[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 13.11.2008

KOM(2008) 776 lõplik

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE NING MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE

TUUMAENERGIA AJAKOHASTATUD NÄIDISPROGRAMM SEOSES TEISE STRATEEGILISE ENERGEETIKAÜLEVAATEGA

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE NING MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE

TUUMAENERGIA AJAKOHASTATUD NÄIDISPROGRAMMSEOSES TEISE STRATEEGILISE ENERGEETIKAÜLEVAATEGA

1. Sissejuhatus

Käesoleva dokumendiga, mis on teise strateegilise energeetikaülevaate osa, ajakohastatakse 2007. aasta tuumaenergia näidisprogrammis[1] sisalduvat teavet. Dokumendis keskendutakse tarnekindluse, investeerimisvajaduste ja investeeringute realiseerimise tingimuste põhiaspektidele ning esitatakse soovitused tuumaenergia jätkuvaks ohutuks kasutamiseks Euroopa Liidus.

Viimasel kahel aastal on mõnes ELi liikmesriigis ja mujal maailmas väljendatud poliitilist huvi tuumaenergia vastu. Tuumaenergia teema on jõudnud tagasi poliitilisse mõttevahetusse[2] ja üksteise järel on loodud Euroopa Tuumaenergiafoorum, tuumaohutuse ja tuumajäätmete käitlemise kõrgetasemeline töörühm ning säästva tuumaenergia tehnoloogiaplatvorm. Rahvusvaheline Energiaagentuur ja OECD Tuumaenergia Agentuur on samuti rõhutanud tuumaenergia olulist panust lähitulevikus[3],[4]. EL saab sellega seoses täita keskset rolli, et välja arendada veel täielikum raamistik, mis vastab kõrgeimatele ohutus-, julgeoleku- ja tuumarelva leviku tõkestamise nõuetele.

2007. aasta kevadine Euroopa Ülemkogu kiitis heaks komisjoni ettepaneku vähendada 2020. aastaks kasvuhoonegaaside heidet 20 % võrra ja suurendada energiatõhusust ELis sama koguse võrra. Praegu toodetakse tuumaenergia abil kaks kolmandikku ELi väikese süsinikdioksiidiheitega elektrist ja see aitab oluliselt leevendada ülemaailmsete kliimamuutuste mõju. Tuumaenergia tulevasi pikaajalisi nõudeid silmas pidades on oluline ühenduse energiatehnoloogia strateegiline kava (SET-kava), milles käsitletakse teadus- ja arendustegevuse vajadusi seoses kõigi väikese süsinikdioksiidiheitega tehnoloogiatega, sealhulgas tuumalõhustumine.

Samuti on tuumaenergia üks ökonoomsemaid energiaallikaid ja kütusehinna muutused mõjutavad seda vähem, kaitstes sel viisil ELi majandust tooraine hinna kõikumise eest. See suurendab ka elektrienergia varustuskindlust Euroopas, kuna uraaniallikad paiknevad laialdaselt üle maailma geopoliitiliselt stabiilsetes piirkondades.

Üldsuse muret tuumaohutuse ja tuumajäätmete pärast tuleb veel põhjalikult käsitleda. Nagu näitab hiljutine Eurobaromeetri uuring,[5] leiab suur osa Euroopa elanikke, et Euroopa Liidul on Euroopas tuumaohutuse kõrge taseme tagamiseks parimad võimalused. Samas takistab Euroopa Liidu killustatud õiguslik raamistik (eriti tegevus- ja projekteerimislubade väljaandmise kord) investeerimist. Euroopa Liit peaks edendama sidusamat majanduslikku ja õiguslikku raamistikku. See lihtsustab investeeringute tegemist liikmesriikides, mis otsustavad lisada tuumaenergia oma eri energialiikide hulka, ning tagab, et investeerimisotsused põhinevad läbipaistvamatel ja arusaadavamatel eeskirjadel.

2. Vajadus investeerida tuumaenergia tootmisvõimsusesse

2.1. Energia- ja elektrinõudluse prognoosid

PRIMESi mudelil põhinevas uue energiapoliitika stsenaariumis prognoositakse, et mõõdukate naftahindade korral kasvab ELis kogu energia lõppnõudlus aastaks 2020 veidi (+1,5 %) ja kõrgete naftahindade korral langeb see veidi (-2 %)[6]. Elektrinõudluse kasv on samal ajavahemikul eeldatavasti ligikaudu 8–9 %. Selle tulemusena kasvaks elektri osa energia lõppnõudluses 20 %-lt 23 %-le. Prognoositakse, et elektrienergia tootmisvõimsus kasvab 2020. aastaks 20–24 %, kuid PRIMESi mudelil põhineva uue energiapoliitika eelduste kohaselt ning sõltuvalt naftahinnast väheneb 2020. aastaks tuumaenergia osa elektri tootmises 30 %-lt 25–26 %-le ning selle osakaal primaarenergia kogunõudluses langeb 14 %-lt 12–14 %-le[7]. Need andmed kajastavad siiski liikmesriikides rakendatud põhimõtteid ning seepärast ei võeta neis arvesse kõige värskemaid arutelusid tuumajaamade kasutusaja võimaliku pikendamise ja uute rajatiste ehitamise üle, mis võiks muuta tootmisvõimsuse olukorda tulevikus.

Energiatõhususe meetmed peaksid pidurdama energia kogutarbimise kasvu ja elektrinõudlust. Kui fossiilkütuse hinnad jäävad 2008. aasta rekordtasemele, võib siiski oodata elektrinõudluse suurenemist eelkõige transpordisektoris. Elektrienergia varustuskindluse osatähtsus üldises majanduses seega suureneb.

