sätestatud nõuetest. Artikli 2 punktis i esitatud määratluse viimases osas („mis seega võimaldab tarbijal ostu sooritada“) ei ole nõutud, et kommertst