1.Taust ja eesmärk

Käesolev aruanne on vastus direktiivi 2011/36/EL (milles käsitletakse inimkaubanduse tõkestamist ja sellevastast võitlust ning inimkaubanduse ohvrite kaitset ja millega asendatakse nõukogu raamotsus 2002/629/JSK) artikli 23 lõikes 2 esitatud nõudele, mille kohaselt esitab komisjon „hiljemalt 6. aprillil 2016 Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande, milles hinnatakse, millist mõju inimkaubanduse tõkestamisele on avaldanud inimkaubanduse ärakasutamisega seotud teenuste kasutamise eest kriminaalvastutusele võtmine vastavalt riigis kehtivatele õigusaktidele, ning lisab sellele vajaduse korral asjakohased ettepanekud.“

Inimkaubanduse ohvrite pakutavate teenuste kasutamise kriminaliseerimisele viidatakse direktiivi 2011/36/EL artikli 18 („Ennetusmeetmed“) lõigetes 1 ja 4, milles sedastatakse järgmist: „1. Liikmesriigid võtavad asjakohased meetmed, näiteks haridus- ja koolitusmeetmed, et takistada ja vähendada kõikide inimkaubandusega seotud ärakasutamise vormide aluseks olevat nõudlust. [---] 4. Et tõhustada inimkaubanduse tõkestamist ja sellevastast võitlust nõudmise kahandamise teel, kaaluvad liikmesriigid meetmete võtmist selleks, et kriminaliseerida artiklis 2 osutatud ärakasutamisega seotud teenuste kasutamine juhul, kui ollakse teadlik, et teenust pakkuv isik on mõne artiklis 2 osutatud süüteo ohver.“

Käesolevas aruandes kirjeldatakse kehtivaid siseriiklikke õigusakte, millega kriminaliseeritakse inimkaubanduse ohvrite pakutavate teenuste kasutamine, ja antakse hinnang selliste õiguslike meetmete mõju kohta. Artikli 23 lõike 2 kohaldamisalasse ei kuulu siseriikliku tasandi muude kui seadusandlike meetmete või selliste seadusandlike meetmete hindamine, milles ei käsitleta inimkaubanduse ohvrite pakutavate teenuste kasutamise kriminaliseerimist. Käesolevas aruandes ei hinnata direktiivi 2011/36/EL sätetele vastavust. Aruannet tuleks lugeda koos aruandega, milles hinnatakse, millises ulatuses on liikmesriigid võtnud direktiivi 2011/36/EL (milles käsitletakse inimkaubanduse tõkestamist ja sellevastast võitlust ning inimkaubanduse ohvrite kaitset) järgimiseks vajalikud meetmed kooskõlas artikli 23 lõikega 1 (COM(2016) 722). Aruandes võetakse arvesse ka komisjoni esimest aruannet inimkaubandusevastases võitluses tehtud edusammude kohta (edaspidi „eduaruanne“).

Aruande ettevalmistamisel kasutas komisjon liikmesriikidele 2016. aasta mais saadetud küsimustikust pärit teavet ning konsulteeris kodanikuühiskonnaga ELi kodanikuühiskonna inimkaubandusevastase platvormi ja Euroopa Komisjoni inimkaubanduse eksperdirühma kaudu.

2.Inimkaubanduse ärakasutamisega seotud teenuste kasutamise eest kriminaalvastutusele võtmine vastavalt riigis kehtivatele õigusaktidele

