P6_TA(2006)0089

Sotsiaalne kaitse ja sotsiaalne hõlvatus

Euroopa Parlamendi resolutsioon sotsiaalse kaitse ja sotsiaalse hõlvamise kohta 2005/2097(INI))

Euroopa Parlament,

- võttes arvesse komisjoni teatist "Ühisaruande projekt sotsiaalse kaitse ja sotsiaalse hõlvamise kohta" (KOM(2005)0014);

- võttes arvesse komisjoni personali töödokumenti "Ühisaruande projekti lisa sotsiaalse kaitse ja sotsiaalse hõlvamise kohta" (SEK(2005)0069);

- võttes arvesse komisjoni personali töödokumenti "Sotsiaalne hõlvamine uutes liikmesriikides — sotsiaalset hõlvamist käsitlevate ühismemorandumite kokkuvõte" (SEK(2004)0848);

- võttes arvesse Euroopa Ülemkogu 22. ja 23. märtsi 2005. aasta Brüsseli kohtumise järeldusi;

- võttes arvesse oma 9. märtsi 2005. aasta resolutsiooni Lissaboni strateegia vahekokkuvõtte kohta [1];

- võttes arvesse 19.– 20. juunil 2000 Santa Maria da Feiras toimunud Euroopa Ülemkogu kohtumise järeldusi, eelkõige kokkulepet, mille kohaselt tuleks määratleda võrdlusnäitajad võitluses sotsiaalse tõrjutuse vastu ja vaesuse kaotamise eest;

- võttes arvesse komisjoni teatist sotsiaalmeetmete kava kohta (KOM(2005)0033);

- võttes arvesse nõukogu 12. juuli 2005. aasta otsust 2005/600/EÜ liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta [2];

- võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. detsembri 2001. aasta otsust nr 50/2002/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse tegevusprogramm liikmesriikidevahelise koostöö ergutamiseks sotsiaalse tõrjutuse tõkestamise alal [3];

- võttes arvesse ÜRO lapse õiguste konventsiooni artikli 27 lõiget 1, mis sätestab, et osalisriigid "tunnustavad iga lapse õigust elatustasemele, mis vastaks lapse kehalisele, vaimsele, hingelisele, kõlbelisele ja sotsiaalsele arengule";

- võttes arvesse ÜRO lapse õiguste konventsiooni artikli 27 lõikeid 2 ja 3, mis märgivad vanemate esmast kohustust selles küsimuses ja valitsuste rolli asjakohaste abinõude tarvitusele võtmisel, et aidata vanemaid selle õiguse elluviimisel ning vajaduse korral anda materiaalset abi ning toetada programme, eriti toitlustamise, riietamise ja peavarju küsimustes;

- võttes arvesse komisjoni teatist "Lissaboni strateegia sotsiaalse mõõtme tugevdamine: avatud koordineerimise süvalaiendamine sotsiaalse kaitse valdkonnas" (KOM(2003)0261);

- võttes arvesse komisjoni teatist "Sotsiaalkaitse kaasajastamine kvaliteetse, kättesaadava ja püsiva tervishoiu ning pikaajalise hooldamise arendamiseks: riiklike strateegiate toetamine "avatud koordineerimismeetodi" abil" (KOM(2004)0304);

- võttes arvesse komisjoni rohelist raamatut "Silmitsi demograafiliste muutustega — uus põlvkondadevaheline solidaarsus" (KOM(2005)0094);

- võttes arvesse oma 11. juuni 2002. aasta resolutsiooni komisjoni teatise kohta nõukogule, Euroopa Parlamendile, Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ja Regioonide Komiteele "Ühisaruande projekt sotsiaalse hõlvamise kohta" [4];

- võttes arvesse oma 5. juuni 2003. aasta resolutsiooni avatud koordineerimismeetodi rakendamise kohta [5];

- võttes arvesse oma 24. septembri 2003. aasta resolutsiooni komisjoni ja nõukogu ühisaruande kohta, mis käsitleb piisavat ja jätkusuutlikku pensioni [6];

