EUROOPA KOMISJON Brüssel,11.6.2018 SWD(2018) 346 final KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT Aruanne Lääne-Sahara toodete suhtes soodustariifide kohaldamise laiendamisest Lääne-Sahara elanikkonnale tekkiva kasu ja asjaomase elanikkonnaga peetud konsultatsioonide kohta Lisatud dokumendile: Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS Euroopa Liidu ja Maroko Kuningriigi vahelise kirjavahetuse vormis lepingu (millega muudetakse Euroopa – Vahemere piirkonna lepingu (millega luuakse assotsiatsioon ühelt poolt Euroopa Ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Maroko Kuningriigi vahel) protokolle nr 1 ja nr 4) sõlmimise kohta {COM(2018) 481 final}



ARUANNE LÄÄNE-SAHARA TOODETE SUHTES SOODUSTARIIFIDE KOHALDAMISE LAIENDAMISEST LÄÄNE-SAHARA ELANIKKONNALE TEKKIVA KASU JA ASJAOMASE ELANIKKONNAGA PEETUD KONSULTATSIOONIDE KOHTA Komisjoni talituste ja Euroopa välisteenistuse koostöös koostatud aruanne Kokkuvõte 1. Lääne-Sahara majandus Kuigi Lääne-Sahara viimase aja areng on olnud julgustav, on see protsess endiselt küllaltki haavatav. Piirkonna majandustegevus keskendub piiratud arvule majandusharudele: kalandus ja kalandustoodete töötlemine, fosfaatide kaevandamine, põllumajandus (eeskätt puuviljad, köögiviljad ja rändkarjakasvatus) ning vähemal määral kaubandus ja käsitöö. Turismi ja taastuvenergia sektor on seevastu alles arengu algusjärgus, kuid tegemist on lootustandvate valdkondadega. Lisaks sellele iseloomustab Sahara majandust isoleeritus ja suur sõltuvus toetustest. 2. Vajadus toetada eksporti soodustariifide kohaldamise abil Lääne-Sahara majandusliku potentsiaali mitmekesistamine eeldab välisinvesteeringute soodustamist. See tähendab, et asjaomastele ettevõtjatele tuleb anda piisav õiguskindlus, eeskätt selgitades Lääne-Saharast Euroopa Liitu praegu ja tulevikus eksporditava toodangu suhtes kohaldatavaid tariifitingimusi. Vaatamata asjaolule, et olemasolevad andmed on sageli lünklikud, võimaldab käesolev aruanne järeldada, et Lääne-Saharas on olemas selline majandus- ja tootmistegevus, mille suhtes tuleks kohaldada samasuguseid soodustariife nagu Maroko Kuningriigi suhtes, st soodustusi, mida kohaldati kuni 21. detsembrini 2016. Euroopa Liidu soodustariifide kohaldamise selline laiendamine võimaldaks tagada ekspordi jätkusuutlikkuse. Lisaks sellele peaks see avaldama ka olulist mõju Sahara piirkonna majanduse edasisele arengule, edendades olemasolevaid ja planeeritavaid investeeringuid (eeskätt seoses teatud fosfaatide, nagu fosforhape või põllumajandusväetised, aga ka üldisemalt põllumajandus- ja kalandussektoriga), millega luuakse ühtlasi ka lisatöökohti. Seevastu soodustariifide kohaldamisest loobumine piiraks Lääne-Sahara eksporti, eeskätt seda osa, mis on seotud kalandus- ja põllumajandustoodetega, ning nende toodete niigi piiratud valik kahaneks veelgi. Soodustariifide kohaldamisest loobumise korral kohaldataks Lääne-Sahara toodetele tavapäraseid tollimakse (Euroopa Liidus enamsoodustusrežiimi alusel kohaldatav tollimaks), ilma eelisjuurdepääsu võimaldamiseta Euroopa Liidu turule. Soodustariifide kohaldamisest loobumise mõju puuduks peaaegu täielikult tööstustoodangu (fosfaatide) jaoks, kuid oleks väga tugev kalandussektori ja põllumajandussektori toodete Euroopa Liitu suunatud ekspordile, mõjutades seega ka asjaomaste sektorite tööhõivet. Pikemaajalises perspektiivis peaks eraõiguslikule tegevusele ja ettevõtlusvabadusele antav hoog vähendama keskvõimu toetustest sõltuvat mõtteviisi ning avatus välismaailmale ja kaubavahetuse edenemine peaks loogiliselt järk-järgult viima märkimisväärse sotsiaal-majandusliku ja kultuurilise arenguni. 3. Asjaomase elanikkonna kaasamine

Ühelt poolt on Maroko ametiasutused teavitamiseks ja asjaomaste asutuste suhtumise väljaselgitamiseks ning märkuste kogumiseks pidanud laialdasi institutsioonilisi konsultatsioone, mis hõlmasid huvitatud riiklikke, piirkondlikke ja kohalikke ametiasutusi. Sellest protsessist nähtus väga suur toetus kavandatavale muudatusele ning selle käigus saadi teatavaid soovitusi meetme mõju optimeerimiseks. Teiselt poolt konsulteerisid Euroopa Komisjoni talitused ja Euroopa välisteenistus (EEAS) pärast kohalike võimukandjatega peetud konsultatsioone Lääne-Sahara kohaliku elanikkonnaga, mis võimaldas nentida, et enamik suhtub pooldavalt soodustariifide kohaldamise laiendamisse Lääne-Sahara toodetele . Suurem osa vastanuist tõi välja positiivse mõju elanikkonnale tervikuna, rõhutades eeskätt asjaolu, et sellistel kaubanduseelistel oleks oluline võimendav mõju erainvestoritele. Samade sidusrühmade väitel parandaks eelisjuurdepääs Euroopa turgudele ärikliimat ja edendaks Euroopa otseinvesteeringuid ning tõhustaks seeläbi uue kaasava ja jätkusuutliku arengumudeli juurdumist Lääne-Saharas. Seevastu kaubavoogusid Lääne-Saharaga koormav jätkuv õiguskindluse puudumine ohustaks tõsiselt sotsiaal-majandusliku arengut, millest annab juba praegu tunnistust Lääne-Sahara kaubandussuhete pidurdumine teatavate liikmesriikidega või teatavates sektorites. Lääne-Sahara juurdepääsu piiramine välismaistele turgudele ja investeeringutele üksnes takistaks kohaliku majandustegevuse arengut ja kahjustaks teatavat sotsiaal-majanduslikku või poliitilist arengut ajal, kui Lääne-Sahara areng näib lõpuks käivituvat. See üldine tähelepanek ei mõjuta erinevaid seisukohti, mida eri pooled võivad esitada kõnealuse territooriumi staatuse kohta; üksmeelselt on leitud, et õiguspäraseks saab selle puhul pidada üksnes Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni raames toimuvat protsessi. On avaldatud ka arvamust, et vajalik oleks Euroopa Liidu aktiivne sekkumine sellesse protsessi. Tehnilised läbirääkimised Polisario Rindega (Front Polisario), kes on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni läbirääkimispartner ja Lääne-Saharat hõlmava Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni rahuprotsessi osaline, on näidanud Polisario põhimõttelist vastuseisu lepingu muutmisele, see vastuseis on peaasjalikult tingitud laiematest poliitilistest kaalutlustest, mille ulatus ei ole otseselt seotud muudatuse sisuga selle otseses tähenduses. 4. Tulemused sektorite lõikes Lõpptulemusena võimaldab analüüs teha järgmised järeldused kolme peamise sektori kohta, mida Euroopa Liidu soodustuste laiendamine Lääne-Saharast pärit toodetele võib mõjutada. a) Põllumajandussektor Analüüsist ilmneb, et Lääne-Saharas on olemas põllumajandustoodang, eeskätt varajased köögiviljad (tomatid ja melonid), millel on Euroopa Liidus märkimisväärne turg. Selle toodangu suurus oli 2016. aastal hinnanguliselt 64 000 tonni ja sellega on seotud ligikaudu 14 000 töökohta. Selle toodangu impordiväärtus on ligikaudu 65 miljonit eurot. Soodustariifide puudumise korral tuleks sellise ekspordi pealt tasuda 6,6 miljonit eurot tollimaksu. Vaadeldav majanduslik kasu võib tulevikus suureneda, kui Lääne-Sahara arendab oma tootmist ja Euroopa Liitu suunatud eksporti vaadeldavate projektide raames edasi. Samuti mõjutab see töökohtade arvu, mis võib teatavate prognooside kohaselt kasvada viiekordseks. Kuigi kõnealuste tegevusalade arendamine avaldab mõju loodusvarade, sealhulgas vee kasutamisele, tundub, et vaadeldava territooriumi arendamise võimaldamiseks ei ole kuigi palju alternatiivseid võimalusi. Maroko hinnangud põhjavee kasutamise kohta, mis on küll seatud teatava kahtluse alla, annavad tunnistust vähesest mõjust veevarudele.

b) Kalandustooted Aruandest ilmneb, et Lääne-Saharas on olemas oluline kalandustoodete töötlemise sektor. Kalandustoodete eksport sellelt territooriumilt on 2015. ja 2016. aastal eri allikate põhjal kasvanud 100–200 miljoni euroni. Selle ekspordiga on otseselt või kaudselt seotud ligikaudu 45 000 töökohta. Samuti nagu põllumajandussektori puhul, mõjutab soodustariifide kohaldamise laiendamine olulisel määral territooriumi majandust ja sellest tulenevalt ka tööhõivet. Seevastu soodustariifide kohaldamisest loobumine kahjustaks eksporti ja samaaegselt ka tööhõivet ning soodustaks nende töötlemisega seotud tegevusalade ümberpaigutamist teistesse kohtadesse, eeskätt Marokosse. See seaks samuti kahtluse alla Lääne-Sahara kalandustoodete töötlemisüksustesse tehtud investeeringute elujõulisuse; neid investeeringuid on kaasrahastanud Euroopa Liit. c) Fosfaatide sektor Fosfaatide tootmine on Lääne-Sahara territooriumi peamine tegevusala. Samas, võttes arvesse, et suurema osa Lääne-Saharas toodetud ja Euroopa Liitu imporditud toorfosfaadi puhul tollimaksu ei kohaldata, on praeguse Lääne-Sahara fosfaaditoodangu suhtes soodustariifidest loobumise mõju äärmiselt piiratud või puudub üldse. Üksnes teatud fosfaatide alusel valmistatud toodete puhul (fosforhape ja väetised), mida Lääne-Saharas praegu ei toodeta, võib kavandatav leping avaldada tegelikku mõju (nende toodete suhtes kohaldatav tollimaks jääb vahemikku 4,8–6,5 %). Territooriumi peamine tööandja, kontsern OCP (endine Office Chérifien des Phosphates) kavandab väetiste tootmiseks suure tööstusliku kompleksi väljaarendamist Laâyoune’is (fosforhape ja väetised) ning Laâyoune’i sadamasse uue kai rajamist. Neid projekte võib kahjustada kõnealuste toodete puhul soodustariifide kohaldamisest loobumine, ühtlasi võib see avaldada negatiivset mõju kohalikule tööhõivele. 5. Kokkuvõte Vaatamata asjaolule, et Lääne-Sahara elanikkonnarühmade päritolu on võimatu selgepiiriliselt eristada, on piisavalt märke selle kohta, et Euroopa Liitu suunatud ekspordiga tekitatav majandustegevus mõjutab positiivselt kohalikku tööhõivet ja seega enamal või vähemal määral kõiki kohalikke elanikke, sõltumata nende päritolust. Seda positiivset mõju kahjustaks olukord, kui Euroopa Liitu suunatud ekspordi suhtes ei kohaldataks samalaadseid soodustariife kui Maroko suhtes.





Sisukord 1 ÜLDINE SISSEJUHATUS 1.1 Taustteave 1.2 Hindamise kohaldamisala ja metoodilised küsimused 1.2.1 Uuringu ulatus 1.2.2 Metodoloogilised piirangud 1.3 Asjaomase elanikkonnaga peetud konsultatsioonid

2 INIMÕIGUSED LÄÄNE-SAHARAS 2.1 Inimõiguste olukord Lääne-Saharas 2.2 Euroopa Liidu ja Maroko vahelise koostöö raamistik inimõiguste ja demokraatia valdkonnas. 2.3 Assotsieerimislepingu protokollide nr 1 ja 4 muutmise mõju inimõiguste olukorrale Lääne-Saharas. 3 LÄÄNE-SAHARA MAJANDUS – MAJANDUSLIK KASU ASJAOMASE ELANIKKONNA JAOKS 3.1 Lääne-Sahara majanduse üldine ülevaade ja mitmekesistamise vajadus 3.2 Peamiste ekspordiga seotud majandussektorite huvid 3.2.1 Põllumajandussektor 3.2.2 Kalandustoodete sektor 3.2.3 Fosfaatide sektor 4 KONSULTATSIOONID ASSOTSIEERIMISLEPINGU PROTOKOLLIDE NR 1 JA 4 MUUTMISEST MÕJUTATUD ELANIKKONNAGA 4.1 Konsultatsioonide eesmärk ja ulatus 4.2 Peamised tulemused 4.3 Kokkuvõte 5 ÜLDINE KOKKUVÕTE Lisa



