ET    ET 
 
 
 EUROOPA  
KOMISJON   
Brüssel, 20.5.2015  
COM(2015) 205 final  
  
KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE,  
milles käsitletakse päritoluriigi või lähtekoha kohustuslikku märkimist piima ja 
piimatoodetes koostisainena kasutatava piima puhul ning liha puhul, v.a veise -, sea-, 
lamba -, kitse - ja kodulinnuliha  
  
 
 1. SISSEJUHATUS  
Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) nr 1169/2011, milles käsitletakse 
toidualase teabe esitamist tarbijatele (edaspidi „toidualase teabe määrus”),1 on 
esitatud toiduainete päritolumärgistust käsitlevad sätted.  
Toidualase teabe määruse artikli 26 lõigetes 5 ja 6 on sätestatud, et komisjon peab 
esitama Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruanded, milles käsitletakse võimalust 
laiendada päritolumärgistuse kohustust ka muudele toiduainetele. Esimene aruanne 
kohustusliku päritolumärgistuse kohta pakendatud toidus koostisainena kasutatava 
liha puhul võeti vastu 17. detsembril 20132.  
Käesolev aruanne lähtub komisjoni kohustusest esitada 13. detsembriks 2014 
Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruanded, milles käsitletakse päritoluriigi või 
lähtekoha kohustuslikku märkimist piima ja koostisainena piimatoodetes kasutatava 
piima puhul nin g liha puhul, v.a veise -, sea -, lamba -, kitse - ja kodulinnuliha. 
Käesolevas aruandes kasutatakse mõisteid „piim” ja „piimatooted” määruse (EL) 
nr 1308/2013 VII lisa III osas esitatud määratluse tähenduses. Asjaomased lihaliigid 
on värske ja külmutatud hobu se-, küüliku -, põhjapõdra - ja hirveliha, tehistingimustes 
peetavate ja looduslike ulukite liha ning linnuliha (v.a kana -, kalkuni -, pardi -, hane - 
ja pärlkanaliha).  
Vastavalt toidualase teabe määruse artikli 26 lõikele 7 on käesolevas aruandes võetud 
arves se järgmist:  
– tarbija teavitamise vajadus;  
– toidu päritoluriigi või lähtekoha kohustusliku märkimise teostatavus;  
– selliste meetmete võtmise kulude ja tulude (nii toidukäitlejate kui ka 
haldusasutuste jaoks) analüüs, sealhulgas siseturu õiguslikke aspektid j a mõju 
rahvusvahelisele kaubandusele.  
Selleks et paremini hinnata päritolumärgistuse kohustust käesolevas aruandes 
käsitletava toidu suhtes, tegi komisjon sõltumatule konsultandile ülesandeks viia läbi 
uuring3 (edaspidi „uuring”) eesmärgiga analüüsida eri nevate märgistusvõimaluste 
mõju. Käesolevas aruandes antakse ülevaade uuringu peamistest järeldustest. 
Vabatahtlikku ja kohustuslikku päritolumärgistust hinnati üheksas liikmesriigis 
joogipiima puhul ja sellistes toodetes nagu juust, jogurt jms, koostisain ena kasutatava 
piima puhul ning suuremates tootjariikides hobuse -, küüliku - ja ulukiliha puhul.  
2. VABATAHTLIK JA KOHUST USLIK PÄRITOLUMÄRGIS TUS 
Kohustusliku päritolumärgistuse eeskirjad on olemas selliste toodete jaoks, nagu 
mesi,4 puu- ja köögivili,5 töötlemata kala,6 loomaliha,7 oliiviõli,8 vein,9 munad,10 
                                                            
1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr  1169/2011, 25. oktoober 2011, milles käsitletakse 
toidualase teabe esitamist tarbijatele ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusi 
(EÜ) nr  1924/2006 ja (EÜ) nr  1925/2006 ning tunnistatakse ke htetuks komisjoni direktiiv 87/250/EMÜ, 
nõukogu direktiiv 90/496/EMÜ, komisjoni direktiiv 1999/10/EÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 
direktiiv 2000/13/EÜ, komisjoni direktiivid 2002/67/EÜ ja 2008/5/EÜ ning komisjoni määrus (EÜ) 
nr 608/2004 (ELT L 304, 22.11 .2011, lk 18).  
2 COM(2013) 755, 17.12.2013.  
3 http://ec.europa.eu/agriculture/external -studies/index_en.htm  
4 Nõukogu direktiiv 2001/110/EÜ mee kohta (ELT L 164, 3.6.2014, lk  1). 
 
 imporditud linnuliha11 ja piiritusjoogid12. Kooskõlas toidualase teabe määrusega 
võttis komisjon vastu üksikasjalikud eeskirjad kohustusliku päritolumärgistuse kohta 
värske, jahutatud ja külmutatud se a-, lamba -, kitse - ja kodulinnuliha puhul13. Nende 
eeskirjade kohaselt on kohustuslik märkida riik, kus looma on suurem osa aega 
kasvatatud, ja riik, kus ta on tapetud. Uued nõuded hakkavad kehtima alates 
1. aprillist 2015 kinnispakis liha suhtes, kuid liik mesriigid võivad neid nõudeid 
laiendada ka pakendamata lihale.  
Kuigi vabatahtlikes märgistusskeemides osalevate toidutoodete turuosa hindamiseks 
puuduvad vajalikud üksikasjalikud andmed, võib olemasolevate 
inventeerimisandmete põhjal väita, et piima - ja lihasektoris on 
toidumärgistusskeemid suhteliselt hästi levinud. ELi turul kaubeldavaid piima - ja 
lihatooteid juba märgistatakse vabatahtlikult kas mõnda ELi skeemi (PDO, PGI või 
TSG14) kasutades või era - või riiklike organisatsioonide kaudu (nt käitleja võ i 
jaemüüjarühmad ning riiklikud asutused või vabaorganisatsioonid). Selline märgistus 
viitab tavaliselt liikmesriigile või madalamale geograafilisele tasandile (piirkond). 
Vabatahtlikes skeemides kasutatavad kriteeriumid teatavate omaduste sidumiseks 
geogr aafilise lähtekohaga võivad olla väga erinevad.  
 
