EUROOPA KOMISJON Brüssel,26.10.2021 COM(2021) 952 final KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE Edusammud puhta energia tehnoloogia konkurentsivõime parandamisel {COM(2021) 950 final} - {SWD(2021) 307 final}



Sisukord 1.Sissejuhatus 2.ELi puhta energeetika sektori üldine konkurentsivõime 2.1Taust: hiljutine areng, COVID-19 mõju, taastumine, inimkapital ja lisandväärtus 2.1Teadusuuringute ja innovatsiooni suundumused 2.2Puhta tehnoloogia rahastamine ELis 3.Keskendumine võtmetähtsusega puhta energia tehnoloogiale ja lahendustele 3.1Mere- ja maismaa tuuleenergia 3.2Päikeseenergia19 3.3Hoonetes kasutatavad soojuspumbad22 3.4Akud24 3.5Saastevaba vesiniku tootmine elektrolüüsi teel26 3.6Nutivõrgud (jaotusvõrgu automatiseerimine, nutiarvestid, kodused energiajuhtimissüsteemid ja elektrisõidukite nutilaadimine)29 3.7Lennunduses ja laevanduses kasutatavad taastuvkütused31 4.Järeldused34

1.Sissejuhatus Euroopa roheline kokkulepe on ELi puhta energia poliitika üldine raamistik. See on uus majanduskasvu strateegia, mille eesmärk on muuta Euroopa õiglasel, ressursi- ja kulutõhusal ning konkurentsivõimelisel viisil maailma esimeseks kliimaneutraalseks maailmajaoks. Euroopa rohelise kokkuleppe kliimaeesmärkide elluviimiseks on Euroopa kliimamääruses sätestatud poliitiline prioriteet saavutada 2050. aastaks kliimaneutraalsus ja vähendada 2030. aastaks kasvuhoonegaaside heidet 55 % võrreldes 1990. aasta tasemega. Seda poliitilist konteksti täiendab enneolematute rahaliste vahendite eraldamine ELi tasandil nii uue ELi eelarve kui ka 2020. aastal kokku lepitud taaste- ja vastupidavuspaketi „NextGenerationEU“ raames. Need aitavad anda suure panuse Euroopa rohelise kokkuleppe eesmärkide saavutamisse: 30 % vahendites on ette nähtud kliimakulutusteks. Täielikult tunnistades teadusuuringute ja innovatsiooni rolli nende eesmärkide täitmisel, on märkimisväärselt tugevdatud eelkõige ELi teadusuuringute ja innovatsiooni programmi „Euroopa horisont“, aga ka muid rahastamisprogramme, nagu innovatsioonifond või LIFE. Lisaks esitas Euroopa Komisjon 2021. aasta juulis Euroopa rohelise kokkuleppe elluviimiseks ulatusliku paketi, mis sisaldab kehtivate õigusaktide muutmise ja uute õigusaktide vastuvõtmise ettepanekuid, et suunata EL teele, mis võimaldab tal saavutada 2030. aastaks oma kliimaeesmärgid. See pakett on üks kõige laiaulatuslikumaid kliima- ja energiaalaste ettepanekute kogumeid, mille komisjon on kunagi esitanud. Muu hulgas aitab see innovatsiooni ja investeeringute hoogustamisega ning ELis uue turunõudluse tekitamisega kaasa puhta energia süsteemi arendamisele järgmisel kümnendil, tagades samal ajal sotsiaalselt õiglase ülemineku ja kindlustades ELi ülemaailmse juhtpositsiooni võitluses kliimakriisiga. Puhta energia süsteemi tehnoloogiline areng on kriitilise tähtsusega, et saavutada 2050. aastaks ELi kliima- ja energiaeesmärk, nagu on rõhutatud 2030. aasta kliimaeesmärgi kava mõjuhinnangus. Rahvusvaheline Energiaagentuur (IEA) prognoosib, et kuigi suurem osa 2030. aastaks saavutatavast CO2 heite vähendamisest toimub juba praegu turul oleva tehnoloogiaga, tuleb peaaegu pool 2050. aastaks vajalikust vähendamisest hetkel tutvustamise või prototüübi etapis olevatest tehnoloogialahendustest. Käesolevas teises konkurentsivõime aastaaruandes käsitletakse erinevate puhta energia tehnoloogialahenduste praegust ja prognoositavat olukorda ning antakse ülevaade sellest, kuidas puhta energia süsteem aitab muuta ELi 2050. aastaks kliimaneutraalseks, järgides samal ajal Euroopa rohelise kokkuleppe rohevannet mitte tekitada kahju. Konkurentsivõime eri aspekte kaaludes tuuakse aruandes välja ELi puhta energia süsteemi tugevad küljed, probleemid ja tähelepanu vajavad küsimused. Eelkõige näitab see, et puhta energia sektori kogulisandväärtuse ja tööhõive suundumused – kui sektorisiseseid erinevusi mitte arvestada – ületavad ELi üldise majanduse suundumusi, samal ajal kui avaliku sektori investeeringud puhta energiaga seotud teadusuuringutesse ja innovatsiooni on olnud viimasel viiel aastal jätkuvalt tõusuteel, ehkki ei küüni veel 2010. aasta tasemele. Euroopa innovatsiooni ökosüsteem on juhtpositsioonil nii suure väärtusega patentide taotlemisel kui ka kliimatehnoloogiaga tegelevate varajases etapis idufirmade toetamisel. Laiendamisel on EL siiski teistest geograafilistest piirkondadest kaugele maha jäänud. Tehnoloogia poolest hoiab EL endiselt tugevat positsiooni tuuleenergiatööstuses, kuid võib olla ristteel mitmes muus tööstusharus, sealhulgas päikeseenergia, saastevaba vesiniku, soojuspumpade ja taastuvkütuste sektoris. Kooskõlas energialiidu ja kliimameetmete juhtimist käsitleva määruse artikli 35 lõike 1 punktiga m hinnatakse käesolevas aruandes ELi puhta energia süsteemi konkurentsivõimet energialiidu olukorda käsitleva aruande raames. Kuna konkurentsivõime on keerukas ja mitmetahuline mõiste, mida ei saa määratleda ühe näitajaga, pakutakse käesolevas aruandes välja tervet energiasüsteemi (tootmine, ülekandmine ja tarbimine) hõlmavad laialdaselt tunnustatud näitajad, mida analüüsitakse kolmel tasandil (tehnoloogia, väärtusahel ja maailmaturg). Iga näitaja alusandmed on esitatud käesolevale aruandele lisatud komisjoni talituste töödokumendis. 2.ELi puhta energeetika sektori üldine konkurentsivõime 2.1Taust: hiljutine areng, COVID-19 mõju, taastumine, inimkapital ja lisandväärtus 2.1.1Hiljutine areng Nii nagu paljud teised maailma piirkonnad, peab ka Euroopa Liit tulema praegu toime energiahindade järsu tõusuga. Hinnatõus on tingitud eeskätt sellest, et seoses COVID-19 kriisist taastumisega on suurenenud üldine ülemaailmne energianõudlus ja eelkõige gaasinõudlus. Viimastel kuudel täheldatud kõigi aegade kõrgeimad hinnad on kujunenud peamiselt ülemaailmsest gaasinõudlusest mõjutatud tegurite koostoimel, mille tagajärjeks on elektrihindade tõus. Elektrihinnad tõusid ka aastaajale omaste ilmastikutingimuste tõttu (sel suvel oli veetase madal ja tuult vähe). Selle tulemusel on taastuvenergia tootmine Euroopas vähenenud. Ka CO2 hinnad on Euroopas 2021. aastal järsult tõusnud, ehkki palju vähem kui gaasihind. Gaasihinna mõju elektrihinnale on üheksa korda suurem kui CO2 hinna tõusu mõju.

Need tegurid põhjustasid alates 2020. aasta teisest poolest enamikus maailma suurimates majandusriikides elektri hulgi- ja jaehindade tõusu. Kõrgete elektri hulgimüügihindadega peavad toime tulema kõik ELi liikmesriigid, kuigi mõni neist on saanud suurema löögi, olenevalt eelkõige fossiilkütuste osakaalust elektritootmises. Kiirus, millega gaasi hulgihindade tõus kajastub jaehindades, sõltub ka jaelepingu tingimustest (st lepingu kestus, fikseeritud või muutuvad hinnad jne). Euroopa Komisjon on mures negatiivse mõju pärast, mida hinnatõus avaldab kodumajapidamistele ja ettevõtetele. Komisjon esitas pärast liikmesriikide ja Euroopa Parlamendi ärakuulamist teatise, et kehtestada energiahindade ajutise tõusu mõju leevendamiseks ja tulevastele šokkidele vastupanuvõime edasiseks tugevdamiseks asjakohased meetmed ning neid toetada. Elektri hulgihindade tõus võib anda märku taastuvate energiaallikate konkurentsivõime paranemisest. See võib stimuleerida sektorisse suuremate investeeringute tegemist, mis aitab pikas plaanis alandada elektrihindu, võttes arvesse madalamaid tootmiskulusid/tegevuskulusid, nende väljajätmist CO2 hinnastamisest ja eeldatavat kapitalikulude vähenemist. Praegune järsk hinnatõus Euroopa energeetikasektoris näitab ka vajadust vähendada ELi sõltuvust imporditud fossiilkütustest. Tulevikku vaadates kaasnevad uute kliima- ja energiaeesmärkidega uued investeerimisvajadused. Võrreldes viimase kümne aasta jooksul aastas investeeritud summadega on järgmise kümne aasta jooksul vaja täiendavaid investeeringuid aastas 390 miljardi euro ulatuses. Selleks et saavutada praegune 2030. aasta taastuvenergia 32 % eesmärk, on vaja taastuvenergia kasutuselevõttu märkimisväärselt kiirendada, ning juulis esitatud Euroopa rohelise kokkuleppe elluviimise paketis seatud uue 40 % eesmärgi saavutamiseks on vaja kiirendamise tempot veelgi tõsta. Kuna viivitused lubade andmisel on oluline takistus üleminekul vähese CO2 heitega energiasüsteemile, lükates puhta energia taristu ja tehnoloogia kasutuselevõttu ning nendesse investeerimist palju aastaid edasi, annab komisjon 2022. aastal välja suunised taastuvenergialubade andmise protsessi kiirendamiseks ja jätkab tihedat koostööd riikide ametiasutustega, et teha kindlaks head tavad ja neid vahetada. Loamenetlusi on vaja kiiresti lihtsustada ja ühtlustada, et luua taastuvenergia ühisturg, mis soodustab tõhusat ja kulutasuvat taastuvenergia kasutuselevõttu ning suurendab investorite kindlustunnet, võttes arvesse ka vajalikke suuri investeeringuid. Lõimitud ja hästitoimiv ELi energiaturg oleks kõige kulutasuvam viis kindla ja taskukohase energiavarustuse tagamiseks igat liiki tarbijatele. See hoiab hinnad kontrolli all, luues konkurentsi ja võimaldades tarbijatel valida energiatarnijaid. Energiahindu käsitlevas teatises on välja pakutud lühiajalised meetmed, nagu liikmesriikide erakorraline sissetulekutoetus kodumajapidamistele, riigiabi ettevõtjatele ja sihipärased maksuvähendused. Keskpikas plaanis teeb komisjon muu hulgas ettepaneku toetada investeeringuid taastuvenergiasse ja energiatõhususse ning uurida võimalikke meetmeid energia salvestamiseks ja gaasivarude ostmiseks. Kuigi veel ei ole selgeid tõendeid, et alternatiivne tururaamistik pakuks odavamaid hindu ja paremaid stiimuleid, on komisjon teinud Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööametile (ACER) ülesandeks hinnata praeguse elektrituru korralduse eeliseid ja puudusi ning esitada 2022. aasta aprilliks soovitused. Sel eesmärgil püüab EL arendada edasi liikmesriikide võrkude vahelisi ühendusi, tagades, et võimalikult suur osa võrkudevaheliste ühenduste võimsusest on kättesaadav kauplemiseks. Ta jälgib kehtiva õigustiku (nt võrgueeskirjad) rakendamist ja pakkus likviidsete turgude tagamiseks välja täiendavad vahendid, nagu taastuvenergia direktiivi läbivaatamine, sealhulgas äritarbijate energiaostulepingute täiendav edendamine, ja ettepanek vaadata läbi energiatõhususe direktiiv ning seada energiatõhusus ELi majanduse keskmesse. 2.1.2COVID-19 mõju ja taastumine Kuigi Euroopa rohelise kokkuleppe poliitikaraamistik suurendab nõudlust puhta energia tehnoloogia järele, paneb COVID-19 pandeemia sellise tehnoloogia pakkumise, arendamise ja konkurentsivõime kindlasti proovile. Energia- ja kliimapoliitika rakendamine sõltub taastuvenergiatehnoloogia kättesaadavusest, katkematutest väärtusahelatest, ettevõtjate konkurentsivõime säilimisest ja nende kvalifitseeritud tööjõust. Ühelt poolt on oht, et pandeemia majanduslik mõju annab suure tagasilöögi puhta energia tehnoloogia konkurentsivõimele. Teiselt poolt pakub majanduse taastamise poliitika tänu taasterahastule „NextGenerationEU“ ka võimalust suunata investeeringud puhta energeetika sektorisse ja neid suurendada. COVID-19 pandeemial on tegelikult olnud taastuvatele energiaallikatele kogu maailmas väiksem mõju kui muudele energiaallikatele. Mõju oli suurem üksnes transpordis kasutatavate biokütuste puhul, sest vähenenud reisimise ja madalate naftahindade koostoimel nende tarbimine langes. Kapitalikulude vähenemine võimaldas kogu maailmas üles seada enneolematul arvul päikese- ja tuuleenergiajaamu. Kuna elektritootmine kivisöest, maagaasist ja tuumkütusest vähenes, edestasid taastuvad energiaallikad 2020. aastal esimest korda fossiilkütuseid ELi peamise elektriallikana (taastuvad energiaallikad andsid ELi elektrienergiast 38 %, fossiilkütused 37 % ja tuumkütus andis 25 %). Komisjon esitas COVID-19 pandeemiast taastumiseks NextGenerationEU paketi raames ettepaneku võtta vastu määrus taaste- ja vastupidavusrahastu kohta, mis on ELi jaoks esimene omataoline tulemuspõhine programm. Rahastamine on liikmesriikidele kättesaadav nende põhjalike riiklike taaste- ja vastupidavuskavade alusel ning seda antakse mõõdetavate vahe- ja lõppeesmärkide saavutamise korral. Kõnealuse ettepaneku kohaselt peavad liikmesriigid eraldama riiklikus taaste- ja vastupidavuskavas vähemalt 37 % oma taaste- ja vastupidavusrahastu kogueraldisest kliimapöördele ning lisama kavasse meetmed, mis on kooskõlas Euroopa poolaasta ning riiklike energia- ja kliimakavade raames kindlaks tehtud asjaomaste riigipõhiste probleemide ja seatud prioriteetidega. Komisjoni poolt 5. oktoobriks 2021 heaks kiidetud 22 riikliku taaste- ja vastupidavuskava analüüs näitab, et kliimaga seotud investeeringuteks on eraldatud 177 miljardit eurot, mis moodustab 40 % nende liikmesriikide kogueraldisest (toetused ja laenud). Umbes 43 % sellest summast (76 miljardit eurot) on ette nähtud energiatõhususele (27,9 %) ning taastuvenergiale ja võrkudele (14,8 %), samas kui ligikaudu 62 miljardit eurot on ette nähtud kestlikule liikuvusele (35 %). Oluline osa oli ka teadusuuringutel ja innovatsioonil, sest liikmesriigid eraldasid oma riiklikes taaste- ja vastupidavuskavades peaaegu 12,3 miljardit eurot investeeringuteks teadusuuringutesse ja innovatsiooni, mis on seotud kliimamuutuste leevendamise ja nendega kohanemisega ning ringmajandusega. 