1ÜLDINE SISSEJUHATUS 1.1Taustteave

Lääne-Sahara on Aafrika loodeosas asuv territoorium, mis piirneb Maroko, Alžeeria ja Mauritaaniaga. Kuni 1976. aastani kuulus territoorium Hispaania haldusalasse. 14. detsembril 1960 võttis Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni (ÜRO) Peaassamblee vastu resolutsiooni 1514 (XV) koloniaalmaadele ja -rahvastele iseseisvuse andmise kohta. 1963. aastal kandis ÜRO Maroko Kuningriigi nõudel ja pärast seda, kui Hispaania Kuningriik oli edastanud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni harta artikli 73 punkti e kohase teabe, Lääne-Sahara mitteautonoomsete territooriumide nimistusse. Lääne-Sahara on selles nimistus siiani. Nii Maroko Kuningriik kui ka Saguía-el-Hamra ja Río de Oro vabastamise Rahvarinne (edaspidi „Polisario Rinne“) on seda territooriumi endale nõudnud ning ÜRO on pikka aega teinud pingutusi selle vastasseisu rahumeelseks lahendamiseks. Euroopa Liit ja tema liikmesriigid on otsustanud sellesse vastasseisu mitte sekkuda ja poolt valida ning nõustuvad vajaduse korral mis tahes lahendusega, mis on vastu võetud kooskõlas rahvusvahelise õiguse sätetega ÜRO egiidi all. Nad ei tunnusta Maroko suveräänseid õigusi Lääne-Sahara territooriumi üle, kuid toetavad Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni peasekretäri tehtud pingutusi õiglase, jätkusuutliku ja mõlemale poolele vastuvõetava poliitilise lahenduse leidmiseks, mis võimaldab rakendada Lääne-Sahara rahva enesemääramise õigust. Pärast Hispaania taandumist 1976. aastal ei ole ÜROle edastatud mingeid statistilisi andmeid majanduslike, sotsiaalsete ja hariduselu puudutavate tingimuste kohta. Praegu kontrollib suuremat osa territooriumist Maroko, samas kui Polisario Rinde kontrolli all on väiksem ja väga hõreda asustusega ala territooriumi idaosas. Polisario Rinde kontrollitav territoorium on eraldatud Maroko Kuningriigi kontrollitavast territooriumist Maroko rajatud liivavalliga, mida valvab Maroko sõjavägi. Suur hulk Lääne-Saharast pärit põgenikke elab laagrites, mida haldab Polisario Rinne ja mis asetsevad Alžeeria territooriumil Lääne-Sahara lähedal. Pärast seda, kui Hispaania tegi lõpu oma kohalolekule ja Mauritaania tõmbus tagasi, haldab Maroko tegelikult üksinda tema kontrolli all olevat Lääne-Sahara territooriumi. Maroko Kuningriik on seisukohal, et Lääne-Sahara kuulub tema territooriumi hulka. Euroopa Liit on seisukohal, et Maroko haldab kõnealust mitteautonoomset territooriumi. Käesolevas aruandes osutab väljend „Lääne-Sahara“ edaspidi Maroko ametiasutuste tegelikult hallatavale territooriumile. Pärast Euroopa – Vahemere piirkonna lepingu jõustumist, millega loodi assotsiatsioon ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Maroko Kuningriigi vahel (edaspidi „ELi-Maroko assotsieerimisleping“), kohaldati Lääne-Saharast pärinevate toodete suhtes de facto samu soodustariife, mis nähti ette assotsieerimislepingu asjaomaste sätetega, sest need tooted sertifitseeris Maroko soodusrežiimiga hõlmatavate Maroko päritolu toodetena. Kuid 21. detsembril 2016 täpsustas Euroopa Liidu Kohus otsuses C-104/16 P, et selle lepingu kohaldamisala hõlmab üksnes Maroko Kuningriigi territooriumi, mitteautonoomne territoorium Lääne-Sahara jäeti selle lepingu kohaldamisalast välja. Selle kohtuotsuse vahetu tulemusena lõpetas Euroopa Liit eespool nimetatud soodustariifide kohaldamise, sest nende kohaldamine eeldab asjaomaste muudatuste tegemist protokollis nr 1 (Maroko põllumajandussaaduste, töödeldud põllumajandussaaduste, kala ja kalatoodete juurdepääs Euroopa Liidu turule) ja protokollis nr 4 (päritolueeskirjad), millega sätestatakse ühemõtteliselt põhimõte, mille kohaselt Lääne-Sahara tooteid võib käsitleda samaväärselt Maroko omadega. Sellega seoses volitas nõukogu 29. mail 2017 Euroopa Komisjoni pidama Euroopa Liidu nimel läbirääkimisi kirjavahetuse vormis lepingu sõlmimiseks, millega tehakse vajalikud muudatused assotsieerimislepingusse. Nõukogu seadis selle volitusega seoses kaks tingimust: esiteks peab Euroopa Komisjon enne uue lepingu allkirjastamist hindama selle võimalikku mõju Lääne-Sahara jätkusuutlikule arengule, tuues eeskätt välja eelised kohalikule elanikkonnale ja loodusvarade kasutamise mõju kõnealustele territooriumidele; teiseks tuleb lepinguga hõlmatavat elanikkonda asjakohaselt kaasata. Tuleb arvestada, et kuigi Lääne-Sahara rahval on enesemääramise õigus, siis ühelt poolt ei ole Euroopa Liidu ülesanne selle rahva loendamine ega otsustamine, kes kuuluvad selle koosseisu, teiselt poolt viidatakse ka mitteautonoomsetel territooriumidel toimuvat majandustegevust hõlmavates ÜRO dokumentides nende territooriumide elanikkonnale, kui tegemist on sotsiaal-majanduslike eelistega . Võttes arvesse nimetatud erisusi ning määratlemata hulgaga rahvale avaldatava mõju hindamisega seotud probleeme ning arvestades asjaolu, et eeliseid kohaldatakse teatavalt konkreetselt territooriumilt pärinevate toodete suhtes ning need eelised on seega loogiliselt seotud eeskätt kõnealuse territooriumiga, keskendub analüüs Lääne-Sahara elanikkonnale suunatud eelistele. Käesoleva aruande eesmärk on vastata nõukogu püstitatud küsimustele. Aruande koostamise aluseks on järgmised allikad:

·kõik olemasolevad statistilised andmed; ·Euroopa Liidu ja Maroko vaheline teabevahetus; ·Lääne-Sahara elanikkonna sotsiaal-majanduslike ja poliitiliste rühmade arvukate esindajatega peetud konsultatsioonid, mida vahendasid eeskätt kodanikuühiskonna organisatsioonid, Lääne-Saharaga seotud parlamendiliikmed, ettevõtjad ja Polisario Rinde esindajad; ·Polisario Rinde hagi T-512/12 raames esitatud märkused ja organisatsiooni Western Sahara Campaign märkused riikliku kohtuvaidluse käigus, mis tingisid kohtuasja C-266/16; ·ÜRO peasekretäri iga-aastased aruanded Lääne-Sahara olukorra kohta ja ÜRO missioonide veebisait rahvahääletuse korraldamiseks Lääne-Saharas; ·avalikult kättesaadav teave. Lisaks sellele on Euroopa Liidu talitused ja Euroopa välisteenistus (EEAS) säilitanud korrapärased kontaktid ÜRO peasekretäri isikliku saadikuga Lääne-Sahara küsimustes. Nende kontaktide eesmärk on veenduda, et kavandatav leping toetab ÜRO peasekretäri püüdlusi, mis on suunatud Lääne-Sahara rahva enesemääramisõiguse saavutamisele vastavalt ÜRO hartas sätestatud põhimõtetele ja eesmärkidele. 1.2Hindamise kohaldamisala ja metoodilised küsimused 1.2.1Uuringu ulatus Käesoleva hinnangu eesmärk on määrata kindlaks Lääne-Sahara elanikkonnale antavad eelised, lähtudes asjakohastest parameetritest ÜRO harta artikli 73 raames. Seega analüüsitakse selles lepingu võimalikku mõju Lääne-Sahara jätkusuutlikule arengule, tuues eeskätt välja eelised kohalikule elanikkonnale ja loodusvarade kasutamise mõju asjaomastele territooriumidele. Seejuures on tegelikku mõju jätkusuutlikule arengule ja kohalikule elanikkonnale võimalik hinnata üksnes juhul, kui soodustariifide kohaldamine mõjutab Euroopa Liidu ja Lääne-Sahara vahelisi kaubavooge. Seetõttu tuleb esmajärjekorras hinnata soodustariifide kohaldamise mõju Lääne-Sahara ja Euroopa Liidu kaubavoogudele. Alles seejärel on võimalik hinnata tegelikku mõju jätkusuutlikule arengule ja kohalikule elanikkonnale, see küsimus tõstatub üksnes juhul, kui soodustariifide kohaldamine mõjutab Euroopa Liidu ja Lääne-Sahara vahelisi kaubavooge. Kõnealuste eeliste raames nähakse teatavatel tingimustel ette soodustollimaksu kohaldamine (suurema osa toodete puhul on tegemist nulltariifiga) kaupade sisseveol Euroopa Liitu. Kohaldatav tollimaksumäär kujuneb välja kolme teguri koosmõjul: Tariifirubriik, millesse kaup tollinomenklatuuri alusel klassifitseeritakse, kauba päritolu, st riik, millest kaup loetakse pärinevaks, ja teatud juhtudel kauba väärtus. Käesolevas aruandes tuleb hiljem vajaduse korral osutada üksikasjalikumalt neile mõistetele. 1.2.2Metodoloogilised piirangud

Metodoloogilised piirangud võivad olla eri laadi ja sõltuvad järgmistest teguritest: ·olemasoleva teabe kvaliteet; ·kuni Euroopa Kohtu 21. detsembri 2016. aasta otsuseni kohaldatud praktika; ·hindamise kohaldamisala kindlaksmääramine; ·Euroopa Liidu raskused hinnata kolmanda poolena lepingu mõju, eeskätt kohalikule elanikkonnale antavaid eeliseid. Olemasolev teave. Üldises plaanis on Lääne-Saharat hõlmavad statistilised andmed puudulikud ja killustatud. See on ilmselgelt seotud territooriumi poliitilise olukorra eripäradega. Näiteks, kuigi suur hulk teavet on olemas mitmesuguste Maroko institutsioonide veebisaitidel (sh majandus-, sotsiaal- ja keskkonnanõukogu ja kõrgem plaanikomitee), ei kattu Lääne-Sahara territoorium täielikult „lõunapoolsete provintside“ territooriumiga, millele Maroko ametiasutused osutavad oma väljaannetes või Euroopa Komisjoni talitustega vahetatavas teabes (Laâyoune-Sakia el Hamra, Dakhla-Oued ed Dahabi ja Guelmim-Oued Nouni piirkonnad). Samas on võimalik see takistus ületada, võttes arvesse, et majandustegevus, millele käesolevas aruandes keskendutakse, toimub Laâyoune-Sakia el Hamra ja Dakhla-Oued ed Dahabi piirkondades. Kuni Euroopa Kohtu 21. detsembri 2016. aasta otsuseni kohaldatud praktika. Liidu talituste käsutuses olevate andmete põhjal on metoodilised piirangud seotud praktikaga, mida kohaldati enne 21. detsembrit 2016, millal võeti vastu Euroopa Kohtu otsus. Euroopa Liitu eksporditavate Lääne-Sahara kaupade suhtes kohaldati de facto samu soodustariife nagu Marokost pärinevate kaupade suhtes; üldjuhul ei ole võimalik eristada Maroko importi Lääne-Sahara omast ja seega hinnata Lääne-Saharast pärinevate kaupade osakaalu lähtuvalt Euroopa Liidu väliskaubanduse statistilistest andmebaasidest (näiteks Eurostati pakutava COMEXT andmebaasi põhjal). Üksnes kalandustoodete puhul on võimalik Euroopa Komisjoni hallatava süsteemi TRACES (Trade Control and Expert System) andmete põhjal hinnata kõnealusel territooriumil töödeldud ja Euroopa Liitu imporditud kalandustoodete osakaalu. Hindamisulatuse kindlaksmääramine. Väljendit „asjaomane elanikkond“ on tõlgendatud erineval ja kohati vastuolulisel viisil. See võib osutada kõnealusel territooriumile elavatele inimestele; nii tõlgendab seda Maroko, kes ei erista elanikke etnilisel/piirkondlikul alusel. See mõiste võib samuti osutada konkreetsetele elanikele, eeskätt sõltuvalt nende etnilisest/piirkondlikust taustast (Lääne-Sahara elanikud); sel juhul võib asjaomane elanikkond vähemalt osaliselt hõlmata väljaspool Lääne-Saharat elavaid isikuid (põgenikud) ning teatud hiljuti kõnealusesse piirkonda ümberasunud isikud võivad mitte kuuluda kõnealuse elanikkonna hulka. Sellist tõlgendust toetab eeskätt Polisario Rinne. Kui kasutada asjaomase elanikkonna puhul etnilist/piirkondlikku määratlust, tuleb arvesse võtta kolme asjaolu: 1. ÜRO missioon rahvahääletuse korraldamiseks Lääne-Saharas (MINURSO) tegutses 13 aasta jooksul, aastatel 1991–2004, et määrata kindlaks isikud, kes saavad osaleda Lääne-Sahara rahva enesemääramisõiguse teostamises, kuid ei saavutanud otsustavat edu; 2. end Lääne-Sahara elanikena määratlevad isikud elavad Lääne-Saharast oluliselt suuremal territooriumil, mis hõlmab Maroko lõunaosa, Mauritaaniat, osa Alžeeriast, samuti on olemas märkimisväärsed rühmad Euroopas ja Põhja-Ameerikas jne; 3. Lääne-Sahara elanikel, kes on traditsiooniliselt rändava eluviisiga, on perekondlikke sidemeid, mis ületavad piirkonna piire. Need tegurid näitavad, milliste raskustega puutub kokku Euroopa Komisjon, kellel ei ole ühtki täpset ja usaldusväärset vahendit selleks, et määrata kindlaks, kes kuuluvad „asjaomase [Lääne-Sahara] elanikkonna“ hulka. Lisaks sellele on soodustariifide kohaldamise mõju loodusvaradele, tööhõivele ja inimõiguste olukorrale keeruline mõõta, sest tegemist on kaudse mõjuga. Kuigi käeolev aruanne on koostatud võimalikult objektiivselt, on see seotud siiski teatud loomulike piirangutega: ühelt poolt on eri poolte seisukohad Lääne-Sahara ja selle territooriumi staatuse kohta erinevad ja vastuolulised ning teiselt poolt ei ole olemas ÜRO volitusel teostatud sõltumatut analüüsi rahvusvaheliste kaubanduslepingutega Lääne-Saharale antavate eeliste kohta. Lisaks sellele ei ole Euroopa Liidul volitusi otseste uuringute korraldamiseks Lääne-Sahara territooriumil. Neist asjaoludest sõltumatult leiti, et esmalt tuleb vaadelda, kas leping avaldab positiivset mõju Lääne-Sahara ja Euroopa Liidu vahelistele kaubandusvoogudele. Kui selline mõju ilmneb, püüavad Euroopa komisjoni talitused välja selgitada, milline on mõju tööhõivele ja loodusvarade kasutamisele. Võimaluste piires püütakse välja selgitada, kas kõnealust mõju on võimalik eristada sõltuvalt asjaomaste isikute päritolust (põlisrahvas/mittepõlisrahvas).