3. PIIM JA MUUD LIIKI LI HA: SEKTORITE ÜLEVAADE  
3.1. Tarne - ja töötlemisahelad  
Meiereid, tapamajad ja töötlemisettevõtjad on peamised päritoluteabe edastajad 
järgmisele toiduahela lülile. Mida suurem on vert ikaalne integreerimine, seda lihtsam 
                                                                                                                                                                                          
5 Komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 543/2011, 7. juuni 2011, millega kehtestatakse nõukogu määruse 
(EÜ) nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses puu - ja köögiviljasektori ning töödeldud 
puu- ja köögivilja sektoriga (ELT L 157, 15.6.2011, lk  1). 
6 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1379/2013, 11. detsember 2013, kalapüügi - ja 
vesiviljelustoodete turu ühise korralduse kohta, (ELT L 354, 28.12.2013, lk 1).  
7 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1760/2000 veiste identifitseerimise ja registreerimise 
süsteemi loomise, veiseliha ja veiselihatoodete märgistamise kohta (EÜT L 204, 11.8.2000, lk 1).  
8 Komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 29/2012, 13. jaanuar 20 12, oliiviõli turustusnormide kohta 
(ELT  L 12, 14.1.2012, lk 14).  
9 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr  1308/2013, 17.  detsember 2013, millega kehtestatakse 
põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määr used 
(EMÜ) nr  922/72, (EMÜ) nr  234/79, (EÜ) nr  1037/2001 ja (EÜ) nr  1234/2007 (ELT L 347, 20.12.2013, 
lk 671).  
10 Komisjoni määrus (EÜ) nr  589/2008, 23. juuni 2008, millega sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) 
nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad muna de turustusnormide kohta (ELT L 163, 24.6.2008, 
lk 6).  
11 Komisjoni määrus (EÜ) nr  543/2008, 16. juuni 2008, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) 
nr 1234/2007 (teatavate kodulinnuliha turustusnormide kohta) üksikasjalikud rakenduseeskirjad 
(ELT  L 157, 17.6.2008, lk 46).  
12 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr  110/2008 , 15.  jaanuar 2008, piiritusjookide 
määratlemise, kirjelda mise, esitlemise, märgistamise ja geograafiliste tähiste kaitse kohta ning millega 
tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 1576/89  (ELT  L 39, 13.2.2008, lk 16).  
13 Komisjoni rakendusmäärus (EL) nr  1337/2013, 13.  detsember 2013, milles sätestatakse eeskirjad 
Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr  1169/2011 kohaldamiseks seoses värske, jahutatud ja 
külmutatud sea -, lamba -, kitse- ja kodulinnuliha päritoluriigi või lähtekoha tähisega (ELT L 335, 
14.12.2013, lk 19).  
14  PDO =  Protected Designation of Origin  ehk kaitstud päritolunimetus (KPN); PGI = Protected 
Geographical Indication  ehk kaitstud geograafiline tähis (KGT); TSG = Traditional Speciality 
Guaranteed ehk garanteeritud traditsiooniline toode (GTT).  
 
