[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 12.5.2009

KOM(2009) 224 lõplik

KOMISJONI TEATIS

Arutelu 2010. aasta kalapüügivõimaluste üle

SISUKORD

1. Sissejuhatus 3

2. Varude seisukord 3

3. Püügitulemused 4

4. Põhimõtted 2010. aastaks 5

5. Ühise kalanduspoliitika raames kehtestatud püügivõimalused 5

5.1. Lubatud kogupüügi (TAC) kehtestamine 5

5.2. Püügikoormuse kehtestamine 6

6. Lissaboni lepingu mõju 6

7. Pikaajaliste kavade abil majandamine 7

8. Töömeetodid juhul, kui pikaajalised kavad ei ole veel jõustunud 7

9. Saagi vette tagasi laskmine 9

9.1. Vette tagasi laskmise prooviuuringute suunised 9

10. Ettepanekute ajakava 10

10.1. Vahemeri ja Must meri 10

10.2. Läänemeri 10

10.3. Atlandi ookean, Põhjameri ja rahvusvahelised veed 11

10.4. Ajakava 11

11. Dialoog sidusrühmadega 11

12. Kokkuvõte 12

I LISA 13

II LISA – Lubatud kogupüügi eeskirjad 14

III LISA – Taotlus ICESile seoses kategooriatega 6–9 16

1. SISSEJUHATUS

Euroopa Liit võtab igal aastal vastu otsuse püügivõimaluste – püügikvootide ja püügikoormuse kohta, mis eraldatakse Euroopa kaluritele ning püügiks Euroopa vetes. Need otsused võetakse vastu Euroopa Komisjoni ettepaneku alusel.

Komisjoni otsus peab olema koostatud mitme suunava põhimõtte kohaselt. Esiteks peavad iga-aastased püügivõimalused ühise kalanduspoliitika (CFP)[1] peamiste eesmärkide kohaselt olema kehtestatud sellisel tasemel, mis tagaks varude säästva kasutamise nii keskkonna, majanduslikes kui ka sotsiaalsetes huvides. Teiseks, et tagada stabiilne ja prognoositav raamistik kalandusest sõltuvate tootjate jaoks, peaksid erinevused aastate vahel jääma eelnevalt kindlaksmääratud piiridesse. Kolmandaks, arvesse tuleb võtta rahvusvahelisi kohustusi, sealhulgas kohustust taastada kalavarud selliselt, et need saavutavad maksimaalse produktiivsuse[2]. Lisaks tuleb märkida, et komisjoni 2006. aasta teatises „Konsulteerimise parandamine ühenduse kalanduse juhtimisel” esitatud kooskõlastatud lähenemisviisi järgides tuleb sidusrühmad kaasata juba püügivõimalusi käsitleva arutelu varajases etapis.

Kooskõlas uue töömeetodiga, mille kohta tehti ettepanek 2006. aastal, sätestatakse käesolevas dokumendis komisjoni kavatsused ettepanekute kohta, mis hõlmavad lubatud kogupüüki (TAC) ning püügikoormust 2010. aastaks, et järgida säästva kalandusega seotud kohustust. Kalavarude seisukord on jäänud murettekitavaks. Mitme kalaliigi varusid kasutatakse ikka veel rohkem, kui säästev kasutamine ette näeb. Püügivõimalused on seatud liiga kõrgele tasemele ning seetõttu ei saa kalavarude kasutamine olla säästev. Siiski on mitmed pikaajalised kavad juba edukalt rakendatud ning on tunnusmärke varude taastumisest.

Komisjon soovib saada sidusrühmade arvamusi käesolevas teatises esitatud eeskirjade kohta ning kutsub liikmesriike ja asjaomast tööstust esitama parandusettepanekuid. 2009. aasta jooksul kavandatakse täiendavaid arutelusid, mis on seotud kalavarude majandamise muude aspektide täiustamisega. Käesolevas teatises, täpsemalt selle II lisas esitatud üldine lähenemisviis võidakse siiski läbi vaadata teaduslike soovituste põhjal, kui neid esitatakse, ning seepärast ei välista komisjon muudatusi oma ettepanekutes 2010. aasta kalapüügivõimaluste kohta.

2. VARUDE SEISUKORD

Mitmes sektoris ei ole looduskaitsepoliitika abil säästvat kasutamist saavutatud. Enamik põhjalähedasi kalavarusid on vähenenud ning nende kasutamine ei ole säästev, sest neid kasutatakse rohkem kui ohututes bioloogilistes piirides lubatud. Siiski püütakse mitmeid pelaagilisi kalavarusid säästva põhimõtte kohaselt.

Teadusasutused hindavad igal aastal, kas teatavad kalavarud on sellises ohus, et nende tulevane paljunemine on häiritud, s.t kas nad on väljaspool „ohutuid bioloogilisi piire”. Suuresti ebatäpsete püügiaruannete tõttu on 59 % kalavarude seisukord teadmata. Nendest kalavarudest, mille seisukord on teada, on 69 % suures vähenemisohus ning üksnes ligikaudu 31 % varudest püütakse säästvalt. 86 % liikide puhul on ülepüük nii suur, et väiksema püügi puhul oleksid saagid suuremad. Kõnealune arv on palju suurem kui väljaspool ELi, kus ülepüük leiab aset keskmiselt 28 % liikide puhul[3]. Ligikaudu 18 % liikidest on nii halvas olukorras, et teadlased püüki üldse ei soovita (vt tabelid I lisas).