2.2. Investeerimise väljavaated tuumaenergiasektoris

Energiatarbimise täpsest muutusest hoolimata eeldatakse, et ELi elektrinõudlus kasvab ka edaspidi kiiremini kui üldine energianõudlus. Põhikoormuse ebapiisav tootmine võib ohustada ELi elektrivõrgu stabiilsust, kui ei rakendata ulatuslikke vastumeetmeid. Taastuvate energiaallikate osa suureneb, kuid vaja on muid energiaallikaid, sest elektri ladustamise võimalused on piiratud ja nõudlust tuleb täita pidevalt. Suuremat tähelepanu tuleb pöörata selliste tuumajaamade asendamisele ja/või kasutusaja pikendamisele, mille esialgselt ettenähtud kasutusiga lõpeb enne 2020. aastat. Nende sulgemise korral väheneb oluliselt tuumaenergia osakaal üldises elektrivarustuses, kui ei ehitata uusi tuumajaamu või ei moderniseerita turvaliselt vanu, et need töötaksid pikema aja vältel.

Graafikul (1. lisa 1. joonis) kajastatakse suundumust, et tuumaenergia tootmisvõimsus ELis väheneb, hoolimata uutest tuumajaamadest, mille ehitamine käib või millest on komisjoni[8] teavitatud (Soome, Prantsusmaa, Bulgaaria ja Slovakkia), ning kasutusaja juba kokkulepitud (või kokkuleppimisel olevast) pikendamisest kuni 40, 50 või 60 aasta võrra.

Praeguste prognooside kohaselt väheneks 2020. aastaks tuumaenergia tootmisvõimsus ELis 33 GWe[9] võrra. Kui seda põhikoormust ei kaeta uue tuumaelektrijaamaga, asendatakse sellest oluline osa gaas- või söeküttega elektrijaamadega. Olemasolevate tuumajaamade kasutusaja pikendamist või uute ehitamist oleks vaja üksnes selleks, et säilitada tuumaenergia tootmise osa praegusel tasemel, aidates saavutada ELi heitkoguste vähendamise ja varustuskindluse eesmärke. Olemasolevate reaktorite üldise kasutusaja pikendamisega 50 aasta võrra jääks tootmisvõimsus 2020. aastani samaks. Kasutusaja üldisel pikendamisel on siiski ülemine piir, kuna selliste rajatiste tegelikku arvu, mille kasutusaega saaks pikendada, tuleb hinnata iga üksiku juhtumi puhul eraldi, vastavalt kõrgeimatele olemasolevatele ohutusstandardile. Säästva tuumalõhustumise tehnoloogia platvormil on oluline osa, et tuvastada teadus- ja arendustegevuse vajadused seoses kasutusaja pikendamisega.

Selliste stsenaariumide puhul lihtsustaks kohene dekomisjoneerimine pärast vananenud tuumajaamade sulgemist asendava tootmisvõimsuse ehitamist olemasolevatele tuumaobjektidele. Uusi investeeringuid tuumaenergiasektoris tuleb kavandada piisavalt ette, kuna investeeringute realiseerimiseks tuleb samuti välja arendada tootmisvõimsus. See ei kehti mitte üksnes elektri tootmise, vaid ka muude kasutusotstarvete puhul, eelkõige tuumameditsiinis.

2.3. Ülevaade uutest ja kavandatud tuumaelektrijaamadest, kavandatud sulgemistest ja pikendamistest

2.3.1. Uued rajatavad tuumaelektrijaamad, uued investeerimiskavad

Ehitatakse kahte Euroopa surveveereaktorit (EPR) võimsusega 1 600 MWe: Soomes (Olkiluoto tuumaelektrijaama kolmas energiaplokk) ning Flamanville’is Prantsusmaal, mis peaksid hakkama tööle 2012. aastal. Soome on käivitamas ka 6. reaktori võimaliku ehitamise menetlust ning Prantsusmaa on teatanud teise surveveereaktori ehitamisest ning kavandab rohkem reaktoreid aastateks 2020–2030.

Muud ehitatavad või kindlalt kavandatud uued rajatised ELis on Belene AES-92 VVER kaks energiaplokki Bulgaarias ning Mochovce VVER 3. ja 4. energiaplokk Slovakkias. Rumeenia teatab lähiajal oma plaanidest lõpetada Cernavoda CANDU tuumaelektrijaama 3. ja 4. energiaploki ehitamine (2. energiaplokk ühendati võrku 2007. aastal).

Balti riigid, Poola ja Madalmaad kaaluvad piirkondlikke projekte ja riiklikke võimalusi uute tuumaelektrijaamade rajamiseks.

2008. aasta jaanuaris andis Ühendkuningriigi valitsus loa uue tuumaelektrijaama ehitamiseks, väites, et tuumaenergial peaks olema osa Ühendkuningriigi varustamisel puhta, ohutu ja taskukohase energiaga. Ühendkuningriik võttis vastu tuumaenergia investeeringuid toetava energiaseaduse, milles on klauslid tagamaks, et uute tuumaelektrijaamade võimalikud arendajad rahastavad nõuetekohaselt tuumarajatiste sulgemise kulusid ja kannavad täielikult oma osa jäätmekuludest. Valitsus on kutsunud ettevõtteid üles kavandama uute tuumajaamade ehitamist ja käitamist, osutades sellele, et dekomisjoneerimist reguleeriv asutus (NDA) on Suurbritannia 18 peamiselt suletud rajatist ümbritseva maa teinud müügiks ja arendamiseks kättesaadavaks. Kavatsetakse ehitada vähemalt seitse uue III põlvkonna tuumaelektrijaama.

