ET Euroopa Liidu Teataja C 327/1

Komisjoni teatis, milles käsitletakse ELi toidu- ja tarbijakaitsealaste õigusnormide kohaldamist toodete kvaliteedierinevuse suhtes — Toiduained

(2017/C 327/01)

Kaupade vaba liikumine on üks neljast ühtse turu põhivabadusest. Kaupade ühtne turg soodustab tooteturgudel innovatsiooni ja pakub samal ajal ettevõtjatele uusi ärivõimalusi ja tarbijatele suuremat valikut kõikjal Euroopas.

Kaupade vaba liikumine ei tähenda tingimata, et iga toode peab ühtse turu igas sopis olema täpselt samasugune. Tarbijad saavad ise valida, millist toodet nad soovivad osta, kuid ka ettevõtjad võivad turustada ja müüa eri koostise või omadustega tooteid, eeldusel et nad seejuures täielikult järgivad ELi õigusakte (sh nii toodete ohutuse ja märgistamise kui ka muud horisontaalsed või valdkondlikud õigusaktid). Edukuse säilitamiseks peavad ettevõtjad reageerima nõudluse muutumisele, logistilistele probleemidele ja kujunemisjärgus tehnoloogiale ning seega pidevalt oma tooteid kohandama ja uuendama. Ka sama kaubamärgi tooted võivad omaduste poolest erineda, kui selleks on õiguspärased põhjused, näiteks tootmiskoht või tarbijaeelistused sihtturul. Siiski võib probleeme olla olukord, kui eri koostisega tooteid turustatakse samasuguse kaubamärgi all viisil, mis võib tarbijat eksitada.

EL on töötanud välja tarbija õiguste kaitsmise tervikliku õigusraamistiku. Tulemuslik tarbijakaitse on tõhusa ja hästi toimiva turu jaoks hädavajalik. See raamistik hõlmab tarbijate kaitset eksitava teabe ja eksitavate kaubandustavade eest.

Teatavate toodete ja eelkõige toiduainete kvaliteedierinevus (1) on kasvav probleem. 2017. aasta märtsis väljendas Euroopa Ülemkogu heameelt selle üle, et komisjon oli otsustanud hakata selle küsimusega tegelema. President Juncker tõi ka kõnes olukorrast Euroopa Liidus (2) väga selgelt välja, kuidas liidus, kus kõik on võrdsed, ei saa olla teisejärgulisi tarbijaid, ning rõhutas seda, kui vastuvõetamatu on, et „mõnes Euroopa osas müüakse inimestele kehvema kvaliteediga toiduaineid kui teistes riikides, kuigi nende pakend ja kaubamärk on täpselt samasugused“. Komisjon tegutseb sihipäraselt mitmel tasandil, et taastada kodanike usk ühtsesse turgu ja usaldus selle toimimise vastu, ning on otsustanud seejuures kõigepealt tegeleda toiduvaldkonnaga.

Tegevuses ühendatakse asjaomaste pooltega arendatav dialoog ja praktilised sammud, mis aitaksid vastutavatel asutustel konkreetseid meetmeid võtta. 2017. aasta märtsis pärast Euroopa Ülemkogus peetud arutelu tõstatas komisjon selle küsimuse toiduainete tarneahela toimimise parandamist käsitleval kõrgetasemelisel foorumil, et tööstusi, tarbijaid ja riigi ametiasutusi dialoogi kaasata. Dialoog jätkub lähikuudel. Lisaks on komisjon usaldusväärsete ja võrreldavate tõendite tagamiseks asunud välja töötama konkreetseid meetmeid, alustades seejuures toiduvaldkonnast. Teadusuuringute Ühiskeskuses käib juba praegu töö ühise analüüsimetoodika suuniste väljatöötamiseks, et kõikjal ELis saaks hakata kasutama võrreldavaid ja usaldusväärseid analüüse. See on hädavajalik, et hinnata probleemi ulatust ja saada vajalikke lähteandmeid, millele edasises tegevuses tugineda.

