ET Euroopa Liidu Teataja C 248/108

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Sanktsioonide tõhustamine finantsteenuste sektoris” ”

KOM(2010) 716 lõplik

2011/C 248/18

Raportöör: Bernardo HERNÁNDEZ BATALLER

8. detsembril 2010 otsustas komisjon vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 304 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Sanktsioonide tõhustamine finantsteenuste sektoris””

KOM(2010) 716 (lõplik).

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav ühtse turu, tootmise ja tarbimise sektsioon võttis arvamuse vastu 26. mail 2011.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 472. istungjärgul 15.–16. juunil 2011 (16. juuni istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 105, vastu hääletas 2, erapooletuks jäi 4.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee pooldab sellise riikideülese sanktsioonide süsteemi loomist, mis oleks tõeliselt tõhus, hoiatav ja proportsionaalne. Komitee toetab komisjoni teatise lähenemisviisi, mille kohaselt sätestatakse ühised minimaalsed kriteeriumid, mida liikmesriigid peavad täitma haldussanktsioonide kehtestamisel finantsteenuseid käsitlevate õigusaktide rikkumise eest.

1.2 Õigusraamistiku eesmärk on võimaldada kehtestada õiguslikke põhimõtteid, mida EL on juba edukalt kohaldanud, näiteks „saastaja maksab” põhimõte, mida kasutatakse sel juhul selleks, et määrata proportsionaalsed karistused tekitatud kahju eest, mis toimib hoiatava näitena finantsalaste õigusrikkumiste puhul, või leebema kohtlemise põhimõte, mida kasutatakse konkurentsivastaste tavade uurimise ja ohjeldamise menetlustes. Need põhimõtted on siinkohal eriti asjakohased, arvestades ainulaadset rolli, mida võib täita finantsasutustes töötav personal õigusrikkumistest teatamisel.

1.3 Komitee nõustub komisjoni seisukohaga anda sanktsioonide mõistele laiem tähendus, mis hõlmaks maksudega seotud haldusmeetmeid, seaduslikkuse taastamist, konfiskeerimist, juhtide ametist vabastamist, privileegide äravõtmist (nt litsentside äravõtmine), haldussanktsioone, trahve, mis toimivad hoiatusena, ning teisi samalaadseid meetmeid.

1.4 Komitee palub komisjonil uurida võimalusi takistada petturlikke finantstehinguid, mis saavad alguse maksu- ja finantsparadiisidest või on sinna suunatud ning hõlmavad kapitali liikumist, mis mõjutab siseturgu.

1.5 Lisaks määratud sanktsioonile tuleks kasutada ebaseaduslike tulude konfiskeerimist ja kahjunõudeid. Komitee on juba soovitanud (1), et tulud tuleks anda ühishagide toetusfondile, et hõlbustada tarbijaorganisatsioonidel ühishagi algatamist hüvitise saamiseks või heastamise nõudmiseks. Seega tuletab komitee (2) komisjonile meelde, et komitee on mitmel korral rõhutanud vajadust võtta vastu riikideülene õigusraamistik, et ühtlustada ühishagide esitamist.

1.6 Komitee kutsub Euroopa Komisjoni üles kaaluma vajadust, et EL sõlmiks rahvusvahelised lepingud kolmandate riikidega, eesmärgiga tugevdada finantssanktsioonide suhtes kehtivate õigusaktide ekstraterritoriaalset mõju, et tagada nende tõhusus ja hoiatav mõju finantsteenuste eeskirjade rikkumise korral.

2. Sissejuhatus

2.1 Finantskriis on seadnud kahtluse alla, kas finantsturu eeskirju alati järgitakse ja kohaldatakse nii, nagu neid tuleks järgida ja kohaldada kogu Euroopa Liidus. Eeskirjade ühes liikmesriigis jõustamata jätmisel võib olla märkimisväärseid tagajärgi finantssüsteemi stabiilsusele ja toimimisele teises liikmesriigis.

2.2 Majandus- ja rahandusküsimuste nõukogu palus komisjonil ja kolmel järelevalvekomiteel (Euroopa Pangandusjärelevalve Komitee (CEBS), Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve Komitee (CEIOPS) ning Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve Komitee (CESR)) koostada valdkonnaülese ülevaate sanktsioonide ühtsuse, samaväärsuse ja tegeliku kasutamise kohta liikmesriikides.