Olenemata märkimisväärsetest pingutustest, on vaid üksikuid märke kalavarude taastumisest või ülepüügi vähenemisest pärast 2003. aastat. Kalavarude majandamine ei toimi Euroopa Liidus plaanipäraselt ning pikaajalise säästva kasutamise eesmärgi saavutamiseni ei jõuta. Seepärast algatati rohelise raamatuga ühise kalanduspoliitika üldine reform.

3. püügitulemused

Ehkki on näiteid ka kasumit teenivatest ELi laevastikest, on enamik Euroopa kalalaevastikke kahjumis või teenivad väga väikest kasumit. Sellised viletsad tulemused näitavad eriti hästi kroonilise üleliigse püügivõimsuse olemasolu, kusjuures ülepüük on nii selle põhjus kui ka tagajärg. Seepärast tuleb laevastiku suurust veelgi kohandada, et vältida ülepüüki normaalsete majandustingimuste juures ning tagada laevadele täismahus tegevus.

Üldiselt oli ELi kalalaevastiku kasum aastatel 2003–2007 väga tagasihoidlik. Paljude kasumlike laevastikusegmentide tulu saadi siiski otsetoetustena (ELi ja riigiabi)[4] saadud lisatulust, mis oli hinnangute kohaselt vahemikus 10–20 %. Kui need tulud maha arvata, jääks paljude laevastike kasumlikkus kõnealuses ajavahemikus ilmselt negatiivseks või parimal juhul nullilähedaseks.

Hiljutised prognoosid 2008.–2009. aasta kohta viitavad laevastiku majandustulemuste halvenemisele:

- paljude oluliste varude püügivõimalused vähenevad, mis vähendab suure osa ELi kalalaevastiku kasumipotentsiaali;

- 2008. aasta kütusekriis suurendas tunduvalt tegevuskulusid ja tekitas tõsist muret ELi laevastiku tulevase struktuuri suhtes, eriti selliste laevade puhul, mis ei kasuta kütust tõhusalt; ehkki kõrgete kütusehindade põhjustatud surve on möödunud suvest saadik tunduvalt vähenenud (ELi sadamates olid laeva diislikütuse hinnad 2008. aasta juulis umbes 75 eurosenti liitri kohta ning need langesid umbes 36 eurosendile liitri kohta 2009. aasta veebruariks), oodatakse kaugemas tulevikus ikkagi kütusehindade uut tõusu;

- ülemaailmne majanduskriis näib 2009. aastal mõjutavat nii laenuvõimalusi kui ka nõudlust mereandide järele ning seega ka kala hindu. See mõjutab püügisektorit, mis ei ole varemgi suutnud saada majanduslikku kasu ELis viimase aastakümne jooksul stabiilselt kasvanud nõudlusest kala järele. Hoolimata enamiku kalavarude lossimismahtude vähenemisest, on mitme olulise liigi esmamüügi hind püsinud muutumatuna või isegi langenud. Näiteks Põhjamere ja Läänemere tursa hind on aasta aastalt langenud, veebruaris umbes 20–30 % (langedes keskmiselt hinnalt 3–3,5 eurot/kg tasemele 2,20–2,27 eurot/kg). Globefish-FAO andmetel on peamistel turgudel valge lihaga kala nõudlus ja hinnad viimastel kuudel langenud. 2009. aastal kannatab tõenäoliselt eriti väärtuslike liikide nagu tursa ja tuuni turg. Väheväärtuslike pelaagiliste liikide turg toimib vastupidi palju paremini, nagu ka paljude koorikloomade ja lõhe turg.

4. Põhimõtted 2010. aastaks

Komisjon pooldab jätkuvalt püügivõimalusi, mis on teaduslike soovituste kohaselt säästvad ning mille puhul on kahanenud liikide varude taastumise võimalused head.

Püügivõimalused tuleb kehtestada järgmiselt:

- kooskõlas pikaajaliste kavadega;

- võttes arvesse asjakohaseid rahvusvahelisi kokkuleppeid, sh kohustust taastada varud selliselt, et saavutada nende maksimaalne produktiivsus (maksimaalne säästlik saagikus ehk MSY);

- võttes arvesse ühise kalanduspoliitika eesmärke, eelkõige arvestades vajadusega vähendada ülepüütud liikide püüki ning taastada kahanenud liigid.

Komisjon rõhutab kõnealuste põhimõtete ülisuurt tähtsust. Kõnealuseid põhimõtteid kirjeldatakse üksikasjalikumalt allpool.

5. Ühise kalanduspoliitika raames kehtestatud püügivõimalused

5.1. Lubatud kogupüügi (TAC) kehtestamine

Osaliselt on ülepüügi ja kalavarude kahanemise põhjuseks lubatud kogupüügi ja püügikoormuse liiga kõrge tase. Komisjoni ettepaneku põhjal nõukogu poolt kehtestatud lubatud kogupüük on olnud keskmiselt ligikaudu 48 % suurem kui püük, mis oleks säästev teaduslike andmete kohaselt ning kooskõlas ettevaatuspõhimõttega (I lisa, tabel 4)[5]. Komisjoni ettepanek on mitmel puhul erinenud teaduslikust nõuandest, sest lubatud kogupüügi taseme muutus on piiratud kindla protsendiga (vt II lisa), et võtta arvesse tööstusharu stabiilsuse säilitamise nõuet. Lisaks teadaolevatele jõustamisega seotud probleemidele on liiga suurte kvootide kehtestamine samuti põhjustanud mere elusressursside püsimise madalal tasemel.