Selgust ja läbipaistvust aitaks tagada ka see, kui toote täpse sisu kohta esitatav teave oleks põhjalikum. Toiduvaldkonnas arutab komisjon ettevõtjatega, sh eriti toidutootjate ja toidu jaemüüjatega, selle üle, kuidas tagada toote koostise suhtes täielik läbipaistvus (andes koostise kohta rohkem teavet, kui praegustest õigusaktidest tulenevad nõuded eeldavad). Muude variantide seas kaalutakse tootjate käitumisjuhendit, milles sätestada kvaliteedierinevusest tulenevate probleemide ärahoidmiseks kohustuslikud standardid. Samuti on komisjon uurinud võimalust asuda asjaomaste ELi õigusaktide täitmist tagama koos riiklike tarbijakaitse- ja toiduametitega.

Käesoleva teatisega edendatakse seda üldstrateegiat ja soovitakse hõlbustada kehtiva õiguse praktilist kohaldamist. Toodete kvaliteedierinevusega võitlemisel võib nimetada mitut asjakohast ELi õigusakti. Käesolevas teatises käsitletavas toiduainete valdkonnas hõlmab see nt järgmisi õigusakte:

— üldiste toidualaste õigusnormide määrus, (3) millega soovitakse tagada, et ELi turule lastakse ainult ohutuid toiduaineid ning tarbijaid eksitamata antakse neile täpset teavet müügiks pakutavate toiduainete koostise ja omaduste kohta;

— tarbijatele toidualase teabe esitamise määrus, (4) milles on sätestatud märgistamise üldpõhimõtted ja nõuded, sh kohustus esitada koostisosade täielik loetelu, mille abil tarbijad saavad toiduainete koostisest täieliku ülevaate (5);

— ebaausate kaubandustavade direktiiv, (6) millega tagatakse, et tarbijaid ei eksitata ega kasutata nende suhtes agressiivset turundust ning et kõik ELis kauplejate esitatavad väited on selged, täpsed ja põhjendatud. Sellega soovitakse anda tarbijatele võimalus teha teadlikke ja otstarbekohaseid valikuid. See on horisontaalne direktiiv, mida kohaldatakse paljude selliste kaubandustavade suhtes, mida reguleeritakse ka muude ELi üld- või valdkonnapõhiste õigusaktidega (näiteks toidu, mänguasjade, kosmeetika, detergentide valdkonnas), kuid seda ainult nendes aspektides, mida sektoripõhistes õigusaktides ei käsitleta.

Liikmesriigid ja eelkõige riiklikud tarbija- ja toiduametid peavad tagama vastavuse ELi tarbijaõigustikule ning ohutust ja toiduainete märgistamist käsitlevate õigusaktide täitmise tagamise riiklikul tasandil. Siiski on komisjon kindlalt otsustanud riiklikke asutusi toetada, pakkudes neile vajalikku tuge ja suuniseid. Käesoleva teatisega täpsustatakse asjasse puutuvat õigusraamistiku, et anda riiklike asutuste käsutusse nõuetekohaseks täitmise tagamiseks vajalikud tööriistad ja indikaatorid. Teatis on esimene samm komisjoni tegevuses, mille eesmärk on toetada riiklikke täitevasutusi nende pingutustes teha lõpp ebaausatele kaubandustavadele. Võimalik, et seda ajakohastatakse olenevalt ühise analüüsimetoodikaga saadavatest uutest tõenditest, ning lisaks toidule muude toodete käsitlemiseks.