2.3 Rahvusvahelisel tasandil on sanktsioonide karmistamine üks finantssektori reformi osi, nagu nähtub G20 juhtide peetud tippkohtumisest Washingtonis 15. novembril 2008. Teiselt poolt näeb (2010. aasta juuli) Dodd-Franki Wall Streeti reformi ja tarbijakaitse seadus ette Ameerika Ühendriikides finantssüsteemi kõikehõlmava reformi.

3. Komisjoni teatis

3.1 Kõnealune teatis põhineb järelevalvekomiteede uuringutel ja aruteludel liikmesriikidega. Dokumendis on esitatud valdkonnad, mida on võimalik parandada, ja soovitatakse võimalikke ELi meetmeid riikide sanktsioonide suurema ühtlustamise ja tõhususe saavutamiseks. Tõhusad sanktsioonid on oluline osa finantssektoris kohaldatavast järelevalvekorrast, mis peaks tagama usaldusväärsed ja stabiilsed finantsturud ning tarbijate ja investorite kaitse.

3.2 Selleks et tagada ELi õigusaktide täielik kohaldamine, peavad sanktsioonid olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. Sanktsioonid on tõhusad, kui need tagavad ELi õigusaktide täitmise, proportsionaalsed, kui need kajastavad asjakohaselt rikkumise tõsidust ja ei lähe kaugemale kui on eesmärkide saavutamiseks vajalik, ja hoiatavad, kui need on piisavalt karmid, et hoida ära sama rikkumise kordumine või võimalikud uued rikkumised, ja kui need hoiavad tagasi teisi võimalikke rikkujaid.

3.3 Kehtiva õigusraamistikuga on liikmesriikidele ette nähtud märkimisväärne tegutsemisvabadus riiklike sanktsioonide valikul ja kohaldamisel. Selline tegutsemisvabadus peaks olema tasakaalus vajadusega tagada ELi õigusaktide tõhus ja ühtne kohaldamine.

3.4 Finantsteenuseid käsitlevates kehtivates ELi direktiivides ja määrustes võib sanktsioone käsitlevad sätted jagada nelja rühma:

— sanktsioonide kohaldamisega seotud volituste koordineerimine mitme liikmesriigi vahel;

— liikmesriikide kohustus näha ette asjakohaste haldussanktsioonide ja -meetmete kohaldamine ning tagada, et need oleksid tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. Enamikes direktiivides ei tehta vahet uurimis-, ennetavatel ja karistusmeetmetel;

— kolmas rühm hõlmab teatavate rikkumiste korral kohaldatavaid sanktsioone;

— neljandasse rühma kuuluvate sätetega nähakse ette, et ametiasutused peavad teatavatel asjaoludel meetmed ja sanktsioonid avalikustama.

3.5 Sanktsioonide kehtestamise korra läbivaatamisel tulid ilmsiks liikmesriikidevahelised erinevused, mis võivad olla tingitud paljudest teguritest, nt liikmesriikide erinev õigussüsteem, põhiseadusest tulenevad nõuded, riigiasutuste erinev toimimine ja (haldus- või kriminaal-) kohtute roll.

3.6 Komisjon leidis liikmesriikide sanktsioonide kehtestamise korras järgmised erinevused ja puudused:

— mõnel pädeval asutusel ei ole olulisi volitusi sanktsioonide kehtestamiseks teatavate rikkumiste puhul;

— haldussanktsioonide (trahvid) tase on eri liikmesriikides väga erinev ja mõnes liikmesriigis liiga madal;

— erinevused riiklike õigusaktidega ette nähtud (haldus- või kriminaal-) sanktsioonide laadis;

— sanktsioonide kohaldamise määr erineb liikmesriigiti.

3.7 Komisjon leiab, et erinevused liikmesriikide sanktsioonide kehtestamise korra põhiaspektides võivad viia selleni, et finantsteenuseid käsitlevaid ELi eeskirju ei täideta. Samuti võib see tõsiselt ohustada tarbijakaitset ja turu terviklikkust, moonutada konkurentsi siseturul, takistada finantsjärelevalvet ja vähendada usaldust finantssektori vastu.

