[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 15.12.2009

KOM(2009)674 lõplik

EELNÕU: KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE

Ühine tööhõivearuanne aastateks 2009/2010

EELNÕU: KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE

Ühine tööhõivearuanne aastateks 2009/2010

1. Tööhõive olukord 2009. aastal ja prognoosid 2011. aastaks

Hoolimata majanduse elavnemise märkidest ELis, on tööhõivealased väljavaated üldiselt ikka veel ebasoodsad ning üldine töötus suureneb endiselt, ehkki aeglasemas tempos. Pärast 2008. aasta alguseni kestnud perioodi, mille vältel tõhustati oluliselt tööturu toimimist, ähvardab ülemaailmne finants- ja majanduskriis kahandada eelnevalt saavutatud edu. Kuigi mõne liikmesriigi tulemused on teistest palju halvemad, iseloomustavad arengusuundi alates 2008. aasta keskpaigast üldiselt sellised märksõnad nagu nõudluse vähenemine uute töötajate järele (umbes -30 %) , töökohtade vähenemine (-1,9 % = 4,3 miljonit töökohta) ja tööpuuduse suurenemine eriti nendes rühmades, kes juba enne kriisi olid tööturul mõnevõrra nõrgemas olukorras (noored, vähekvalifitseeritud, võõrtöötajad). Olukorra oluline halvenemine väljendub äritegevuse vähenemises majanduslanguse tõttu kõige enam mõjutatud sektorites/kutsealadel, kuid ka paindliku töökorralduse enamlevinud kasutamises, eriti vähemkogenud töötajate puhul, kes seega esimestena oma töö kaotasid (2008. aasta 2. kvartalist 2009. aasta 2. kvartalini vähenes tööhõive ajutiste töötajate seas 1,7 miljoni võrra, millest 1 miljon Hispaanias).

Tööpuuduse suurenemine ELis ei olnud nii kardinaalne, kui oleks võinud eeldada SKP kiire vähenemise alusel. Mitu riiki on võtnud meetmed massiliste vallandamiste vältimiseks, mille hulka kuuluvad palgatoetused ja tööaja kohandamine. Palkade hoidmine mõõdukal tasemel ja muud tööhõive tagamiseks tehtud mööndused on aidanud säilitada töökohti mitmes sektoris[1].

Komisjoni viimase prognoosi kohaselt taastub majandus järk-järgult järgmise kahe aasta jooksul (ELi SKP: 2010. aastal + 0,7% ja 2011. aastal + 1,6%)[2]. Siiski ei avaldu positiivne mõju tööturule kohe, vaid läheb aega, enne kui tööhõive reageerib muutustele majandusaktiivsuses. Tööhõive väheneb 2009. aastal hinnanguliselt 2,3 % võrra ja 2010 aastal veel 1,2 % võrra (mis võrdub umbes 7,5 miljoni kaotatud töökohaga neil kahel aastal). Ennustatakse, et tööpuudus suureneb peaaegu kõigis liikmesriikides veelgi ja võib jõuda 10,3 %ni 2010. aastaks ja jääda 10,2 % juurde 2011. aastal. Võrreldes 2008. aasta tasemega, märgib see rohkem kui 3 protsendipunktilist suurenemist.

Kas majanduse elavnemisega kaasneb märkimisväärne uute töökohtade loomine või kujuneb sellest majanduskasv ilma töökohtade arvu suurenemiseta, sõltub suuresti edukatest kriisist väljumise strateegiatest, mis valmistaksid isikuid ja ettevõtteid ette struktuurimuutustega kohanemiseks, ning avaliku poliitika tõhususest tööturu ajakohastamisel, et tagada nii paindlikkuse kui ka turvalisuse kõrge tase. Liikmesriikidel tuleb korrapäraselt hinnata kriisimeetmete tõhusust, tehes seda konstruktiivses dialoogis sotsiaalpartneritega. Siinkohal on tähtis roll ka kõiki liikmesriike hõlmaval vastastikusel õppimisel.

2. Liikmesriikide tööhõivemeetmed 2009

Et majanduse elavdamisele vahetult kaasa aidata ja kaitsta haavatavaid rühmi kriisi mõju eest tööturule, on liikmesriigid intensiivistanud meetmeid tööhõive ja sotsiaalpoliitika valdkonnas Euroopa tööhõivestrateegia[3] kolme prioriteedi raames.

