ET Euroopa Liidu Teataja C 132/15

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Energiavarustus: millist naabruspoliitikat on vaja ELi varustuskindluse tagamiseks?”

(ettevalmistav arvamus eesistujariigi Ungari taotlusel)

2011/C 132/04

Raportöör: Edgardo IOZIA

15. novembril 2010 otsustas tulevane ELi eesistujariik Ungari vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 304 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Energiavarustus: millist naabruspoliitikat on vaja ELi varustuskindluse tagamiseks?”

(ettevalmistav arvamus)

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav transpordi, energeetika, infrastruktuuri ja infoühiskonna sektsioon võttis arvamuse vastu 1. märtsil 2011.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 470. istungjärgul 15.–16. märtsil 2011 (15. märtsi istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 86, vastu hääletas 4, erapooletuks jäi 8.

1. Järeldused

1.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvates on vajalik:

1.1.1 tõhustada kiirelt ja järk-järgult Euroopa Liidu ühist välispoliitikat, mida tuleb energia, energiajulgeoleku, tootja-, transiit- ja tarbijariikidega koostöö valdkonnas teha liikmesriikidega solidaarselt ning seostatult ja integreeritult ELi julgeoleku- ja kaitsepoliitikaga, võttes arvesse energiavarustuse strateegilist tähtsust;

1.1.2 nimetada ametisse energeetikapoliitika kõrge esindaja, kes toetaks välis- ja julgeolekupoliitika kõrget esindajat, arvestades asjaolu, et energiajulgeolek peaks kuuluma nendesse poliitikavaldkondadesse. Selle rolli võiks ametlikult määrata energiavolinikule;

1.1.3 võtta vastu integreeritud lähenemisviis sise- ja välispoliitika ning nendega seotud poliitikavaldkondade jaoks, sealhulgas naabrus-, lähimus- ja keskkonnakaitse poliitika;

1.1.4 ületada energeetikaalane ühepoolsus, mis õõnestab liikmesriikidevahelise solidaarsuse põhimõtet ja seab ühtlasi need, kellel ei ole piisavat lepingulist kaalu, tõsistesse raskustesse enda varustamisel õiglase ja vastuvõetava hinnaga;

1.1.5 arendada välja energiaühendus, laiendades kõnealust partnerlusmudelit Vahemere lõunaranniku riikidele ja eriülesandega toetada energiatõhususe, taastuvenergia, võrkude ühendamise ja nende koostalitlusvõime arendamist. Uue ühenduse eesmärk peab olema edendada uut energiahartat ja uut energiatõhususe protokolli;

1.1.6 saada juurdepääs idapartnerluse kolmandale platvormile (energiajulgeolek) ning soovib, et kõnealusesse platvormi kaasataks süstemaatiliselt kodanikuühiskonna idapartnerluse foorumi kolmanda töörühma „Keskkond, kliimamuutused ja energiajulgeolek” esindajad, kuna kodanikuühiskonna, sealhulgas tööturu osapoolte seisukohtadele pööratakse ikka veel liiga vähe tähelepanu või eiratakse neid täielikult;

1.1.7 innustada institutsioone käsitlema energiatemaatikat – valdkonda, mille osas on praegustes lepingutes ELi pädevusi kahtlemata tugevdatud, kuid mis siiski üksnes täiendab riikide tasandi poliitikat. Pädevus võtta vastu otsuseid oma riigisisese energiavaliku kohta peaks ka edaspidi kuuluma riikliku poliitika pädevusvaldkonda. Seetõttu kutsub komitee komisjoni üles uurima võimalust koostada ELi energialeping Euratomi lepingu eeskujul;

1.1.8 jõuda Venemaaga mitmepoolse ja üldise kokkuleppeni, mille eesmärk on kaitsta ELi üldhuve. Sellist poliitikat peaks rakendama ka Kaukaasia riikide suhtes, kellel saab tulevikus olema üha suurem osatähtsus ELi energiajulgeolekus;

1.1.9 arendada strateegilist partnerlust USA, Jaapani, Brasiilia, India ja Hiinaga energiatõhususe ja energiajulgeoleku valdkonnas ning kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamise valdkonnas, et saavutada ülemaailmne kokkulepe, mis võiks asendada Kyoto protokolli; uuendada olemasolevaid kokkuleppeid Põhja-Aafrika ja Lähis-Ida arenevate demokraatiatega, võttes arvesse nende arenguvajadusi;