Käesoleva analüüsi tegemiseks on komisjoni talitused vaadelnud kõiki nende käsutuses olevaid andmeid. Kuigi need andmed ei ole täielikud, võimaldavad need siiski ligikaudselt hinnata assotsieerimislepingus sätestatud kaubanduseeliste Lääne-Sahara ekspordile laiendamise mõju ehk teisisõnu hinnata mõju, mida avaldab selliste eeliste kohaldamata jätmine territooriumi majandusele, jätkusuutlikule arengule ja asjaomasele elanikkonnale. Lääne-Sahara majandustegevuse analüüsist ilmneb, et sektorid, mille puhul on täheldatav oluline ekspordivoog Euroopa Liitu, on kalandussektor ja põllumajandussektor. Lepingu võimalikku mõju nendele sektoritele analüüsitakse hiljem käesolevas aruandes. Võttes arvesse fosfaadisektori potentsiaali, analüüsitakse ka seda sektorit. 1.3Asjaomase elanikkonnaga peetud konsultatsioonid Läbirääkimiste üks eesmärk oli veenduda, et assotsieerimislepingu protokollide 1 ja 4 muudatuste ettevalmistamisel „kaasatakse nõuetekohaselt selle muudatusega hõlmatavat asjaomast elanikkonda“. Võttes arvesse, et puuduvad mis tahes mõistuspärased alternatiivsed meetodid Lääne-Sahara elanikkonnaga otseseks konsulteerimiseks, pidasid Euroopa Komisjoni talitused ja välisteenistus nõu suure hulga Lääne-Sahara kodanikuühiskonda esindavate organisatsioonidega, parlamendiliikmetega, ettevõtjatega ja organisatsioonidega, sealhulgas Polisario Rindega. Suurem osa organisatsioonidest ja ühendustest jagasid oma seisukohti Euroopa Komisjoni ja välisteenistusega, vaid üksikud lükkasid tagasi neile suunatud osalemiskutsed. Nende konsultatsioonide põhieesmärk oli vahetada seisukohti ja saada kommentaare kasu kohta, mida võiks saada Lääne-Sahara elanikkond ja territooriumi majandus, kui Lääne-Sahara toodete suhtes kohaldataks Euroopa Liitu importimisel samasugust eeliskohtlemist kui Maroko toodete suhtes. 2INIMÕIGUSED LÄÄNE-SAHARAS 2.1Inimõiguste olukord Lääne-Saharas Üldises plaanis vastab inimõiguste olukord Lääne-Saharas inimõiguste olukorrale Marokos. Kaitset reguleerivad mehhanismid ja õigusaktid on samad. Samas on Lääne-Sahara puhul tegemist teatud eripäradega, mis on seotud poliitilise vastasseisuga, eeskätt mis puudutab sõna-, meeleavaldus- ja ühinemisvabadust. Kõik „ründed territoriaalse terviklikkuse vastu“, sealhulgas ka Polisariot toetavad sõltumatuspüüded, on keelatud ja nende eest karistatakse trahvide või vanglakaristusega. Kohtuasja T-512/12 raames teatas Polisario Rinne Maroko poolsetest inimõiguste rikkumistest, mis olid suunatud Lääne-Sahara tsiviilisikute vastu seoses protestiaktsioonidega. Mõningate kodanikuühiskonna organisatsioonide ja valitsusväliste organisatsioonide teatel ilmnevad sotsiaal-majanduslikke ning tsiviil- ja poliitilisi õigusi hõlmavad rikkumised Lääne-Saharas sagedamini kui Marokos. Seda asjaolu rõhutatakse ka ÜRO peasekretäri viimases aruandes Lääne-Sahara kohta . Võttes arvesse vastasseisu laadi, teatavad mõned Lääne-Sahara elanike organisatsioonid eeskätt rünnakutest sõna-, meeleavaldus- ja ühinemisvabaduse vastu. Sellega seoses teatasid kõnealused Lääne-Sahara elanike organisatsioonid, et neil on keeruline oma tegevust ellu viia, kuna neid ei tunnustata õiguslikult. Vaatamata viimaste aastate lootustandvale ümberkorralduste õhustikule on säilinud teatud karistavad õigusnormid ja mõningad kodanikuühiskonna osalejad kannatavad piirangute all seoses nende igapäevase tegevusega. Viimastel aastatel on ametiasutused teinud pingutusi, et reageerida rahvusvahelise üldsuse ja kodanikuühiskonna teatavale ärevusele, kuid viise selliste jõupingutuste mõõtmiseks ja nende abil inimõiguste olukorrale avaldatava mõju kontrollimiseks tuleb tõhustada. Viimastel aastatel saavutatud oluline edasiminek oli ühingu Association Sahraouie des Victimes des violations graves des Droits de l’Homme (ASVDH)) (inimõiguste raskete rikkumiste ohvrite Lääne-Sahara ühing) Maroko-poolne tunnustamine; tegemist oli esimese Lääne-Sahara elanike registreeritud organisatsiooniga. Ka Dakhlas ja Laâyoune’is tegutsevate riikliku inimõiguste nõukogu (CDNH) piirkondlike komisjonide tugevdamine parandas olukorda seoses inimõiguste olukorra jälgimisega territooriumil. 2017. aasta septembris rakendati ÜRO inimõiguste nõukogu tegevuse raames Maroko suhtes kolmandat üldist korrapärast läbivaatamist, mille käigus Marokole esitati 244 soovitust. Need soovitused hõlmasid peamiselt surmanuhtluse kaotamist, naiste vastu suunatud vägivallaga võitlemise tõhustamist, soolise võrdõiguslikkuse austamist, väljaspool abielu sündinud laste diskrimineerimise lõpetamist ja samasooliste täiskasvanud isikute vaheliste suhete kriminaliseerimise lõpetamist. Viimase üldise korrapärase läbivaatamise raames ilmnesid teatud probleemid seoses rahvusvahelise õiguse prioriteetsusega siseriikliku õiguse ees inimõiguste valdkonnas.

2.2Euroopa Liidu ja Maroko vahelise koostöö raamistik inimõiguste ja demokraatia valdkonnas. Lääne-Sahara küsimus on juba pikka aega olnud Euroopa Liidu ja Maroko vahelise dialoogi raames arutlusobjektiks seoses inimõiguste ja demokraatiaga, eeskätt assotsieerimislepingu raames, mille artiklis 2 on sätestatud, et „Euroopa Ühenduse ja Maroko poliitika riiklikul ja rahvusvahelisel tasandil peab austama demokraatia põhimõtteid ning põhilisi inimõigusi, mis on esitatud inimõiguste ülddeklaratsioonis ning mis kujutavad endast käesoleva lepingu olulist elementi“. Euroopa Liidu ja Maroko suhtlemist seoses inimõiguste valdkonda puudutavate küsimustega saadab regulaarselt peetav dialoog poliitilisel ja tehnilisel tasandil, seda peetakse assotsiatsiooninõukogu koosolekute, kõrgete ametiisikute ametlike visiitide raames ning tehnilisel tasandil „inimõiguste, demokraatia ja õigusriigi“ allkomitees, mis koguneb pärast oma asutamist kord aastas. Kuigi mitteametlikud kontaktid kõnealuses valdkonnas on viimaste aastate jooksul püsinud, on raskused kahepoolsetes suhetes pärast Üldkohtu 10. detsembri 2015. aasta otsust (kohtuasi T-512/12) muutnud võimatuks sellelaadsete koosolekute pidamise ametlikul tasandil. Käimasoleva suhete normaliseerimise käigus ja kahepoolsete suhete taastamise väljavaadet silmas pidades loodab Euroopa Liit taastada selle dialoogi enne 2018. aasta lõppu. Nimetatud teabevahetuse raames on täheldatud edasiminekut eri individuaalseid ja kollektiivseid õigusi hõlmavate reformide rakendamisel ning Euroopa Liidu rahastatavate programmide käivitamisel inimõiguse ja õigusriigi valdkonnas. Sellega seoses on tõstatatud ka küsimusi teatud väidetavate inimõiguste rikkumise juhtude suhtes; see punkt on eriti asjakohane just Lääne-Sahara kontekstis. Poliitilise dialoogi raames rõhutab Euroopa Liit pidevalt õigusriigi põhimõtte järgimise olulisust, seda eeskätt õigussüsteemi valdkonnas. See dialoog toimub paralleelselt Euroopa Liidu toetusega Maroko õigussüsteemi ümberkorraldamisele, mis hõlmab õigussüsteemile juurdepääsu parandamist, avalike õiguste ja vabaduste õiguskaitse tõhustamist ja õigussüsteemi tõhususe suurendamist. See poliitiline ja tehniline dialoog toimub paralleelselt kodanikuühiskonnaga peetava dialoogiga. Euroopa Liidu delegatsioon Marokos hoiab tihedaid sidemeid riikliku inimõiguste nõukoguga (Conseil National des Droits de l’Homme; CNDH). See sõltumatu organisatsioon mängib olulist rolli inimõiguste olukorra jälgimisel Marokos, eeskätt Lääne-Sahara piirkondlike komisjonide kaudu. Euroopa Liit toetab riiklikku inimõiguste nõukogu institutsionaalse suutlikkuse tõhustamist, sealhulgas Dakhla ja Laâyoune’i piirkondlike komisjonide tegevussuutlikkuse suurendamisele suunatud programmi abil. Euroopa Liit peab samuti korrapäraselt ühendust teiste osalejatega, eeskätt rahvusvaheliste organisatsioonide ja kolmandate riikidega, kes külastavad järjepidevalt Lääne-Saharat ja edastavad üksikasjalikku teavet sealse olukorra kohta. Euroopa Liidu delegatsioon omalt poolt külastas Lääne-Saharat 2015. aastal enne kahepoolsete suhete katkemist. Ühtlasi jälgib Euroopa Liit Lääne-Saharat külastanud ÜRO inimõiguste kaitsega seotud agentuuride, sealhulgas ÜRO inimõiguste ülemkomissari ja piinamisküsimusi käsitleva ÜRO eriraportööri aruandeid. 2.3Assotsieerimislepingu protokollide nr 1 ja 4 muutmise mõju inimõiguste olukorrale Lääne-Saharas.

Majandusareng, mida võimaldab Euroopa Liidu ja Maroko vahelise assotsieerimislepingu protokollide nr 1 ja 4 muutmine, millega pakutakse Lääne-Saharale paremat juurdepääsu Euroopa turule ja edendatakse välismaiseid investeeringuid, saab ainult soodustada sotsiaal-majanduslike õiguste arengut, nagu juurdepääs tööhõivele või sotsiaalsetele teenustele. Pikemaajalises perspektiivis peaks muudatusega kaasnev avatus välismaailmale ja kauba- ning teabevahetuse mahu suurenemine tooma kaasa sotsiaal-majandusliku ja kultuurilise arengu, mis soodustab keskklassi suurenemist ja konsolideerumist ning ühiskonna paremiku tõhusamat liikumist. Eraettevõtlusele ja ettevõtlusvabadusele antav hoog peaks vähendama keskvõimust sõltumise mentaliteeti, mis võib pikaajalises perspektiivis kahjustada territooriumi sotsiaal-majanduslikku arengut. Kuigi Euroopa Liidu ja Maroko vaheliste kahepoolsete suhete jahenemine pärast Üldkohtu 10. detsembri 2015. aasta kohtuotsust (kohtuasi T-512/12) muutis keerulisemaks inimõigustele keskenduva korrapärase dialoogi pidamise, toetab tihe ja kaasav lähenemisviis, mis on valdav Euroopa Liidu ja Maroko lepinguliste suhete normaliseerumise protsessi juures, regulaarselt peetava dialoogi taaskäivitamist. Sellega seoses tuleb märkida, et raamistik, milles kõnealuste protokollide muutmist kavandatakse (assotsieerimislepingu artikkel 2, mis tagab demokraatlike põhimõtete kohaldamise ja põhiõiguste järgimise), saab üksnes tõhustada järelevalvet inimõiguste järgimise üle Lääne-Saharas, pidades eriti silmas nende sotsiaal-majanduslikke aspekte. Lisaks sellele soodustab lepingu muutmise käigus loodusvarade jätkusuutlikku kasutust hõlmava teabe korrapärase vahetamise mehhanismi käivitamine ka arengust saadava kasu sotsiaalselt võrdsemat jaotumist. Sellisel alusel on hõlpsam kindlaks määrata konkreetseid koostööprojekte, mis on suunatud elanikkonna sellistele kihtidele, kelle saadav kasu lepingu muutmisest on kõige väiksem (näiteks rändrahvad). Üldises plaanis tuleb seoses Lääne-Sahara toodetele soodustariifide kohaldamise laiendamise oodatava mõjuga inimõiguste olukorrale kõnealusel territooriumil käsitada seda sarnaselt ELi-Maroko assotsieerimislepingu mõjuga inimõiguste olukorrale Marokos. Võttes arvesse asjaolu, et leping innustab mitmes valdkonnas õigusnormide lähendamist Euroopa Liidu standarditele, võib eeldada ka positiivset kaudset mõju, mis hõlmab eeskätt töötingimusi (näiteks ohutusmeetmed), tööõigust (näiteks laste õiguste kaitse), fütosanitaarmeetmeid või tarbijakaitset. 3LÄÄNE-SAHARA MAJANDUS – MAJANDUSLIK KASU ASJAOMASE ELANIKKONNA JAOKS 3.1Lääne-Sahara majanduse üldine ülevaade ja mitmekesistamise vajadus Lääne-Sahara, kus on siiani tuntav ebapiisav ajalooline areng ja mis on pikka aega asunud rahvusvahelistest majandus- ja kaubandusvoogudest kõrval, kujutab endast 266 000 km² suurust territooriumi, mis on kaetud peamiselt kõrbega ning mille elanikkonna suurus on ligikaudu 584 000 inimest. Olemasolevate andmete põhjal on Lääne-Saharas väikesemahuline turumajandus, tegevus keskendub kalandusele ja kalandustoodete töötlemisele, fosfaatide kaevandamisele, põllumajandusele (eeskätt nn „varajased“ puuviljad ja köögiviljad ning rändkarjakasvatus) ning kaubandusele ja käsitööle. Teised sektorid, nagu turism ja taastuvenergia, on alles arengu algusjärgus. Arenguplaan põhineb tihedatel sidemetel keskuse ja perifeeria vahel ning Maroko keskvalitsusel on ülekaalukas roll Lääne-Sahara majandusarengu strateegia suunamisel, keskvalitsuse tegevus on oluline ka territooriumi tööhõive, taristute arengu ja sotsiaalse ümberjaotamise puhul. Kesksete riigiasutuste innustav roll on viimastel aastatel veelgi tugevnenud, võimaldades Lääne-Saharal osaliselt tasa teha mahajäämuse võrreldes Maroko enamarenenud piirkondadega. Maroko majandus- ja rahandusministeeriumi juures asuv finantsuuringute ja -prognooside peavalitsus rõhutab, et ajavahemikul 2007–2014 on Dakhla-Oued ed Dahabis ja Laâyoune-Sakia el Hamras täheldatud piirkondlikku majanduskasvu, mis oli 2011.–2014. aastal üleriigilisest majanduskasvust 4,9 punkti võrra suurem ja 2007–2010. aastal 5,6 punkti võrra suurem. Peavalitsus rõhutab samuti, et see asjaolu tuleneb lõunapoolsetesse piirkondadesse tehtud avaliku sektori investeeringutest, mille eesmärk oli muuta need piirkonnad riigi tasandil konkurentsivõimeliseks. Ka Maroko majandus-, sotsiaal- ja keskkonnanõukogu märgib 2013. aasta märtsis avaldatud aruandes, et „kolme lõunapoolse piirkonna SKP oli 2010. aastal 21,7 miljardit dirhemit, mis moodustab 3,5 % aastas toodetud rahvuslikust rikkusest“. Nõukogu lisab, et „kuigi tööpuudus [vastavalt kõrgema plaanikomitee uuringule 2007.–2011. aasta kohta] hõlmab 15,2 % tööealisest elanikkonnast, võrreldes 8,9 %ga riigi tasandil (sealjuures on naiste tööpuudus riigi tasandil 35,1 % võrreldes meeste 10,2 % tööpuudusega), kuuluvad Laâyoune ja Dakhla piirkonnad riigi kõige rikkamate piirkondade hulka (vaesuse määr on vastavalt 2,2 % ja 2,6 % võrreldes riigi tasandi 8,9 %ga). Nõukogu märgib ühtlasi, et ühelt poolt „ei ole erasektor seal tooniandev“ ning teiselt poolt, et „selle ümberkorralduse peamine vedaja on olnud riik, kasutades oma ainupädevusse kuuluvaid funktsioone, toetades avaliku sektori investeeringuid, kandes halduskulusid ja jaotades sotsiaalabi“. Lääne-Saharas ei ole siiani leitud ärilises mõttes huvipakkuvas koguses naftat, teatavad uuringuprogrammid on aga vaatamata mõningale takerdumisele endiselt käimas. Võttes arvesse Lääne-Sahara siseturu väiksust ning tootmise keskendumist väga väikesele toodete ringile, on territooriumi majandusega seotud peamine lahendamist vajav ülesanne tegevuse mitmekesistamine kogu elanikkonnale töökohti loovate ja kasumit andvate sektorite suunas; majanduslik mitmekesistamine on ühtlasi lahendus ka territooriumi kaubandusliku isoleerituse vastu.

