Brüssel 25.6.2010

KOM(2010)330 lõplik

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

elektrienergia varustuskindluse ja infrastruktuuriinvesteeringute tagamise meetmetega seotud edusammude kohta

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

elektrienergia varustuskindluse ja infrastruktuuriinvesteeringute tagamise meetmetega seotud edusammude kohta

I. SISSEJUHATUS

Käesolev aruanne vastab nõuetele, mis on sätestatud elektrienergia varustuskindluse ja infrastruktuuriinvesteeringute tagamise meetmeid käsitleva 18. jaanuari 2006. aasta direktiivi 2005/89/EÜ (edaspidi „direktiiv”) artiklis 9. Selles kirjeldatakse liikmesriikide edusamme direktiivi rakendamisel ning elektrienergia varustuskindluse järelevalves toimunud peamisi muutusi.

Direktiivi eesmärk on kehtestada meetmed elektrienergia varustuskindluse, elektritootmisvõimsuse piisava taseme, nõudluse ja pakkumise piisava tasakaalu ning ELi riikide elektrivõrkude vastastikuse ühendusvõimsuse asjakohase taseme tagamiseks. Lisaks kehtestatakse direktiiviga raamistik, mille piires liikmesriigid määratlevad läbipaistva, stabiilse ja mittediskrimineeriva elektrienergia varustuskindluse poliitika, mis vastab elektrienergia konkurentsivõimelise siseturu nõuetele. Direktiiviga täiendatakse meetmeid, mis on kehtestatud elektridirektiiviga 2003/54/EÜ ja määrusega (EÜ) nr 1228/2003, milles käsitletakse piiriülest elektrikaubandust. Üheskoos moodustavad nende õigusaktide sätted kooskõlaliste põhireeglite kogumi neis olulistes küsimustes, mis aitavad tagada piisava elektritootmis- ja ülekandevõimsuse.

II. ÜKSIKASJALIKUD JÄRELDUSED

ARTIKEL 3: PÕHISÄTTED

Direktiivi sätete eesmärk on tagada elektrienergia varustuskindluse kõrge tase, luues soodsa investeerimiskliima ja määrates kindlaks pädevate asutuste ja kõigi asjaomaste osaliste ülesanded ja kohustused. Selleks peavad liikmesriigid arvesse võtma mitmeid tegureid, näiteks stabiilse reguleeriva raamistiku vajalikkust, taastuvate energiaallikate edendamist ning vajadust elektrivõrkude korrapärase hoolduse ja uuendamise järele.

Üldiselt on liikmesriigid selle artikli piisaval määral üle võtnud, võttes selleks vastu uusi seadusandlikke nõudeid või kasutades samu eesmärke teenivaid muude direktiivide sätteid. Direktiivi sätteid tugevdatakse energia siseturu kolmanda paketiga (edaspidi „kolmas pakett”), mis nõuab tugevamat põhivõrguettevõtjate vahelist koostööd mitmes valdkonnas, eriti investeeringute kavandamise alal. Kolmanda paketiga luuakse ka Euroopa elektrisektori põhivõrguettevõtjate võrgustik (ENTSO-E), mille ülesanne on koostada võrkude arengukavad, modelleerida integreeritud elektrivõrk ning töötada välja stsenaariume ja hinnanguid integreeritud süsteemi paindlikkuse ja väljundvõimsuse suhtes. Arengukavad tuleks koostada küllaldase perspektiiviga, et võimalikult varakult avastada investeeringute puudujääke, eriti piiriülese võimsuse puhul.

Ent Euroopa turul püsivad endiselt mõned olulised takistused. Investeerimisprojektide teostatavuse võtmeprobleem on hinnarisk. ELi liikmesriikide seas on endiselt üsna tavapärane, et avatud energiaturg ja reguleeritud hinnad eksisteerivad koos: reguleeritud hindu kasutatakse enam kui pooltes liikmesriikides[1]. Üldist laadi reguleeritud hindade süsteeme, mis ei ole läbipaistvad ning ei ole mõeldud eranditult ainult vähekaitstud klientide toetamiseks, ei peeta tingimata vajalikuks. Reguleeritud tariifid ei vasta sageli hulgihindade tasemele ning see võib vähendada huvi uutesse elektritootmisvõimsustesse investeerimise vastu. Keskpikas perspektiivis võib see halvendada elektrienergia varustuskindlust.

Tootmis- ja võrguvõimsuste kaasajastamiseks ja uuendamiseks on vaja eelolevatel aastatel teha märkimisväärseid investeeringuid, seda eriti taastuvate energiaallikatega seotud eesmärkide saavutamise osas. Need investeeringud vajavad rahastamist, mis tähendab, et investoritel peab olema kindlus oma pikaajalise piirkulu tagasiteenimise suhtes. Peaaegu kindlasti tuleb suurem osa sellest rahast turult. Üha suurem tähtsus on sellel, kuidas taastuvate energiaallikatega seotud eesmärgid üldist elektriturgu mõjutavad ning kuidas põhivõrguettevõtjad elektrivõrku edasi arendavad. Euroopa aktiivne ja likviidne integreeritud elektriturg aitab vähendada hindade ebastabiilsust ning on atraktiivne investeeringutele, mis parandavad elektrienergia siseturu integratsiooni.