5.2. Püügikoormuse kehtestamine

Püügikoormust on hallatud koos lubatud kogupüügiga, et vähendada saagi vette tagasilaskmist ja võimalust teostada ebaseaduslikku, teatamata ja reguleerimata kalapüüki (IUU) ning soodustada üleliigse püügivõimsuse vähendamist. Koormuse haldamine on samas ka kaitsemeede, kui lubatud kogupüügi kavandatavat määra hõlmavat prognoosi ei ole olemas. See on osa pikaajalistest kavadest, mis hõlmavad Põhja- ja Läänemere tursa-, Põhjamere lesta- ja merikeele-, La Manche'i lääneosa merikeele-, uusmeremaa merluusi ja norra salehomaari varusid.

Tursavarude majandamise pikaajalise kava vastuvõtmine 2008. aasta detsembris on kaasa toonud olulisi muudatusi püügikoormuse haldamise viisis ning see peaks olema eeskujuks teistes piirkondades muude liikide suhtes kohaldatavate püügikoormuse haldamise süsteemide edasisel parandamisel.

Kilovatt-püügipäevade piirmääral põhinev püügikoormuse haldamise süsteem võimaldab liikmesriikidel otsustada, milline on laevastiku võimsuse ja püügivõimaluste vaheline tasakaal. Samuti võimaldab see liikmesriikidel kilovatt-püügipäevade eraldamist paremini korraldada, et soodustada selektiivsemate püügivahendite kasutamist. Komisjon jälgib 2009. aasta jooksul tähelepanelikult uue süsteemi käivitamist liikmesriikides, et tagada selle nõuetekohane rakendamine. 2010. aasta kilovatt-püügipäevade piirmäärad kohandatakse teaduslike nõuannete põhjal vastavalt püügikontrolli eeskirjadele, mis on kehtestatud vastavates pikaajalistes majandamiskavades. Püügikoormuse haldamise kilovatt-päevade süsteemile üleminek on uusmeremaa merluusi, norra salehomaari ja La Manche'i lääneosa merikeele varude majandamiskavade raames ette nähtud pärast seda, kui kõnealused kavad on 2010. aastal läbi vaadatud.

6. Lissaboni lepingu mõju

Seni kuni kõik liikmesriigid ei ole veel ratifitseerinud Lissaboni lepingut, peab komisjon vajalikuks valmistuda juhtumiks, et kõnealune leping jõustub enne, kui jõustuvad 2010. aasta kalapüügivõimalusi käsitlevad määrused.

Lissaboni lepingus on sätestatud, et kaasotsustamismenetlus on ühise kalanduspoliitika valdkonda kuuluvate küsimuste puhul peamine otsustamismenetlus. Asutamislepingu artikli 43 lõikega 3 on ette nähtud erand seoses meetmetega „kalapüügivõimaluste kehtestamise ja eraldamise kohta”. Kõnealused meetmed peab nõukogu vastu võtma komisjoni ettepaneku põhjal, ilma Euroopa Parlamendi osaluseta. Seepärast on tähtis teha selget vahet nende meetmete vahel, mida võib käsitada seotuna kalapüügivõimaluste kehtestamise ja eraldamisega, ning nende vahel, mis tuleb vastu võtta kaasotsustamismenetlusega.

Seepärast on vaja põhjalikult uurida kalapüügivõimalusi käsitlevate nõukogu iga-aastaste määruste korduvat sisu, et näha, milliseid nende sätetest võib käsitleda artikli 43 lõikel 3 põhineva meetme raames.

Komisjon viibki praegu läbi sellist kontrollimenetlust. Komisjon püüab 2010. aasta kalapüügivõimalusi käsitlevate määruste ettepanekutesse lisada üksnes need sätted, mis on funktsionaalselt seotud püügivõimaluste kehtestamise ja eraldamisega. Selle tagajärjel jäetakse välja kõik need tehnilised ja kontrollisätted, mis ei vasta kõnealusele nõudele, samuti need, milles käsitletakse piirkondlikes kalandusorganisatsioonides vastu võetud eeskirjade rakendamist ühenduse õiguses.

Seega on kavandatav kontrollimäärus ja tehniliste meetmete määrus erilise tähtsusega: kui need määrused on vastu võetud, asendavad neis sätestatud alalised sätted üleminekumeetmeid, mida praegu igal aastal kohaldatakse iga-aastaste kalapüügivõimalusi käsitlevate määruste lisade kaudu.

7. Pikaajaliste kavade abil majandamine

Pikaajalised kavad on jätkuvalt komisjoni poliitika keskmes. Olemasolevad kavad tuleb rakendada, sealhulgas rahvusvahelisel tasandil kooskõlastatud kavad. Sellised kavad on osutunud kalavarude majandamisel tõhusamaks ning on aidanud parandada otsuste tegemist nii menetluslikust aspektist kui ka lõpptulemuse poolest. Alates 2002. aastast on koostatud paljude kalavarude majandamise kavad: 41 % pelaagilisi varusid (41 % püügist) ja 29 % põhjalähedasi varusid (44 % püügist) on nüüd hõlmatud pikaajaliste kavadega.

Jätkatakse tööd, et hõlmata pikaajaliste majandamiskavadega rohkem kalavarusid, sealhulgas Läänemere ja Vahemere mõne püügipiirkonna pelaagilised kalavarud. Tehakse ettepanek võtta vastu konkreetsed kavad põhjapoolse merluusi, läänepoolse stauriidi, Biskaia lahe anšoovise ja Läänemere lõhe majandamiseks 2009. aastal. Kui (selliste kavade vastuvõtmiseni) nõukogu ja komisjon on teatanud konkreetsetest kavatsustest püügieeskirjade kohta, järgneb teatamisele asjaomaste liikide suhtes püügivõimaluste kehtestamine 2010. aastaks ning seejärel nende rakendamine komisjoni määrustega (nt Keldi mere heeringas ja Šotimaa lääneranniku vete kilttursk).