- võttes arvesse oma 28. aprilli 2005. aasta resolutsiooni sotsiaalkaitse kaasajastamise ja kvaliteetse tervishoiu arendamise kohta [7];

- võttes arvesse oma 26. mai 2005. aasta resolutsiooni sotsiaalmeetmete kava kohta aastateks 2006–2010 [8];

- võttes arvesse oma 9. juuni 2005. aasta resolutsiooni sotsiaalse hõlvamise kohta uutes liikmesriikides [9];

- võttes arvesse kodukorra artiklit 45;

- võttes arvesse tööhõive- ja sotsiaalkomisjoni raportit ning naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjoni arvamust (A6-0028/2006),

A. arvestades, et 2000. aasta märtsi Lissaboni Euroopa Ülemkogu kohtumisel määratles Euroopa Liit ulatusliku strateegia, mille eesmärgiks on pikaajaline majanduskasv, täielik tööhõive, sotsiaalne ühtekuuluvus ja jätkusuutlik areng teadmistepõhises ühiskonnas, mis põhineb oskusteabel ja innovatsioonil; arvestades, et viis aastat hiljem on strateegia eesmärkide saavutamiseni veel pikk tee;

B. arvestades, et 2000. aasta Nice'i Euroopa Ülemkogu kohtumisel võtsid liikmesriigid endale kohustuse näidata olulist ja mõõdetavat vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vähenemist 2010. aastaks;

C. arvestades, et sotsiaalne hõlvamine kui põhiõigus on inimväärikuse küsimus;

D. arvestades, et teatud tingimustel võib sotsiaalne hõlvamine anda majandusarengusse otsese ja mõjusa panuse;

E. arvestades, et sotsiaalne hõlvamine on Euroopa Liidu põhiväärtusena osa sotsiaalsest ühtekuuluvusest ning vahend võitluses sotsiaalse tõrjutuse ja diskrimineerimisega, st võitluses inimressursside raiskamise ja demograafiliste muudatuste tõsiste tagajärgedega;

F. arvestades, et OECD statistika kohaselt vananeb sellesse organisatsiooni kuuluvate riikide rahvastik sellisel määral, et kui praegu on iga 100 töötaja kohta 38 pensionäri, siis tööhõivepoliitikat muutmata võib see arv tõusta isegi 70 pensionärini 100 töötaja kohta;

G. arvestades, et sotsiaalkaitse kaasajastamine ei peaks tähendama üksnes rahalise jätkusuutlikkuse tagamist, vaid selliste riskide jagamist, millega inimesed ei suuda üksi toime tulla, ning majanduskasvu ja tööhõive jätkusuutlikuks edendamist;

H. kinnitades seetõttu veelkord, et universaalsusel, võrdsusel ja solidaarsusel põhinev sotsiaalne kaitse on Euroopa sotsiaalmudeli oluline osa,

Üldised punktid

1. tervitab eespool nimetatud ühisaruannet, mis hõlmab esmakordselt nii sotsiaalset kaitset kui sotsiaalset hõlvamist EL-25 tasandil ning vaatleb liikmesriikide edusamme Lissaboni Euroopa Ülemkogul kokkulepitud eesmärkide saavutamisel; märgib, et aruande eesmärk on oluliselt tugevdada võitlust sotsiaalse tõrjutusega ja vaesuse kaotamise eest 2010. aastaks ning samuti aidata liikmesriikidel uuendada sotsiaalkaitsesüsteeme, et tagada nende võime pakkuda kvaliteetseid teenuseid ning nende piisavus ja jätkusuutlikkus tulevikus;

2. märgib, et ühisaruandes avaldatu kohaselt on võitlus vaesuse ja sotsiaalse tõrjutusega Euroopa Liidu ja liikmesriikide jaoks endiselt suur probleem, sest vaesust ja sotsiaalset tõrjutust käsitlevad sissetulekul põhinevad arvandmed kogu Euroopa Liidus on väga tähelepanuväärsed — enam kui 68 miljonit inimest ehk 15 % ELi elanikkonnast elas 2002. aastal vaesuse ohus;

