PRAEGUSTE JA UUTE COVID-19-GA SEOTUD VÄLJAKUTSETEGA ÜHESKOOS TEGELEMINE

I SISSEJUHATUS

Sel sügisel on COVID-19 hakanud paljudes liikmesriikides taas levima, haigusjuhtude arv on kiiresti kasvanud ning haiglad ja tervishoiutöötajad on taas surve all. Valitsused peavad jälle kord leidma tasakaalu viiruse leviku piiramiseks vajalike piirangute ning kulude vahel, mida see põhjustab ühiskonnale ja majanduselule. Järjekordne kriitiline olukord pärast maharahunemist on põhjustanud paljude kodanike seas frustratsiooni ja väsimust. Omikronvariandist tulenev uus oht on muret veelgi suurendanud.

Vaja on kiireloomulisi ja otsustavaid meetmeid. ELi, liikmesriikide ja kodanike ühised jõupingutused tähendavad, et meil on nüüd tegutsemiseks palju paremad võimalused kui pandeemia alguses. Me teame palju paremini, kuidas piirata COVID-19 edasikandumist hügieenimeetmete ja sihipäraste piirangute abil. COVID-19 raviks mõeldud ravimid muutuvad üha kättesaadavamaks. Eelkõige vähendab just vaktsineerimine tunduvalt riske enamiku eurooplaste jaoks. See on võimaldanud suurel osal igapäevaelust taastuda ja alustada majanduse taastamisega ning avanud ukse vabaduste taastamise algatustele, nagu ELi digitaalne COVID-tõend. ELi ühised jõupingutused vaktsiinide tootmise ja tarnimise suurendamiseks on märkimisväärselt parandanud juurdepääsu vaktsineerimisele ning praegu ei ole vaktsiinide kättesaadavuses mingit kahtlust. See on selge näide ELi tasandi lähenemisviisi lisaväärtusest. Vaktsineerimine tähendab, et pandeemiale reageerimisel saab rohkem lähtuda üksikisiku olukorrast.

Uute variantide esilekerkimise oht on siiski meeldetuletus, et me peame jätkuvalt tegutsema otsustavalt ja reageerima kiiresti. Nüüd on meil palju rohkem vahendeid ja kogemusi nende parimaks rakendamiseks. Samas on vaktsineerimise edukus tähendanud ka seda, et pandeemia praeguse etapi ärahoidmiseks ei võetud alati õigeaegselt uusi meetmeid. Me kogeme taas, et mida kauem me nende vahendite kasutamisega viivitame, seda drastilisemaid meetmeid on vaja.

See kiire tegutsemise vajadus kehtib ka ülemaailmse tegevuse puhul. Ainult üheskoos tegutsedes saame pandeemiaga tõhusalt võidelda ja liikuda pikaajalise terviseturbe suunas. Omikronvariant näitab taas, kui oluline on tegutsemise läbipaistvus reaalajas ja selle ülemaailmne koordineerimine ning pandeemia vastu võitlemiseks vajalike vahendite üksteisega jagamine. Samuti näitab see, et rahvusvahelised jõupingutused toetada kõiki riike pandeemiaga võitlemisel ei ole olnud piisavalt ulatuslikud. Selle töö kiirendamine peab olema peamine prioriteet.

Viimase 18 kuu kogemused näitavad, et ELi koordineeritud reageerimine on kõige tõhusam ja veenvam lähenemisviis pandeemiale. See maksimeerib meie meetmete ulatust ja mõju, tagab kodanike jaoks prognoositavuse ja loob raamistiku, milles liikmesriigid saavad oma meetmeid vajaduspõhiselt võtta. See näitab meie kodanikele, et poliitika juhtimise aluseks on jätkuvalt suur teaduslik konsensus. Nüüd on vaja kiirelt taas selle lähenemisviisi juurde tulla. EL peab näitama oma jätkuvat otsustavust, astudes kiireid, selgeid ja koordineeritud samme, et viiruse taasleviku vastu võidelda.

II UUS COVID-19 NAKKUSE LAINE

EL seisab täna silmitsi kahekordse väljakutsega. Liikmesriikides on nakatumisjuhtumid kiiresti tõusmas ja on piisavalt tõsised, et seada tervishoiusüsteemid taas kõige suurematesse raskustesse. Sellele lisandub nüüd veel omikronvariandist tulenev oht: kuigi selle variandi täpne mõju on veel hindamisel, on selle leviku kiirus ja mutatsioonide rohkus väga murettekitavad. Asjaolu, et see kerkib esile ajal, mil vaktsineerimine on ikka veel ebapiisav, tõhustusdoose alles hakati kasutama ja tervishoiuvaldkond on ligi kaks aastat olnud tohutu surve all, tähendab, et vaja on tegutseda kiiresti.

Viiruse praegune levik

COVID-19 juhtumite arv on alates oktoobrist järsult kasvanud. See on kaasa toonud raskete haigestumiste, haiglaravi ja surmajuhtumite arvu iganädalase suurenemise eelkõige liikmesriikides, kus vaktsineerituse määr on madal. Vaktsiinide kasutuselevõtt tähendab siiski ka seda, et raskelt haigestuvate või viirusesse surevate inimeste osakaal on oluliselt väiksem kui esimestes lainetes.

Viiruse taasleviku üheks põhjuseks on deltavariandi domineerimine, mis on kaks korda nakkavam kui algne viirus, isegi kui vaktsiinid on selle variandi põhjustatud haiguse vastu jätkuvalt tõhusad. Lisaks võib immuunsus olla hakanud kaduma nende inimeste puhul, kes said vaktsiini esimeste seas (üldjuhul kõige haavatavamad ja eakamad). Aastaaja tõttu on suur osa ühiskonna- ja majanduselust kolinud siseruumidesse, kus viirust on kergem edasi kanda. Samuti mõjutab viiruse levikut selgelt see, kuidas valitsused piiranguid ja ettevaatusabinõusid leevendavad või kehtestavad.

Praeguses olukorras on otsustava tähtsusega see, et märkimisväärne osa eurooplastest on jätkuvalt vaktsineerimata. Kokku 23,5 % täiskasvanutest kogu ELis ei ole ikka veel täielikult vaktsineeritud ja mõnes liikmesriigis on see näitaja isegi 70,8 %. Võib-olla kõige murettekitavam on see, et mõnes liikmesriigis ei ole kuni 65 % üle 65-aastastest inimestest ikka veel täielikult vaktsineeritud.

On selge, et vaktsineerimine vähendab nakatumise tõenäosust ning on väga tõhus raske haigestumise ja surmajuhtumite vähendamisel. Vaktsineerimine ei paku täielikku kaitset nakkuse eest ja vaktsineeritud inimesed võivad nakatumise korral haigust edasi kanda. Kuid vaktsineeritud inimestel on oluliselt suurem tõenäosus põdeda COVID-19 kergelt. Kolme liikmesriigi andmete esialgne analüüs kinnitab, et vaktsineerimata inimeste haiglaravi määr on oluliselt kõrgem kui vaktsineeritud inimestel. Teisisõnu vähendab vaktsineerimine märkimisväärselt inimese võimalust jääda COVID-19 tõttu raskelt haigeks.

Joonis. COVID-19 tõttu hospitaliseerimise määr vaktsineerimisstaatuse kaupa kolmes liikmesriigis