Lisaks kajastab komisjon võimaliku erineva õigusliku struktuuri loomist järgmiste pikaajaliste kavade jaoks. Üks võimalus oleks, et üks määrus hõlmaks mitmeid eri kalavarusid ühe pikaajalise majandamiskava raames.

8. Töömeetodid juhul, kui pikaajalised kavad ei ole veel jõustunud

Juhul kui pikaajalisi kavasid veel ei rakendata, tehakse otsused lubatud kogupüügi kohta Rahvusvahelise Mereuurimise Nõukogu ning kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomitee teaduslike soovituste põhjal, millest viimase soovitused hõlmavad nii bioloogilisi kui ka sotsiaal-majanduslikke aspekte. Lubatud kogupüügi kehtestamise jaoks on välja töötatud eeskirjad,[6] et oleks tagatud õiglane käsitlemine ja asjaomasele tööstusharule pakutaks võimalikult suurt stabiilsust. Kõnealuste eeskirjade kohaldamist jätkatakse, kuid mõnede muudatustega, mis tulenevad uusimatest teaduslikest nõuannetest.

2008. aastal teavitas kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomitee (STECF)[7] komisjoni poliitikaavaldustes esitatud eeskirjade kohaldamise tõenäolistest tagajärgedest. Selles nõuandes toetati üldiselt seisukohta, et lubatud kogupüügi kehtestamine vastavalt kategooriatele 1–3 (analüütiliselt hinnatud varud) toob sageli kaasa nende varude taastumise. STECF osutas siiski ühele tõsisele puudujäägile: nende varude puhul, mille kohta ei ole analüütilist hinnangut (kategooriad 6–9 ja 11) ei aita kalavaru tervena hoida see, kui lubatud kogupüük kehtestatakse kooskõlas suundumusega, mida täheldatakse püügikoormuse ühiku kohta saadud saagis (cpue), ning seda seetõttu ei soovitata. Lisaks väitis STECF[8] hiljem, et kategooria 3 eeskirjade kohaldamine Läänemere lääneosa kevadheeringa varude suhtes IIIa rajoonis ja alarajoonides 22–24 ei parandaks kõnealuse varu seisukorda. Kõnealuseid järeldusi arvestades on vaja teha muutus kategoorias 3.

Pärast nõukogu ja komisjoni deklaratsiooni vaadatakse uuesti läbi selliste kalavarude majandamine, mille kohta ICESil ei ole võimalik esitada püügivõimaluste tabelit. Komisjon kavatseb välja töötada kategooriate 6–9 varude püügi uue eeskirja ning on juba esitanud ICESile asjakohase taotluse (vt III lisa). Pärast ICESilt ja STECFilt vastuse saamist otsustab komisjon, kas tema ettepanek selliste kalavarude 2010. aasta lubatud kogupüügi kohta peaks põhinema kehtival eeskirjal, III lisas selgitatud uuel eeskirjal või kasutab ta alternatiivseid eeskirju, mida ICES ja STECF on selleks ajaks võib-olla esitanud. Piirkondlikel nõuandekomisjonidel palutakse esitada oma arvamus kvantitatiivse hinnanguta kalavarude majandamise uute meetmete kohta. STECFil palutakse anda hinnang kõnealuste erinevate võimaluste ja muudatuste bioloogiliste, sotsiaalsete ja majanduslike aspektide kohta.

Osutame nüüd konkreetselt varudele, mille kohta puuduvad teaduslikud soovitused (kategooria 11). Teadusasutused on suutnud prognoosida kalavarude suuruse, kalastussuremuse ja püügitaseme üksnes ligikaudu 35 % liikidest (I lisa), sest kalandussektori andmed lossimise kohta on ebatäpsed, samuti raskendatud juurdepääsu tõttu saagi vette tagasilaskmist ja püügikoormust käsitlevatele andmetele. Kõnealune probleem näib muutuvat üha tõsisemaks: mittetäielikud andmed viivad halbade otsusteni, mis omakorda tähendab viletsat kaitset ja kahanenud varusid. Seega kui ei esitata täielikumaid andmeid, järgneb ettevaatuspõhimõtte rakendamine ning järelikult kohaldatakse ka karmimaid eeskirju. Niiviisi toimitakse ka siis, kui kaht või enamat kalavaru, mille kohta on antud erinevad teaduslikud soovitused (seega ka kategooriad), majandatakse koos ning kehtestatakse neile ühine lubatud kogupüük.

Liikmesriikidele tuletatakse meelde, et tuleb rakendada andmete ristkontrolli ja parandada andmete esitamist. Andmekogumise raamistik (DSF)[9] on toeks mõnes andmetega seotud küsimuses, näiteks suurendatakse liikide hulka, kelle kohta andmete kogumine on kohustuslik (sh merel toimuvad uuringud). Ühise kalanduspoliitika praegune reform peaks käsitlema kõnealuseid puudujääke, nähes ette ka VMS-süsteemi täiustamise ning elektroonilise püügipäeviku kiirema ja laiema rakendamise. Komisjon jälgib jätkuvalt tähelepanelikult neid küsimusi 2009. aasta jooksul.

