[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 20.4.2005

KOM(2005) 151 lõplik

2005/0058 (CNS)

Ettepanek

NÕUKOGU DIREKTIIV

mis käsitleb kartulinematoodide tõrjet

(komisjoni esitatud)

SELETUSKIRI

1. ETTEPANEKU RAAMISTIK

( Ettepaneku esitamise põhjused ja eesmärgid

Läbi vaadata ja ajakohastada nõukogu 8. detsembri 1969. aasta direktiiv 69/465/EMÜ kartuli-kiduussi leviku tõkestamise kohta.

( Üldraamistik

Üldmeetmed, mida liikmesriigides tuleb võtta kartulinematoodide vastu, et määrata kindlaks nende jaotumine, takistada nende levikut ning teostada nende tõrjet.

( Ettepanekuga seotud kehtivad sätted

Läbi vaadata kehtivad ELi õigusaktid, mis on osutunud ebapiisavaks ja vananenuks.

( Vastavus muudele poliitikavaldkondadele

Ettepanek on kooskõlas teiste kehtivate direktiividega, mis käsitlevad kartulitele kahjulike organismide tõrjet.

2. HUVITATUD POOLTEGA KONSULTEERIMINE JA MÕJU HINDAMINE

( Huvitatud pooltega konsulteerimine

Konsulteerimismeetodid, peamised sihtvaldkonnad ja osalejate üldiseloomustus.

Neli mitteametlikku nõupidamist asjakohaste liikmesriikide ekspertidega.

E-posti teel teabe ning märkuste vahetamine EÜ ja liikmesriikide ekspertide vahel.

Nõupidamine Euroopa seemneühingu (ESA) esindajatega.

Nõupidamine Euroopa Liidu põllumajandusorganisatsioonide komitee (COPA) ning Euroopa Liidu põllumajandusühistute üldise liidu (COCEGA) esindajatega.

Eelpool mainitud peamised organisatsioonid (ESA/COPA/COGECA) ei tõstatanud avaldatava teksti kohta sisulisi küsimusi. Nad seadsid küsimuse alla meetmetega seotud tõenäolised kulud tootjate jaoks ning komisjon selgitas, et need ei erine oluliselt juba kehtivate meetmete kuludest.

Kokkuvõte vastustest ja sellest, kuidas neid on arvesse võetud.

Kogu eelnõu teksti ning eriti ühtlustatud proovivõtu- ja katsemenetluste suhtes konsulteeriti liikmesriikide ekspertidega. Vajaduse korral on nende vastuseid arvesse võetud.

( Erialateadmiste kogumine ja kasutamine

Asjaomased teadus-/erialavaldkonnad.

Nematoloogid ja taimetervise eksperdid.

Kasutatud meetodid.

Kirjalikud ja suulised konsultatsioonid.

Peamised organisatsioonid/eksperdid, kellega konsulteeriti.

Asjakohaste liikmesriikide pädevate asutuste eksperdid. Euroopa Toiduohutusameti taimetervise teaduskomisjonilt sõltumatut teadusalast nõu ei küsitud, kuna ametil ei ole hetkel võimalik vastata taimetervisealastele küsimustele.

Teadusliku kindluse tase: kõrge.

Saadud ja kasutatud nõuanded.

Eksperdid andsid nõu ajakohastatud ja ühtlustatud proovivõtu- ja katsemenetluste kohta.

Vahendid ekspertide nõuannete avalikult kättesaadavaks tegemiseks.

Õigusaktid, milles kajastub, et ekspertide arvamused avalikustatakse.

( Mõju hindamine

Mõju peetakse üldiselt suhteliselt neutraalseks, kuna kavandatav direktiiv asendab kehtivaid kartulinematoodide tõrjet käsitlevaid õigusakte. Ühest küljest ei ole enam kohustust kartulinematoode likvideerida, vaid kindlaks määrata nende jaotumine, takistada nende levikut ning teostada nende tõrjet.

Teisest küljest tuuakse esile ka uus aspekt, mis kehtestab teatavate selliste taimede istutamisele eelneva analüüsimise kartulinematoodi suhtes, mida kasvatatakse istutamiseks ettenähtud taimede tootmiseks. Selle nõude põhjus on suur oht, et istutamiseks ettenähtud saastunud taimed võivad ühise pinnase kaudu levitada kartulinematoode. Seetõttu võetakse kontrollmeetmeid teatavate taimede suhtes, mida külvikorra alusel koos kartulitega kasvatatakse.