ARTIKKEL 4: VÕRGU TALITLUSKINDLUS

Võrgu talitluskindluse kohta on direktiivis sätestatud, et liikmesriigid või muud pädevad asutused peavad tagama, et põhivõrguettevõtjad koostaksid võrgu talitluskindluse miinimumnõuded ja järgiksid neid nõudeid. Eelkõige peavad liikmesriigid tagama, et võrkudevahelisi ühendusi omavad põhi- ja jaotusvõrguettevõtjad vahetaks võrkude talitlusega seotud teavet. Lisaks muudele nõuetele kehtestatakse kohustus saavutada varustuskindluse kvaliteedi ja võrgu talitluskindluse eesmärgid.

Võimalike elektrivarustushäirete lahendamisel on elektrivõrguettevõtjatel keskne roll. Väga oluline on läbipaistvus ja teabevahetus teiste võrguettevõtjatega. Parem koordineeritus vähendab elektrikatkestuste riski ja kaitseb Euroopa tarbijaid. Põhivõrguettevõtjate vastastikune ühendusvõimsus on äärmiselt oluline süsteemi varustuskindluse tagamiseks ja parandamiseks generaatorite seisakute ajal. 2003. ja 2006. aasta võrgurikkeid ja elektrikatkestusi põhjustas või võimendas võrguhalduse ebapiisav koordineerimine ning elektrivõrkudes puuduvad sidusühendused. See näitas selgelt vabatahtliku koostöö võimaluste piiratust.

Enamikus ELi liikmesriikides koostavad võrgu kasutuseeskirju põhivõrguettevõtjad, kes lähtuvad tehnilisest aspektist, ning toimib teatav kooskõlastussüsteem, kuhu on kaasatud reguleerivad asutused ja/või valitsus. Kõigis liikmesriikides on eelnevalt kindlaks määratud võrgu talitluskindluse tingimused tegutsemiseks hädaolukorras ning on olemas sätted, mis võimaldavad koostööd naabruses asuvate põhivõrguettevõtjatega talitluskindlust puudutavates küsimustes. Näiteks Tšehhi Vabariigi, Luksemburgi, Portugali ja Slovaki Vabariigi valitsustel on talitluskindluse saavutamisel ja parandamisel kindlad ülesanded.

Elektridirektiiviga 2005/89/EÜ nõutakse, et põhivõrguettevõtjad ning vajaduse korral ka jaotusvõrguettevõtjad sätestaksid varustuskindluse kvaliteedi ja võrgu talitluskindluse eesmärgid ning saavutaksid need. 2008. aastal teostas Euroopa energeetikasektorit reguleerivate asutuste nõukogu (CEER) elektrivarustuse kvaliteedi võrdlusuuringu[2]. Uuringus märgiti, et kõik liikmesriigid teostavad järelevalvet üle kolme minuti kestvate plaaniväliste elektrikatkestuste üle ning elektrivarustuse pidevus Euroopas on paranemas, mistõttu klientide elektrita oldud minutite arv on alates 2002. aastast enam-vähem järjepidevalt vähenenud. Lisaks märgiti uuringus, et enamik liikmesriike kogub mingisugust teavet katkestuste põhjuste kohta. Ootuspäraselt on varustuskindlus linnapiirkondades parem kui maapiirkondades. Siiski jätkatakse koostööd Euroopa Elektrotehnika Standardikomiteega (CENELEC) ühtlustatud varustuspidevusnäitajate väljatöötamise kallal, et parandada varustuspidevuse järelevalve skeemide tõhusust.

Kaks korda aastas kutsub komisjon kokku piiriülese elektrikaubanduse komitee koosoleku, millel arutatakse suvise või talvise elektrivarustuse perspektiive. Koosolekute eesmärk on vahetada teavet, et parandada teadlikkust võimalikest varustusprobleemidest. Euroopa tasandil koostatakse hooajaline (suvi või talv) perspektiivaruanne, milles esitatakse kokkuvõte riikide või piirkondade ennustatava tootmisvõimsuse ja tippnõudluse vahekorra kohta eeloleva suve-/talveperioodi igal nädalal. Kui olukord seda nõuab, võib komisjon kriitiliseks perioodiks moodustada spetsiaalse valmisolekurühma, et tagada kiire infovahetus kõrvuti asuvate riikide ja põhivõrguettevõtjate vahel. Selline valmisolekurühm moodustati perioodi 2007–2009 suvekuudel. Aastatel 2007–2009 peetud koosolekute põhijäreldus on, et enamiku riikide tootmisvõimsuse ja koormuse tasakaalu peetakse üldiselt piisavaks süsteemi talitluskindluse tagamiseks normaaltingimustes. Raskete ilmastikutingimuste korral või muudel kindlaks tehtud riskiperioodidel, mil ähvardab elektripuudus, kasutatakse leevendusmeetmeid – vastastikune ühendusvõimsus annab vajaliku impordimahu.