2.1.3Inimkapital ja lisandväärtus Kuigi on veel liiga vara anda hinnangut selle kohta, kuidas pandeemia, aga ka taastumise rahastamine on mõjutanud inimkapitali, näitavad Eurostati värskeimad andmed, et puhta energeetika sektoril läks veidi enne pandeemiat paremini kui kogu majandusel tervikuna. 2018. aastal oli otsene tööhõive puhta energia valdkonnas 1,7 miljonit, kasvades keskmiselt 2 % aastas, samas kui tööhõive majanduses tervikuna kasvas keskmiselt 1 % aastas. Kui energiatõhususe ja energiajuhtimissüsteemide valdkonna tööhõive keskmine aastane kasv oli alates 2010. aastast keskmiselt 6 %, siis taastuvenergia ja elektromobiilsuse valdkonnas vähenesid otsesed töökohad 3 % (2010–2018). See on tingitud taastuvenergia väiksemast kasvust mõnes liikmesriigis: näiteks takistavad keerukad lubade andmise eeskirjad ja õiguslikud probleemid uute tuuleenergiarajatiste ehitamist Saksamaal, kus töökohtade arvu vähenemine on kõige suurem (vt ka punkt 3.1). Lisaks on tehnoloogia ja tootlikkuse paranemine vähendanud tööjõumahukust, eelkõige väljakujunenud turgudel (nt tuule- ja päikeseenergia). Töökohtade arvu kasv toimub üha enam muude puhta energia rakenduste valdkondades, nagu nutiarvestid, nutivõrgud, energia salvestamine ning muud energiatõhususe ja -juhtimisega seotud tooted ja tegevused. Samamoodi on puhta energia süsteemide kogulisandväärtus, mille keskmine aastane kasv oli enne pandeemiat 5 %, edestanud alates 2010. aastast kogu majanduse kogulisandväärtust (3 % kasv). Puhas energia andis 2018. aastal 1 % (133 miljardit eurot) ELi kogulisandväärtusest, mis on üle kahe korra rohkem kui fossiilkütuste ammutamise ja tootmise sektori kogulisandväärtus (59 miljardit eurot) . Puhta energia süsteemis on taastuvenergia kogulisandväärtus (60 miljardit eurot) kasvanud aastas keskmiselt 2 %, samas kui energiatõhususe ja energiajuhtimissüsteemide kogulisandväärtus (67 miljardit eurot) kasvas samal ajal 9 %. Elektromobiilsuse kogulisandväärtus (7 miljardit eurot) on kasvanud alla 1 % aastas. Taastuvenergia valdkonna töökohad andsid 2018. aastal keskmiselt 104 000 eurot kogulisandväärtust töötaja kohta, kusjuures keskmine aastane kasv on olnud alates 2010. aastast 5 % . See on 60 % rohkem kui ülejäänud majanduses (64 000 eurot kogulisandväärtust töötaja kohta). Energiatõhususe ja -juhtimise valdkonnas on lisandväärtus töötaja kohta 64 000 eurot ja elektromobiilsuse valdkonnas 74 000 eurot ning need kasvasid 2015.–2018. aastal vastavalt 3 % ja 7 % aastas, mis on rohkem kui ülejäänud majanduses (2 %). Võttes arvesse puhta energeetika sektori üldist vastupanuvõimet pandeemia ajal, puhta energia valdkonna inimkapitali häid tulemusi kuni pandeemiani ning liikmesriikide riiklikes taaste- ja vastupidavuskavades kavandatud 177 miljardi euro suurusi kliimaga seotud investeeringuid, võib olla ettevaatlikult optimistlik, et ELi majanduse taastudes jääb puhas energeetika tööhõive ja majanduskasvu mootoriks.

2.1.4Oskused Energiasüsteemi ümberkujundamine nõuab ümber- ja täiendusõpet kõigil oskustasemetel, et võtta puhta energia tehnoloogiasaavutused ja lahendused kasutusele ning arendada neid edasi eri sektorites. Nõudlus mitmesuguste puhtale energiale üleminekul asjakohaste kutsealade järele suureneb eeldatavasti 2030. aastani, sealhulgas mäetööstuses (st kriitilise tähtsusega toorainete kaevandamine), ehituses, tootmises, transpordis, hoonete sektoris ja nendega seotud tegevusaladel, samuti teaduse ja inseneeria valdkonnas . 2030. aastaks võidakse ainuüksi ELi ehitussektoris luua Euroopa renoveerimislaine abil veel 160 000 töökohta. Selleks et toetada ELi rohepöördeks vajalike järgmise põlvkonna oskuste kasutuselevõttu, algatas EL 2020. aastal oskuste pakti, mille raames luuakse ümarlaudade abil partnerlused selliste tööstusökosüsteemidega nagu ehitus ja energiamahukad tööstusharud. Meretaastuvenergia puhul on võimalik ka oskuste ülekandmine avamere nafta- ja gaasisektorist, samuti sõjatööstusest (nt võimalike projektikohtade uurimisel). 2019. aastal moodustasid naised keskmiselt 32 % taastuvenergia sektori tööjõust . Sooline tasakaalustamatus nii energeetikasektori tööjõus kui ka energiaalastes teadusuuringutes ja innovatsioonis on tihedalt – kuid mitte ainult – seotud naiste alaesindatusega kõrghariduse mõnes teaduse, tehnoloogia, inseneeria ja matemaatika allvaldkonnas. ELis on naised kolmanda taseme hariduses üleesindatud (54 % kõigil kolmanda taseme hariduse tasemetel ja kõigis valdkondades); naisi on nimetatud alla 11 % patenditaotlustes, kuid kliimamuutuste leevendamise tehnoloogia puhul üle 15 % taotlustes. Energeetikasektori jaoks väga olulistes allvaldkondades on mehed siiski endiselt tugevas ülekaalus, sest 2019. aastal olid vähem kui kolmandik inseneeria, tootmise ja ehituse ning vähem kui viiendik IKT valdkonna üliõpilastest naised . 2.1Teadusuuringute ja innovatsiooni suundumused Teadusuuringutel ja innovatsioonil on oluline roll tulevaste konkurentsivõimeliste tööstusharude kujundamisel. 2008. aasta majanduskriisi järel toimus avaliku sektori investeeringutes energialiidus prioriteediks seatud teadusuuringutesse ja innovatsiooni , viie aasta jooksul langus ning taastumismärgid ilmnesid alles pärast 2016. aastat ( joonis 2 ). Sestsaadik on ELi liikmesriigid investeerinud keskmiselt 3,5 miljardit eurot aastas, ent kulutused on ikka väiksemad kui kümme aastat tagasi. Ülemaailmsel tasandil esineb järjepidev suundumus teha üldiselt energeetikasse ja konkreetsemalt puhtasse energiasse suuremaid investeeringuid, kuid see ei pea sammu SKP kasvuga ega muudes sektorites teadusuuringutesse ja innovatsiooni tehtavate kulutustega. Mõõdetuna osakaaluna SKPs on ELi investeeringute määr (0,027 %) praegu kõigi maailma tähtsamate majanduste seas kõige madalam, olles veidi väiksem kui Ameerika Ühendriikides, kuigi näib, et kõigi tase langeb või on stabiilne ( joonis 3 ). Allikas: JRC IEA andmete ja enda töö põhjal Kuigi pandeemia pikaajaline mõju taastuvenergia teadusuuringute ja innovatsiooniga seotud kulutustele on ebaselge, näitavad varajased suundumused üldist vastupidavust. Ülemaailmsed avaliku sektori kulutused energiaga seotud teadusuuringutele ja innovatsioonile kasvasid jätkuvalt, ehkki 2020. aastal aeglasemas tempos. ELi erasektori kogukulutused energiaga seotud teadusuuringutele ja innovatsioonile vähenesid 2020. aastal 7 %. Kulutused konkreetselt taastuvenergia teadusuuringutele ja innovatsioonile olid siiski vastupidavamad ja nende kasv jätkus. Teadusuuringutesse ja innovatsiooni tehtavate investeeringute taseme säilitamiseks viimastel aastatel on olnud olulised teadusuuringuteks ette nähtud ELi rahalised vahendid, mis on igal aastal suurenenud, andes keskmiselt 1,5 miljardi euro suuruse panuse. Koos keskmiselt 20 miljardi euro suuruste hinnanguliste erasektori kulutustega on keskmine aastane koguinvesteering energialiidu teadusuuringute ja innovatsiooni prioriteetidesse viimastel aastatel (2014–2018) olnud ligikaudu 25 miljardit eurot. Majanduse taastumise seisukohalt on otsustava tähtsusega maailma suurim teadusuuringute ja innovatsiooni programm „Euroopa horisont“ ning innovatsioonifond koos ühtekuuluvuspoliitika vahendite ja programmiga LIFE, mis stimuleerivad praegu ja tulevikus kliima ja keskkonnaga seotud teadusuuringuid ja innovatsiooni ning lahenduste turuleviimist. Allikas: JRC IEA ja MI andmete ning enda töö põhjal 2019. aastal olid kõigi ELi liikmesriikide avaliku sektori koguinvesteeringud energialiidu teadusuuringute ja innovatsiooni prioriteetidesse ikka veel 5 % väiksemad kui 2010. aastal, ehkki olid 2015. aastaga võrreldes 2 % kasvanud. Ligikaudu neljandik liikmesriike on kulutusi kogu kümneaastasel ajavahemikul pidevalt suurendanud ning sama palju liikmesriike on kulutusi vähendanud. Ülejäänute puhul langeb suundumus kokku ELi kogunäitajaga või ei ole teave teadusuuringute ja innovatsiooni kulutuste kohta kättesaadav. On selge, et teadusuuringutesse ja innovatsiooni tehtavate investeeringute seiret on vaja parandada, kuid samas on ka liikmesriikide aktiivsus ja tegevus suurenenud, pidades silmas energialiidu ja kliimameetmete juhtimist käsitlevas määruses ette nähtud 2023. aasta aruandlust. See ei piirdu avaliku sektori investeeringutega teadusuuringutesse ja innovatsiooni, vaid hõlmab ka riiklikul tasandil suuremate jõupingutuste tegemist selleks, et jälgida erasektori investeeringuid teadusuuringutesse ja innovatsiooni. Energiatehnoloogia strateegiline kava (SET-kava) on peamine Euroopa vahend puhta energia tehnoloogiaga seotud teadusuuringute ja innovatsiooni poliitika ja rahastamise kooskõlastamiseks ELi ja liikmesriikide tasandil ning erasektori investeeringute võimendamiseks. Erasektori investeeringud ELi energialiidu teadusuuringute ja innovatsiooni prioriteetidesse ulatuvad hinnanguliselt 0,18 %-ni SKPst ( joonis 3 ), mis on rohkem kui Ameerika Ühendriikides, kuid vähem kui teistes tähtsamates konkureerivates majandusriikides (Jaapan, Korea, Hiina). See moodustab 12 % ettevõtjate teadus- ja arenduskulutustest, mis on rohkem kui Ameerika Ühendriikide hinnanguline 6 %, kuid umbes poole väiksem tähtsamate Aasia riikide puhul täheldatud osakaalust. Vähenemissuundumus puhta energia tehnoloogialahenduste patentimises (alates 2012. aastast) näib pöörduvat ning aastas esitatavate taotluste arv on ELis ja kogu maailmas naasmas kümne aasta tagusele tasemele. ELil on kliimamuutuste leevendamise tehnoloogia alaste keskkonnahoidlike leiutiste osakaal kõigist patenditaotlustest suurem kui teistel tähtsamatel majandusriikidel (ja suurem kui maailmas keskmiselt), mis näitab suuremat keskendumist ja spetsialiseerumist selle valdkonna leiutustegevusele. EL on suure väärtusega leiutiste poolest Jaapani järel teisel kohal, peamiselt Jaapani edemuse tõttu transporditehnoloogia valdkonnas, kuid taastuvenergia ja energiatõhususe valdkonnas on EL esikohal ( joonis 4 ). Viimase viie aasta jooksul puhta energia valdkonnas saadud suure väärtusega patentide alusel asub ELis endiselt ka veerand 100st edukamast ettevõtjast. Sellegipoolest tuntakse üha rohkem (ülemaailmset) muret mõju pärast, mida riikide poolt või subsiidiumidega toetatava tehnoloogia domineerimine, suletud turud ning erinevad intellektuaalomandi kaitse eeskirjad ja poliitika avaldavad innovatsioonile ja sektori konkurentsivõimele (eriti Hiina näitel). Hoolimata neist muredest on rohkem kui veerand puhta energia leiutistest, millele ELi taotlejad on viimase viie aasta jooksul saanud rahvusvahelise kaitse, olnud suunatud ka Hiina turule. Mis puudutab koostööd, siis geograafilise läheduse ja ELi koostööprogrammide tõttu Euroopas loodud liitude kõrval teevad ELi ettevõtjad enamasti kõige rohkem koostööd Ameerika Ühendriikide ettevõtjatega . ELi liikmesriikidel valmib 33 % ühistest leiutistest ELi-siseste sidemete kaudu, 29 % sidemete kaudu Ameerika Ühendriikidega ja ainult 6 % sidemete kaudu Hiinaga.