9. SAAGI VETTE TAGASI LASKMINE

Mereorganismide vette tagasi laskmine (nende hulgas on ka turustuskõlblikku kala) on peamine probleem Euroopa vetes. Komisjon on selgelt väljendanud kavatsust teha lõpp sellele ebasoovitavale toimimisviisile[10]. Selle eesmärgi saavutamiseks on vaja muudatusi nii ühenduse õigusaktides kui ka kalurite käitumises. 2009. aastal on astutud märkimisväärseid samme vette tagasi laskmise probleemi lahendamiseks: Norra meres ja Skagerrakis on kehtestatud valikulise püügi keeld, mitmeaastaste majanduskavade raames on vähendatud püügikoormust ning käimas on prooviuuringud vette tagasi laskmise edasiseks vähendamiseks. 2010. aastal tuleb võtta veelgi olulisemaid meetmeid, näiteks:

- vähendada püügikoormust vastavalt mitmeaastastele majandamiskavadele; see on põhimõtteline samm vette tagasi laskmise vähendamisel, kuna sellega vähendatakse kõigi liikide (sh mittetöönduslikud) vette tagasi laskmist, millel on erinevad põhjused (nt väike turuväärtus või see hoopiski puudub, valikuline püük või kvoodi ammendumine). Ülepüütud kalavarude püügikoormuse vähendamine suurendab populatsiooni arvukust ja kalade keskmist suurust ning vähendab seega alamõõduliste kalade vette tagasi laskmist;

- kõigis piirkondades tuleks rakendada valikulise püügi üldist keelustamist, st keelata püütud ja laeva pardale toodud mereorganismide, mida võib seaduslikult lossida, vette tagasi laskmine;

- prooviuuringud – tuleks soodustada teadusuuringuid konkreetsetes küsimustes, mis on seotud saagi vette tagasi laskmise keeluga, näiteks vette tagasi lastud liikide ellujäämine, püügivahendite selektiivsuse suurendamine, vette tagasi laskmise keelu majanduslik mõju, soovimatult püütud organismide võimalik kasutamine jne;

- kalapüügiload – liikmesriikidel palutakse anda kalapüügilube ainult laevadele, millele on eraldatud püügivõimalused kvootidena nende liikide püügiks, mille püük asjaomases püügipiirkonnas on tõenäoline.

9.1. Vette tagasi laskmise prooviuuringute suunised

2009. aastal suureneb tõenäoliselt algatuste hulk, mille eesmärk on uurida vette tagasi laskmise keeluga seotud konkreetseid küsimusi, mis tekitab vajaduse kehtestada ühised eeskirjad. Need tagaksid kõigile uurimistöödele võrdsed võimalused, ühise lähenemisviisi eri geograafilistes piirkondades ning samuti vette tagasi laskmise projektiga seotud eesmärkide saavutamise. Vette tagasi laskmise prooviuuringute eeskirjad hõlmavad seega järgmist:

- reguleeritavate liikide kõik püütud kogused arvestatakse kvootidest maha;

- prooviuuringutega tegelevatele laevadele luuakse stiimuleid ainult liikmesriigi tasandil, asjaomasele liikmesriigile eraldatud kvootide ja püügikoormuse raames;

- prooviuuringutega hõlmatud laeval peab olema vaatleja või elektrooniline seire vähemalt 50 % püügireiside puhul;

- tehniliste meetmete võimalik läbivaatamine;

- tulemusi analüüsitakse teaduslikult;

- aruandluskohustus komisjoni ees, tuleb esitada teaduslik aruanne projekti tulemuste kohta, mis lisatakse veebilehele (üldsusele kättesaadav).

10. Ettepanekute ajakava

10.1. Vahemeri ja Must meri

Vahemeres on lubatud kogupüük kehtestatud ainult hariliku tuuni suhtes ICCATi poolt, kes on kehtestanud ka iga-aastase püügikeelu (1. oktoober – 30. november) mõõkkala püügiks. Mustal merel kehtib konkreetne lubatud kogupüüki ja kvoote käsitlev määrus alates 2008. aastast. Lubatud kogupüügi kehtestamine 2010. aastaks toimub II lisas sätestatud eeskirjade kohaselt ning on võimalik, et lisatakse täiendavaid liike või tehnilisi meetmeid.

Komisjon on arvamusel, et Vahemere kalavarusid käsitlevat määrust ei rakendata ikka veel rahuldavalt isegi neis piirkondades, kus kasutatakse altpoolt tulevat algatust nagu riiklikud majandamiskavad ja asjakohase teabega varustamine kalapüügi kaitsealade võrgustiku loomiseks. Jätkub töö ühenduse pikaajaliste majandamiskavade ettevalmistamisel, et edendada kõnealust lähenemisviisi koos muude looduskaitsemeetmetega ja konkreetsete seire- ja kontrollimeetmetega Vahemere üldises kalanduskomisjonis (GFCM). STECF jätkab asjakohase rahvusvahelise teadusplatvormina Euroopa teadlaste panuse toetamist, mis nad annavad piirkonna kalavarude säästva majandamise teadusbaasi tugevdamisse, ning selleks et suurendada Vahemere üldise kalanduskomisjoni teadusliku nõuandekomitee teaduspanust.

10.2. Läänemeri

Komisjon esitab 2009. aasta septembris ettepaneku, milles käsitletakse Läänemere kalavarude 2010. aasta lubatud kogupüüki. Nõukogul palutakse ettepanek vastu võtta oktoobris. ICESi soovitused saavad teatavaks 29. mail, kuid STECF esitab oma soovitused 19. juunil. Piirkondlikel nõuandekomisjonidel palutakse edastada soovitused komisjonile juuni lõpuks.

10.3. Atlandi ookean, Põhjameri ja rahvusvahelised veed

STECFi teaduslikud nõuanded enamiku põhjalähedaste varude kohta on kättesaadavad alates juuli keskpaigast. Komisjoni ettepanek avaldatakse oktoobris, et jätta võimalikult palju aega komisjoni ettepaneku kohta arvamuste avaldamiseks. Komisjon teatab sidusrühmadele käesolevas dokumendis viimaste teaduslike nõuannete põhjal sätestatud eeskirjade kohaldamise tagajärgedest hiljemalt 2009. aasta juuli lõpus toimuval koosolekul.