Kolmandas paketis on laiendatud reguleerivate asutuste ülesandeid, pannes neile kohustuseks teostada järelevalvet ja kontrolli võrgu talitlus- ja töökindluse nõuete senise täitmise üle ning kehtestada või kinnitada teenuse- ja tarnekvaliteedi standardeid ja nõudeid või teha selle nimel koostööd teiste pädevate asutustega. Lisaks on reguleerivate asutuste ülesanne kindlustada, et põhi- ja jaotusvõrguettevõtjad täidaksid neile direktiiviga pandud kohustusi, mille hulka kuulub ka kohustus tagada, et võrgud suudavad rahuldada mõistlikku elektrinõudlust. Peale selle on reguleerivate asutuste ülesanne põhivõrkude tasandil jälgida põhivõrguettevõtjate investeerimiskavasid ning nende kooskõla kogu ühendust hõlmava võrgu arendamise kavaga, mis hõlmab ka ENTSO-E poolt koostatavat elektritootmise piisavuse perspektiivi.

ARTIKKEL 5: PAKKUMISE JA NÕUDLUSE VAHELISE TASAKAALU SÄILITAMINE

Pakkumise ja nõudluse vahelise tasakaalu säilitamiseks peavad liikmesriigid võtma asjakohaseid meetmeid, et säilitada elektrienergia nõudluse ja tootmisvõimsuste olemasolu vahelist tasakaalu. Selleks tuleb soodustada sellise hulgitururaamistiku loomist, mis annab elektrienergia tootjatele ja tarbijatele sobivaid hinnasignaale, ning nõuda põhivõrguettevõtjatelt, et nad tagaksid tasakaalu hoidmiseks vajaliku tootmisvõimsuse reservi ja/või võtaksid samaväärseid turupõhiseid meetmeid.

Elektrienergia nõudlus

Teises strateegilises energiaülevaates[3] Euroopa Komisjoni poolt kirjeldatud elektrienergia nõudluse suundumustest ilmneb, et nõudlus elektrienergia järele kasvab, ning see on kooskõlas Euroopa elektrivaldkonna sidusrühmade prognoosidega, kuigi prognoositust mõnevõrra madalamal tasemel. Komisjoni hinnangul kasvab praeguste suundumuste ja poliitika jätkudes nõudlus elektrienergia järele järgmise 20 aasta jooksul ligikaudu 1 % aastas[4]. Hiljuti avaldatud ENTSO-E süsteemi piisavuse prognoosist[5] aastateks 2010–2025 nähtub, et nõudlus elektrienergia järele eeldatavasti kasvab, kusjuures enamik liikmesriike ootab üsna suurt koormuse kasvu pärast 2015. aastat.

ENTSO-E koormuse keskmine aastane kasv | 2010–2015 | 2015–2020 | 2020–2025 |

Jaanuar, kl 19.00 | 1,32 % | 1,45 % | 1,21 % |

Juuli, kl 11.00 | 1,49 % | 1,66 % | 1,32 % |

Andmeallikas: ENTSO-E süsteemi piisavuse prognoosi aruanne

Nende prognooside käsitlemisel tuleb arvestada hiljutist majanduskriisi, mis põhjustas järsu languse nõudluses elektrienergia järele kogu Euroopas. Eelmise aastaga võrreldes vähenes 2009. aastal ELi ühe kuu elektritarbimine üle 5 % märtsis, 10 % aprillis, 6 % mais ja 5 % juunis. 2009. aasta juunis langes Euroopa elektritarbimine lausa enneolematult madalale tasemele – 23 % langus aasta algusega võrreldes[6]. Elektritarbimise vähenemine küll tasandus ja pöördus mõningaseks kasvuks, kuid üldine tase jäi oluliselt madalamaks varasemate aastate tasemest.

Mitmed riigid, näiteks Saksamaa, Prantsusmaa, Poola ja Portugal, prognoosivad, et nende energiatarbimise kasvu hakkab mõjutama energiasäästuprogrammide ning tõhusamate tehnoloogiate rakendamine. Teised riigid on märkinud, et üleminek vähem CO2-heidet tekitavatele energiasüsteemidele võib elektrikasutust suurendada, arvestades eelkõige soojuspumpadest ja elektrisõidukitest tingitud tarbimise kasvu.