1.1.10 kaaluda rahvusvahelise konverentsi korraldamise võimalust kõnealusel teemal, eesmärgiga töötada välja energiaharta ja energiatõhususe protokoll, mis oleks tõhusam, ühendavam, ulatuslikum ning mis oleks paremini ühendatud majandusliku ja poliitilise arenguga energiavaldkonnas;

1.1.11 vähendada järkjärgult Euroopa energiasõltuvust otsustavamate ja siduvamate poliitikameetmete abil energiatõhususe valdkonnas, toetades alternatiivsete ja jätkusuutlike, vähese CO2-heitega energiaallikate arendamist;

1.1.12 prioritiseerida energiaallikate mitmekesistamise projekte, mida rakendatakse naaberriikides, nagu energiakoridor ELi ning Kaspia mere ja Musta mere vahel, ja eelkõige Nabucco gaasijuhe, infrastruktuure veeldatud maagaasi (LNG) jaoks, elektrivõrkude ühendamist ning Euroopa ja Vahemere piirkonna elektri- ja gaasiinfrastruktuuride ühenduste lõpuleviimist (Med-Ring) ning selliste uute Euroopa tähtsusega naftaseadmestike projektide elluviimist, nagu projektid Odessast Gdanskini, Constanțast Triesteni ja Nord Stream, mis on väga oluline Soome jaoks ning mille puhul tuleks uuesti alustada läbirääkimisi ühenduse loomise võimaluste üle Balti riikide ja Poolaga;

1.1.13 tagada, et Euroopa institutsioonid käsitleksid solidaarselt ja täie tõsidusega energiavarustuse küsimust. Komitee kutsub nõukogu, parlamenti ja komisjoni üles rakendama kõiki võimalikke meetmeid energiadiplomaatia kasutamiseks vahendina, et kaitsta Euroopa töötajaid, ettevõtteid ning Euroopa kodanike elukvaliteeti.

2. Sissejuhatus

2.1 Liidu eesistujariigi taotlus Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele puudutab EL 27 energiastrateegia ühte kõige tundlikumat ja tähtsamat komponenti, nimelt varustuskindlust ning ELi ühe koostöövahendi, naabruspoliitika rakendamist.

2.2 Energiaprobleem on viimastel aastatel olnud üheks otsustavaks ja prioriteetseks küsimuseks majandus-, sotsiaal- ja keskkonnapoliitika valdkonnas. Säästev areng praegu ja tulevikus sõltub energia kättesaadavusest, hoolikast ja teadlikust energiakasutusest ning teadustegevusest kõnealuses valdkonnas, kooskõlas eesmärgiga saavutada vähese süsinikdioksiidiheitega ühiskond.

2.3 Õigusraamistik

2.3.1 Euroopa Liidu toimimise lepinguga (ELTL) kehtestati uus artikkel nr 194, milles määratleti ELi pädevused, mida liit teostab liikmesriikidevahelise solidaarsuse vaimus järgmisel eesmärgil:

— tagada energiaturu toimimine;

— tagada energiajulgeolek ELis;

— edendada energiatõhusust ja -säästu ning uute ja taastuvate energiaallikate arendamist;

— edendada energiavõrkude ühendamist.

2.3.2 Vastavalt ELTL artikli 4 punktile 2. i) kuuluvad Euroopa Liidule energiavaldkonnas jagatud pädevused.

2.3.3 Rahvusvaheliste lepingute valdkonnas annab ELTLi artikkel 216 ELile vajalikud pädevused nende ELi eesmärkide saavutamiseks vajalike lepingute väljatöötamiseks.

2.4 Euroopa Liidu sõltuvus kolmandate riikide tarnijatest.

2.4.1 Euroopa Liit sõltub olulisel määral kolmandate riikide energiatarnetest. Eurostati 2009. aasta väljaandest „Energia-, transpordi- ja keskkonnanäitajad” selgub, et aastatel 1997–2007 ei suutnud energiamahukuse parandamine – see langes 17 % võrra – takistada energiaalase välissõltuvuse suurenemist 45 %-lt 53,1 %-le. Üksnes Taani on endiselt energiaeksportija, eksportides 25,4 % ulatuses oma vajadustest. Poolas on sõltuvus tõusnud 6,4 %-lt 1997. aastal 25,5 %-le 2007. aastal.