 on tagada päritoluteabe edastamist ahelas. Mida komplekssem ja keerukam on 
töötlemine, seda vaevarikkam on päritolumärgistust tagada.  
2009. aasta oktoobrist novembrini läbiviidud uuringust pärit andmed ELi 
piimasektori struktuuri kohta näitavad, et väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad 
(toodavad alla 100  000 tonni piima) moodustavad 81  % kõigist piimatöötlejatest ja 
nad töötlesid 28,5  % piimatoodangu kogumahust. Suurtes tootjariikides töötlevad 
viis suuremat ettevõtj at kogu toodangust ligikaudu 50  %. Põllumajandustootjad on 
suurel määral sõltuvad kohalikest töötlejatest, sest toodang on riknev ja tootmisvoog 
peab olema pidev. Piimatöötlejad ostavad toorpiima ja muud koostisained eri 
allikatest ja äärepoolsematel alade l on tavaks, et eri allikatest pärit piima töödeldakse 
üheskoos samas ettevõttes.  
Käesolevas aruandes käsitletavad lihatooted on samuti lühikese tarneahelaga, 
piirdudes tihtipeale ühe liikmesriigiga. Jaemüüjad ostavad liha peamiselt 
hetketurgudelt, tapama jadest või lihalõikusettevõtjatelt. Hobuseliha tarneahel võib 
olla pikem, sest selles toimib arvukalt käitlejaid nii sise - kui ka väliskaubanduse 
raames.  
3.2. Piima ja piimatoodete ning käesolevas aruandes käsitletavate lihaliikide 
tarbimine  
ELis on aasta  keskmine tarbimine inimese kohta järgmine: joogipiima tarbitakse 
62 kg, juustu 17 kg, hapendatud piima 16 kg, koort 5 kg, võid 4 kg ja muid värskeid 
piimatooteid 9 kg (Eurostat, 2013).  
ELi piimaturg on väljakujunenud, mistõttu suuremaid muutusi võib esine da üksnes 
viimasel kümnendil ELiga ühinenud liikmesriikides, kuid n.ö vanades liikmesriikides 
võib tarbimine suureneda väga vähesel määral.  
Käesolevas aruandes käsitletav liha moodustab üksnes 3  % kogu ELi 
lihatarbimisest,15 ehkki liikmesriikidest saadud an dmed ei ole alati ajakohastatud. 
Hobuse - ja küülikuliha tarbitakse rohkem Itaalias, Prantsusmaal, Hispaanias, Belgias 
ja Madalmaades. Ulukiliha tarbitakse enamasti jahihooajal, st oktoobrist detsembrini.  
3.3. Tootmine ja kauplemine  
EL toodab ise piisavas koguses piima ja piimatooteid, kusjuures ligikaudu 65  % 
kogutud piimast töödeldakse tarbekaupadeks, mis lastakse enamasti siseturule. Juust 
ja värsked piimatooted on kõige olulisemad sektori segmendid, mis kasutavad piima 
toorainena (vastavalt 53 ja 43 mil jonit tonni piimaekvivalendina arvestatult). Koguse 
poolest on pulbri (täispiima -, lõssi - ja vadakupulbri) ja või tootmine oluliselt väiksem 
(vastavalt 12 ja 25 miljonit tonni piimaekvivalendina arvestatult). ELi siseturul 
kaubeldakse nendega ometi märkimi sväärselt (vastavalt 1,6 ja 0,6 miljonit tonni), 
kuid siiski vähem kui juustuga (3,6 miljonit tonni). Kogused varieeruvad veidi 
aastate lõikes sõltuvalt tarnetest ja turutingimustest.  
Piimatoodete import piirdub eelisjuurdepääsu loomisega mõnele kolmandal e riigile 
kahe - või mitmepoolsete lepingute raames, samas kui eksport moodustab 10  % 
piimatoodangust. EL on üldiselt piimatoodete netoeksportija.  
                                                            
15 Mõjuhindamine – komisjoni talituste töödokument – Kohustuslik päritolumärgistus töötlemata sea -, 
kodulinnu -, lamba - ja kitseliha puhul.  
http://ec.europa.eu/smart -regulation/impact/ia_carried_out/docs/ia_2013/ia_meat_origin_labelling.pdf   
 
 
 Käesolevas aruandes käsitletava muud liiki liha aastatoodang moodustab 
hinnanguliselt vaid 2  % lihatoodangust  kogu ELis. Küüliku -, hobuse - ja ulukiliha 
toodetakse vastavalt 490  000, 73  000 ja 131  000 tonni (FAO, 2012), samas kui 
muude käesolevas aruandes käsitletavate lihaliikide tootmisnäitajad on oluliselt 
väiksemad. ELi sisekaubanduse jaoks toodetakse ligikaud u 52 000 tonni hobuse - ja 
22 000 tonni küülikuliha. Kolmandatest riikidest pärit hobuse - ja küülikuliha import 
(hobuseliha Argentinast, USAst, Kanadast ja Mehhikost ning küülikuliha – enam kui 
7 000 tonni – peamiselt Hiinast) moodustab ligikaudu 25 000 ton ni. Hirveliha 
imporditakse peamiselt Uus -Meremaalt.  
3.4. ELi jälgitavussüsteemid  
ELi toiduainete jälgitavussüsteemi eesmärk on tagada toiduohutus. See ei pruugi 
sobida päritoluteabe edastamiseks toiduahelas.  
– Toiduohutuse16 tarbeks registreeritakse teavet to iduahelas vahetult eelneva ja 
vahetult järgneva etapi kohta: toidukäitlejatel on vaja teada, millised ettevõtjad 
on neile toorainet tarninud ja millistele ettevõtjatele nad ise on tarneid teinud. 
Loomset päritolu toidu kohta kehtivad üksikasjalikumad teabe nõuded,17 kuid 
puudub nõue, et süsteemis tuleks näidata kasutatud tooraine päritolu - või 
lähteriiki.  
– Loomsete saaduste märgistusel peab olema tervise - või tunnusmärk, mis viitab 
viimasele tootmis -/töötlemis -/pakendamisettevõttele ja selle asukohariigile 
(määruse 853/2004 artikkel 5 ja II lisa I jagu),18 kuid see ei pruugi tähistada 
tooraine päritolu - või lähtekohta.  
– Kuigi on loodud elusloomade identifitseerimise ja registreerimise süsteemid, 
toimivad nad loomaliigist olenevalt erineval viisil ning enamik nei st ei sisalda 
piisavalt teavet täieliku päritolumärgistuse (sündinud/kasvatatud/tapetud) 
loomiseks.  
– Käesolevas aruandes käsitletavate lihatoodete osas on hobuslased (nt hobused) 
ainsad, kelle jaoks on olemas elusloomade identifitseerimise ja registreerimis e 
süsteem. Kooskõlas komisjoni otsusega 2000/68/EÜ ja komisjoni määrusega 
(EÜ) nr 504/2008, milles on sätestatud liidus sündinud või liitu imporditud 
hobuslaste identifitseerimise eeskirjad, peab hobuslastel ELis liikumise korral 
olema kaasas identifitseer imist võimaldav dokument või pass. Süsteem aga ei 
sisalda kohustuslikku keskset andmebaasi loomade liikumise jälgimiseks. Töö 
registreerimisnõuete tugevdamise nimel jätkub ja uusi nõudeid hakatakse 
kohaldama alates 2016. aastast19.  
                                                            