Allikas: JRC Euroopa Patendiameti Patstati põhjal 2.2Puhta tehnoloogia rahastamine ELis Riskikapitali roll Selleks et saavutada 2050. aastaks CO2-neutraalsus, on peale väljakujunenud tootmistehnoloogia (nt päikese- ja tuuleenergia) kasutuselevõtu ülioluline arendada ja laiendada uudseid tehnoloogialahendusi (nt pika- ja lühiajaline energia salvestamine, saastevaba vesiniku tootmine ja kasutamine sektorites, mille heidet on keeruline vähendada, CO2 kogumine ja säilitamine), eelkõige nn kliimatehnoloogiat. Pärast 2015. aasta Pariisi kliimamuutuste konverentsi on kliimatehnoloogia arendus märkimisväärselt hoogustunud ja see on muutumas väga atraktiivseks innovatsiooni esirinnas olevatele riskikapitaliinvesteeringutele. Kuna kliimatehnoloogia arendusaeg on pikk, nõudes kogu idufirmade rahastamistsükli jooksul märkimisväärselt kapitali ning suuri investeeringuid teadusuuringutesse ja innovatsiooni, on arendustegevuse riske vähendav valitsuse tegevus ja uue tehnoloogia ulatuslik rakendamine äärmiselt oluline erasektori osaluse täiendavaks stimuleerimiseks. Kliimatehnoloogia valdkond on kogu maailmas osutunud ka COVID-19 puhangu suhtes vastupidavaks ning jäänud riskikapitaliinvesteeringute jaoks atraktiivseks, hoolimata investeeringute üldisest vähenemisest ja riskikapitali märkimisväärsest ümbersuunamisest pandeemiaga seotud tööstusharudesse, nagu farmaatsiatööstus ja tervishoid. Kliimatehnoloogia valdkonnas saavutas ülemaailmne riskikapitali kaudu rahastamine 2020. aastal 14 miljardi euro taseme, mis on rohkem kui 1 250 % kasv alates 2010. aastast. Sealhulgas on riskikapitaliinvesteeringud ELis asuvatesse kliimatehnoloogia idu- ja kasvufirmadesse olnud viimase viie aasta jooksul 11 korda suuremad kui 2009.–2014. aastal, ulatudes 2020. aastal ligikaudu 2,2 miljardi euroni. 2020. aastal said ELi ettevõtjad 16 % ülemaailmsest riskikapitalirahastusest kliimatehnoloogia valdkonnas (võrreldes ainult 8 %-ga üldisest riskikapitalirahastusest kõigis valdkondades). Samal ajal oli 2020. aasta esimene aasta, mil varajase etapi investeeringud ELi idufirmadesse olid suuremad kui Ameerika Ühendriikide ja Hiina idufirmadesse ( joonis 5 ). ELis asuvad kliimatehnoloogia idufirmad jäävad oma laienemissuutlikkuses siiski teistest idufirmadest maha ja neisse tehtud koguinvesteeringud on Ameerika Ühendriikidega (43 %) võrreldes ikka veel kaugel maas. Viimase viie aasta jooksul said nad ainult 6,9 % kõigist kliimatehnoloogia idufirmadesse tehtud hilisema etapi investeeringutest, jäädes Ameerika Ühendriikidest (44 %) ja Hiinast (40 %) kaugele maha. Energiavaldkonda tehti 2013.–2019. aastal 8,2 % ülemaailmsetest kliimatehnoloogiaalastest riskikapitaliinvesteeringutest. Euroopa (EL ja Ühendkuningriik) investeerib energialahendustesse rohkem riskikapitali (23,5 %) kui Ameerika Ühendriigid (9,4 %) ja Hiina (alla 1 %) ning peamiselt investeerib ta taastuvenergia tootmise (valdavalt fotoelektrilised elemendid) ja energia salvestamise (akud) põhitehnoloogia arendamisse, et toetada selle levikut. Takistused ja võimalused riskikapitali ökosüsteemis Nii kliimatehnoloogia riskikapitalirahastuse üldine dünaamika ELis kui ka riskikapitaliinvestorite ligimeelitamine ELi energiaettevõtete puhul on seotud kliima- ja energiavaldkonnas ELi ja liikmesriikide tasandil kehtestatud paljude üldiste poliitikaeesmärkide ning kliimatehnoloogialahendusi toetavate vahenditega (nt fondifondid, toetused ja rahastamisvahendid, omakapitali- ja võlapõhised kaasinvesteeringud, teadus- ja arendustegevus). Võrreldes Ameerika Ühendriikide ja Hiinaga pärsivad ELis asuvate kliimatehnoloogia kasvufirmade tegevust ikka veel struktuursed tõkked, näiteks ELi turu ja regulatiivne killustatus, mis takistab kasvu ja põhjustab riskikapitali ökosüsteemide erineva küpsusastme. Peamiste lahendamist vajavate probleemidena võib muu hulgas nimetada ka raskusi, mis on seotud ELi teadusuuringute tugevate tulemuste ülekandmisega innovatsiooni, vajadust selge tee järele varajase etapi rahastamisest kasvuetapi investeeringuteni, vajadust arendada rahvusvahelisi partnerlusi ja piiriüleseid fonde ning pikaajalise kapitali vähesust. Seepärast on programmi „Euroopa horisont“ III samba „Innovatiivne Euroopa“ eesmärk toetada murranguliste ja turgu loovate uuenduste arendamist Euroopa Innovatsiooninõukogu kui ühtse kontaktpunkti kaudu, mis aitab novaatoritel luua turge, võimendada erasektori rahastamist ja laiendada oma ettevõtteid. Programmi „Euroopa horisont“ raames toetatakse ka Euroopa innovatsiooni ökosüsteemide algatust ning Euroopa Innovatsiooni- ja Tehnoloogiainstituuti (EIT). Näiteks EIT InnoEnergy portfell hõlmab rohkem kui 250 innovaatilist idu- ja kasvufirmat, mille eesmärk on säästa kümnendi lõpuks 1,1 gigatonni CO2 – see vastab kolmandikule Euroopa 2030. aasta CO2 heite vähendamise eesmärgist – ja 9,1 miljardit eurot iga-aastaseid energiakulusid. Programm „InvestEU“ ja ühtekuuluvuspoliitika toetavad samuti eeskätt VKEde, aga ka keskmise turukapitalisatsiooniga ja muude ettevõtjate juurdepääsu rahastamisele ja vahendite kättesaadavust. Lisaks toetavad Euroopa Investeerimispank (EIP) ja Euroopa Investeerimisfond (EIF) tõhusalt sellise süvatehnoloogia arendust, mida Euroopa vajab oma kestlikkuseesmärkide saavutamiseks. Peale selle aitavad täiendavad rahastamisprogrammid, nagu innovatsioonifond, moderniseerimisfond ning kliimameetmete sotsiaalfond, suunata kliimaga seotud poliitikameetmetest saadavat tulu energiasüsteemi ümberkujundamise toetuseks. ELi ja teiste tähtsamate majandusriikide vahelise kasvulõhe ületamiseks on vaja kaasata ka erainvestoreid, et nad osaleksid aktiivsemalt Euroopa riskikapitaliturul ning kliimatehnoloogia ja süvakliimatehnoloogia idufirmade rahastamises. Näiteks võimaldab 100 miljoni euro suurune katseühisfond, mille on loonud Euroopa Komisjon, Euroopa Investeerimispank (EIP) ja Breakthrough Energy Ventures Europe (BEV-E), kombineerida institutsionaalseid (riskikartlikke) investeerimismeetodeid riskikapitali (vähem riskikartlike) investeerimismeetoditega. EIP aitas ligi meelitada erainvesteeringuid 2016. aastal Rootsis asutatud keskkonnasõbralike akude ettevõttesse Northvolt, kes ehitab Rootsis Euroopa esimest kaubanduslikku akutehast ja kaasas 2020. aasta juunis 1,4 miljardit eurot rahalisi vahendeid. EIT InnoEnergy toetas ettevõtet investorite konsortsiumi moodustamisel ja juurdepääsul EIP rahastamisele: EIP 350 miljoni euro suurusele laenule lisandub 886 miljonit eurot erainvestoritelt.