2.4.2 Malta, Luksemburg, Küpros, Iirimaa, Itaalia ja Portugal on kõige suurema energiasõltuvusega riigid, kus energiasõltuvus ulatub 82 % ja 100 % vahele.

2.4.3 Energiaallikate osas on EL-27 sõltuvus naftast tõusnud 75,8 %-lt 82,6 %-le. Taani on ainus riik, kes on oma eksporti märkimisväärselt suurendanud, samal ajal kui kõik teised on puhtalt importijad.

2.4.4 Maagaasi osas on sõltuvus kasvanud olulisel määral 33 % võrra 45,2 %-lt 60,3 % -ni. Taani ja Madalmaad on ainsad eksportija-riigid, samal ajal kui Iirimaal kasvas sõltuvusprotsent kõige rohkem: 31,2 %-lt 1997. aastal 91,4 %-le 2007. aastal.

2.4.5 Primaarenergia tootmine Euroopas langes 962 384 kilotonnilt naftaekvivalendilt 1997. aastal 849 592 kilotonnile 2007. aastal, jagunedes eri allikate vahel järgmiselt: süsi 10 %, pruunsüsi 12 %, nafta 14 %, maagaas 20 % ja tuumaenergia 28 %. Taastuvenergia osakaal ulatus 16 %-ni.

2.4.6 ELi sisene kogutarbimine kasvas 6 %, 1 704 473 kilotonnilt naftaekvivalendilt 1 806 378 kilotonnini, jagunedes eri allikate vahel järgmiselt: süsi 13 %, pruunsüsi 6 %, nafta 36 %, maagaas 24 %, tuumaenergia 13 % ja taastuvenergia 8 %. Kuigi nafta, tuumaenergia ja pruunsöe tarbimine üldiselt sel kümnendil jäi peaaegu muutumatuks, langes söe tarbimine 7 %. Samas kasvas gaasi tarbimine 20 % ja taastuvenergia tarbimine 50 %, kuigi need moodustavad üksnes 8 % kogu energiatarbimisest.

2.5 Import päritolumaade kaupa

2.5.1 2007. aastal olid peamised kütuse tarnijad energiatootmise jaoks järgmised:

Maagaas: Nafta: Süsi: Uraan (2009): Venemaa 39 % Venemaa 33 % Venemaa 25 % Austraalia 22 % Norra 26 % Norra 15 % Lõuna-Aafrika 21 % Venemaa 21 % Alžeeria 16 % Liibüa 10 % Austraalia 13 % Kanada 19 % Liibüa 5 % Saudi-Araabia 7 % Colombia 13 % Niger 11 % Iraan 6 % Ameerika Ühendriigid 9 % Kasahstan 9 % Indoneesia 8 % Lõuna-Aafrika - Namiibia 5 %

2.5.2 Tabelist nähtub selgelt, et import on kontsentreerunud vähestesse tarnijariikidesse. 86 % maagaasist tarnivad neli riiki, 71 % naftast tarnivad viis riiki, 89 % söest tarnivad kuus riiki ja 87 % uraanist tarnivad samuti kuus riiki.

2.5.3 Kõikide kütuste puhul on ELi põhiline partner Venemaa, kes rahuldab ligikaudu 30 % ELi energiavajadusest, kõnealune import kasvab pidevalt. Teised olulised partnerid, kes tagavad olulise osa ELi energiavarustusest, on Norra, Alžeeria ja Liibüa vedelate süsivesinike puhul ning Austraalia, Kanada, Colombia ja Niger söe ja uraani puhul.

2.5.4 Elektritarnimise areng on olnud kõikuv. Eurostati 2009. aasta raportis analüüsitud kümnendi vältel täheldame kolme aastat, kus toimus netoeksport, kolme aasta vältel oli pakkumine ja nõudlus turul enam-vähem tasakaalus, samal ajal kui viie aasta jooksul suurenes oluliselt nõudlus kolmandatest riikidest pärit tarnete järele. Põhiline importijariik on Itaalia, 46 283 GWh ulatuses, ning suurim eksportija on Prantsusmaa, 56 813 GWh ulatuses. 2007. aastal ulatus EL-27 elektriimport 10,5 TWh tasemele.