Ühed kõige kulutõhusamad meetodid nõudluse eelseisva kasvu tasakaalustamiseks on otsene energiasääst ja investeeringud energiatõhususse. Tulenevalt energia lõpptarbimise tõhusust ja energiateenuseid käsitleva direktiiviga 2006/32/EÜ kehtestatud kohustustest on kõik liikmesriigid koostanud oma riiklikud energiatõhususe tegevuskavad, mis sisaldavad põhjalikke tegevuste ja meetmete loetelusid. Euroopa Komisjoni poolt tehtud riiklike energiatõhususe tegevuskavade analüüs näitab, et lisaks toetustele, laenudele või muudele otserahastamise meetmetele on mitmel liikmesriigil kavas või juba kehtestatud maksuvähendused teatud sektorites (nt elamumajandus, tööstus jne) tehtavatele energiatõhususalastele investeeringutele ning muudel juhtudel kasutavad nad energia maksustamist, mis otseselt motiveerib energiat säästma. Keskpikas perspektiivis on taoliste meetmete tõhus rakendamine elektrienergia varustuskindluse tagamisel otsustava tähtsusega.

Pikas perspektiivis jätkub tõenäoliselt elektrienergia osatähtsuse kasv energia lõpptarbimises. Tänased otsused on võtmetähtsusega selleks, et meil oleks võimalik vähendada CO2 heitkoguseid pärast 2020. aastat määral, mis on vajalik tõhusaks võitlemiseks kliimamuutustega. Poliitikakujundajate ülesanne on tagada, et nii reguleeritud kui ka reguleerimata Euroopa energiaturg oleks keskkond, kuhu investorid võiksid teha vajalikke suurinvesteeringuid. Samuti tuleb pakkuda sobivat toetust sellise tehnoloogia väljatöötamiseks, mis võimaldaks elektrisektoris kasutusele võtta vähem CO2-heidet tekitavaid või CO2 vabu lahendusi.

Tootmisvõimsuse piisavus

Perioodil 1997–2007 kasvas EL 27 installeeritud tootmisvõimsus 18 %, jõudes 779 GW tasemele. Soojuselektrijaamade installeeritud võimsus kasvas 16 %, hüdroelektrijaamade võimsus 5 % ning taastuvenergia tootmine kasvas üksteist korda[7]. Euroopa Tuuleenergia Assotsiatsiooni viimaste andmete[8] põhjal moodustasid taastuvenergia tootmisjaamad 61 % kõigist 2009. aastal rajatud uutest elektrijaamadest, mis tähendab, et teist aastat järjest moodustasid taastuvenergia jaamad enamiku uutest elektrijaamadest. 2009. aastal investeeriti ELis tuuleparkidesse 13 miljardit eurot, mis tähendab umbes 10,2 GW ulatuses uut tuulenergia tootmisvõimust ja see moodustab 39 % kogu sel aastal lisandunud tootmisvõimsusest. Suurte avamere tuuleenergia tootmisüksuste kasutusele võtmine tekitab siseturule märkimisväärseid probleeme seoses infrastruktuuri arenduse, tasakaalustamise ja kulude katmisega.

Taastuvate energiaallikate kasvule vaatamata tuleb suurem osa elektrist kogu ELis jätkuvalt soojuselektrijaamadest. 2007. aastal moodustasid soojuselektrijaamad enamuse EL 27 installeeritud tootmisvõimsusest (58 %). Neile järgnesid hüdroelektrijaamad (18 %) ja tuumaelektrijaamad (17 %), samas kui muude taastuvate energiaallikate (peale hüdroenergia) osakaal oli 2007. aastal 7 % võrreldes 1997. aasta 1 %-ga.

[pic]

Seni on ELi tootmisvõimsus pidevalt kasvava nõudlusega sammu pidanud. ENTSO-E süsteemi piisavuse prognoosis esitatud üksikasjalik analüüs annab alust arvata, et ajavahemikuks 2010–2025 on tootmisvõimsust piisavalt. Samas näitavad liikmesriikide aruanded, et riikliku tootmisvõimsuse piisavus sõltub mitmetest olulistest eeldustest, eriti olemasolevate üksuste kasutusaja pikendamisest. Olemasolevaid tootmisüksusi välja vahetamata oleks aastatel 2009–2025 vaja täiendavat tootmisvõimsust suurusjärgus 100–300 GW.

ENTSO-E süsteemi piisavuse aruande põhjal suureneb netotootmisvõimsus mõlema väljapakutud stsenaariumi (konservatiivne (ScA) ja parim (ScB) hinnang) korral, nagu näidatud järgmisel joonisel[9]:

[pic]

Tootmisvõimsuse piisavuse hindamiseks võib võrrelda nõudluse ja kindlalt kasutatava tootmisvõimsuse vahet, mida nimetatakse allesjäänud tootmisvõimsuseks. Alltoodud tabel näitab, et allesjäänud võimsus püsib küll plusspoolel, aga kui uute tootmisüksuste rajamise tase jääb stsenaariumi A kohaselt madalaks, hakkab see pärast 2015. aastat järsult langema.

[pic]

Muidugi on tootmisvõimsuse piisavus eri liikmesriikides erinev ning igas jurisdiktsioonis kehtivad tootmisvõimsuse baas-, kesk- ja tipptasemele erinevad tingimused. Lisaks uute tootmisüksuste rajamisele on oluline arvestada ka olemasolevate tootmisjaamade vanust.