3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIKUD ASJAOLUD

( Kavandatavate meetmete kokkuvõte

Üldmeetmed, mida liikmesriigid võtavad kartulinematoodi tõrjeks, näiteks:

- ametlikud uurimised, mille abil tagatakse, et põldudel, kus kasvatatakse või hoitakse seemnekartulite tootmiseks ettenähtud seemnekartuleid ja teatavaid istutamiseks ettenähtud taimede tootmiseks kasvatatavaid taimi, ei leidu kartulinematoode;

- ametlikud uuringud, mida tuleb teostada kord aastas põldudel, kus kasvatatakse selliseid kartuleid, mida ei kasutata seemnekartuli tootmiseks;

- tõrjemeetmed, mida kohaldatakse kartulinematoodi leidmise korral;

- saastusest puhastamise meetmed;

- liikmesriikide teatised EÜ-le.

( Õiguslik alus

Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikkel 37

( Subsidiaarsuspõhimõte

Subsidiaarsuspõhimõtet kohaldatakse juhul, kui ettepanek ei kuulu ühenduse ainupädevusse.

Liikmesriigid ei suuda käesoleva ettepaneku eesmärke täielikult saavutada järgmis(t)el põhjus(t)el.

Kui kartulinematoodi tõrjega ei tegeldaks kogu ühenduses samaaegselt ja metoodiliselt, oleks kaitsemeetmetel, mida võetakse selliste kahjulike organismide edasikandumise vältimiseks liikmesriigi territooriumile, vaid piiratud mõju.

Ühenduse meetmete abil saavutatakse ettepaneku eesmärgid paremini järgmis(t)el põhjus(t)el.

Kartulikasvatusel on ühenduse põllumajanduses oluline koht ja kahjulikud organismid ohustavad pidevalt kartuli saagikust. Kui nende organismide tõrjega ei tegeldaks kogu ühenduses samaaegselt ja metoodiliselt, oleks kaitsemeetmetel, mida võetakse selliste kahjulike organismide edasikandumise vältimiseks liikmesriigi territooriumile, vaid piiratud mõju. Seetõttu on vajalik, et liikmesriigid võtaksid kartulinematoodi vastu üldmeetmeid. Tingimusel et kartulite liikumist ühenduse piires ei takistata, võivad liikmesriigid vajaduse korral võtta lisameetmeid või rangemaid meetmeid.

Järelikult on ettepanek kooskõlas subsidiaarsuspõhimõttega.

( Proportsionaalsuse põhimõte

Ettepanek on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega järgmis(t)el põhjus(t)el.

Kavandatav direktiiv sisaldab liikmesriikide võetavaid üldmeetmeid.

Kavandatava direktiiviga nähakse siiski ette võimalus teha siseriiklikke otsuseid teatavas ulatuses seoses mõistetega „põld“, „tootmispiirkond“, „kartulinematoodi esinemise tõenäosus“ ning ametliku tõrjeprogrammi sisuga.

Ei kohaldata; kehtivate ELi õigusaktide läbivaatamine.

( Vahendite valik

Kavandatavad vahendid: direktiiv.

Muud vahendid ei oleks piisavad järgmis(t)el põhjus(t)el

Kavandatav tekst sisaldab üldmeetmeid kartulinematoodi tõrje ja leviku takistamise tagamiseks ühenduses, kohustades liikmesriikide taimekaitseorganisatsioone kehtestama teksti rakendamiseks siseriiklikku korda, mistõttu kasutataksegi direktiivi.

Muud vahendid peale direktiivi ei oleks käesoleval juhul piisavad

4. MÕJU EELARVELE

Mõju eelarvele puudub.

5. LISATEAVE

( Kehtivate õigusaktide kehtetuks tunnistamine

Ettepaneku vastuvõtmine tingib kehtivate õigusaktide kehtetuks tunnistamise.

( Vastavustabel

Liikmesriigid peavad komisjonile edastama ettepandud direktiivi siseriiklikesse õigusaktidesse ülevõtmise teksti ning kõnealuste õigusaktide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli.

2005/0058 (CNS)

Ettepanek

NÕUKOGU DIREKTIIV

mis käsitleb kartulinematoodide tõrjet

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 37,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut,[1]

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust,[2]

ning arvestades järgmist:

(1) Alates nõukogu 8. detsembri 1969. aasta direktiivi 69/465/EMÜ kartuli-kiduussi leviku tõkestamise kohta[3] vastuvõtmisest on toimunud olulised muutused seoses kartulinematoodide liikide ja populatsioonide nomenklatuuri, bioloogia ja epidemioloogiaga ning nende jaotumisstruktuuriga.

(2) Kartulinematoodid ( Globodera pallida (Stone) Behrens (Euroopast pärit populatsioonid) ja Globodera rostochiensis (Wollenweber) Behrens (Euroopast pärit populatsioonid)) on tunnistatud kartulitele kahjulikeks organismideks.

(3) Direktiivi 69/465/EMÜ sätted vaadati uuesti läbi ja leiti olevat ebapiisavad. Seetõttu on vaja vastu võtta laiaulatuslikumad sätted.