3. ELi poliitika

3.1 Naftahinna ja naftaga seotud süsivesinike hinna pidev tõus jõudis läbi aegade kõrgeimale tasemele 2008. aastal, mil naftahind tõusis 90 dollarilt veebruaris 147,27 dollarini 11. juulil. Seoses gaasivarustuse kriisiga, mis jõudis haripunkti 2006. aasta jaanuaris, kui Gazprom blokeeris tarned Ukraina partnerile Naftogaz’ile, oli energia- ja energiajulgeoleku küsimus juba poliitilise arutelu keskpunktis. 2009. aasta kriis oli veelgi raskem Ida-Euroopa riikide jaoks. Euroopa energiavolinik Andris Piebalgs reageeris kõnealusele olukorrale kindlameelselt ja arukalt ning suutis säilitada regulaarse energiavarustuse, vaatamata sellele rõhk gaasijuhtmetes langes ning tarned ELi vähenesid mõne päeva jooksul ligikaudu 30 %.

3.2 Energiateema on olnud esiplaanil ESTÜ (1952) ja Euratomi (1957) lepingutes. Rooma lepingule eelnenud arutelude käigus arvasid mõned, et energiaküsimus peaks olema ühtse turu üks tegevusvaldkond ning kuuluma täielikult ühenduse pädevusvaldkonda.

3.3 Alles aastaid hiljem ning ühe teravaima kriisi olukorras mõisteti, et Euroopa energiasõltuvus ei ole üksnes majanduslikust seisukohast otsustava tähtsusega, vaid et energiavarustust võidakse väga lihtsalt ära kasutada poliitilise surveavalduse relvana.

3.4 Puudub igasugune kahtlus, et kasvab ELi sõltuvus tarnetest, mis tulevad mittedemokraatlikest ja ebastabiilsetest piirkondadest ja riikidest, kus inim- ja sotsiaalseid õigusi sageli ei järgita. Eelkõige annab sõltuvus Vene gaasitarnetest põhjust muretsemiseks ning pikas perspektiivis võib see olukord tekitada liikmesriikidele palju probleeme, kuid seda eelkõige Euroopa Liidu üldise julgeoleku seisukohast.

3.5 Rahvusvaheline jõudude vahekord on põhjalikult muutunud. Hiina, India ja Brasiilia majanduslik ja poliitiline roll, USA pikaajalised strateegiad, et säilitada võimalikult kaua oma sisereserve, suurendades energianõudlust rahvusvahelistel turgudel, ning suurenev ebastabiilsus ja konfliktide kasvav juurdumine eksportivates piirkondades on samuti tegurid, mis nõuavad Euroopa poliitika põhjalikku muutmist. Energiavarustatusest on saanud riikliku julgeoleku ja majandusarengu lahutamatu tegur.

4. Uued stsenaariumid

4.1 Võttes arvesse energiajulgeoleku strateegilist tähtsust, tuleb uues stsenaariumis arvestada kõiki alternatiivseid võimalusi naaberriikides, olgu need idapoolsed, lõunapoolsed, Vahemere piirkonna või Lähis-Ida riigid. Tuleb kiirendada ELi ja Aafrika energiapartnerluse rakendamist ja alustada ettevalmistusi suure rahvusvahelise konverentsi läbiviimiseks energia kättesaadavuse ja energiavarustatuse teemal, eesmärgiga koostada uued ühised eeskirjad. Juhul, kui saavutatakse üksmeel uue ülemaailmse energiajulgeoleku pakti küsimuses, peaks spetsialiseerunud rahvusvaheliste agentuuride ülesandeks olema nende eeskirjade rakendamise järelevalve. Arvestades kõnealuse küsimuse esmatähtsust, peaksid need rahvusvahelised institutsioonid omama otsustavat rolli.

4.2 EL peaks vaatlema energiajulgeolekut kui ühte oma välis- ja julgeolekupoliitika prioriteeti ning nimetama energiapoliitika kõrgeima esindaja, kes toetaks välispoliitika eest vastutavat isikut. Vaatamata teatavale edusammudele ühise energiapoliitika suunas, püsib liikmesriikidele omane tendents hoida kätt juhtkangidel, tänu oma kahepoolsetele suhetele tootjariikidega.