3. märgib, et vaatamata olulistele struktuurilistele parandustele ELi tööturgudel viimase kümnendi jooksul, on ELi tööhõive ja tööelus osalemine endiselt ebapiisav ning tööpuudus on mitmetes liikmesriikides endiselt suur, eriti kindlate inimrühmade seas nagu noored, eakamad töötajad, naised ja teataval põhjusel ebasoodsas olukorras olevad inimesed; märgib samuti, et tööturult kõrvalejäämine on tingitud nii riiklikust kui ka kohalikust ja piirkondlikust mõõtmest;

4. juhib tähelepanu sellele, et hiljutine majanduslangus koos tööpuuduse kasvu ja kahanevate võimalustega leida tööd suurendavad samuti vaesuse ohtu ja sotsiaalset tõrjutust ning halvendavad veelgi nende olukorda, kes juba kuuluvad riskirühmadesse; eriti puudutab see mitmeid uusi liikmesriike, mis kannatavad pikaajalise tööpuuduse või tegevusetuse all;

5. rõhutab, et tööhõivet tuleb vaadelda kui kõige tõhusamat kaitset vaesuse vastu ning et järelikult tuleb säilitada rahaline huvi töö vastu meetmetega, mis õhutavad naisi tööle asuma ning seavad pakutavatele töökohtadele kvalitatiivseid eesmärke;

Sotsiaalne hõlvamine

6. arvab, et jõupingutusi vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse kaotamiseks tuleb jätkata ja laiendada, et parandada nende inimeste olukorda, kes elavad suurimas vaesuse ja tõrjutuse ohus, nagu juhutöölised, töötud, üksikvanemaga leibkonnad (enamasti naised), üksi elavad eakad inimesed, naised, mitme ülalpeetavaga perekonnad, ebasoodsas olukorras olevad lapsed ning ka etnilised vähemused, haiged või puudega inimesed, kodutud, inimkaubanduse ohvrid ja narkootikumi- või alkoholisõltuvuse all kannatajad;

7. peab oluliseks tunnustada raskusi, millega paljud ebasoodsas olukorras olevad inimesed, sealhulgas puudega inimesed, etnilised vähemused ja sisserändajad seisavad silmitsi tööturule sisenemisel või seal püsimisel; kutsub liikmesriike üles toetama ebasoodsas olukorras olevate inimeste integratsiooni, et ennetada sotsiaalset tõrjutust ja sellega võidelda ning edendada haridust, töökohtade loomist, koolituse ja karjääri võimalusi, töö- ja pereelu ühitamist ja õigust omada võrdset juurdepääsu tervishoiuteenustele ja korralikule elukohale ning tagada sotsiaalkaitsesüsteemide jätkusuutlikkus; juhib seoses sellega tähelepanu võrreldavate andmete parandamise vajadusele;

8. rõhutab, et peamised vahendid võitluses tööpuudusega on ebavõrdsuse kaotamine hariduses ja väljaõppes ning tööjõu kvalifikatsiooni parandamine igas vanuses meeste, naiste ning etniliste ja rahvuslike vähemuste seas; märgib samuti, et ebavõrdsuse kõrvaldamine on eriti oluline saavutamaks tööhõive, töökvaliteedi ja sotsiaalse hõlvamise osas seatud Lissaboni eesmärke;

9. rõhutab sellega seoses, et romi vähemuse puhul on soovitatav selle vähemuse liikmeid igakülgselt motiveerida tundma huvi oma laste täiendava harimise, oma laste positiivsete omaduste ja oskuste arendamise;

10. kutsub liikmesriike üles vahetama teavet parimate tavade osas, mille eesmärgiks on hoida ära varajast väljalangemist haridussüsteemist, tõsta haridustaset, eriti keelte ja uute tehnoloogiate alal, lihtsustada üleminekut koolist tööellu, suurendada hariduse ja koolituse kättesaadavust ebasoodsas olukorras olevatele elanikkonna rühmadele, sealhulgas madalama kvalifikatsiooniga ja eakamatele töötajatele ning panna alus elukestva õppe kättesaadavusele kõigile; rõhutab, et strateegiad peaksid kaasama kõiki asjaomaseid sidusrühmi, sealhulgas nii sotsiaalpartnereid kui ka kodanikuühiskonda ja õppeteenuste osutajaid, samal ajal säilitades riigi võtmerolli kõrge kvaliteediga avaliku hariduse tagajana;