Itaalia teatas 22. mail 2008, et energiat on võimalik toota suures ulatuses, turvaliselt, konkurentsivõimelise hinnaga ja keskkonda säästvalt üksnes tuumaenergia abil. Seepärast kavatseb ta tuumaenergiasektori uuesti käivitada, eesmärgiga ehitada 2020. aastaks neli kuni kaheksa uut tuumaelektrijaama.

2.3.2. Võimsuse suurendamine ja kasutusaja pikendamine

Võimsuse suurendamist jätkatakse enam kui 25 %s kõigist tuumaelektrijaamadest. Üle-euroopaline keskmine tootmisvõimsus on järjekindlalt kasvanud viimase 10–15 aasta jooksul (jõudes 84 %-ni aastatel 2004–2006). Sama ajavahemiku jooksul on nii tuumaelektrijaamade võimsuse kui ka kasutatavuse suurendamise kaudu loodud EL 27 liikmesriikides üle 5 000 MWe täiendavat kasulikku võimsust (võrdub kolme kuni viie reaktoriga sõltuvalt nende võimsuse tasemest).

Kõigi kasutusel olevate tuumaelektrijaamade esialgselt kavandatud kasutusiga (30–40 aastat) hakkab lõppema: EL 27-s on tuumajaama keskmine vanus 23 aastat, maailmas 20 aastat (1. lisa 2. joonis). ELi praegusest tuumaenergia tootmisvõimsusest saadakse 18 % tuumaelektrijaamadest, mis on vähemalt 30 aastat vanad, ning üksnes 8 % tuumaelektrijaamadest, mis on kuni 15 aastat vanad[10].

Tuumaelektrijaamade esialgsest 30–40-aastasest kasutusajast lähtudes tuleks ligikaudu 44 GWe või 33 % EL 27 tuumaenergia netovõimsusest järgneva 10 aasta jooksul võrgust välja lülitada ning asendada. Ettevõtted seisavad siiski uute jaamade ehitamist taotledes silmitsi poliitilise ja õigusliku ebakindlusega, sest tuumajaamade puhul on tegemist investeeringutega, mille kasumilävi saavutatakse pikema aja jooksul. Seepärast tundub, et praeguses olukorras on kasutusaja turvaline pikendamine kulutasuvam kui uute tuumajaamade ehitamine ning sellest on saamas tavapärane praktika paljudes riikides.

Puuduvad tõendid selle kohta, et kasutusaja pikendamise kavad ohustavad tuumaelektrijaama edasist turvalist käitamist. Kasutusaja pikendamiseks valitud tuumaelektrijaamade puhul investeeritakse oluliselt võimsuse suurendamisse ja seadmete uuendamisse, sealhulgas täiendatud ohutusseadistesse. Kasutusaega pikendatakse üksnes juhul, kui on olemas piisav ohutusvaru, et katta põhiliste osade vananevad mehhanismid. Kasutusaja pikendamise üle käib praegu arutelu nii Belgias kui ka Saksamaal, hoolimata allpool esitatud ametlikust sulgemise poliitikast.

2.3.3. Taastatud võimsus

Lisaks võimsuse suurendamisele ja kasutusaja pikendamisele taastatakse astmelise üleminekuga gaasiliselt difusioonilt tsentrifuugrikastamisele elektri tootmisvõimusest ligikaudu 3 000 MWe.

2.3.4. Kavandatud sulgemised

Belgia ja Saksamaa kavatsevad lõpetada tuumaenergia kasutamise pärast olemasolevate tuumaelektrijaamade sulgemist[11].

Lisaks nende kahe riigi langetatud poliitilisele otsusele tuumaenergia tootmise lõpetamise kohta suletakse ELis 2010. aastaks eeldatavalt vähemalt 11 praegu töötavat tuumaelektrijaama, mis kokku toodavad ligikaudu 7,7 GWe või 5,5 % ELi praegusest võimsusest. Leedu ja Slovakkia peavad mõlemad sulgema ühe reaktori seoses nende võetud kohustustega ELiga ühinemisel. Kõik need sulgemised aitavad kaasa tuumaenergia osa prognoositud vähenemisele 2020. aastaks, kui ei muudeta tuumaelektrijaamade sulgemise poliitikat.

3. Vajalike investeeringute realiseerimise tingimused

3.1. Üldsuse heakskiit

Tuumaenergia kasutamiseks Euroopas on oluline saavutada üldsuse heakskiit. ELis on olemas arenenud tuumaenergiatööstus, mis hõlmab kogu tuumkütuse tsüklit, ning hea ohutuse ja julgeoleku tase. Paljusid probleeme tuleks siiski veel käsitleda.

Ametiasutustel on oma osa täita kohalikul, piirkondlikul, riiklikul, ELi ja rahvusvahelisel tasandil. Tuleb tugevdada praegust Euroopa õiguslikku raamistikku, et suurendada tuumaenergiaalase tegevuse läbipaistvust ja haldamist. Tuleb teha jõupingutusi, et pakkuda üldsusele faktilist, õigeaegset ning kergesti mõistetavat teavet, ning tagada tuumaenergia kõiki aspekte käsitlev avalik arutelu peamiste osalejate vahel.