16 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määruse (EÜ)  nr 178/2002 (millega 
sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa 
Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused) artikkel 18 (EÜT L 31, 1.2.2002, 
lk 1).  
17 Komisjoni rakendusmäärus (EL) nr  931/2011, 19. september 2011, loomset päritolu toidu suhtes 
Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr  178/2002 kehtestatud jälgitavuse nõuete kohta 
(ELT L 242, 20.9.2011, lk 2).  
18 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 853/2004, 29. aprill 2004, m illega sätestatakse loomset 
päritolu toidu hügieeni erireeglid (ELT L 139, 30.4.2004, lk 55).  
19  Komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 2015/262, 17. veebruar 2015, milles sätestatakse hobuslaste 
identifitseerimise meetodeid käsitlevad eeskirjad kooskõlas nõukog u direktiividega 90/427/EMÜ ja 
2009/156/EÜ (hobusepassi käsitlev määrus) (ELT L 59, 3.3.2015, lk 1).  
 
  4. TARBIJATE HOIAKUD SE OSES PIIMA JA MUUD L IIKI LIHA KOHUSTUSLI KU 
PÄRITOLUMÄRGISTUSEGA   
Vastavalt Eurobaromeetri 2013. aasta uuringule20 peab enamik ELi kodanikke 
(84 %) piima päritolu märkimist vajalikuks, olenemata sellest, kas tegemist on 
lihtsalt piima või piimatoodetes koost isainena kasutatava piimaga. Sarnane tulemus 
(88 %) saadi ka käesolevas aruandes käsitletavate lihaliikide osas. Kuid see, millist 
päritoluga seotud teavet tarbijad konkreetselt teada saada soovivad, on ka eespool 
kirjeldatud juhtudel väga erinev.  
Piima ja  piimatoodete puhul peeti oluliseks märkida riik, kus toimus lüpsmine või 
töötlemine, liha puhul huvituti peamiselt kohast, kus loom üles kasvatati ja tapeti, 
samas kui sünniriigi vastu tunti vähem huvi. Liikmesriigi või kolmanda riigi tasandi 
teavet peeti  asjakohasemaks kui piirkonna tasandil või EL/mitte -EL liigituse tasandil.  
Tarbijauuringud näitavad, et päritoluteave on piima, piimatoodete ja lihatoodete 
ostmisel oluline, kuid hind, maitse ja „parim enne” kuupäev on tähtsamad.  
Enamikus uuringutes leiti , et tarbijate eelistused olid liikmesriigiti märkimisväärselt 
erinevad; lahknevused esinesid ka tarbijate huvis päritolumärgistuse vastu ja nende 
valmisolekus sellise teabe eest maksta. Seega ei ole tarbijad tingimata valmis 
maksma kõrgemat hinda kõnealus e teabe tootele lisamise eest, olgugi et nad 
soovivad seda teavet saada. Erinevate meetoditega saadud tulemused näitavad, et 
tarbijate tegelikku valmisolekut kõrgemaks hinnaks on raske hinnata; põhjus võib 
olla metoodika kallutatuses või ka selles, et tarb ija antud vastus ei ole kooskõlas 
tema tegeliku ostukäitumisega. 2013. aasta Eurobaromeetri andmetel märkisid vaid 
pooled tarbijad, et nad on valmis maksma 1 –2 % kõrgemat hinda, et saada teavet 
käesolevas aruandes käsitletavate toodete päritolu kohta.  
5. VÕIMALIKUD PÄRITOLUMÄ RGISTUSE VALIKUD JA NENDE MÕJU  
Piim ja piimatoodetes koostisainena kasutatav piim  
Vaadeldakse järgmisi valikuid.  
– Valik nr 1: säilitatakse praegune olukord (vabatahtlik päritolumärgistus).  
– Valik nr 2: kohustuslik päritolumärgistus (nt  „EL/mitte -EL” või „EL/kolmas 
riik”.  
– Valik nr 3: kohustuslik päritolumärgistus, millel märgitakse liikmesriik või 
kolmas riik, kus toimus a) lüpsmine või b) piima töötlemine.  
Liha 
Vaadeldakse järgmisi valikuid.  
– Valik nr 4: säilitatakse praegune olukord (vabatahtlik päritolumärgistus).  
– Valik nr 5: kohustuslik päritolumärgistus, millel märgitakse liikmesriik või 
kolmas riik, kus looma enne tapmist pikemat aega peeti, ja samuti tapmispaik.  
– Valik nr 6: kohustuslik päritolumärgistus, millel märgitakse liikmesriik või 
kolmas riik, kus loom sündis, kasvas ja tapeti.  
Looduslike ulukite liha puhul kaalutakse ainsa valikuna jahipidamiskoha märkimist.  
                                                            
20 http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/eb_special_419_400_f r.htm   
 
