[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 1.4.2009

KOM(2009) 156 lõplik

KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

veeseisundi seire programmide kohta, mis avaldatakse vastavalt vee raamdirektiivi 2000/60/EÜ artikli 18 lõikele 3 {SEK(2009)415}

KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

veeseisundi seire programmide kohta, mis avaldatakse vastavalt vee raamdirektiivi 2000/60/EÜ artikli 18 lõikele 3

SISSEJUHATUS

2000. aastal vastuvõetud ELi vee raamdirektiiviga[1] pandi alus tänapäevasele, terviklikule ja ambitsioonikale veepoliitikale ELis ning kehtestatud eesmärkide saavutamiseks määrati kindlaks selge rakendamise ajakava koos vahetähtaegadega konkreetsete ülesannete täitmiseks, sealhulgas:

1. Detsember 2003: vee raamdirektiivi ülevõtmine siseriiklikkusse õigusesse (artikkel 24), valglapiirkondade kindlaksmääramine ja halduskorralduse kehtestamine (artikkel 3);

2. Detsember 2004: valglapiirkondade koormuse ja mõju analüüs ning veekasutuse majandusanalüüs (artikkel 5);

3. Detsember 2006: veeseisundi hindamiseks seireprogrammide kehtestamine (artikkel 8);

4. Detsember 2008: vesikonna majandamiskavade avaldamine konsulteerimiseks (artikkel 14);

5. Detsember 2009: vesikonna majandamiskavade vastuvõtmine (artikkel 13);

6. Detsember 2012: meetmeprogrammide rakendamise tähtaeg (artikkel 11);

7. Detsember 2015: pinna- ja põhjavee hea seisundi saavutamise (artikkel 4) ja vesikonna majandamiskava esimese ajakohastamise tähtaeg.

Komisjoni 2007. aasta märtsi teatises Euroopa Parlamendile ja nõukogule „Euroopa Ühendus teel säästva veemajanduse juurde – Vee raamdirektiivi 2000/60/EÜ rakendamise esimene järk” ning sellele lisatud komisjoni talituste töödokumendis[2] on antud ülevaade direktiivi eesmärkidest ja tehtud kokkuvõte eespool nimetatud kahe esimese etapi rakendamise tulemustest.

Käesolev aruanne ning sellele lisatud komisjoni talituste töödokument[3] vastab vee raamdirektiivi artikli 18 lõikes 3 sätestatud nõudele, mille kohaselt avaldab komisjon aruande vee raamdirektiivi rakendamisel tehtud edusammudest artikli 8 alusel kavandatud seireprogrammide osas. Käesolev aruanne põhineb teabel, mille liikmesriigid on esitanud kooskõlas vee raamdirektiivi artikli 15 lõikega 2 ning mille esitamise tähtaeg oli 22. märts 2007.

VEE RAAMDIREKTIIVIS SÄTESTATUD SEIRENÕUDED

Vee raamdirektiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud keskkonnaalaste eesmärkide kohaselt peavad liikmesriigid ära hoidma kõigi pinna- ja põhjaveekogude seisundi halvenemise ning saavutama üldiselt hea seisundi 2015. aastaks. Lisaks tuleb järk-järgult vähendada prioriteetsetest ainetest tulenevat reostust, lõpetada või järk-järgult kõrvaldada ohtlike ainete heited ning anda asjakohaste meetmete abil tagasikäik saasteainete kontsentratsiooni kasvutendentsidele põhjavees.

Vee raamdirektiivi artikli 8 lõike 1 kohaselt peavad liikmesriigid kehtestama pinna- ja põhjaveeseisundi hindamiseks seireprogrammid, et saada ühtne ja terviklik ülevaade vee seisundist igas valglapiirkonnas. Kõnealused nõuded sisaldavad kaitsealade seiret pinna- ja põhjavee seisundi osas. Vee raamdirektiivi artikli 8 lõike 2 kohaselt tuli seireprogramme hakata rakendama alates 22. detsembrist 2006. Seiretulemused on kõige olulisemad andmed, mille alusel tehakse otsus, kas veekogude seisund on hea ning millised meetmed on vaja lisada vesikonna majandamiskavadesse, et saavutada 2015. aastaks üldine hea seisund. Seepärast on täpsed ja usaldusväärsed seiretulemused meetmeprogrammide raames kavandatavate investeeringute tõhususe eeltingimus.

Käesolevas aruandes ja sellele lisatud komisjoni talituste töödokumendis esitatakse vee raamdirektiiviga ettenähtud seireprogrammide kohta liikmesriikidelt saadud teabe analüüsi tulemused.