ELi kestlike tegevusalade taksonoomia loob raamistiku kestvate investeeringute hõlbustamiseks ja määrab kindlaks keskkonnasäästlikud majandustegevusalad. 2020. aasta Euroopa tööstusstrateegia pakett, sealhulgas VKEde strateegias sisalduv ELi idufirmade standard (EU Start-up Nation Standard), näitab, et komisjonil on kavas võtta kasutusele uusi algatusi, mille eesmärk on suurendada riskikapitalifondide mahtu ja erasektori investeeringuid ning hõlbustada VKEde piiriülest laienemist ja kasvu. 2021. aasta Euroopa kestliku rahanduse strateegia eesmärk on pakkuda õigeid vahendeid ja stiimuleid juurdepääsuks üleminekut toetavale rahastamisele ning selles rõhutatakse VKEde toetamise tähtsust. Digitaalse innovatsiooni ja kasvufirmade algatus keskendub Kesk-, Ida- ja Kagu-Euroopa piirkonna innovaatiliste idufirmade ja süvatehnoloogia VKEde varajasele etapile ning laienemisele. Muud mehhanismid uuenduslike lahenduste kasutuselevõtu suurendamiseks ja leviku laiendamiseks hõlmavad Euroopa ühendamise rahastut ja ühtekuuluvuspoliitika vahendeid. Nende mehhanismide õigel viisil ühtlustamine ja eri vahendite koostoime ärakasutamine võib kaasa tuua ELi kliimatehnoloogia idufirmade edasise õitsengu, suurendades ja kiirendades riskikapitalifondide toetust kõigis sektorites ning tugevdades seega seost tehnoloogilise innovatsiooni ja rakendamise vahel. 3.Keskendumine võtmetähtsusega puhta energia tehnoloogiale ja lahendustele Järgmises jaos hinnatakse Euroopa Komisjoni poolt Euroopa rohelise kokkuleppe elluviimiseks 2021. aasta juulis vastu võetud seadusandlike ettepanekute paketi kontekstis asjakohaste valitud tehnoloogialahenduste konkurentsivõimet. Käesolevas aruandes keskendutakse kõigepealt tuule- ja päikeseenergiale, mille suhteline kasv kuni 2030. aastani on prognooside kohaselt suurem. Seejärel analüüsitakse elektrisalvestustehnoloogiat (nt akud ja saastevaba vesinik), võttes arvesse nende kriitilist tähtsust energiasüsteemi üldise paindlikkuse suurendamisel ning ühtlasi taastuvelektri turule lõimimise optimeerimisel. Meie ühiskonna elektrifitseerimise kontekstis uuritakse soojuspumpade konkurentsivõimet, võttes arvesse nende suurt tähtsust hoonesektori CO2 heite vähendamisel. Aruandes käsitletakse ka taastuvkütuseid, mida on vaja teatavate transpordiliikide CO2 heite vähendamiseks. Lõpuks analüüsitakse nutivõrke kui horisontaalset tehnoloogiat, mis aitab kombineerida erinevaid tehnoloogialahendusi. Iga tehnoloogiat hinnatakse kõigepealt selle hetkeolukorra ja väljavaadete põhjal ning seejärel selle väärtusahela analüüsi ja lõpuks maailmaturu analüüsi kasutades. 3.1Mere- ja maismaa tuuleenergia Tehnoloogia analüüs 2020. aastal seadis EL üles 10,5 GW tuuleenergiavõimsust (nii maismaal kui ka merel), saavutades kumulatiivse tuuleenergiavõimsuse 178,7 GW. Ainuüksi meretuuleenergia kumulatiivne võimsus on kasvanud 1,6 GW-lt 2010. aastal 14,6 GW-le 2020. aastal. Praegused riiklikes energia- ja kliimakavades esitatud riiklikud eesmärgid viitavad sellele, et 2030. aastaks seatud meretaastuvenergia eesmärgid (vähemalt 60 GW) on võimalik saavutada. Enamik kuni 2030. aastani kasutusele võetavaid meretuulerajatisi asub Põhjameres (47 GW), kuid oodata võib suurte võimsuste ülesseadmist teistes merepiirkondades, eelkõige Läänemeres (21,6 GW), Atlandi ookeanis (11,1 GW), Vahemeres (2,7 GW) ja Mustas meres (0,3 GW). Uute merepiirkondade kasutuselevõtt nõuab ujuvtehnoloogia edasiarendamist ja sadamataristu arendamist. Meretuuleenergia kasutuselevõtu kiirendamiseks on oluline ka kasutada tulevase avamerevõrgu rajamiseks hübriidprojekte, juhul kui need võivad vähendada kulusid ja mereruumi kasutamist. Vastavalt praegustele prognoosidele merepõhja kinnitatud meretuulerajatiste tulevaste kulude kohta on energiatootmise tasandatud kulud 2050. aastaks eeldatavasti vahemikus 30–60 eurot/MWh (sarnaselt maismaarajatistele). Maismaa tuuleenergia puhul on alates 2018. aastast täheldatud aastase lisandunud võimsuse vähenemist, mis on tingitud tagasihoidlikust kasutuselevõtust Saksamaal, kus loa andmise eeskirjad on keerulised ja võib esineda õiguslikke probleeme. ELi maismaa ja meretuulerajatiste vanuseline struktuur näitab, et lähiaastatel on otsustav roll ajakohastamisel. Olelusringi lõppu jõudnud tuuleturbiinide asendamine uutega või olelusringi pikendamine mõne osa uuendamisega võimaldab vara ajakohastada, kasutades ressurssi parima tuulega kohtades, ning võib edendada ühiskondlikku omaksvõttu, kuna praegused turbiinide asukohad jäävad kasutusse ning säilivad kohalikud töökohad ja kohalike omavalitsuste tulud. Praeguste tuuleenergiarajatiste käitusest kõrvaldamine ja uuendamine on ressursitõhususe, toorainetega varustamise ja jäätmetekke poolest siiski probleemne, sest paljusid praeguste tuuleturbiinide osi ei saa veel korduskasutada ega ringlusse võtta. Tuulikute puhul eeldab ringmajandus edasisi teadusuuringuid ja innovatsiooni ning lahenduste kasutuselevõttu. Tuuleparkide omanike valikut käitusest kõrvaldamise ja erinevate ajakohastamisvõimaluste vahel mõjutavad elektrihinnad, toetuskavad ja loamenetlused. Maismaa tuuleenergia praegune osakaal kogu elektritootmises on 13,7 % (2020). 2030. aasta kliimakava stsenaariumide kohaselt on maismaa tuuleenergia toodang 2030. aastal 847 TWh (osakaal kogu elektritootmises 27,3 %) ja 2050. aastal 2 259 TWh (osakaal 32,9 %). Viimasel kümnendil on erasektori kulutused tuuletehnoloogiaga seotud teadusuuringutele ja innovatsioonile olnud püsivalt vahemikus 1,6–1,9 miljardit eurot aastas. Need olid sel ajavahemikul kümme korda suuremad kui avaliku sektori investeeringud teadus- ja arendustegevusse. EL on tuuleenergia tehnoloogia valdkonnas suure väärtusega patentide poolest ülemaailmne liider (57 % osakaal 2015.–2017. aastal). Teiste tähtsamate majandusriikide osakaal on järgmine: Ameerika Ühendriigid 18 %, Jaapan 11 %, Hiina 5 % ja Korea 1 %. Aastatel 2015–2017 olid suure väärtusega patentidega riikide esirinnas Taani, Saksamaa, Ameerika Ühendriigid, Jaapan ja Hiina. Tähtsamad ELi algseadmete valmistajad esitavad enamiku suure väärtusega patentide taotlustest, kuid nende osa on alates 2012. aastast siiski vähenenud, kuna Ameerika Ühendriikide (nt General Electric) ja Jaapani (nt Mitsubishi Heavy Industries, Hitachi) suurettevõtjad on saavutanud suure väärtusega patentide alal häid tulemusi. Tuuleenergia valdkonnas tegutsevad ELi teadusorganisatsioonid kuuluvad selle valdkonna enim tunnustatud organisatsioonide hulka. Mis puudutab tsiteeritavust, siis 20st enim tsiteeritud organisatsioonist üheksa asuvad ELis. Väärtusahela analüüs Tuulepõhine energiatootmine on Euroopa jaoks strateegiline tööstusharu. See sektor pakub hinnanguliselt 240 000–300 000 töökohta. Enamik Euroopa tootmisrajatisi on riigis, kus asub ettevõtja peakontor, või riikides, kus tuuleenergia kasutuselevõtt on suurem. ELis asub 48 % tuuleenergiasektoris tegutsevate ettevõtjate peakontor. ELis asub 214 töötavat tootmisrajatist (26 % kõigist maailma rajatistest). 2018. aastal oli tuuleenergia väärtusahela käive ELis 36 miljardit eurot. ELi tuuleenergiasektor on näidanud innovatsioonisuutlikkust. EL on esirinnas väärtusahela nendes osades, mis tegelevad maismaa tuuleturbiinide andur- ja seiresüsteemidega, sealhulgas teadusuuringutes ja tootmises. Samuti on ELi tuuleenergiatööstusel suur tootmisvõimsus selliste komponentide puhul, millel on suur väärtus tuuleturbiinide maksumuses (tornid, käigukastid ja labad) ning mille puhul saab rääkida koostoimest teiste tööstussektoritega (generaatorid, võimsusmuundurid ja juhtimissüsteemid). Selleks, et muuta tuuleenergia komponendid ringluspõhisemaks on vaja siiski veel jõupingutusi teha. Samuti on vaja uurida meretuuleenergia kumulatiivset mõju ookeanide ökosüsteemidele. Maailmaturu analüüs

2018. aastal juhtisid algseadmete valmistajate esikümmet Euroopa valmistajad, kelle turuosa oli 43 %, neile järgnesid Hiina (32 %) ja Põhja-Ameerika (10 %) ettevõtjad. Tuuleenergiasektoris tegutsevad Euroopa algseadmete valmistajad olid viimastel aastatel juhtpositsioonil. Hiina algseadmete valmistajad edestasid neid esimest korda 2020. aastal (EL 28 %; Hiina 42 %), mis on seletatav uute käitiste arvu järsu kasvuga Hiina tuuleenergiaturul pärast Hiina üleminekut soodustariifidelt hankepõhisele toetuskavale. ELi kaubandusbilanss tuuleenergiaga seotud seadmete osas on viimasel 20 aastal olnud positiivne. Selle näitaja kasvu puhul on siiski märgata teatavat paigalseisu. See on osaliselt tingitud sellest, et teised majandused jõuavad varajase tegutseja eelist ära kasutanud ELile järele, kuid osaliselt ka kolmandate riikide poliitikast, mille eesmärk on kaitsta oma siseturgu või sundida ELi ettevõtteid tootmisvõimsust lokaliseerima (nt kohaliku tootmissisendi nõuete kaudu). Selle näide on tuulegeneraatorite eksport Hiinasse, mis on alates 2007. aastast, kui kehtestati Hiina omamaist tööstust toetav poliitikaraamistik, järsult vähenenud ega ole taastunud. Seevastu oli 21 % Hiina tuuleenergiaga seotud ekspordist 2018. aastal suunatud ELi turule, moodustades veidi alla 10 % ELi turust. ELi algseadmete valmistajate intressi- ja maksueelsed kasumid on alates 2016. aastast vähenenud, mis on tingitud suurest konkurentsist turbiinitellimuste puhul, eelkõige 2017.–2018. aastal, ja peamiste turbiinikomponentidega seotud suurematest materjalikuludest. Hoolimata käitiste poolest rekordilisest 2020. aastast tugevdas neid tegureid veelgi COVID-19 mõju, mis tekitas logistilisi probleeme kõikidele tootjatele. Paljud tuulegeneraatorite jaoks kriitilise tähtsusega toorained imporditakse Hiinast ja nende puhul esineb üldisemalt tarneahela algusosa kontsentreerumist. ELi tuuleenergiatööstust võivad ohustada võimalikud tulevased materjalide tarneprobleemid. Samuti on väljendatud muret keskkonna pärast seoses olelusringi lõppu jõudvate rajatiste komposiitlabadega, kuna neid on endiselt raske ringlusse võtta. Kooskõlas komisjoni 2020. aasta kriitilise tähtsusega toorainete tegevuskavaga võetakse meetmeid, et mitmekesistada kriitilise tähtsusega toorainete tarnimist nii esmastest kui ka teisestest allikatest ning parandada ressursitõhusust ja ringlust, edendades samal ajal tooraine vastutustundlikku hankimist kogu maailmas. Peale selle on ringmajandus, sealhulgas korduskasutamine, ringlussevõtt ja asendamine, prioriteetsed innovatsioonivaldkonnad, et vähendada kõnealuseid riske ja parandada samal ajal sektori üldist kestlikkust, ning need on lisatud programmi „Euroopa horisont“ 2021.–2022. aasta tööprogrammi. Euroopa tuuleenergiatööstus on võtnud ka kohustuse korduskasutada, ringlusse võtta või taaskasutada 100 % kasutuselt kõrvaldatud labadest ning kavatseb välja töötada tegevuskava tuuleturbiinilabade ringluse edasiseks kiirendamiseks. EL on hõlvanud 42 % ülemaailmsest meretuuleenergia turust ja tema ülesseatud koguvõimsus oli 2020. aastal 14,6 GW. Järgmisel kümnendil on oodata, et Euroopa säilitab meretuuleenergia iga-aastase kasvu puhul juhtpositsiooni. Eeldatakse siiski, et Hiina, Aasia ja Vaikse ookeani piirkond ning Põhja-Ameerika saavutavad meretuuleenergia segmendis lähiaastatel märkimisväärse turuosa (st ülesseatud võimsuse). Maismaa tuuleenergia puhul jääb suurimaks turuks Hiina (keskmine aastane turuosa on aastatel 2020–2025 ligikaudu 50 %), kellele järgnevad Euroopa (18 %), Põhja-Ameerika (14 %) ja Aasia (v.a Hiina) (8 %). Euroopa meretuuleenergia tootmine sadamates (praegune hinnanguline tootmisvõimsus 6–8 GW/aastas) peab oluliselt kasvama, et võimaldada aastase tootmisvõimsuse suurenemist kuni 16 GW-ni, et rahuldada nõudlust aastatel 2030–2050. 3.2 Päikeseenergia Tehnoloogia analüüs Päikeseenergeetika on väga suur ja innovaatiline tööstusharu, mis kasvab ootamatult kiiresti. See on saavutatud kiirendatud tehnoloogiaarenduse, juurutamisega seotud poliitikameetmete ning suurte tootmisrajatiste rakendamisega väikeste kuludega, peamiselt Aasias. Tehnoloogial on keskne koht tulevastes kliimaneutraalsetes elektritootmissüsteemides. Prognooside kohaselt seatakse kogu maailmas 2030. aastaks üles rohkem kui 3,1 TW päikeseelektri tootmisvõimsust ja 2050. aastaks umbes 14 TW päikeseelektri tootmisvõimsust. Ajavahemikul 2020–2050 on päikeseelektri lisavõimsusse vaja investeerida hinnanguliselt 4,2 triljonit USA dollarit. Prognooside kohaselt seatakse ELis 2030. aastaks üles 0,4 TW päikeseelektri tootmisvõimsust (2021. aastaks hinnanguliselt peaaegu 160 GW) ja 2050. aastaks 1 TW päikeseelektri tootmisvõimsust ,. Tööstusharu enda stsenaariumites prognoositakse veelgi paremaid tulemusi . ELis viis aastat tagasi juhtpositsioonil olnud eluhoonete süsteemid on nüüd ülesseatud võimsuse osakaalu poolest teisel kohal (25,4 %) pärast elektrivõrgu jaoks tootmise segmenti (30,5 %). Investeeringud saavutasid tipptaseme 2011. aastal, kuid pärast seda on ELi avaliku sektori koguinvesteeringud päikeseenergiaalasesse teadus-, arendus- ja tutvustamistegevusse vähenenud ning on nüüd allpool kümnendi alguse taset. Viimasel aastal on EL langenud suure väärtusega leiutiste valdkonnas teiselt kohalt (Jaapani järel) kolmandale (Jaapani ja Korea järel). Praeguse suundumuse jätkudes mööduvad EList varsti ka Hiina suure väärtusega leiutised. Mis puudutab ELi tootmise elujõulisust, siis eriti fotoelektriliste elementide ja moodulite projekteerimine kaldub muutuma üha keerukamaks, mis nõuab esirinnas püsimiseks täiendavaid investeeringuid. Väärtusahela analüüs ELil on ülemaailmne juhtpositsioon mitmes päikeseelektri tootmise väärtusahela osas: teadus- ja arendustegevus, polükristalse räni tootmine, päikeseelektri tootmise seadmed ja masinad. ELis asub üks juhtivaid polükristalse räni tootjaid. Lisaks sellele on ELi ettevõtjad konkurentsivõimelisemad väärtusahela hilisemates etappides ning neil on võtmeroll seires ja kontrollis ja süsteemitasakaalu segmentides, eelkõige inverterite ja päikesejälgijate tootmises. Euroopa ettevõtjad on säilitanud juhtiva koha ka kasutuselevõtu segmendis. Teisest küljest on EL kaotanud turuosa päikeseelementide ja -moodulite tootmises. Ränist päikeseelemente ja -mooduleid tootva Euroopa tööstuse taaselustumise korral – mis ei tundu võimalike projektide praegust arvu arvesse võttes liiga ebarealistlik – tuleks tarneahelas tähelepanu pöörata sõltuvusele mõnest kriitilise tähtsusega toorainest, nagu boor, gallium, germaanium ja indium. Hiljutine uuring näitab, et ELil on parimad tulemused, kui võrrelda toodetud energia hulka ning päikeseelektrisüsteemide tootmisel ja käitamisel kasutatud energia hulka; talle järgnevad Hiina ja Ameerika Ühendriigid. Samuti on päikeseelektrisüsteemide toodetud energia ELis kõige vähem CO2-mahukas, Ameerika Ühendriigid on teisel kohal ja Hiina kolmandal. ELil on ka suurim energiatootlus CO2 heite kohta, samal ajal kui Hiina tulemused on halvimad ja Ameerika Ühendriigid on keskmisel positsioonil. Viimati nimetatud näitaja kajastab tootmisprotsessides kasutatava elektri tootmistsükli CO2-mahukust. 2018. aastal oli ELis päikeseelektri valdkonnas 109 000 otsesest ja kaudset töökohta, kusjuures 2015.–2018. aastal toimus 42 % kasv. Hiljutisema uuringu esialgsed tulemused näitavad, et 2020. aastal oli ELi päikeseelektrisektoris umbes 123 000 otsest ja 164 000 kaudset täistööajaga töökohta, mis teeb kokku 287 000 töökohta . Kutseoskuste seisukohast töötab päikeseelektrisektoris teadus- ja arendustegevuse, polükristalse räni ja pooljuhtplaatide tootmise ning elementide ja moodulite tootmise valdkonnas kõrgelt haritud tööjõud. Vajalike oskuste poolest on nõudlikud tegevusalad ka inseneeria, hanked ja ehitus, käitamine ja hooldus, käitusest kõrvaldamine ning ringlussevõtt. Maailmaturu analüüs Suureneva päikeseelektrisüsteemide paigaldamise tõttu on ELi kaubanduspuudujääk fotoelektriliste moodulite impordi osas hakanud alates 2016. aastast taas kasvama, olles eelnevalt 2011.–2016. aastal päikeseelektrisüsteemide kasutuselevõtu vähenemise tõttu kahanenud. 2019. aastal kasvas see rohkem kui 5,7 miljardi euroni. See tasakaalustamatus kajastab impordi mahtu, kuna eksport ei ole aastate jooksul oluliselt muutunud. Päikeseenergiaga seotud import ELi sõltub suuresti Hiina ja muude Aasia riikide ettevõtjatest.