2.1. Vastuste kokkuvõte

Allpool esitatud analüüs põhineb liikmesriikide esitatud vastustel. Komisjon ei saa välistada muude siseriiklike õigusnormide või suundumuste olemasolu. Komisjon palus, et analüüsi tarbeks esitaksid liikmesriigid järgmise teabe: „riigis kehtivad õigusaktid, mille alusel võetakse inimkaubanduse ärakasutamisega seotud teenuste kasutamise eest kriminaalvastutusele; konkreetselt kelle tegevus kriminaliseeritakse; kas on ette nähtud kõigi ärakasutamise vormide kriminaliseerimine; kas õigusaktides nõutakse selle tõestamist, et kasutaja oli teadlik, et teenust pakkuv isik on inimkaubanduse ohver, ja kuidas see mõjutab õigusaktide kohaldatavust; millised meetmed on võetud, et parema rakendamise tagamiseks oleks üldsus õigusnormidest teadlik; kättesaadavad statistilised andmed süüdistuse esitamise ja süüdimõistmise juhtude ning ilmnenud takistuste kohta; kui siseriiklikud õigusnormid puuduvad, siis mis on selle põhjused ja millised on alternatiivid kriminaliseerimise kaalumise kohustuse täitmiseks; kuidas hindab liikmesriik selliste õigusaktide mõju ja kas tal on asjakohaseid soovitusi; millised konsultatsiooniprotsessid on kehtestatud ning kas liikmesriik on tellinud selliste õigusaktide hindamisi ja uuringuid.“

Esiteks tuleb toonitada, et esitatud teabes ei selgitanud liikmesriigid, kuidas nad täidavad direktiivi 2011/36/EL artikli 18 lõikest 4 tulenevat juriidilist kohustust kaaluda ohvrite pakutavate teenuste kasutajate kriminaalvastutusele võtmist.

Liikmesriikide vastuste analüüsist nähtub, et käesoleva aruande koostamise ajal oli kümnes (10) liikmesriigis kriminaliseeritud inimkaubanduse ohvrite ärakasutamise kõigi vormidega seotud teenuste kasutamine ning viieteistkümnes (15) liikmesriigis oli inimkaubanduse ohvrite pakutavate teenuste kasutamine kriminaliseeritud ainult piiratud määral ja valikuliselt.

Järgneb täpsem ülevaade.

1) Liikmesriigid, kes on kriminaliseerinud ärakasutamise kõik vormid (BG, EL, HR, CY, LT, MT, PT, RO, SI, UK)

Kümme (10) liikmesriiki teatasid, et on kehtestanud siseriiklikud õigusnormid, millega kriminaliseeritakse inimkaubanduse ärakasutamisega seotud teenuste kasutamine (BG, EL HR, CY, LT, MT, PT, RO, SI, UK), ja see puudutab ärakasutamise kõiki vorme.

Bulgaaria teatas komisjonile, et Bulgaaria kriminaalseadustikus (paragrahv 159c) on sätestatud, et üksikisikut, kes kasutab inimkaubanduse ohvrit liiderlikel eesmärkidel, sunnitöö, kerjamise või organite, kudede, rakkude või kehavedelike eemaldamise eesmärgil või allutab teda jõuga oma tahtele hoolimata ohvri nõusolekust, karistatakse kolme- kuni kümneaastase vabadusekaotusega ja 10 000–20 000 leevi suuruse trahviga. Horvaatias on sarnane, kuid veelgi rangem säte, millega määratakse kõigile teadlikult ohvrit või tema pakutavaid teenuseid kasutavatele isikutele sama karistus nagu inimkaubanduses süüdimõistetutele. Küpros teatas, et seaduse 60(I)/2014 paragrahvi 17 kohaselt on iga isik, kes võib mõistlikult oletada, et tema kasutatavat tööd või teenust pakub inimkaubanduse ohver, pannud toime inimkaubandusvastase seaduse kohase süüteo. Kreeka kehtestas sellised riiklikud õigusnormid 2013. aastal seadusega 4198/2013, millega võetakse kriminaalvastutusele isikud, kes kasutavad teadlikult inimkaubanduse ohvri tööd või sooritavad seksuaalakti inimkaubanduse ohvriga, olles teadlikud, et tegemist on inimkaubanduse ohvriga. Leedu teatas, et kriminaalseadustiku paragrahvi 147-2 alusel karistatakse trahvi või vabaduse piiramisega isikut, kes kasutab inimkaubanduse ohvri pakutavat teenust ja kes teadis või oleks pidanud teadma, et tegemist on ohvriga. Ent isik, kes paneb sellise teo toime ja seejärel teavitab õiguskaitseasutusi vabatahtlikult ja teeb nendega aktiivselt koostööd, võidakse enne kahtlusaluseks kuulutamist kriminaalvastutusest vabastada. Selliste tegude eest võidakse vastutusele võtta ka juriidilisi isikuid. Malta teatas komisjonile, et iga isik, kes on seotud teenuse või tööga või kasutab neid teadmises, et viidatud teenust või tööd pakkuv isik on inimkaubanduse ohver, on pannud toime süüteo ja teda võidakse süüdimõistva kohtuotsuse korral karistada kaheksateistkümnekuulise kuni viieaastase vangistusega. Sarnased sätted on kehtestatud Portugalis ja Sloveenias (määratakse kuni kolmeaastane vanglakaristus ja trahv). Rumeenia teatas komisjonile, et Rumeenia kriminaalseadustiku paragrahvi 216 alusel võetakse peale inimkaubitsejate kriminaalvastutusele ka iga isik, kes kasutab kriminaalseadustiku paragrahvis 182 (mis käsitleb ärakasutamist) nimetatud teenuseid olles teadlik, et neid teenuseid pakub inimkaubanduse ohver.