1. Määruse (EL) nr 1169/2011 kohase õiglase teavitamise nõuded

Toidualaste õigusnormide üldisi põhimõtteid ja nõudeid käsitleva määruse (EÜ) nr 178/2002 artikli 8 kohaselt on toidualaste õigusnormide eesmärk hoida ära tarbijat eksitav tegevus. Sellest lähtuvalt on määrusega (EL) nr 1169/2011, milles käsitletakse toidualase teabe esitamist tarbijatele (toidualase teabe määrus), kehtestatud terviklik õigusraamistik, millega tagada mitte üksnes tarbijate tervise ning majanduslike ja sotsiaalsete huvide kõrge kaitse, vaid ka see, et ohutu ja tervislik toit ELi ühtsel turul vabalt liiguks.

Selleks on toidualase teabe määrusega kehtestatud üldpõhimõte, et toidualane teave ei tohi olla eksitav, hõlmates eelkõige järgmist:

— toidu omadused, sh eriti teave toidu olemuse, määratletuse, tunnuste, koostise, koguse, säilivuse, päritoluriigi või lähtekoha, valmistamis- või tootmismeetodi kohta;

— välimuse, kirjelduse või piltkujutise vahendusel teatava toidu või koostisosa olemasolu sisendamist, ehkki tegelikkuses on tegemist toiduga, milles loomulikult sisalduv komponent või tavaliselt kasutatav koostisosa on asendatud sellest erineva komponendi või koostisosaga.

Samuti on selle määrusega kehtestatud loetelu kohustuslikust teabest, mis tuleb esitada põhimõtteliselt kõikide toiduainete kohta: eelkõige toiduaine nimi, koostisosade loetelu, teatavate koostisosade või koostisosade grupi kogus, teave allergeenide kohta, toitumisalane teave jne. Toidualane teave peab olema selge, täpne ja tarbijatele kergesti arusaadav. Sel otstarbel on määruses sätestatud erinõuded, mida kohustusliku teabe esitamisel järgida, sh minimaalne tähemärgi suurus.

Komisjoni talitused on teinud ulatuslikku koostööd pädevate asutustega, et edendada toidualase teabe määrusest tulenevatest normidest ühist arusaamist ja hõlbustada nende kohaldamist. Praegu täpsustavad talitused teatist, mille komisjon võtab varsti vastu. Komisjoni 13. juuli 2017. aasta teatisega (C(2017) 4864 final) anti välja erisuunis seoses teabe esitamisega allergiat või talumatust tekitavate ainete või toodete kohta.

Seega peaksid pädevad täitevasutused toiduainete turustamise nõuetekohasust uurima asudes kõigepealt kontrollima, kas toidualase teabe määrust on järgitud.

2. Toote omadustest teavitamise tavad ebaausate kaubandustavade direktiivi (direktiiv 2005/29/EÜ) raames

Toidualaste õigusnormide ja eelkõige toidualase teabe määruse koosmõju – lex specialis põhimõte ja selle mõju täitmise tagamisele

Ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 3 lõikes 4 sätestatud lex specialis põhimõttest tuleneb, et ebaausate kaubandustavade direktiivi ja ebaausate kaubandustavade konkreetseid aspekte reguleerivate valdkonnapõhiste ELi õigusaktide konflikti või kattumise korral on selliste eriaspektide suhtes ülimuslikud ja kuuluvad kohaldamisele valdkonnapõhised õigusnormid (7). Sellegipoolest on ebaausate kaubandustavade direktiiv jätkuvalt asjakohane, et hinnata kaubandustavade võimalikke muid aspekte, mille kohta ei ole valdkonnapõhiseid sätteid. Seega täiendavad ebaausate kaubandustavade direktiiv ja valdkonnapõhised ELi õigusnormid üksteist vastastikku ja neid saab koos kohaldada. Kuna ebaausate kaubandustavade direktiivi artiklis 11 on nõutud, et liikmesriikides, kus ebaausate kaubandustavade direktiivi ja valdkonnapõhiste õigusaktide jõustamise eest vastutavad eri asutused, tagaksid liikmesriigid piisavad ja tõhusad meetmed ebaausate kaubandustavade vastu võitlemiseks, peaksid need asutused tegema tihedalt koostööd, kandmaks hoolt selle eest, et sama ettevõtja ja/või kaubandustavaga seotud uurimise järeldused oleksid kooskõlas (8).