 Käesolevas aruandes käsitletavate lihaliikide puhul välistati märgistus  „EL/mitte -EL” 
või „EL/kolmas riik”, sest puudus tarbijate nõudlus sedavõrd põhjaliku geograafilise 
määratluse järele, nagu selgus kohustusliku päritolumärgistusega seoses tehtud 
uuringust ja mõjuhinnangust sea -, kodulinnu -, lamba - ja kitseliha puhul21. 
Kõrvale jäeti kohustuslik märgistus piirkonna tasandil ELi piires mõlema tooterühma 
osas, sest rakenduskulud osutusid äärmiselt suureks (tuleks luua veelgi põhjalikumad 
jälgitavussüsteemid ning veelgi rohkem segmenteerida tarneahelat) ja puudus kogu 
liidu pii res kehtiv ühtne õiguslik määratlus sellise geograafilise tasandi jaoks.  
6. ERI VALIKUTE MÕJUHINN ANG NING KULUDE -TULUDE ANALÜÜS  
6.1. Mõju tarbija käitumisele  
Päritolumärgistuse mõju tarbija käitumisele on kulude -tulude analüüsi abil keeruline 
näidata. Pär itolumärgistus annab tarbijale lisateavet, mis aitab teha teadlikke valikuid 
tarbitava toidu osas. Tarbijad üldiselt leiavad, et päritolumärgistusega kaasneb palju 
positiivset, k.a kvaliteet.  
Kui valida praeguse olukorra säilitamine (vabatahtlik päritolum ärgistus), siis saab 
tarbija toote päritolu kohta just nii palju teavet, kui ta küsib. See aga ei rahulda 
tarbijate nõudlust süstemaatiliselt esitatud päritoluteabe järele, vaid kajastab 
olukorda, kus tarbija pigem ei soovi maksta kohustuslikus korras esit atud 
päritoluteabe eest.  
Kui käitlejad võivad ise otsustada päritolumärgistuse üle, lisab see tootele väärtust ja 
mõjutab nende tarbijate ostuotsuseid, kellele selline teave on oluline.  
Piim ja piimatoodetes koostisainena kasutatav piim  
Kohustusliku pärito lumärgistuse valikuga (märgistus „EL/mitte -EL” või „EL/kolmas 
riik”) saavutatakse tarbijate süstemaatiline päritolust teavitamine.  
Valik „EL/mitte -EL” lihtsalt eristab ELi toodangu ja kolmandate riikide toodangu. 
Seda peetakse liiga üldiseks ja sellega ei  kaasne hinnatõusu tarbija jaoks. Kuid 
liikmesriigi märkimine päritolumärgistusel on tarbijate sõnul kasulikum, eriti kui 
märgitud on piima väljalüpsmise koht, samas kui meiereid eelistavad töötlemiskoha 
märkimist; viimast on ka lihtsam ellu viia.  
Liha 
Uuringud näitavad, et tarbijaid huvitab peamiselt, kus loom üles kasvatati ja tapeti 
(või jahil tapeti).  
Hobuselihasektoris hiljuti aset leidnud skandaalsed juhtumid ja avalikkuse reaktsioon 
on andnud tõuke märksa põhjalikuma teabe nõudmiseks paljude organis atsioonide ja 
asutuste poolt.  
6.2. Majanduslik mõju  
6.2.1.  Toidukäitlejate tegevuskulud  
Uuringu tulemusena selgus, et uued kohustuslikud märgistusnõuded toovad 
toidukäitlejate jaoks kaasa lisakulud; vabatahtliku märgistuse puhul jäävad 
tegevuskulud samaks.  
                                                            
21 http://ec.europa.eu/smart -regulation/impact/ia_carried_out/docs/ia_2013/ia_meat_origin_labelling.pdf   
  
 
 Piim ja piimatoodetes koostisainena kasutatav piim  
Kui valida märgistus „EL/mitte -EL” või „EL/kolmas riik”, lisandub probleeme 
tegevustasandil, mis nõuavad põhjalikke ümberkorraldusi, eriti seoses piima 
koostisainetega, mis on erinevat päritolu.  
Joogipii ma päritolumärgistuse maksumus sõltub kehtestatud eeskirjadest ja iga 
üksiku ettevõtja olukorrast. Töötlemiskoha märkimine on lihtne, kuid lüpsmiskohta 
on töötlejatel väga raske näidata, sest nad koguvad piima eri kohtadest, mistõttu 
nõude rakendamisel tek iks täiendavaid tegevuskulusid. Konkreetse toote 
päritolumärgistuse kulud võivad olla erinevad, sõltuvalt märgistusse kantavate eri 
liikmesriikide / kolmandate riikide kombinatsioonist. Lisaks on vaja teha tehnilist 
laadi toiminguid, et kindlaks määrata lu batud hälve ja miinimumpiirid, mille 
ületamisel tuleks märkida päritoluliikmesriik (piim kui vedelik seguneb 
kokkuvalamisel).  
Erinevalt otsetarbimiseks ettenähtud piimast on piimatoodetes koostisainena 
kasutatava piima päritolumärgistust tegelikkuses väga keeruline ja ka oluliselt 
kulukam teha, eriti mitmeetapilise tootmisprotsessiga ja tugevasti töödeldud 
piimatoodete puhul, mille koostisaineid tarnitakse pikkade vahemaade tagant. Piima 
koostisainena kasutavatele toidukäitlejatele, kes tarnivad seda mitmes t eri allikast, 
avaldaks kõnealune valik negatiivset mõju.  
– Uuringus on olulisena välja toodud kuluartiklid, mis on seotud tarnimistavade 
muutmisega, mõne tarnija võimaliku väljavahetamisega, üleminekuga 
väiksematele tootepartiidele, tootmisprotsessi liigen damisega toormaterjali 
päritoluteabe säilitamiseks ning muutustega pakendamises/märgistuses ja 
jälgitavussüsteemi muutmise või juurutamisega.  
– Kulud võivad varieeruda sõltuvalt toidukäitleja olukorrast, konkreetsest 
piimatootest ja koostisainest ning jälgi tavussüsteemist.  
Analüüsi kohaselt võivad lisakulud olla tühised, kuid võivad ulatuda ka 8  %ni 
tootmiskuludest töötleja kohta. Mõned ettevõtjad väidavad, et eriti ebasoodsates 
oludes võib lisakulu ulatuda kuni 45  %ni.  
Liha 
– Kulud on hulgihinnaga võrreldes  suhteliselt väikesed (alla 3  %) ja sõltuvad 
ettevõtja suurusest ja asukohast. Suuremad ettevõtjad, kes tarnivad koduriigist 
või ühest kolmandast riigist, saavad lisakuludega hajutamisega hästi hakkama. 
Nende kulud oleksid seotud jälgitavuse tugevdamisega,  eriti tarne - ja 
töötlusahela algusetappides.  
– Mida keerukamad on märgistuseeskirjad, seda kulukamaks muutub 
elusloomade identifitseerimissüsteemide kohandamine.  
– Toidukäitlejad, kes kasutavad eri lähtekohtadest tarnitud liha, püüaksid 
tegevuskulude vähenda mise eesmärgil teha oma tarned võimalikult ühest 
kohast.  
6.2.2.  Konkurentsivõime, kaubandus ja investeeringuvood  
Uuringut juhtinud konsultantide hinnangul võib kohustuslik päritolumärgistus anda 
tarbijatele tõuke kodumaiste toodete eelistamiseks. Seega või b siseturul toimuda 
teatav riiklike turgude taaselavnemine.  
Piim ja piimatoodetes koostisainena kasutatav piim  
 