3.8 Komisjon on seisukohal, et sanktsioonide kehtestamise korra täiendav ühtlustamine ja tõhustamine on väga oluline selleks, et vältida ohtu finantsturgude nõuetekohasele toimimisele. Seepärast teeb komisjon ettepaneku kehtestada riikide sanktsioonide kehtestamise kordade minimaalse ühtlustamise ühised minimaalsed kriteeriumid. Ühtlustamine peaks hõlmama järgmisi põhiküsimusi:

— oluliste sätete rikkumisel kohaldatavate haldussanktsioonide laad;

— sanktsioonide avalikustamine;

— piisavalt suured haldustrahvid;

— nii eraisikute kui ka finantsasutuste suhtes kohaldatavad sanktsioonid;

— asjakohaste kriteeriumide arvessevõtmine sanktsioonide kohaldamisel;

— võimalik kriminaalsanktsioonide kohaldamine kõige tõsisemate rikkumiste korral;

— asjakohane mehhanism sanktsioonide tõhusaks kohaldamiseks.

4. Üldised märkused

4.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee seisukoht

4.1.1 Komitee on komisjoni teatise suhtes väga positiivselt häälestatud. Kapitaliturgude rahvusvaheliste eeskirjade ümbermääratlemise kontekstis esitatakse teatises ettepanek arendada välja tõhusam riikideülene õigusraamistik, et võidelda finantsasutuste ja ettevõtjate rikkumistega.

4.1.2 Tegelikult on teatis kooskõlas G-20 tippkohtumistel, eriti Washingtonis (2008), Londonis (2009) ja Sŏulis (2010) peetud tippkohtumistel võetud poliitiliste seisukohtadega ja ELi enda kõrgeimal institutsioonilisel tasandil kokku lepitud seisukohtadega (nt finantsjärelevalveasutuste asutamine, finantsinstrumentide turgude direktiivi reform, kokkulepe suure riskiga investeerimisfondide kohta, nagu riskifondid jne).

4.2 Subsidiaarsuse põhimõte

4.2.1 Teatis on selgelt kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega. Dokumendis rõhutatakse asjaolu, et riigiasutustel on esmane vastutus tagada, et nii kehtiva kui ka tulevase sanktsioone käsitleva õigusraamistiku järjepideval kohaldamisel finantsteenuste sektoris toime pandud rikkumiste suhtes võetakse kooskõlastatud ja integreeritud lähenemisviis. Tegelikult piirdub teatis sanktsioonidega, mis kuuluvad liikmesriikide asutuste pädevusse.

4.2.2 Siiski on ka ELi-siseste rikkumiste toimepanemise juhtumeid, kus rikkumiste toimepanijad tegutsevad mitmetes liikmesriikides ja mõjutavad kogu ühtset turgu. Sellisel juhul tuleb:

— selgelt määratleda, kes vastutab sanktsioonimenetluse algatamise eest eesmärgiga vältida võimalikku meelepäraseima kohtualluvuse otsimist (forum shopping), mille puhul rikkujad valivad kõige leebemaid sanktsioone kohaldavad riigiasutused;

— teatud tingimustel delegeerida ülesandeid ja volitusi teistele pädevatele asutustele;

— mõnikord – erakorralistel asjaoludel – anda sellistel juhtumite puhul küsimusest olenevalt pädevus Euroopa järelevalveasutustele.

4.2.3 Riikideülest tegevust õigustab vajadus tagada riikide (haldus- või kriminaal-) sanktsioonide kehtestamise kordade ühtsus. Praegu on neis tõsiseid puudusi või vajakajäämisi, mis tähendab, et neid ei saa ühtlustada või need toimivad täiesti erinevate kriteeriumide alusel. Iga liikmesriik peab valima kas haldus- või kriminaalmenetluse, tagades seejuures, et järgitakse samaväärsuse ja tõhususe põhimõtteid kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga.

4.2.4 Arutatav õigusraamistik on kooskõlas vastutuse jagamise põhimõttega eri ametiasutuste ja kohtute vahel. Raamistiku eesmärk on lihtsustada õiguslike põhimõtete rakendamist, mida EL on juba edukalt kohaldanud, näiteks „saastaja maksab” põhimõte, mida kasutatakse selleks, et määrata proportsionaalsed karistused tekitatud kahju eest, mis toimib hoiatava näitena finantsalaste õigusrikkumiste puhul, või leebema kohtlemise põhimõte, mida kasutatakse konkurentsivastase tegevuse uurimise ja ohjeldamise menetlustes, mis on siinkohal eriti oluline, arvestades ainulaadset rolli, mida võib täita finantsasutuste personal õigusrikkumistest teatamisel.

