Üldiselt on liikmesriigid oma ekspordikrediidikavade töövahendeid viimastel aastatel laiendanud. Euroopa ekspordikrediidiasutused on ekspordikrediiditoetusena tavaliselt pakkunud täiemahulist garantiid (st eksporditehingut rahastab kommertspank ja ekspordikrediidiasutus annab tehingule garantii või kindlustuskatte). Kõik 21 liikmesriiki, kes aruandeperioodil pakkusid ekspordikrediiti määruse (EL) nr 1233/2011 tähenduses, annavad sellist toetust. 15 liikmesriiki pakuvad ka muud määrusega (EL) nr 1233/2011 ja OECD riiklikult toetatava ekspordikrediidi kokkuleppega ette nähtud toetust, nagu otsene laenuandmine või rahastamine (sel juhul rahastab tehingut otse ekspordikrediidiasutus, mitte kommertspank), refinantseerimine või intressitoetus. Mitmes aasta tegevusaruandes mainitakse sõnaselgelt ka projekti rahastamist, seotud abi ja/või VKEde rahastamist.

Mõnes liikmesriigis on ekspordikrediidiasutus ministeeriumi osakond või riigiamet. Teistes täidab ekspordikrediidiasutuse ülesandeid kindlustusandja riikliku volituse ja valitsuse järelevalve all. Liikmesriikides, kus pakutakse mitut eri liiki ekspordikrediiditoetust, on sageli rohkem kui üks ekspordikrediidiasutus (nt üks asutus, kes pakub riiklikku toetust garantii või kindlustuse vormis täiemahulise garantiina, ja teine, kes pakub intressitoetust). 2016. aastal toimisid ekspordikrediidikavad määruse (EL) nr 1233/2011 tähenduses 21 ELi liikmesriigis. Neid kavasid haldasid kokku 29 eri ametit ja ministeeriumiosakonda.

Kohaldatavas õigusraamistikus (määrus (EL) nr 1233/2011) on sätestatud ekspordikrediiditehinguid ja -kavasid käsitlevad üldeeskirjad. Ehkki enamik Euroopa riikide valitsustest on loonud oma ekspordikrediidiasutused, on nende esitatud ekspordikrediidikavade kohaldamisala ja ülesehitus ning ka nende asutuste enda ülesehitus liikmesriigiti erinev.

Komisjon on võtnud teadmiseks Euroopa Parlamendi 2. juuli 2013. aasta resolutsiooni määruse (EÜ) nr 1233/2011 kohase esimese aruandluse kohta ning soovitanud liikmesriikidel pöörata erilist tähelepanu kõnealuses resolutsioonis esitatud soovitustele (nt soovitus, et nõukogu ekspordikrediidi töörühm ja komisjon konsulteeriksid Euroopa välisteenistusega aruandlusmetoodika edasiarendamise teemal).

Käesolev aastaülevaade on 2016. aasta kohta. Aastaülevaates käsitletakse ekspordikrediiditoiminguid määruse (EL) nr 1233/2011 tähenduses, st „keskmise tähtajaga ja pikaajalisi“ tehinguid, mille tagasimakseperiood on vähemalt kaks aastat. Käesolevas ülevaates ei käsitleta lühiajalisi ekspordikrediiditehinguid ega teatavate ekspordikrediidiasutuste tegevust muudes valdkondades kui ekspordikrediit (nt investeeringute kindlustamine). Samuti tuleb märkida, et mõnes liikmesriigis täidab ekspordikrediidiasutuse ülesandeid kindlustusandja riikliku volituse alusel. Sellisel juhul on riikliku ekspordikrediidikava haldamine rangelt eraldatud muust tegevusest erasektoris (viimast käesolevas ülevaates loomulikult ei käsitleta).

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määruse (EL) nr 1233/2011 (mis käsitleb riiklikult toetatavate ekspordikrediitide suuniste rakendamist ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu otsused 2001/76/EÜ ja 2001/77/EÜ) I lisas on sätestatud, et liikmesriigid esitavad igal aastal komisjonile tegevusaruande, et parandada läbipaistvust liidu tasandil. Komisjon esitab nimetatud teabe alusel Euroopa Parlamendile aastaülevaate.