Polükristalse räni, valuplokkide ja pooljuhtplaatide tootmise ning päikeseelementide ja -moodulite tootmise ülemaailmne väärtus on praegu ligikaudu 57,8 miljardit eurot. ELi osakaal (12,8 %) vastab 7,4 miljardile eurole. See osakaal tuleneb peamiselt polükristalse räni tootmisest. Peaaegu kogu fotoelektriliste elementide ja moodulite tootmise kasv on toimunud väljaspool ELi. Turunõudluse suurenedes Euroopas ja kogu maailmas ning uue tootmistehnoloogia esile kerkides näitavad Euroopa tootjad üles uut huvi uusimatel tehnoloogialahendustel põhineva tootmisvõimsuse ülesseadmise vastu ELis. Sellega seoses tunti Euroopa Komisjoni ajakohastatud Euroopa tööstusstrateegias heameelt tööstuse juhitud Euroopa päikeseenergia algatuse jõupingutuste üle laiendada päikeseelektri tootmist. ELis on juba käivitatud mitu pooljuhtplaatide, päikeseelementide ja -moodulite tootmise projekti. Euroopa Komisjon avaldab 2022. aastal päikeseenergiat käsitleva teatise. Tootvate tarbijate ja energiakogukondade roll Taastuvenergia, näiteks päikeseenergia kasutuselevõttu ja tootmist, aga ka energiatõhusust võivad tugevdada energiakogukonnad, mis võimaldavad tarbijatel energiaturul aktiivselt osaleda. Praegu osaleb vähemalt kaks miljonit Euroopa kodanikku kollektiivselt rohkem kui 8 400 energiakogukonnas ja on alates 2000. aastast ellu viinud vähemalt 13 000 projekti. Euroopa energiakogukondade ülesseatud taastuvenergia koguvõimsus on praegu hinnanguliselt vähemalt 6,3 GW, mis moodustab tavaliselt ligikaudu 1–2 % riigis ülesseatud võimsusest, kusjuures suurima panuse (7 %) annavad energiakogukonnad Belgias. Enamiku ülesseatud võimsusest moodustab päikeseelekter, millele järgneb maismaa tuuleenergia. Konservatiivse hinnangu kohaselt on rahalisi vahendeid investeeritud kokku vähemalt 2,6 miljardit eurot. Energiakogukondi esineb mitmes õiguslikus vormis. Nad võivad üksteisest erineda nii tegevusvaldkonna, tehnoloogiaportfelli, suuruse kui ka liikmeskonna struktuuri poolest. Energiakogukonnad suurendavad tehnoloogiaalast teadlikkust ja tehnoloogia omaksvõttu, edendavad energiatõhusust, toodavad ja jaotavad taastuvenergial põhinevat elektrit ja soojust ning osutavad elektromobiilsusega seotud teenuseid ja energiaalaseid nõustamisteenuseid. Nad eksperimenteerivad innovaatiliselt ärimudelite ja isemajandamise kontseptsioonidega, et tuua kasu kohalikele kogukondadele. Euroopa energiakogukondade tegevuse jätkumine ja laienemine sõltub soodsatest õigusaktidest ja rahalistest stiimulitest ning kodanikele kättesaadavate tehnoloogialahenduste konkurentsivõimest. Kuigi ELi poliitikaraamistike eesmärk on käivitada energiakogukondade areng kogu ELis, sealhulgas piiriüleselt, sõltub palju sellest, kuidas liikmesriigid selliseid mudeleid võimaldavat raamistikku rakendavad. Riiklike energia- ja kliimakavade raamistikus on juba sätestatud nõue, et liikmesriigid peavad taastuvenergiakogukondade kohta aru andma, kuid vaid vähesed liikmesriigid on oma riiklikesse energia- ja kliimakavadesse lisanud kvantitatiivsed eesmärgid ja konkreetsed meetmed energiakogukondade arendamiseks. Energiakogukondade arengu hoogustamiseks ELi direktiivi tähenduses on komisjonil käsil energiakogukondade teabehoidla loomine, mis aitab levitada parimaid tavasid ja annab tehnilist abi energiakogukondadega seotud konkreetsete algatuste väljatöötamiseks kogu ELis. Sarnaselt energiakogukondadele toetab ELi raamistik omatarbeks toodetud energia tarbimist (st tootvaid tarbijaid), nõudes omatarbeks toodetud energia individuaalse ja kollektiivse tarbimise võimaldamist ning võrgutariifidest vabastamist. Jällegi sõltub palju õigusraamistiku ülesehitusest, kohaldatavatest võrgutariifidest ja maksudest ning ühtsetest teabepunktidest, et stimuleerida omatarbeks toodetud energia kollektiivset tarbimist kortermajades ja ka mujal, kui liikmesriigid otsustavad seda teha. Õiguslikud piirangud ja ebasoodne maksustamine võivad omatarbeks toodetud energia tarbimist tõsiselt takistada. 3.3 Hoonetes kasutatavad soojuspumbad Tehnoloogia analüüs Hoonetes kasutatavad soojuspumbad on väljakujunenud ja kaubanduslikult kättesaadavad tooted. Neid saab liigitada vastavalt taastuvenergia allikale (õhk, vesi või maapind), kasutatavale soojuskandjale (õhk või vesi), otstarbele (ruumide jahutamine/kütmine, vee soojendamine kodumajapidamistes) ja sihtturusegmentidele (kodutarbijad, väikesed äritarbijad ja soojusvõrgud). Soojuspumpadega soojuse tootmine on ELis viimase viie aasta jooksul kasvanud 11,5 % aastas, saavutades 2020. aastal 250 TWh taseme . Tegemist on kasvusuundumusega, sest kütte elektrifitseerimine on peamine tegur, mis aitab hoonesektoril kliimaneutraalsust saavutada. Soojuspumbad on väga tõhusad: nende tüüpiline hooajaline soojustegur 3 tähendab, et iga tarbitud kWh kohta toodetakse 3 kWh soojust. Järelikult saab soojuspumba kasutamine hoone kütmiseks olla gaasikatlaga võrreldes kulutõhus ainult juhul, kui elektri- ja gaasihinna suhe ei ole suurem kui 3. See suhtarv on liikmesriigiti väga erinev, ulatudes 1,5st 5,5ni, mis on sageli tingitud fossiilkütustega võrreldes kõrgematest elektrimaksudest ja -tasudest ning kasvuhoonegaaside heite väliskulude mittearvestamisest gaasi- ja naftahindades. Neid küsimusi käsitletakse 2021. aasta juulis Euroopa rohelise kokkuleppe elluviimiseks esitatud poliitikapaketis, eelkõige ettepanekutes, mis käsitlevad energia maksustamise direktiivi muutmist ning uue heitkogustega kauplemise süsteemi kasutuselevõtmist hoonesektoris ja maanteetranspordisektoris. Soojuspumpade sektorit iseloomustab ülemaailmne konkurentsiturg, kus innovatsioon on keskse tähtsusega. Kohanduste tegemine ELi arenevatesse kliima- ja keskkonnaalastesse õigusnormidesse ja strateegiatesse konkureerib toodete tulemuslikkuse suurendamise ja kulude vähendamisega ELi väikestes, keskmise suurusega või suurettevõtetes, kus teadus- ja arendussuutlikkus on piiratud. Sellest hoolimata pakuvad need tööstusele võimalusi uuenduslike toodete väljatöötamiseks. Ajavahemikul 2011–2021 olid soojuspumbatehnoloogiat käsitlevatest rohkelt tsiteeritud teaduspublikatsioonidest üle 37 % ELi publikatsioonid, järgnesid Hiina (23 %) ja Ameerika Ühendriigid (20 %). EL on esirinnas ka hoonetes peamiselt kütmiseks kasutatavate soojuspumpadega seotud leiutiste poolest: ajavahemikul 2015–2017 registreeriti 42 % suure väärtusega leiutistest ELis, järgnesid Jaapan (20 %), Ameerika Ühendriigid (8 %), Lõuna-Korea (7 %) ja Hiina (4 %) . Sellele teadmus- ja innovatsioonibaasile tuginedes on ELi teadusasutused ja tööstus võimelised uuendusi välja pakkuma. Ajavahemikul 2014–2020 rahastati hoonetes kasutatavate soojuspumpade projekte ELi teadusuuringute ja innovatsiooni raamprogrammi „Horisont 2020“ raames kokku 146,8 miljoni euro ulatuses. Suurim osa oli ette nähtud soojuspumpade integreerimiseks muude taastuvate energiaallikatega (60,9 %), kuid vahendeid eraldati ka eluhoonetes kasutatavate soojuspumpade arendamiseks (6,5 %) ja kaugküttes kasutamiseks (32,6 %). Väärtusahela analüüs EurObserveri andmetel oli soojuspumpade käive ELis 2018. aastal 26,6 miljardit eurot, mis on 18 % rohkem kui 2017. aastal. Samal ajal oli otseseid ja kaudseid töökohti 2018. aastal kokku 222 400, mis on 17 % rohkem kui 2017. aastal. Need andmed hõlmavad igat liiki soojuspumpasid, sealhulgas üksnes jahutamiseks või nii kütmiseks kui ka jahutamiseks kasutatavaid õhk-õhksoojuspumpasid, mis moodustasid 2019. aastal müüdud seadmetest 86 %. Oskuste seisukohast rakendatakse soojuspumpade sektoris haritud tööjõudu teadus- ja arendustegevuse, komponentide ja soojuspumpade tootmise, soojustehnika ja geoloogia, paigalduse (sh puurijad) ning teeninduse ja hoolduse valdkonnas. Maailmaturu analüüs Eluhoonetes kasutatavate kliimaseadmete turul domineerivad õhk-õhksoojuspumpade ekspordis Aasia ja Ameerika. Reverseeritavate kliimaseadmete puhul on tasakaalustamatus väiksem: Aasia riigid on ikka juhtpositsioonil ja neile järgnevad Euroopa riigid. Peamiselt kütmiseks kasutatavate soojuspumpade ekspordis on ELi riigid juhtpositsioonil, neile järgneb Aasia. Viimasel viiel aastal on peamiselt kütmiseks kasutatavate soojuspumpade ELi turu kasvu mõjutanud Aasiast pärit import, mis kasvas 2015.–2020. aastal keskmiselt 21 % aastas. Seetõttu on kaubandusbilanss halvenenud: 2015. aastal oli 249 miljoni euro suurune ülejääk, kuid 2020. aastal 40 miljoni euro suurune puudujääk. ELi pikaajalise strateegia prognooside kohaselt kasvab soojuspumpade müük hoonete kütmise sektori elektrifitseerimiseks ELis kuni 2030. aastani kiiresti, kuid seejärel kasv aeglustub. Kiirem hõlvamine ELi eesrindlikul turul annab ELi tööstusele võimaluse kuni 2030. aastani kasvada ja konkurentsivõimelist tootmist arendada ning kasutada seejärel ära kestlikku ülemaailmset kasvu, nagu prognoosib IEA .