Otsustamise sügisese vooru ajakava pannakse paika hiljem, sest soovitused ühiste suurte pelaagiliste kalavarude kohta saavad teatavaks alles oktoobris. Neid on vaja enne, et saaks nõu pidada kogu püügivõimalusi käsitleva paketi üle. Ettepanek sisaldab seega mitmeid elemente, mille kohta ei ole veel otsuseid tehtud ning konkreetseid arve esitada ei saa.

10.4. Ajakava

Kavandatav ajakava on järgmine:

Püügivõimalusi käsitlev määrus | Komisjoni ettepaneku kuupäev | Nõukogus vastuvõtmise võimalik kuupäev |

Must meri | september | oktoobris toimuv nõukogu istung |

Läänemeri | september | oktoobris toimuv nõukogu istung |

Kõik muud piirkonnad | oktoober | detsembris toimuv nõukogu istung |

11. Dialoog sidusrühmadega

Komisjon hindab kõrgelt sidusrühmade panust kogu protsessi vältel, mille tulemusena kehtestatakse iga-aastased püügivõimalused. Tagasisidet käesolevale dokumendile võib vaadata dialoogi lähtepunktina iga-aastases reguleerimistsüklis. Mitmed piirkondlikud nõuandekomisjonid, nagu ka kalanduse ja vesiviljeluse nõuandekomitee, on edastanud sellist tagasisidet, pidades silmas komisjoni vajadust võtta ettepanekute tegemisel arvesse sotsiaalmajanduslikke tegureid. Lisaks on kalandussektor pidevalt rõhutanud, kui tähtis on säilitada lubatud kogupüügi tasemed mõistlikkuse piires stabiilsena, ehkki ollakse erineval seisukohal lubatud kogupüügi üksikeeskirjade kehtestamisest saadava kasu suhtes.

Komisjon on oma dialoogis sidusrühmadega pidevalt rõhutanud olulistes punktides eespool, et püügivõimaluste kehtestamine on poliitika põhielement, mis hõlmab mitmeid erinevaid vahendeid kalapüügi- ja -töötlemissektori majanduse käsitlemiseks. Komisjon püüab saavutada terviklikku lähenemisviisi kõigi nende vahendite kasutamiseks ning jääb kindlaks põhimõttele, et püügitegevuse aluseks oleva ressursi nõuetekohane haldamine on majanduslikult paindliku sektori eeldus. Teisalt tervitab komisjon soojalt sidusrühmade valmisolekut tööstuse ja teaduse partnerluseks, et lahendada andmepuudusest tingitud olukordi ja selle kaudu panustada haldussüsteemi tugevdamisse, nagu kinnitas piirkondlikelt nõuandekomisjonidelt ning kalanduse ja vesiviljeluse nõuandekomiteelt saadud tagasiside.

12. Kokkuvõte

Komisjon palub liikmesriikidel ja sidusrühmadel esitada oma arvamus eespool sätestatud lähenemisviisi kohta.

Komisjon hindab kõrgelt piirkondlike nõuandekomisjonide ning kalanduse ja vesiviljeluse nõuandekomitee soovitusi. Nende soovituste arvessevõtmine aitab komisjonil täita oma kohustust kalavarude säästval majandamisel kooskõlas ühise kalanduspoliitika eesmärkidega.

Komisjon kasutab kalavarude säästvaks majandamiseks vastutustundlikku lähenemisviisi: tõendite puudumine ei ole tõendus säästvuse kohta.

Sidusrühmade arvamusi saab komisjon kasutada üksnes siis, kui need on koostatud tõendusmaterjalil põhineva lähenemisviisi alusel, s.t sidusrühmade soovituste toetamiseks on vaja andmeid.

Usaldusväärsete soovituste esitamiseks on vaja piisavalt head teavet püügipiirkondade ja kalavarude kohta. Sidusrühmadel palutakse tagada püügiaruandeid ja andmekogumist käsitlevate olemasolevate süsteemide täielik ja tõhus rakendamine. See on püügipiirkondade haldamise toimimiseks väga oluline. Kindla teabe olemasolu korral on sidusrühmadel samuti parem võimalus anda komisjonile soovitusi säästvate püügitavade kohta.

Komisjon jätkab 2009. aasta teisest kvartalist alates koos liikmesriikide ja sidusrühmadega konkreetsete tehniliste järelmeetmete (eelkõige püügikoormuse haldamise süsteemidega seotud) võtmist.

Selleks et arutelude tulemusi oleks võimalik õigel ajal kasutada, palub komisjon käesolevat teatist käsitlevad vastused esitada 31. juuliks 2009 . 22.–23. juunini leiab aset kalandusnõukogu arutelu liikmesriikidega poliitilisel tasandil.