Aasta tegevusaruannetes on esitatud ekspordikrediidikavadega seotud asjakohane finantsteave 2016. aasta kohta. Siiski tuleb rõhutada, et määruse (EL) nr 1233/2011 kohaselt esitatakse need aruanded kooskõlas asjaomase liikmesriigi õigusraamistikuga. See tähendab, et andmete esitamises on teatavaid erinevusi. Sellegipoolest ei ole komisjonil tegevusaruannete finantsaspektide kohta konkreetseid tähelepanekuid.

Nagu juba eespool märgitud, tegutsevad Euroopa ekspordikrediidiasutused väga erinevates valdkondades, mida määruse (EL) nr 1233/2011 kohane aruandlus ei hõlma. Määrus (EL) nr 1233/2011 hõlmab keskpika perioodi ja pikaajalist ekspordikrediiti (nagu on kindlaks määratud OECD riiklikult toetatava ekspordikrediidi kokkuleppes). Paljud Euroopa ekspordikrediidiasutused pakuvad aga ka selliseid tooteid nagu lühiajaline ekspordikrediit, ekspordikrediidi garantii, tootmisriski garantii ja investeerimiskindlustustooted. Samuti tuleks märkida, et mitu liikmesriiki on töötanud välja sektoripõhised ekspordikrediiditooted, näiteks õhusõidukite tootmiseks ja laevaehituseks. Seda on oluline silmas pidada ekspordikrediidiasutuste laiema majandusliku mõju hindamisel.

Üldjoontes on viimastel aastatel vastavus pidevalt suurenenud, kuna paljude teemade puhul on hakatud juhinduma OECD riiklikult toetatava ekspordikrediidi kokkuleppest. Siiski tuleb arvesse võtta järgmisi erinevusi, kuna need muudavad raskeks laiapõhjalise võrdluse, mis annaks täieliku ülevaate. Esiteks on liikmesriigid eelmises punktis nimetatud üldiste ekspordikrediidiliikide raames välja töötanud väga erinevad finantstooted. Kuigi teatav toode võib olla omane mitmele ekspordikrediidiasutusele, ei pruugi tingimused olla sarnased. Teiseks sõltub ekspordikrediidikava mõju ilmselgelt ka riigi majanduse eripärast ja erafinantssektori suutlikkusest.

Lisaks eespool punkti 3 alapunktides a ja b käsitletud teabele nähtub 21 tegevusaruandest, et liikmesriikidel on olemas ekspordikrediiti ja keskkonnamõju, korruptsioonivastast võitlust ning väikese sissetulekuga riikidele jätkusuutlikku laenuandmist käsitlevad üldisemad tegevuspõhimõtted. Kolmel asjaomasel OECD soovitusel on oluline, kuid mitte ainumäärav roll. Isegi liikmesriigid, kes ei ole OECD liikmed, kohaldavad nimetatud soovitusi või kavatsevad seda põhimõtteliselt tegema hakata. Paljud liikmesriigid märkisid, et eelkõige „ühiste lähenemisviiside“ kohaldamisala on laiem, kui on ette nähtud OECD soovituses. Lisaks on liikmesriikide põhimõtete puhul arvesse võetud rahvusvahelisi standardeid, nt ÜRO äritegevuse ja inimõiguste juhtpõhimõtteid ning ELi õigustikku laiemalt, sealhulgas näiteks määrust krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta. Viited ELi eesmärkidele, standarditele ja juhenditele näitavad, et arvesse on võetud nii „pehmet“ õigust kui ka siduvaid õigusnorme, ning et seaduse mõte on sama oluline kui seaduse sisu.

