ELi koostöö noortevaldkonnas algas 2002. aastal. Siis loodi poliitikaraamistik ELi noorteprogrammide jaoks, mida oli rakendatud alates 1988. aastast. ELi noortestrateegia 2019–2027 on järjekorras juba kolmas. See põhineb kahel üheaegselt rakendataval lähenemisviisil: a) noortevaldkonna algatuste süvalaiendamine eri poliitikavaldkondadesse ning b) põhivaldkondade – kaasamine, ühendamine ja võimestamine – käsitlemine noortesektoris. ELi 2021. aasta noortearuandes hinnatakse edusamme ELi noortestrateegia 2019–2021 eesmärkide ja prioriteetide saavutamisel. Aruanne hõlmab ELi praeguse noortestrateegia esimese kolmeaastase töökava rakendamist kahe ELi nõukogu eesistujariikide kolmiku eesistumise ajal.

Nagu on märgitud aruandele lisatud komisjoni talituste töödokumendis noorte olukorra kohta, suurenesid noorte osalemisvõimalused hariduse, tööhõive, liikuvuse ja demokraatliku osalemise valdkonna projektides jätkuvalt kuni 2019. aasta lõpuni, mil puhkes COVID-19 pandeemia. Pandeemia tõi kaasa haridus-, koolitus- ja muu õppetegevuse katkemise, töökohtade ja karjäärivõimaluste kadumise ning sotsiaalse isolatsiooni ja vaimse tervise probleemid.

Enne COVID-19 pandeemiat suurenes Euroopa noorte liikuvus ja tihenesid sidemed, kuid esines hariduslikku ja sotsiaal-majanduslikku ebavõrdsust.

2019. aastal elas EL 28s ligikaudu 86 miljonit noort (iga kuues elanik oli 15–29aastane). Noorte osakaal ELi kogurahvastikus vähenes 2010.–2019. aastal 1,8 protsendipunkti (kõige enam Baltimaades ja Ida-Euroopas), mis kinnitas pikaajalist noore elanikkonna kahanemise suundumust. Samal ajal on alates 1990. aastatest suurenenud noorte ränne Euroopas ja Euroopasse.

2019. aastal teatas iga kolmas ELi noor, et ta on viibinud vähemalt kaks nädalat välismaal seoses õpingute, koolituse, töö, vahetuse või vabatahtliku tegevusega. Üle 40 % noortest, kes kaalusid õppimise või vabatahtliku tegevuse eesmärgil välismaale minekut, kuid ei läinud sinna, teatasid, et neil puudusid vajalikud rahalised vahendid, või nimetasid perekondlikke, isiklikke või tööga seotud põhjuseid.

Viimastel aastatel, kuni COVID-19 pandeemiani, oli Euroopa riikide majandus taastumas majanduskriisist. Ometi oli 2019. aastal üle 5 miljoni EL 28 elaniku vanuses 15–29 ikka veel töötud (6,3 % kõigist 15–29aastastest noortest või 11,1 % tööturul osalevatest noortest). Aastatel 2015–2019 langes noorte tööpuuduse määr kõigis ELi liikmesriikides, kuid see jäi alati enam kui kaks korda kõrgemaks üldisest tööpuuduse määrast. 2020. aastal, seoses pandeemiaga, tõusis EL 27s noorte tööpuuduse määr 2019. aasta 11,9 %-lt 13,3 %-le. Noortel kulub püsivaks lõimumiseks tööturule rohkem aega ja haavatavad rühmad on töökeskkonnas ebasoodsamas olukorras.

Noored löövad kaasa mitmesuguses ühiskondlikus ja poliitilises tegevuses. Nad osalevad kodanikuühiskonna organisatsioonides ja sotsiaalsetes liikumistes või institutsionaliseerimata algatustes, nagu noorte juhitav ülemaailmne kliimaliikumine „Fridays for Future“ (Reeded tuleviku nimel). Nad väärtustavad ka hääletamist valimistel kui olulist demokraatliku osalemise võimalust: üle kahe kolmandiku ELi noortest on hääletanud vähemalt korra kohalikel, riiklikel või Euroopa Parlamendi valimistel. 2019. aasta Euroopa Parlamendi valimiste ajal leidis kinnitust kasvusuundumus. Samuti suhtuvad noored võrdlemisi või väga positiivselt Euroopa Liitu ning üldjuhul usaldavad nad ELi rohkem ja on rohkem rahul demokraatia toimimisega riigi ja Euroopa tasandil kui vanemad täiskasvanud.