Komisjon käsitleb neid küsimusi liikmesriikide reguleerivate asutuste kõrgema astme ametnikest moodustatud tuumaohutuse ja tuumajäätmete käitlemise kõrgetasemelise töörühma ning Euroopa Tuumaenergiafoorumi (esindab laiemat läbilõiget ühiskonnast) raames.

Komisjon moodustas tuumaohutuse ja tuumajäätmete käitlemise kõrgetasemelise töörühma 2007. aastal volitusega töötada välja ühine arusaam ja pakkuda välja ühine lähenemisviis, et parandada veelgi tuumaohutust ning kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemist. Tuumaohutuse ja tuumajäätmete käitlemise kõrgetasemelise töörühma algatuse raames ning võttes arvesse teistel foorumitel esitatud seisukohti ja arengusuundi kavatseb komisjon esitada läbivaadatud ettepaneku direktiivi kohta, millega kehtestatakse ühenduse tuumaohutuse raamistik.

Euroopa Tuumaenergiafoorum on platvorm, kus sidusrühmad saavad osaleda tuumaenergia võimalusi ja ohte käsitlevas laiaulatuslikus arutelus, keskendudes tuumaenergia konkurentsivõimelisusele, uute tuumajaamade ehitamise rahastamise eripäradele, õiguslike suuniste vajadusele, et tuumaenergiat vastutusrikkalt kasutada, tuumajäätmete käitlemise arendamise viisidele ning püüetele suurendada usaldust, läbipaistvust ja kindlust üldsuse ning protsessis osalejate vahel.

2008. aasta veebruaris ja märtsis teostatud Eurobaromeetri hiljutine uuring[12] näitas, et Euroopa elanikud suhtusid tuumaenergiasse positiivsemalt kui 2005. aastal. Samas kinnitas uuring, et üldsuse valmidus kiita heaks tuumaenergia kasutamine on paljuski seotud radioaktiivsete jäätmete käitlemise püsivate ja ohutute lahenduste olemasoluga. Kuigi liikmesriigid kannavad täielikku vastutust oma radioaktiivsete jäätmete käitlemise eest, soovivad Euroopa elanikud, et EL tegutseks aktiivselt selle tagamisel, et radioaktiivseid jäätmeid hõlmavaid riiklikke tavasid ja programme jälgitakse ja ühtlustatakse ning et need vastavad konkreetsetele kavadele ja kindlaks määratud tähtaegadele. Geoloogiliseks ladustamiseks olulistes teaduslikes ja tehnoloogilistes valdkondades on saavutatud vajalik tase ning „elame ja näeme” poliitika ei ole enam vastuvõetav. Leitud lahendusi tuleb hakata ellu viima, tõhustades teadus- ja arendustegevust, mitte jätta poliitiliste otsuste tegemine järgmistele põlvkondadele. Teadus- ja arendustegevuse valdkonna peamised sidusrühmad (eriti liikmesriikide jäätmekäitlusasutused) peavad tegema koostööd, et luua strateegiline teadusuuringute programm ja rakendusliku teadustegevuse strateegia.

Tuumajäätmete küsimuse käsitlemisel loovad ELi tasandil sünergiat tuumaohutuse ja tuumajäätmete käitlemise kõrgetasemeline töörühm, Euroopa Tuumaenergiafoorum, säästva tuumaenergia tehnoloogiaplatvorm ning uus geoloogilise ladustamise tehnoloogiplatvorm; eesmärk on toetada täiendavate jõupingutuste tegemist, et optimeerida Euroopa teadus- ja arendustegevust ning paremini kooskõlastada radioaktiivsete jäätmete käitlemise probleemide lahendamist, seades ühiseid eesmärke ja suurendades tööstuse osalemist ja pühendumust. Tuumajäätmeid käsitleva kuuenda aruande[13] esitamisel hindas nõukogu tuumajäätmete käitlemise olukorda ELis.

Tuumarelva leviku tõkestamine on globaalne teema, mis tuletab üldsusele meelde tuumaenergia kasutamise ja arendamisega seotud võimalikke ohte ning paneb teda selle pärast muretsema. Kuna selliste riikide arv, kes alustavad või kavatsevad alustada tuumaenergiaprogrammi, üha kasvab, on olemas selge vajadus suurendada tuumaohutust, julgeolekut ja tuumarelva leviku tõkestamise tagatisi. Euroopa Liidul on selles oluline osa, kasutades kättesaadavaid väljapoole suunatud vahendeid: tuumaohutusalane koostöövahend (INSC) ja stabiliseerimisvahend[14]. Ühenduse esmatähtis ülesanne on toetada ka edaspidi tuumarelva leviku tõkestamise lepingut (NPT), arendades Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuriga (IAEA) ühist lähenemisviisi tuumarelva leviku ohtudele. Euroopa Komisjoni ja IAEA 7. mai 2008. aasta ühisavalduses rõhutatakse selle olulisust[15].

Komisjon kavatseb nõukogule ja Euroopa Parlamendile esitada tuumarelva leviku tõkestamist käsitleva teatise.

Seoses varase teabevahetuse ja hoiatamisega tuumaõnnetuse korral ELis arutleb komisjon liikmesriikidega ECURIE (ühenduse kiire teabevahetuskord kiirgushädaolukorra puhul) süsteemi toimimist.