Teises strateegilises energiaülevaates esitati üksikasjalik ülevaade töötavate tootmisvõimsuste vanusest. Kokkuvõtlikult oli enamik Euroopa gaasielektrijaamu 2008. aasta lõpu seisuga vähem kui 5 aastat vanad. Samas suurema osa söe- ja tuumaelektrijaamade vanus oli üle 21 aasta. Paljudel neist on lähenemas sulgemistähtaeg, milleks on sõltuvalt tootmisliigist umbes 40 või rohkem aastat pärast töö alustamist. Vananevate jaamade väljavahetamise ühitamine taastuvatel energiaallikatel põhineva tootmise, eriti ranniku ja avamere tuuleenergia osakaalu suurendamisega 2020. aastaks võetud kohustuste ja suurte põletusseadmete direktiivi 2001/80/EÜ nõuete tõttu hakkab eelolevatel aastatel tekitama võrguettevõtjatele suuri probleeme nõudluse ja tootmise vahelise tasakaalu ning võrgu piisavuse tagamisel. Pärast 2015. aastat oleks vaja täiendavaid investeeringuid, et hoida piisavust sobival tasemel. Elektri- ja gaasisektori Euroopa reguleerivate asutuste töörühm (ERGEG) on väljendanud muret, et finantskriis võib edasi lükata juba kaalumisel olevaid vajalikke investeeringuid, kuna vähenenud elektrienergianõudlus seab kahtluse alla nende projektide majandusliku elujõulisuse.

Enamik riike jätab tootmisvõimsuse piisavuse saavutamise turu ülesandeks. Samas sätestatakse direktiivis 2005/89/EÜ mitmed võimalikud meetmed, mida liikmesriigid saavad varustuskindluse tagamiseks kasutada. Selliseid sekkumisi võib kaaluda lisaks direktiivis 2003/54/EÜ ette nähtud pakkumismenetlusele. Juba direktiivi 2003/54/EÜ artiklis 7 märgitakse, et pakkumismenetlust tuleks pidada viimaseks võimaluseks, mida tuleks rakendada juhul, kui loaprotsessi abil ei ole õnnestunud luua nõudluse rahuldamiseks piisavat tootmisvõimsust.

Pakkumismenetlus on suur turule sekkumine, mis võib tekitada moonutusi olemasolevate ja uute tootmisvõimsuste vahele ning kutsuda investeerimistsüklis esile tõrke, kuna elektritootjad ei ole tõenäoliselt valmis investeerima, kui hilisem pakkumismenetlus võib nende investeeringu väärtust oluliselt kahandada. Siseriiklikud lahendused mõjutavad peaaegu alati teataval määral ka naaberturge. Naaberriigi piiri ääres toimuv pakkumismenetlus uute tootmisvõimsuste rajamiseks võib mõjutada ka sealset investeerimiskäitumist (kavandatud investeeringu mujale paigutamine) ja piiriülest kaubandust. Seetõttu tuleb pakkumismenetlust kasutada ainult viimase abinõuna, et vältida füüsilisi puudujääke elektrivarustuses, kui pole mitte mingit muud võimalust vajaliku võimsuse tagamiseks võimaliku puudujäägi perioodil. Mitmed liikmesriigid (Hispaania, Itaalia, Kreeka, Taani ja Iirimaa) on tootmisvõimsuste saavutamiseks kasutusele võtnud erinevaid skeeme.

Taastuvate energiaallikate tootmisvõimsuste puhul aga on olukord pakkumismenetlustega teistsugune, kuna enamikul juhtudel ei ole need ilma konkreetsete stiimuliteta majanduslikult tasuvad. Seetõttu kasutavad liikmesriigid tihti pakkumismenetlusi. Tuuleenergia on muutumas ELi elektritootmisliikide seas märgatavaks uueks tegijaks ning selle edendamiseks tuleks pakkumismenetlust kasutada üldiselt pärast seda, kui on põhjalikult hinnatud selle mõju turule.

ARTIKKEL 6: INVESTEERINGUD ELEKTRIVÕRKUDESSE

Liikmesriigid peavad kehtestama reguleeriva raamistiku, mis annab nii põhi- kui ka jaotusvõrguettevõtjatele võrkude arendamiseks vajalikke investeerimissignaale, et rahuldada turu võimalikku nõudlust. See raamistik peab võimaldama ka investeeringuid ja vajaduse korral võrkude uuendamist. Kui välja arvata Madalmaad ja Rumeenia, ei ole liikmesriigid pidanud selle sätte jõustamiseks oma olemasolevaid energiavaldkonna õigusakte muutma.