I LISA

Tabel 1. Teaduslikud soovitused kalavaru seisukorra kohta | Kalavarude arv |

2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Ohututest bioloogilistest piiridest väljaspool | 30 | 29 | 26 | 26 | 26 | 28 | 27 |

Ohututes bioloogilistes piirides | 12 | 10 | 14 | 11 | 12 | 13 | 12 |

Puudulike andmete tõttu on kalavarude seisukord teadmata | 48 | 53 | 53 | 57 | 58 | 55 | 57 |

Tabel 2. Teaduslikud soovitused seoses ülepüügiga | Kalavarude arv |

2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Kalavaru püügimäära ja maksimaalse säästva saagikuse määra suhe on teada | 34 | 23 | 32 | 33 | 35 |

Kalavaru puhul toimub ülepüük[11]. | 32 | 21 | 30 | 29 | 30 |

Kalavaru püütakse maksimaalse säästva saagikuse määra tasemel | 2 | 2 | 2 | 4 | 5 |

Tabel 3. „Alarmeerivad” teaduslikud soovitused | Kalavarude arv |

2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Teaduslikud soovitused püük lõpetada | 24 | 13 | 12 | 14 | 20 | 18 | 17 |

Tabel 4. Lubatud kogupüügi ja säästva püügi vaheline erinevus |

2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Lubatud kogupüügi ületamine võrreldes säästva püügiga (%) | 46% | 49% | 59% | 47% | 45% | 51% | 48% |

Tabel 5. Kokkuvõte püügivõimaluste kohta teaduslike soovituste põhjal | Kalavarude arv |

2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Kalavarud, mille puhul varu suurust ja kalastussuremust on võimalik prognoosida | 40 | 34 | 40 | 31 | 29 | 30 | 34 |

Kalavarud, mille puhul püügivõimalusi käsitlevad teaduslikud soovitused on kättesaadavad | 59 | 52 | 54 | 65 | 61 | 62 | 63 |

Kalavarud, mille kohta teaduslikke soovitusi ei ole saadud | 31 | 40 | 39 | 29 | 35 | 34 | 33 |

II LISA – Lubatud kogupüügi eeskirjad

Lubatud kogupüüki hõlmavad otsused tuleb teha kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomitee teaduslike nõuannete põhjal, milles võetakse juba arvesse ka bioloogilisi, sotsiaalseid ja majanduslikke aspekte.

Vastavalt iga kalavaruga seotud ohu tasemele tuleks kohaldada erinevaid eeskirju. Kalavarud on suures ohus, kui nende arvukus langeb alla „ennetuslikku taset (Bpa)”, millest alates kalavaru tulevane tootlikkus võib langeda. Veel üks märk suurest ohust on see, kui kalastussuremus on kõrgem kui „ennetuslik määr (Fpa)”. Kalastussuremus saadakse, kui aastane püük jagatakse kalavaru keskmise suurusega kogu aasta jooksul.

Kui kalavaru on väiksem kui Bpa või kui seda püütakse rohkem kui Fpa, on see „ohututest bioloogilistest piiridest väljaspool” ja vastupidi.

Kategooria | Teaduslikud nõuanded | Lubatud kogupüügi kehtestamisel võetavad meetmed |

1 | Kalavaru kasutatakse maksimaalse säästva saagikuse tasemel. | Eesmärk on kehtestada prognoositava saagi lubatud kogupüük, mis vastab sellisele kalastussuremusele, mille abil on kaugemas tulevikus võimalik saavutada suurim saagikus, kuid lubatud kogupüüki ei muudeta rohkem kui 25 %. |

2 | Maksimaalse säästva saagikusega võrreldes liigselt kasutatud kalavaru, mis jääb siiski ohututesse bioloogilistesse piiridesse. | Eesmärk on kehtestada lubatud kogupüük järgmistest suuremal tasemel: a) prognoositav saagikus, mille abil on kaugemas tulevikus võimalik saavutada suurim saagikus,[12] või b) püük muutumatu suremusmääraga, kuid lubatud kogupüüki ei suurendata rohkem kui 15 %. |

3 | Ohututest bioloogilistest piiridest väljaspool olev varu | Eesmärk on kehtestada lubatud kogupüük prognoositava saagikuse kohaselt, mille tulemuseks on kalastussuremuse 30 %-line vähenemine, kuid ei vähendata lubatud kogupüüki rohkem kui 20 %, kui kalastussuremus ei suurene. |

4 | Kalavaru on hõlmatud pikaajalise kavaga ja teadlased soovitavad kõnealusele kavale vastavat püüki. | Lubatud kogupüük tuleb kehtestada asjakohase kava järgi. |

5 | Kalavaru on lühikese elueaga ja prognoosi ühe aasta kohta ei ole võimalik koostada. | Kehtestatakse ajutine lubatud kogupüük ning seda muudetakse aasta jooksul, kui saadakse uut teavet. |

6* | Kalavaru seisukord ei ole täpselt teada ning STECF soovitab asjakohast püügimäära. | Eesmärk on kehtestada lubatud kogupüük vastavalt STECFi soovitusele, kuid seda ei muudeta rohkem kui 15 %. |

7* | Kalavaru seisukord ei ole täpselt teada ning STECF soovitab püügikoormust vähendada. | Lubatud kogupüüki tuleks vähendada kuni 15 % ja STECFilt tuleks küsida nõu püügikoormuse asjakohase taseme kohta. |

8* | Kalavaru seisukord ei ole täpselt teada ning STECFi andmetel on see suurenemas. | Lubatud kogupüüki tuleks suurendada kuni 15 %. |

9* | Kalavaru seisukord ei ole täpselt teada ning STECFi andmetel on see vähenemas. | Lubatud kogupüüki tuleks vähendada kuni 15 %. |

10 | STECF soovitab nullpüüki, vähendamist võimaliku madalaima tasemeni või midagi samalaadset. | Lubatud kogupüüki tuleks vähendada vähemalt 25 %. Tuleks rakendada taastamismeetmeid, sealhulgas püügikoormuse vähendamist ja selektiivsemate püügivahendite kasutamist. |

11 | STECFi soovitused puuduvad. | Lubatud kogupüüki tuleks kohandada hiljutiste tegelike püügitasemetega, kuid seda ei peaks muutma rohkem kui 15 % aastas või liikmesriigid peaksid välja töötama rakenduskava soovituste andmiseks lühikese aja jooksul. |

* Käesolevat eeskirja võidakse muuta. Komisjon on palunud ICESilt soovitusi uute valikuvõimaluste kohta vastavalt III lisale. Lõplik eeskiri, mida hakatakse kohaldama, sõltub kõnealuste soovituste tulemustest.