2) Liikmesriigid, kes ei ole kehtestanud sõnaselgeid riiklikke õigusnorme või kes on inimkaubanduse ohvrite pakutavate teenuste kasutamise kriminaliseerinud piiratud ulatuses ja valikuliselt

Neliteist (14) liikmesriiki teatasid, et neil ei ole kehtestatud sõnaselgeid siseriiklikke õigusnorme inimkaubanduse ohvrite ärakasutamise kõigi vormidega seotud teenuste kasutamise kriminaliseerimiseks (AT, BE, CZ, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LV, LU, NL, PL, SK). Mõned liikmesriigid (FI, IE, SE) on siiski kehtestanud õigusaktid inimkaubanduse ohvrite pakutavate teenuste kasutamise kohta, kuid ainult seoses ärakasutamise teatavate vormidega. Nimelt teatasid Soome ja Iirimaa, et neil on kehtivad siseriiklikud õigusaktid ainult seksuaalse ärakasutamisega seotud inimkaubanduse ohvrite kohta. Rootsi teatas, et kuigi puuduvad konkreetsed normid inimkaubanduse ohvrite pakutavate teenuste kasutamise kriminaliseerimise kohta, kohaldatakse seksuaalteenuste ostmise keeldu käsitleva seaduse sätteid, mida saab kohaldada ka seksuaalse ärakasutamisega seotud inimkaubanduse ohvrite pakutavate teenuste kasutamisele.

Mõnes liikmesriigis, kus ei ole veel selliseid sõnaselgeid norme kehtestatud, võib nende esitatud teabe põhjal kasutada seksuaalkuritegude või laste seksuaalse ärakasutamisega seotud sätteid (nt IT, ES, NL ja BE). Kuigi Itaalias ei ole selliseid sõnaselgeid norme, teatas riik, et on Itaalia kriminaalseadustiku paragrahvi 603a alusel üldiselt kriminaliseerinud töö ebaseadusliku vahendamise ja ärakasutamise. Kuigi Austrias ei ole sõnaselget normi inimkaubanduse ohvrite kohta, on hiljuti vastu võetud säte, milles käsitletakse isikuga tema tahte vastaselt seksuaalakti sooritamist, kasutades ära isiku ebakindlat olukorda või teda eelnevalt hirmutades.

Lisaks teatasid mõned liikmesriigid, et on kehtestanud ainult sellised meetmed, millega võetakse üle ja rakendatakse 18. juuni 2009. aasta direktiiv 2009/52/EÜ, millega sätestatakse ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tööandjatele kohaldatavate karistuste ja meetmete miinimumnõuded (nn tööandjatele kohaldatavate karistuste direktiiv) (nt PL ja HU). Sellega seoses märgitakse 18. juuni 2009. aasta direktiivi 2009/52/EÜ kohaldamist käsitlevas teatises, et liikmesriigid on üldiselt kriminaliseerinud ebaseadusliku töölevõtmise kõigil artiklis 9 kirjeldatud asjaoludel (sealhulgas juhud, kus tööandja teab, et töötaja on inimkaubanduse ohver). Nimetatud teatise kohaselt ei karista Tšehhi ja Hispaania konkreetselt ebaseaduslikku töölevõtmist olukorras, kus „tööandja teab, et ta kasutab inimkaubanduse ohvri tööd“.