4.3 Vaatamata asutamislepingu muudatustele ja ELTLi uuele artiklile 194, ei ole ikka veel selge, kuidas peaks EL teostama oma pädevusi ning eelkõige mitte see, kuidas konkretiseerub „solidaarsuse vaim” tegelikkuses. Mõningaid edusamme on tehtud näiteks strateegiliste gaasireservide valdkonnas, kus riigid esmakordselt on näidanud teatud solidaarset kohustumist. Komisjon püüab praegu tõsiselt rakendada välispoliitikat. Käesoleval aastal avaldab komisjon dokumendi rahvusvahelise poliitika ja energiajulgeoleku kohta. Mõned liikmesriigid on arendamas autonoomset energiavarustatuse alast välispoliitikat, eelkõige Venemaa ja teatavate Vahemere piirkonna riikide suhtes. Asjaolu, mis tekitab tõsiseid raskusi teistele riikidele, kuna see nõrgendab ELi ühist tegutsemisjõudu.

4.4 Puudub igasugune kahtlus, et asutamislepingu praegune sõnastus on kasulik kompromiss, kuid sellest ei piisa tuleviku väljakutsetele vastamiseks. Energiapoliitika tervikuna tuleks läbi vaadata eraldi lepingus, Euratomi lepingu eeskujul, omistades julgeolekupoliitikale, mis hõlmab ka energiajulgeoleku poliitikat, otsustava institutsioonilise osatähtsuse. Vaja on ületada energeetikaalane ühekülgsus jõulise energiasolidaarsuse poliitika abil, mis põhineb mitmekesistamisel, iga liikmesriigi tingimustele ja eripärale hästi kohandatud energiaallikate valikul. Kõnealune poliitika peaks olema eelkõige keskkonnasäästlik, arvestades, et energiavajadustega seotud suured sektorid, nagu elektri tootmine, edastamine ja jaotamine, transport ja küte on ühtlasi sektorid, mis põhjustavad kõige suurema osa kasvuhoonegaaside heitkogustest.

4.5 ELi välispoliitika idamõõde

4.5.1 Naabruspoliitika raames näiteks Ida-Euroopa riikidega, nagu Moldova, Ukraina või Valgevene, tuleks isegi vaatamata teada olevatele poliitilistele raskustele, intensiivistada koostööd ning neid riike tuleks kaasata ühisesse poliitikasse, mõistagi raamistikus, mis tagaks ja respekteeriks demokraatlikke eeskirju ja inimõigusi, mis pandi Valgevenes hiljuti opositsiooni vägivaldse mahasurumisega rängalt proovile. Energiaühenduse kogemused Balkani maade ja idapoolsete riikidega on olnud positiivsed. Energiaühendus, mis loodi eesmärgiga toetada endise Jugoslaavia riikide võimalikku integratsiooni, on vähehaaval laienenud ning Ukraina äsjane ühinemine juurutab veelgi kõnealust projekti naaberriikides ja sellistes Kesk-Aasia riikides nagu Usbekistan ja Kõrgõzstan.

4.5.2 2008. aastal tegid Poola ja Rootsi ettepaneku luua idapartnerlus kui kuuele naaberriigile (Armeenia, Aserbaidžaan, Valgevene, Gruusia, Moldova, Ukraina) suunatud ELi algatus, eesmärgiga süvendada poliitilist koostööd ja majanduslikku integratsiooni ning luua mitmepoolseid koostööstruktuure kõnealuses piirkonnas. Idapartnerluse riikide esimene ametlik tippkohtumine, kus käivitati partnerlustegevused, toimus Prahas 7. mail 2009.” Idapartnerluse riikide esimene ametlik tippkohtumine, kus käivitati partnerlustegevused, toimus Prahas 7. mail 2009.