Majanduse rahvusvaheline avanemine ja sellest tingitud mitmekesistumine on seda olulisem, et territooriumi majandus areneb Põhja-Aafrika piirkondlikus kontekstis, mille areng on aeglane ja mida iseloomustab stagneerunud olek ja väga väikesemahuline piirkonnasisene kaubandus, piiriülese koostöö puudumine ja teatud piiride jätkuv suletus. 2015. aasta novembris teatas Maroko valitsus mitmest investeeringust, mille eesmärk on tegevuse mitmekesistamine, ühtlasi kavandas Maroko ettevõtete üldine liit piirkonna jaoks 2015. aasta märtsis investeeringuid ligikaudu 609 miljoni dollari ulatuses. 2018. aasta jaanuaris valitsusjuhi eesistumisel toimunud koosoleku käigus riikliku investeerimiskomisjoni edastatud arvandmete kohaselt peaks 2018. aastal suurem osa Maroko tehtavaid investeeringuid keskenduma Lääne-Saharale, kusjuures investeeringute summa ulatub ligikaudu 1,5 miljardi euroni ning eeldatav tööhõive kasv väljendub ligikaudu 3 000 töökohana. Maroko investeeringud 2018. aastal Maroko juba tehtud või kavandatavate investeeringute puhul torkab samas silma märkimisväärne erinevus võrreldes rahvusvahelistele investeeringutele iseloomuliku reguleerimisega, ilmneb ka investeeringute laiendamist pidurdav äraootav suhtumine. Assotsieerimislepingu Lääne-Sahara territooriumile laiendamise vastaste põhiargument on seotud asjaoluga, et Maroko suurendab kõnealusele territooriumile suunatud struktuurseid investeeringuid poliitilise annekteerimise eesmärgiga, soovides muuta kõnealuse territooriumi poliitilist identiteeti. Selleks on Maroko rakendanud samaaegselt haldus- ja majandustavasid. Seda silmas pidades leiab Polisario Rinne, et Lääne-Sahara loodusvarade kasutamise näol Maroko kontrolli all on tegemist „majandusliku röövimisega, mille eesmärk on muuta Lääne-Sahara ühiskonna struktuuri“. Samamoodi on seoses elanikkonnaga väidetud, et Maroko rakendatav strateegia seisneb Marokost pärinevate inimeste eri vahenditega Lääne-Saharasse meelitamises. Alates 1975. aastast on tuhanded Maroko elanikud väidetavalt ümber asunud Lääne-Saharasse, selle tulemusel on Lääne-Sahara rahvas muutunud oma territooriumil vähemuseks. Küsimus sellest, kas see elanikkond peaks kuuluma mõiste „Lääne-Sahara rahvas“ või „kohalik elanikkond“ alla, muutub oluliseks, kui pidada silmas tulevast rahvaküsitlust Lääne-Sahara staatuse kohta. Esimest neist väidetest käesolevas aruandes ei vaadelda: tegemist on üldise poliitilise aspektiga, mis ei ole otseselt seotud küsimusega ELi–Maroko assotsieerimislepingus sätestatud soodustariifide laiendamise kohta Lääne-Sahara toodetele. Vastab tõele, et mis tahes tootmistegevus eeldab loodusvarade kasutamist; samas ei saa see automaatselt kaasa tuua igasuguse majandustegevuse keelustamist, kuna sellega keelataks ära mis tahes majandusarengu võimalus. 2018. aasta veebruaris Lääne-Sahara ettevõtjatega toimunud konsultatsioonide käigus märkisid mitmed asjaosalised, et rahval on õigus arengule ning selle arengu võimaldamiseks ole mõistlik oodata vastasseisu lahendamist ÜRO meetmete raames. Eespool osutatud lähenemisviisi rakendamisel tuleks külmutada kogu majandustegevus territooriumil ning see oleks võrreldav kohaliku elanikkonna karistamisega. Seoses teise väitega tuleb märkida, et konfliktist tingitud olukorra tulemusel on Maroko elanikkond segunenud Lääne-Sahara algupärase elanikkonnaga ning sellest tulenevalt on mõistagi muutunud territooriumil asuva elanikkonna struktuur. Samas ei võimalda see teha otsuseid selle elanikkonna kohta, keda tuleks reaalselt küsitleda territooriumi staatuse kohta korraldatava rahvaküsitluse käigus. Lisaks sellele, kuigi on ilmne, et märkimisväärne osa Lääne-Sahara elanikkonnast elab väljaspool Lääne-Sahara territooriumi, on samuti ilmne, et oluline osa kõnealusest elanikkonnast elab sellel territooriumil. Sellel elanikkonna osal on õigus nõuda osalemist majandusarengu protsessis.

Võttes arvesse elanikkonna vähesust, põhineb territooriumi majandusarengu mudel olulisel määral piiratud arvu eksporditavate toodete arendamisel. Selleks et hinnata lepingust saadavat kasu asjaomase elanikkonna jaoks, tuleb üksikasjalikult uurida kavandatava lepingu mõju Lääne-Sahara toodete põhilistele praegustele ja võimalikele ekspordisektoritele. 3.2Peamiste ekspordiga seotud majandussektorite huvid 3.2.1Põllumajandussektor 3.2.1.1Sissejuhatus Võttes arvesse piirkonna geograafilist paiknemist, keskendub Lääne-Sahara põllumajandustoodang piiratud arvule tootmisharudele. Seoses sellega, et tegemist on kõrbepiirkonnaga, on piirkonna suund loomakasvatus (peamiselt kaameli-, kitse- ja lambakasvatus); seda tegevusala soodustab loomapidamisalade arendamine ja kohalik nõudlus loomakasvatussaaduste järele. Tuleb rõhutada, et Lääne-Saharas toodetud loomakasvatussaadused ei vasta veel sanitaarnormidele, mis võimaldaks neile juurdepääsu Euroopa turule, seetõttu neid tooteid Euroopa Liitu ei ekspordita . Lisaks sellele tuleb märkida, et Dakhla piirkonnas valitseb mõõdukas kliima (aastaringselt 18–25 °C), püsiv päikesekiirguse tase ja sealne vesi on kerge väävlisisaldusega; need tegurid soodustavad põllumajanduskultuuride kasvatamist kasvuhoonetes, isoleeritult, sellisel toodangul on kõrge lisandväärtus ning see on Maroko toodangust veidi varajasem . Maroko esitatud andmete kohaselt oli piirkonnas 2016. aastal 6 847 põllumajandusettevõtet (kõik tegevusalad ja tooted kokku). Põllumajandussektori näol tundub tegemist olevat olulise töökohtade allikaga, see annab umbes 35 000 täistöökohta piirkonnas, kus on 584 000 elanikku ja kus tööpuuduse tase ulatub ligikaudu 15 %ni, olles oluliselt kõrgem riigi keskmisest (9 %). 3.2.1.2Põllumajandustoodang, kaubandus Euroopa Liiduga ja sotsiaal-majanduslik mõju Üks peamine Lääne-Saharast Euroopa Liitu eksporditav tootekategooria on nn „varajased“ köögi- ja puuviljad. Euroopa Komisjoni talitustele edastatud teabe kohaselt moodustas 2016. aastal varajaste kultuuride all olev pind ligikaudu 900 hektarit (ha), saagi suurus oli hinnanguliselt 64 000 tonni (t). Olemasolevate andmete põhjal on tegemist suure lisandväärtusega toodetega, millest 78 % moodustavad tomatid (50 000 t, erinevad sordid) ja 22 % melonid (14 000 t). See toodang eksporditi Euroopa Liitu, Venemaale, Aafrika riikidesse ning realiseeriti siseturul. Koristatud tooted suunati sorteerimis- ja pakendamispunktidesse, mis asuvad Agadiri piirkonnas; seejuures on keeruline liigitada nende toodete lõppsihtpunkte eksporditurgude lõikes, kuid võib eeldada, et ka Lääne-Saharas toodetud köögi- ja puuvilju eksporditi Euroopa Liitu, mis on tulutoov turg. ELi-Maroko assotsieerimislepingu raames kohaldatakse Maroko põllumajandustoodete suhtes soodustingimusi juurdepääsul Euroopa Liidu turule. Need tingimused hõlmavad tollimaksust vabastamist ilma kogusepiiranguta enamiku toodete puhul, teatud puu- ja köögiviljade puhul kohaldatakse erisätteid, mille puhul võib rakendada ka koguselisi piiranguid (tariifikvoodid). Võttes aluseks 2016. aasta kohta kättesaadavad andmed ja eeldades, et kõik Lääne-Saharas kasvatatud tooted eksporditi Euroopa Liitu, annaks assotsieerimislepingus sätestatud soodustuste kohaldamine 14 000 tonni melonite suhtes makstud tollimaksu arvestades ligikaudu 1,3 miljoni euro suuruse tulu. Samuti, seoses tomatitega, kui eelistariife oleks kohaldatud kogu toodangu (50 000 tonni) suhtes, oleks saadav tulu olnud tasutud tollimakse arvestades ligikaudu 5,3 miljonit eurot, kuivõrd eritollimaksu ei oleks tulnud kohaldada . Tuleb täpsustada, et eksporditavate tomatite koguse suhtes kohaldatakse lepinguga sätestatud tariifitingimusi, mida kasutatakse Marokole omistatava koguse puhul. Tomatite ja melonite ekspordi osakaal moodustas 2016. aastal vastavalt 12,7 % ja 31,09 % ekspordi kogumahust. Kokku ulatus 2016. aastal Maroko puu- ja köögiviljade eksport 1,2 miljardi tonnini, selle väärtus oli 1,4 miljardit eurot.

Sotsiaal-majanduslikust aspektist on varajaste kultuuride kasvatamine oluline töökohtade allikas. Kasvatamise laadist tingitult, võttes arvesse, et kasvatamine toimub sageli kasvuhoonetes ja isoleeritult, on varajaste kultuuride kasvatamine suure lisandväärtusega tegevus ning väga töömahukas. 2016. aastal hõlmas see tegevusala ligikaudu 14 000 otsest töökohta (keskmiselt 15 töötajat hektari kohta). See moodustab ligikaudu 40 % piirkonna põllumajandusega seotud töökohtadest. On kinnitatud, et see tegevusala ei too kohalikule elanikkonnale kasu. See väide esitati eeskätt riikliku kohtuvaidluse käigus, mis tingis kohtuasja C-266/16, mille käigus toodi välja, et 2008. aastal kasutati põllumajandussektoris Dakhla piirkonnas 4 000 hooajatöötajat, kelle lepingu pikkus oli 10 kuud, ja ligikaudu 200 püsitöötajat, seejuures tulid hooajatöötajad Marokost koristusperioodiks ja pöördusid pärast lepingu lõppemist Marokosse tagasi. Western Sahara Resource Watchi andmetel on põllumajandus Maroko jaoks vahend territooriumi rahvastamiseks ja see tegevus laieneb. Seejuures vastab tõele, et Maroko ei ole esitanud andmeid, mis hõlmavad töökohtade jaotust Lääne-Sahara elanikkonna ja teiste töötajate vahel varajaste kultuuride kasvatamise sektoris. Seda küsimust arutati Maroko ametiasutustega, kelle väitel statistiliste andmete koostamine „etnilise“ põhimõtte alusel oleks vastuolus Marokos kohaldatavate mittediskrimineerimise põhimõtetega. Samas, 2018. aasta veebruaris toimunud konsultatsioonide raames, millel osalesid valdavalt end Lääne-Sahara elanikeks pidavad isikud, märgiti, et selle sektori arendamine annaks reaalset kasu kohalikule elanikkonnale (st Lääne-Sahara elanikele). Tuleb märkida, et enamik konsultatsioonidel osalenud valitud esindajatest (parlamendiliikmed, piirkonnajuhid) ja teistest kohalikest huvirühmadest (sh kaubandus-, põllumajandus- ja kalanduskodade juhid) nimetasid end Lääne-Sahara elanikeks, kes põlvnevad kõnealuselt territooriumilt. Seejuures tuleb meenutada, et Euroopa Liidul ei ole volitusi teostada kolmandas riigis küsitlusi, et selgitada välja, kas mingis konkreetses majandussektoris töötavad inimesed kuuluvad teatud konkreetsesse elanikkonna segmenti. 3.2.1.3Ressursside kasutamine Igasugune põllumajanduslik tegevus eeldab loodusvarade, eeskätt maa ja vee kasutamist. Lääne-Sahara puhul on vee näol tegemist esimese kitsaskohaga, mis on tingitud pinnase laadist ja vähesest sademete hulgast. Uuringud näitavad, et Saharas on olemas põhjaveepind, kuigi selle veekogust ja täituvust on keeruline mõõta. Maroko edastatud teabe kohaselt on põhjaveepind väga suure ulatusega (90 000 km²), sügav (1 800 m) ja hõlmab hinnanguliselt 3 miljardi m³ suurust püsiveevaru. Maroko siseministeeriumi kohalike omavalitsusüksuste peavalitsuse koostatud üldises temaatilises uuringus Dakhla-Oued ed Dahabi piirkonna kohta on märgitud, et teadaolevalt „on olemas settekivimibassein (nn Laâyoune-Dakhla bassein), mis hõlmab piki Atlandi ookeani rannikut kulgeva basseini lääneosa ja ulatub ligikaudu 110 000 km² ulatuses kontinendile. See bassein on küllalt rikkalik üldise ulatusega põhjavee allikas, kuid teadmised selle kohta ei ole veel piisavad ning veeressursi sügavus, litoloogia, tootlikkus ja vee kvaliteet on väga erinev. Samas näitavad esimesed märgid, et hüdrogeoloogiliselt hõlmab see bassein mitut mitmekihilist pinnaveekihti ning sisaldab olulist, kuid taastumatut potentsiaalset veeressurssi“. Praegu kasutatakse varajaste kultuuride kastmiseks põhjaveetasemest pärinevat vett (põhjavett kasutatakse ka joogiveega varustamiseks). Maroko esitatud teabe kohaselt ulatuvad praegu põllumajanduse vajadusteks kasutatavad veekogused vähem kui 3 miljoni kuupmeetrini, mis moodustab ligikaudu 0,1 % olemasolevast veekogusest. Western Sahara Ressource Watch väidab, et Lääne-Sahara põhjaveevarusid kasutab territooriumi agrotööstussektor praegu ülemääraselt, eriti kehtib see Dakhla piirkonna kohta. Maroko ametiasutused on neist probleemidest teadlikud ning on võtnud parandusmeetmeid. Samalaadseid märkusi on esitanud erinevad Maroko institutsioonid, rõhutades asjaolu, et teatavate ekspordiks määratud toodetega (melonid, tomatid) seotud intensiivne põllumajandus on seda enam taunitav, et kastmine piirkonnas toimub fossiilse põhjavee abil, mille potentsiaal ei ole praeguseks piisaval määral välja selgitatud“ . 2013. aastal märkis ka Maroko kõrgem plaanikomitee seoses põhjavee kasutamisega, et „keskkonnaga seotud piirangute arvessevõtmine lõunapoolsetes piirkondades on ilmelt ebapiisav. Riigi vahendid seireks ja ranniku saastamise vältimiseks küll paranevad, kuid on siiani piiratud. Veeressursi ülemäärane väljapumpamine on tõsine oht“ . Sama aruande leheküljel 26 on lisatud: „teatavate ekspordiks määratud toodetega (melonid, tomatid) seotud intensiivne põllumajandus on seda enam taunitav, et kastmine piirkonnas toimub fossiilse põhjavee abil, mille potentsiaal ei ole praeguseks piisaval määral välja selgitatud“. Endiselt on lahtised küsimused põhjavee täpse koguse ja omaduste kohta ning selle kohta, mil määral selle kasutamine tekitab reaalse ohu veevaru ammendumiseks, mõjutades seega negatiivselt Lääne-Sahara loodusvarasid. Samas, selleks et optimeerida põhjaveest praegu ammutatava vee kasutust, on varajaste kultuuride kasvatajate jaoks paigaldatud lokaalsed kastmissüsteemid (tilkkastmine). Lisaks sellele on Maroko ametiasutused viimastel aastatel töötanud välja meetmed vee kasutamise piiramiseks ja kasutajate teadlikkuse suurendamiseks, sõlmides „põhjavee kasutamise lepingud“ (Lääne-Sahara jaoks on lepingu vorm praegu väljatöötamisel). Ühtlasi on ametiasutused kutsunud üles esitama projekte merevee magestamisjaamade ehitamiseks, millest saadav vesi on eeskätt ette nähtud joogiveeks, kuid ka kastmiseks Dakhla ja Boujdouri piirkonnas. Kehtiva ajakava kohaselt peaks Dakhla magestamisjaam alustama tööd 2020. aastal. Selline taristu võimaldab avaliku ja erasektori partnerluse raames realiseeritava kastmisprojekti abil suurendada kasvatuspinda 5 000 hektarini. Selliste investeeringute tegelikku realiseerimist ning ajakava ei ole veel kinnitatud.