11. soovitab liikmesriikidel selleks, et vähendada sotsiaalse tõrjutuse esinemist üle 50-aastaste inimeste seas ja hõlbustada nende tööturul püsimist, ennetada karjääri katkemise ohte, arendades juurdepääsu elukestvale õppele;

12. leiab sellega seoses, et arvestades hüvesid, mida kvalifitseeritud tööjõud tööandjatele toob, peaksid tööandjad olema enesestmõistetavalt rohkem kaasatud elukestva õppe protsessi;

13. juhib siiski tähelepanu asjaolule, et mõnedel juhtudel ei taga töö saamist ei piisav haridustase ega korduv ümberkvalifitseerumine; rõhutab seetõttu vajadust kasutada paremini ära mittetulunduslikke avalike teenuseid;

14. rõhutab, et seitsmeteistkümnest liikmesriigist, kelle kohta on olemas andmed [10], neljateistkümnes suurenes laste vaesus 1990ndatel aastatel; juhib tähelepanu asjaolule, et püsiv laste vaesus on peamiselt üksikvanemaga perekondade, suurte kolme või enama ülalpeetava lapsega perekondade, sisserändajate ja etniliste vähemuste esindajate, töötute või ebapiisavalt tööga hõivatud lapsevanematega perekondade probleem; rõhutab, et ELi ja liikmesriikide tasandil tuleb esmajärjekorras pöörata tähelepanu põlvest põlve edasikantava vaesuse ennetamisele ja kõrvaldamisele ning et seda tuleks toetada asjakohaste rahaliste vahenditega (nagu tõukefondide, eriti aga Euroopa Sotsiaalfondi tihedam kasutamine); rõhutab, et näitajatele tuleb läheneda lapse ning üksi elavate inimeste seisukohast, isegi kui on teada, et laste vaesust ei ole võimalik vähendada, vähendamata leibkondade vaesust ning tagamata kõigile juurdepääsu kvaliteetsetele teenustele;

15. juhib tähelepanu sellele, et Eurostati andmetel sünnib praegu kolmandik lapsi ELis väljaspool abielu ja see arv suureneb igal aastal; on seisukohal, et selline suundumus viitab vajadusele leida tulemuslikke meetmeid erinevat tüüpi perekondade kui institutsiooni toimimise edendamiseks;

16. arvab, et laste ja lastehooldusega seotud sotsiaalteenused on oluliseks eeltingimuseks laste vaesuse, sotsiaalse tõrjutuse ja diskrimineerimise ennetamisel ja vähendamisel ning töö- ja perekonnaelu ühitamise lihtsustamisel; rõhutab vajadust tagada kõikidele lastele kerge ja võrdne juurdepääs haridusele; tunnistab eraettevõtjate ülitähtsat rolli sellealaste teenuste pakkumisel;

17. kutsub komisjoni üles esitama rohelist raamatut laste vaesuse kohta, mis sätestab laste vaesuse kõrvaldamiseks ja vaeste laste sotsiaalseks hõlvamiseks selged eesmärgid ja asjakohased meetmed;

18. kutsub komisjoni üles suurendama pingutusi laste harta esitamiseks, mille eesmärgiks on saavutada edusamme lapse õiguste toetamisel osana ELi sise- ja välispoliitikast;

19. juhib tähelepanu noorte vajadustele, kes seisavad õpingute lõpetamisel ja tööturule siirdumisel vastamisi raskustega majandusliku ja sotsiaalse integratsiooni osas ning kellest võivad tõenäolisemalt saada sotsiaalse tõrjutuse ohvrid; kutsub liikmesriike üles tagama, et noorte tööpuudust käsitletakse eraldiseisva prioriteedina, kasutades konkreetseid meetmeid ja koolitust, sealhulgas algatuste julgustamine ja ettevõtlusvaimu arendamine;