 – Valikuga „EL/mitte -EL” ei kaasne siseturul märgatavaid muutusi. Võimalik, et 
koostisainena kasutatava piima töötlejad üritavad vähendada tarnijat e arvu, et 
vältida EList ja kolmandatest riikidest pärit tarnijate paljususega seotud 
keerukat asjaajamist; see võib omakorda mõjutada rahvusvahelist kaubandust.  
– Kui liikmesriigi märkimine märgistusele saab kohustuslikuks, väheneks piima 
ja koostisainena kasutatava erineva päritoluga piima müügipunktide arv. 
Toidukäitlejad satuksid olukorda, kus nende tooraine kallineb, samas kui 
tarneallikaid jääb vähemaks.  
Liha 
– Kõnealustel valikutel on enamikule käesolevas aruandes käsitletavatele 
lihaliikidele tagasiho idlik mõju. Samas võib hobuseliha tarneahelas toimuvate 
muutustega kaasneda ELi sisekaubanduse segmenteerumine ja vahendajate 
arvu vähenemine. Toidukäitlejad võivad otsustada, et muutused tarnete 
struktuuris (tarneallikad, partiide suurus, vahendajate arvu  vähendamine) on 
kulutasuvamad kui jälgitavussüsteemi ajakohastamine, mis oleks mitme eri 
päritoluga tooraineallika üheaegseks haldamiseks vajalik.  
– Kohustuslik päritolumärgistus mõjutaks eriti neid kolmandaid riike, kes praegu 
ekspordivad liitu töötlemata liha. Väliskaubandus väikeste ulukite ja 
metslindude liha osas praktiliselt puudub ja ka siseturul kaubeldakse sellise 
lihaga vähe.  
6.2.3.   Regulatiivne koormus ettevõtjale  
Toidukäitleja täiendav halduskulu tuleneb vajadusest dokumenteerida tarnete päritolu 
ja teha kohandusi oma jälgitavussüsteemis.  
Kohalikku toorainet kasutavate väiksemate meiereide lisakoormus on ilmselt 
väiksem kui suurte ettevõtjate kogumiskeskustel. Väi ksemad tapamajad ja 
lihalõikusettevõtjad, kes varuvad loomi kohapeal, ei pea samuti oma tarnimistavasid 
oluliselt muutma ega ka muretsema suurte lisakulude pärast. Koormusprobleemid 
mõjutavad seega neid meiereisid ja tapamaju, mis asuvad piirialadel ja ala del, kus 
puudub kohapealne toorpiim/ -liha.  
Uuring näitab, et joogipiima puhul jääb regulatiivne koormus päritolumärgistuse 
vabatahtliku rakendamise korral endiseks või suureneb üsna vähe, kui päritoluriigi 
märkimine muutub kohustuslikuks.  
Lisakoormus võib  siiski osutuda märkimisväärseks, kui päritoluriigi märkimine 
muutub kohustuslikuks liit - ja tugevasti töödeldud toodete puhul, nagu jogurt ja 
piimapõhised magustoidud. Suur kontrollikoormus sunniks toidutootjaid varuma 
piima vähematest riikidest, mis kahj ustaks siseturgu.  
Käesolevas aruandes käsitletavate lihaliikidega seoses leiavad uuringu konsultandid, 
et ettevõtjad on võimelised teatava vajaliku kohanemisperioodi järel vähendama 
lisanduvat ühikukulu, eriti halduskulude osas. Märkimisväärsest mõjust saa b rääkida 
vaid hobuseliha käitlejate puhul, kusjuures spetsiaalsete hobuseliha tootvate 
majandite olukord (arvulises mõttes väheoluline) on muudest ettevõtjatest erinev.  
6.2.4.  Koormus ametiasutustele  
Kuigi uuringus ei ole toodud täpseid arve, prognoositakse vähest kontrollikulude 
suurenemist kohustusliku märgistuse „EL/mitte -EL” kehtestamisel joogipiima 
suhtes.  
 
