KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE üldeelarvest kaetud tagatiste kohta 31. detsembri 2013 aasta seisuga /* COM/2014/0540 final */





Sisukord 1............ Sissejuhatus. 3 2............ ELi eelarve raames tagatud tehingud. 3 3............ Tagatud tehingute areng. 5 3.1......... Komisjoni otseselt hallatavad meetmed. 5 3.1.1...... Euroopa finantsstabiilsusmehhanism.. 5 3.1.2...... Maksebilansi tasakaalustamise vahend. 6 3.1.3...... Makromajandusliku finantsabi laenud. 6 3.1.4...... Euratomi laenud. 7 3.2......... EIP välisfinantstehingute areng. 7 4............ ELi eelarvest kaetud riskid. 8 4.1......... Riski mõiste. 8 4.2......... Kogu riski komponendid. 8 4.3......... ELi eelarvest kaetav iga-aastane risk. 10 4.3.1...... Liikmesriikidega seotud risk. 10 4.3.2...... Kolmandate riikidega seotud risk. 11 5............ Tagatiste kasutamine ja fondi areng. 13 5.1......... Tagatiste kasutamine. 13 5.1.1...... Väljamaksed sularahavarudest 13 5.1.2...... Väljamaksed ELi eelarvest 13 5.1.3...... Taotlused fondile ja sissenõutud summad. 13 5.2......... Fondi areng. 14 1. Sissejuhatus Käesoleva aruande eesmärk on kontrollida ELi eelarvet mõjutavaid krediidiriske, mis on tekkinud otse Euroopa Liidu antud tagatiste ja tehtud laenutehingute või kaudselt Euroopa Investeerimispangale väljaspool liitu rakendatavate rahastamisprojektide jaoks antud tagatiste tõttu. Käesolev aruanne on esitatud vastavalt finantsmääruse[1] artiklile 149, mille kohaselt peab komisjon esitama Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande ELi eelarveliste tagatiste ja nendega seotud riskide kohta[2]. Aruanne on üles ehitatud järgmiselt: 2. jaos esitatakse ELi eelarvest tagatud tehingute peamised tunnused; samuti esitatakse mitmed teised täiendavad kriisiohjamismehhanismid, millega ei kaasne mingit riski ELi eelarvele. 3. jaos kirjeldatakse tagatud tehingute arengut. 4. jaos tuuakse esile ELi eelarvest kaetud peamised riskid ning 5. jaos keskendutakse tagatiste kasutamisele ja välistegevuse tagatisfondi (edaspidi „fond”)[3] arengule. Aruannet täiendab komisjoni talituste töödokument, kus on esitatud üksikasjalikud tabelid ja selgitavad märkused. Selles on esitatud ka nende riikide makromajanduslik analüüs, kes kasutavad ELi laenusid ja/või tagatisi, mis moodustavad fondi riskipositsiooni põhiosa. 2. ELi eelarve raames tagatud tehingud Euroopa Liidu eelarvest kaetavad riskid tulenevad mitmesugustest laenu- ja tagatistehingutest, mida saab jaotada kahte rühma: – Euroopa Liidu antud laenud, mis teenivad makromajanduslikke eesmärke, st makromajandusliku finantsabi[4] laenud kolmandatele riikidele koostöös Bretton Woodsi institutsioonidega; maksebilansi tasakaalustamiseks[5] antavad laenud euroalavälistele ELi liikmesriikidele, kellel on maksebilansi raskusi; laenud, millega Euroopa finantsstabiilsusmehhanismi (EFSM)[6] raames toetatakse kõiki liikmesriike, kelle majandus ja rahandus on tõsistes raskustes või sellises ohus erakorraliste sündmuste tõttu, mille üle neil puudub kontroll; ning – Mikromajanduslikel eesmärkidel antavad laenud, st Euratomi laenud ja eelkõige Euroopa Investeerimispanga (edaspidi „EIP”) poolt ELi tagatistega[7] kaetud tehingute rahastamine ELi mittekuuluvates riikides (edaspidi „EIP-poolne