KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE NING EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE

nõudeõiguse loovutamise või ülemineku kehtivusest kolmandate isikute suhtes ning loovutatud nõudeõiguse eelisseisundist teise isiku õiguste suhtes

1.SISSEJUHATUS

1.1.Nõudeõiguse loovutamine kapitaliturgude liidu perspektiivis

Kapitaliturgude liidu loomise tegevuskavas jõuti järeldusele, et hoolimata viimaste aastakümnete märkimisväärsetest edusammudest, mis on tehtud kapitali ühtse turu loomise suunas, raskendavad piiriüleste investeeringute tegemist endiselt mitmesugused püsimajäänud ja sügavalt juurdunud takistused. Üks takistus, mida kavas nimetati, tuleneb sellest, et võlanõuete loovutamise mõju kolmandatele isikutele käsitletakse eri liikmesriikide õigussüsteemides erinevalt ja seetõttu on võlanõudeid keeruline kasutada piiriülese tagatisena, eriti juhul, kui pangalaene kasutatakse finantstagatisena keskpanga krediidioperatsioonides või väärtpaberistamise kontekstis – investoritel on seetõttu raske võlainstrumentide investeeringute riski hinnata. Piirülese investeerimise lihtsustamiseks nähakse kapitaliturgude liidu tegevuskavas ette, et komisjon teeb ühtsete eeskirjade ettepaneku eesmärgiga määrata õiguskindlusega, milline siseriiklik õigus kehtib nõuete loovutamisest kolmandatele isikutele tuleneva mõju suhtes, ning et asjaomased meetmed võetakse 2017. aastaks. Käesolev aruanne on esimene samm selgitamaks välja, millised on nõudeõiguse loovutamisest kolmandatele isikutele tuleneva mõju suhtes kohaldatavat õigust ja loovutatud nõude eelisseisundit käsitlevate ühtsete eeskirjade puudumisega seotud peamised probleemid ning kuidas oleks võimalik neid probleeme lahendada.

1.2.Nõuete loovutamise mõiste

Nõuete loovutamine on õiguslik mehhanism, mis võimaldab nii lihtsat nõude üleandmist ühelt isikult teisele kui ka keerukaid finantstehinguid ettevõtjate äritegevuse rahastamiseks, näiteks finantstagatiskokkuleppeid, faktooringut ja väärtpaberistamist. Selle aluseks on tehing, mille raames võlausaldaja („senine võlausaldaja“) annab oma nõudeõiguse võlgniku suhtes üle teisele isikule („uus võlausaldaja“). Levinud loovutamistehingute näited on esitatud allpool (punktis 2.1).

Võttes arvesse liikmesriikide turgude suurenevat vastastikust seotust, sisaldab loovutamine sageli piiriülest elementi, mis võib kaasa tuua vastuolu kohaldatavate õigusnormide vahel. Õiguskindlus selles, millist õigust kohaldatakse erinevatele asjaomastele suhetele, on loovutamistehingute tõrgeteta toimimise seisukohast ülitähtis. Suurem õiguskindlus tooks kaasa kapitali ja laenude suurema piiriülese kättesaadavuse ning mõistlikumad intressimäärad – see oleks eriti kasulik väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele (VKEd) ning aitaks pikemas perspektiivis hõlbustada kaupade, teenuste ja kapitali piiriülest liikumist.

1.3.Kehtivad ELi õigusaktid

Euroopa Liidus on püütud õiguskindlust nõudeõiguse loovutamise valdkonnas suurendada kollisiooninormide ühtlustamisega määruses (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma I“). Kõnealuste normidega nähakse ette, et senise võlausaldaja ja uue võlausaldaja omavahelist suhet võlgniku suhtes kehtiva nõudeõiguse lepingulise ülemineku korral reguleeritakse selle õiguse alusel, mida kohaldatakse loovutamislepingu suhtes. Ühtlustatud normide eesmärk on samuti kaitsta võlgnikku, tagades et ta ei võlgneks uuele võlausaldajale rohkem kui ta võlgnes võlausaldajale / senisele võlausaldajale. Sellest tulenevalt reguleeritakse loovutatava nõude suhtes kohaldatava õigusega, mis on ühtlasi ainus õigus, mille kohaldamist võib võlgnik mõistlikult eeldada, ka uue võlausaldaja ja võlgniku vahelist suhet, nõude loovutatavust, tingimusi, mille alusel võib võlgnikult nõuda loovutatud nõuete täitmist, ning seda, kas võlgniku kohustusi peetakse täidetuks. Paraku puudub kehtivas määruses oluline element, nimelt säte selle kohta, millise õigusega reguleeritakse nõude loovutamise kehtivust kolmandate isikute suhtes. See küsimus on äärmiselt oluline õiguskindluse tagamiseks piiriüleste loovutamistehingute korral.