(4) Need sätted peaksid arvestama, et on vaja ametlikke uurimisi, tagamaks et põldudel, kus kasvatatakse või hoitakse seemnekartulite tootmiseks ettenähtud seemnekartuleid ja teatavaid istutamiseks ettenähtud taimede tootmiseks kasvatatavaid taimi, ei leidu kartulinematoode.

(5) Kord aastas tuleks teostada ametlikke uuringuid põldudel, kus kasvatatakse selliseid kartuleid, mida ei kasutata seemnekartulite tootmiseks.

(6) Selliste ametlike uurimiste ja uuringute jaoks tuleks sätestada proovivõtu- ja katsemenetlused.

(7) Arvestada tuleks haigustekitaja levikuviise.

(8) Sätted peaksid arvesse võtma, et kartulinematoodi levikut tõkestatakse tavaliselt külvikordade abil, kuna on teada, et kui kartulit mitu aastat ei kasvatata, väheneb nematoodide hulk märkimisväärselt. Viimasel ajal on külvikordade süsteemi täiendatud resistentsete kartulisortide kasutamisega.

(9) Lisaks peaksid liikmesriigid olema suutelised võtma vajaduse korral lisameetmeid või rangemaid meetmeid, tingimusel et see ei takista kartulite liikumist ühenduse piires, välja arvatud nõukogu 8. mai 2000. aasta direktiivis 2000/29/EÜ (taimedele või taimsetele saadustele kahjulike organismide ühendusse sissetoomise ja seal levimise vastu võetavate kaitsemeetmete kohta)[4] sätestatud ulatuses. Sellistest meetmetest tuleks teavitada komisjoni ja teisi liikmesriike.

(10) Seetõttu tuleks tunnistada kehtetuks direktiiv 69/465/EMÜ.

(11) Kuna liikmesriigid ei suuda täielikult saavutada võetavate meetmete eesmärke, nimelt määrata kindlaks kartulinematoodide jaotumine, takistada nende levikut ja teostada nende tõrjet, mis oma ulatuse ja meetmete mõju tõttu on paremini saavutatavad ühenduse tasandil, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuspõhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesoleva direktiivi meetmed nimetatud eesmärkide saavutamisel vajalikust kaugemale.

(12) Käesoleva direktiivi rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsusele 1999/468/EC, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlus,[5]

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:

I peatükk

Sisu ja mõisted

Artikkel 1

Käesoleva direktiiviga kehtestatakse meetmed, mida liikmesriigid peavad võtma Globodera pallida (Stone) Behrens (Euroopast pärit populatsioonid) ja Globodera rostochiensis (Wollenweber) Behrens (Euroopast päri populatsioonid) (edaspidi „kartulinematoodid“) vastu, et määrata kindlaks nende jaotumine, takistada nende levikut ja teostada nende tõrjet.

Artikkel 2

Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

a) ametlik või ametlikult – liikmesriigi vastutavate ametiasutuste kehtestatud, volitatud või teostatud, nagu on määratletud direktiivi 2000/29/EÜ artikli 2 lõike 1 punktis g;

b) resistentne kartulisort – sort, mille kasvatamine takistab olulisel määral teatavasse populatsiooni kuuluvate kartulinematoodide arengut;

c) uurimine – metoodiline menetlus eesmärgiga kindlaks määrata, kas põllul esineb kartulinematoode;

d) uuring – metoodiline menetlus, mida teostatakse teatava kindla ajavahemiku tagant eesmärgiga kindlaks määrata, kas liikmesriigi territooriumil esineb kartulinematoode.

Artikkel 3

1. Liikmesriigi vastutavad ametiasutused määratlevad termini „põld“ käesoleva direktiivi tähenduses, et tagada põllul ühtlased fütosanitaartingimused seoses kartulinematoodide ohuga. Selliselt toimides võtavad nad arvesse usaldusväärseid teaduslikke ja statistilisi põhimõtteid, kartulinematoodi bioloogiat ja asjaomaseid kartulinematoodide peremeestaimede kasvatussüsteeme selles liikmesriigis. Põllu määratlemiseks sätestatud üksikasjalikud kriteeriumid edastatakse ametlikult komisjonile ning teistele liikmesriikidele.

2. Täiendavaid põllu määratlusega seotud sätteid võib vastu võtta artikli 17 lõikes 2 sätestatud korras.

II peatükk

Avastamine

Artikkel 4

1. Liikmesriigid näevad ette ametliku uurimise läbiviimise kartulinematoodide esinemise tuvastamiseks põllul, kus kavatsetakse hoida või kasvatada I lisas loetletud taimi, mis on mõeldud istutamiseks ettenähtud taimede tootmiseks, või seemnekartuleid, mis on mõeldud seemnekartulite tootmiseks.