välisrahastamine”). EIP-poolne välisrahastamine, Euratomi laenud ja kolmandatele riikidele antavad makromajandusliku finantsabi laenud on alates 1994. aastast kaetud fondist ning maksebilansi tasakaalustamiseks antavad laenud ja EFSMi raames antavad laenud on kaetud otse ELi eelarvest. Fond katab nende kohustuste täitmatajätmise, mis kaasnevad ELi mittekuuluvatele riikidele või nendes riikides rakendatavate projektide jaoks antavate laenude ja laenutagatistega. Fond loodi selleks, et: – pakkuda likviidsuspuhvrit, et vältida ELi eelarve kasutamist iga kord, kui seoses tagatud laenuga jäetakse maksekohustused täitmata või viivitatakse nende täitmisega, ning – luua eelarvedistsipliini vahend, kehtestades finantsraamistiku ELi poliitika arendamiseks kolmandatele riikidele antavate komisjoni ja EIP laenude tagatise kohta[8]. Kui mõni kolmas riik saab Euroopa Liidu liikmesriigiks, ei kaeta tema laene enam fondist ning riskid tuleb katta otse ELi eelarvest. Fondi rahastatakse ELi eelarvest ning selle vahendid peavad pidevalt vastama teatavale protsendile nende tagasimaksmata laenude ja laenutagatiste põhisummast, mida fondist kaetakse. Kõnealune protsent ehk sihtmäär on praegu 9 %[9]. Kui fondis ei ole piisavalt vahendeid, leitakse need ELi eelarvest. Muud kriisiohjamismehhanismid, mida ei kaeta ELi eelarvest Kriisi ohjamiseks on käivitatud veel mitu mehhanismi, millega ei kaasne mingit riski ELi eelarvele: – Kreeka laenuleping,[10] mida rahastatakse teiste euroala liikmesriikide antavate kahepoolsete laenudega ja mida haldab komisjon. – Euroopa finantsstabiilsusvahend (EFSF)[11]: EFSFi lõid euroala liikmesriigid pärast 9. mail 2010 majandus- ja rahandusküsimuste nõukogus vastu võetud otsuseid. EFSFi ülesanne on kaitsta Euroopa finantsstabiilsust, osutades euroala liikmesriikidele finantsabi makromajandusliku kohandamisprogrammi raames. EFSF loodi ajutise päästemehhanismina ja see on Kreeka (koos IMFi ja mõnede liikmesriikidega) ning samuti Iirimaa ja Portugali (koos IMFi, mõnede liikmesriikide ja ELi/EFSMiga)[12] laenuandja. 2010. aasta oktoobris otsustati luua alaline päästemehhanism – Euroopa stabiilsusmehhanism, – Euroopa stabiilsusmehhanism (ESM)[13]: Euroopa stabiilsusmehhanismi asutamisleping jõustus 27. septembril 2012. Pärast seda kuupäeva sai sellest alaline kriisimehhanism ning uute programmide peamine rahastamisvahend. Paralleelselt ESMiga jätkab EFSF tööd käimasolevate Kreeka, Portugali ja Iirimaa programmidega, kuid alates 1. juulist 2013 ei osaleta enam uutes rahastamisprogrammides ega sõlmita uusi laenukorralduse lepinguid. ESM on Luksemburgis asuv valitsustevaheline organisatsioon, mida reguleeritakse rahvusvahelise avaliku õiguse alusel. Selle aktsionärideks on 18 euroala liikmesriiki. ESMi märgitud kogukapital on 702 miljardit eurot, millest 80 miljardit eurot on sissemakstud kapital (viiest sissemaksest viimane sissemakse tehakse 2014. aasta esimesel poolel), ja sissenõutav kapital on 622 miljardit eurot. Mehhanismi tegelik laenuandmisvõime on 500 miljardit eurot. 