SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

•Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Komisjoni president Ursula von der Leyen teatas oma poliitilistes suunistes, et luuakse Euroopa lastegarantii, mille eesmärk on tagada kõigile Euroopas vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevatele lastele kõige põhilisemad õigused, nagu juurdepääs tervishoiule ja haridusele. Laste toetamine juba varases eas ja kogu nende lapsepõlves on ülioluline, et ehitada üles kestlik, võrdõiguslik, kaasav ja konkurentsivõimeline teadmistepõhine majandus ja õiglane ühiskond.

Sotsiaalse tõrjutuse ennetamise ja selle vastu võitlemise eesmärgil toetatakse käesoleva ettepanekuga liikmesriikide püüdlusi tagada abivajavatele lastele juurdepääs kvaliteetsetele põhiteenustele, nagu alusharidus ja lapsehoid, haridusteenused (sealhulgas koolipõhine tegevus), tervishoiuteenused ning toit ja inimväärne eluase. Enamikul lastel ELis juba on juurdepääs neile teenustele, kuid kaasav ja tõeliselt universaalne juurdepääs on hädavajalik, et tagada võrdsed võimalused kõigile lastele, eelkõige neile, kes on vaesuse või muude ebasoodsate tingimuste tõttu sotsiaalselt tõrjutud.

Sotsiaalne tõrjutus on keeruline ja mitmemõõtmeline nähtus. Selle peamised põhjused on piisavate vahendite puudumine ja vaesus, aga ka mitmesuguste ebasoodsate tingimuste tõttu võrdse juurdepääsu puudumine kaupadele ja teenustele, mis takistab igakülgset osalemist ühiskonnas. Käesolevas ettepanekus käsitletakse abivajavaid lapsi, st neid, kes on vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus. Võttes arvesse mitmetahulisi probleeme, millega seisavad silmitsi väikese sissetulekuga inimesed, kellel on raske pääseda juurde kaupadele ja teenustele või tööturule, on ELi tasandil kokku lepitud koondnäitaja „vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus“. Selle näitajaga hinnatakse järgmist: i) nende inimeste arv, kelle ekvivalentnetosissetulek (pärast sotsiaalsiirdeid) jääb allapoole vaesuspiiri, ii) suur materiaalne puudus, st puudus põhikaupadest, mida on vaja, et tagada konkreetses ühiskonnas piisav elatustase ning iii) väga madal tööhõive. Sellistes leibkondades elavad lapsed kogevad sagedamini sotsiaalset tõrjutust ja on käesoleva soovituse sihtrühm.

Enamikus EL 27 riikides on vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste määr laste hulgas kõrgem kui elanikkonna puhul tervikuna. 2019. aastal elas 22,2 % lastest (peaaegu 18 miljonit last) vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevates leibkondades, kogu elanikkonna hulgas elas sellistes leibkondades 20,9 % inimestest (ligikaudu 91 miljonit inimest). Laste vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohu vähendamine on viimase kümne aasta jooksul kulgenud aeglasemalt kui elanikkonna puhul üldiselt. Lisaks on EL 27 riikides vaesuse süvik laste hulgas suurem (2019. aastal 25,4 %) kui ülejäänud elanikkonnas (24,3 %), sama kehtib vaesuse püsivuse kohta (2018. aastal laste hulgas 14,1 % ja ülejäänud elanikkonnas 10,8 %).

Laste sotsiaalse tõrjutuse ja põhiteenustele juurdepääsu puudumise vahel on tugev seos. Vaesuses elavatel või eriti ebasoodsas olukorras olevatel lastel on suurema tõenäosusega takistusi juurdepääsul teenustele, mis on nende heaolu ning sotsiaalsete, kognitiivsete ja emotsionaalsete oskuste arendamise seisukohast väga tähtsad. Kuigi sellised teenused on kõigis liikmesriikides üldiselt olemas, näitavad tõendid, et juurdepääs neile ei ole alati tagatud. Ligikaudu kolmandikus liikmesriikidest on mõõduka sissetulekuga lapsevanemate arvates alushariduse ja lapsehoiu kulud väga suured. Kooliõpikud, -transport ja -toit ning koolipõhine lisategevus koormavad oluliselt perede eelarvet 15 liikmesriigis. Mitmes liikmesriigis on ainult mõned lastele pakutavad tervishoiuteenused täiesti tasuta. Kuues liikmesriigis elab üle 10 % lastest väga halbades tingimustes. Kodutus on suurenenud peaaegu kõigis liikmesriikides ja mõjutab ka lapsi. Ebavõrdset juurdepääsu teenustele võivad põhjustada mitmesugused tegurid, sealhulgas see, et vanematel või eestkostjatel ei ole raha, et teenuste eest tasuda; teenused on vähe kättesaadavad, eelkõige maapiirkondades, äärealadel või ebasoodsas olukorras olevates piirkondades; teenused või personal ei vasta erivajadustega laste vajadustele; puudub teave kättesaadavate teenuste kohta ning esinevad haldustõkked.

