I.Sissejuhatus

Liidu reguleeriv raamistik on finantsteenuste valdkonnas pärast finantskriisi märkimisväärselt edasi arenenud. Vastu on võetud mitu õigusakti, et kehtestada eeskirjad eelnevalt reguleerimata valdkondades ja vaadata läbi olemasolevad õigusaktid. Üldeesmärk oli tegeleda finantskriisi ajal tekkinud probleemide ja puudustega ning vähendada (süsteemsete) kriiside taastekkimise ohtu.

Selle taustal võeti 2014. aastal kasutusele minimaalset ühtlustamist käsitlev ELi õigusraamistik, mida kohaldatakse panganduskriiside korral ning mis hõlmab pankade finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse direktiivi. Seda ühtlustatud raamistikku täiendab ühtse kriisilahenduskorra määrus. Need õigusaktid on tõhusad vahendid kriiside lahendamiseks pankades, mis on maksejõuetud või tõenäoliselt jäävad maksejõuetuks. Kui pankade finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse direktiivi pidid kõik liikmesriigid siseriiklikku õigusesse üle võtma, siis ühtse kriisilahenduskorra määrus on vahetult kohaldatav määrus, millega koondatakse teatavad kriiside lahendamise funktsioonid ja otsused pangandusliidu kätte. Seega moodustavad mõlemad vahendid koos kriisilahenduse ELi raamistiku.

Pankade finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse direktiivi ja ühtse kriisilahenduskorra määrusega on kehtestatud põhimõte, et kui pank on maksejõuetu või tõenäoliselt jääb maksejõuetuks, võib kriisilahendusasutus otsustada, et on olemas avalik huvi kriisilahendusmenetluse algatamiseks panga suhtes, mitte aga maksejõuetusmenetluse kohaldamiseks vastavalt siseriiklikule õigusele. Avalik huvi võib tuleneda näiteks asjaolust, et pank täidab majanduse jaoks otsustava tähtsusega funktsioone, mida ei saa katkestada negatiivse mõjuta finantsstabiilsusele. Kui avalik huvi kriisilahenduse vastu puudub, tuleb pank likvideerida maksejõuetust käsitlevate siseriiklike eeskirjade alusel.

Üldjuhul tuleb pank tunnistada maksejõuetuks või tõenäoliselt maksejõuetusse sattuvaks, kui see vajab oma jätkusuutlikkuse, likviidsuse või maksevõime säilitamiseks erakorralist avaliku sektori toetust, ning pank võib ainult konkreetsetel erandjuhtudel saada avalikku toetust seda määratlust rakendamata. Need erandjuhud hõlmavad ennetavat rekapitaliseerimist, samuti riigi tagatisi keskpankade antud likviidsusvahenditele ning hiljuti emiteeritud kohustustele.

Raamistikuga on ette nähtud, et aktsionärid ja võlausaldajad hüvitavad tõhusalt kahjumeid, ja kehtestatud asutuste jaoks mitu kriisilahendusvahendit kriisis olevate pankadega tegelemiseks. Sõltuvalt konkreetsest juhtumist võivad asutused võtta vastu otsuse ettevõtte võõrandamise vahendi rakendamise kohta, luua sildasutuse või vara valitsemise ettevõtja ning teisendada kohustusi ja nõudeõigusi.

Raamistikuga on ette nähtud ka eeskirjad kriisis olevatele pankadele välise avaliku finantstoetuse andmiseks. Selleks et vähendada riski, et maksumaksjad peavad rahastama kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise meetmeid, nõutakse selles liikmesriikide kriisilahendusrahastute ja ühtse kriisilahendusfondi loomist – mida rahastavad kõik turul olevad pangad –, mis on kriisis olevate pankade peamine välise finantstoetuse allikas.

Lisaks luuakse ühtse kriisilahenduskorra määrusega Ühtne Kriisilahendusnõukogu (edaspidi „kriisilahendusnõukogu“), mille ülesanne on pangandusliidus osalevates liikmesriikides loodud pankade maksejõuetusega tegelemine ning ühtse kriisilahendusfondi haldamine.