3. Tagatud tehingute areng Käesolevas jaos kirjeldatakse tagatud tehingute arengut; kõigepealt komisjoni otseselt hallatavad meetmed ja seejärel EIP hallatavad meetmed 3.1. Komisjoni otseselt hallatavad meetmed 3.1.1. Euroopa finantsstabiilsusmehhanism Majandus- ja rahandusküsimuste nõukogu järeldustega kehtestati mehhanismi maksimummääraks 60 miljardit eurot[14]; seadusjärgne piirmäär on kindlaks määratud nõukogu määruse nr 407/2010 artikli 2 lõikega 2, mille kohaselt on põhisumma piiratud maksete assigneeringute suhtes kohaldatava omavahendite ülemmäära piiresse jääva varuga. Tulenevalt nõukogu otsustest anda liidu finantsabi Iirimaale[15] (kuni 22,5 miljardit eurot) ja Portugalile[16] (kuni 26 miljardit eurot), tehti väljamakseid Iirimaale summas 21,7 miljardit eurot ja Portugalile summas 22,1 miljardit eurot. Tehingud 2013. aastal 2013. aastal ei toimunud ühtegi uut tehingut. EFSMi 60 miljardi euro suurusest maksimummäärast oli 2013. aasta 31. detsembri seisuga veel järel 11,5 miljardit eurot, mida vajaduse korral on võimalik abistamiseks kasutada[17]. Tehingud pärast 31. detsembrit 2013 2014. aasta märtsis maksti Iirimaale viimane osa 800 miljonist eurost ja sellega sai kogu laen välja makstud. Samal ajal tehti Portugalile täiendav 1,8 miljardi euro suurune väljamakse. 3.1.2. Maksebilansi tasakaalustamise vahend Maksebilansi tasakaalustamise vahendi raames taaskäivitati 2008. aasta novembris ning seejärel jaanuaris ja mais 2009 ELi keskmise tähtajaga finantsabi andmine (kogusummas 14,6 miljardit eurot), et aidata vastavalt Ungaril ning Lätil ja Rumeenial taastada turu usaldus. Sellest summast jääb 1,2 miljardit eurot välja maksmata, kuna väljamaksmise tähtaeg on möödas. Tehingud 2013. aastal Rumeenia puhul otsustas nõukogu 12. mail 2011 anda Rumeeniale lisaks juba eraldatud 5 miljardi euro suurusele toetusele kuni 1,4 miljardit eurot ELi ennetavat finantsabi[18]. Väljamakseid ei olnud siiski vaja teha ja finantsabi kehtivusaeg lõppes 31. märtsil 2013. 22. oktoobril 2013 otsustas nõukogu anda teist korda Rumeeniale keskmise tähtajaga ennetavat rahalist abi[19] kuni 2 miljardit eurot, mis väljastatakse laenudena, mille keskmise maksetähtaja ülempiir on kaheksa aastat. Taotlusi võib esitada kuni 30. septembrini 2015. Maksebilansi tasakaalustamise vahendi 50 miljardi euro suurusest maksimummäärast oli 2013. aasta 31. detsembri seisuga veel järel 36,6 miljardit eurot, mida vajaduse korral on võimalik abistamiseks kasutada. Tehingud pärast 31. detsembrit 2013 Täiendavaid tehinguid ei toimunud. 3.1.3. Makromajandusliku finantsabi laenud Pärast Lissaboni lepingu jõustumist ei võta makromajandusliku finantsabi otsuseid vastu nõukogu üksi, vaid teeb seda vastavalt seadusandlikule tavamenetlusele. Tehingud 2013. aastal Kõnealusel perioodil tehti üks 100 miljoni euro suurune väljamakse Bosniale ja Hertsegoviinale. Laenu saanud riigid (Rumeenia 12,5 miljonit, Bosnia ja Hertsegoviina 4 miljonit, endine Jugoslaavia Makedoonia vabariik 7,4 miljonit, Serbia 44,76 miljonit, Montenegro 0,24 miljonit ja Tadžikistan 12 miljonit eurot) maksid tagasi 80,9 miljonit eurot. Makromajandusliku finantsabi laenude laekumata summa on 2013. aastal suurenenud 545,5 miljonilt eurolt 564,6 miljonile eurole. Tehingud pärast 31. detsembrit 2013 Makromajandusliku finantsabi andmine Ukrainale, mis kiideti heaks 2010. [20] aastal, ja programmist saadaolevad vahendid, mis kiideti heaks 2002. [21] aastal, ulatuvad laenudena 610 miljoni euroni. Sellest summast tehti 2014. aasta mai keskel esimene 100 miljoni euro suurune väljamakse. 