Suured kulud Euroopas on osaliselt tingitud suurest killustatusest ja riigikesksetest turgudest. Mõnel juhul on siseriiklikes õigusaktides erinevusi, eelkõige toodete heakskiitmise nõuete ja lubade andmise eeskirjade poolest. ELi ettevõtjate konkurentsivõimet aitaks suurendada parem turustus- ja jaotusvõrk ELis ja väljaspool seda ning tihedam koostöö asjakohase pädevusega partneritega. Tunnistades siiski soojuspumpade olulist rolli energiasüsteemide lõimimisel, teatas komisjon Euroopa renoveerimislainet käsitlevas teatises soojuspumpade kasutamise edasisest edendamisest. Komisjon püüab suurendada ka soojuspumpade rolli energiasüsteemide paindlikkuses, näiteks töötades välja võrgueeskirja nõudluse paindlikkuse kohta. 3.4Akud Tehnoloogia analüüs Käesolevas aruandes keskendutakse liitiumioonakude tehnoloogiale, võttes arvesse selle olulisust elektromobiilsuse seisukohast. Viimane domineerib puhtale energiale üleminekuga seotud akude nõudluses . Energiasüsteemis laiemalt on statsionaarsetel akudel otsustav tähtsus energia salvestamise vahendina, mis võimaldab suurendada muutlikest taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaalu elektrienergia allikate jaotuses. Lisaks pakub suuri võimalusi elektrisõidukite koostoime elektrivõrguga. Elektrisõidukid muutusid omamise kogukulusid aluseks võttes 2020. aastal konkurentsivõimeliseks rohkem kui 50 %-l kogu Euroopa autoturust. Elektrisõidukite liitiumioonakude keskmised kogumihinnad on alates 2010. aastast langenud reaalväärtuses 89 %, jõudes 2020. aastal 137 USA dollarini kWh kohta (115 eurot/kWh). 2023. aastaks prognoositakse keskmiseks kogumihinnaks 101 USA dollarit kWh kohta ja 2027. aastaks peaks elektrisõidukite ostuhind olema tavaautode omast madalam . Elektrisõidukite aku keskmine energiatihedus kasvab 7 % aastas; kui elektriliste kergsõidukite (täiselektriliste ja hübriidsõidukite) akukogumi keskmine suurus kasvas 37 kWh-lt 2018. aastal 44 kWh-le 2020. aastal, siis täiselektriliste autode aku on enamikus riikides vahemikus 50–70 kWh . Autod on aga üha suuremad ja selline suundumus ohustab energiatõhususe kasvu ja kriitilise tähtsusega toorainete kättesaadavust. Akutehnoloogia kasutuselevõtt ELis on jõudnud enneolematult kõrgele tasemele: 2020. aastal moodustas elektrisõidukite müük 10,5 % autoturust (2019. aastal 3 %), kuid ELis on suuri erinevusi ning elektrisõidukite müük ulatub 0,5 %-st Küprosel 32 %-ni Rootsis. Kasutuses olevate elektrisõidukite arv ELis kahekordistus 2020. aastal rohkem kui kahe miljonini, mis vastab enam kui 60 GWh salvestusvõimsusele. 2030. aastaks sõidab ELi teedel eeldatavasti rohkem kui 50 miljonit elektrisõidukit . Kujunemisjärgus statsionaarsete akude turg ELis kasvas 2020. aastal ligikaudu 1,3 GWh-ni ning kumulatiivne ülesseatud võimsus oli ligikaudu 4,3 GWh (enamasti liitiumioonakud) . Tänu omatarbeks toodetud energia tarbimise edendamisele on Saksamaa hõivanud kaks kolmandikku Euroopa kodutarbijate akuenergia salvestamise turust (2,3 GWh) . 2030. aastaks võivad statsionaarsed akud salvestada elektrit peaaegu sama palju kui pumphüdroelektrijaamad, mõõdetuna energia läbilaskevõimena. Liitiumioonakudes saab tõhusalt salvestada elektrit kuni viieks tunniks, samal ajal kui kujunemisjärgus tehnoloogialahendused, sealhulgas läbivooluakud, võimaldavad paremini tagada pikemaks ajaks salvestamise. Võttes arvesse täiendavaid kuluelemente, on võrku tootmiseks kasutatavate liitiumioonrakenduste süsteemikulud 300–400 eurot/kWh, sama ajal kui koduste energiasalvestussüsteemide kulud on ligikaudu kaks korda suuremad. Akuenergiasüsteemi kulude vähendamine pooleni praegusest hinnast on kogu Euroopas massilise kasutuselevõtu võti . Kaks mitme miljardi euro suuruse eelarvega üleeuroopalist huvi pakkuvat tähtsat projekti, milles osaleb 12 liikmesriiki ning kümneid ettevõtjaid ja teadusasutusi, näitavad akude üha suuremat prioriteetsust teadusuuringute ja innovatsiooni rahastamisel. EL on omakorda eraldanud programmi „Euroopa horisont“ raames Batt4EU partnerlusele 2021.–2027. aastaks 925 miljonit eurot. Väärtusahela analüüs Hoolimata kasvavast huvist Euroopa kaevandusprojektide vastu, eriti seoses liitiumi ja loodusliku grafiidi kui akude jaoks oluliste mineraalidega, tuleb akumaterjalide kasvava nõudlusega sammu pidamiseks oluliselt suurendada nii akude esmaste kui ka teiseste toorainete tarnimist . EL sõltub suurel määral rahvusvahelisest koobalti-, liitiumi- ja grafiidikaubandusest ning need materjalid on kantud ELi kriitilise tähtsusega toorainete loendisse . Kuigi niklitarned on mitmekesisemad, sõltub EL akude tootmiseks vajaliku kõrge puhtusastmega materjali impordist, mille osakaal on ligikaudu 56 %. ELi kriitilise tähtsusega toorainete loendisse on kantud ka tulevased anoodi- ja katoodimaterjalid, nagu räni, titaan ja nioobium . ELi positsioon akudega seotud materjalide rafineerimisel on üldiselt nõrk, välja arvatud koobalti rafineerimise vallas (Hiina järel teisel kohal). Kuigi ELis on katoodimaterjalide valdkonnas tugevaid ettevõtjaid, on EL endiselt Aasiast pärit katoodimaterjalide netoimportija. Akuelementide tootmisvõimsus läheneb prognooside kohaselt 2025. aastaks 400 GWh-le ja suudab sisenõudluse suures osas rahuldada . 2021. aasta seisuga oli välismaiste, peamiselt Korea äriühingute ELi tütarettevõtjate liitiumioonelementide tootmisvõimsus 44 GWh . Samas alustavad lähiaastatel liitiumioonelementide tootmist kümme ettevõtjat, kelle peakontor on ELis. Maailma juhtivad tootjad rajavad tehaseid ka ELis. Liitiumioonelementide tootmisvõimsus ELis kasvab, moodustades 2021. aastal 6 % ülemaailmsest võimsusest (2018. aastal 3 %). Euroopa tootjad säilitavad tugeva positsiooni liitiumioontehnoloogia niširakendustes, kuid sõltuvad akuelementide tootmise seadmete puhul endiselt Aasia ettevõtjatest . ELi positsioon on tugevaim lõpptoodete valdkonnas. Kõik ELi autotootjad võtsid omaks ülemineku elektromobiilsusele, kusjuures üks tootja seadis koguni eesmärgiks müüa 2021. aastal 1 miljon elektriautot. ELis on palju ringlussevõtjaid, kuid nende suutlikkus on piiratud. Praegu saadetakse akud olelusringi lõpus enamasti Aasiasse . Kui uue patareisid ja akusid käsitleva määruse tugiraamistik on paigas, võib Euroopa haarata akude ringmajanduses (alates kaevandamisest kuni ringlussevõtuni) liidripositsiooni. Kasvav väärtusahel nõuab suuremaid jõupingutusi hariduses ja koolituses, sest 2025. aastaks luuakse 800 000 otsest töökohta ja kokku 3–4 miljonit töökohta . EL on sel eesmärgil käivitanud EBA250 Akadeemia. Maailmaturu analüüs Hiina kontrollib 80 % maailma akutoorainete rafineerimise võimsusest, 77 % elementide tootmise võimsusest ja 60 % akukomponentide tootmise võimsusest . ELi liitiumioonakude kaubandusdefitsiit oli 2018. aastal 3,6 miljardit eurot ja 2019. aastal 4,2 miljardit eurot. 2020. aastal enamik akuelemente ikka veel imporditi ja kõik juhtivad akutootjad asusid väljaspool Euroopat (kuid mitmel neist on ELis tootmistegevus). 2020. aastal oli liitiumioonakude ülemaailmse turu väärtus kokku ligikaudu 40–47 miljardit USA dollarit . Käimasolevate investeerimisprojektide tulemusena peaks EL saama 2025. aastaks Hiina järel suuruselt teiseks akuelementide tootjaks maailmas. ELi kaubandusdefitsiit elektriautode valdkonnas oli 2020. aastal väike ja eksport kasvas impordist kiiremini . Samal ajal laiendavad ELi autotootjad oma tootmisüksusi Aasias ja Ameerika Ühendriikides ning konkureerivad sealsete ettevõtjatega. ELis on ka statsionaarse energiasalvestuse turul tegutsevad tugevad ettevõtjad, näiteks ülemaailmsed liidrid võrku tootmise rakenduste ja kodutarbijate energia salvestamise turul. Elektribusside tootmises ja kasutuselevõtus jääb EL kaugele maha Hiinast, kes on juba elektrifitseerinud 60 % oma bussipargist. 2020. aastal müüdi ELis ainult 1 714 elektribussi, samal ajal kui Hiinas müüdi neid 61 000. 3.5Saastevaba vesiniku tootmine elektrolüüsi teel

Tehnoloogia analüüs Vee elektrolüüsi teel saadud saastevaba vesinik (nn mittebioloogilise päritoluga taastuvkütused) võib vähendada raskesti elektrifitseeritavate ja raskesti vähendatava heitega sektorite, nagu tööstuse ja raskeveonduse CO2 heidet ning soodustada selliseid energiateenuseid nagu energia hooajaline salvestamine. Peamine tehnoloogiaalane proovikivi on taastuvenergia vesinikuks muundamisega seotud energiatõhususe kaod, sest iga toodetud saastevaba vesiniku ühiku jaoks on vaja 1,5 ühikut taastuvelektrit. Et see oleks fossiilkütustel põhineva vesinikuga konkurentsivõimeline, peavad vajaminevad tohutud taastuvenergia-, peamiselt tuule- ja päikeseenergia kogused, samuti taastuvenergiakulud vähenema. ELi tööstuse praegust nõudlust vesiniku järele (ligikaudu 7,7 miljonit tonni aastas ) rahuldatakse peamiselt fossiilkütustest toodetud vesinikuga. Vee elektrolüüsi teel toodetud vesinik moodustab hinnanguliselt vähem kui 1 % kogutoodangust . ELi praegune 2030. aasta eesmärk on paigaldada 40 GW elektrilüüsiseadmeid, et toota kuni 10 miljonit tonni saastevaba vesinikku aastas . Prognooside kohaselt on Euroopa turu elektrolüüsivõimsus 2050. aastaks vahemikus 511 GW kuni 1 000 GW. Allpool on esitatud kokkuvõte vee-elektrolüüsiseadmete põhiliste tulemusnäitajate kohta eri tehnoloogialahenduste (leeliselisepõhised, polümeerelektrolüütmembraaniga (PEM), anioonvahetusmembraaniga (AEM) ja tahkoksiidipõhised (SO) elektrolüüsiseadmed) korral. Anioonvahetusmembraanid ei ole sama valmidusastmega kui teised tehnoloogialahendused (need on veel väljatöötamisel, kuid kättesaadavad piiratud kaubanduslikuks kasutuseks). Tahkoksiidelektrolüüsi on hakatud tutvustamiseks kasutusele võtma. Leeliselisepõhised ja polümeerelektrolüütmembraaniga elektrolüüsiseadmed on täielikult kaubanduslikud tehnoloogialahendused. 