3.2. Litsentsimise küsimused

3.2.1. Litsentsimine

Investorite ja muude sidusrühmade õiguskindluse puudumise tõttu on vaja muuta planeerimist stabiilsemaks ja vähendada investeerimisriske. Litsentsimine hõlmab tavapäraseid tüübikinnitusi, esialgseid ehituskrundi lubasid, ehituslubasid, käitamislitsentse või kombineeritud litsentse. ELi ametiasutusi tuleks õiguskindluse tagamiseks julgustada litsentsimismenetlust ühtlustama ja lihtsustama.

3.2.2. Tüübikinnitus

Kuigi Euroopas liigutakse litsentsimisel ühtlustatud nõuete suunas, tehakse tüübikinnitus riiklikul tasandil ja see põhineb ohutusel.

EUR-dokument on tuumaelektrijaama spetsifikatsioon, mille koostab rühm võimalikke Euroopas paiknevasse elektritootmisse investeerijaid, peamiselt ettevõtted ja muud tööstusega seotud asutused. Esialgselt kavandati nimetatud dokument surveveereaktorite litsentsimise lihtsustamiseks. Kuigi seda kasutati uue tuumarajatise enampakkumise spetsifikatsiooni alusena Soomes (surveveereaktor Olkiluoto 3) ja Bulgaarias (AES-92 Belenes), ei ole see ELi tasandil õigusaktidega ettenähtud tüübikinnitusstandard.

Tuumaküsimust reguleerivate Lääne-Euroopa organite assotsiatsioon (WENRA) ühendab ELi liikmesriikide ja Šveitsi tuumaküsimust reguleerivad asutused. Selle peamine eesmärk on arendada ühist lähenemisviisi tuumaohutusele, tagada ELile ja võrgustiku seadusandjatele Euroopas sõltumatu võimalus uurida tuumaohutust läbirääkija- ja kandidaatriikides, vahetades kogemusi ja arutledes oluliste ohutusküsimuste üle. WENRA on koostanud ja vaatab korrapäraselt läbi reaktorite ohutuse suhtes kohaldatavad kontrolltasemed, võttes arvesse Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuri (IAEA) ohutusnõudeid.

Soovitus: tuleks vastu võtta olemasolevate ja uute ehitatavate tuumaelektrijaamade reaktorite ühised ohutustasemed.

3.2.3. III põlvkonna reaktoritüübid

I põlvkonna reaktorid töötati välja 1950. ja 1960. aastail ja ELis ei kasutata neid tänapäeval enam mujal kui Ühendkuningriigis. Nii EL 27 liikmesriikides kui ka mujal maailmas on valdavalt kasutusel II põlvkonna reaktorid. III põlvkonna täiustatud kergvee reaktorid ja uuenduslikud tüübid on võrreldes eelmiste põlvkondade reaktoritega ohutumad ja ökonoomsemad ning seetõttu eelistatud uute tuumajaamade ehitamisel ELis. Neil puudub ametlik määratlus, mistõttu iseloomustatakse neid järgmiste omaduste abil:

- täiustatud ohutussüsteemid, sealhulgas passiivsed või sisemised ohutusseadised ning kest, mis pakub õnnetuse korral kaitset sise- ja välismõjude eest;

- suurem soojuslik kasutegur ja seega väiksem kütusevajadus;

- tuumaelektrijaama pikem kasutusaeg;

- parem kütusetehnoloogia ning seega kõrgradioaktiivsete jäätmete koguse vähenemine.

III põlvkonna reaktorid on näiteks hiljuti ehitatud reaktorid Olkiluotos (Soomes), Flamanville’is (Prantsusmaal) ja Belenes (Bulgaarias).

Tuumaelektrijaamad peavad samuti olema hoolikalt kaitstud nii sabotaažikatsete või terrorirünnakute kui ka tuumamaterjali võimaliku varguse eest. ELis hiljuti ehitatud tuumaelektrijaamade planeerimisel on võetud kasutusele kaitsemeetmed ja järgitud turvanõudeid, olles tuumajulgeoleku ja tuumarelva leviku tõkestamise valdkonnas eeskujuks.

Soovitus: ELis tulevikus ehitatavate reaktorite puhul tuleks kaaluda üksnes III põlvkonna tüübiga samaväärse ohutuse ja turvalisuse tasemega või täiustatud reaktoreid.

3.3. Rahastamisküsimused

Tuumaelektrijaama ehitamiskulud on oluliselt kõrgemad kui samaväärse söe- või gaasküttega elektrijaama puhul. Samas on tuumaelektrijaama madalama ja prognoositavama kütusehinna tõttu kavandatud kasutusaja jooksul odavam käitada. Alginvesteeringu suurus ja selle tagasimaksmise aeg on siiski suur risk selliste eraettevõtete jaoks, kes müüvad elektrit lühiajaliste lepingutega või börsil. Seni on see soodustanud selliste elektrijaamade rajamist, mille kapitalikulu on väiksem ja kütusehinnad kõrgemad ning võivad kõikuda (gaasküttega elektrijaamad). Fossiilkütuste hinnatõus viimase viie aasta jooksul on suuresti mõjutanud rahastamisstruktuuri ümberhindamist, tekitades uuesti huvi investeerida tuumaelektrijaamadesse.

Hiljutine kõikumine ülemaailmsel laenukapitali turul võib siiski avaldada lähitulevikus survet ulatuslikele investeerimisprojektidele. Ehitusmaterjalide ja tööjõu tõusva hinna tõttu on uute tuumaelektrijaamade rajamise hinnanguline maksumus samal ajal üldiselt kasvanud.