3.2.1.4Tulevikuperspektiivid Rohelise Maroko kavaga (Plan Maroc vert; PMV), mis kujundati ümber piirkondlikuks põllumajanduskavaks (Plan agricole régional; PAR) nähakse ette kasvatuspinna suurendamine (900 hektarilt ligikaudu 5 000 hektarini), millega kaasneb tootmise suurenemine, kusjuures varajaste kultuuride toodang võib ulatuda ligikaudu 500 000 tonnini. Sellisel juhul võib kasvatuspinna suurendamine tekitada 60 000 uut töökohta (see arv sõltub nii tootmistehnoloogiast kui ka kasvatatavate toodete valiku võimalikust mitmekesistamisest), mis jäävad piirkonda ja toodavad seal kasumit. Selline suure lisandväärtusega tootmine avaldab olulist mõju ekspordile. On mõistetav, et sellise tegevuse arendamine saab olla jätkusuutlik üksnes juhul, kui võetakse arvesse loodusvarade, eeskätt vee vastutustundliku kasutamise vajadust. Töökohtade arv ja saadav tulu võivad samuti suureneda, kui loomakasvatussaadused hakkavad vastama nõutavatele sanitaarnõuetele, mis võimaldab neile juurdepääsu Euroopa Liidu turule. Samas on praegu keeruline hinnata selliste toodete ekspordi majanduslikku ja sotsiaalset ülekanduvat mõju. Üldises plaanis ei ole ilmselt võimalik kinnitada, et sellise majanduskasvu majanduslik mõju on pidevalt ja otseselt suunatud põlisrahvastele. Võib üksnes eeldada, et põlisrahvaste hulka kuuluvad elanikud saavad sellest vähemalt kaudset kasu. 2018. aasta veebruaris toimunud konsultatsioonide käigus rõhutasid mitmed osalejad põllumajandussektori olulisust piirkonna arengu jaoks, väites, et soodustariifide puudumine tähendab sisuliselt põllumajanduse arengu peatumist kõnealusel territooriumil. 3.2.1.5Kokkuvõte Lääne-Sahara põllumajandustoodangu, eeskätt varajaste köögiviljade (tomatid ja melonid) jaoks on Euroopa Liidus olemas märkimisväärne turg. Selle toodangu maht on hinnanguliselt 64 000 tonni ja sellega on otseselt seotud ligikaudu 14 000 töökohta. Selle toodangu impordiväärtus on ligikaudu 65 miljonit eurot. Soodustariifide puudumise korral tuleks sellise ekspordi pealt tasuda 6,6 miljonit eurot tollimaksu. Vaadeldav majanduslik kasu võib tulevikus suureneda, kui Lääne-Sahara arendab oma tootmist ja Euroopa Liitu suunatud eksporti kavandatavate projektide raames edasi. Samuti mõjutab see töökohtade arvu, mis võib teatavate prognooside kohaselt kasvada viiekordseks. Kuigi põllumajanduslik tootmine avaldab mõju veevarudele, on seda mõju korrigeeritud mitmesuguste meetmete abil. Üldises plaanis tundub, et praegu on vähe tõsiselt võetavaid alternatiivseid lahendusi asjaomase territooriumi majandusarengu võimaldamiseks, teiselt poolt tasakaalustab veevarude kasutamisega seotud negatiivseid asjaolusid positiivne majanduslik mõju Lääne-Sahara jaoks. 3.2.2Kalandustoodete sektor 3.2.2.1Sissejuhatus

Enne Lääne-Sahara kalandussektori üksikasjalikku kirjeldamist tuleb meenutada, et käesoleva aruande eesmärk on hinnata eeskätt lepingu mõju jätkusuutlikule arengule ning sealhulgas vaadelda, millist kasu saab sellest kohalik elanikkond, ning ühtlasi uurida lepingu mõju loodusvarade kasutamisele asjaomastel territooriumidel. See eeldab, et määratakse kindlaks lepingu võimalik mõju Euroopa Liitu suunatud ekspordile. Sellega seoses on otsustava tähtsusega kõnealuste toodete päritolu kindlaksmääramine. Merekalandusest pärinevate toodete puhul, mis on püütud väljaspool territoriaalvett (12 meremiili), sõltub toodete päritolu püügilaeva päritoluriigist. Assotsieerimislepingu protokolli nr 4 artiklis 5 sätestatud kalandustoodete päritoluga seotud tingimustega nähakse ette, et lepinguosalisele kuuluva laevaga püütud toodete suhtes kohaldatakse soodustingimusi. Kala suhtes, mis on püütud väljaspool territoriaalvett, saab kohaldada soodustingimusi kriteeriumide alusel, mis hõlmavad püügilaeva omandiõigust, lipuriiki, meeskonda ja registreerimist (assotsieerimislepingu protokollis nr 4 sätestatud kriteeriumid). Võttes arvesse, et Lääne-Sahara lipu all sõitvat püügilaevastikku ei ole olemas, ei saa püütud kalal mitte kuidagi olla Lääne-Saharaga seostatavat päritolu, mis annaks alust soodusrežiimi kohaldamiseks (välja arvatud territoriaalvetes püügi korral). Alles töötlemise etapil saab töödeldud toode omandada Lääne-Sahara päritolu ning selle alusel saab selle suhtes kohaldada soodustariife. Lepingu mõju hindamiseks peab analüüs keskenduma seega kalandustoodete töötlemisega seotud tegevusele Lääne-Sahara territooriumil ning vaatlema mõju, mida eeliste kohaldamata jätmine sellele tootmisele avaldaks. Analüüsi puhul ei võeta seega arvesse kalastustegevust ega kohta, kus (st millistes vetes) see tegevus toimus; need tegurid on selle analüüsiga seotud vaid väga vähesel määral. Töödeldavad tooted pärinevad üldiselt Lääne-Sahara rannikut ümbritsevatest vetest püütud kaladest, kas territoriaalvetest (12 meremiili) või majandusvööndist (200 meremiili), kuid tegemist võib olla ka kaladega, mis on püütud väljaspool seda vööndit (Maroko territoriaalveed või majandusvöönd). 3.2.2.2Lääne-Sahara kalandussektor Kalandussektor koondub eeskätt Laâyoune’i, Boujdouri ja Dakhla piirkonda. Maroko esitatud teabe kohaselt on neis linnades kokku 141 kalandustoodete töötlemisettevõtet, kes annavad tööd otseselt või kaudselt ligikaudu 90 000 inimesele ja töötlevad kalandustooteid hinnanguliselt väärtuses 4,9 miljardit dirhemit (ligikaudu 450 miljonit eurot), millest eksporti suunatakse tooteid 2,6 miljardi dirhemi väärtuses (ligikaudu 240 miljonit eurot (millest umbes 60 % eksporditakse Euroopa Liitu). Kalandussektor ja kalandustoodete töötlemise sektor on vaadeldaval territooriumil kõige suuremad tööandjad, samas ka kõige suuremad eksportivad sektorid. Samas keskendutakse kalandussektori puhul jätkuvalt tootmise algetapile; selle põhjus on piisava arvu töötlemisüksuste puudumine, mis võimaldaks tooteid paremini väärtustada. Tegemist on seega sektoriga, millel on tugev majanduskasvu ja töökohtade loomise potentsiaal Lääne-Saharas. Euroopa Liit on toetanud kalandustoodete töötlemisega seotud tegevuse arengut Lääne-Saharas. Kohaldades protokolli sätteid Euroopa Liidu ja Maroko kalandussektori partnerluslepingu sektoripõhise toetuse sätete suhtes, on Euroopa Liit rahastanud mitmesugust tegevust, nagu taristu ja sisseseade väljaehitamine, mis võimaldab suurendada kalandustoodete töötlemise sektori konkurentsivõimet ja tööhõivet. 3.2.2.3 Kalandustoodete eksport Euroopa Liitu Maroko edastatud teabe kohaselt on Lääne-Sahara kalandustoodete ekspordi maht Euroopa Liitu ja kohaldamata jäetud tollimaksude summa seoses ELi-Maroko assotsieerimislepingus ettenähtud eelistega järgmine.

2015 2016 Impordiväärtus Imporditollimaksude summa Impordiväärtus Imporditollimaksude summa 1000 eurot 1000 eurot Keskmine tollimaks 1000 eurot 1000 eurot Keskmine tollimaks Maroko ja Lääne-Sahara 1 087 952 133 356 12,3 % 1 171 854 136 562 11,7 % Lääne-Sahara

% 121 823

11,2 % 9 093

6,8% 7,5 % 134 010

11,4 % 9 477

6,9 % 7,1 % Kasutatud vahetuskurss € / MAD: 10,819 (2015) ja 10,836 (2016) Tonnaaži põhjal, vastavalt Maroko esitatud teabele, ulatus Lääne-Sahara eksport 2015. aastal 44 891 tonnini ja 2016. aastal 54 637 tonnini,. Väärtuse põhjal ulatus Lääne-Sahara eksport 2015. aastal 121 miljoni euroni ja 2016. aastal 134 miljoni euroni, moodustades veidi üle 11 % Marokost ja Lääne-Saharast kokku imporditud toodete väärtusest. Seega väljendavad Maroko esitatud arvnäitajad Lääne-Saharast Euroopa Liitu eksporditud kalandustoodete väärtust, mis on väiksem kui Euroopa Liidu esitatud väärtus impordi kohta, samas kui arvandmed Maroko ja Lääne-Saharast kokku eksporditud toodete väärtuse kohta (2015. aastal 1,01 miljardit eurot ja 2016. aastal 1,14 miljardit eurot) vastavad Euroopa Liidu esitatud andmetele. Mis puudutab kauplemissoodustusi, siis eespool esitatud tabelist nähtub, et seoses ELi-Maroko assotsieerimislepingus sätestatud soodustariifide kohaldamisega laekumata jäänud tollimaksude summa ulatub 9–9,5 miljoni euroni aastas. Seoses Lääne-Sahara kalandustoodete töötlemisettevõtetega tuleb märkida, et Euroopa Liitu eksporditavad tooted peavad pärinema vastavat luba omavatest ettevõtetest või transpordi-/ladustamisettevõttest. Selliste ettevõtete nimekiri on avalikustatud ning on kättesaadav Euroopa Komisjoni tervise ja toiduohutuse peadirektoraadi (DG SANTE) veebisaidil. Sellest nimekirjast ilmneb, et vaadeldaval territooriumil asuvad loaga kalandus- ja vesiviljelustoodete töötlemisettevõtted paiknevad järgmises kolmes rannikul asuvas piirkonnas: Dakhla (lõunas), Laâyoune (põhjas) et Boujdour (keskosas). Maroko edastatud teabe kohaselt on otseste töökohtade arv Euroopa Liitu eksportivates ettevõtetes, sealhulgas teatavates ujuvtehastes, järgmine: Linn Ettevõtete arv Töötajate arv: alalised ajutised 2015 2016 2015 2016 Dakhla 89 1908 1994 5723 5983 Laâyoune 48 1197 1248 3591 3743 Boujdour 4 118 124 354 371 Kokku 141 3223 3366 9668 10 097 Maroko edastatud teabe kohaselt on ligikaudu 50 % nende ettevõtete toodangust määratud eksportimiseks Euroopa Liitu. Seega võib järeldada, et pool kõnealustest töökohtadest (enam kui 6 500 töötajat 2016. aastal) sõltub otseselt Euroopa Liitu suunatud ekspordist. Maroko esitatud ettevõtete nimekiri kattub Euroopa Liidu õigusaktide kohaselt kinnitatud ettevõtete nimekirjaga. 3.2.2.4Kaubanduseeliste kohaldamise mõju