Lisaks vaesusele takistavad ühiskonda lõimumist ja selles osalemist ka muud ebasoodsad asjaolud. Ettepanekus soovitatakse, et liikmesriigid võtaksid vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate laste toetamiseks riiklike integreeritud meetmete kavandamisel vajaduse korral arvesse ka kodutute või väga halbades tingimustes elavate laste, puudega laste, rändetaustaga laste, rassilise või etnilise taustaga vähemusse (eelkõige romad) kuuluvate laste, asendushooldusel, eriti asutusepõhisel hooldusel olevate laste ning ebakindlates perekondlikes oludes elavate laste erivajadusi.

Ebasoodsatest oludest pärit lapsed on sageli just vaesuse või puuduse tõttu ebaproportsionaalselt palju sotsiaalselt tõrjutud. Sõltuvalt liikmesriigist on üksikvanemaga kasvavate laste, kolme või enama lapsega perede või rände- või roma taustaga perede laste vaesusrisk kuni kolm korda suurem kui teistel lastel. Ebasoodsatest oludest pärit laste alushariduses ja lapsehoius osalemise määr on samuti märkimisväärselt madalam. Hooldusasutusse paigutatud lastel ei pruugi olla võimalust osaleda täiel määral tava- ja kaasavas hariduses. Lisaks ei ole puudega, rändetaustaga või maa- või äärepoolsetes piirkondades elavatel lastel sageli võimalik osaleda paljudes koolipõhistes tegevustes. Takistuseks võib olla taskukohasus, vajaliku taristu puudumine, halb juurdepääsetavus või keeleprobleem. Selliste laste osalemine ennetavates terviseprogrammides on samuti pärsitud. Vähene sissetulek või ebakindel perekondlik olukord põhjustab sageli ebaregulaarset või ebatervislikku toitumist. Kui puudub juurdepääs taskukohasele ja korralikule eluasemele ja puhtale joogiveele, suureneb väga halbades tingimustes elamise oht ning saab kannatada laste üldine heaolu. Kõik need takistused põhjustavad sotsiaalse tõrjutuse edasikandumist järgmistele põlvkondadele ning see avaldab sügavat ja pikaajalist mõju laste elule.

Laste sotsiaalse tõrjutuse ennetamine ja selle vastu võitlemine on sotsiaalse progressi ja kestliku arengu jaoks väga olulised. Sotsiaalne tõrjutus avaldab kahjulikku mõju laste praegustele ja tulevastele võimalustele ning nende suutlikkusele anda oma panus tänapäeva ja homsesse ühiskonda. Võrreldes paremas olukorras olevate eakaaslastega, on sotsiaalselt tõrjutud laste puhul vähem tõenäoline, et nad õpivad koolis hästi ja neil on hea tervis. Neil on suurem oht koolist välja langeda ning täiskasvanuks saades on nad suurema tõenäosusega (pikaajalised) töötud ja kogevad vaesust, sest nende töövõimalused ja sissetulek on väiksemad. Kehv haridus ja tervis mõjutavad oluliselt ka majandust ja tööturgu, sest kui inimeste haridus ja tervis on kehv, väheneb tööhõive kasv ning tööjõu kvaliteet ja tootlikkus.

COVID-19 kriis on ebavõrdsust süvendanud ja kaasa toonud märkimisväärse ohu, et vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse määr suureneb. See on tekitanud sotsiaal-majanduslikke riske naistele ja haavatavatele rühmadele, nagu üksikvanemad, lapsed ja eakad, puuetega inimesed, rändajad, vähemused, noored ja ebakindlas olukorras töötajad ning inimesed, kes elavad piiratud digitaalse ühendatusega või sellise ühendatuseta piirkondades ja leibkondades. Väikese ja keskmise sissetulekuga rühmade puhul on suurem tõenäosus, et töötuse suurenemise ja vähemate kaugtöövõimaluste tõttu nende sissetulek väheneb. Sellise olukorra mõju leibkondade kasutada olevale sissetulekule suurendab eeldatavasti ebavõrdsust ja võib põhjustada uut liiki leibkondade sattumise vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohtu. Kui koolid suleti, jäid lapsed ilma usaldusväärsest toitumisallikast, sest paljud lapsed ei saanud enam koolitoitu. Ulatuslik digivahendite kasutamine leevendas teataval määral koolide sulgemise tõttu pärsitud õppetööd, kuid paljudel lastel ei olnud kodus head õpikeskkonda, näiteks puudusid vajalikud seadmed, internetiühendus oli kehv või jäi vajaka koolitöös pakutavast toest. COVID-19 ohjamise ja sotsiaalse distantseerumise meetmed mõjutasid ka ametliku hoiu, haridus- ja vabaajateenuste osutamist.