Kõik elektritootmise vormid avaldavad teatavat negatiivset välismõju (kolmandate isikute kulud, mida tootja otseselt ei maksa) ning tootmiskulud ei peegelda sageli neid väliskulusid. Kõige olulisemaid tuumaenergia väliskulusid, s.t tuumarajatiste sulgemise ja tuumajäätmete käitlemise kulusid, tuleks elektrihinnas arvesse võtta[16]. Globaalset soojenemist leevendavad sellised meetmed nagu tõhus heitkogustega kauplemise süsteem võimaldavad arvesse võtta fossiilkütuste väliskulusid ning võivad tuumaenergiale tagada ökonoomsuse osas võrdsed võimalused.

Oluline on tagada, et ELi tuumaenergia projektid ei saa riiklikke toetusi. Selles suhtes on võimalik kasutada eri võimalusi[17].

3.3.1. Tuumaelektrijaamade kulude struktuur

Tuumaelektrijaama ehituskulude teenindamine on tuumaenergia konkurentsivõime kindlaks määramisel kõige olulisem tegur. Hoolimata kõrgetest investeerimiskuludest (tuumaenergia puhul ligikaudu 70 % tootmise kogukuludest, söekütte puhul ligikaudu 40 % ja gaaskütte puhul ligikaudu 30 %) ning vajadusest arvesse võtta tuumarajatiste sulgemise ja tuumajäätmete käitlemise kulusid, võistlevad tuumaelektrijaamad edukalt fossiilkütustel töötavate jaamadega (40–45 eurot/MWh ning heitkogustega kauplemise kulud puuduvad). Tuumaelektrijaamade tootluse suurenemise tõttu viimase 10–15 aasta jooksul on tuumaelektrijaamade kasutatavus ja toodang suurenenud, mis on veelgi vähendanud tootmiskulusid.

Kuna tuumaelektrijaam ei too ehitamise ajal kasu, tähendavad pikem ehitusaeg ja viivitused ehituses otseselt kõrgemaid laenukapitali intressikulusid. Rajatiste paiknemise, litsentsimise ja ehitamise standarditud reguleerimisprotsessid lühendaks üldist nõutavat ajakava ning suurendaks kindlust, et juhul kui tuumaelektrijaam on ehitatud vastavalt kavandatule, siis lubatakse sellel töötada.

3.3.2. Rahastamise võrdsed võimalused

Selleks et minna üle väikese süsinikdioksiidiheitega tehnoloogiale, on ELis vaja luua tasakaal turu investeerimisotsuste ja reguleerimise vahel. Kuigi turg mõjutab lõppkokkuvõttes tehnoloogiat ja konkreetseid investeerimisprojekte käsitlevaid otsuseid, on ametiasutustel oluline osa investeeringute juhtimisel saastevabasse energiasse, tagades selge ja usutava pikaajalise poliitika raamistikku.

Kuigi uue tuumaelektrijaama ehitamist rahastavad eraettevõtjad ja kapitaliturud, võivad teatavad rahastamist soodustavad meetmed olla õigustatud, eriti kuna üldine investeerimiskliima on viimase aasta jooksul muutunud suurte summade laenajatele keerukamaks. Euroopa Investeerimispank vaatas 2007. aastal läbi oma investeerimispoliitika, et lisada sellesse tuumaenergiaga seotud kavad. Euratom on varem andnud laene uute tuumarajatiste ehitamiseks ja reaktorite ohutuse parandamiseks ühinevates ja muudes riikides. Sellise laenu puhul kehtib üldine ülemmäär, mille on kinnitanud nõukogu. Praegu saadaolev summa kataks üksnes väikese osa kahe või kolme projekti jaoks nõutavast rahastamisest. Komisjon on teinud ettepaneku tõsta Euratomi laenude puhul laenu ülemmäära ning on veendunud, et seda tehakse sobival ajal[18]. Kõnealuseid laene antakse turu intressimääraga, võttes laenu rahvusvahelistelt kapitaliturgudelt. Need laenud ei tule ühenduse eelarvest ega kujuta endast subsiidiume.

3.4. Tsiviilvastutus tuumakahjustuse korral

Tuumaelektrijaamade käitajad vastutavad igasuguse nende tekitatud kahju eest ja seepärast peab neil olema kindlustus. Riiklikke õigusakte täiendavad arvukad rahvusvahelised konventsioonid[19]. Konventsioonides ja riiklikes õigusaktides sätestatud piirnorme ületavaid hüvitisi tuleb katta isikliku kindlustusega või peab asjaomane riik võtma vastutuse viimase instantsi kindlustajana, nagu see toimub vastutuse puhul muudes tööstusharudes. Täiendav teave on esitatud II lisas.

Soovitus: tuleks välja arendada sidusam ja ühtsem vastutussüsteem, et tagada elanikele võrreldaval tasemel kaitse ja luua võrdsed võimalused ELi tuumaenergiatööstuse jaoks .

4. Tuumkütuse varustuskindlus

Tuumareaktori käitajad ostavad tavaliselt kontsentreeritud uraanimaaki ja sõlmivad lepingud kütusetsükli teenusepakkujatega kontsentraadi muundamiseks uraanheksafluoriidiks, selle rikastamiseks ja keemiliseks muundamiseks uraanoksiidiks ning lõpuks selle tootmiseks kütuseelementideks, mis laaditakse tuumareaktorisse. Kõigi nimetatud tootmistegevuste puhul on ülekaalus pikaajalised lepingud (tavaliselt viis aastat, aga esineb ka 10-aastaseid lepinguid ja haruldased ei ole ka pikemaajalised lepingud). Kiirturu tehingutel on väike osa, kuigi pikaajaliste lepingute hinnad on sageli seotud hetkehindadega.