Samuti tasub rõhutada, et valdkonnapõhistes ELi õigusaktides kommertsteadaannete, sh reklaami ja turustamise puhul nõutavat teavet loetakse ebaausate kaubandustavade direktiivi (9) kohaselt oluliseks. Olulise teabe all peetakse silmas peamist teavet, mis ettevõtjad on kohustatud tarbijatele esitama, et tarbijal oleks võimalik teha teadlikke tehinguotsuseid (10). Sellise olulise teabe esitamata jätmine võib liigituda eksitavaks kaubandustavaks, kui võib arvata, et esitamata jätmise tulemusel teeb keskmine tarbija tõenäoliselt tehinguotsuse, mida ta muul juhul ei oleks teinud.

Näiteks on toidualase teabe määruses nõutud, et ettevõtjad esitaksid toodete kohta asjaomast teavet, näiteks teatavate koostisosade või koostisosade grupi koguse. See on oluline teave ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 7 lõike 5 tähenduses. Sellise teabe esitamata jätmist võidakse pärast juhtumipõhist hindamist lugeda eksitavaks, kui see tõenäoliselt mõjutab keskmise tarbija tehinguotsust.

Ebaausate kaubandustavade direktiivi kohaldamine kaubandustavade suhtes

Ebaausate kaubandustavade direktiiv toimib turvaabinõuna, millega muid ELi õigusakte täiendades ja esinevaid lünki täites jätkuvalt tagatakse kõikides sektorites tarbijate ühtne kaitsetase. Ebaausate kaubandustavade direktiiviga on keelatud iga kaubandustava, mis sisaldab valeandmete esitamist, või mille käigus muul moel petetakse või tõenäoliselt petetakse keskmist tarbijat, isegi kui toote põhiomaduste kohta esitatud teave on faktiliselt õige, ning kui see nimetatud olukorras paneb või tõenäoliselt paneb keskmise tarbija tegema tehinguotsust, mida ta muidu ei oleks teinud.

Seda, kas kaubandustavaga rikutakse ebaausate kaubandustavade direktiivi, tuleb hinnata juhtumipõhiselt.

Samas pakendis ja sama kaubamärgi all, kuid erineva koostise ja erinevate tajutavate omadustega toodete turustamine võib olla ebaausate kaubandustavade direktiiviga vastuolus, kui juhtumipõhiselt saab näidata järgmist:

— tarbijatel on võrdlustootele tuginedes toote suhtes konkreetsed õiguspärased ootused ja toode ei vasta märkimisväärselt nendele ootustele;

— kaupleja ei esita tarbijatele üldse või arusaadavalt piisavat teavet ja tarbijatel ei ole võimalik mõista, et toode võib erineda nende ootustest;

— see puudulik või ebapiisav teave tõenäoliselt moonutab keskmise tarbija majanduskäitumist, nt ajendades teda ostma toodet, mida ta ei oleks vastasel juhul ostnud.

Võrdlustoote iseloomustamisel võiks olla kasu järgmistest kriteeriumidest:

i) toodet turustatakse mitmes liikmesriigis samas pakendis ja sama kaubamärgi all;

ii) müüdaval tootel on enamikus neist liikmesriikidest teatav kindel koostis ning

iii) tarbijate tajutavad toote põhiomadused vastavad toote koostisele, mida on reklaamitud enamikus nendest liikmesriikidest.

Praegu Teadusuuringute Ühiskeskuse tehtava töö tulemusel kehtestatakse toidu võrdlevaks analüüsimiseks veel indikaatoreid.

Enne sellise juhtumipõhise hindamise juurde asumist võib olla kasu järgmiste asjaolude väljaselgitamisest:

— toote peamised omadused, mida keskmine tarbija tõenäoliselt ostuotsuse tegemisel arvesse võtab ning mis mõjutavad tema positiivset või negatiivset tehinguotsust (11);

— kas konkreetse toote põhiomadusi käsitlev teave on esitamata jäetud või ebaselge;

— kas see, et toote põhiomadusi käsitlev teave puudub või on ebaselge, mõjutab tõenäoliselt keskmise tarbija tehinguotsust.