2. Lõikes 1 sätestatud ametlik uurimine viiakse läbi kas vahetult enne istutamist või varem ning selle uurimise tulemuste kohta tehakse kättesaadavaks dokumentaalsed tõendid, mis kinnitavad, et kartuleid ja teisi I lisa punktis 1 loetletud peremeestaimi uurimise ajal põllul ei olnud ning neid ei ole seal ka pärast uurimist kasvatatud.

3. Enne 1. jaanuari 2007 läbi viidud muude ametlike uurimiste tulemusi kui need, mida käsitleti lõikes 1, võib käsitada lõikes 2 osutatud tõendusmaterjalina.

4. Kui liikmesriigi vastutavad ametiasutused on tuvastanud, et kartulinematoodide leviku oht puudub, ei ole lõikes 1 osutatud uurimine vajalik järgmistel juhtudel:

a) selliste I lisas loetletud taimede kasvatamine, mis on ette nähtud istutamiseks kasvatatavate taimede tootmiseks mittekaubandusliku kasutamise eesmärgil ühe ametlikult piiritletud alal asuva tootmiskoha piires,,

b) selliste seemnekartulite kasvatamine, mis on ette nähtud oma ettevõttes kasutatavate seemnekartulite kasvatamiseks ühe ametlikult piiritletud alal asuva tootmiskoha piires.

5. Liikmesriigid tagavad, et lõigetes 1 ja 3 osutatud uurimiste tulemused kantakse ametlikku registrisse ja on komisjonile kättesaadavad.

Artikkel 5

1. Seemnekartulite kasvatamiseks ettenähtud seemnekartulite ja I lisa punktis 1 loetletud, istutamiseks ettenähtud taimede tootmiseks kasvatatavate taimede puhul hõlmab artikli 4 lõikes 1 osutatud uurimine proovivõttu ja analüüsimist kartulinematoodi esinemise suhtes vastavalt II lisale.

2. I lisa punktis 2 loetletud, istutamiseks ettenähtud taimede tootmiseks kasvatatavate taimede puhul hõlmab artikli 4 lõikes 1 osutatud uurimine proovivõttu ja analüüsimist kartulinematoodi esinemise suhtes vastavalt II lisale või siis III lisa I jaos sätestatud kontrolli.

Artikkel 6

1. Liikmesriigid sätestavad, et kord aastas viiakse kartulinematoodi esinemise suhtes läbi ametlikud uuringud sellistel põldudel, mida kasutatakse muude kui seemnekartulite tootmiseks ettenähtud kartulite kasvatamiseks.

2. Ametlikud uuringud hõlmavad proovivõttu ja analüüsimist kartulinematoodi esinemise suhtes vastavalt II lisa punktile 2 ning need viiakse läbi kooskõlas III lisa II jaoga.

3. Ametlike uuringute tulemused edastatakse komisjonile kirjalikult igal aastal hiljemalt 31. detsembriks.

Artikkel 7

Kui artikli 4 lõikes 1 osutatud ametlike uurimiste ja muude artikli 4 lõikes 3 osutatud ametlike uurimiste tulemusena kartulinematoode ei tuvastata, tagavad liikmesriigi vastutavad ametiasutused sellise dokumendi väljaandmise, milles kinnitatakse, et põldu on uuritud ja kartulinematoode ei ole leitud.

Artikkel 8

1. Kui artikli 4 lõikes 1 osutatud ametliku uurimise käigus tuvastatakse kartulinematoode, tagavad liikmesriigi vastutavad ametiasutused sellise dokumendi väljaandmise, milles kinnitatakse, et põldu on uuritud ja on leitud kartulinematoode. Üksikasjad põldude kohta, mis ametliku uurimise käigus osutusid kartulinematoodiga saastunuks, sisestatakse artikli 4 lõikes 5 osutatud ametlikku registrisse.

2. Kui artikli 6 lõikes 1 osutatud ametliku aastauuringu käigus tuvastatakse põllul kartulinematoode, tagavad liikmesriigi vastutavad ametiasutused sellise dokumendi väljaandmise, milles kinnitatakse, et põllul on läbi viidud uuring ja on leitud kartulinematoode. Üksikasjad põldude kohta, mis ametliku aastauuringu käigus osutusid kartulinematoodiga saastunuks, sisestatakse artikli 4 lõikes 5 osutatud ametlikku registrisse.

3. Kartulid või lisas I loetletud taimed, mis pärinevad põllult, mille kohta on välja antud lõikes 1 või lõikes 2 osutatud dokument, või mis on olnud kokkupuutes pinnasega, kust kartulinematoode on leitud, määratakse ametlikult saastunuks.