4.2.5 Sanktsioonid ja karistused, mida eeskirjade rikkujate suhtes kohaldatakse, peavad loomulikult olema karmid, et hoida inimesi toime panemast õiguserikkumisi, mida ei saa demokraatlikus ühiskonnas sallida. Ent inimesi, kes teevad koostööd õiguserikkumistena käsitletavate olukordade tuvastamisel, tuleks siiski kohelda leebemalt ja neile määratavaid sanktsioone või karistusi tuleks oluliselt vähendada või neist loobuda.

4.2.6 Komitee on seisukohal, et inimeste innustamine rikkumistest teatama – nagu on sätestatud Dodd-Franki seadusega Ameerika Ühendriikides – võib olla hea viis, kuidas korrastada finantsteenuste siseturgu ja parandada selle toimimist, luues selleks süsteemi, mis pakub finants- ja muid stiimuleid inimestele, kes annavad kõnealuste finantsteenuseid reguleerivate õigusaktide rikkumistest finantsjärelevalveasutustele teada.

4.2.7 Mõnes liikmesriigis ei ole võimalik rikkumistest teatada seadusandlike tõkete tõttu, mis ikka veel püsivad väidetava vajaduse pärast kaitsta ärisaladust. Need tõkked tuleb seega kõrvaldada, nagu ka muud konfidentsiaalsuse tõkked, mis võiksid kahjustada inimesi, kes teatavad rikkumistest. Igal juhul tuleb töötajaid kaitsta nende huve kaitsvate programmide abil.

4.2.8 Kehtiv direktiiv rahapesu kohta juba sätestab nende inimeste toetava kohtlemise, kes töötavad finantsasutustes ja teatavad kahtlastest tehingutest, ning tagab, et need inimesed on kaitstud tagakiusamise eest töökohas või mujal.

4.3 Teatise puudused

4.3.1 On selge, et komisjoni teatises mõeldakse rikkumiste all üldjuhul nende füüsiliste või juriidiliste isikute käitumist, keda saab vastutusele võtta haldus- või kriminaalkorras. Teatises ei käsitleta seega või riigiasutuste ja eelkõige finantsturgude reguleerimise ja järelevalve eest vastutavate asutuste petturliku või hooletu käitumise küsimust: kui need asutused tegutsevad ebapädevalt, siis võivad sellel olla siseturu ja tarbijate huvide jaoks tõsised tagajärjed.

4.3.2 Nii on see näiteks juhul, kui on vaja kaotada nn nähtamatud tõkked, mis on ikka veel ületamatud takistused majanduslike põhivabaduste kasutamisel (nt kaalutlusõiguse kuritarvitamine krediidiasutuse või kindlustusasutuse direktorite sobivuse kindlaksmääramisel (3) või otsus finantsasutuse kapitalis olulist osalust omavate aktsionäride nõuetele mittevastavuse kohta jne) (4).

4.3.3 Samuti peaksid kõik liikmesriigid, kus seda veel tehtud ei ole, kehtestama riigisisesed meetmed, et rõhutada nende finantsasutuste juhtide vastustust, mis võivad ettevaatamatu või petturliku juhtimisega süsteemse olemuse tõttu põhjustada arvestamatut kahju finantsturgude stabiilsusele ja tarbijatele.

4.3.4 Õigustamatu on praegune olukord, kus igale finantsasutuses töötajale (isegi asutuses, mis on liiga väike selleks, et mõjutada turgu) võib määrata ranged sanktsioonid, kui ta paneb toime korruptsiooni, pettuse või rahapesuga seotud kuriteo, samas kui – nagu see on mõnes liikmesriigis – nimetatud asutuste juhid, kes vastutavad rikkumistega tekitatud kahju eest, võivad haldus- või kriminaalsanktsioonidest pääseda. Sellest võib järeldada, et ettevõtte juhtimine on olnud äärmiselt nõrk.

4.4 Vastastikkus

4.4.1 Selles küsimuses on teatise lähenemisviis liiga ELi-keskne. Teatis keskendub ELi-sisestele olukordadele ning ei analüüsi kolmandate riikide finantsasutuste tegevust, mis võib samuti mõjutada siseturu toimimist, arvestades kapitaliturgude avatust ja asjaolu, et neil finantsasutustel on asutamisvabaduse alusel suhteliselt lihtne tegutseda lubatud meetodite, näiteks ühisettevõtete või nn ülehüppamise (leap-frogging) abil.