2020 2030 Leelisepõhine PEM AEM SO Leelisepõhine PEM AEM SO Iseloomulik temperatuur (°C) 70–90* 50–80* 40–60* 700–850* – – – – Elemendi rõhk (baarides) < 30* < 70* < 35* < 10* – – – – (Süsteemi) kasutegur (kWh/kgH2) 50 55 57* 40 48 50 < 50* 37 Degradeerumine (% / 1 000 h) 0,12 0,19 – 1,9 0,1 0,12 – 0,5 Kapitalikulu vahemik (€/kW – põhineb 100 MW tootmisel) 600 900 – 2 700 400 500 – 972 Allikas: mitmeaastase töökava 2014–2020 addendum, FCH JU, 2018 ja nende parameetrite puhul, mille juures on märge „*“, (Euroopa Komisjoni) energeetika peadirektoraadi edasiarendus, mis põhineb 2020. aasta aruandest „Green Hydrogen Cost Reduction“ saadud IRENA andmetel Kütuseelementide ja vesiniku valdkonna ühisettevõte (Fuel Cell and Hydrogen Joint Undertaking, FCH JU) on alates 2008. aastast investeerinud elektrolüüsiseadmete tehnoloogia arendusse ligikaudu 150,5 miljonit eurot (74,7 miljonit eurot teadustegevuseks ja 75,9 miljonit eurot innovatsiooniks). Peamised toetusesaajad on olnud Saksamaa, Prantsusmaa ja Ühendkuningriik, kes said vastavalt 31 miljonit, 25 miljonit ja 18 miljonit eurot. Programmi „Horisont 2020“ rohelise kokkuleppe projektikonkursi raames eraldati ligikaudu 90 miljonit eurot kolmele projektikonsortsiumile, et arendada ja käitada 100 MW elektrolüüsiseadmeid tegelikes tingimustes. Kui Jaapan on selles tehnilises valdkonnas palju aastaid järjepidevalt patente taotlenud, siis muudes piirkondades (eelkõige Hiinas) on elektrolüüsiseadmetega seotud leiutiste arv viimastel aastatel ühtlaselt kasvanud. Elektrolüüsiseadmete puhul on Euroopa (sh Ühendkuningriik) rahvusvaheliste patendiperede (mitmes rahvusvahelises patendiametis esitatud ja avaldatud patenditaotlused) arv proportsionaalselt suurem kui teistel juhtivatel majandustel . Väärtusahela analüüs Saastevaba ja vähese CO2 heitega vesinikuga seotud väärtusahelate ja nende prognoositava kasvu kohta on raske täpset teavet saada, kuid Euroopa puhta vesiniku liidu tegevus ja selle liidu enam kui 1 500 liiget viitavad väga dünaamilisele ja kiiresti arenevale sektorile. Euroopa saastevaba vesiniku liit on juba kogunud teavet projektide kohta, mille käigus võetakse 2030. aastaks kasutusele umbes 60 GW elektrolüüsiseadmeid, millest valdav osa hakkab töötama taastuvatest energiaallikatest toodetud elektriga. Elektrolüüsiturul on suur arengupotentsiaal. Keskmise suurusega kuni suurte elektrolüüsisüsteemide tootjate ülevaade, mis sisaldab teavet ainult kaubanduslike süsteemide tootjate kohta ja milles ei ole võetud arvesse laboris kasutatavate elektrolüüsiseadmete tootjaid, näitab, et Euroopal on tugev rahvusvaheline positsioon nii leeliselise kui ka PEM-elektrolüüsi puhul ning väga tugev positsioon tahkoksiidelektrolüüsi puhul, samal ajal kui ainus AEMi tootja asub samuti ELis. Nende elektrolüüsiseadmete ulatuslik kasutuselevõtt sõltub muu hulgas saastevaba ja vähese CO2 heitega vesiniku tootmiseks vajaliku taastuvatest energiaallikatest toodetud ja vähese CO2 heitega elektri kättesaadavusest ning muudest teguritest, nagu elektrolüüsiseadmete töötundide arvu suurendamine ja elektrihindade alanemine. Maailmaturu analüüs EL on saavutanud elektrolüüsi ja sellega seotud tehnoloogia valdkonnas tehnoloogilise juhtpositsiooni, kuid seni toodetakse ELis ikka veel suhteliselt vähe elektrolüüsiseadmeid, ehkki nende toodang kasvab lähiaastatel eeldatavasti märkimisväärselt. Kütuseelementide, elektrolüüsiseadmete ja vesiniku salvestamise tehnoloogia tootmiseks on vaja umbes 30 toorainet. Neist ainetest 13 on 2020. aasta kriitilise tähtsusega toorainete loendi kohaselt ELi majanduse jaoks kriitilise tähtsusega (hindamine ei hõlma elektrolüüsiseadmeid). Eelkõige PEM-elektrolüüsiks on vaja kasutada väärismetallkatalüsaatoreid, nagu anoodi puhul iriidium ja katoodi puhul plaatina, mida mõlemat hangitakse peamiselt Lõuna-Aafrikast; tahkeoksiidipõhine elektrolüüsiseade vajab aga haruldasi muldmetalle, mis pärinevad peamiselt Hiinast. 3.6Nutivõrgud (jaotusvõrgu automatiseerimine, nutiarvestid, kodused energiajuhtimissüsteemid ja elektrisõidukite nutilaadimine) Nutivõrgutehnoloogia kasutuselevõtt peaks jääma selle aastakümne jooksul ja pärast seda tugevaks suundumuseks, mis on tihedalt seotud elektrifitseerimise ja detsentraliseerimisega ning vajadusega parandada võrkude usaldusväärsust ja toimimise tõhusust ja suurendada investeeringuid vananeva võrgutaristu ajakohastamiseks. Aruka arvestisüsteemi, automatiseerimise ja mobiilsuse elektrifitseerimise tehnoloogialahendused annavad igaüks umbes 8 % ELi ja Ühendkuningriigi prognoositavatest investeeringutest elektrijaotusvõrkudesse kuni 2030. aastani . Üldiselt eeldatakse, et ka seotud digiteenuste turgude kasv jätkub. Käesolevas osas analüüsitakse digitehnoloogia ja -teenuste nelja valdkonda, mis on hoonete ja liikuvusega seotud ELi eesmärkide seisukohalt eriti olulised, nimelt jaotusvõrkude automatiseerimist, koduseid energiajuhtimissüsteeme, nutiarvesteid ja nutilaadimist. Tehnoloogia analüüs Jaotuse automatiseerimine ja arukas arvestisüsteem saavad tugineda väljakujunenud turukõlblikele seadmetele ja tarkvaralahendustele, mille kasutuselevõtt on kestnud juba kümme aastat. Näiteks 2020. aasta lõpuks oli ELis, Norras, Šveitsis ja Ühendkuningriigis paigaldatud peaaegu 150 miljonit nutiarvestit (keskmine turuosa 49 %). Eelduste kohaselt kasvab see arv 2025. aastaks peaaegu 215 miljonini (69 % turuosa), kusjuures teise laine tehnoloogia keskendub rohkem detsentraliseerimisele ja tarbijatele osutatavatele teenustele. Kodused energiajuhtimissüsteemid ja nutilaadimine on seevastu kasutuselevõtmise varajases etapis ning ELis ja mujal on ikka veel käimas paljulubavad teadusprojektid, mis edendavad tehnika taset ja mõjutavad seda varast kasvu. Kõigi tehnoloogialahenduste puhul on murekohaks standardimine, koostalitlusvõime ja küberjulgeolek, mis võivad aeglustada kasutuselevõttu sageli killustatud turul. Väärtusahela analüüs Kõnealuse nelja tehnoloogia väärtusahel koosneb riistvara, tarkvara ja teenuseosutajate kombinatsioonist. See põhjustab ELi väärtusahelate killustumist paljude osalejate vahel, eelkõige koduste energiajuhtimissüsteemide ja nutilaadimise valdkonnas. Jaotuse automatiseerimise ja aruka arvestisüsteemi väärtusahelad on aga kontsentreeritumad. Jaotuse automatiseerimise valdkonnas on mõned Euroopa ettevõtjad esindatud kogu väärtusahelas ja nad on olulised ülemaailmsed osalejad või turuliidrid, samas kui aruka arvestisüsteemi väärtusahelates domineerivad tavaliselt piirkondlikud osalejad.

Üldiselt tegutseb koduste energiajuhtimissüsteemide turul suuremal või vähemal määral 50 ettevõtjat, neist enamik Euroopa ettevõtjad, kellest mõnel on energiavaldkonnas pikaajalised kogemused. Viimasel ajal on sellele turule tulnud energiavahendajad ja tehnoloogiaettevõtted, kes keskenduvad oma ärimudelites üksnes kodustele energiajuhtimissüsteemidele ja pakuvad mõnikord tooteid või teenuseid suurettevõtjatele, hoides nii ära, et viimased hõivavad kogu koduste energiajuhtimissüsteemide tootmisahela. Elektrisõidukite laadimistaristu tarneahela kohta tehtud kolm põhitähelepanekut on järgmised: i) tootjate tarneahel on peamiselt kohalik ja/või piirkondlik, eelkõige ELis asuvate müüjate puhul, ii) põhilisi elektroonikaosi ostetakse Aasiast ning iii) turu- ja väärtusahel ei ole veel täielikult välja kujunenud, kuna müüjad arendavad, projekteerivad ja toodavad peamiselt ettevõttesiseselt, millele lisandub teatav lepinguline tootmine. Kuid kuna hajutatud energiaressursside ja elektrisõidukite kasutuselevõtt edeneb selle kümnendi jooksul kiiresti, konsolideerub ka nutilaadimise sektor kui mitme miljardi euro suuruse elektrisõidukite laadimisturu kasvav osa, eriti aeglase laadimise segment, mis on IEA elektrisõidukite ülemaailmse ülevaate kohaselt tulevikus suurem kui kiirlaadimise segment. Tasub märkida, et võttes arvesse tarkvara kasvavat tähtsust nutivõrkudega seotud tehnoloogias, on asjaomane ärimudel osaliselt kooskõlas puhtalt tarkvaratööstuse omaga ja areneb rohkem teenusteturu suunas, kusjuures suur osa tulust saadakse pärast esialgset kasutuselevõttu. Maailmaturu analüüs Kõigi nelja turu aastane liitkasvumäär on ligikaudu 10 %, kusjuures laadimistaristu kasvumäär on 26 %. Jaotuse automatiseerimine, mille maailmaturg on neist neljast suurim hinnangulise väärtusega (12,4 miljardit USA dollarit 2020. aastal), peaks kasvama 7,4 % aastase liitkasvumääraga ja saavutama 2025. aastaks 17,7 miljardi USA dollari taseme. Nutiarvestite turu suurus oli 2019. aastal hinnanguliselt 21,3 miljardit USA dollarit ja prognooside kohaselt kasvab see 2027. aastaks 38–39 miljardi USA dollarini (peamiselt tänu Aasias toimuvale kasvule). Prognoositakse, et koduste elektrijuhtimissüsteemide maailmaturg kasvab peaaegu 4,4 miljardilt USA dollarilt 2019. aastal rohkem kui 12 miljardi USA dollarini 2028. aastal aastase liitkasvumääraga 12,3 % (ja ELis 12,1 %). Elektrisõidukite laadimistaristu ja -platvormide areng võib sel kümnendil ELis tõeliselt hoogustuda ning kokkuliidetult peaksid nende turud kasvama 0,63 miljardilt eurolt 2020. aastal 6,7 miljardi euroni 2030. aastal, kusjuures aastane liitkasvumäär on üle 26 %. Elektrisõidukite turu hoogustumine loob suuri võimalusi koduste elektrijuhtimissüsteemide turule, kuna neist saab kodudes üks kõige olulisemaid elektrikoormuse tekitajaid. Varajase reguleerimisega loodi ELis kasvav nutiarvestite turg, mida varustavad peamiselt ELi tootjad, vähemalt riistvara puhul; nutiarvestite ja juhtimissüsteemide tarkvara turg näib olevat rohkem tasakaalus, muu hulgas isegi ELis, ja seal on ka mõned tugevad Ameerika Ühendriikide osalejad. Teisest küljest on Aasia turud (eriti Hiina turg) tarnitavate ühikute poolest Euroopa turuga võrreldes äärmiselt suured. EL püüab olla oma kõrgete poliitikaeesmärkide (nt Euroopa roheline kokkulepe, energiasüsteemide lõimimine jne), soodsa regulatiivse keskkonna (nt elektridirektiiv) ja avaliku sektori rahastamisega (nt programm „Euroopa horisont“, ühtekuuluvuspoliitika, Euroopa Innovatsioonifond, taaste- ja vastupidavusrahastu) nutivõrkude kasutuselevõtul teenäitaja. Koos pikka aega tegutsenud ELi ettevõtjatega, kes pakuvad võrgutehnoloogialahendusi, toetab see Euroopa turuliidrite ja tugevate tehnoloogiatootjate olemasolu kõigis neljas tehnoloogiavaldkonnas. Kuna maailmaturu analüüsist ilmneb tugev areng nii Ameerika Ühendriikides kui ka Aasia ja Vaikse ookeani piirkonnas (Hiina, Jaapan, Lõuna-Korea), ootab Euroopa ettevõtjad kuni 2030. aastani tihe konkurents. 