2.1. Tööjõu pakkumise suurendamine ja sotsiaalkaitsesüsteemide ajakohastamine

Kuna püsib töötuse edasise suurenemise risk, on inimkapitali säilitamiseks endiselt vajalik teha lisapingutusi pikaajalise töötuse ja püsiva tööturult kõrvalejäämise vältimiseks. Peale selle on olulised jätkuvad püüdlused suurendada tööjõu pakkumist, seda eelkõige rühmade puhul, kelle tööturul osalemise tase on madal, et taastada jätkusuutlik majanduskasv ja tugevdada sotsiaalset ühtekuuluvust. Hoolimata pingutustest lahendada erirühmade (noored, võõrtöötajad, vähekvalifitseeritud inimesed, puuetega inimesed) kõige pakilisemad probleemid, on õigete tööstiimulite loomine neile rühmadele osutunud raskeks, seda eriti veel kriisiajal. Liikmesriigid on võtnud meetmeid tööstiimulite parandamiseks ja töö tasuvamaks muutmiseks , vähendades makse või suurendades töötamisega kaasnevaid hüvitisi: tulumaksuvaba miinimumi tõstmine või tulumaksu astmete ülespoole korrigeerimine (Austria, Belgia, Läti, Malta, Rootsi, Saksamaa, Slovakkia, Soome, Taani); sissetulekutoetuste suurendamine ja eesmärgipärased maksusoodustused töötavatele inimestele (Belgia, Hispaania, Leedu, Läti, Madalmaad, Prantsusmaa, Rootsi, Slovakkia); tulumaksumäära vähendamine, mis on tihtipeale suunatud madala sissetulekuga töötajatele (Austria, Leedu, Luksemburg, Läti, Poola, Prantsusmaa, Rootsi, Soome, Taani, Ungari, Ühendkuningriik). Muud maksusoodustused on seotud emade tööellu tagasipöördumise ergutamise (Malta) või perede toetamisega (Austria). Nimetatud reformid on parandanud madala sissetulekuga töötajate tööstiimuleid. Siiski tuleks teha veel rohkem, et saavutada kõrge ja tasakaalustatud tööturul osalemine seoses oskuste taseme, soo (tööturult väljajäämine on eriti suur risk naiste jaoks, eelkõige nende naiste puhul, kel on hooldamiskohustused) ja vanusega.

Noorte tööhõivealane olukord

Töötuse suurenemine noorte (15–24aastased) hulgas on 2009. aastal olnud järsk ja seetõttu on tarvis võtta jõulisemaid poliitilisi meetmeid, eelkõige pakkuda paremaid võimalusi haridussüsteemist tööturule ülemikuks ning tugevdada kutsehariduse ja -koolituse kvantiteeti ja kvaliteeti, sealhulgas anda ELi ja riiklikku finantstoetust ettevõtetele. Kutseharidus- ja -koolitussüsteemid võivad aidata leevendada kriisi mõju noortele (Saksamaa) ja väljaõppe laiendamine (Prantsusmaa, Soome, Ühendkuningriik) võib muutuda püsivamaks kutsehariduse ja -koolituse osaks. Tööhõivetoetuste skeemid (Bulgaaria, Itaalia, Kreeka, Prantsusmaa, Ühendkuningriik) stimuleerivad tööturul nõudlust noorte töötajate järele.

Tööturu killustatus on struktuuriprobleem mitmes liikmesriigis ja kriis on esile toonud, kuidas paindlikku töösuhet ebatüüpiliste lepingute näol rakendatakse just eelkõige noorte puhul. Tuleb teha suuri pingutusi, et vähendada õpingute varajast katkestamist ning sisserännanu või vähemuse tausta või puudega noorte eraldust ja diskrimineerimist. Siiski on üht-teist ka saavutatud ja mitu viimase aja algatust on võtnud õige suuna: haridus- või koolitusgarantii (Austria, Saksamaa), riskirühmas olevate noorte vahetu toetamine tööhõivekeskustes (Taani), noorte toetamine tööhõivefondist pärast töökaotust (Austria) või tugiteenused noortele, kes ei õpi ega tööta (Malta, Sloveenia).