20. kutsub liikmesriike üles töötama välja integreeritud strateegiaid, mille eesmärgiks on majanduslikus ja sotsiaalses ning kultuuri ja keskkonna mõttes arendada geograafiliselt kõrvalisi linna-, saare- ja maapiirkondi, et võidelda tõrjutuse ja vaesuse probleemidega ja mitte lasta neil kanduda põlvest põlve;

21. rõhutab naiste suurema osalemise vajadust tööhõives, kõrvaldades selleks naistel tööturule sisenemist takistavad tõkked ning eriti ergutades eakamaid naisi kauem tööturul viibima;

22. soovitab liikmesriikidel toetada kasvu ja naiste tööhõive poliitikat, hõlbustades naiste juurdepääsu kvaliteetsetele töökohtadele ja edendades võrdset kohtlemist töötasu küsimustes;

23. rõhutab, et naiste tegutsemisaktiivsuse tõstmist tuleb vaadelda mitte ainult kui vajalikku kaitset vaesuse ohtude vastu, mille all kannatavad peamiselt naised, vaid ka kui moodust hoida töötavate ja mittetöötavate isikute arvu tasakaalus, mida ohustab elanikkonna vananemine;

24. kutsub liikmesriike sellega seoses üles keskenduma ebavõrdsuse kõrvaldamisele tööturul, nagu näiteks sooline ebavõrdsus tööhõives, tööpuuduses ja ebaharilikus tööhõives, sooline eraldatus sektorite ja ametikohtade puhul, soolised palgaerinevused ning naiste ebavõrdne staatus ja osalemine otsuseid tegevatel ametikohtadel; arvab, et seejuures peaksid liikmesriigid soodustama isiklike valikute tegemist seoses töö- ja perekonnaelu ühitamise ning juurdepääsuga kvaliteetsetele ja taskukohastele laste ja teiste ülalpeetavate hooldusteenustele; usub, et oluline on tagada soolise võrdõiguslikkuse süvalaiendamine kõikides poliitikakavades ja programmides;

25. lisaks sellele kutsub liikmesriike üles võtma meetmeid tagamaks, et naisi ei karistata nende pensioni arvutamisel lünkade eest nende tööhõives, mille põhjuseks on vanemapuhkus või lapsehoolduspuhkus;

26. kutsub liikmesriike üles, võitluses etniliste vähemuste ja sisserändajate tõrjutuse kõrge tasemega, töötama välja ja rakendama meetmeid, sealhulgas teadlikkuse tõstmiseks, nende sihtrühmade integreerimiseks ametlikule tööturule, jõustama inimkaubanduse ja diskrimineerimise vastaseid õigusakte ning soodustama nende elanikkonna rühmade sotsiaalset integratsiooni eriharidusprogrammidega seotud erisätete ja komplekssete programmide abil ning korralike elamistingimuste ja eluaseme abil, kuna need on sotsiaalse hõlvamise eeltingimused;

27. nõuab tungivalt, et komisjon esitaks ettepanekuid, mille eesmärk on asjakohase õigusraamistiku kehtestamine puudega inimeste diskrimineerimise kaotamiseks, nende inimeste võrdsete võimaluste ja täieliku osalemise edendamine tööl, ühiskonnas ja poliitikas, eriti ettepaneku abil võtta vastu EÜ asutamislepingu artiklil 13 põhinev direktiiv, mis hõlmaks seni käsitlemata valdkondi;

28. rõhutab vajadust parandada elamistingimusi, eriti juurdepääsetavust, vähemsoodsas olukorras olevate elanikkonna rühmade puhul, keda vaesus eriti mõjutab, nagu ebasoodsas olukorras inimesed ja eakamad, kes ei suuda enda eest hoolitseda; nõuab, et enam tähelepanu osutataks kodututele, eriti raviteenuste osutamise, põhioskuste õpetamise ning nende sotsiaalse integratsiooni edendamise kaudu, mis tingib vajaduse riikliku poliitika järele, eriti majutuse, tervishoiu ja hariduse valdkonnas, et tagada sellistele inimestele juurdepääs nendele võimalustele;