EL 28 noorte elus on tähtis roll internetil: 2019. aastal kasutas 90 % noortest seda iga päev ja 45 % osales e-õppes. Digiteerimine on loonud arvukalt suhtlemis-, õppimis- ja osalemisvõimalusi, kuid see on kaasa toonud ka digioskuste ja digilõhega seotud probleemid ning võimaliku kokkupuutumise kahjuliku sisuga materjalidega ja kahjulike kontaktide tekkimise. Noored eurooplased, eriti maapiirkondade ja äärealade ning vähema kooliharidusega noored, teatavad järjekindlalt, et nad kasutavad avaliku sektori asutustega suhtlemiseks ning e-kaubanduses ja koostöömajanduses osalemiseks internetti piiratud määral. Piiravaks teguriks on muu hulgas ühendatus, lairibajuurdepääs ja digiteenuste kättesaadavus. Kuna digiseadmed ja internetiühendus on muutunud õppimisel hädavajalikuks, on seonduvad hariduskulud süvendanud ebavõrdsust.

COVID-19 pandeemia puhkemine on kiirendanud digisuundumuste arengut ning avaldanud tugevat kahjulikku mõju haridusele, tööhõivele ja vaimsele tervisele.

Pandeemia on mõjutanud haridus- ja koolitussüsteeme kõikjal maailmas ja kogu Euroopa Liidus ning pannud need enneolematu surve alla. Piirangud on põhjustanud suuri muutusi õpetamises ja õppimises ning hariduskogukondades toimuvas suhtlemises ja koostöös. Nad on mõjutanud õppijaid, nende peresid, õpetajaid, koolitajaid, teadlasi ja asutuste juhte, samuti hariduse andmist ja noori toetavaid kogukonnatöötajaid.

Õppimine on sageli muutunud keerulisemaks, kuna puudub tihe suhtlemine haridustöötajate ja teiste õppijatega, protsess on pinnapealsem ja esineb viivitusi. Ohtu on sattunud füüsiline ja emotsionaalne heaolu, sest koolid ja ülikoolid ei suuda korraldada struktureeritud tegevust või juurdepääsu rajatistele ja tugiteenustele. Kõvasti on kahjustada saanud hariduse sotsialiseeriv mõõde ning paljud noored on kogenud eraldatust, ärevust ja depressiooni. Peale selle on ebasoodsa taustaga noortel tulnud suurema tõenäosusega taluda pingelist kodust õhkkonda.

Pandeemia on esile toonud olemasoleva sotsiaal-majandusliku ebavõrdsuse seoses laste koduste õppimisvõimalustega. Terveid õppijate rühmi, sealhulgas äärealade ja maapiirkondade õppijaid, rändajaid ja pagulasi, erivajadusega ja muu ebasoodsa taustaga noori, on ähvardanud oht jääda kõrvale veebipõhisest õpetamisest ja õppest. Paljudel peredel ja õppijatel puuduvad pädevus, vahendid ja seadmed, mis on vajalikud kaugõppega toimetulekuks – see valmistas suurt muret neile, kellele on tavaliselt tagatud sihipärane õpitugi, subsideeritud toidukorrad või juurdepääs mitmesugusele õppekavavälisele tegevusele ja mentorlusele.

Lühidalt öeldes, kui haridusasutuste sulgemine on mõjutanud mõningal määral kõigi õppijate õppetöö edenemist, siis üleminekul kaugõppele on olnud ebaproportsionaalselt kahjulik mõju neile, kes juba olid ebasoodsamas olukorras, ja see on suurendanud õppijate väljalangemise ohtu. Pärast mittetöötavate ja mitteõppivate noorte (NEET-noored) osakaalu pidevat vähenemist varasematel aastatel on 2020. aastal jõutud tagasi 2017. aasta tasemele (13,7 %). Olemasolevate tõendite esimene hindamine näitab ka sotsiaalse tõrjutuse taseme tõusu viimasel aastal. Kõige suuremas ohus on noored ja lapsed, eriti kui nad juba on ebasoodsas olukorras. Selle suundumuse keskpikk ja pikaajaline mõju ei ole veel selge, kuid see võib mõjutada tulevast haridussüsteemist varakult lahkumise määra ning oskuste omandamise ja õpitulemuste taset.