Lisaks sellele osutavad liikmesriigid üha sagedamini täiendavatele poliitilistele eesmärkidele või kaalutlustele, mis täiendavad ühistes lähenemisviisides sätestatut. Näideteks on sooline võrdõiguslikkus, sotsiaalne kestlikkus ning maksudest kõrvalehoidumise ennetamine. Mitmel juhul on asjaomased ekspordikrediidiasutused ise töötanud välja asjakohased aktid. Näiteks võib tuua ettevõtja sotsiaalse vastutuse põhimõtted, mis tavaliselt hõlmavad mitte ainult riigisiseseid jõupingutusi, vaid ka tihedat dialoogi ekspordikrediidiasutuste klientidega.

Seoses keskkonnakaitsega on uuteks suundumusteks rõhuasetus kestlikkusele ja heitkoguste vähendamisele. Nagu ka eelmistes aruannetes, on paljud liikmesriigid rõhutanud inimõiguste olulisust. Peaaegu kõik aruanded kajastavad jätkuvalt toetust inimõigusteküsimuse arendamisele uute ühiste lähenemisviiside raames. Mõnikord on see temaatika otseselt seotud töötajate õigustega.

Üldiselt on liikmesriikide ekspordikrediidiasutuste tegevuspõhimõtted hakanud üksteisele lähenema. Selle näiteks on korruptsioonivastased meetmed. Paljud liikmesriigid nõuavad seotud pooltelt korruptsioonivastase deklaratsiooni allkirjastamist ning märgivad sõnaselgelt, et altkäemaksu avastamisel garantii tühistatakse. Näiteks Portugalis on COSEC garantiid kehtetud, kui on tõendeid altkäemaksu kohta. Üha enam liikmesriike märgivad ka järelevalve olulisust ning julgustavad panku ja eksportijaid enda korruptsioonivastaste meetmete arendamisel.

Mõned liikmesriigid on lisaks ühiste lähenemisviiside järgimisele arendanud ka enda konkreetseid altkäemaksu- ja korruptsioonivastase võitluse vahendeid, näiteks eetikahartat või rikkumisest teatamise meetmeid. Järjest enam peetakse prioriteediks ka rahapesuvastaseid meetmeid ning terrorismi rahastamise tõkestamist.

Lähenemist näitab ka Maailmapanga ja Rahvusvahelise Valuutafondi nõuete täitmine, mida paljud liikmesriigid on nimetanud seoses jätkusuutliku laenuandmise tavadega väikese sissetulekuga riikidele.

Liikmesriigid püüavad samuti hoolikalt tagada, et ekspordikrediidiasutused tegutseksid võimalikult läbipaistvalt, austades samas vajalikku konfidentsiaalsust kaubanduslike tehingute suhtes. Teatavad liikmesriigid pöörasid tegevusaruannetes 2016. aasta puhul sellele erilist tähelepanu.

Seega on selge, et OECD ühised lähenemisviisid on täielikult lõimitud liikmesriikide ekspordikrediidipoliitikasse. Nagu näitavad eespool esitatud mitmesugused kaalutlused, on ühine lähenemisviis muutumas miinimumstandardiks. Paljudes valdkondades kohaldavad liikmesriigid oma lisameetmeid tagamaks, et ekspordikrediidi toetus on kättesaadav ainult tehingute puhul, mis vastavad rangetele keskkonna- ja sotsiaalnormidele.

d) Ekspordikrediidiasutuste tegevuse vastavus liidu eesmärkidele ja kohustustele

Et süvendada ELi tasandil läbipaistvust, peavad liikmesriigid esitama komisjonile iga-aastase tegevusaruande, milles kooskõlas riikliku õigusraamistikuga esitatakse ekspordikrediiditoiminguid käsitlev teatav finants- ja tegevusalane teave, sealjuures ka teave selle kohta, kuidas tegeldakse keskkonnariskidega.

I lisa punktis 3 on sätestatud, et „komisjon esitab nimetatud teabe alusel parlamendile aastaülevaate, milles hinnatakse ka ekspordikrediidiasutuste vastavust liidu eesmärkidele ja kohustustele“.

Euroopa Liidu lepingu artiklis 3 on loetletud liidu üldeesmärgid ja artiklis 21 liidu välistegevuse põhimõtted ja eesmärgid.