III LISA – Taotlus ICESile seoses kategooriatega 6–9

Kõnealuste kalavarude kohta (v.a looduslikult lühiealised liigid, mille kohta ei ole võimalik koostada nõuannet, mis põhineb prognoositaval saagil seoses ennetuslike püügilimiitidega) on ICESilt palutud:

I) soovitust lubatud kogupüügi määramiseks, mis vastaks järgnevalt esitatud eeskirja kohaldamisele;

II) hinnangut järgnevalt esitatud eeskirja rakendamise tagajärgedele, pidades silmas ettevaatuspõhimõtet ja ühilduvust maksimaalse säästva saagikusega;

III) vajaduse korral soovitust alternatiivse eeskirja ja vastava lubatud kogupüügi kohta, mis parandaks vastavust ettevaatuspõhimõttele, maksimaalsele jätkusuutlikule saagikusele või lubatud kogupüügi suuremale stabiilsusele. Seda tuleks kaaluda iga konkreetse juhtumi korral eraldi.

Eeskiri:

1. Kui on tõendeid, et kalastussuremuse juures, mis võimaldab saavutada maksimaalse säästliku saagikuse, on kalavaru ülepüütud, kohaldatakse lubatud kogupüügi vähendamist, mis on vajalik Fmsy saavutamiseks, kuid mitte rohkem kui 15 %.

2. Kui on tõendeid, et kalastussuremuse juures, mis võimaldab saavutada maksimaalse säästliku saagikuse, on kalavaru alapüütud, kohaldatakse lubatud kogupüügi suurendamist, mis on vajalik Fmsy saavutamiseks, kuid mitte rohkem kui 15 %.

3. 1. ja 2. punktis esitatu on järgnevate punktide suhtes ülimuslik.

4. Kui arvukad tõendid osutavad, et kalavaru arvukus ei ole muutunud, kui tõendid ei ole kättesaadavad või ei kajasta adekvaatselt varu arvukuse muutust, kohaldatakse lubatud kogupüüki ilma seda muutmata.

5. Kui ICES peab andmeid kalavaru arvukuse kohta representatiivseks, kohaldatakse järgmist eeskirja:

a) Kui keskmine hinnanguline arvukus viimase kahe aasta jooksul ületab keskmise hinnangulise arvukuse kolme järgneva aasta jooksul vähemalt 20 % võrra, kohaldatakse lubatud kogupüügi 15 %-list suurendamist.

b) Kui keskmine hinnanguline arvukus viimase kahe aasta jooksul on vähemalt 20 % väiksem kui keskmine hinnanguline arvukus kolme järgneva aasta jooksul, kohaldatakse lubatud kogupüügi 15 %-list vähendamist.

Kui lubatud kogupüük ei ole olnud piirav ning punkti 1 või 5b kohane vähendamine on vajalik, soovitab ICES lubatud kogupüügi asjakohase vähendamise taseme, mis on püügi kavandatud vähendamise saavutamiseks vajalik. ICES otsustab iga juhtumi puhul asjakohase Fmsy väärtuse.

[1] Nõukogu 20. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 2371/2002 (ühisele kalanduspoliitikale vastava kalavarude kaitse ja säästva kasutamise kohta) artikkel 2. EÜT L 358, 31.12.2002, lk 59.

[2] Säästva lähenemisviisi rakendamine ELi kalanduses maksimaalse säästva saagikuse kaudu. Komisjoni teatis nõukogule ja Euroopa Parlamendile. KOM(2006) 360 lõplik.

[3] FAO (2009). The state of world fisheries and aquaculture 2008. Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon. Rooma.

[4] Välja arvatud maksuvabastused (nt kütus) ja subsideeritud riiklikud sotsiaalkindlustuse süsteemid.

[5] Kõnealuse arvutuse puhul on 100 % ületamisena käsitatud kogupüüki, mille puhul teadlased on soovitanud kehtestada püügimääraks nulli.

[6] Püügivõimalused 2008. aastaks. Euroopa Komisjoni poliitikaavaldus. Komisjoni teatis nõukogule. KOM(2007) 295 lõplik.

[7] STECF (2008). Varude läbivaatamise alarühma aruanne kalanduskontrolli eeskirjade kohta (SGRST-08-02). 83 lk.

[8] STECF (2008). 29. täiskogu istungi aruanne (PLEN-08-03). 67 lk.

[9] Nõukogu määrus (EÜ) nr 199/2008 kalandussektori andmete kogumist, haldamist ja kasutamist käsitleva ühenduse raamistiku loomise ning ühise kalanduspoliitikaga seotud teadusliku nõustamise toetamise kohta.

[10] Soovimatu kaaspüügi vähendamise ja saagi vette tagasi laskmise likvideerimise poliitika Euroopa kalanduses. Komisjoni teatis nõukogule ja Euroopa Parlamendile. KOM(2007) 136 (lõplik).

[11] Kasutatakse ka mõistet „liigkasutamine”.

[12] Mõõdetuna kalastussuremusega, mis vastab marginaalsele 10 %-lisele saagikusele sellest marginaalsest saagikusest, mis saadakse siis, kui kalastussuremus on ligilähedane nullile (F0.1).