III peatükk

Tõrjemeetmed

Artikkel 9

1. Liikmesriigid näevad ette, et põllul, mille kohta on välja antud artikli 8 lõigetes 1 või 2 osutatud dokument:

a) ei kasvatata seemnekartuliks ettenähtud kartuleid, sealhulgas oma ettevõttes seemnekartulitena kasutatavaid kartuleid ja

b) ei kasvatata ega säilitata I lisas loetletud taasistutamiseks ettenähtud taimi. Taimi, mis on loetletud I lisa punktis 2, võib sellel põllul siiski kasvatada, kui nende suhtes kohaldatakse III lisa III jao punktis A osutatud ametlikult heakskiidetud meetmeid, nii et puudub kartulinematoodide leviku tuvastatav oht.

2. Liikmesriikide vastutav ametiasutus määrab kartulipõldudele (välja arvatud need, mida kasutatakse seemnekartuli kasvatamiseks), mille kohta on väljastatud artikli 8 lõigetes 1 või 2 osutatud dokument, ametliku tõrjeprogrammi, et tõkestada kartulinematoodide levikut.

Arvestades kartulinematoodide peremeestaimede konkreetseid tootmis- ja turustamissüsteeme asjaomases liikmesriigis ja esineva kartulinematoodi populatsiooni iseloomu, hõlmab kõnealune programm kõrgeima olemasoleva resistentsustasemega resistentsete kartulisortide kasutamist, nagu on kindlaks määratud IV lisa I jaos. See programm edastatakse kirjalikult komisjonile ning teistele liikmesriikidele eesmärgiga tagada võrreldav kindlusaste liikmesriikides.

Kartulisortide resistentsuse astet mõõdetakse vastavalt ühtsele hindamistabelile, mis on sätestatud IV lisa I jaos. Resistentsust katsetatakse vastavalt IV lisa II jaos sätestatud protokollile.

Artikkel 10

1. Liikmesriigid näevad ette, et I lisas loetletud kartulite või taimede puhul, mis on vastavalt artikli 8 punktile 3 saastatuks määratud,

a) seemnekartuleid, sealhulgas oma ettevõttes kasutatavaid seemnekartuleid, ei kasvatata, kui neid ei ole liikmesriigi vastutavate ametiasutuste järelevalve all saastatusest puhastatud, kasutades selleks lõikes 2 sätestatud meetodit, mis põhineb teaduslikel tõenditel, et puudub oht kartulinematoodi levimiseks,

b) tööstuslikuks töötlemiseks või puhastamiseks ettenähtud kartulite suhtes kohaldatakse ametlikult heakskiidetud meetmeid vastavalt III lisa III jao punktile B,

c) I lisas loetletud taimi ei kasvatata, kui nende suhtes ei ole kohaldatud III lisa III jao punktis A osutatud ametlikult heakskiidetud meetmeid, puhastades need saastatusest.

2. Lõike 1 punktis a osutatud meetodite kirjeldused võetakse vastu artikli 17 lõikes 2 sätestatud korras.

Artikkel 11

1. Ilma et see piiraks direktiivi 2000/29/EÜ artikli 16 lõike 1 kohaldamist, tagavad liikmesriigid, et nende endi vastutavatele ametiasutustele teatatakse kartulinematoodide oletatavast või kinnitust leidnud esinemisest nende territooriumil, mille tulemus on mõne resistentse kartulisordi tõhususe kadumine või muutumine seoses erakorralise muutusega mõnes nematoodiliigis, patotüübi- või virulentsusrühmas.

2. Liikmesriigid näevad kõikide lõike 1 kohaselt teavitatud juhtude puhul ette, et kartulinematoodide liike ja vajaduse korral ka patotüübi- või virulentsusrühmi uuritakse ning tulemused kinnitatakse asjakohaste meetodite abil.

3. Lõikes 2 osutatud kinnitamise üksikasjad saadetakse igal aastal hiljemalt 31. detsembriks kirjalikult komisjonile ja teistele liikmesriikidele.

4. Lõikes 2 osutatud asjakohased meetodid võib vastu võtta artikli 17 lõikes 2 sätestatud korras.

Artikkel 12

Liikmesriigid saadavad igal aastal hiljemalt 31. detsembriks kirjaliku teatise komisjonile ja teistele liikmesriikidele, loetledes kõik kartulisordid, mis liikmesriik on vastu võtnud turustamiseks järgmisel aastal ja mis on ametliku uurimise käigus kartulinematoodide suhtes resistentseks tunnistatud. Nad esitavad patotüübi- või virulentsusrühmad, mille suhtes need sordid on resistentsed, resistentsuse astme ja aasta, millal resistentsus patotüübi- või virulentsusrühma suhtes kindlaks määrati.