Põhiomadused, mida tarbijad kaubamärgiga toodete ostmisel arvestavad

Kui töödeldud toiduainete teatava kategooria (nt kohvid, šokolaadid, teed, karastusjoogid jms) tootevalikus on ka kaubamärgiga tooteid, mõjutab see suurema osa tarbijate tehtavaid valikuid. Tarbija tehinguotsus põhineb kaubamärgiga toote puhul suuresti sellel, millisena ta kaubamärgiga seotud väärtusi tajub. Toidu puhul kujuneb see iga tarbija tajutud kogemuse ja toitumiseelistuste ning muude tegurite (nt mõjutatus kaubamärgi reklaamidest ja mainekujundusest) tulemusel.

Keskmine tarbija ei pruugi osta kaubamärgiga toodet, kui tal on põhjust arvata, et ostetav toode erineb tema arusaamast selle kohta, milline selle kaubamärgiga toode olema peaks.

Kaubamärgiga toodete kohta edastatavates sõnumites võimalike eksitavate elementide esinemise hindamise teeb keerukaks asjaolu, et asjaomase toote puhul tajutavaid kaubamärki iseloomustavaid omadusi ei ole kaubamärgi loojad väljendanud sõnaselge mõõdetava eesmärgina. Neid sisendatakse tarbijatele mitmesuguste kaudsete sõnumitega ja/või üldsõnaliste väidetega, et kaup vastab kaubamärgiga seotud nõuetele, või selgitatakse, mis on olnud selle edu võti aja jooksul. Näiteks on toidu pakendil tihti sellised tekstid nagu „originaal“, „kordumatu“, „algupärane retsept“, „sama maitseelamus igas maailmanurgas“.

Kaubamärgi lojaalsuse kohta tehtud uuringutest on välja tulnud, et tarbijate jaoks seonduvad kaubamärgid kontrollitud ja püsiva kvaliteediga. See seletab, miks mõned tarbijad võivad oodata, et olenemata ostuajast ja -kohast on kaubamärgiga toode täpselt sama või vähemalt samaväärse kvaliteediga, (12) ning et kaubamärgiomanikud teavitavad tarbijaid, kui mõnd olulist toote koostise elementi muudetakse.

Samuti tuleks meenutada, et ühtsel turul, mis tarbijate üldise arusaama kohaselt on turg, kus nad oma ostusid teevad ning kus on tagatud kaupade vaba liikumine ja kaupadele võrdne juurdepääs, ei eelda tarbijad vaikimisi, et erinevas riikides müüdavates kaubamärgiga toodetes esineb erinevusi.

Siiski ei tähenda toidu ja jookide pakkujate puhul „püsiv kvaliteet“ tingimata seda, et erinevates geograafilistes piirkondades pakutavad tooted on täiesti samasugused. Tõepoolest on toidukäitlejate puhul tavapärane, et tooteid kohalike klientide eelistuste ja muude teguritega arvestamiseks kohandatakse. Eelkõige kohandatakse lõhna- ja maitseomadusi selliselt, et arvestada toitumisharjumusi, mis võivad olla piirkonniti väga erinevad. Lisaks võib toormaterjalide geograafilise ja/või hooajalise kättesaadavuse (või konkreetsete kohalike nõudmiste) pärast esineda nende päritolus objektiivseid erinevusi, mis mõjutavad toodete koostist ja/või maitset ning mida tootjatel on seetõttu raske vältida. Samuti võib tegemist olla tehnilise progressi või uute toitumissoovituste tulemusel uute retseptide kasutuselevõtuga, mis tehnilistel või majanduslikel põhjustel ei ole tehtav kõikidel turgudel samal ajal. Lisaks võivad toidukäitlejad toodete koostist ka selleks kohandada, et reageerida kohalikust nõudlusest tulenevale hinnasurvele.