ELi-Maroko assotsieerimislepingus sätestatud soodustuste laiendamine Lääne-Sahara toodetele võimaldaks Lääne-Sahara kalandustooteid tollimaksuvabalt Euroopa Liitu importida 100–200 miljoni euro väärtuses. Soodustariifide kohaldamise laiendamine sellele ekspordile toob Euroopa Liidu jaoks kaasa tollimaksude laekumise vähenemise summas 9–9,5 miljonit eurot aastas. Järgmises tabelis on esitatud kõnealuselt territooriumilt eksporditud kalandustooted liikide kaupa, näidatud on peamised 2015. ja 2016. aastal eksporditud liigid ja nende pealt soodustuste laiendamisel saamata jääva tollimaksu suurus: Liigid Tollimaksumäär (*) 2015 2016 1000 eurot 1000 eurot Kaheksajalad, külmutatud 8% 5412,73 5348,19 Sardiinid, külmutatud 23% 1137,41 1198,29 Makrellid, konserveeritud 25% 417,14 608,01 Sardiinid, konserveeritud 25% 452,67 378,55 Seepiad, külmutatud 6% 255,02 370,30 Kalmaarid, külmutatud 6% 188,32 325,16 Makrellid, külmutatud 20% 128,39 292,70 (*) Euroopa Liidus enamsoodustusrežiimi alusel kohaldatav tollimaks (soodustariife ei kohaldata) Lisaks on toodud arvandmed töökohtade kohta, mis on Lääne-Saharas otseselt või kaudselt seotud kalandustoodete tootmise ja töötlemisega või mis on otseselt kalalaevadel, kalandustoodete töötlemisettevõtetes või mis on loodud tööstusettevõtetes, mis on otseselt seotud kalandustoodete tootmisega: Linn Töötajate arv: 2015 2016 Dakhla Maa peal Ajutised 22 915 23 931 Alalised 7 638 7 977 Avamerel Ajutised – – Alalised 15 082 15 082 Laâyoune Maa peal Ajutised 14 338 14 973 Alalised 4 779 4 991 Avamerel Ajutised – – Alalised 15 633 15 633 Boujdour Maa peal Ajutised 1 419 1 482 Alalised 473 494 Avamerel Ajutised – – Alalised 5 528 5 528 KOKKU Maa peal Ajutised 38 672 40 386 Alalised 12 891 13 462 Avamerel Ajutised – – Alalised 36 243 36 243 Maroko edastatud teabe kohaselt on ligikaudu 50 % nende ettevõtete toodangust määratud Euroopa Liitu eksportimiseks, seega võib eeldada, et ligikaudu 45 000 töökohta sõltub otseselt või kaudselt Euroopa Liitu suunatud ekspordist. Võttes arvesse asjaolu, et kalandustoodete tollimaks on kõrge, teatud juhtudel isegi väga kõrge (näiteks 25 % konserveeritud sardiinide puhul), võib soodustariif (nulltariif) oluliselt mõjutada Euroopa Liidu importijate tehtavaid otsuseid. Lääne-Sahara puhul võib soodustariifide kohaldamata jätmise mõju avalduda selles, et praegu Lääne-Saharas toimuv töötlemistegevus viiakse üle mujale – eeskätt Marokosse –, et soodustusi oleks võimalik kasutada, see aga kahjustab kohalikku elanikkonda . On väidetud, et see tegevusala ei too kohalikule elanikkonnale kasu. Seejuures on osutatud merekalanduse tehnilise instituudi lõpetanute 2012. aastal korraldatud protestiüritustele, kus ei oldud nõus sellega, et instituudi lõpetanud on kõrvale jäetud tööturult kalandussektoris, kuna kalandussektori töövestlused toimusid Marokos, ning nõuti, et need töövestlused toimuksid Laâyoune’is. Samalaadseid süüdistusi esitati 2011. ja 2013. aastal (vt Western Sahara Resource Watchi eri aruanded , , ). Samas ei ole avalikku teavet selle kohta, et sellised tavad oleksid jätkunud hiljem või et sellelaadseid protestiaktsioone oleks toimunud pärast 2013. aasta algust. Igal juhul ei tõenda need väited seda, et Lääne-Sahara elanikud oleksid reaalselt kõrvale jäetud kalandussektori tööhõivest. Lisaks sellele rõhutasid 2018. aasta veebruaris toimunud konsultatsioonidel osalejad pidevalt eeliste laiendamise kasulikkust põllumajandussektori, aga ka kalandussektori jaoks. Seejuures märkisid mõned osalejad, et Lääne-Sahara elanikud eelistavad pigem töötada põllumajanduses, kuna selle näol on tegemist traditsioonilise tegevusvaldkonnaga, ning mitte sedavõrd kalanduses, mis on rändkarjakasvatajate jaoks üldiselt võõras tegevusala. 3.2.2.5Kokkuvõte Lääne-Saharas on olemas oluline kalandustoodete töötlemise sektor, mis hõlmab 141 ettevõtet, kellele on väljastatud luba toodangu Euroopa Liitu eksportimiseks. Kalandustoodete eksport territooriumilt on 2015. ja 2016. aastal kasvanud 100–200 miljoni euroni. Selle ekspordiga otseselt või kaudselt seotud töökohtade arv oli ligikaudu 45 000. Soodustariifide kohaldamise laiendamine mõjutab seega olulisel määral territooriumi majandust ja sellest tulenevalt ka tööhõivet. See laiendamine on samuti kooskõlas Euroopa Liidu panustamisega Lääne-Sahara toetamisse ja arendamisse sektori konkurentsivõime tõstmiseks, kalurite tööhõive ja elukvaliteedi parandamiseks ja loodusvarade jätkusuutliku kasutamise innustamiseks antava rahalise abi kaudu. Seevastu soodustariifide kohaldamisest loobumine kahjustaks eksporti ja samaaegselt ka tööhõivet ning looks tingimused nende töötlemisega seotud tegevuse üleviimiseks teistesse asukohtadesse, eeskätt Marokosse. See oleks vastuolus Euroopa Liidu eesmärkidega, mis hõlmavad Lääne-Sahara selle majandussektori arengu toetamist. Lääne-Sahara kalandustoodete Euroopa importijad on märkinud, et võttes arvesse üldise välistariifi kõrget määra (ilma soodustusteta, st mitte soodustariif), on kõnealuste toodete ostmine juhul, kui sooduskohtlemist ei kohaldata, olulisel määral vähem soodus.

3.2.3Fosfaatide sektor 3.2.3.1Sissejuhatus Fosfaadid on mineraalid (kivimid), millest valmistatakse põllumajanduses kasutatavaid väetisi. Enam kui 80 % toodetud fosfaatidest leiab kasutamist põllumajanduses, asendustooted neile puuduvad ja nõudlus kasvab pidevalt. Praegu kasutatavad kõige suuremad leiukohad asuvad Marokos . Suurim üleilmselt tegutsev fosfaate eksportiv ettevõte on OCP kontsern (endine Office Chérifien des Phosphates), kes kontrollib kogu seda majandusharu Marokos ja Lääne-Saharas. Suuremad fosfaadikaevandused asuvad Marokos (Khouribga ja Gantour), Lääne-Saharas on praegu ainult üks kaevandus, mis asub Boucraas . OCP kontserni aastaaruannetest on näha Maroko ja Lääne-Sahara aastane toodang, kuid seejuures ei ole võimalik eristada Maroko ja Lääne-Sahara vastavaid osakaale. Boucraa kaevandust käitab ettevõte Phosboucraa. Ettevõte toodab praegu 2,6 miljonit tonni fosfaadimineraali ja arvestuslikult on tegemist fosfaadivaruga umbes 300 aastaks (varude suurus on hinnanguliselt 1,1 miljardit m³). Investeeringud ajavahemikuks 2014–2020 ulatuvad 17 miljardi dirhemini (vastab ligikaudu 1,6 miljardile eurole). Tööhõive kohta tuleb märkida, et Phosboucraa on ligi 2 200 töötajaga kõige suurem eraõiguslik tööandja vaadeldaval territooriumil. OCP kontserni väitel moodustas 1970. aastatel kohalik tööjõud vaid 4 % töötajatest, 2017. aastal oli vastav protsendimäär 76 % ja peaaegu 100 % uutest töötajatest värvatakse kohalike elanike hulgast. Juhtivkoosseisu (managerial positions) töökohtade arv, mis 2003 aastal oli üks töötaja, on 2017. aastaks suurenenud 27ni, mis moodustab 55 % juhtimisülesandeid täitvast 49 töökohast. Selline majandustegevus mõjutab kogu piirkonda (50 kohalikku ettevõtet, mis hõlmavad 450 kaudselt seotud töökohta, kaevandustöötajate perekondadele makstavad sotsiaaltoetused, töötajate pensionid, meditsiiniteenused...). OCP kontsern juhib täiendavalt tähelepanu merevee magestamisjaama ehitusele, 13 000 puu istutamisele, Laâyoune’i ranna muutmisele „sinise lipu rannaks“ alates aastast 2008 projekti „Puhtad rannad“ raames. Ajavahemikul 2013–2022 eraldatakse Phosboucraa nõukogu hallatavasse eelarvesse 250 miljonit USA dollarit piirkonna sotsiaalseks arenguks ning 140 miljonit USA dollarit kinnisvaraprojektide jaoks, seega kokku ligikaudu 2,2 miljardit USA dollarit. Teatavad allikad toovad samas välja vähem soodsa visiooni. Näiteks Western Sahara Resource Watch väidab, et 1968. aastal töötas territooriumil, mida praegu nimetatakse Lääne-Saharaks, fosfaaditööstuses 1 600 läänesaharalast. Praeguseks on suurem osa neist asendatud territooriumile ümber asustatud marokolastega. Fosfaaditööstuse 1 900 töötajast on Lääne-Sahara põliselanikke vaid 200. Lääne-Sahara elanikest töötajaid diskrimineeritakse võrreldes nende Maroko ametikaaslastega. Lisaks sellele on väga väheseid Lääne-Sahara elanikke pärast 1975. aastat edutatud ning suurem osa neist on väidetavalt vallandatud. Sellega seoses tuleb esmalt rõhutada, et ei ole võimalik võrrelda praegust perioodi ja seda perioodi, kui Lääne-Sahara oli veel Hispaania koloonia. Lisaks sellele vastab tõele, et kontserni OCP edastatud arvandmed osutavad kohapeal värvatud tööjõule ja mitte Lääne-Sahara põliselanikest tööjõule. Seejuures ühelt poolt ei ole Euroopa Komisjonil võimalust kohapeal kontrollida töötajate andmeid (st kas on tegemist Lääne-Sahara elanikega või mitte) ja teiselt poolt ei saa Euroopa Liit kindlaks määrata, kes kuulub põliselanikkonna hulka. Lisaks sellele ei esitatud 2018. aasta veebruaris toimunud konsultatsioonide käigus tõendeid selle kohta, et töölevõtmisel esineb diskrimineerimist etnilise päritolu alusel. Seda kinnitab ka muu avaldatud teave. Seoses loodusvarade jätkusuutliku kasutamisega tuleb märkida, et Phosboucraa on rakendanud märkimisväärseid vahendeid energiatõhususe suurendamiseks, pöördudes selleks eeskätt taastuvenergia poole. Alates 2013. aasta juulist moodustab 99,8 % Phosboucraa tarbitavast energiast Foum El Ouedi tuuleparkidest saadav energia.

3.2.3.2Tootmine, kaubandus Euroopa Liiduga ja sotsiaal-majanduslik mõju Fosfaatide tootmine on Lääne-Sahara territooriumi peamine tegevusala. Seetõttu on oluline kasutada fosfaatide pakutavat potentsiaali ära Sahara piirkonna tööstuse arengu ja kohaliku elanikkonna saadava kasu huvides. Samas on selle tegevuse puhul kaubandustegevuse statistika kasutamine ebapiisav. Tuleb märkida, et kättesaadavate üldiste arvandmete puhul (ainuke andmeallikas on Maroko) ei ole täpsustatud Lääne-Sahara osakaalu. On teada, et 2015. aastal pärines 34 % Euroopa Liitu imporditud fosfaatidest Marokost, kuid ei ole võimalik täpsustada, milline osa sellest oli eksporditud Lääne-Saharast. Samas, analüüsides kõnealusele majandussektorile keskenduvaid eriaruandeid, on võimalik kindlaks määrata, millist mõju võib soodustariifide kohaldamata jätmine avaldada fosfaatidega seotud eri toodete importimisele Euroopa Liitu. Fosfaate sisaldavate mineraal- või keemiliste väetiste puhul eristatakse Euroopa Liidus kasutatavas tollinomenklatuuris „superfosfaate“ ja muid fosfaadisisaldusega väetisi. Suurema osa Euroopa Liitu imporditavate toorfosfaatide puhul tollitariife, sealhulgas ka soodusrežiimi alusel kehtestatud tollitariife, ei kohaldata. Nende toodete puhul ei avalda ELi-Maroko assotsieerimislepingu laiendamine Lääne-Sahara toodetele seega mingit mõju. Üksnes „superfosfaatide“ suhtes kohaldatakse Euroopa Liitu importimisel tollimaksu (4,8 %). Mõju küsimus kerkib seega üksnes nende toodete puhul. Ajavahemikul 2014–2016 ulatuvad tollimaksud 1,13–1,83 miljoni euroni. Euroopa Liitu imporditud koguste põhjal võib eeldada, et Lääne-Saharast imporditud kogus on tähtsusetu. Võrreldes Maroko kaevandustega on Phosboucraa maardla tootmisvõimsus suhteliselt väike; lisaks sellele väidavad teatud Maroko teabeallikad, et sellest kaevandusest pärinevat toodangut Euroopa Liitu ei ekspordita . Eelneva põhjal võib järeldada, et Lääne-Sahara praeguse fosfaaditoodangu suhtes tollimaksu soodustariifide kohaldamata jätmise mõju on piiratud või puudub täiesti, ehk teisisõnu, ELi-Maroko assotsieerimislepingus sätestatud soodustariifide kohaldamine ei mõjuta Lääne-Saharast pärit superfosfaatide praegust importi. Samas on olemas teatud fosfaadipõhised tooted, mida ei toodeta praegu Lääne-Saharas, kuna territooriumil puudub fosfaatide töötlemise ettevõte, kuid mida põhimõtteliselt võiks seal toota ning mis sel juhul saaks eelistest kasu, sest nende importimisel Euroopa Liitu kohaldataks juhul, kui need tooted pärinevad riigist, millega Euroopa Liit ei ole sõlminud soodustariifide lepingut, praegu tollimaksu, mille määr jääb vahemikku 4,8–6,5 %. Seega tuleb hinnata Sahara piirkonna toodete suhtes ELi-Maroko assotsieerimislepingus sätestatud soodustariifide kohaldamata jätmise mõju, selleks tuleb analüüsida, kas Lääne-Saharast pärineva tooraine töötlemine Marokos asuvates tehastes võib avaldada mõju soodustariifidega seotud toote päritolu kindlaksmääramisele. Päritolureegel, mida assotsieerimislepingu alusel kohaldatakse nende toodete suhtes, on mõju avaldumise või mitteavaldumise jaoks otsustava tähtsusega. See küsimus puudutab fosforhapet ja teatud väetisi. Fosforhape (HS 29.19) 29.19 – Fosforhapete estrid ja soolad, sh laktofosfaadid; nende halogeen-, sulfo-, nitro- ja nitrosoderivaadid

Tavapärane tollimaksu määr (enamsoodustusrežiimi klausel) on 6,5 %. Assotsieerimislepinguga hõlmatavatel juhtudel soodusrežiimi puhul tollimaksu ei kohaldata. Soodusrežiimi kohaselt kohaldatav päritolureegel on järgmine: kauba tariifse klassifitseerimise või X% lisandväärtuse reegli muutmine (maksimaalselt 40 % päritolustaatuseta materjali) Selle toote puhul muudetakse päritolureegli alusel tariifirubriiki. Võttes arvesse, et fosfaat (mis võib olla toodetud Lääne-Saharas) liigitatakse harmoneeritud süsteemi grupi 31 alla, tuleneb asjaolu, et fosforhappe tootmise lõpp-produkt liigitatakse harmoneeritud süsteemi grupi 29 alla, grupi ja seega ka konkreetse tariifirubriigi muutmisest. Järelikult on töötlemise näol tegemist piisava tingimusega ja asjaolu, kas fosforhappe näol on tegemist soodustuse kohaldamist võimaldava päritoluga, ei sõltu kasutatava fosfaadi päritolust. Päritolu, mis on määrava tähtsusega kohaldatava tollimaksu määra üle otsustamisel, sõltub riigist, kus toimub fosfaadi ümbertöötlemine fosforhappeks. Seega, sõltumata kasutatava fosfaadi päritolust saab Marokos toodetud fosforhappe puhul kohaldada Euroopa Liitu importimisel soodustariifi. Väetised HS 31.05. 31.05 – mineraal- või keemilised väetised, mis sisaldavad kahte või kolme järgmistest toiteelementidest: lämmastik, fosfor ja kaalium; muud väetised; käesoleva grupi kaubad tablettidena vms kujul või pakendis brutomassiga kuni 10 kg. Tavapärane tollimaksu määr (enamsoodustusrežiimi klausel) on 6,5 %. Assotsieerimislepinguga hõlmatavatel juhtudel soodusrežiimi puhul tollimaksu ei kohaldata. Soodusrežiimi kohaselt kohaldatav päritolureegel on järgmine: kauba tariifse klassifitseerimise muutmine maksimaalselt 50 % päritolustaatuseta materjalide puhul või X% lisandväärtuse reegli muutmine (maksimaalselt 40 % päritolustaatuseta materjali). Kui soodustariife kohaldataks Lääne-Sahara toodete suhtes, kohaldataks neid soodustusi ka Laâyoune’is toodetud fosforhappe suhtes; see kehtiks ka väetiste suhtes ja seda kahel viisil, kuna soodustuste kohaldamist võimaldava päritolu jaoks peaks vähemalt 50 % toorainest olema vastava päritoluga ning Phosboucraa puhul on see tingimus täidetud. Kontserni OCP projekte, mis on suunatud tööstuskompleksi väljaarendamisele väetiste tootmiseks Laâyoune’is (fosforhape ja väetised) ning Laâyoune’i sadamasse uue kai rajamisele, võib seega mõjutada kõnealuste toodete suhtes soodustariifide kohaldamisest loobumine. Samuti on tulnud teateid tulevastest arengukava alusel tehtavatest investeeringutest laia tootevalikuga väetiste tootmiseks. Selle kava alus on Phosboucraa kompleksiga integreeritud keemiatööstuskompleksi rajamine, mis võimaldaks suurendada paindlikkust toorfosfaati sisaldava kivimi turuhindade muudatuste korral (investeeringu hinnanguline maht on 1,2 miljardit USA dollarit). OCP kontserni esitatud investeeringukava üksikasjade kohaselt on selle kogumaht (koos muude pikaajalisemate investeeringutega) üle 2 miljardi USA dollari . Neid projekte võib kahjustada olukord, kus soodustariife ei saa Lääne-Sahara toodete suhtes kohaldada, ühtlasi avaldaks see ka mõju kohalikule tööhõivele. 3.2.3.3Kokkuvõte