Artikkel 13

Kui pärast III lisa III jao punktis C osutatud ametlikult heakskiidetud meetmete võtmist ei kinnitata kartulinematoodide esinemist, tagavad liikmesriigi vastutavad ametiasutused, et ajakohastatakse artikli 4 lõikes 5 osutatud ametlikku registrit ning tühistatakse põllule kehtestatud piirangud.

Artikkel 14

Ilma et see piiraks direktiivi 2000/29/EÜ artikli 3 lõike 5 kohaldamist, võivad liikmesriigid vastavalt komisjoni direktiivis 95/44/EÜ[6] kehtestatud sätetele lubada teha erandeid käesoleva direktiivi artiklites 9 ja 10 osutatud meetmetest katse- ja teaduslikel eesmärkidel ning sordiaretuse puhul.

IV Peatükk

Üld- ja lõppsätted

Artikkel 15

Liikmesriigid võivad seoses oma toodanguga vastu võtta täiendavaid või rangemaid meetmeid, mis võivad osutuda vajalikuks kartulinematoodide tõrjeks või nende leviku vältimiseks, kui need on kooskõlas direktiiviga 2000/29/EÜ.

Sellistest meetmetest tuleb kirjalikult teavitada komisjoni ja teisi liikmesriike.

Artikkel 16

Teadusliku ja tehnilise arengu tulemusena lisadesse tehtavad muudatused võetakse vastu artikli 17 lõikes 2 sätestatud korras.

Artikkel 17

1. Komisjoni abistab alaline taimetervise komitee (edaspidi „komitee“).

2. Kui viidatakse käesolevale lõikele, kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikleid 5 ja 7.

Otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 lõikega 6 ettenähtud tähtajaks kehtestatakse 3 kuud.

3. Komitee võtab vastu oma töökorra.

Artikkel 18

1. Hiljemalt 31. detsembriks 2006 võtavad liikmesriigid vastu ja avaldavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid. Nad edastavad viivitamata komisjonile kõnealuste õigusaktide teksti ning nende aktide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli.

Liikmesriigid kohaldavad neid õigusakte alates 1. jaanuarist 2007.

Kui liikmesriigid võtavad kõnealused õigusaktid vastu, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi sätestavad liikmesriigid.

2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusaktide teksti.

Artikkel 19

Direktiiv 69/465/EMÜ tunnistatakse kehtetuks alates 1. jaanuarist 2007.

Artikkel 20

Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

Brüssel,

Nõukogu nimel

eesistuja

I LISA

Artikli 4 lõigetes 1, 2 ja 4, artikli 5 lõigetes 1 ja 2, artikli 8 lõikes 3, artikli 9 lõike 1 punktis b ning artikli 10 lõikes 1 osutatud taimede loetelu

1. Juurtega peremeestaimed:

Capsicum spp.,

Lycopersicon lycopersicum (L.) Karsten ex Farw.,

Solanum melongena L .

2. a) Muud juurtega taimed:

Allium porrum L.,

Beta vulgaris L.,

Brassica spp.,

Fragaria L..

2. b) Mullas kasvanud ning istutamiseks ettenähtud lillesibulad, välja arvatud need, mille pakendi põhjal või muul viisil on võimalik järeldada, et need on ette nähtud müümiseks lõpptarbijale, kes ei tegele taimede või lõikelillede tootmisega müügiks:

Allium ascalonicum L.,

Allium cepa L.,

Dahlia spp.,

Gladiolus Tourn. Ex L.,

Hyacinthus spp.,

Iris spp.,

Lilium spp.,

Narcissus L.,

Tulipa L..

II LISA

1. Artikli 5 lõigetes 1 ja 2 osutatud ametliku uurimise jaoks proovivõtu ja katsete tegemisega seoses:

a) proovide võtmine hõlmab mullaproovi standardsuurusega vähemalt 1500 ml mulda/ha, mis sisaldab mulda vähemalt 100 proovist/ha eelistatavalt ristkülikukujuliselt võrgustikult, kus proovivõtukohad hõlmavad kogu põldu ning nendevaheline laius on vähemalt 5 m ja kaugus üksteisest kuni 20 m. Kogu proovi kasutatakse edasisteks uurimisteks, st tsüstide eraldamiseks, liikide tuvastamiseks ning vajaduse korral patotüübi- või virulentsusrühma kindlaksmääramiseks;

b) katsetamine hõlmab kartulinematoodide eraldamist meetoditega, mida kirjeldatakse dokumendi „ Globodera pallida ja Globodera rostochiensis’ e suhtes kohaldatavad fütosanitaarmenetlused: mulla proovivõtumeetodid“ 1. lisas (PM 3/30 (1), EPPO standardid), või siis biotesti meetodiga.