4.5.3 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee on kaasatud neljast idapartnerluse temaatilisest platvormist kolme platvormi tegevusse ning ta nõuab viivitamatult juurdepääsu kolmandale platvormile (energiajulgeolek), kus käsitletakse energiaühenduse ja energia harta tugevdamist, energiatõhususe parandamist ja taastuvenergia osatähtsust. Energiatõhususe suurendamine ELi idapartnerluse riikides ja taastuvenergia ressursside kasutamise edendamine naaberriikides peaks olema üks peamisi tegevussuundi partnerluse raames. Edasised sammud on samuti vajalikud selleks, et edendada koostööd, ajakohastada energia jaotuse infrastruktuure ning arendada teisi kahepoolseid sidemeid energia tootmis- ja jaotusvõrkude vahel.

4.5.4 Need teemad on elulise tähtsusega kodanikuühiskonna jaoks ning neid ei tohiks jätta üksnes riiklike ametiasutuste ja finantsasutuste käsitleda. Komitee soovib, et idapartnerluse kolmanda platvormi (energiajulgeolek) tegevusse kaasataks süstemaatiliselt, ja mitte üksnes ajutiselt, kodanikuühiskonna idapartnerluse foorumi kolmanda töörühma „Keskkond, kliimamuutused ja energia varustuskindlus” esindajad, kuna kodanikuühiskonna, sealhulgas tööturu osapoolte seisukohtadele pööratakse ikka veel liiga vähe tähelepanu või eiratakse neid täielikult. Algatus luua ärifoorum idapartnerluse raames on püüe tõhustada majanduse ja energia teemailist sotsiaaldialoogi.

4.6 ELi välispoliitika Euromedi mõõde

4.6.1 Käimasolevad poliitilised muutused mitmes Vahemere lõunapiirkonna riigis sunnivad poliitikuid kodanikuühiskonnaga konsulteerima ning kaasama seda Vahemere mõlemal kaldal ühisesse tulevasse energiapoliitikasse, tagamaks, et neid poliitikaid ei vaadeldaks kui ülalt- või väljastpoolt peale sunnituina, vaid poliitikatena, mis on saanud laiema avalikkuse tegeliku toetuse. Komitee töötab selle nimel, et luua 2011. aasta sügiseks Vahemere piirkonna majandus- ja sotsiaalnõukogude assamblee. See assamblee võiks olla kodanikuühiskonna jaoks elujõuline arutelufoorum energiapoliitika alaste kogemuste vahetamiseks.

4.6.2 EL peaks tegema ettepaneku eraldi energiaühenduse loomiseks Vahemere lõunaranniku riikidega. Vahemere piirkonna elektrivõrkude ringsüsteemi, selliste käimasolevate projektide nagu Desertec, Vahemere päikeseenergiakava lõpuleviimine ning Vahemere piirkonna koostöö iseenesest peaksid ajendama Maghrebi riikides tõhustatud koostöö loomist energiatõhususe, taastuvate energiaallikate, transpordi ja võrkude sidumise või ka tootmis- ja jaotussüsteemide moderniseerimise valdkonnas.

4.6.3 Eelised ELi jaoks on ilmsed. Vahemere piirkonna partnerite infrastruktuuride tõhustamine aitaks neil saavutada paljusid ühiseid eesmärke, sealhulgas säästev areng, üldise energianõudluse vähendamine, mis aitab kindlustada energiavarustatust, stabiliseerida tooraine hindu ning vähendada heitkoguseid.

4.6.4 See osaliselt rahaline toetus, tänu EIP-le Vahemere piirkonna puhul ja EBRD-le, mis kuuluvad tema sekkumisvaldkonda, võib olla üks osa majandusabist, mida EL peaks andma vähem arenenud majandusega riikidele, et nad võiksid saavutada säästvat, väheste CO2-heidetega arengut.

4.7 Lähitulevikus koostatakse energiatõhususe märkimisväärseks parandamiseks mõeldud programmidest strateegiline telg, millel põhineb ühenduse toetus partnerriikidele. See projekt on seotud ka keskkonnaalase koostööga ja Kyoto-järgsete eesmärkidega.

4.8 Uue energeetikadiplomaatia eesmärgid, mis tuleb seada koos tootja-, transiit- ja tarbijariikidega, tuleks sisestada Euroopa uuendatud institutsioonilise raamistikku ning nüüdseks kahekümneaastase, aga mitte eriti tõhusaks osutunud energiaharta ja energiatõhususe protokolli mudeli järgi koostatud kokkulepete ja lepingute konteksti.

