Tehisliku sünteesi teel saadud materjalide, näiteks tavapäraste plastide biolagunemine on teoreetiliselt võimalik, kui materjal lõhutakse väikesteks osakesteks ja selle molekulmass väheneb nii palju, et biolagunemine muutub võimalikuks. Lagunemiskiirus sõltub sellistest teguritest nagu valgus, niiskus, hapniku juurdepääs ja temperatuur. Avatud keskkonnas võib tavapäraste plastide biolagunemine võtta kaua aega – kuni sadu aastaid. Biolagunevana tähistatud plastid on biolagunevad üksnes teatud kindlates keskkonnatingimustes. Biolagunemine ei sõltu materjali lähteallikast: biolagunev plast (nagu ka tavapärane plast) võib olla fossiilkütusepõhine või biomassipõhine.

Teoreetiliselt võivad peaaegu kõik materjalid ka avatud keskkonnas lõpuks biolaguneda, ehkki mõne materjali puhul toimub see vahel alles sadade aastate pärast või veelgi hiljem. Seega on plastide biolagundamisel saastuse ärahoidmiseks praktiline väärtus üksnes siis, kui see toimub mõistliku aja jooksul. Selle võimaluse hindamisel tuleks arvesse võtta ka konkreetseid tingimusi ja/või keskkonda: näiteks merekeskkonnas on biolagunemine eriti probleemne.

Nendes valdkondades püstitati mitu hüpoteesi, mis on seotud oksüdantide toimel laguneva plasti tootjate väidete ja eeldustega selle materjali kohta. Kõnealuste hüpoteeside kontrollimiseks kogutud tõendite alusel analüüsiti, kas hüpoteesid leiavad kinnitust või saab need ümber lükata.

Selle direktiivi põhieesmärk on vähendada õhukeste plastkandekottide tarbimist ja seeläbi nendest tekkiva prügi hulka ja selle akumuleerumist looduskeskkonnas, kus see süvendab plastijäätmete keskkonnas esinemise ulatuslikku probleemi, eriti merereostust.

Isegi kui eeldada, et oksüdantide toimel lagunev plast võib merekeskkonnas fragmenteeruda sellisel määral, et biolagunemine on võimalik, on biolagunemine merekeskkonnas eeldatavalt palju aeglasem kui avatud maismaakeskkonnas, kuna hapniku- ja bakterisisaldus on merekeskkonnas väiksem. Peale selle võib plastkandekott põhjustada enne fragmenteerumist mere ökosüsteemile ja mereloomadele (nt kilpkonnadele, merelindudele ja vaaladele) olulist kahju.

Oluline erinevus keskkonnakaitse seisukohast seisneb selles, et aeroobsel lagunemisel tekib CO2, anaeroobsel lagunemisel aga metaan, mis on 100 aasta perspektiivis CO2-st 25 korda kahjulikum kasvuhoonegaas.

Oksüdantide toimel laguneva plasti fragmenteerumiseks on vaja hapnikku. Enamikus prügila osades, eriti siseosas, leidub vähe hapnikku. Siiani kogutud andmed viitavad sellele, et prügila sügavamates kihtides, kus materjal ei puutu kokku piisava koguse õhuga ja on võimalik üksnes anaeroobne lagunemine, toimub oksüdantide toimel laguneva plasti biolagunemine väga vähesel määral või ei toimu üldse. Prügila välimistes kihtides, kus materjal puutub kokku õhuga, on aeroobne lagunemine võimalik.

Oksüdantide toimel laguneva plasti puhul on üks põhiküsimus kompromissi tegemine kavandatud kasutusea ja selle perioodi vahel, mis võib olla vajalik avatud keskkonnas lagunemiseks. Ehkki biolagunemist võidakse soodustada kemikaale sisaldava pakendi hoolika kavandamisega, ei ole tõendeid, mille alusel saaks kindlalt järeldada, et see toimub ka tegelikes oludes. Kui fragmenteerumiseks vajalikud tingimused puuduvad või on ebapiisavad, siis biolagunemist ei toimu.