29. arvab sellega seoses, et selliste põhioskuste õpetamine, mille eesmärk ei oleks ainult enda eest hoolitsemise suutlikkuse arendamine, vaid mis sisendaks ka solidaarsust vähem suutlikega, peaks kogu Euroopa ühiskonnas toimuma pidevalt, algharidusest alates;

30. toetab täielikult komisjoni kava korraldada 2007. aastal Euroopa võrdsete võimaluste aasta; arvab, et see peaks aitama rõhutada probleemi olulisust, hinnata kogu ELis tehtud edusamme ning luua raamistik edasisteks poliitikaalasteks meetmeteks ja algatusteks eesmärgiga edendada ELi diskrimineerimisvastaseid õigusakte, mis käsitlevad otsest ja kaudset diskrimineerimist ning hõlmavad soolist võrdõiguslikkust kõikides valdkondades;

31. hindab tunnistust, et sotsiaalselt kõige enam puudustkannatavad inimesed kannatavad üldiselt ka kõige halvemate sotsiaalsete ja keskkonnatingimuste all ning et seda tuleks sotsiaalse tõrjutusega tegelemisel asjakohaselt arvestada;

32. kutsub komisjoni üles võtma õiguslikke meetmeid liikmesriikide vastu, kes ei kohalda või ei ole nõuetekohaseks tähtajaks üle võtnud EÜ asutamislepingu artiklil 13 põhinevaid diskrimineerimisvastaseid direktiive;

33. kinnitab veelkord vajadust parandada ühtlustatud andmete kogumist ja selliste ühisnäitajate loomist, mis võtavad arvesse vanuselisi ja soolisi erinevusi, sest sellised näitajad etendavad peamist rolli vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse poliitika jälgimisel ja hindamisel;

34. arvab, et poliitika kavandamisel tuleks rakendada sotsiaalse hõlvamise süvalaiendamist, mis toimuks poliitika süstemaatiliste eel- ja järelhindamiste kaudu nii riiklikul kui ELi tasandil;

35. juhib tähelepanu sellele, et sotsiaalse hõlvamise protsess peaks tõeliselt kaasama kohalikul ja piirkondlikul tasandil põhiosalisi nagu sotsiaalse hõlvamise poliitika eest vastutavad kohalikud asutused, sotsiaalpartnerid, valitsusvälised organisatsioonid ning vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse all kannatavad inimesed;

36. toetab komisjoni kavatsust pühendada vaesuse vastu võitlemisele erilist tähelepanu, korraldades Euroopa tõrjutuse ja vaesusega võitlemise aasta;

Sotsiaalne kaitse

37. arvab, et globaliseerumisest ning info- ja sidetehnoloogiate laialdasest kasutamisest tulenevad kiired muutused suurendavad sotsiaalsete riskide ohtu ja tekitavad vajaduse tõhusamate sotsiaalse kaitse meetmete järele, et tagada kõikide inimeste õigus sotsiaalsele kaitsele;

38. juhib tähelepanu sellele, et sotsiaalkindlustus- ja hüvitussüsteemid reageerivad tihti aeglaselt paindlikumatele tööhõivevormidele ja füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisele ega suuda pakkuda piisavat tuge ning et see võib saada inimestele tööleasumisel takistuseks; arvab seetõttu, et seda tuleks süsteemide ajakohastamisel arvesse võtta;

39. arvab, et praegused demograafilised suundumused — vananev tööjõud ja tööealise elanikkonna vähenemine — kujutavad endast keskmises ja pikemaajalises perspektiivis probleemi sotsiaalkaitsesüsteemide rahalisele jätkusuutlikkusele;

40. viitab sellega seoses vajadusele edendada ulatuslike vananemisstrateegiate koostamist ja rakendamist, eesmärgiga anda töötajatele võimalus olla kauem aktiivne ning julgustada tööandjaid võtma tööle ja hoidma tööl eakamaid töötajaid;

41. nõuab tungivalt, et komisjon esitaks ettepanekuid, mille eesmärgiks on vanuselise diskrimineerimise kaotamiseks asjakohase õigusraamistiku kehtestamine;