Pankade finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse direktiivi artiklis 129 ning ühtse kriisilahenduskorra määruse artiklis 94 on komisjonilt nõutud kriisilahenduse raamistiku kohaldamise läbivaatamist ja aruande esitamist Euroopa Parlamendile ja nõukogule. Aruanded nende õigusaktide kohaldamise kohta tuli esitada vastavalt 2018. aasta juuniks ja detsembriks. Kuna need õigusaktid on omavahel väga tihedalt seotud, on asjakohane vaadata need läbi koos. Läbivaatamiseks oli ka vaja oodata ära (allpool lähemalt kirjeldatud) panganduspaketi vastuvõtmine, millega muudeti mõningaid olulisi kriisilahenduse raamistiku elemente ning eelkõige omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude eeskirju.

II.Ülevaade kriisilahenduse raamistiku kohaldamise ja lõpuleviimise praegusest olukorrast

A.Pankade finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse direktiivi ülevõtmise olukord

Pankade finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse direktiivi ülevõtmise tähtaeg oli 31. detsember 2014. Selleks tähtajaks teatasid pankade finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse direktiivi täielikust ülevõtmisest ainult kaks liikmesriiki, nii et ülejäänute suhtes algatati teatamata jätmise tõttu rikkumismenetlused.

Tänaseks on kõik liikmesriigid teatanud täielikust ülevõtmisest. Komisjon on kindlaks teinud, et pankade finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse direktiiv on kõikides liikmesriikides täielikult üle võetud, ja on lõpetanud vastavad teatamata jätmise tõttu algatatud rikkumismenetlused.

Komisjon kontrollib praegu riiklike rakendusmeetmete nõuetele vastavust.

B. Kriisilahenduse raamistiku rakendamise olukord kriisilahendusasutustes

Pankade finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse direktiivi rakendamine ELis jätkub. Mitu liikmesriiki on kehtestanud kriisilahenduse strateegiad ning omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude eesmärgid kõikidele nende otsese vastutuse alla kuuluvatele pankadele. See on võimaldanud pankadel alustada takistuste kõrvaldamist nende strateegiate rakendamiselt ning luua omavahendite ressursid ja vahendid kõlblike kohustuste miinimumnõude täitmiseks. Alates pankade finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse direktiivi kasutuselevõtmisest on loodud mitu kriisilahenduskolleegiumi eesmärgiga leppida pangagruppide kriisilahenduse eest vastutavate päritolu- ja vastuvõtva liikmesriigi asutuste vahel kokku kriisilahenduskavades, kriisilahenduskõlblikkuse hinnangutes ning omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõudes.

Pangandusliidus tegeleb oma vastutusvaldkonda kuuluvate pankade kriisilahenduskavade koostamisega kriisilahendusnõukogu. Lisaks on kriisilahendusnõukogu välja töötanud juhised otsustava tähtsusega funktsioonide ning kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise ellurakendamise kohta ning tegeleb endiselt mitme teemaga, eelkõige puudutab see tegevuse järjepidevuse ja juhtimisteabe süsteeme. Kriisilahendusnõukogu on varem avaldanud sissejuhatuse kriisilahenduskavade koostamise kohta ja töötab välja üksikasjalikumat juhendit üldsusele avaldatavate teadete kohta.

Kriisilahendusnõukogu lähenemisviis seoses omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõudega on välja kujunenud 2016. aasta teavituseesmärkide alusel, millega nähakse ette 2017. aastal kõige suuremate ja keerukamate pankade jaoks siduvate nõuete lisamine ning pangapõhiste kohanduste tegemine omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kvaliteedi ja kvantiteediga tegelemiseks. 2018. aasta lõpus avaldas kriisilahendusnõukogu 2018. aasta suunised õigusnormide kohaldamise kohta seoses omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõudega. Üldiselt on pangad üleminekuetapis ja isegi kui mõned neist seisavad endiselt silmitsi puudujääkidega seoses omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõudega, on nad teel kriisilahendusnõukogu seatud eesmärkide täitmise suunas.

C.Panganduspaketis sisalduvad omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude muudatused