Ehkki oksüdeerivad lisandained kiirendavad avatud keskkonnas tavapäraste polümeeride fragmenteerumist, varieerub fragmenteerumiskiirus temperatuuri-, valgus- ja niiskustingimustest sõltuvalt märkimisväärselt. On selge, et oksüdantide toimel lagunev plast ei lagune, kui see ei puutu eelnevalt kokku UV-kiirguse ja teataval määral ka soojusega. Kuna kõnealused tingimused varieeruvad päevast päeva ja sõltuvad kohalikest oludest, on väga keeruline või isegi võimatu teha kindlaks ajavahemik, mille jooksul näiteks oksüdantide toimel lagunev plastkandekott avatud keskkonnas fragmenteerub. Seega puuduvad veenvad tõendid fragmenteerumisastme kohta, mille puhul plasti molekulmass muutub piisavalt väikeseks, et võimaldada selle biolagundamist.

Üsna suure arvu uuringute käigus on tõendatud, et oksüdantide toimel lagunev plast oksüdeerub avatud keskkonnas pikka aega soojas ja/või UV-kiirguse käes olles tõepoolest nii suurel määral, et muutub rabedaks ja fragmenteerub.

Ent küsimus on selles, kas avatud keskkonnas, prügilates ja merekeskkonnas valitsevates kontrollimatutes tingimustes toimub plastitükkide täielik biolagunemine mõistliku aja jooksul. Vastasel juhul on mikroplasti (mere)keskkonda sattumises oma osa ka oksüdantide toimel laguneval plastil ning tarbijaid eksitatakse. Hiljutistest uuringutest nähtub, et merekeskkonda sattunud mikroplast jõuab toiduahelasse ja lõpuks tarbivad seda inimesed.

Selline kiirendatud fragmenteerumine kiirendab ka biolagunemist. Mõned sidusrühmad esitlevad oksüdantide abil saavutatavat biolagunemist lahendusena plasti keskkonnamõju probleemile avatud keskkonnas. Nad väidavad, et prügi tekkimisel fragmenteerub ja biolaguneb oksüdantide toimel lagunev plast avatud keskkonnas nii, et sellest ei jää mingeid mürgiseid jääke ega plastitükke.

Puuduvad kindlad andmed selle kohta, kui palju aega võtab oksüdantide toimel laguneva plasti fragmenteerumine merekeskkonnas ja milline on fragmenteerumise määr. Samuti on oht, et nagu iga muu merekeskkonda sattunud plasti puhul, jäävad plastitükid sellesse keskkonda väga kauaks ning põhjustavad olulist keskkonnakahju ja võivad avaldada negatiivset tervisemõju.

3.5.Kokkuvõte oksüdantide toimel laguneva plasti, sealhulgas plastkandekottide biolagunemise ja kompostimise kohta eri keskkondades valitsevates kontrollimatutes tingimustes

Nii teadlaste kui ka tööstuse esindajate seas ollakse üksmeelel selle suhtes, et oksüdeerivad lisandained kiirendavad tavapäraste polümeeride fragmenteerumist avatud keskkonnas.

Siiski ei ole üheski sellises vaadeldud keskkonnas täheldatud täielikku biolagunemist. Enamik katseid on tehtud liiga lühikese aja jooksul ega võimalda seetõttu tõendada täielikku biolagunemist, ning mõõtmistulemusi molekulmassi vähenemise kohta fragmenteerumise algetapis on ekstrapoleeritud teatud kindlate mudelite alusel. Seepärast puuduvad praegu lõplikud tõendid selle kinnitamiseks, et fragmenteerumine on piisavalt kiire ja toob kaasa molekulmassi vähenemise määrani, mille juures saab toimuda järgnev biolagunemine mõistliku aja jooksul.

Ühtlasi viitab tõendusmaterjal sellele, et oksüdantide toimel lagunev plast ei sobi ühelgi viisil kompostimiseks ega anaeroobseks kääritamiseks.

4.Prügistamisega seotud probleemid

4.1.Oksüdeerivate lisandainete võimalik mürgine mõju

Üks tuvastatud probleem on oksüdantide toimel laguneva plasti lisandainete jääkide võimalik mürgine mõju.