Selleks et elektrijaamad saaksid toota elektrit täisvõimsusel ning elektrit saaks tootjatelt tarbijateni transportida, võib vajalikuks osutuda võrgu tugevdamine. 2009. aasta talv tõi välja olemasolevate elektrivõrkude nõrkuse suurenenud elektritarbimisega toimetulekul. Samas võivad võrkude tugevdamist negatiivselt mõjutada kauakestvad riiklikud planeeringu- ja loaprotseduurid. Enamikes liikmesriikides peavad võrguettevõtjad võrku arendama ja hooldama vastavalt vajadustele ja nõuetele, et tagada selle töökord ja pikaajaline varustuskindlus. Kui investeeringukulud kaetakse edastus- või jaotustariifidest, on see kohustus ettevõtjatele pandud seaduse või litsentsiga. Direktiiviga nõutakse, et põhivõrguettevõtjad ning vajaduse korral ka jaotusvõrguettevõtjad sätestaksid varustuskindluse kvaliteedi ja võrgu talitluskindluse eesmärgid ning saavutaksid need. Eelduseks on regulatiivsete vahendite kasutamine, mis stimuleeriks investeerimist tõhusatesse ja efektiivsetesse võrkudesse. Liikmesriikide aruannetest nähtub, et enamik täidab seda nõuet alates 2008. aastast.

Tavaliselt toodetakse elektrit tarbimiskoha lähedal. Samas, füüsiliselt saab elektrienergiat hetkega edastada suurte vahemaade taha, ja see võimaldab piiriülest kauplemist. Riikide tootmisvõimsust käsitlev poliitika haakub olemasolevate võrkudevaheliste ühendusvõimsustega. Mõned liikmesriigid on otsustanud mitte investeerida kohalikku elektritootmisse ning loodavad selle asemel võrkudevahelisele ühendusele ja naabritega sõlmitavatele varustuslepingutele:

[pic]

Viimase kümne aasta jooksul on EL 27 elektrienergia netoimport olnud suhteliselt stabiilne, kuid liikmesriikide vahel võib märgata suuri erinevusi. 2007. aastal imporditi ELi 27 liikmesriigis kokku 10,5 TWh elektrienergiat. Prantsusmaa on traditsiooniliselt olnud ELi 27 liikmesriigi seas suurim elektrienergia eksportija ning Itaalia netomahult suurim importija. Riigid, kus kohalikust elektritootmisvõimsusest ei jätku tarbimise tipp-perioodidel elektrivajaduse katmiseks, saavad oma nõudluse üldjuhul rahuldatud võrkudevahelise ühendusvõimsuse abil.

Euroopa õigusaktides ei ole määratletud, mida tähendab võrkudevahelise ühendusvõimsuse piisavus, ning direktiivis 2005/89/EÜ ei ole sätestatud liikmesriikide võrkudevahelisele ühendusele kindlat kohustuslikku taset. Ent 15. ja 16. märtsil 2002 Barcelonas toimunud Euroopa Ülemkogul lepiti kokku, et eesmärgiks võetav võrkudevahelise ühenduse tase on vähemalt 10 % installeeritud tootmisvõimsusest. Madal vastastikuste ühenduste tase toob kaasa siseturu killustumise ning takistab konkurentsi arengut. Piisava füüsilise võrkudevahelise ühendusvõimsuse – olgu see piiriülene või mitte – olemasolu on äärmiselt tähtis, kuid see ei ole küllaldane tingimus täielikult tõhusa konkurentsi saavutamiseks. ENTSO-E statistika aastaraamatus[10] on toodud täielik loend piiriülestest võrkudevahelistest ühendusliinidest.

Piiriüleste võrkudevaheliste ühendusliinide füüsikalised väärtused erinevad oluliselt sellest võimsusest, mis on Euroopa tihedalt põimunud ja vastastikku ühendatud edastusvõrkudes reaalselt kasutatav. Selleks et turuosalised oskaksid oma tehinguid ette näha ja kavandada, on planeerimise otstarbel vaja leida kogu edastusvõimsuse (TTC) ja neto edastusvõimsuse (NTC) väärtused. Järgmine graafik kujutab tegelikku piiriülest edastusvõimsust 2009. aasta talveperioodil[11]:

[pic]

2020. aastaks määratud taastuvenergia eesmärgi saavutamine eeldab võrgu infrastruktuuri, kaasa arvatud võrkude ja võrkudevaheliste ühenduste edasist läbimõeldud arendamist ja tugevdamist. Direktiiviga 2009/28/EÜ nõutakse, et liikmesriigid võtaksid asjakohaseid samme nende vajalike arengute kindlustamiseks, võrgu infrastruktuuri loamenetluste kiirendamiseks ning võrgu infrastruktuuri heakskiitmise ning haldus- ja planeerimismenetluste koordineerimiseks, et võimaldada taastuvatest energiaallikatest pärit elektri tootmise edasist arengut. Käesoleva aruande 1. lisas on esitatud loend lähiajaks kavandatud piiriüleste võrkudevaheliste ühenduste projektidest, millest riiklikud asutused on teatanud (või mille kohta on teavet saadud mujalt).