Lääne-Sahara toodete väljajätmine assotsieerimislepingu kohaldamisalast ei mõjuta Lääne-Sahara fosfaaditootmist ning majandustegevust kõnealuses majandussektoris, tööhõivet ja muid sotsiaal-majanduslikke tegureid nende praegusel kujul. Sellel on kolm peamist põhjust: 1. teatud toodete suhtes (toorfosfaadid) kohaldatakse nullmääraga tollimaksu (enamsoodustusrežiim); 2. puudub selliste fosfaatide tootmine, mille jaoks Euroopa Liidus on olemas turg; 3. teatud Lääne-Saharas toodetud fosfaatide ümbertöötlemine Marokos (või mõnes teises riigis, millega EL on sõlminud soodustariifide lepingu) on piisav tingimus selleks, et määratleda nende toodete päritoluriigina Maroko ja võimaldada nende suhtes kohaldada soodusrežiimi, seega kõnealuste ümbertöödeldud toodete puhul ei sõltu soodustuse kohaldamise võimalus tooraine päritolust. Samas ilmneb, et soodustuste kohaldamine Lääne-Saharast pärinevate toodete suhtes võib avaldada mõju teatud fosfaatide tootmise tulevasele arengule. Eeskätt võivad olulised väljakuulutatud investeeringud (enam kui 2 miljardi USA dollari ulatuses) fosfaatide baasil saadavate toodete (eeskätt fosforhappe ja väetiste) tootmisse sattuda kahtluse alla, kui nende toodete Euroopa Liitu suunatud ekspordi suhtes ei saa kohaldada sooduskohtlemist. Soodustuste puudumisel oleksid investeeringud teistesse piirkondadesse, kus toodete suhtes kohaldatakse soodustariife (näiteks Marokos), külgetõmbavamad kui Lääne-Saharasse tehtavad investeeringud. Lääne-Saharasse tehtavate investeeringute peatamine avaldaks mõju tootmismahule, toodete valikule ning seeläbi ka tööhõivele selle piirkonna fosfaaditööstuses. 4KONSULTATSIOONID ASSOTSIEERIMISLEPINGU PROTOKOLLIDE NR 1 JA 4 MUUTMISEST MÕJUTATUD ELANIKKONNAGA 4.1Konsultatsioonide eesmärk ja ulatus Läbirääkimiste üks eesmärk oli veenduda, et assotsieerimislepingu protokollide 1 ja 4 muudatuste ettevalmistamisel „kaasatakse nõuetekohaselt selle muudatusega hõlmatavat asjaomast elanikkonda“. Sellega seoses jälgisid komisjoni talitused ja Euroopa välisteenistus, et nende kasutatav lähenemisviis vastaks nii muudatuse olemuse kui asjaomase elanikkonnaga peetavate konsultatsioonide puhul Euroopa Kohtu 21. detsembri 2016. aasta otsusele, kahjustamata seejuures mingil viisil ÜROs algatatud protsessi ja takistamata selle nõuetekohast kulgemist. Seetõttu on Lääne-Sahara enesemääramise protsessi veel seni määratlemata olemus oluline mõõde, mida komisjoni talitused ja Euroopa välisteenistus peavad arvesse võtma. Lisaks sellele, kuigi konsultatsioonid toimusid poliitiliselt väga keerulises ja tundlikus kontekstis, tuleb silmas pidada, et tõstatatud küsimus ei hõlmanud kõnealuse territooriumi lõplikku staatust, vaid seda, kas Euroopa Liit peaks kohaldama ELi-Maroko assotsieerimislepingus sätestatud soodustariife Lääne-Saharast pärinevate toodete suhtes. See komisjoni ja Euroopa välisteenistuse rakendatud vaatenurk põhines sellel, et lepingu põhiolemus on majanduslik, samuti Euroopa Liidu soovil vältida traditsiooniliste kaubandusvoogude kahjustamist. 4.2Peamised tulemused Eespool osutatud raamistikku silmas pidades tuleb Euroopa Komisjoni ja Euroopa välisteenistuse korraldatud konsultatsioone vaadelda kolmes mõõtmes. Läbirääkimiste partnerina pidas Maroko valitsus institutsionaalsete reeglite alusel ja nende kohaselt laialdasi konsultatsioone kohalike esinduskogude liikmetega ning jagas nende käigus saadud tulemusi Euroopa Komisjoni ja Euroopa välisteenistusega. Lisaks sellele soovisid viimatinimetatud institutsioonid pidada konsultatsioone ka võimalikult laia poliitiliste ja sotsiaal-majanduslike organisatsioonide ringiga ning kodanikuühiskonna esindajatega, kes võivad väljendada Lääne-Sahara kohalikke või piirkondlikke huve. Konsultatsioone peeti ka Polisario Rindega, kes on ÜRO egiidi all toimuva rahuprotsessi üks osapooltest. Konsultatsioonide tulemused, mida Maroko ametiasutused pidasid Lääne-Sahara põhiseaduslike riiklike, piirkondlike ja kohalike esinduskogude liikmetega. 5. ja 6. märtsil 2018 pidasid Maroko ametiasutused konsultatsioone põhiseaduslike riiklike, piirkondlike ja kohalike esinduskogude liikmetega. Need konsultatsioonid hõlmasid nelja kõige otsesemalt huvitatud piirkondlikku nõukogu, nende vastavaid piirkondlikke põllumajanduskodasid ning Maroko parlamendi välisasjade ülemkoda („nõunike koda“). Piirkondlike nõukodade liikmed valiti 2015. aastal Marokos toimunud esimestel üldistel piirkondlikel otsevalimistel. Seoses valitud esindajate päritoluga tuleb märkida, et Maroko ametiasutuste hinnangu põhjal pärinevad kõik peaaegu kogu Lääne-Sahara territooriumi hõlmava kahe piirkonna, Laâyoune Sakia el Hamra ja Dakhla-Oued ed Dahabi nõunikud kohalikest Lääne-Sahara hõimudest, sama kehtib ka nende piirkondade piirkondlike põllumajanduskodade liikmete kohta. Ka pooled väliskomisjoni liikmetest, sealhulgas komisjoni esimees, on Lääne-Sahara päritolu. Maroko ametiasutuste ametlikust aruandest Maroko õigussüsteemi kohaste institutsioonidega peetud konsultatsioonide kohta nähtub kohalike, piirkondlike ja riiklike esindajate üksmeelne toetus Euroopa Liidu ja Maroko partnerlusele põllumajanduse ja kalanduse valdkonnas ning täielik sidusus neis valdkondades rakendatavate riiklike sotsiaal-majanduslike arengustrateegiatega. Valitud esindajad väljendavad heameelt läbirääkimiste lõppemise üle ning rõhutavad lepingust tulenevat olulist sotsiaal-majanduslikku kasu, mis on eeskätt seotud ekspordi edendamisega. Näiteks nimetab üks piirkondlik nõunik tsitrusvilju ja taimeõli edendamist vajavate võimalike ekspordiartiklitena ning üks piirkondlik põllumajanduskoda rõhutab, et oluline võimalik turg võib avaneda kaamelikasvatusega seotud toodetele ning toob välja vajaduse teha Euroopa Liiduga koostööd selleks, et viia Maroko tooted vastavusse Euroopa sanitaar- ja fütosanitaarnormidega. Esinduskogude liikmed väljendasid samuti huvi arendada välja vajalikud toetavad mehhanismid, et tagada teabevahetus ja järelevalve, mis on vajalikud ELi-Maroko assotsieerimislepingust saadava kasu optimeerimiseks.

Konsultatsioonide tulemused, mida Euroopa Komisjoni talitused ja Euroopa välisteenistus pidasid poliitiliste ja sotsiaal-majanduslike organisatsioonidega ning kodanikuühiskonna esindajatega Konsultatsioonide teine tasand, st konsultatsioonid, mida pidasid otseselt Euroopa Komisjoni talitused ja Euroopa välisteenistus, hõlmasid Lääne-Sahara huvirühmade võimalikult laia ringi. Eesmärk oli mõõta toetust ELi-Maroko assotsieerimislepingule kohalike ettevõtjate hulgas, seda lisaks institutsionaalsetele asutustele. Selleks esitati konsultatsioonides osalemise kutse laiale kohalikke poliitilisi jõude, majandusringkondi, kodanikuühiskonna organisatsioone, sh eriti inimõiguste valdkonnas tegutsevaid organisatsioone, hõlmavale huvirühmade ringile. Koosolekud toimusid 2018. aasta veebruari keskpaigast märtsi keskpaigani. Konsultatsioonidesse kaasatud organisatsioonide nimekiri on esitatud käesoleva aruande lisas. Viis kodanikuühiskonna organisatsiooni, keda Euroopa Komisjoni talitused ja Euroopa välisteenistus kutsusid konsultatsioonides osalema, lükkasid kutse tagasi. Neid organisatsioone iseloomustab lähedus või poolehoid Polisario Rindele ning nad tõid keeldumise põhjenduseks väited, et esmalt tuleks nende asemel pidada konsultatsioone Polisario Rindega, et sellised konsultatsioonid ei ole kooskõlas rahvusvahelise õigusega või Euroopa Kohtu 21. detsembri 2016. aasta otsusega ning et „okupatsiooniarmee“ kohalolekul ei ole võimalik pidada mingeid kaubanduslepinguga seotud konsultatsioone. Vastusena esitasid Euroopa Komisjoni talitused ja Euroopa välisteenistus nendele organisatsioonidele kutse uuesti ning teatasid oma valmisolekust pidada dialoogi avatud päevakorraga. Ülejäänud kodanikuühiskonna organisatsioonid ja teatud hulk kohaliku tasandi poliitikuid võtsid kutse vastu ja nõustusid väljendama oma seisukohti seoses kavandatava muudatusega (vt lisa). Konsultatsioonid peegeldasid poliitilise debati polariseeritust Lääne-Saharas, kuid lisaks sellele väljendasid need üldist rahulolu Lääne-Sahara sotsiaal-majandusliku arengu üle viimastel aastatel. Seda silmas pidades käsitatakse Euroopa Liiduga sõlmitavaid lepinguid võimsa hoovana, mis võib soodustada edaspidist arengut jätkusuutliku majanduskasvu suunas. Konsultatsioonides osalenud poliitikud, kes olid kõik Lääne-Sahara päritolu, väljendasid valdavalt oma soovi jätkata kaubandussuhteid Euroopa Liidu ja piirkonna vahel Euroopa Liidu ja Maroko vahelise lepingu raames. Väljendades sügavat ühtekuuluvustunnet oma Lääne-Sahara identiteedi ja kultuuriga, tunnistasid nad samas, et piirkonna rikkus ja sotsiaal-majanduslik areng sõltuvad olulisel määral Maroko arengupüüdlustest ja nendega seotud välisturgudele juurdepääsuvõimalustest. Oma esindusõiguse tõenduseks märkisid Lääne-Sahara kohalikud ja piirkondlikud esindajad, et nad on valitud ajalooliselt esimeste piirkondlike ja kohalike otsevalimiste käigus, nendel valimistel viibisid välisriikide vaatlejad ning valimisosalus nendes piirkondades oli kõrgem üleriigilisest keskmisest valimisosalusest. Valitud esindajad leidsid, et kaubandussuhete edendamine Euroopa Liiduga täiendab olulisel määral uut arengumudelit, mida Maroko rakendab Lääne-Saharas alates 2015. aastast. Selle eesmärk on suunata riigi keskselt hallatav ja riigi toetustest ülemääraselt sõltuv majandus uue mudeli poole, mis on rohkem avatud välismaailmale ja majanduslikult tõhusam ning mis julgustab erainvestoreid tegutsema avaliku ja erasektori partnerlussuhete raames. Seda silmas pidades on kaubandussuhteid Maroko suurima kaubanduspartneri Euroopa Liiduga võimalik vaadelda tõelise „nabanöörina“. Nende kaubandussuhete puudumise korral jookseksid liiva kõik püüdlused majanduse mitmekesistamiseks, mis näeb ette arendada traditsioonilise toorainetööstuse (st fosfaatide tööstuse) kõrval ka põllumajandust ja kalandust. Kuigi Lääne-Sahara poliitilised juhid nõustuvad sellega, et Maroko riik on teinud suuri investeeringuid kohalike taristute arendamiseks ning see on avaldanud positiivset mõju kogu elanikkonnale, rõhutavad nad siiski, et Euroopa Liidu kohaldatavad soodustariifid on ikkagi äärmiselt olulised selliste investeeringute optimeerimiseks ja nende tulususe tagamiseks. Nad eeldavad, et sellised eelised parandavad ärikliimat ja soodustavad Euroopa tehtavaid otseinvesteeringuid, tugevdades sel moel uut jätkusuutlikku ja kaasavat piirkondlikku arengumudelit. Seevastu Euroopa Liidu ja Lääne-Sahara kaubandusvoogusid kahjustavate õiguslike kahtluste püsimisel on oluline sotsiaal-majanduslik hind, millest annab juba praegu tunnistust kaubavahetuse mahu vähenemine teatud Euroopa riikidega või teatud majandussektorites. Piirata Lääne-Sahara juurdepääsu teatud turgudele või investeeringutele tähendab tegelikult süvendada piirkonna sõltuvust aegunud majandussüsteemist, mis põhineb „keskuse-ääremaa“ suhetel. Ühtlasi pidurdab see sotsiaal-majanduslikku ja poliitilist arengut ajal, millal Lääne-Sahara majandusareng on lõpuks hoogu sisse võtmas. Euroopa Komisjoni talitused ja Euroopa välisteenistus pidasid konsultatsioone ka enam kui viieteistkümne aktiivse sotsiaal-majandusliku huvirühmaga, sealhulgas eksportijate, ettevõtjate, keskkonnakaitsega tegelevate kodanikuühiskonna ja inimõiguste valdkonna organisatsioonidega. Peaaegu kõik konsultatsioonides osalejad väljendasid soovi säilitada sooduskaubandussuhted Euroopa Liiduga. Sellised suhted on elulise tähtsusega stabiilsete kaubandussuhete ja investeeringute püsimiseks, mis on kohaliku tööhõive jaoks olulise tähtsusega. Mõned konsultatsioonides osalejad märkisid siiski, et eelised, mis Euroopa Liit annab Lääne-Saharale, peaksid olema ühtlasemalt jaotatud kohalikule elanikkonnale, pidades eeskätt silmas kohaliku majanduse väga vähest mitmekesisust. Seda arvestades tuleks soodustariifide kohaldamise mõju kohalikule elanikkonnale hoolikalt jälgida ning võtta vajalikke toetavaid meetmeid selleks, et optimeerida kasu, mida saavad vähem soodsas olukorras olevad sotsiaalsed rühmad, nagu rändava eluviisiga elanikud. Euroopa Liidu ja Maroko ühine väärtusruum toetaks selliste järelevalve- ja suunismehhanismide kooskõlastatud väljatöötamist. Mis puudutab Lääne-Sahara sotsiaal-majanduslike ja poliitiliste õiguste tagamist, siis kodanikuühiskonna esindajate väljendatud murede hulgas ilmnevad teatud sarnasused inimõiguste olukorraga Marokos üldiselt. Ära on märgitud juhtumeid, mis on seotud sõnavabaduse piiramisega, korruptsiooniilmingutega ja avalikku võimu teostavate organite vastutuse (accountability) puudujääkidega. Küsimuste hulgas, mis ilmnevad Lääne-Saharas teravamalt kui mujal, on tähtsal kohal eeskätt tsiviil- ja poliitiliste õigustega seotud probleemid. Nimetatud küsimustega seoses tuleb märkida teatud organisatsioonide puhul ilmnenud raskusi organisatsiooni registreerimisega, seejuures võivad sellised piirangud takistada teatud inimõiguste kaitsega tegelevate isikute tegevust, samuti võib esineda Lääne-Saharasse juurdepääsu piiramist teatavate välismaalaste, sealhulgas ajakirjanike või inimõiguste kaitsjate jaoks. Kuigi järjekindlale diskrimineerimisele etnilise päritolu alusel seoses tööhõivega või sotsiaalsete õiguste rakendamisega ei ole tähelepanu juhitud, on siiski nimetatud teatud üksikjuhtumeid, mis on seotud haldusvõimu kuritarvitamise või õiguste eiramisega. Kuigi suurem osa konsultatsioonides osalejatest nõustus vajadusega säilitada ÜRO juhtiv positsioon Lääne-Sahara poliitilise arengu protsessis, rõhutasid mitmed osalejad ka rahva „arenguõigust“ samaaegselt poliitilise arenguprotsessi lõpuleviimisega. Ühe konsultatsioonides osaleja väitel kahjustab arenguõiguse piiramine juba praegu Lääne-Sahara elanikkonda, juurdepääsu piiramine Euroopa turgudele seoses Euroopa Liidu ja Maroko vaheliste õiguslike erimeelsustega karistaks kõnealust elanikkonda kahekordselt. Mitmed konsultatsioonides osalejad rõhutasid samuti, et inimõiguste täiel määral tagamine eeldab samuti ka majandusarengut ning et elanikkonna juurdepääs kvaliteetsele tervishoiusüsteemile või haridusele ei ole mõeldav ilma piisavate majandusressurssideta. Osalejate väitel on territooriumi jaoks olulise tähtsusega ressursid, mis tulenevad kalandusest ja põllumajandusest ning seetõttu ilmneb pakiline vajadus leida lahendus Lääne-Sahara staatuse küsimusele. Senikaua, oodates poliitilise lahenduse leidmist, tuleb võimalikult kiiresti leida lahendus sotsiaal-majanduslikele hetkevajadustele, ning ressursside kasutamine on väärika elujärje saavutamise eeldus. Olulise tähtsusega küsimus on ka piirkondadevaheline ühendus ja solidaarsus. Sellega seoses juhiti tähelepanu Smara linna juhtumile ja katastroofilistele tagajärgedele, mis ähvardavad linna seoses võimalikku isolatsiooni sattumisega kaubandussidemete katkemise korral Tan-Taniga.