Siiski ei saa teha sellekohaseid järeldusi, mis kehtiksid kõikide oksüdeerivate lisandainete puhul, kuna eri oksüdeerivaid lisandaineid kasutatakse eri kontsentratsioonis.

Olemasolevatest andmetest nähtub, et oksüdantide toimel laguneva plasti tootjad on võimelised valmistama tooteid, millel on minimaalne mürgine mõju taimedele ja loomadele; siiski ei ole lõplikult tõendatud, et negatiivne mõju puudub.

Mõnes oksüdantide toimel lagunevat plasti käsitlevas katsestandardis on kindlaks määratud mõnda kindlat liiki mürgisuskatse, kuid need standardid ei ole ELi turul olevate toodete puhul kohustuslikud; peale selle on mõnes neist standarditest küll kirjeldatud kontrollnimekirju, kuid ei ole määratud kindlaks toksikoloogiliste katsete tulemuste kõlblikkuse/kõlbmatuse kriteeriume.

Tulenevalt sobivate standardite puudumisest ELis ei ole võimalik tagada, et kõikide turulolevate, oksüdantide toimel lagunevate plasttoodete puhul on kahjulik mürgine mõju välistatud, ning seega püsib ebakindlus nende tegeliku toksikoloogilise mõju suhtes.

4.2.Prügistamise võimalik kasv

Ehkki praegu puudub ammendav teave plasti kõrvaldamise või prügi hulka sattumise kohta plastiliikide lõikes ning selle kohta, kuidas oksüdantide toimel laguneva plasti turustamine mõjutab tarbijate kõrvaldamisharjumusi, võib oksüdantide toimel laguneva plasti esitlemine lahendusena plastijäätmete keskkonda sattumise probleemile mõjutada prügistamisharjumusi ja suurendada plasti sobimatul viisil äraviskamise tõenäosust. Mõne kindla oksüdantide toimel laguneva toote, näiteks põllumajandusliku plastmultši puhul on prügistamisprobleem ilmne, kuna selliste toodete müümisel põllumajandusettevõtjatele lähtutakse sellest, et neid ei koguta pärast kasutamist kokku (erinevalt tavapärase plasti puhul rakendatavatest tagasivõtusüsteemidest), vaid jäetakse maapinnale.

4.3.Mereprügi

Plastijäätmete, sealhulgas fragmenteerunud plasti ja mikroplasti kahjulikkus võib kõige enam avalduda merekeskkonnas; samal ajal on sellest keskkonnast plasti kogumine ja taaskasutusse võtmine kõige ebatõenäolisem.

Kuna oksüdantide toimel lagunev plast on valmistatud nii, et see fragmenteerub tavapärasest plastist kiiremini, on selle taaskasutusse võtmine prügikoristusoperatsioonide käigus vähem tõenäoline ning see liigub tõenäoliselt hõlpsamini tuule ja veega kaasa. Kuna nende tegurite tõttu võib oksüdantide toimel lagunev plast sattuda merekeskkonda hõlpsamini kui tavapärane plast, võib järeldada, et oksüdantide toimel lagunev plast suurendab mikroplastisaastust ja on seega keskkonnaohtlik.

Puuduvad veenvad tõendid oksüdantide toimel laguneva plasti täieliku biolagunemise kohta merekeskkonnas mõistliku aja jooksul.

Samuti ei ole piisavalt andmeid järelduse tegemiseks selle kohta, kas oksüdantide toimel lagunev plast suurendab või vähendab plasti üldkogust merekeskkonnas. Kui maismaal toimuks plasti täielik biolagunemine, oleks merekeskkonda sattuda võiv plastikogus selle võrra väiksem. Ent täieliku biolagunemise toimumine maismaal ei ole tõendatud. Seega on oht, et oksüdantide toimel laguneva plasti fragmenteerumine süvendab probleeme, mis on seotud mikroplasti esinemisega merekeskkonnas.

Peale selle võib kiire fragmenteerumine küll vähendada loomade plasti kinnijäämist, kuid suurendab samal ajal loomade allaneelatava mikroplasti hulka.