VASTAVUSUURINGU MEETODID

Komisjon on saadud teavet analüüsinud mitmete vastavusnäitajate abil. Analüüsimeetodit ning üksikasjalikke tulemusi on kirjeldatud aruandele lisatud komisjoni talituste töödokumendis.

FAKTID JA ARVANDMED LIIKMESRIIKIDE SEIREPROGRAMMIDE KOHTA

Liikmesriikide seireprogrammidest ilmneb, et vee raamdirektiivi nõuete rakendamiseks pinnavee seire osas on rajatud ligikaudu 57 000 seirejaama ning põhjavee seire osas 51 000 seirejaama. Enamik pinnavee seirejaamu asub jõgedel ning suur osa järvedel ja rannikuvetes.

Rohkem kui 26 000 pinnavee seirejaamas tehakse kontrollseiret ning rohkem kui 41 000 seirejaamas pinnavee ökoloogilise ja keemilise seisundi operatiivseiret. Ligikaudu 31 000 põhjavee seirejaamas tehakse põhjavee keemilise seisundi kontrollseiret, ligikaudu 20 000 seirejaamas operatiivseiret ning ligikaudu 30 000 seirejaamas põhjaveetaseme seiret.

Andmed EL 27 kohta osutavad, et kõige rohkem on seirejaamu Ühendkuningriigis (12 807), Itaalias (8311), Saksamaal (6688) ja Taanis (6085). Seirejaamu on 1000 km² kohta kõige tihedamalt Ühendkuningriigis (52) ja Iirimaal (44), kuid põhjamaades (Soome ja Rootsi) on seirejaamade tihedus sama suurel maa-alal väga väike – Soomes alla 1 seirejaama ja Rootsis 5 seirejaama. Seirejaamade arv on liikmesriigiti väga erinev. See on osaliselt seotud asjaoluga, et looduslikud omadused, rahvastikutihedus, veekasutus ja veekeskkonna koormus on riigiti erinev, kuid seirejaamade arvu on mõjutanud ka erinevad käsitused, millest on lähtutud seireprogrammide koostamisel, nt seirejaamade valimise põhimõtted. Komisjoni tehtud tehnilise hindamise käigus tehti seireprogrammide ülesehituses kindlaks mitmeid lünki ja puudusi, mis on esitatud kokkuvõtvalt allpool.

KOKKUVÕTE

Aruandlus

Kõik liikmesriigid on esitanud aruanded seireprogrammide kohta kooskõlas vee raamdirektiivi artikliga 8 ja V lisaga, välja arvatud Kreeka, kes ei ole aruannet esitanud, ja Malta, kes ei ole aruannet esitanud pinnavee seire programmide kohta. Samuti tuvastati puudusi üksikute valglapiirkondade või veekategooriate puhul.

Liikmesriigid esitasid esimest korda aruanded elektroonselt veeteabesüsteemi WISE[4] ( Water Information System for Europe ) kaudu. WISE kaudu aruannete edastamine on osutunud edukaks kõigi 24 liikmesriigi puhul, kes on tänaseks sel viisil aruanded esitanud. WISE võimaldab aruannete tõhusamat ja sujuvamat esitamist ning sellest on olnud juba kasu seirejaamu käsitlevate aruannete kahekordse esitamise vältimisel.

Siiski on vaja teha veel mõningaid parandusi, et tagada esitatud aruannete selgus ja terviklikkus. Selge ja terviklik aruandlus on eeltingimus, mis võimaldab komisjonil direktiivi rakendamist asjakohaselt analüüsida. Head näited selgest aruandlusest on Austria, Tšehhi Vabariigi, Ungari ja Madalmaade aruanded.

Seire

Üldiselt on seire kogu Euroopa Liidus hea. Aruannete kohaselt tehakse rohkem kui 107 000 seirejaamas pinna- ja põhjavee seiret kooskõlas vee raamdirektiiviga. Kõige rohkem pinnavee seirejaamu asub jõgedel (75 %), seejärel järvedel (13 %), rannikuvetes (10 %) ja üleminekuvetes (2 %).

Ilmneb, et vee raamdirektiivi V lisa sätteid ja pinna- ja põhjavee seire olemasolevaid juhendeid on üldiselt kohaldatud, kuigi mõnes liikmesriigis on vaja parandada arusaamist mõistetest kontroll-, operatiiv- ja uurimuslik seire ning tõhustada nende kohaldamist.

Head näited on Austria, Tšehhi Vabariigi ja Ungari aruanded, milles on esitatud selge lähenemisviis vee raamdirektiiviga ettenähtud seireprogrammide väljatöötamiseks. Samuti on tõhusa seire tagamiseks tehtud olulisi jõupingutusi Iirimaal ja Ühendkuningriigis, et tagada seiretulemuste usaldusväärsus. Samuti tuleks tunnustada 2007. aastal ELiga ühinenud riikide jõupingutusi. Vaatamata sellele, et ökoloogilise seisundi hindamise meetodite väljatöötamine ei ole Bulgaarias ja Rumeenias kaugeltki mitte lõppenud, on seireprogrammid koostatud kooskõlas vee raamdirektiivi käsitusega ning nendega nähakse ette terviklik seire (eelkõige Rumeenia puhul).