Käesoleva aruandega täidetakse Rooma I määruse artikli 27 lõikest 2 tulenev juriidiline kohustus, mille kohaselt peab komisjon esitama aruande nõudeõiguse loovutamise või ülemineku kehtivusest kolmandate isikute suhtes ning loovutatud nõudeõiguse eelisseisundist teise isiku õiguste suhtes.

1.4.Väärtpaberid ja nõuetega tehtavad tehingud

Kapitaliturgude liidu tegevuskavas rõhutatakse, et lisaks ebakindlusele nõudeõiguse loovutamise valdkonnas valitseb ebakindlus ka piiriüleste väärtpaberitehingute valdkonnas. Nii väärtpaberite kui ka nõuetega tehakse sageli sarnaseid tehinguid, nt kasutatakse neid tagatisena.

Väärtpaberiõiguse valdkonnas on vastu võetud kollisiooninorme sisaldavad valdkondlikud õigusaktid, mille eesmärk on vähendada makse- ja väärtpaberiarveldussüsteemide süsteemset riski, piirata finantstehingute krediidiriski, pakkudes tagatiseks sularaha, finantsinstrumente ja krediidinõudeid, või tagada omandiõiguste kaitse krediidiasutuste saneerimise ja likvideerimise korral. Neid konkreetseid kollisiooninorme kohaldatakse ELi liikmesriikides ja neis osutatakse selle riigi õigusele, kus on registri, asjaomase konto või keskdepositooriumi asukoht. Kollisiooninorme on liikmesriikides rakendatud või rakendatakse paraku erinevalt. See tekitab õiguslikku ebakindlust ja lisakulusid, mis võivad takistada sujuvaid finantstehinguid siseturul.

Väärtpaberite valdkonnas ei ole samuti kehtestatud veel üldist lähenemisviisi kollisiooni küsimusele. Väärtpabereid käsitlevat materiaalõigust ei ole ELi tasandil siiani ühtlustatud, ehkki viimastel aastatel on finantsturu infrastruktuuri valdkonnas vastu võetud mitu ELi õigusakti, sealhulgas Euroopa turu infrastruktuuri määrus, väärtpaberiarvelduse ja väärtpaberite keskdepositooriumide määrus ning MiFID II/MiFIR, ning ehkki töö selles valdkonnas kestab juba mitu aastat.

Pidades silmas nõuete ja väärtpaberitega tehtavate tehingute võimalikke sarnaseid eesmärke, võib olla kasulik kooskõlastada kollisiooninormidega tehtav töö mõlemat liiki tehingute puhul, seda enam, et „nõude“ ja „väärtpaberi“ vahel ei ole praktikas alati kerge vahet teha.

1.5.Rahvusvahelised dokumendid

Nõuetega tehtavate tehingute ja väärtpaberitehingute korral esile kerkivaid kollisiooniprobleeme on käsitletud ka rahvusvahelisel tasandil. 2001. aastal võeti vastu ÜRO konventsioon nõuete loovutamise kohta rahvusvahelises kaubanduses. Konventsioon ei ole siiani jõustunud. Selle põhimõtted on inkorporeeritud ÜRO rahvusvahelise kaubandusõiguse komisjoni (UNCITRAL) tagatud tehinguid käsitlevatesse õigussuunistesse, mis avaldati 2007. aastal. Ka vahendaja käes olevate väärtpaberitega seotud teatavate õiguste suhtes kohaldatavat õigust käsitlev 2006. aasta Haagi konventsioon ei ole siiani jõustunud.

1.6.Välisuuring ja konsultatsioonid