 Liikmesriigi kohustusliku märkimise korral oleksid kulud suuremad ja sõltuksid 
suuresti nõu tava päritoluteabe detailsuse astmest (st kasvatamise/lüpsmise või 
töötlemise/tapmise koht)  
Märgistust „sündinud/kasvatatud/tapetud” oleks kulukas rakendada hobuseliha 
puhul. Pädevad asutused ei saa praegusest identifitseerimis - ja jälgitavussüsteemist 
sageli täielikku teavet hobuste sünni - ja kasvatamiskoha kohta.  
Koormuse suurenemine toob tavaliselt kaasa vajaduse värvata rohkem töötajaid, kes 
dokumente kontrolliksid. Kui riigi eelarves kontrolliasutustele ettenähtud vahendeid 
ei suurendata, võib person ali suurenev ajaline koormus viia kontrollisageduse 
vähenemiseni või prioriteetide muutmiseni, mistõttu võib kasvada pettuste oht. 
Ametiasutuste koormuse leevendamiseks võiks kaaluda ametlike kontrollitoimingute 
tasustamist. Sellised kulutused hajutatakse toidukäitlejate poolt tavaliselt kogu ahela 
ulatuses ja kantakse üle hindadesse.  
6.2.5.  Kulud tarbijatele  
Praeguse olukorra säilitamine ei too kaasa üldisi hinnamuutusi. Päritolumärgistusega 
toodete puhul kantakse lisakulud üldiselt üle tarbijatele ja ne id tooteid müüakse 
tavalisest kallima hinnaga.  
Kui kehtestatakse kohustuslik päritolumärgistus liikmesriigi tasandil, võib oodata 
suuremaid kulusid, mis tõenäoliselt kantakse üle peamiselt tarbijatele, kuid ka 
tootjatele. Täpsed määrad varieeruvad oleneva lt sektorist, liikmesriigist ning 
vertikaalse integreerituse astmest ja turu kontsentratsioonist.  
6.2.6.  Mõju keskkonnale ja ühiskonnale  
Uuringus neid mõjusid ei käsitletud. Samas võib oletada, et kui tarbijad saavad 
rohkem üksikasjalikku teavet toodete p äritolu kohta, kalduvad nende eelistused 
kohaliku toidu poole või nad keelduvad otsustavalt muude riikide toodangust. See 
võib mõjutada elusloomade, toorpiima, koostisainena kasutatava piima ning piima - ja 
lihatoodete transporti. Võimatu on hinnata, kas ke skkonnale avalduv mõju osutub 
positiivseks (nt kasvuhoonegaaside vähendamisega seoses), sest suurem osa ELi 
sisekaubandusest toimub naaberriikide vahel, kus vahemaad võivad on lühemad kui 
mõnede liikmeriikide vahel. Kõigi valikutega (v.a vabatahtlik märgis tus) kaasneb 
tootejäätmete koguste teatav suurenemine.  
Valikud, mis muudavad liikmeriigi märkimise tootel kohustuslikuks, tõenäoliselt 
edendavad kohalikku toodangut eelistavat ostukäitumist, tuues kaasa muutused 
tarbimisharjumustes ning vähendades vahendaj ate ja tarnijate arvu ning soodustades 
muudatusi töötlemisprotsessis. Kõrvalmõjud võivad puudutada isegi tööhõivet, juhul 
kui tarbimine arvatava hinnatõusu mõjul kahaneb.  
6.3. Piima ja koostisainena piimatoodetes kasutatava piima ning teatavate lihaliikid e 
kohustusliku päritolumärgistuse võimalike valikute eelised ja puudused  
Järgmises tabelis on kokkuvõtlikult esitatud kohustusliku päritolumärgistuse 
võimalike valikute eelised ja puudused:  
– piima ja piimatoodetes koostisainena kasutatava piima puhul  
 
 Kohu stusliku märgistuse valik  Eelised  Puudused  
Piim  Esimese töötlemise 
koht   Väikesed kulud (< 
1%)  Toorpiima päritolu ei 
ole teada  
Lüpsmise koht   Väikesed kulud (< 
1%) 
 Kasulik teave 
tarbijale 
liikmesriigi/riigi 
tasandil   Ettevõtjad, kes 
tarnivad piima eri 
kohtadest, vajavad 
täiendavaid 
jälgitavussüsteeme  
 Tehniliselt keerukas 
tarnijate paljususe 
korral  
 Mõju piirülesele 
kauplemisele  
 Vajadus kehtestada 
miinimumpiir 
päritoluliikmesriikide 
arvule  
Piimatoodete 
koostisainena 
kasutatav piim  Toorpiima esimese 
töötlemise koht   Väikesed kulud 
(<1%) valikus 
„EL/mitte -EL”, v.a 
tugevasti töödeldud 
toodete puhul  
  Toorpiima päritolu ei 
ole teada  
 Ettevõtjad, kes 
tarnivad piima eri 
kohtadest, vajavad 
täiendavaid 
jälgitavussüsteeme  
 Tehniliselt keerukas 
tarnijate paljususe 
korral  
 Mõju 
kaubavoogudele  
 Vajadus kehtestada 
miinimumpiir 
päritoluliikmesriikide 
arvule  
 Suured kulud paljude 
päritoluriikide korral 
(kuni 8  % liikmesriigi 
tasandil ja kuni 45 % 
üksiku tootja tasandil)  
 