14. aprillil 2014 otsustas nõukogu anda Ukrainale[22] laenudena täiendavat makromajanduslikku finantsabi kuni 1 miljardit eurot. Esimene väljamakse (500 miljonit eurot) tehti 2014. aasta juunis. 3.1.4. Euratomi laenud Liikmesriikidele või teatavatele abikõlblikele riikidele, kes ei ole liikmesriigid (Venemaa Föderatsioon, Armeenia, Ukraina), antavate Euratomi laenude ülemmäär on 4 miljardit eurot, millest umbes 85 % on juba ära kasutatud. Ülejäänut ligikaudu 600 miljonit eurot oleks võimalik kasutada uute projektide rahastamiseks. 7. augustil 2013 allkirjastati 300 miljoni euro suurune laen Ukrainale olemasolevate tuumarajatiste ajakohastamiseks. Tehingud 2013. aastal 2013. aastal ei toimunud ühtegi laenu väljamakset. Bulgaaria maksis tagasi 19,81 miljonit eurot, Rumeenia 10 miljonit eurot ja Ukraina 6,61 miljonit eurot. Tehingud pärast 31. detsembrit 2013 Täiendavaid tehinguid ei olnud. 3.2. EIP välisfinantstehingute areng Tehingud 2013. aastal EIP välisfinantstehingutele ajavahemikul 2007–2013 antavat ELi tagatist („aastateks 2007–2013 antud välismandaat”) pikendati kuue kuu võrra, kuna 31. detsembriks 2013 ei olnud nõukogu ja Euroopa Parlament võtnud vastu uut asjaomast otsust. Süüria valitsus viivitas ka 2013. aastal intressimaksete ja laenu tagasimaksete tegemisega. EIP taotles tagatisfondilt maksetähtpäeva ületanud makse tegemist (vt punkt 5.3 allpool). Aastateks 2007–2013 antud välismandaadi alusel allkirjastati 2013. aastal 17 % rohkem laene kogusummas 3 901 miljonit eurot. Laene maksti välja 2 288 miljoni euro väärtuses (+20 % võrrelduna 31. detsembri 2012. aasta seisuga). Seega ulatus 31. detsembri 2013. aasta seisuga mandaadi raames allkirjastatud ja välja makstud laenude kogusumma vastavalt 27 062 miljoni ja 13 590 miljoni euroni. Varasemate EIP välismandaatide kohta vaata talituste töödokumendi lisa tabel A1. Tehingud pärast 31. detsembrit 2013 2014. aasta aprillis võeti vastu uus otsus, millega antakse EIP-le ajavahemikuks 2014–2020 ELi tagatis liiduvälistele tehingutele[23]. Otsuses on kehtestatud, et ELi tagatise ülemmäär tuleks jagada kindlaksmääratud 27 miljardi euro suuruseks ülemmääraks ja fakultatiivseks 3 miljardi euro suuruseks lisasummaks Fakultatiivse lisasumma osalise või täieliku kasutamise kohta tehakse otsus kooskõlas seadusandliku tavamenetlusega, tuginedes EIP vahekokkuvõttele otsuse rakendamise kohta ja EIP tehingute arengule. Samaaegselt käivad läbirääkimised uue tagatislepingu üle, nagu on nõutud otsuste artiklis 14. Käesolevas jaos osutatud mitmete rahastamisvahendite laenujäägi kogusumma 31. detsembri 2013. aasta seisuga on esitatud tabelis 1. 4. ELi eelarvest kaetud riskid 4.1. Riski mõiste ELi eelarvest kaetavad riskid tulenevad tagatud tehingute laenujäägist ja intressidest. Käesolevas aruandes kasutatakse ELi eelarvest kaetavate riskide (otsesed või fondi kaudu võetavad kaudsed riskid) hindamiseks kahte meetodit: – „eelarvest kaetava koguriski” arvutamisel võetakse arvesse asjaomaste tehingute laenujäägi kogusummat ja kogunenud intresse konkreetsel kuupäeval;[24] – „aastase eelarveriskina” määratletud eelarvemetoodika puhul arvutatakse maksimaalne summa, mille EL peaks eelarveaastal välja maksma, kui kõik tagatud laenudega seotud maksekohustused jäetaks täitmata.