Praegusest tööturuprognoosist johtub pakiline vajadus igakülgsete aktiivsete kaasamisstrateegiate rakendamise järele, mis hõlmavad tasakaalustatud ja integreeritud meetmeid kolmes peamises valdkonnas: osalust soodustavad tööturud, ligipääs kvaliteetsetele teenustele ja piisav sissetulekutoetus. Tööturul osalemist võivad soodustada maksureformid tööjõu maksustamise määrade (vt allpool) langetamiseks. Mõned liikmesriigid on võtnud positiivsed meetmed, et toetada tööturust kõige kaugemale jäänud inimesi: sihipärased tööhõivetoetused (Itaalia, Leedu, Poola, Prantsusmaa, Rootsi, Soome, Ungari) ja stiimulid puuetega inimeste töölevõtmiseks (Hispaania, Iirimaa, Rumeenia). Lisameetmed hõlmavad intensiivsemaid ja/või kättesaadavamaid koolitusprogramme enamikus liikmesriikides, töökohtade edendamist sotsiaalmajanduse või mittetulundussektoris (Austria, Hispaania, Poola, Portugal, Sloveenia) ning töösunduse ( workfare ) skeeme (Läti). Otseselt on töökohtade loomist avalikus sektoris kavandatud vaid mõnes riigis (Hispaania, Küpros, Slovakkia, Ungari), seda kas riiklike kulutuste piirangute tõttu või kahtluste tõttu, kas vastavad meetmed toimiksid. Enamik liikmesriike on oma poliitikameetmete kavandamisel üritanud toetada ebasoodsas olukorras olevaid rühmi. Et võtta arvesse romide ja teiste sarnaste tõrjutud rühmade konkreetseid probleeme, järgivad mõned riigid „sõnaselget, kuid mitte välistavat” lähenemisviisi. On oluline järjepidevalt jälgida ja hinnata kõnealuste poliitikameetmete rakendamisel saavutatut, sealhulgas nende vastastikmõju üldiste poliitikavaldkondadega.

Seni ei ole vanemaealistel töötajatel olnud erilist ohtu oma tööd kriisi tõttu kaotada, kuid neil on vägagi raske uuesti tööd saada. Mitu liikmesriiki on võtnud erimeetmed, et toetada vanemaealiste töötajate tööturul osalemist (Madalmaad, Poola, Portugal) ja ergutada nõudlust vanemaealiste töötajate järele (Madalmaad). Ehkki on olemas üldine kokkulepe, et ennetähtaegset pensionilejäämist tuleks vältida, on märke sellest, et mõned riigid võivad selle valiku juurde tagasi pöörduda. Seda tuleks vältida, pakkudes paremaid tööhõivevõimalusi vanemaealistele töötajatele, toetades nende oskuste ajakohastamist, et hõlbustada tööturule tagasipöördumist, ning pakkudes paremaid stiimuleid tööelu jätkamiseks pensionisüsteemide ja teiste maksu-/hüvitisstruktuuride abil.

Hoolimata üldisest nõudluse vähenemisest uute töötajate järele, jätkab osa tööjõu- ja oskustööjõupuudust kogevaid riike (Belgia, Leedu, Prantsusmaa, Saksamaa, Soome) aktiivselt tööjõupakkumise edendamist majandusmigratsiooni kaudu. Siia kuuluvad erimeetmed kõrgelt kvalifitseeritud töötajate ligimeelitamiseks (Leedu, Prantsusmaa, Saksamaa, Soome), lihtsustatud viisade pikendamise ja elamisloa väljastamise kord (Portugal, Soome) ning spetsiaalsed viisad ja elamisload kõrgelt kvalifitseeritud töötajatele (Iirimaa, Prantsusmaa). Siiski peavad liikmesriigid suurendama pingutusi, et pikemaajaliselt integreerida juba ELis elavad sisserännanud ja nende järeltulijad, kelle hulgas on töötus kriisi ajal märkimisväärselt suurenenud. Praegused poliitikameetmed keskenduvad peamiselt kvalifikatsioonitasemete tõstmisele ja üldise integratsiooni hõlbustamisele. Tuleb võtta täiendavaid meetmeid, et julgustada ettevõtjaid tööle värbama eripalgelisemat tööjõudu, kasutades näiteks mitmekesisuse hartasid (Belgia, Hispaania, Prantsusmaa, Saksamaa).