Võimalikud ebaausad kaubandustavad erinevustega toiduainete turustamisel ühtsel turul

Ebapiisav teave eri liikmesriikides sama kaubamärgi all turustatavate toodete erinevuste kohta võib mõjutada tarbijate tehinguotsuseid.

Pärast seda, kui täitevasutused on kontrollinud ELi toidualastele õigusnormidele vastavust, ja kui neil on konkreetset teavet, millele tuginedes nad pärast juhtumipõhist analüüsi leiavad, et konkreetse toidukäitleja eristamistavad võivad liigituda ebaausateks kaubandustavadeks, võivad täitevasutused kaaluda võimalust teha turuanalüüse, et võrrelda erinevates piirkondades ja riikides müüdavaid tooteid. Sellisteks analüüsideks tuleks kasutada ühtset metoodikat, mis on praegu komisjonis väljatöötamisel. Kontrollide tulemusel võib saada täiendavat tõendusmaterjali ja soovitusi käsitletava probleemi lahendamiseks.

Analüüside tulemusena võidakse avastada toiduained,

— mida esitletakse pealtnäha täiesti samasugusena ja

— mida turustatakse sama kaubamärgi all,

— kuid mille koostises ja/või tajutavates omadustes on märkimisväärseid erinevusi.

Sellisel juhul peavad täitevasutused kaaluma juhtumipõhiselt, kas on vaja uurimist jätkata, et hinnata asjaomaste toodete turustamise kooskõla ebaausate kaubandustavade direktiiviga, sh selle artikli 5 lõike 2 kohasest ametialasest hoolikusest lähtumise nõudega (13). Sellises juhtumipõhises hindamises tuleks arvestada toote eristamise põhjendust, samuti järgmisi elemente (mille puhul tuginetakse selle hindamisel, kas nendega võidakse mõjutada tarbijate käitumist, iga juhtumi konkreetsetele faktidele ja asjaoludele):

— toote esitlus või reklaamid, mille põhjal tarbijaid arvaksid, et toode on ühtsel turul igal pool samasugune, näiteks see, kui rõhutatakse toote ainulaadsust, sünnilugu, originaalsust, ainulaadset traditsioonilist tootmisviisi või retsepti, palju aastaid tagasi kuskil konkreetses kohas loodud retsepti järgi valmistamist;

— toote erinevate versioonide turustamise strateegiad, mis võivad tarbijates segadust tekitada. Näiteks ettevõtja, kes turustab ühtsel turul erineva kvaliteediga tooteid, müüb teatavates piirkondades/riikides ainult madalama kvaliteediga tooteid, andmata seejuures piisavalt teavet, mis võimaldaks tarbijatel aru saada, millise kvaliteediga tooteid nende koduturul pakutakse;

— toidukäitlejate poolt tarbijate (mis tahes suhtluskanali kaudu) teavitamata jätmine või ebapiisav teavitamine sellest, et toodete koostise elemente on võrreldes varasemaga märkimisväärselt muudetud (nt kasutatakse uut retsepti). Koostise muutmist võib siiski pidada ametialase hoolikuse nõuetega kooskõlas olevaks, kui see lähtub muudatustest liikmesriikide toitumisalases poliitikas.

Kuigi see, mida võib pidada märkimisväärseks erinevuseks, oleneb iga juhtumi faktidest ja asjaoludest, on tavapäraselt tegemist toote põhiomaduste märkimisväärse erinevusega siis, kui: i) vähemalt üks peamistest koostisosadest või selliste koostisosade sisaldus erineb tunduvalt võrdlustootest; ii) selline varieerumine võib muuta keskmise tarbija majanduskäitumist, sest keskmine tarbija teeks sellise erinevuse olemasolust teades teistsuguse ostuotsuse.