4.9 Euroopa Liit peaks vastu võtma uue energiaharta ja uue energiatõhususeprotokolli Vahemere lõunaranniku riikidega ning vaatama läbi ja tõhustama praegust hartat, sundides liikmesriike arendama energiasolidaarsuse poliitikat. Kõnealuses kontekstis omandab integratsiooni edendamine Balti riikides erilise tähenduse.

4.10 Põhja-Jäämere ja Barentsi mere piirkonnast saab ELi üks kõige dünaamilisema majandusarenguga piirkond ning ühtlasi väga oluline piirkond Norra, Venemaa, USA ja Kanada jaoks. Selle piirkonna huvid, nii kohalikud kui globaalsed, on Euroopa tasandi küsimus, mida on võimalik käsitleda üksnes jõulise ja tegelikkusel põhineva ELi poliitika raames.

4.11 Ühepoolne tegutsemine on tuntavalt nõrgendanud ELi läbirääkimispositsiooni tootjariikide suhtes ning võimaldanud ka Venemaal otsustavalt mõjutada oma teatud naaberriide demokraatlikke valikuid. EL saab tegelikult üle 67 % Venemaa energiatoodangu ekspordist ning selgetel geograafilistel ja poliitilistel põhjustel oleks Venemaal raske leida sama lihtsalt juurdepääsetavaid turge nagu ELi turg.

4.12 Venemaa peaks saama WTO liikmeks tingimusel, et annab täpseid tagatisi oma energiamonopolide käitumise kohta, mis on sageli inspireeritud poliitilisest võimust, kes neid toetab, ning loomulikult tingimusel, et Venemaa lahendab oma konfliktid Gruusiaga kahepoolse lepingu alusel.

5. Strateegilised partnerlused USA, Jaapan, Brasiilia, India ja Hiinaga

5.1 Otsustav tähtsus saab olema strateegilise partnerluse arendamisel selliste peamiste osalejatega rahvusvahelisel energiaturul, nagu USA, Brasiilia, India ja Hiina. Koostöö ja kokkulepped peaksid eelkõige hõlmama mõistlike hindadega energiavarustatuse küsimust ning prioriseerima energiatõhusust ja kasvuhoonegaasiheidete vähendamist.

5.2 Varustuskindluse küsimus, millel on selge mõju julgeolekuküsimusele üldiselt, säästvale arengule, kliimamuutuse vastasele võitlusele, nõuab suurt mitmepoolset ühist lähenemist. Majandussüsteemide konkurents ei või seada ohtu stabiilsust ja rahu ning on vajalik ennetada igasuguste rahvusvaheliste pingete süvenemist, mis juba praegu on iseloomulikud paljudele süsivesikuid tarnivatele piirkondadele.

5.3 Energia on juba kaua aega G20 arutelude päevakorras. Arutelud, mis sageli jäävad üksnes headeks kavatsusteks, peaksid päädima lepingute ja strateegiliste partnerlustega. Kõige realistlikum lähenemisviis seisneb tõenäoliselt kahepoolsetes lepingutes. EL unustab sageli, et ta on esimene majanduspiirkond maailmas ning tal ei õnnestu oma partneritele peale sundida oma tegevuskava. Selle tegevuskava eesmärk on käsitleda ELi välispoliitika põhilisi suuniseid, millega EL peab püüdma veel ja alati levitada demokraatlikke põhimõtteid, inimõiguste austamist, rahvaste enesemääramist või neid vastandavate konfliktide lahendamise vahendina sõja kasutamisest keeldumist ning tugevdama konfliktide lahendamiseks rahvusvahelisi institutsioone.

5.4 Uued tärkava turumajandusega majandussüsteemid on samuti huvitatud, et EL kehtestaks rahvusvahelise raamistiku stabiilse ja garanteeritud, mõistliku hinnaga energiavarustuse jaoks. EL peaks oma tegevuses ühtlasi jälgima, et ta sõlmib nende riikidega strateegilised partnerlused, mis soodustavad turumajanduse raames selliste eeskirjade kehtestamist, mis tõhustavad koostööd ja hoiavad ära tormijooksu toorainele, mis on nii asjatu kui ka kulukas.

Brüssel, 15. märts 2011 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Staffan NILSSON