Tööturuasutused peavad tegelema üha suureneva töötute hulgaga ja nende asutuste ajakohastamine on tõhus viis uute ülesannetega toimetulekuks. Seda on järgmiselt ka püütud teha: ühendades organisatsiooniliselt integratsiooni- ja kindlustusteenistusi / tihendades nende koostööd (Eesti, Kreeka, Madalmaad, Prantsusmaa, Soome, Sloveenia, Taani, Ungari), pakkudes uut tüüpi teenuseid, milles on kombineeritud veebipõhised ja isikuteenused (Eesti, Iirimaa, Kreeka, Malta, Rumeenia, Ühendkuningriik/Šotimaa), võimaldades ettevõtetele erinõustamist töötajate koolituse alal ja ennetavat sekkumist koondamiste puhul (Austria, Bulgaaria, Eesti, Iirimaa, Malta, Madalmaad, Taani) ning pakkudes uue töökoha leidmisele keskenduvat töötajate ja tööandjate juhendamist (Belgia, Iirimaa, Luksemburg, Portugal, Saksamaa, Soome, Ühendkuningriik). Mõned tööturuasutused on tihendanud koostööd eraõiguslike tööhõiveasutustega (Austria, Madalmaad, Prantsusmaa). Sellised lähenemisviisid võiksid olla innustuseks täiendavate reformide ellukutsumiseks teistes riikides ja süsteemsem hindamine võiks luua laiema tõenditel põhineva aluse, millele menetluste ja programmide tõhususe ja tulemuslikkuse hindamisel toetuda, eriti suurenevate eelarvepiirangute ajajärgul.

Järsult suurenenud töötuse tõttu on sotsiaalkaitsesüsteemidele langenud suur koormus. Automaatsed stabiliseerivad tegurid on aidanud leevendada majanduslanguse vahetut sotsiaalset mõju eri määral kogu ELis. Seetõttu pidas hulk liikmesriike vajalikuks kohandada toetuste maksmise kestust (Hispaania, Leedu, Rumeenia, Tšehhi), toetuse suurust (Belgia, Bulgaaria, Kreeka, Tšehhi) või hõlmavust (Itaalia, Portugal) või luua uusi või laiendada seniseid sissetulekutoetuste süsteeme neile, kes ei saa töötu abiraha (nt Läti, Prantsusmaa). Lisaks töötu abiraha saavatele inimestele võtsid mõned liikmesriigid ka meetmeid haavatavate rühmade (Belgia, Küpros, Poola, Prantsusmaa) ja madala sissetulekuga pensionäride (Küpros, Rumeenia) toetuseks. Liikmesriikide võime tulla toime suureneva vajadusega sotsiaalkindlustuse järele on väga erinev; kõnealune probleem süveneb vältimatult aja jooksul ja suurendab vajadust tugeva aktiveerimispoliitika järele.

Naiste tööhõive

Tööturuandmete kohaselt ei mõjutanud 2009. aastal tööpuudus naisi üldiselt nii palju kui mehi. Siiski püsib paljudes liikmesriikides sooline ebavõrdsus, mis väljendub naiste madalamas aktiivsustasemes ja kõrgemas töötusemääras. Kriisi tõttu on viivitatud mitmete soolise võrdõiguslikkuse meetmetega või on need peatatud uusi meetmeid võtmata, v.a meetmed uute töökohtade loomise toetamiseks hooldussektoris (Madalamaad, Soome, Ühendkuningriik). Tööhõivet käsitlevates poliitikameetmetes peaks rohkem arvesse võetama soolise võrdõiguslikkuse põhimõtet, eelkõige majanduse elavdamise poliitika määratlemisel ja rakendamisel. Paljud liikmesriigid on jätkanud töö-, era- ja pereelu kokkusobitamise edendamist, parandades peamiselt väikelaste või koolieelikute puhul lapsehooldusteenuste kättesaadavust ja/või kvaliteeti ning toetades hooldusteenuseid teiste ülalpeetavate puhul (Hispaania, Portugal). Hiljutise sünnituspuhkus- ja/või sünnitushüvitisskeemide reformimise eesmärk on olnud tugevdada naiste osalust tööturul / naasmist tööturule (Austria, Saksamaa, Ungari) ja parandada õigust vanemapuhkusele või puhkust võtvate töötajate kaitset (Bulgaaria, Madalmaad, Portugal). On tugevdatud õigust paindlikule töökorraldusele (Rumeenia, Slovakkia, Ungari, Ühendkuningriik) ja paindlikku töökorraldust kasutavate töötajate kaitset (Leedu, Slovakkia). Ehkki meeste ja naiste palgaerinevuse probleemile ei ole enamikus liikmesriikides piisavalt tähelepanu pööratud, on võetud mõned uued meetmed: suurem läbipaistvus (Saksamaa, Ühendkuningriik), töökohtade põhinõuete hindamise skeemide uus läbivaatamine (Belgia), tööinspektsiooni kaasamine ja uute teadusuuringute arvestamine (Madalmaad), uus kolmepoolne strateegia (Soome).