Praktilised kaalutlused

Ebaausate kaubandustavade direktiivis ja toidualastes õigusnormides sätestatud nõuete täitmise tagamise eest vastutavad asutused peaksid nende uurimiste käigus tegema tihedat koostööd, et tagada sama ettevõtja ja/või kaubandustava uurimise tulemuste kooskõla. Eelkõige tuleks arvestada järgmisi tahke.

— Iga toiduaine peaks läbima eelkontrolli, et kontrollida vastavust kõikidele toidualase teabe määruses sätestatud nõuetele.

— Kui toiduainete suhtes kohaldatakse koostise norme, siis tuleb kontrollida ka vastavust kohaldatavates määrustes sätestatud õigusnõuetele (14).

— Kui nimetatud määrustes nõutud kogu teavet ei ole esitatud või see on esitatud eksitavalt, peaksid ametiasutused võtma vajalikke täitemeetmeid.

— Muid võimalikke ebaausaid kaubandustavasid võib uurida ebaausate kaubandustavade direktiivi alusel.

Piiriülene koostöö

Kuna selle küsimusega on ühtsel turul seotud paljud ettevõtjad ja sellel on piiriülene mõõde, peaksid pädevad asutused, juhul kui see on näidustatud, püüdma nimetatud uurimisi toimetada tarbijakaitsealase koostöö määruse (EÜ) nr 2006/2004 (15) raames kooskõlastatult. Tarbijakaitsealase koostöö määrusega on kehtestatud pädevate asutuste koostööks selged vastastikused kohustused, millega tagada, et kaupleja asutamise kohaks oleva liikmesriigi pädevad asutused võtavad vajalikke meetmeid, et lõpetada rikkumised, mis mõjutavad liidu tarbijaid muudes jurisdiktsioonides. Määruses on sätestatud ka kõikide ELi ametiasutuste kohustus teavitada üksteist võimalikest rikkumistest ja vahetada selliseid rikkumisi käsitlevat teavet. Juhul kui toiduaine omaduste kohta esitatakse eksitavat teavet, peaksid tarbijakaitsealase koostöö asutused riigis, kus elavaid tarbijaid see võib kahjustada, kasutama kõiki tarbijakaitsealase koostöö määrusega võimaldatud vahendeid ja taotlema kaupleja asukohariigi partnerasutus(t)elt abi. Sel otstarbel on ELis hiljemalt alates 2019. aasta lõpust kohaldatava uue tarbijakaitsealase koostöö määrusega tugevdatud praeguse süsteemi kohaseid koostöö- ja järelevalvemehhanisme. Tänu sellele on võimalik teavet ja hoiatusi vahetada kiiremini ja tulemuslikumalt kõikjal ELis. Komisjon saab seda tööd soodustada ja võib selleks tarbijaprogrammist eraldada rahalisi vahendeid.

Kaubamärki kandvate toiduainetega seotud võimalike ebaausate kaubandustavade hindamine – vooskeem

(1) St kaubad, mida ühtsel turul turustatakse sama kaubamärgi all, kuid mille sisu, koostis või kvaliteet ei ole kõikides ELi liikmesriikides samasugune.

(2) http://europa.eu/rapid/press-release_SPEECH-17-3165_et.htm

(3) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määrus (EÜ) nr 178/2002, millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused (ELT L 31, 1.2.2002, lk 1).

(4) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta määrus (EL) nr 1169/2011, milles käsitletakse toidualase teabe esitamist tarbijatele ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusi (EÜ) nr 1924/2006 ja (EÜ) nr 1925/2006 ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni direktiiv 87/250/EMÜ, nõukogu direktiiv 90/496/EMÜ, komisjoni direktiiv 1999/10/EÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/13/EÜ, komisjoni direktiivid 2002/67/EÜ ja 2008/5/EÜ ning komisjoni määrus (EÜ) nr 608/2004 (ELT L 304, 22.11.2011, lk 18)..