3.7Lennunduses ja laevanduses kasutatavad taastuvkütused Tehnoloogia analüüs Taastuvkütused, sealhulgas täiustatud biokütused ja taastuvatest energiaallikatest toodetud sünteetilised kütused, on ainus kaubanduslik lahendus lennundus- ja laevandussektori CO2 heite vähendamiseks lähitulevikus. Taastuvkütused peaksid 2030. aastaks moodustama 5 % ELi reaktiivkütuse kogutarbimisest (st 2,3 miljonit naftaekvivalenttonni) ja 2050. aastaks 63 % (st 28 miljonit naftaekvivalenttonni). Taastuvallikatest toodetud lennukikütuse teatatud aastane kogutootmisvõimsus on 2025. aastaks ligikaudu 1,7 miljonit tonni, mis moodustab 0,05 % kogu ELi lennukikütusest. Võrdluseks: Ameerika Ühendriikides on olemasolev tootmisvõimsus kaks korda suurem (3,6 miljonit tonni), moodustades ligikaudu 60 % ülemaailmsest tootmisvõimsusest. Taastuvallikatest toodetud laevakütuste osakaal on praegu väga väike, kuid prognooside kohaselt on selle osakaal energiaallikate jaotuses 2030. aastaks 8,6 % ja 2050. aastaks 88 %. Taastuvkütuste turustamist ja kasutuse laiendamist takistavad suured kapitalikulud (CAPEX), mis ulatuvad 500 miljoni euroni ühe käitise kohta ja 80 %-ni tootmise kogukuludest. Konkreetsemalt on taastuvkütuste tootmiskulud praegu hinnanguliselt 3–6 korda suuremad kui tavakütuste praegune turuhind. Olemasolevates rafineerimistehastes ja muudes tööstuskäitistes on välja kujunemas kaastöötlemine (või lennukikütuste puhul koosvesiniktöötlus), mis annab eelise kapitalikulude vähendamiseks. EL aitab märkimisväärselt kaasa taastuvkütuste kulude vähendamisele, hoides teadusuuringutesse ja innovatsiooni tehtavate investeeringute valdkonnas tugevat ülemaailmset positsiooni. Biokütustega, sealhulgas täiustatud biokütustega seotud teadusuuringute ja innovatsiooni rahastamine liikmesriikide avaliku sektori vahenditest on alates 2008. aastast püsinud pidevalt ligikaudu 400 miljoni euro tasemel aastas. Lisaks suurenes taastuvkütustega seotud ELi rahastamine 430 miljonilt eurolt 2012.–2016. aastal 531 miljoni euroni 2017.–2020. aastal. Lennuki- ja laevakütuste eriotstarbeline rahastamine suurenes samal ajavahemikul 84 miljonilt eurolt 229 miljoni euroni. Tõendid erasektori teadusuuringute ja innovatsiooni investeeringute kohta on piiratud, kuid viitavad sellele, et Hiinas asuvad ettevõtjad investeerivad aastas taastuvkütustesse keskmiselt kõige rohkem (809 miljonit eurot) ning neile järgnevad ELi (652 miljonit eurot) ja Ameerika Ühendriikide (578 miljonit eurot) ettevõtjad. Suurim osa kõige rohkem teadusuuringutesse ja innovatsiooni investeerivatest ettevõtjatest asub siiski ELis, järgnevad Hiina ja Ameerika Ühendriigid. EList võib olla saanud tänu järjepidevatele investeeringutele üks ülemaailmseid innovatsiooniliidreid. Tõendid viitavad siiski mahajäämisele eelkõige Ameerika Ühendriikide ettevõtjatest, kellel on kaks korda rohkem lennukikütuse patente kui ELis asuvatel ettevõtjatel ning suurem arv juhtivaid novaatoreid. Jaapanis ja ELis asuvatel ettevõtjatel on kummalgi üks kolmandik kõigist merendussektori patentidest, kuid tõendid ei ole veenvad, sest arvesse on võetud mõned tehnoloogialahendused, mis ei ole seotud taastuvkütustega, ning andmed ei ole piisavalt üksikasjalikud. Väärtusahela analüüs

Üldiselt ei ole taastuvkütused lennundus- ja merendussektoris mitte ainult kliimaneutraalsele majandusele ülemineku strateegiline element, vaid võivad anda ka võimaluse majanduskasvuks ja tööhõiveks. Euroopa rohelise kokkuleppe elluviimise pakett suurendab eeldatavasti ELis nõudlust laevanduses ja lennunduses kasutatavate taastuvkütuste järele. See võib suurendada aastast lisandväärtuse kasvu 2030. aastaks mitme miljardi euro võrra. Võttes arvesse, et praegune 16 miljoni naftaekvivalenttonni suurune vedelate biokütuste tootmine annab ELis tööd ligi 230 000 inimesele, võib vastav omamaise tootmise kasv luua 2050. aastaks kuni 270 000 täiendavat töökohta. Praegune tööhõive biokütuste valdkonnas osutab ka sellele, et turu laiendamiseks vajalike kutseoskuste tugev baas on juba olemas, kuid võimalikuks kahekordistamiseks 2050. aastaks võib olla vaja ulatuslikumat kutseoskuste õpet. ELi väärtusahelatele toovad kasu mitmesugused eksperditeadmised eri tootmisviiside ja lähteainete kohta ning üha arvukamatest ühisettevõtetest taastuvkütuse ettevõtjate, nafta- ja gaasiettevõtjate ning sadamate ja lennujaamade vahel tulenev koostoime, mis näitab valmisolekut taastuvkütuste turgude laiendamiseks lennunduse ja laevanduse valdkonda. Täiustatud biokütused põhinevad peamiselt ringlussevõtmiseks sobimatutel jäätmetel ja jääkidel, mis on kestlikum valik ning millel on maakasutusele ja elurikkusele väiksem mõju kui toidu- ja söödapõhistel biokütustel. Biomassi lähteaine valik võib mõjutada kestlikkust, tootmiskulusid ja võimalikke tarnimise kitsaskohti. Kitsaskohtade vältimiseks on vaja eelkõige täiustatud biokütuste osakaalu suurendamisel välja töötada eri lähteainetel (v.a jäätmed) põhinevad alternatiivsed tootmisviisid. Maailmaturu analüüs Taastuvkütuste turg lennunduses ja laevanduses on praegu väga piiratud. Eeldatakse, et Euroopa rohelise kokkuleppe elluviimise paketti kuuluvad uued poliitikameetmed suurendavad oluliselt nõudlust ning laiendavad neid turge nii käesoleval kümnendil kui ka sellele järgnevatel aastakümnetel. ELi tugev ülemaailmne turupositsioon maanteetranspordis kasutatavate biokütuste valdkonnas ning täiustatud biokütuste juhtivate tootjate kontsentratsioon näitavad, et ELil on hea stardipositsioon nende uute turgude täitmiseks. Ent spetsiaalsete algatuste toel ja EList kaks korda suurema olemasoleva tootmisvõimsusega võib ka Ameerika Ühendriikides toodetud säästev lennukikütus ELi turgude pärast konkureerida. Kuna sünteetilised kütused sõltuvad odavast taastuvelektrist, võib nende tootmine nõuda suuremat sõltuvust Lähis-Ida ja Põhja-Aafrika piirkonnast. Teisest küljest pakub koostoime ELi olemasolevate kütusetootmisrajatistega (lõimimine rafineerimistehastega, tootmis- ja abitaristute taaskasutamine, kvalifitseeritud töötajate olemasolu, CO2 kättesaadavus kogumiseks ja korduskasutamiseks ning muud tegurid) võimalusi sünteetiliste kütuste majanduslikult konkurentsivõimeliseks tootmiseks ELis. Murrangulise tehnoloogia tähtsus – solaarkütuste näide Vajadus vedelate fossiilkütuste alternatiivide järele tõukab tagant teadusuuringuid ja innovatsiooni, et arendada välja kulutõhusaid taastuvkütuseid, mille energiatihedus on suur ja lähteained on küllaldaselt kättesaadavad. Kui täiustatud biokütuste ja sünteetiliste kütuste arendamisel on jõutud juba kaugele ja mõned neist on isegi jõudnud turuleviimise etappi, siis solaarkütuste tehnoloogia on ikka veel madala tehnoloogilise valmiduse tasemega ja alles kontseptuaalses või katseetapis. Mahukad investeeringud võivad aga võimaldada sellel murrangulisel tehnoloogial suurendada 2050. aastaks kulutõhusate ja suure energiatihedusega kütuste kättesaadavust ning vähendada samal ajal lähteainete ja ressurssidega seotud survet. Selleks et saavutada 2050. aastaks CO2-neutraalsus, on lisaks olemasoleva tehnoloogia kiirele kasutuselevõtule vaja tuua turule uued tehnoloogialahendused, mille tehnoloogilise valmiduse tase on praegu madal. Samamoodi oli minevikus võimalik tuua sihtotstarbeliste teadus- ja innovatsioonimeetmete abil turule tehnoloogia, mis oli 30 aastat tagasi vaid madalal tehnoloogilise valmiduse tasemel või isegi kõigest kontseptsioon, nagu meretuuleenergia tootmine, taastuvkütused ja elektrisõidukite liitiumioonakud. Solaarkütuste tootmine hõlmab erinevaid inimjuhitavaid ja bioloogiliselt abistatud protsesse, millega päikeseenergia muundatakse otse päikesevalgusest, õhust (nt CO2 ja lämmastik) ja veest saadavateks kütusteks, kemikaalideks ning materjalideks. See hõlmab otse päikesevalgusest pärit valgusenergia kasutamist, mida sageli nimetatakse kunstlikuks fotosünteesiks, ning päikesevalguse soojuse kasutamist, et juhtida kõrge temperatuuriga termilisi protsesse. Eriti vee fotoelektrokeemiline lagundamine on paljutõotav päikeseenergia abil vesiniku tootmise viis, mis pakub suure muundamisefektiivsuse võimalust madalal töötemperatuuril, kasutades kulutõhusaid kilest ja/või osakestest pooljuhtmaterjale. Fotoelektrokeemiline vesiniku tootmine võib mahukate investeeringute tegemisel muutuda 2040. aastaks kulude poolest fossiilkütustega konkurentsivõimeliseks ja jõuda turuleviimiseni. 4.Järeldused Euroopa rohelise kokkuleppe eesmärgid on võimalik saavutada ainult siis, kui märkimisväärselt laiendatakse avaliku ja erasektori teadusuuringuid ja innovatsiooni puhta energia tehnoloogia valdkonnas ning tehakse suuremaid jõupingutusi laborist turule jõudmiseks. See ei paku mitte üksnes uusi lahendusi, mida on vaja, et saavutada 2050. aastaks CO2-neutraalsus ning võidelda elurikkuse vähenemise, reostuse ja loodusvarade ammendumise vastu, vaid loob ka täiendavat majanduskasvu ja töökohti ELi puhta energeetika sektoris. Kuigi peamine vastutus investeeringute eest lasub erasektoril, on ELi ülesanne kehtestada õiged õigus- ja finantsraamistiku tingimused. See hõlmab nõudluse stimuleerimist mitme paketis „Eesmärk 55“ sisalduva meetme abil. Lisaks annavad taaste- ja vastupidavusrahastu, programm „InvestEU“ ning uue põlvkonna ELi programmid ELi 2021.–2027. aasta eelarve raames tugeva stiimuli teatavate probleemide lahendamiseks, suurendades kättesaadavat kasvukapitali, kõrvaldades turutõkkeid ja hoogustades poliitikareforme. Samal ajal kui järk-järgult vähendatakse ELi energeetikasektori CO2 heidet ja võetakse kasutusele puhta energia tehnoloogia, tuleb keskenduda konkurentsivõimele, töökohtade loomisele ja majanduskasvule. Käesolev aruanne näitab, et EL on puhta energia alaste teadusuuringutes endiselt esirinnas. Puhta energia patentide arvu vähenemissuundumus näib ümber pöörduvat ning aastas esitatavate taotluste arv ELis ja kogu maailmas on naasmas kümne aasta tagusele tasemele. Ülemaailmsel tasandil on ELis kliimamuutuste leevendamise tehnoloogia valdkonnas keskkonnahoidlike leiutiste osakaal suurem kui teistes tähtsamates majandusriikides. EL säilitab positiivset kaubandusbilanssi ja olulist turuosa omades tugeva positsiooni tuuleenergiatööstuses, kuid võib olla ristteel mitmes muus tööstusharus. Päikeseelektrisektoris näitavad Euroopa tootjad üles uut huvi investeerida ELi, tuginedes uusimale tehnoloogiale. Samamoodi on järele jõudmas ELi akutööstus, tänu akutootmisse tehtavatele investeeringutele, suurenenud nõudlusele elektrisõidukite järele, muutuste toimumisele ELi autotööstuses ja ringlussevõtu edendamisele, et tulla toime tooraineprobleemiga. Euroopa soojuspumpade, taastuvkütuste, nutivõrkude ja saastevaba vesiniku sektoritel on head võimalused saada kasu kasvavast nõudlusest, mis tuleneb asjaomaste turgude poliitiliselt juhitud laienemisest. Nende tööstusharude konkurentsivõime sõltub turu hõlvamise / arengu kiirusest, kavandatud investeeringute kaasamisest / turgude valmisolekust, samuti soodsast õigusraamistikust ning muude sektorite (nt lennundus ja meretransport) arengust. Puhta energia kasutuselevõtt nõuab ka tehnoloogia keskkonnamõju põhjalikku hindamist ja leevendusmeetmeid.