Üks vee raamdirektiivi oluline aspekt on see, et direktiiviga kehtestatakse raamistik kogu veekeskkonna koormuse ja mõju arvessevõtmiseks ning see hõlmab minimaalsete põhimeetmetena ka muude peamiste ELi veealaste õigusaktidega sätestatud nõudeid. Vee raamdirektiiviga nõutakse kaitsealade eriseiret, eelkõige joogivee võtmiseks kasutatavate veekogude ning veest sõltuvate elupaikade ja liikide kaitsealade puhul. Kõnealused erinõuded ei ole aga sageli selgelt lisatud vee raamdirektiivi kohastesse seireprogrammidesse. Iirimaal vastuvõetud programmid on hea näide, kuidas kõnealuseid nõudeid on võimalik täita eriseire alamvõrkude kaudu. Muudes direktiivides sätestatud seirenõuete lisamine vee raamdirektiivi kohaselt koostatud seireprogrammidesse peaks aitama seiretegevuseks vajalikke vahendeid tõhusamalt kavandada ja jaotada.

Hoolimata sellest, et paljude piiriüleste valglapiirkondade jaoks on loodud rahvusvahelised kooskõlastamise mehhanismid, ilmneb aruannetest, et üksnes mõned liikmesriigid (Saksamaa, Iirimaa, Madalmaad, Rumeenia ja Ühendkuningriik) on neid oma seireprogrammide koostamisel kasutanud. Selleks et tagada piiriülest valglapiirkonda käsitleva meetmeprogrammi sihipärane ja mõistlik kavandamine, peavad liikmesriigid sama valglapiirkonda hõlmavad seireprogrammid kooskõlastama, et tagada praeguse koormuse ja mõju terviklik hindamine.

Seire peamine eesmärk on hinnata vee seisundit ning sealjuures on kõige olulisem pinnavee seisundi ökoloogiline hindamine. Nagu näitasid interkalibreerimise[5] tulemused, on ökoloogilise seisundi kindlaksmääramiseks vajalike bioloogilise hindamise meetodite väljatöötamises endiselt mitmeid puudusi. Seireprogrammide kohta esitatud teabe analüüs osutab, et ikka veel on mitmeid valglapiirkondi, kus ei rakendata bioloogiliste kvaliteedielementide hindamiseks vajalikke meetodeid. See kehtib eelkõige 2004. ja 2007. aastal ELiga ühinenud riikide puhul. On väga oluline, et liikmesriigid lõpetaksid riiklike meetodite väljatöötamise ja jätkaksid tööd interkalibreerimise lõpuleviimiseks 2011. aastaks nagu lepiti kokku vee raamdirektiivi komitees (interkalibreerimise tööprogramm aastateks 2008–2011). Olulist teavet interkalibreerimise lõpuleviimise jaoks oodatakse mitmetelt käimasolevatelt teadusuuringutelt, millest üks kaalukamaid on WISER[6] projekt.

Seireprogrammide usaldusväärsuse ja täpsuse kohta esitati vähe teavet, eelkõige ökoloogilise seisundi hindamise meetodite osas. Seepärast on raske hinnata, kas seireprogrammid on piisavalt usaldusväärsed ja täpsed, et neid saaks kasutada ühtse ja tervikliku ülevaate saamiseks veekogude seisundist kogu valglapiirkonnas ning teabeallikana meetmeprogramme käsitlevate otsuste tegemisel. 2009. aasta lõpuks valmivad vesikondade majandamiskavad annavad valglapiirkondadest tervikliku pildi, käsitledes koormust ja mõjusid, seisundi hindamist ja meetmeid, ning see võimaldab komisjonil seireprogrammide tulemusi igakülgselt hinnata.

[1] Direktiiv 2000/60/EÜ, EÜT L 327, 22.12.2000, muudetud.

[2] KOM(2007) 128 (lõplik) ning sellele lisatud dokument SEK(2007) 362.

[3] SEK(2009) 415

[4] Vt http://water.europa.eu/

[5] Vt Komisjoni otsus 2008/915/EÜ, 30. oktoober 2008, millega kehtestatakse vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2000/60/EÜ interkalibreerimise tulemusel liikmesriikide seiresüsteemide klassifikatsioonide väärtused (kättesaadav veebilehel http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2008:332:0020:0044:EN:PDF).

[6] http://www.wiser.eu