(5) Teatavate toodete kohta (nt šokolaad, puuviljamahlad ja moos) on ELis olemas harmoneeritud või riiklikud õigusaktid, millega on kehtestatud koostise erinõuded või kvaliteedikavad.

(6) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiiv 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ebaausate kaubandustavade direktiiv) (ELT L 149, 11.6.2005, lk 22).

(7) Muud valdkonnapõhised õigusaktid, vt nt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1379/2013 (kalapüügi- ja vesiviljelustoodete turu ühise korralduse kohta, millega muudetakse nõukogu määruseid (EÜ) nr 1184/2006 ja (EÜ) nr 1224/2009 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 104/2000 (ELT L 354, 28.12.2013, lk 1)) IV peatükk.

(8) Vt eriti „Ebaausaid kaubandustavasid käsitleva direktiivi 2005/29/EÜ rakendamise/kohaldamise suunised“, lk 17 (avaldatud aadressil: http://ec.europa.eu/consumers/consumer_rights/unfair-trade/unfair-practices/index_en.htm).

(9) Ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 7 lõige 5 ja ebaausaid kaubandustavasid käsitleva direktiivi 2005/29/EÜ rakendamise/kohaldamise suuniste lk-d 17–19.

(10) Ebaausate kaubandustavade direktiivi artikli 7 lõiked 1 ja 2 ning ebaausaid kaubandustavasid käsitleva direktiivi 2005/29/EÜ rakendamise/kohaldamise suuniste lk 69.

(11) Selle analüüsiga määratakse kindlaks, millist teavet saab lugeda oluliseks ehk tarbijate mõistes märkimisväärseks.

(12) Teatavate kaubamärgiga toodete puhul otsivad inimesed täpselt sama toodet ja kardavad võltsingute otsa sattuda. Näiteks võib tuua parfüümid, luksuskaubad, autod. Selle pinnalt võib tuletada, et käitumismuster võib olla samasugune ka igasuguste muude tarbekaupade puhul.

(13) Ametialane hoolikus on erioskuste tase ja hoolikus, mille kasutamist tarbijate suhtes võib ettevõtjalt õigustatult eeldada, ja mis on vastavuses ausate kaubandustavadega ja/või hea usu üldpõhimõttega ettevõtja tegevusalal. Samuti tähendab see, et ettevõtja peab järgima avaldatud kvaliteedi- ja kontrollikriteeriume, näiteks kvaliteeditunnistusi ja muid tunnistusi.

See hõlmab selliseid põhimõtteid nagu „aus kaubandustava“, „hea usu põhimõte“ ja „hea kaubandustava“, mis võeti liikmesriikide õigusaktides kasutusele juba enne ebaausate kaubandustavade direktiivi vastuvõtmist. Nende põhimõtetega rõhutatakse konkreetses äritegevuse valdkonnas kohaldatavaid normatiivseid väärtusi. Sellised normatiivsed väärtused peaksid sisaldama kohaldatavatest valdkonnapõhistest õigusaktidest ja juurdekuuluvatest suunistest kinnipidamist, nagu on kirjeldatud 1. osas.

(14) Näiteks võib tuua tuunikonservid, mille koostise normid on sätestatud nõukogu 9. juuni 1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 1536/92, millega sätestatakse tuuni- ja pelamiidikonservide ühised turustusnormid (ELT L 163, 17.6.1992, lk 1) ning sardiinikonservide suhtes kohaldatakse samuti koostise norme ja need on sätestatud nõukogu 21. juuni 1989. aasta määruses (EMÜ) nr 2136/89, millega sätestatakse sardiinikonservide ühised turustusnormid (ELT L 212, 22.7.1989, lk 79).

(15) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. oktoobri 2004. aasta määrus (EÜ) nr 2006/2004 tarbijakaitseseaduse jõustamise eest vastutavate siseriiklike asutuste vahelise koostöö kohta (tarbijakaitsealase koostöö määrus) (ELT L 364, 9.12.2004, lk 1).