Ressursside võrdse jaotamisega seoses on tihtipeale osutatud Lääne-Sahara elanike küllalt suurele osalusele majanduselus, kuid samas ei ole kohtadel välja töötatud ühtegi läbipaistvat järelevalvesüsteemi, mis tagaks, et ressurssidest saaks kasu kogu elanikkond tervikuna. Seega on kodanikuühiskonnal ja kogukondade esindajatel väga oluline roll riigiorganite haldusvastutuse ja ressursside korrektse juhtimise tagamisel. Nimetati ka diasporaaga ja Lääne-Saharasse tagasi pöörduda otsustanud isikute õiguste tagamisega seotud küsimusi. Tindoufist (Alžeeria) Lääne-Saharasse tagasipöörduvate Lääne-Sahara elanike puhul ei ole ilmnenud mingeid piiranguid. Vastupidi, Maroko on väidetavalt rakendanud positiivse diskrimineerimise poliitikat, pakkudes tagasipöörduvatele elanikele töökohti (mõnikord kõrgetasemelisi) ja eluasemeid. Samas rakendatakse mõningate konsultatsioonides osalejate väitel laagrites elavate inimeste suhtes rangeid kontrollimeetmeid ning kõik need, kes on saanud lahkuda, on juba lahkunud. Polisario Rindega peetud konsultatsioonide tulemus Euroopa välisteenistus pidas konsultatsioone ka Polisario Rindega, kes on ÜRO egiidi all toimuva rahuprotsessi üks osapooltest. Meenutades, et selliste konsultatsioonide puhul on tegemist tehniliste aruteludega, täpsustab Euroopa välisteenistus, et need ei kahjusta Euroopa Liidu poliitikat, mille alusel liidu liikmesriigid järgivad Polisario Rinde diplomaatilist mittetunnustamist. Soovimata otseselt käsitleda assotsieerimislepingu protokollide muutmisega seotud aspekte, väljendas Polisario Rinne kahetsust tema kaasamata jätmise pärast läbirääkimistesse, kuigi rahvusvahelise õiguse kohaselt oleks tal selleks sellisel juhul õigus. Polisario Rinde väitel ei võeta Euroopa lähenemise puhul arvesse Euroopa Kohtu 21. detsembri 2016. aasta otsust, kinnistades Maroko poliitika „teostunud tõsiasjana“ ja kahjustades seega rahuprotsessi. Seetõttu väljendab Polisario Rinne lepingu muutmisele vastuseisu, seda nii seoses muudatuse sisuga (kõik hüved saab Maroko) kui ka konsultatsioonide pidamise menetlusega ning kavatseb muutmise heakskiitmisel seda õiguslikult rünnata. Konsultatsioonide pidamisel ei ole väidetavalt mingit mõtet, kuna lepingu projekt on juba parafeeritud. Korduvate Marokole tehtavate järeleandmistega võib Euroopa Liit Polisario Rinde väitel kahjustada ÜRO egiidi all toimuvat rahuprotsessi. Sellistel tingimustel on küsimus, kas assotsieerimislepingute protokollide muutmine on Lääne-Sahara elanikkonna jaoks kasulik või mitte, teisejärguline. Need väited esitas Polisario Rinne peaasjalikult veidi hiljem (9. veebruaril 2018) avaldatud pressikommünikees. 4.3Kokkuvõte Euroopa Komisjoni talituste ja Euroopa välisteenistuse peetud konsultatsioonid näitasid, et suurem osa Lääne-Sahara praegusest elanikkonnast toetab väga ülekaalukalt soodustariifide laiendamist Lääne-Sahara toodetele ELi-Maroko assotsieerimislepingu raames. Positiivset suhtumist näitasid üles Lääne-Sahara riiklike, piirkondlike ja kohalike institutsioonide valitud esindajad pärast Maroko ametiasutuste teavitamistegevust ja konsultatsioone. Seda seisukohta jagab territooriumi kodanikuühiskonna sotsiaal-majanduslike organisatsioonide valdav enamik. Euroopa Liidu soodustariifide ja üldisemas plaanis stabiilse õigusliku raamistiku olemasolu kaubavahetuseks Euroopa Liiduga peetakse määrava tähtsusega teguriks territooriumi jätkusuutliku arengu tagamiseks ja selle elanikkonna sotsiaal-majanduslike tingimuste parandamiseks. Kuigi esineb teatud kahtlusi seoses inimõiguste järgimisega, käsitatakse ELi-Maroko assotsieerimislepingu ja teiste lepingute laiendamist Lääne-Saharale hoovana selleks, et parandada sotsiaal-majanduslikku olukorda ja inimõiguste järgimist selles piirkonnas. See üldine tähelepanek ei mõjuta erinevaid seisukohti, mida eri pooled võivad esitada territooriumi staatuse kohta; üksmeelselt on leitud, et ainuke õiguspärane menetlus selle puhul on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni raames toimuv menetlus. Polisario Rinne ei nõustu muudatusega, millega laiendatakse soodustariife Lääne-Sahara toodetele ELi-Maroko assotsieerimislepingu raames, põhjendades seda eeskätt sellega, et Lääne-Sahara hõlmamisega ELi-Maroko assotsieerimislepingu kohaldamisalasse kindlustatakse Maroko ülemvõimu Lääne-Sahara üle, ja mitte sellepärast, et soodustariifide kohaldamine kahjustaks kõnealuse territooriumi elanikkonna arenguga seotud huve. Kokkuvõttes näitab Euroopa Komisjoni talituste ja Euroopa välisteenistuse konsultatsioonimenetlus valdavalt positiivset suhtumist soodustariifide laiendamisse Lääne-Sahara toodetele ELi-Maroko assotsieerimislepingu raames. Positiivne suhtumine valitses ka seisukoha suhtes, et kõnealune muudatus ei või kahjustada ÜRO egiidi all toimuvat protsessi, ning leiti, et oluline on jälgida, et muudatust ei käsitataks Maroko poolse ülevõimu nõudluse kaudse tunnustamisena Lääne-Sahara territooriumi üle. Esitati soovitusi, et muudatus peaks hõlmama Euroopa Liidu aktiivset toetust ÜRO egiidi all toimuvale protsessile, kuna üksnes jätkusuutlik ja vastastikku vastuvõetav rahuleping saab tagada lepingu poliitilise ja õigusliku stabiilsuse. Ühtlasi väljendati soodsat suhtumist selliste mehhanismide väljatöötamisse, mis tagavad soodustariifide kohaldamisest saadava kasu võrdsema jaotamise, suunates selle eeskätt elanikkonna sellistele segmentidele, kes elatavad end traditsioonilise tegevuse abil. 5ÜLDINE KOKKUVÕTE

Lääne-Saharas on kujunemisprotsessis turumajandus, mis keskendub teatud piiratud hulgale tegevusaladele: kalandus ja kalandustoodete töötlemine, fosfaatide kaevandamine, põllumajandus (eeskätt puuviljad, köögiviljad ja rändkarjakasvatus) ning kaubandus ja käsitöö. Teised sektorid, nagu turism ja taastuvenergia, on alles arengu algusjärgus. Lääne-Sahara majanduspotentsiaali vajalik mitmekesistamine eeldab välisinvesteeringute edendamist, mille eeldus on eeskätt suurem õiguskindlus ja sellega seoses Lääne-Saharast Euroopa Liitu praegu või tulevikus eksporditavate toodete suhtes kohaldatavate tariifitingimuste selgitamine. Soodustariifide kohaldamise laiendamine Lääne-Sahara toodetele muudab investeerimistingimused kindlamaks ja – võttes arvesse territooriumi kasutamata majanduspotentsiaali ja praeguste välismaiste otseinvesteeringute vähesust – toetab investeeringute mahu kiiret ja märkimisväärset suurenemist, mis on kohaliku tööhõive jaoks olulise tähtsusega. Vaatamata täpsete andmete saamisel esinevatele raskustele lubab käesolev aruanne järeldada, et Lääne-Saharas on olemas sellised majandustegevusalad ja toodang, mille suhtes tuleks kohaldada samasuguseid soodustariife, mida kohaldatakse Maroko Kuningriigi suhtes. Kuni 21. detsembrini 2016 kohaldati teatud osa toodete suhtes selliseid soodustusi, mis võimaldasid saavutada Lääne-Saharas kiire majandusarengu ja töökohtade loomise; see kehtib eriti kalandussektori kohta ja teatud põllumajandustoodete puhul. Euroopa Liidu soodustariifide kohaldamise laiendamine nendele toodetele võimaldaks tagada ekspordi jätkusuutlikkuse. Seevastu soodustariifide kohaldamisest loobumine takistaks olulisel määral Lääne-Sahara eksporti, eeskätt seda osa, mis on seotud kalanduse ja põllumajandustoodanguga. Sel juhul oleks tõenäoline, et nende toodete niigi vähene hulk väheneks veelgi, mis tegelikkuses tähendaks olulise arengupiduri tekitamist. Soodustariifide kohaldamisest loobumise korral kohaldataks Lääne-Sahara toodetele tavapäraseid tollimakse (Euroopa Liidus enamsoodustusrežiimi alusel kohaldatav tollimaks), ilma eelisjuurdepääsu võimaldamiseta Euroopa Liidu turule. Soodustariifide kohaldamisest loobumine muudaks need tooted Euroopa turul konkurentsivõimetuks. Selline mõju puuduks peaaegu täielikult tööstustoodangu (fosfaatide) jaoks, kuid oleks väga tugev kalandussektori ja põllumajandussektori toodete Euroopa Liitu suunatud ekspordile. Üldises plaanis peaks soodustariifide kohaldamine avaldama olulist mõju Sahara piirkonna majanduse arengule, edendades majandussektoritesse tehtavaid investeeringuid. See kehtib näiteks teatud fosfaatide puhul (eeskätt fosforhape ja väetised), kus investeeringuid on juba kavandatud, põllumajanduse puhul, kus on samuti teatud arenguprojektid olemas, ning kalanduse puhul. Seevastu, kui soodustusi ei kohaldata, võib see kahjustada investeeringuid, arengut ja majandustegevuse mitmekesistamist. Maroko ametiasutused on korraldanud teavitamiseks ja asjaomaste asutuste suhtumise väljaselgitamiseks ning märkuste kogumiseks laialdasi institutsionaalseid konsultatsioone, mis hõlmasid huvitatud riiklikke, piirkondlikke ja kohalikke ametiasutusi. See protsess näitas väga suurt toetust kavandatavale muudatusele ning selle käigus saadi teatud soovitusi meetme mõju optimeerimiseks. Territoriaalsete esinduskogude esindajate kaasamisel toimunud konsultatsioonid, mille korraldasid Euroopa komisjoni talitused ja Euroopa välisteenistus, näitasid ELi-Maroko assotsieerimislepingu raames Lääne-Sahara toodetele soodustariifide kohaldamise laiendamisse ülekaalukalt soodsat suhtumist. Suurem osa vastanuist tõi välja positiivse mõju elanikkonnale tervikuna, rõhutades eeskätt asjaolu, et sellised kaubanduseelised mõjuksid innustava hoovana erainvestoritele. Samast loogikast lähtuvalt parandaks eelisjuurdepääs Euroopa turgudele ärikliimat ja edendaks Euroopa otseinvesteeringuid ning tõhustaks seeläbi uue kaasava ja jätkusuutliku arengumudeli juurdumist Lääne-Saharas. Seevastu kaubavoogusi