Peale selle avaldab COVID-19 pandeemia enneolematut mõju noorte vaimsele ja emotsionaalsele tervisele, mille pärast muretseti juba enne pandeemiat. See muudab tohutult noorte omavahelisi suhteid ning tekitab tõsist muret ja hirmu. Lapsi, noorukeid ja noori täiskasvanuid on rängalt kahjustanud pere- ja sotsiaalsete sidemete katkemine ning liikumiskeeldude põhjustatud majanduskriis on tabanud eelkõige noori eurooplasi.

COVID-19 on süvendanud noorte eurooplaste senist ebavõrdsust tööturul võrreldes ülejäänud tööealise elanikkonnaga. Kuigi tööpuuduse määr tõusis 2020. aastal kõigis vanuserühmades, oli tõus märgatavam noorte puhul. Võrreldes noorte tööpuuduse määra 2019. ja 2020. aastal, on näha, et 2013.–2019. aasta langussuundumus pöördus 2020. aastal kõigis noorte vanuserühmades.

Kriis mõjutas kõige enam neid sektoreid, kus töötab enamik Euroopa noori (nt jaekaubandus, majutus, toitlustus). On tõenäoline, et eriti kannatavad noored naised, sest neid töötab kõnealustes sektorites rohkem kui noori mehi. Tööpuudus mõjutas vähem neid, kellel oli püsiv töökoht, kus sai teha kaugtööd, ning rohkem neid, kelle tööleping oli ebakindel ja eriti sektorites, kus kaugtöö ei olnud võimalik.

Kuna enamik noori kasutab teabele ligipääsemiseks sotsiaalmeediat (Eurobaromeetri 2019. aasta uuringu andmetel 65 %), toetas komisjon meediapädevuse parandamist, et aidata noortel toime tulla desinformatsiooniga, muu hulgas COVID-19 kohta. Seistes 2020. aastal silmitsi pandeemiat käsitlevate uudistega, usaldasid noored eurooplased kõige enam teaduslikke teabeallikaid, järgnesid liikmesriikide valitsuste veebisaidid. Noored on näidanud oma sitkust ning nad on kaasatud ka pandeemia mõju leevendamisse. Paljud on osalenud vabatahtlikus tegevuses ja pakkunud tuge teistele põlvkondadele.

3.Noortesektori panus

Noorteorganisatsioonid ja noorsootöö valdkonnas tegutsevad organisatsioonid panustavad mitmesse Euroopa poliitikavaldkonda, nagu haridus, kaasatus, tervis ja tööhõive. Samuti on nad olulised partnerid ELi noortestrateegia elluviimisel. 2019. aasta uuringus, milles vaadeldi noorte esindatust ELis, jõuti järeldusele, et ELi noortesektor üldiselt kasvab ning et tavapärastel noorte esindusstruktuuridel, nagu vabaühendused ja võrgustikud, on jätkuvalt tähtis roll. Need struktuurid kasutavad noorteni jõudmiseks üha rohkem veebipõhiseid meetodeid – neid kasutati juba enne COVID-19 pandeemiat. Vabaühendused ühendavad veebipõhise sotsiaalmeedia sageli kohapealse füüsilise kaasamisega, nagu koostöö koolidega, noorsootöö ja värbamine kogunemistel.

Komisjon jälgib tähelepanelikult olukorda ELi noorsootöö sektoris, kasutades spetsiaalseid vahendeid, nagu COVID-19 teadmuskeskus, mis loodi 2020. aastal partnerluses Euroopa Nõukoguga. Teadmuskeskuse tehtud analüüsist ilmneb, et 70 % organisatsioonidest ei suutnud säilitada rohkem kui 20 % oma tegevusest, peaaegu 60 % pidi oma tegevuse üle vaatama ja leidma viisi, et muuta oma tegevus veebipõhiseks, ning 85 % oli sunnitud jätma pandeemia tõttu ära ühe või mitu üritust. Mõju noorte esindatusele, sealhulgas füüsilisele osalemisele seatud rangete piirangute mõju, tuleb alles põhjalikumalt hinnata.

2021. aasta uuringus noorsootöö kohta ELis keskenduti noorsootöötajate vajadustele rohujuure tasandil ja avalikule poliitikale pandeemia kontekstis. Uuring näitab, et praegune olukord on suurendanud vajadust lisavahendite järele, et hüvitada lisakulud või korvata eelarveliste vahendite puudujääk, ning vajadust tagada suurem juurdepääs digitaristule ja -materjalidele. Digivahendite potentsiaali kiirem kasutuselevõtt noorsootöös on oluline, et edendada noorte teadmisi digitehnoloogiast ja teadlikkust võimalikest kaasnevatest ohtudest.