[25] 4.2. Kogu riski komponendid Kuni 2010. aastani tulenes ELi eelarvest kaetava laenujäägi kogusummaga seotud maksimaalne risk põhiliselt kolmandatele riikidele antud laenudest. Alates 2011. aastast on finantskriis tugevalt mõjutanud liikmesriikide rahandust, mistõttu EL on andnud liikmesriikide valitsemissektorite suuremate rahastamisvajaduste toetuseks rohkem laene. Sellest tulenevalt on riski komponentide osakaal muutunud. 31. detsembri 2013. aasta seisuga oli olukord järgmine: · 71 % laenujäägi kogusummast moodustasid laenuvõtmistehingud, mis on seotud liikmesriikidele antud laenudega, mis kaetakse otse ELi eelarvest (31. detsembril 2010. aastal oli vastav näitaja 45 %). Üksikasju ELi eelarvest kaetava riski kohta seisuga 31. detsember 2013 kajastab tabel 1. Tabel 1: ELi eelarvest kaetav tagatud laenujäägi kogusumma miljonites eurodes 31. detsembri 2013. aasta seisuga || Laenujääk || Kogunenud intress || Kokku || % Liikmesriigid* || || || || Euratom || 357 || 2 || 359 || <1% Maksebilansi tasakaalustamine || 11 400 || 223 || 11 623 || 14 % EIP || 2 657 || 22 || 2 676 || 3 % EFSM || 43 800 || 669 || 44 469 || 54 % Liikmesriigid kokku || 58 214 || 916 || 59 130 || 71 % Kolmandad riigid** || || || || Makromajanduslik finantsabi || 565 || 5 || 569 || 1 % Euratom || 29 || 0 || 29 || <1% EIP*** || 22 917 || 155 || 23 072 || 28 % Kolmandad riigid kokku || 23 510 || 160 || 23 670 || 29 % Kokku || 81 724 || 1 076 || 82 799 || 100 % * Risk kaetakse otse ELi eelarvest. See hõlmab ka makromajanduslikku finantsabi, Euratomi ja EIP laene, mis anti riikidele enne ELiga ühinemist. ** Risk kaetakse fondist. *** Hõlmab laene, mille õigused anti ELile üle pärast seda, kui Süüria ei täitnud EIP ees oma maksekohustusi. (summa: 60 miljonit eurot). Talituste töödokumendi tabelites A1, A2, A3a ja A3 on esitatud üksikasjalikum teave laenujäägi kõnealuste summade kohta, eelkõige ülemmäär, väljamakstud summad ja tagatismäärad. 4.3. ELi eelarvest kaetav iga-aastane risk 2014. aastal oli maksimaalne summa, mille EL peaks eelarveaastal välja maksma (otse või fondi kaudu), eeldades, et kõik tagatud laenudega seotud maksekohustused jäetakse täitmata, 7 395 miljonit eurot. See hõlmab 2014. aastal maksmisele kuuluvate tagatud laenude põhisumma ja intressimakseid, eeldusel et tagasimaksmata laene ei nõuta tagasi kiirendatud korras (üksikasjalikud andmed on esitatud komisjoni talituste töödokumendi tabelis A2). 4.3.1. Liikmesriikidega seotud risk Liikmesriikidega seotud risk hõlmab järgmist: a) enne ELiga ühinemist antud EIP laenud ja/või makromajanduslik finantsabi ja/või Euratomi laenud; b) maksebilansi tasakaalustamise vahendi raames antud laenud; c) Euroopa finantsstabiilsusmehhanismi raames antud laenud. Tabel 2: Liikmesriikide järjestus vastavalt 2014. aastal ELi eelarvest kaetavale aastasele riskile (miljonites eurodes) Koht || Riik || Laenud || Maksimaalne aastane risk || Riigi osakaal liikmesriikidega seotud aastasest riskist || Riigi osakaal aastasest koguriskist (liikmesriigid ja kolmandad riigid) 1 || Ungari || a)+b) || 2 128,42 || 41,0 % || 28,8 % 2 || Läti || a)+b) || 1 096,43 || 21,1 % || 14,8 % 3 || Iirimaa || c) || 661,00 || 12,7 % || 8,9 % 4 || Portugal || c) || 644,88 || 12,4 % || 8,7 % 5 || Rumeenia || a)+b) || 377,02 || 7,3 % || 5,1 % 6 || Bulgaaria || a) || 87,52 || 1,7 % || 1,2 % 7 || Tšehhi Vabariik || a) || 56,44 || 1,1 % || 0,8 % 8 || Poola || a) || 52,49 || 1,0 % || 0,7 % 9 || Horvaatia || a) || 42,62 || 0,8 % || 0,6 % 10 || Slovaki Vabariik || a) || 25,78 || 0,5 % || 0,3 % 11 || Sloveenia || a) || 7,44 || 0,1 % || 0,1 % 12 || Leedu || a) || 4,95 || 0,1 % || 0,1 % 13 || Küpros || a) || 3,29 || 0,1 % || <0,1 % Kokku || || || 5 188,29 || 100 % || 70,2 % 4.3.2. Kolmandate riikidega seotud risk Fondist kaetakse kolmandate riikide tagatud laenud, mille tagasimaksmise tähtaeg ulatub kuni 2042. aastani. 2014. aastal on fondist kaetav kolmandate riikidega seotud maksimaalne aastane risk 2 206,6 miljonit eurot (30 % aastasest koguriskist). 42 riigist kõige suurema laenujäägi kogusummaga kümme riiki on järjestatud allpool. Nende arvele langeb 1 684 miljardit eurot ehk 76,3 % fondi kaetavast aastasest riskist. Kõnealuste riikide majanduslikku olukorda on analüüsitud ja kommenteeritud talituste töödokumendi punktis 3. Tabelis on iga riigi puhul märgitud ka reitinguagentuuride antud hinnang krediidivõimelisuse kohta. Kolmandate riikidega seotud risk hõlmab EIP laenutehinguid ja/või makromajanduslikku finantsabi ja/või Euratomi laenusid (üksikasjalikud andmed on esitatud talituste töödokumendi tabelites A3b ja A4). Tabel 3: Kümme kõige olulisemat kolmandat riiki vastavalt 2014. aastal fondist kaetavale aastasele riskile (miljonites eurodes) Koht || Riik || Maksimaal­ne aastane risk || Riigi osakaal kolmandate riikidega seotud aastasest riskist || Riigi osakaal aastasest koguriskist (liikmesriigid ja kolmandad riigid) 1 || Türgi || 542,67 || 24,6 % || 7,3 % 2 || Tuneesia || 221,59 || 10,0 % || 3,0 % 3 || Maroko || 217,77 || 9,9 % || 2,9 % 4 || Serbia || 195,00 || 8,8 % || 2,6 % 5 || Egiptus || 184,11 || 8,3 % || 2,5 % 6 || Brasiilia || 102,45 || 4,6 % || 1,4 % 7 || Lõuna-Aafrika Vabariik || 74,51 || 4,6 % || 1,4 % 8 || Süüria || 72,52 || 3,3 % || 1,0 % 9 || Bosnia ja Hertsegoviina || 63,24 || 2,9 % || 0,9 % 10 || Ukraina || 10,61 || 0,5 % || 0,1 % || 10 riiki kokku || 1 684,47 || 76,3 % || 22,8 % 5. Tagatiste kasutamine ja fondi areng 5.1. Tagatiste kasutamine 5.1.1. Väljamaksed sularahavarudest Kui võlgnik hilineb ELile makse tegemisega, kasutab komisjon sularahavarusid selleks, et vältida viivitusi ja neist tulenevaid kulutusi laenutehingute teenindamisel[26]. Selliseid tehinguid 2013. aastal ei toimunud. 5.1.2. Väljamaksed ELi eelarvest Kui maksete tegemisel esineb viivitusi, esitatakse taotlus see katta ELi eelarvest. Kuna liikmesriikidel ei esinenud 2013. aastal maksekohustuste täitmata jätmist, siis assigneeringuid ei taotletud. 5.1.3. Taotlused fondile ja sissenõutud summad Kui ELi poolt kolmandatele riikidele antud või tagatud laenu saaja hilineb makse tegemisega, kasutatakse fondi, et tasuda maksetähtpäeva ületanud makse kolme kuu jooksul alates maksenõude[27] esitamisest. EIP-l on alates 2011. aasta detsembrist esinenud seoses Süüria valitsuse tehtavate intressimaksete ja laenu tagasimaksetega viivitusi. Kuna ametlikud maksetaotlused on olnud edutud, on EIP alates 2012. aasta maist hakanud pöörduma fondi poole. Süüria maksmata võlgade pärast fondile esitatud taotluste areng on esitatud tabelis 4. EIP