4.4.2 Arvestades, et puudub ühine kord, mis hõlbustaks vastastikkuse põhimõtte kohaldamist kolmandate riikidega seotud finantsteenuste puhul, on riigiasutustel seda enam vaja sätestada järelevalve- ja sanktsioonimehhanismid, mis on kolmandatest riikidest pärit finantsasutuste suhtes sama ranged ja tõhusad.

4.4.3 Komitee palub komisjonil uurida võimalusi takistada petturlikke finantstehinguid, mis saavad alguse maksu- ja finantsparadiisidest või on sinna suunatud ning hõlmavad kapitali liikumist, mis mõjutab siseturgu.

4.4.4 Sellega seoses on komitee mures, kuna komisjon ei pühenda piisavalt tähelepanu finantsalaste õigusaktide rikkumiste jälitamisele, kui rikkumine pannakse toime kolmanda riigi territooriumil või kui selle eest vastutavad otseselt või kaudselt vastavates riikides elunevad füüsilised või juriidilised isikud.

4.5 Välja tuleb tuua ka alljärgnevad tehnilised probleemid.

4.5.1 Komitee nõustub komisjoni seisukohaga anda sanktsioonide mõistele laiem tähendus, mis hõlmaks maksudega seotud haldusmeetmeid, seaduslikkuse taastamist, konfiskeerimist, juhtide ametist vabastamist, privileegide äravõtmist (nt litsentside äravõtmine), haldussanktsioone, trahve, mis toimivad hoiatusena, ning teisi samalaadseid meetmeid.

4.5.2 Kõik sanktsioonimenetlused peaksid põhinema vähemalt järgmistel põhimõtetel: seaduslikkus, kuritegelikkus, süü tõestamine, sanktsioonidel ei ole tagasiulatuv mõju, reformatio in peius, süütuse presumptsioon, proportsionaalsus, sama süüteo eest ei saa kaks korda süüdi mõista, aegumine ja tähtajad, menetluse ajutise peatamise võimalus ning edasikaebamise õigus, et tagada õigus tõhusale kohtulikule kaitsele.

4.5.3 Lisaks oleks mõistlik parandada rikkumiste toimepanijatele määratud sanktsioonide avalikustamist ja parandada teadlikkust nendest. See teave avaldatakse riigiteatajates, kuid olenevalt õiguserikkumise raskusest võib üksikasjad avaldada ka näiteks Euroopa Liidu Teatajas, trükimeedias või massiteabevahendite kaudu, näiteks internetiportaalides. Levitamise kulud peaks kandma eeskirjade rikkuja.

4.6 Õigusakti osad

4.6.1 Komitee on seisukohal, et oleks kasulik, kui komisjon selgitaks, millist tüüpi õigusakti vastuvõtmist ta pakub. See aitaks kaasa eesmärgile luua sanktsioonide kehtestamise kord, mis toimib hoiatavana ning põhineb tõhususe ja proportsionaalsuse põhimõttel.

4.6.2 Kuigi parim valik oleks määrus, ei tohiks selle kohaldamisel jääda ruumi kaalutlusõigusele. ELi õiguse praeguses arenguetapis ei pruugi määrus olla siiski kõige sobivam õigusakt.

4.6.3 Komitee leiab, et kõige õigem oleks valida raamdirektiiv, isegi kui komisjon on seisukohal, et saavutada tuleb minimaalne ühtlustamise tase. Kui kasutatakse raamdirektiivi, peavad eeskirjad olema piisavalt selged, koos täpsete, tingimusteta juhistega, mis on vajalikud vahetu mõju tagamiseks kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga. Direktiiv peaks sisaldama väga üksikasjalikke sätteid, et täita üldise huvi eesmärke, mida taotletakse.

4.6.4 Igal juhul peab finantssanktsioonide kehtestamise protsess tagama, et eeskirjade rikkuja ei saa rikkumise toimepanemisest mingit kasu. Lisaks määratavale trahvile tuleb kehtestada ühised meetodid ebaseaduslikult omandatud tagasivõetava kasu väljaarvutamiseks.