4.1. Pakkumise ja nõudluse olukord, investeeringuvajadused (1. lisa 4. joonis)

ELis paikneb kolmandik maailma reaktoritest, mistõttu on ka kütusevajadus ligikaudu kolmandik ülemaailmsest tuumkütuse turust. ELi tööstusel on vajalik võimsus, et täita ELi nõuded uraani rikastamiseks ja kütuse tootmiseks (välja arvatud Venemaa VVER-tüüpi reaktorid), kuid ELil puudub teatav võimsus uraani muundamiseks ja ta sõltub imporditud uraanist.

II lisas on kirjeldatud tuumkütuse tsüklit.

5. Järeldused

Tuumaenergial on oluline osa väikese süsinikdioksiidiheitega tehnoloogiale üleminekul ning selle abil vähendatakse ELi sõltuvust välisest energiatarnimisest. Liikmesriigid peavad tegema otsuse, kas lisada tuumaenergia erinevate energialiikide hulka. Samas tuleb märkida, et kui tootmisvõimsust käsitlevad strateegilised investeerimisotsused (nii tuuma- kui ka taastuvate energiaallikate osas) tehakse kiiresti, võib väikese süsinikdioksiidiheitega energia hõlmata peaaegu kaks kolmandikku ELi energiatootmisest 2020. aastate alguses.

Euroopa Liidu ülesanne on tagada, et seda energiaallikat arendatakse, täites samal ajal kõrgemail tasemel ohutusnõudeid. Samuti peaks Euroopa Liit edendama uute tuumaenergiajaamade ehitamise litsentsimise ja ohutuse sidusamaid eeskirju. See lihtsustab investeeringute tegemist ja tagab kodanikele, et neid otsuseid rakendatakse selgete ja läbipaistvate eeskirjade alusel. Asjakohane õiguslik raamistik uute tuumaenergia investeeringute jaoks lihtsustaks edasisi investeeringuid kõnealuses sektoris ja suurendaks seeläbi varustuskindlust.

Elektritootmise strateegilised investeerimisvalikud mõjutavad aastakümneid ELi süsinikdioksiidiheidet, konkurentsivõimet ja varustuskindlust.

Ametiasutuste ülesanne on kehtestada ettearvatav ja tõhus litsentsimismenetlus ning suurenda üldsuse heakskiitu, milleks tuleks tegeleda tuumaohutuse, jäätmete käitlemise ja tuumarajatiste sulgemisega seotud murettekitavate küsimustega. Tähelepanu tuleks pöörata ka sellele, kuidas lihtsustada juurdepääsu rahastamisele.

ELi tööstus on tuumatehnoloogias ülemaailmselt juhtival kohal ja ta suudab pakkuda nii reaktorite seadmeid kui ka suuremat osa kütusetsükli teenustest, kuigi looduslikku uraani peamiselt imporditakse. Liidripositsiooni säilitamiseks ja selliste uue põlvkonna tuumareaktorite arendamiseks, mida on vaja, et saavutada ELi ambitsioonikas 2050. aasta eesmärk väikese süsinikdioksiidiheitega energia osas, on vaja järk-järgult kiirendada teadus- ja arendustegevust tuumalõhustumisenergiaalase Euroopa Tööstusalgatuse SET-kava raames.

ELi ülesanne on arendada edasi kõrgetasemelist tuumaenergia raamistikku ja toetada kolmandaid riike oma väljapoole suunatud vahendite kaudu ühinemisel nimetatud raamistikuga, täites Euratomi lepingus sätestatud ohutus-, julgeoleku- ja tuumarelva leviku tõkestamise norme. Komisjon koostab praegu läbivaadatud ettepanekut direktiivi kohta, millega kehtestatakse ühenduse tuumaohutuse raamistik. Komisjon toetab olemasolevate tehniliste lahenduste rakendamist tuumajäätmete käitlemisel. EL peaks ka edaspidi tegema oma väliste koostöövahendite kaudu jõupingutusi, et edendada rahvusvaheliselt kõrgeid ohutus- ja julgeolekustandardeid, säilitades samal ajal tuumaenergia kaitsemeetmete kõrge taseme kogu ELis.

Tuumkütuse varustuskindlust ei saa võtta enesestmõistetavana, eriti juhul, kui üldine nõudlus peaks tuumaenergiaprogrammide laienemise tõttu kiiresti kasvama. Olukord on siiski parem kui fossiilkütuste puhul, sest uraan on laialdaselt kättesaadav ja tuumamaterjali on võimalik kasutada mitu korda. Tööstus peaks suurendama oma võimsust vastavalt nõudlusele, kuid seda saab teha uue tuumaelektrijaama ehitamise ajakava piires, välja arvatud uute kaevanduste puhul. Kui lisanõudlus on piisavalt tõendatud, siis ehitatakse vajalik tootmisvõimsus.

Kuigi kapitalinõuded on sageli olulised, tunnustab finantsturg energiaga seotud investeeringute kasumipotentsiaali ning rahaliselt usaldusväärsete kavade jaoks on kapital kättesaadav. ELis ja mujal tehakse juba olulisi uusi investeeringuid. Loodusliku uraani tootmise suurendamine võtab kauem aega, kuid järgmise 5–10 aasta jooksul oodatakse maailmas selle tootmise märkimisväärset suurenemist. Praeguse tarbimistaseme juures on ülemaailmsed uraanivarud piisavad[20]. Pikaajalises plaanis on siiski vaja uusi reaktoritehnoloogiaid, et vähendada uraanivarude kadu.