taotletavad summad võetakse tagatisfondi kontolt pärast nõusoleku saamist komisjoni talitustelt. Kui EL teeb ELi tagatise alusel makse, lähevad EIP õigused ja õiguskaitsevahendid ELile üle. ELi nimel EIP algatatud sissenõudmismenetlused summade suhtes, millega seoses on õigused ja õiguskaitsevahendid üle antud. Tabel 4: Taotlused tagatisfondile Süüria maksmata võlgade pärast (miljonites eurodes) Aasta || Rahuldatud taotluste arv || Iga perioodilise makse suurus || Trahvid ja kogunenud intressid (1) || Sissenõutud summa[28] || Kokku 2012 || 2 || 24,02 || ei kohaldata || 2,15 || 21,87 2013 || 8 || 59,27 || 1,36 || 0 || 60,63 Kokku || 10 || 83,29 || 1,36 || 2,15 || 82,50 (1) Trahvid ja kogunenud intressid nõuab EIP sisse alles iga laenu teise maksetaotlusega ning need kogunevad alates viivise tekkimise kuupäevast kuni päevani, millal tagatisfond selle tasub. 31. detsembril 2013. aastal oli Süüriale antud tagatud laenu jääk 554 miljonit eurot, kusjuures laenu lõpptähtaeg on 2030. aasta. 5.2. Fondi areng Vastavalt tagatisfondi määruses sätestatud rahastamiseeskirjadele peavad fondi vahendid jõudma vajalikule tasemele (sihtsumma), milleks on määratud 9 % iga toiminguga seotud kohustuste kogusummast põhikapitali osas, millele lisandub kogunenud intress. Kehtestatud on rahastamise mehhanism, et tagada sihtsumma saavutamine. Rahastamise mehhanismi alusel maksti 2013. aasta veebruaris ELi eelarvest fondi 155,66 miljonit eurot ning 2014. aasta veebruaris 58,43 miljonit eurot. 31. detsembril 2013 oli fondi netovara[29] 1 981,29 miljonit eurot. Netovara ja kapitalikohustuste[30] (23 609,19 miljonit eurot) suhe oli tagatisfondi määruse tähenduses sihtsummast väiksem. Sellest tulenevalt lisati ELi 2015. aasta eelarveprojekti 144,40 miljonit eurot. 31. detsembri 2013. aasta seisuga oli fondil sissenõutavaid võlgnevusi 82,5 miljonit. [1] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL, Euratom) nr 966/2012, 25. oktoober 2012, mis käsitleb Euroopa Liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantseeskirju ning millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (ELT L 298, 26.10.2012, lk 1). [2] COM(2013) 871 (final) ja SWD(2013) 504 (final) moodustavad eelmise aruande eelarvest kaetavate tagatiste kohta (31. detsember 2012). [3] Nõukogu määrus (EÜ, Euratom) nr 480/2009, 25. mai 2009, välistegevuse tagatisfondi asutamise kohta (kodifitseeritud versioon), „tagatisfondimäärus“ (ELT L 145, 10.6.2009, lk 10). [4] makromajanduslik finantsabi, mida võidakse anda ka kolmandatele riikidele suunatud toetuste kujul. [5] Nõukogu määrus (EÜ) nr 332/2002, 18. veebruar 2002, millega liikmesriikide maksebilansi toetamiseks luuakse keskmise tähtajaga rahalise abi süsteem (EÜT L 53, 23.2.2002, lk 1). [6] Nõukogu määrus (EL) nr 407/2010, 11. mai 2010, millega luuakse Euroopa finantsstabiilsusmehhanism (ELT L 118, 12.5.2010, lk 1). [7] Viited õiguslikele alustele on loetletud talituste töödokumendi tabelis A4. [8] Kuigi välisriskid kaetakse lõpuks ELi eelarvest, toimib tagatisfond vahendina, millega kaitsta ELi eelarvet makse hilinemisest tuleneva riski vastu. Viimane aastaaruanne fondi ja selle toimimise kohta on esitatud dokumendis COM(2013) 661 (final) ning sellele lisatud komisjoni talituste töödokumendis (SWD(2012) 217 (final). [9] Üksikasjalik aruanne fondi toimimise ja vahendite eraldamise sihtmäära kohta on esitatud dokumendis KOM(2014) 214 (final) ning sellele lisatud komisjoni talituste töödokumendis (SWD(2014) 129 final). [10] Kreeka laenuleping: http://ec.europa.eu/economy_finance/assistance_eu_ms/greek_loan_facility/index_en.htm. [11] EFSF: http://www.efsf.europa.eu. [12] ELi/EFSMi kaudu antavad laenud on tagatud ELi eelarvega. [13] ESM: http://esm.europa.eu. [14] Vt pressiteade majandus- ja rahandusküsimuste nõukogu 9.–10. mai 2010. aasta erakorralise kohtumise kohta (http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ecofin/114324.pdf). [15] Nõukogu rakendusotsus 2011/77/EL, 7. detsember 2011, Iirimaale liidu finantsabi andmise kohta (ELT L 30, 4.2.2011, lk 348). [16] Nõukogu rakendusotsus 2011/344/EL, 17. mai 2011, Portugalile liidu finantsabi andmise kohta (ELT L 159, 17.6.2011, lk 88); vt ka parandust (ELT L 178, 10.7.2012, lk 15). [17] EFSMi kohta täpsema teabe saamiseks vt komisjoni aruanne Euroopa Liidu 2012. aasta laenutehingute kohta, COM(2013) 752 final. [18] Nõukogu otsus 2011/288/EL, 12. mai 2011, millega antakse Rumeeniale ELi keskmise tähtajaga ennetavat finantsabi (ELT L 132, 19.5.2011, lk 15). [19] Nõukogu otsus 2013/531/EL, 22. oktoober 2013, millega antakse Rumeeniale liidu keskmise tähtajaga ennetavat rahalist abi (ELT L 286, 29.10.2013, lk 1). [20] Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus nr 388/2010/EL, 7. juuli 2010, makromajandusliku finantsabi andmise kohta Ukrainale (ELT L 179, 14.7.2010, lk 1). [21] Nõukogu otsus 2002/639/EÜ, 12. juuli 2002, Ukrainale täiendava makromajandusliku finantsabi andmise kohta (EÜT L 209, 6.8.2002, lk 22). [22] Nõukogu otsus nr 2014/215/EL, 14. aprill 2014, Ukrainale makromajandusliku finantsabi andmise kohta (ELT L 111, 15.4.2014, lk 85). [23] Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus nr 466/2014/EL, 16. aprill 2014, millega antakse Euroopa Investeerimispangale ELi tagatis liiduväliste investeerimisprojektide toetamiseks sõlmitud finantseerimistehingutest tekkida võiva kahjumi puhuks (ELT L 135, 8.5.2014, lk 1). [24] Vt aruande tabel 1. [25] Arvutamisel eeldatakse, et tagasimaksmata laene ei nõuta tagasi kiirendatud korras, st et arvesse võetakse üksnes tasumisele kuuluvad maksed (vt aruande tabelid 2, 3a ja 3b ning talituste töödokumendi tabel A2). [26] Vt nõukogu 22. mai 2000. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 1150/2000 (millega rakendatakse ühenduste omavahendite süsteemi käsitlev otsus 2007/436/EÜ, Euratom) artikkel 12 (EÜT L 130, 31.5.2000, lk 1). [27] Alates selle moodustamisest 1994. aastal ja aruandekuupäeva seisuga on fondist makstud kokku 502 miljonit eurot. 579 miljonit eurot nõuti sisse (sh tagasimakstud põhi- ja intressisummad, viivised makse hilinemisel ning valuutakursside realiseeritud kasumid ja kahjumid). Lähemalt vt talituste töödokumendi punkt 2.5.4. [28] Alates selle asutamisest 1994. aastal on fond aruandekuupäeva seisuga tagasi nõudnud kokku 579 miljonit eurot (sh tagasimakstud põhi- ja intressisummad, viivised makse hilinemisel ning valuutakursside realiseeritud kasumid ja kahjumid). [29] Fondi vara kokku miinus kogunenud maksekohustused (EIP tasud ja auditeerimistasud). [30] Sh kogunenud intressid.