ELis ollakse üksmeelel, et lastele, kes seisavad silmitsi mitmesuguste ebasoodsate tingimustega, on vaja tagada hea ja mittediskrimineeriv juurdepääs kvaliteetsetele põhiteenustele. 24. novembri 2015. aasta resolutsioonis esitas Euroopa Parlament ettepaneku luua Euroopa lastegarantii, mis keskenduks vaesuses elavatele lastele ja teatavatele põhiteenustele. Ettepanekut korrati 4. aprilli 2019. aasta resolutsioonis Euroopa Sotsiaalfond+ kohta. Parlament palus komisjonil uurida mitmeaastase ettevalmistava tegevuse raames Euroopa lastegarantii teostatavust. Nõukogu kutsus 8. juuni 2020. aasta järeldustes komisjoni üles esitama ettepaneku Euroopa lastegarantii kohta. Euroopa Kontrollikoda rõhutas 29. septembri 2020. aasta eriaruandes nr 20/2020 laste vaesuse kohta, et laste vaesuse vastu võitlemiseks on vaja suunata paremini komisjoni toetust liikmesriikide meetmetele. Selle aruande põhjal kutsus nõukogu komisjoni üles võtma tulevaste algatuste raames, sh Euroopa poolaasta majanduse koordineerimise protsessi osana meetmeid ja seadma eesmärke, et võidelda laste vaesuse vastu. Lähtudes ELi lapse õiguste strateegiast,võttis Euroopa Parlament 11. märtsil 2021 vastu resolutsiooni lapse õiguste kohta, milles ta palus komisjonil esitada 2021. aasta esimeses kvartalis ettepanek Euroopa lastegarantii loomise kohta ning kutsus liikmesriike üles kiirendama selle rakendamist ja võtma selleks kasutusele kõik võimalikud vahendid, sealhulgas ELi vahendeid. Lisaks rõhutas Euroopa Parlament, et liikmesriigid peaksid kehtestama mitmeaastased riiklikud strateegiad laste vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu võitlemiseks ning Euroopa lastegarantii riiklikud tegevuskavad.

Ühtki last ei tohi kõrvale jätta. Arvestades demograafilisi suundumusi ja oskuste nappust, millele komisjon osutas 17. juunil 2020 vastu võetud aruandes demograafiliste muutuste mõju kohta, on hädavajalik edendada noorte põlvkondade potentsiaali, olenemata nende sotsiaal-majanduslikust taustast. Kuigi EL kuulub sotsiaalse kaasatuse ja ühtekuuluvuse poolest maailmas tippude hulka, on vaja otsustavaid poliitikameetmeid, et toetada raskemas olukorras olevaid lapsi, kes võivad seista silmitsi mitmesugustest ebasoodsatest tingimustest tulenevate takistustega. Seetõttu keskendutakse Euroopa lastegarantii raames abivajavate laste toetamisele.

EL ja liikmesriigid lähtuvad oma tegevuses õiglase ja hästitoimiva tööturu ning sotsiaalkaitse ja sotsiaalse kaasatuse tagamisel Euroopa sotsiaalõiguste samba loodud raamistikust. Euroopa sotsiaalõiguste samba tegevuskava eesmärk on parandada elatustaset, töötingimusi ja kõigi võrdseid võimalusi ning tagada seeläbi õiglus, vastupanuvõime ja ülespoole suunatud sotsiaalne lähenemine. Tegevuskavaga antakse uut hoogu, et võidelda ELis vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu. Selles on seatud eesmärgiks vähendada vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste arvu vähemalt 15 miljoni võrra, kusjuures sellest vähemalt 5 miljonit peaksid olema lapsed. Läbivaadatud sotsiaalnäitajate tulemustabeli abil jälgitakse liikmesriikide tulemusi ja suundumusi, mis võimaldab komisjonil jälgida edusamme sotsiaalõiguste samba põhimõtete rakendamisel osana väljakujunenud poliitikakoordineerimisraamistikust Euroopa poolaasta raames.

Euroopa lastegarantii eesmärk on ennetada sotsiaalset tõrjutust ja võidelda selle vastu, tagades abivajavatele lastele juurdepääsu teatavatele põhiteenustele. Algatusega soovitakse edendada abivajavate laste hulgas võrdseid võimalusi ja võidelda laste vaesuse vastu.

Eesmärgi saavutamiseks ja toetudes ulatuslikule konsulteerimisele on ettepanekus

–soovitatud liikmesriikidel suunata oma toetusmeetmed abivajavatele lastele (st alla 18aastastele), keda ohustab vaesus või sotsiaalne tõrjutus;

–soovitatud liikmesriikidel võtta abivajavate laste kindlakstegemisel vajaduse korral arvesse konkreetseid ebasoodsaid olukordi ja erivajadusi, mis on näiteks järgmistel rühmadel: i) kodutud või väga halbades tingimustes elavad lapsed, ii) puudega lapsed, iii) rändetaustaga lapsed, iv) rassilise või etnilise taustaga vähemusse (eelkõige romad) kuuluvad lapsed, v) asendushooldusel, eriti asutusepõhisel hooldusel olevad lapsed ning vi) ebakindlates perekondlikes oludes elavad lapsed;