ARTIKKEL 7: ARUANDLUS

Varustuskindluse järelevalve ja sellekohase aruandluse kohustus on kehtestatud juba direktiivi 2003/54/EÜ artikliga 4. Nimetatud artikli kohaselt on liikmesriigid kohustatud koostama iga kahe aasta järel aruande, milles käsitletakse eraldi pakkumise/nõudluse tasakaalu siseriiklikul turul järgmise viie aasta jooksul, järgmiseks viieks aastaks kavandatud uusi investeeringuid, võimsust, võrkude hoolduse kvaliteeti ja taset ning tippnõudluse rahuldamise ja võimalike puudujääkide katmise meetmeid. Järelevalvearuande sisu ja ulatust on täpsemalt selgitatud direktiivi 2005/89/EÜ artiklis 7.

Enamik liikmesriike esitab aruandeid, milles tarbimise ja tootmise prognoosid ning eelseisvad võrgu tootmis- ja investeerimisvajadused on esitatud enam kui 20 aasta pikkuse perioodi kohta. Elektrisüsteemide piisavust käsitlevad riiklikud aruanded võimaldavad teha üldise järelduse, et see peab jääma sarnaseks praegusele olukorrale.

Aruannete kvaliteet on liikmesriigiti erinev. Mõned liikmesriigid (näiteks Soome) avaldavad põhjalikke andmeid ja katavad kõik direktiivis välja toodud punktid, samas kui mõnede teiste aruanded võiksid olla üksikasjalikumad. Näiteks uuemate elektriturgude aruanded ei kirjelda piisavalt seda, kuidas nende hulgiturg aitab saavutada elektritootmis- ja edastusvõimsuse piisavust.

Kolmanda energiapaketiga on tehtud järelevalve korralduses olulisi muudatusi. ENTSO-E süsteemi piisavuse prognoosi aruanne aastateks 2010–2025 oli esimene katse hinnata elektrisüsteemi piisavust üleeuroopalisel tasandil. Uus 10 aasta arengukava hõlmab kõiki varustuskindluse järelevalve jaoks olulisi aspekte nii tootmis- kui ka edastusvõimsuse piisavuse osas.

Komisjon on teinud ettepaneku täiustada praegust õiguslikku raamistikku, mis paneb liikmesriikidele kohustuse esitada energiainfrastruktuuri kohta aruandeid, määruse eelnõuga, mis käsitleb komisjoni teavitamist Euroopa Ühenduse energiainfrastruktuuri investeerimisprojektidest.

JÄRELDUSED

Liikmesriigid on direktiivi sätted tõhusalt rakendanud kas uute õigusnormide loomise või muudest Euroopa õigusaktidest tulenevate olemasolevate normide kasutamisega. Lähiperspektiivis näib võrkude võimsus ja tootmisvõimsus olevat piisav, et tulla toime Euroopa elektrienergia nõudlusega. Samas keskpikas ja pikas perspektiivis muutub pilt segasemaks. Vananevad elektrijaamad vajavad väljavahetamist. Selleks on turul vaja selgeid signaale uute investeeringute tegemiseks ning liikmesriigid peaksid suhtuma tähelepanelikult viivitustesse, mida võivad põhjustada nende planeeringumenetlused. Ka rahastamisvõimaluste leidmine võib olla tänases majanduskliimas raskendatud.

Liikmesriigid peaksid igakülgselt kaaluma, millist mõju avaldab suure hulga taastuvenergia tootmisüksuste, eriti ranniku ja avamere tuuleparkide, lisamine nende süsteemidele, ja olema selleks valmis. Lisaks aja jooksul vajalike suurte investeeringute tegemisele võrkudesse tuleb kasutamise taseme tõustes sellise integratsiooni saavutamiseks muuta ka tootmise ja nõudluse tasakaalustamise reegleid ja korda, et kohanduda selle uue elektritootmise profiiliga. Samuti võib vaja olla arvesse võtta nõudlusmudelite muutusi seoses energiatõhususe meetmete rakendumise, sh arukate arvestite kasutuselevõtuga. Võrkudesse investeerimise soodustamiseks tuleb kasutada reguleerivate asutuste poolt toetatavaid motivatsiooniskeeme ning kaaluda tuleks arukate elektrivõrkude tehnoloogia kasutamist.

Kolmas energiapakett toob olulisi muudatusi varustuskindluse järelevalvesse. Oluline samm edasi on ENTSO-E kohustus koostada iga kahe aasta järel 10 aasta arengukava, mis hõlmab kõiki varustuskindluse järelevalve jaoks olulisi aspekte nii tootmis- kui ka edastusvõimsuse piisavuse osas. Kuigi see ei ole olemuselt siduv, loob see sobiva aluse võrgu varustus- ja töökindlust käsitlevate ENTSO võrgureeglite koostamiseks.

Mida lähemale jõuab EL aastaks 2020 võetud kliimaeesmärkidele, seda tähelepanelikumad peaksid liikmesriigid olema võimalike varustuskindluse probleemide suhtes ning rakendama varakult sobivaid meetmeid, mille abil ajakohastada ja kohandada oma süsteeme vastavalt uutele ülesannetele ning mis tagaksid tarbijatele kvaliteetse, vähem CO2-heidet tekitava ja katkematu elektrivarustuse.