42. arvab sellega seoses, et Euroopa Sotsiaalfond võib etendada olulist rolli eakamate töötajate tööturule integreerimisel ja taasintegreerimisel ning üldisemalt kaitsetute ja/või sotsiaalselt tõrjutud elanikkonnarühmade sotsiaalsel hõlvamisel;

43. arvab, et pensioniskeemide rahalise jätkusuutlikkuse tagamiseks on vajalikud nii majanduskasv ja piisav tootlikkus kui ka tööhõive kõrge tase ja elukestva õppe aktiivne edendamine, töökvaliteet ning ohutu ja tervislik töökeskkond;

44. soovitab, et pensionisüsteemid ei peaks koosnema ainult sotsiaal- ja lisakindlustuse (seadusega sätestatud või erakindlustuse) mitmesugustest vormidest, vaid tagama pensioniküsimustes maksimaalse sotsiaalse õigluse;

45. on seisukohal, et ennetamaks negatiivseid mõjusid tööhõivele, peaksid riiklike pensionisüsteemide reformid vältima tööjõu maksukoorma suurendamist ning selle asemel saavutama sobiva tasakaalu tööjõu maksude ja teistest ressurssidest tulenevate maksude vahel;

46. kutsub liikmesriike üles tugevdama haldusalast ja institutsioonilist suutlikkust, sealhulgas võrdse juurdepääsu parandamist kvaliteetsetele teenustele, eriti tervishoiu ja pikaajalise hoolduse, sotsiaalkindlustuse, sotsiaalteenuste alal, pakkudes ka nõustamist sotsiaalsete õiguste alal, lastega seotud teenuste, transpordi või liikuvuse, tööturule integreerimisele keskenduvate reintegreerimise teenuste ning kutsekoolitusteenuste alal;

47. ootab, et komisjon esitaks dokumendi miinimumsissetuleku kohta, mis oleks potentsiaalselt kasulik panus sotsiaalse hõlvamise ja sotsiaalse kaitse teemalisse arutelusse;

48. tervitab nõukogu otsust seoses avatud koordineerimismeetodi kohaldamisega tervishoiu ja pikaajalise hoolduse valdkonnas; juhib tähelepanu asjaolule, et teenuste ja arstiabi korraldamine ja teostamine on ja peab jääma liikmesriikide pädevusse; toetab jätkuvalt tervishoiu ja pikaajalise hoolduse kolme põhieesmärki: sissetulekust või jõukusest sõltumatut universaalset juurdepääsu, kõrget kvaliteeti ja rahalist jätkusuutlikkust;

49. rõhutab, et erilist tähelepanu tuleks osutada inimestele, kes vajavad pikaajalist või kulukat hooldust, ning nendele, kelle juurdepääs hooldusele on raskendatud; rõhutab, et tervise väärtustamiseks ja kaitsmiseks peavad tervishoiusüsteemid põhinema mitte ainult kindlustuspõhimõttel, vaid ka solidaarsusel;

50. pooldab lisaks sellele selliste sotsiaalteenuste suurendamist, mis on vajalikud ülalpeetavate isikute, st nende isikute eest hoolitsemiseks, kes pole võimelised ise põhilisi igapäevaseid toiminguid tegema;

51. märgib, et kuigi riiklikud pensioniskeemid peaksid jääma pensionäridele oluliseks sissetulekuallikaks, võivad vabatahtlikud pensionid, kas siis tööga seotud pensioniskeemi või muu individuaalskeemi vormis, etendada täiendavat rolli lisapensioni saamisel;

52. juhib selles osas tähelepanu vajadusele koordineerida terviklikke teabe- ja jälgimissüsteeme, mis toovad esile tagajärjed inimeste sissetulekule ja elukvaliteedile;

53. rõhutab nii pensionisüsteemide tõhususe pideva hindamise tähtsust seoses nende rahalise jätkusuutlikkusega kui ka sotsiaalsete eesmärkide saavutamist;