2. Artikli 6 lõikes 2 osutatud ametliku uuringu jaoks proovivõtu ja katsete tegemisega seoses

a) on proovivõtt:

- punktis 1 kirjeldatud proovivõtt, kus mullaproovi minimaalne suurus on vähemalt 400 ml/ha;

või

- plaaniline proovivõtt vähemalt 400 ml mullast pärast selliste juurte visuaalset läbivaatust, kus sümptomid on silmaga nähtavad;

või

- proovivõtt vähemalt 400 ml mullast, mis pärineb kartulite küljes pärast saagikoristust, tingimusel et põld, kus neid kartuleid kasvatati, on kindlaks tehtav;

b) on katsetamine punktis 1 osutatud katsetamine.

3. Erandina võib punktis 1 osutatud mullaproovi suurust vähendada miinimumini 400 ml/ha, tingimusel et:

a) on olemas tõendavad dokumendid selle kohta, et kuue aasta jooksul enne ametlikku uurimist ei kasvatatud ega hoitud põllul kartuleid ega I lisa punktis 1 loetletud peremeestaimi;

või

b) kahe järjestikuse ametliku uurimise käigus ei leitud kartulinematoode 1500 ml/ha suurustes mullaproovides ning pärast esimest neist kahest uurimisest ei kasvatatud ega hoitud põllul kartuleid ega I lisa punktis 1 loetletud peremeestaimi;

või

c) viimase ametliku uurimise käigus, mis koosnes vähemalt 1500 ml/ha suurusest mullaproovist, ei leitud tsüste ega kartulinematoode (elavaid või surnuid) ning sellel põllul ei ole pärast viimast ametlikku uurimist kasvatatud ega hoitud kartuleid ega I lisa punktis 1 loetletud peremeestaimi.

Enne käesoleva direktiivi jõustumist läbiviidud ametlike uurimiste tulemusi võib käsitleda alapunktides b ja c osutatud ametlike uurimistena.

Väiksemaid mullaproove võib kasutada artikli 4 lõikes 1 osutatud järgnevate ametlike uurimiste käigus seni, kuni kõnealuselt põllult leitakse kartulinematoode.

III LISA

I jagu

Kontrollimine

Artikli 5 lõike 2 kohaselt sätestab artikli 4 lõikes 1 osutatud ametlik uurimine, et kontrollimise ajal on täidetud üks järgmistest kriteeriumidest:

- asjaomased ametlikult heakskiidetud analüüside tulemused näitavad, et viimase 12 aasta jooksul ei ole põllul kartulinematoode esinenud

või

- teadaolev viljelusajalugu, mis näitab, et viimase 12 aasta jooksul ei ole põllul kasvatatud kartuleid või muid I lisa punktis 1 loetletud peremeestaimi.

II jagu

Uuringud

Artikli 6 lõikes 1 osutatud ametlikud uuringud viiakse läbi vähemalt 0,5%-l kartulite tootmispiirkonnast, välja arvatud piirkond, mis on ette nähtud seemnekartulite tootmiseks.

III jagu

Ametlikud meetmed

A) Artikli 9 lõike 1 punktis b ning artikli 10 lõike 1 punktis c osutatud ametlikult heakskiidetud meetmed on:

1. desinfitseerimine asjakohaste meetoditega, nii et puudub kartulinematoodi leviku tuvastatav oht

2. mulla eemaldamine pestes või harjates, nii et puudub kartulinematoodi leviku tuvastatav oht.

B) Artikli 10 lõike 1 punktis b osutatud ametlikult heakskiidetud meetmed on otsene ja viivitamatu tarne töötlemis- või puhastamisettevõttesse, kus on nõuetekohased jäätmete kõrvaldamise seadmed, mille puhul on kindlaks tehtud, et puudub kartulinematoodide leviku oht.

C) Artiklis 13 osutatud ametlikult heakskiidetud meetmed on ametliku kordusproovi võtmine põllult, mille kohta on väljastatud artikli 8 lõigetes 1 või 2 osutatud dokument, ja analüüsimine ühe II lisas kirjeldatud meetodi abil, kui kartulinematoodi olemasolu kinnitamisest või viimase kartulisaagi kasvatamisest on möödas vähemalt 6 aastat. Kui on võetud asjakohased ametlikult heakskiidetud meetmed, võib seda ajavahemikku lühendada minimaalselt 3 aastat.

IV LISA

I JAGU

RESISTENTSUSASTE

Kartulite tundlikkuse astet kartulinematoodide suhtes mõõdetakse vastavalt järgmisele artikli 2 punktis b osutatud hindamistabelile.

Hinne 9 märgib kõrgeimat resistentsusastet.