Tarneallikate hulga suurendamise poliitika rakendamine on ELi tuumaenergiatööstuse jaoks endiselt äärmiselt oluline. Suuremate osalejate väike arv kütusetsükli eri etappides võib kaasa tuua ootamatud tarneraskused. Uraani impordi vajaduse tõttu ja võttes arvesse ELi juhtivat positsiooni tuumatehnoloogia arendamisel, on ELi jaoks oluline säilitada ja edasi arendada koostööd kolmandate riikidega, eelkõige tuumaenergia rahumeelset kasutamist ja uurimistegevuse alast koostööd käsitlevate Euratomi lepingute kaudu.

[1] Tuumaenergia näidisprogramm KOM(2007) 565, 4.10.2007.

[2] Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus komisjoni tuumaenergia näidisprogrammi kohta (TEN/283, 12.07.2007); Euroopa Parlamendi (raportöör Eugenijus Maldeikis) raport „Hinnang Euratomile – 50 aastat Euroopa tuumaenergiapoliitikat” (A6-0129/2007, 2.4.2007); Euroopa Parlamendi raport (raportöör: Herbert Reul) „Traditsiooniliste energiaallikate ja energiatehnoloogia kohta” (A6-0348/2007).

[3] World Energy Outlook 2006, Rahvusvaheline Energiaagentuur.

[4] Nuclear Energy Outlook, OECD/Tuumaenergiaagentuur, avaldatud oktoobris 2008.

[5] http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/ebs/ebs_297_en.pdf

[6] Arvestades toornafta hinna ebakindlust, kirjeldatakse praegustel suundumustel põhinevaid prognoose aastaks 2020 lähtuvalt mõõdukatest või kõrgetest naftahindadest. Mõõdukas naftahind on 61 dollarit (2005. aasta vääringus) barreli kohta 2020. aastal. Kõrge naftahind on 100 dollarit (2005. aasta vääringus) barreli kohta 2020. aastal.

[7] ELi energiaülevaates märgib Rahvusvaheline Energiaagentuur, et „….ELi tuumaenergia tootmisvõimsus hakkab vähenema, kui lähitulevikus ei tehta märkimisväärseid investeeringuid, et pikendada tuumajaamade kasutusaega ja asendada rajatised, mille tegutsemisaeg hakkab läbi saama. Ilma investeeringuteta võidakse 2020. aastaks sellise väikese süsinikdioksiidiheitega elektri põhikoormuse tootmist vähendada 31 %-lt 21 %-le ELis toodetud koguenergiast”.

[8] Euratomi asutamislepingu artikli 41 kohaselt peab komisjonile teatama tuumkütuse tsükliga seotud investeerimisprojektidest ELis enne, kui sõlmitakse lepingud tarnijatega või kolm kuud enne tööde alustamist, juhul kui tööd teostab ettevõtja ise, kasutades enda ressursse.

[9] Nende arvandmete puhul on võetud arvesse kindlaid otuseid ehitada uusi tuumaelektrijaamu, juba kokkulepitud kasutusaja pikendamist ja praegu teadaolevaid otsuseid tuumaenergia tootmine lõpetada, kuid arvesse ei ole võetud eeldatavate võimalike uute tuumaelektrijaamade ehitamist.

[10] 45 % saadakse üle 25 aasta vanustest tuumajaamadest ja 25 % alla 20 aasta vanustest tuumajaamadest (1. lisa joonis 3).

[11] Vastavalt praegusele poliitikale on Saksamaa reaktorite tootmisvõimsus piiratud, seega tuleks reaktorid sulgeda umbes 32 tegutsemisaasta järel, mis tähendab, et praegu töötavad reaktorid suletakse aastaks 2022. Belgias on reaktorite kasutusaeg 40 aastat ja praegu on ette nähtud kõigi olemasolevate reaktorite sulgemine aastaks 2025. Rootsi on samuti teinud poliitilise otsuse lõpetada tuumaenergia kasutamine, kuid seni ei ole selleks veel konkreetseid meetmeid võetud.

[12] Eurobaromeetri eriuuring nr 297 „Attitudes to radioactive waste”, avaldatud juulis 2008.

[13] KOM(2008) 542, 8.9.2008.

[14] KOM(2008) 312 „Rahvusvahelised väljakutsed seoses tuumaohutuse ja tuumaenergiaalaste kaitsemeetmetega”.

[15] www.iaea.org/NewsCenter/News/PDF/iaea_euratom070508.pdf

[16] Komisjoni soovitus tuumarajatiste sulgemiseks ette nähtud rahaliste vahendite haldamise kohta (ELT L 330, 28.11.2006).

[17] Ühendkuningriik sätestas hiljutises energiaseaduses, et tuumaelektrijaamade arendamist peaks algatama, rahastama, ehitama ja käitama erasektor, et vältida riigiabi võimalust.

[18] KOM(2002) 457, 6.11.2002.

[19] 1960. aasta Pariisi konventsioon (OECD) kolmandate osapoolte vastutusest tuumaenergia valdkonnas ja seda täiendav Brüsseli lisakonventsioon, mis võeti vastu 1963. aastal ja jõustus 1968. aastal. Viini konventsioon (IAEA) tsiviilvastutusest tuumakahjustuse korral, mis võeti vastu 1963. aastal ja jõustus 1977. aastal.

[20] Arvesse võtmata tõhusamat varude kasutamist, mis tuleneb IV põlvkonna reaktorite võimalikust kasutusele võtmisest tulevikus.