54. kutsub Euroopa Ülemkogu üles avatud koordineerimismeetodi süvalaiendamiseks ja lihtsustamiseks võtma oma 2006. aasta kevade tippkohtumisel vastu integreeritud raamistik sotsiaalkaitse ja integratsiooni valdkonnas ning leppima kokku ühiste eesmärkide nimekirja osas sotsiaalse integratsiooni, pensionide, tervishoiu ja pikaajalise hoolduse valdkonnas;

55. vaatleb integreeritud raamistiku loomist ja koordineerimise süvalaiendamist sotsiaalkaitse ja integratsiooni alal Lissaboni protsessi kontekstis võimalusena võimendada sotsiaalkaitse sotsiaalset mõõdet kui omaenda sotsiaal-majandusliku tähendusega mõõdet, vastupidiselt sotsiaal- ja tööhõivepoliitika koordineerimisele;

56. kutsub liikmesriike ja komisjoni üles avatud koordineerimismeetodi kohaldamisel sotsiaalkaitse ja integratsiooni valdkonnas pöörama tulevikus rohkem tähelepanu töö ja perekonnaelu ühitamise küsimustele, pöörates erilist tähelepanu juurdepääsule lapsehooldusele, perekondade sissetulekule ning emade tööhõive määrale;

57. kutsub liikmesriike üles kasutama optimaalselt potentsiaali, mida koordineerimisprotsessi avatud meetod pakub poliitikate kujundamise vahendina tööhõive, sotsiaalse kaitse, sotsiaalse hõlvamise, pensionide ja tervishoiu alal;

58. kutsub liikmesriike, eriti uusi liikmesriike üles vaatama üle oma pensionisüsteemid, võttes arvesse meeste oluliselt lühemat keskmist eluiga ja suuri palgaerinevusi meeste ja naiste vahel, mis peegelduvad lesestunud pensionäride pensionide suuruses ning tõukavad nad sageli vaesuspiirist allapoole;

59. juhib tähelepanu asjaolule, et sotsiaalkindlustussüsteemide väljatöötamine ja alalhoidmine on tihedalt seotud Lissaboni eesmärkidega ning võib anda olulise panuse suurenenud tööhõivesse ja majanduskasvu, suuremasse solidaarsusesse ja paremasse sotsiaalsesse integratsiooni;

60. on jätkuvalt veendunud, et Euroopa Parlamendi rolli avatud koordineerimismeetodi kohaldamisel — oma pädevuses Euroopa kodanikke otseselt esindava organina — tuleb selgitada ja täiendada, et tagada protsessi demokraatlik õiguspärasus;

61. kutsub komisjoni ja nõukogu üles alustama läbirääkimisi Euroopa Parlamendiga institutsioonidevahelise kokkuleppe üle, mis sätestab eeskirjad nende poliitikavaldkondade valimiseks, mille puhul rakendatakse avatud koordineerimismeetodit, ning võimaldama meetodi ühtset kohaldamist Euroopa Parlamendi piiramatul ja võrdsel osalusel;

62. rõhutab, et selline institutsioonidevaheline kokkulepe peab sisaldama eeskirju Euroopa Parlamendi osalemise kohta eesmärkide ja näitajate seadmisel ning juurdepääsul dokumentidele, koosolekutel, edusammude jälgimisel ja järelevalves osalemise kohta, aruannete ja parimate tavade teabe kohta ning menetluse kohta, mis võimaldab avatud koordineerimismeetodil muutuda ühenduse meetodiks;

*

* *

63. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, sotsiaalkaitsekomiteele ning liikmesriikide, läbirääkijariikide ja kandidaatriikide valitsustele ja parlamentidele.

[1] ELT C 320 E, 15.12.2005, lk 164.

[2] ELT L 205, 6.8.2005, lk 21.

[3] EÜT L 10, 12.1.2002, lk 1.

[4] ELT C 261 E, 30.10.2003, lk 136.

[5] ELT C 68 E, 18.3.2004, lk 604.

[6] ELT C 77 E, 26.3.2004, lk 251.

[7] ELT C 45 E, 23.2.2006, lk 134.

[8] Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2005)0210.

[9] Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2005)0244.

[10] UNICEFi aruanne nr 6 — laste vaesus rikastes riikides 2005.

--------------------------------------------------