Suhteline tundlikkus (%) | Hinne |

< 1 | 9 |

1,1–3 | 8 |

3,1–5 | 7 |

5,1–10 | 6 |

10,1–15 | 5 |

15,1–25 | 4 |

25,1–50 | 3 |

50,1–100 | 2 |

> 100 | 1 |

II JAGU

RESISTENTSUSE KATSETAMISE PROTOKOLL

1. Katse viiakse läbi karantiinitingimustes kas vabas õhus, kasvuhoones või kliimakambris.

2. Katse viiakse läbi pottides, millest igas on vähemalt üks liiter mulda (või sobivat substraati).

3. Katse käigus ei tohi mulla temperatuur ületada 25 °C ja kasta tuleb piisavalt.

4. Katse- või kontrollsordi istutamisel kasutatakse igast katse- või kontrollsordist üht silmadega kartuliseibi. Soovitatav on eemaldada kõik varred peale ühe.

5. Iga katse puhul kasutatakse standardse tundliku kontrollsordina kartulisorti „Desirée“. Sisemise kontrolli eesmärgil võib lisada täiendavaid kohaliku tähtsusega tundlikke kartulisorte. Kui uurimus näitab, et teised kartulisordid on tundlikumad või kergemini kättesaadavad, võib standardset kontrollsorti muuta.

6. Patotüüpide Ro1, Ro5, Pa1 ja Pa3 vastu kasutatakse järgmiseid kartulinematoodide standardpopulatsioone:

Ro1: populatsioon Ecosse

Ro5: populatsioon Harmerz

Pa1: populatsioon Scottish

Pa3: populatsioon Chavornay

Lisada võib ka muid kohaliku tähtsusega kartulinematoode.

7. Kasutatava standardpopulatsiooni identiteeti kontrollitakse asjakohaste meetoditega. Katsetes soovitatakse kasutada vähemalt kaht resistentset sorti või kaht eristatavat teadaoleva resistentsusvõimega standardklooni.

8. Kartulinematoodi inokulaat (Pi) koosneb kokku viiest nakkuslikust munast ja noorussist 1 ml mulla kohta. 1 ml mulla kohta nakatatavate kartulinematoodide arv on soovitatav määratleda haudekatsete käigus. Kartulinematoode võib nakatada tsüstidena või suspensioonis kombineerituna munadest ja noorussidest.

9. Inokulaadi allikana kasutatava kartulinematoodi tsüsti sisu elujõulisus on vähemalt 70%. Soovitatavalt peaksid tsüstid olema 6–24 kuu vanused ja enne kasutamist hoitud vähemalt 4 kuud 4 °C temperatuuri juures.

10. Ühe kartulinematoodi populatsiooni kombinatsiooni ja katsetatava kartulisordi kohta on vähemalt neli paralleelproovi (potti). Tundliku standardse kontrollsordi puhul soovitatakse kasutada vähemalt 10 paralleelproovi.

11. Katse kestab vähemalt kolm kuud ning enne eksperimendi lõpetamist kontrollitakse arenevate emaste suguküpsust.

12. Nelja paralleelproovi kartulinematoodid eraldatakse ning loetakse üle iga poti kohta eraldi.

13. Resistentsuskatse lõpus määratakse kindlaks tundlikul standardsel kontrollsordil asuv lõplik populatsioon (Pf), lugedes üle kõikide paralleelproovide tsüstid ja vähemalt nelja paralleelproovi munad ja noorussid.

14. Saavutatakse vähemalt 20kordne (Pf/Pi) korrutusmäär tundliku standardse kontrollsordi kohta.

15. Variatsioonikordaja (CV) tundliku standardse kontrollsordi kohta ei ületa 35%.

16. Katsetatud kartulisordi suhteline tundlikkus võrreldes tundliku standardse kontrollsordiga määratakse kindlaks ja esitatakse protsentides, mis arvutatakse järgmise valemi kohaselt:

Pf katsesort/ Pf tundlik standardne kontrollsort x 100%.

17. Kui katsetatava kartulisordi suhteline tundlikkus ületab 3%, piisab tsüstide lugemisest. Kui suhteline tundlikkus on alla 3%, loetakse lisaks tsüstidele üle ka munad ja noorussid.

18. Kui esimesel aastal teostatud katsete käigus selgub, et mõni sort on patotüübi suhtes täiesti tundlik, pole vaja neid katseid korrata teisel aastal.

19. Katsete tulemused kinnitatakse vähemalt ühe katsega järgmisel aastal. Hindamistabelisse kantava hinde väljatöötamiseks kasutatakse kahe aasta suhtelise tundlikkuse aritmeetilist keskmist.

[1] ELT C , , lk .

[2] ELT C , , lk .

[3] EÜT L 323, 24.12.1969, lk 3.

[4] EÜT L 169, 10.7.2000, lk. 1. Direktiivi on viimati muudetud komisjoni direktiiviga 2005/16/EÜ (ELT L 57, 3.3.2005, lk 19).

[5] EÜT L 184, 17.7.1999, lk 23.

[6] EÜT L 184, 3.8.1995, lk 34.