4.6.5 Täiendavate meetmetena tuleks lisaks määratud sanktsioonile kasutada ebaseaduslike tulude konfiskeerimist ja kahjunõudeid. Nagu komitee on juba soovitanud (5), tuleks asjaomased summad anda vastavalt kõikide riikide prioriteetidele ühishagide toetusfondile, et hõlbustada tarbijaorganisatsioonidel ja teistel õigustatud huvidega organisatsioonidel ühishagi algatamist hüvitise saamiseks. Seepärast tuletab komitee (6) komisjonile meelde vajadust võtta vastu riikideülene õigusraamistik, et ühtlustada ühishagide esitamist eesmärgiga tagada tarbijate majanduslike huvide kõrgetasemeline kaitse.

4.6.6 Sanktsioonide määramisel tuleb samuti arvesse võtta järgmisi asjaolusid: rikkumise toimepanija isiklikud asjaolud, eeskirjade rikkumise tõsidus, eeskirjade rikkuja maksevõime, rikkumise toimepanija koostöövalmidus, eeskirjade rikkumise kestus, rikkumise mõju tarbijate ja kasutajate ning kõigi teiste majandusosalejate õigustele ja õiguspärastele huvidele.

4.7 Lissaboni leping ja tarbijad

4.7.1 Teatises võetakse kindlalt arvesse finantsteenuste tarbijate positsiooni. Teiste võimaluste hulgas tõstetakse esile kõikides asutustes ühishagi menetluste kasutamist. Komitee on seda ettepanekut toetanud juba mitmes oma arvamuses. Teatises võetakse siiski ainult passiivne lähenemisviis tarbijate olukorrale, mis tugineb tarbijakaitsel ning kuritarvitavate või kuritegelike tavade karistamisel.

4.7.2 Lissaboni lepingus kehtestatakse osalusdemokraatia kui ELi demokraatliku elu põhisammas ning selle lepingu kohaldamise kontekstis on oluline kaasata tarbijad ja neid kõige paremini esindavad organisatsioonid.

4.7.3 Analüüsitavas tulevases sanktsioonide kehtestamise korras peaksid olema sätted, millega tugevdatakse kõnealuses valdkonnas tegutsevaid tarbijaorganisatsioone. Samuti tuleks luua alalised sidekanalid Euroopa Parlamendi, komisjoni, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee ja tarbijaorganisatsioonide vahel. Lisaks tuleks tagada rahastamine riiklikest allikatest selleks, et kindlustada, et on olemas tõhusam süsteem selliste olukordade laialdaselt avalikustamiseks, mis võivad ohustada finantsturgude stabiilsust, ning selleks, et kindlustada eeskirjade kooskõla kiirete arengutega toodetes ja turutavades, võttes samas arvesse finantsasutustele sanktsioonide määramise mõju nende klientidele.

4.7.4 Nii saaks tarbijakaitsele ja sektori eeskirjade rikkumisest põhjustatud kahju eest karistamisele keskendudes käsitleda probleemi ennetavalt, mis võib osutuda palju tõhusamaks.

4.7.5 Komitee on seisukohal, et tuleks asutada Euroopa tarbijate finantskaitseamet, ja kordab (7) vajadust uurida võimalust luua Euroopa õigusakti alusel samalaadne asutus, nagu on asutatud Dodd-Franki seadusega (Bureau of Consumer Financial Protection – tarbijate finantskaitse asutus) Ameerika Ühendriikides.

4.7.6 Seetõttu soovitab komitee komisjonil kasutada ära tulevase ettepaneku ettevalmistusaeg, et töötada välja või vaadata läbi uuringud Euroopa heade tavade kohta finantsteenuste tarbijate kaitse valdkonnas. Nende alusel võiks luua õiguslikud vahendid, et tagada kaitse kõrge tase kõigile finantsteenuste kasutajatele. Finantsteenuste kasutajate kaitse kõrge tase on ette nähtud põhiõiguste hartas ja puudutab kõiki Euroopa institutsioone.

Brüssel, 16. juuni 2011. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Staffan NILSSON

(1) ELT C 162, 25.6.2008, lk 1-19 ja ELT C 175, 28.7.2009, lk 20-25.

(2) ELT C 324, 30.12.2006, lk 1.

(3) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2006. aasta direktiivi 2006/48/EÜ artikkel 11, ELT L 117, 30.6.2006,lk 1.

(4) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. septembri 2007. aasta direktiivi 2007/44/EÜ artikkel 12, ELT L 247, 21.9.2007,lk 1.

(5) Vt allmärkus 1.

(6) Vt allmärkus 2.

(7) ELT C 107, 6.4.2011, lk 21.