Käesolevas aruandes selgitati mõningaid Euroopa elektrisüsteemi eelseisvaid arenguid, eriti arvestades taastuvatest energiaallikatest saadava elektri suurte koguste integreerimist ning vajadust piirata energiasektoris kasvuhoonegaaside heitkoguseid: elektri osakaalu suurenemine üldises energialiikide kogumis; tootmis- ja tarbimiskohtade vahekauguse suurenemine seoses taastuvenergia tähtsuse kasvuga; olulisemate taastuvate energiaallikate (tuul ja päikesepaneelid) katkendlikkus, mis suurendab vajadust tasakaalustava võimsuse järele, mis võib tulla tavapärasest või taastuvenergiast; väljastpoolt ELi tuleva elektriimpordi potentsiaalselt suurem osatähtsus seoses „rohelise elektri” suure potentsiaaliga naaberpiirkondades. Need arengud nõuavad massiivseid investeeringuid ning investeeringute õigeaegseks leidmiseks sobivaid motivatsiooniskeeme, mis samal ajal tagaksid konkurentsi, jätkusuutlikkuse ja varustuskindluse. Sel põhjusel koostab Euroopa Komisjon praegu energiainfrastruktuuri paketti, mille ülesanne on ergutada Euroopa energiainfrastruktuuri arendamist. Uus pakett lähtub olemasolevast TEN-E raamistikust ning kehtestab tervikliku tegevuspõhimõtete kogumi, võttes arvesse seniseid menetlusi ja infrastruktuuri arendamise rahastamist.

1. lisa

Loend kavandatud investeeringutest piiriülestesse

ühendustesse järgmise viie aasta jooksul

1. Prantsusmaa-Belgia;

2. Prantsusmaa-Hispaania;

3. Prantsusmaa-Itaalia;

4. Bulgaaria-endine Jugoslaavia Makedoonia Vabariik;

5. Taani-Norra;

6. Eesti-Soome;

7. Eesti-Läti;

8. Soome-Rootsi;

9. Rootsi-Norra;

10. Rootsi-Leedu;

11. Leedu-Poola;

12. Kreeka-Türgi;

13. Saksamaa-Poola;

14. Saksamaa-Madalmaad;

15. Iirimaa-Ühendkuningriik;

16. Ühendkuningriik-Madalmaad;

17. Ühendkuningriik-Belgia;

18. Ühendkuningriik-Prantsusmaa;

19. Rumeenia-Serbia;

20. Slovakkia-Ungari;

21. Sloveenia-Itaalia;

22. Austria-Ungari;

22. Austria-Itaalia;

23. Malta-Itaalia;

24. Portugal-Hispaania.

Euroopa majanduse elavdamise kavas on ette nähtud toetus ka avamere tuuleparkide võrku ühendamiseks. Kaks avamere tuuleparkide võrku ühendamise projekti on Kriegers Flak Läänemeres ja Põhjamere võrk.

[1] http://ec.europa.eu/energy/gas_electricity/benchmarking_reports_en.htm

[2] Elektrivarustuse kvaliteedi 4. võrdlusuuringu aruanne, nr C08-EQS-24-04, 10. detsember 2008. Uuringuga ei kogutud andmeid Iirimaa, Kreeka, Bulgaaria, Küprose, Läti, Malta ega Slovaki Vabariigi kohta.

[3] http://ec.europa.eu/energy/strategies/2008/doc/2008_11_ser2/strategic_energy_review_wd_future_position2.pdf.

[4] Trends to 2030- update 2007; http://bookshop.europa.eu/is-bin/INTERSHOP.enfinity/WFS/EU-Bookshop-Site/en_GB/-/EUR/ViewPublication-Start?PublicationKey=KOAC07001

[5] www.entsoe.eu/fileadmin/user_upload/_library/publications/entsoe/outlookreports/SAF_2010-2025_final.pdf

[6] Üksikasjalikku analüüsi vt Euroopa elektriturgude kvartaliaruannetest järgmisel aadressil: http://ec.europa.eu/energy/observatory/electricity/electricity_en.htm

[7] Üksikasju vt ka Euroopa Komisjoni 2009. aasta aruanne energiaturu seire kohta, SEK(2009) 1734

[8] http://www.ewea.org/fileadmin/emag/statistics/2009generalstats/.

[9] Arvesse on võetud EL 27 koos teiste ENTSO-E liikmetega.

[10] http://www.entsoe.eu/index.php?id=55, Statistical Yearbook, Tie-lines data Table T9.

[11] Talveperioodi 2009–2010 kohta on kasutatud ENTSO-E neto edastusvõimsuse väärtusi. Selleks on liidetud riikide impordinäitajad ning arvestatud üldisi impordipiiranguid, kui need on välja kuulutatud. Installeeritud tootmisvõimsuse puhul on kasutatud Eurostati 2007. aasta väärtusi.