Lüpsmise koht  Kasulik teave 
tarbijale 
liikmesriigi/riigi 
tasandil   Ettevõtjad, kes 
tarnivad piima eri 
kohtadest, vajavad 
täiendavaid 
jälgitavussüsteeme  
 Tehniliselt keerukas 
tarnijate paljususe 
korral  
 Mõju 
kaubavoogudele  
 Vajadus kehtestada 
miinimumpiir 
päritoluliikme sriikide 
 
 arvule  
 Suured kulud paljude 
päritoluriikide korral 
(kuni 8  % liikmesriigi 
tasandil ja kuni 45 % 
üksiku tootja tasandil)  
 
– käesolevas aruandes käsitletavate lihaliikide puhul  
Kohustusliku märgistuse valik  Eelised  Puudused  
Hobuseliha  Sünnikoht, 
kasvatamise koht ja 
tapmise koht   Kasulik teave 
tarbijale 
liikmesriigi/riigi 
tasandil  
 Suurendab tarbija 
usaldust   Täiendavad 
jälgitavussüsteemid  
 Keerukas 
sünnikohaandmete 
puhul, kui 
identifitseerimiseeski
rjade täitmist ei 
kontrollita korralikult  
 Keerukas, kui 
tegemist on mitme 
hobusekasvatusega  
 Vähekasutatav, sest 
kinnispakis 
hobuseliha esineb 
vähe  
Tapmisele eelnenud 
minimaalse 
kasvatusperioodi 
koht ja tapmiskoht   Suurem tähelepanu 
looma viimastele 
eluetappidele   Täiendavad 
jälgitavussüsteemid  
 Vajadus kehtestada 
minimaalne 
kasvatusperiood 
looma elukestva 
pidamise korral  
 Vähekasutatav, sest 
kinnispakis 
hobuseliha esineb 
vähe  
Küülikuliha ning  
tehistingimustes 
peetavate ulukite 
ja linnuliha  
 Sünnikoht, 
kasvatamise koht ja 
tapmise koht   Kasulik teave 
tarbijale 
liikmesriigi/riigi 
tasandil   Sünnikoht: ei ole 
asjakohane lühikese 
tootmistsükli korral  
 Täiendav 
identifitseerimissüste
em 
 Täiendavad 
jälgitavussüsteemid  
 Võimalik mõju 
kaubandusvoogudele  
Tapmisele eelnenud 
minimaalse 
kasvatusperioodi 
koht ja tapmiskoht   Suurem tähelepanu 
loomade kasvatus - 
ja tapmiskohtadele  
 Kasulik teave 
tarbijale 
liikmesriigi/riigi  Täiendavad 
jälgitavussüsteemid  
 Vajadus kehtestada 
minimaalne 
kasvatusperiood 
looma lühikese 
 
 tasandil  elutsükli korral  
 Võimalik mõju 
kaubandusvoo gudele  
Looduslike ulukite 
ja metslindude 
liha Jahipidamiskoht   
 Kasulik teave 
tarbijale 
liikmesriigi/riigi 
tasandil   Täiendavad 
jälgitavussüsteemid  
 Võimalik mõju 
kaubandusvoogudele  
 Vähekasutatav, sest 
kinnispakis liha 
esineb vähe  
7. KOKKUVÕTE  
Käesolevas aruandes käsitletava toiduainete puhul võivad tarbijad praegu soovi 
korral valida, kas osta või mitte osta piima - või lihatooteid, millele toidukäitleja on 
vabatahtlikult lisanud päritolumärgistuse. See valik ei põhjusta lisakoormust 
tööstusharu  ega ametiasutuste jaoks.  
Kohustusliku päritolumärgistusega seondub suurem regulatiivne koormus enamiku 
aruandes käsitletud toodete puhul ja seepärast on oluline hinnata, kas kulude tulude 
suhe õigustab märgistuse kohustuslikuks muutmist.  
Aruande põhjal võib teha veel mõned tähelepanekud.  
– Vaatamata asjaolule, et tarbijad tunnevad huvi piima ja piimatoodetes 
koostisainena kasutatava piima ning käesolevas aruandes käsitletavate 
lihaliikide päritolu vastu, on nende valmisolek sellise teabe eest maksta siiski  
vähene.  
– Seoses päritolumärgistuse kohustuslikuks muutmise võimalike valikutega 
tundub, et tarbijad eelistavad liikmesriigi tasandi teavet.  
– Kui üldiselt on piima päritolumärgistuse kulud tühised, siis käitlejate lõikes 
jaotuvad need ebaühtlaselt; mõned kä itlejad, eriti need, mis asuvad piirialadel 
ja aladel, kus puudub kohapealne toorpiim, peaksid käivitama täiendava 
jälgitavussüsteemi, mis tekitab olulist lisakulu.  
– Uuringust selgub, et koostisainena piimatoodetes kasutatava piima kohustuslik 
päritolumärgi stus võib mõjutada majandust negatiivselt, põhjustada uusi 
jälgitavusnõudeid ja koormata tootjaid, kes valmistavad tugevasti töödeldud 
tooteid.  
– Kohustusliku päritolumärgistuse rakendamine käesolevas aruandes 
käsitletavate lihaliikide puhul nõuab täiendavai d tegevuskulusid.