2.2. Töötajate ja ettevõtete paindlikkuse suurendamine

Liikmesriigid on viimase kahe aasta jooksul keskendunud turvalise paindlikkuse lähenemisviisi arendamisele ja alustanud ulatuslike turvalise paindlikkuse tegevussuundade väljatöötamist, võttes arvesse konkreetseid struktuuriprobleeme ja lähtekohti. Kriisi puhkemisega on oluliselt suurenenud kohanemisvõime vajadus ja tähelepanu on nihkunud meetmetele, mis aitaksid uue olukorraga üsna lühikese aja jooksul kohaneda. Sellega seoses võetud peamised meetmed on ajutised kohandused toodangu vähenemise tõttu, kasutades paindlikku töökorraldust , peamiselt lühiajatööd, et hoida ära vallandamisi ja inimkapitali kadumist[4].

Mõned suure majandussurve all olevad riigid on võtnud kasutusele või näinud ette avaliku sektori palkade hoidmise mõõdukal tasemel (Bulgaaria, Kreeka, Leedu, Läti, Rumeenia). Madalmaades vähendati sotsiaalkindlustusmakseid, et vältida keskpikas perspektiivis palkade vähendamist kõigis majandussektorites .

Tööhõive peamised tõkked on kõrged palgavälised tööjõukulud ja maksukoormus . Hoolimata viimaste aastatel saavutatud edule, on EL 27 keskmine tööjõukulude maksumäär endiselt 2000. aasta tasemel – umbes 40,5 %. Meetmed, mis on võetud tööjõu maksukoormuse vähendamiseks , hõlmavad väiksemaid sotsiaalkindlustusmakseid (Belgia, Bulgaaria, Hispaania, Rootsi, Saksamaa, Soome, Tšehhi, Ungari) ja maksusüsteemi muutmist tööjõukulude vähendamise eesmärgil. Et hoida inimesi töökohtadel ja/või edendada töölevärbamist, on mitmes liikmesriigis vähendatud tööjõukulusid madalapalgaliste töötajate (Tšehhi), VKEde (Madalmaad), füüsilisest isikust ettevõtjate (Slovakkia) puhul või muudel juhtudel, kasutades maksusoodustusi, et innustada töötuid ise ettevõtet rajama (Portugal). Rootsis katsetatud alternatiivne lähenemine võimaldab tööandjatel lükata sotsiaalmakseid ja makse edasi kuni 12 kuud, et parandada rahavoogu ja leevendada krediidipiiranguid.

Tööturu killustatus on endiselt probleem. Ehkki mõned riigid (Bulgaaria, Eesti, Küpros, Leedu, Portugal, Ungari) on turvalise paindlikkuse lähenemist silmas pidades vaadanud viimastel aastatel läbi tööhõivealased õigusaktid , on vaja rohkem ära teha, et vältida tööturgude killustatust, mis ohustab tõsiselt tööturu toimimist pikaajalises perspektiivis, eriti konkreetsete haavatavate rühmade seisukohalt. Juba 2008. aastal koges enamik liikmesriike tähtajaliste töölepingute, sealhulgas tööjõudu vahendava asutuse kaudu tehtavat töö osakaalu vähenemist, sest kriis kipub kõige esimesena mõju avaldama just seda tüüpi töökorraldusele. 2009. aasta arengusuunad näitavad, et tööturu killustatuse tõttu rakendatakse „paindlikkust” peamiselt tähtajaliste lepingutega töötajate puhul. Selline ebavõrdsus on kahjulik, ei ole tõhus ja eeldab paindlikkuse/turvalisuse osakaalu paremat jaotamist kõigi töötajate vahel.

Endiselt on probleemiks mitteametlik töötamine : paljudes liikmesriikides on selle osakaal riigi majanduses umbes viiendik. On võetud mõningaid meetmeid. Portugalis saab nüüd karmilt karistada füüsilisest isikust ettevõtjate töölevõtmise eest ebaseaduslike lepingute alusel. Osa riike (Bulgaaria, Kreeka, Küpros, Malta, Ungari) on parandanud kontrollimehhanisme ja karmistanud karistusi või võtnud kasutusele vautšerid (Belgia). Üldiselt on mitteametliku töötamise ametlikuks muutmisel vaja rohkem ära teha.

Geograafiline liikuvus ELis on endiselt vähene. Vaid mõned liikmesriigid on võtnud uusi meetmeid, mis hõlmavad piirkondlikke töömesse (Bulgaaria), eritoetust piirkondade vahel liikumise puhul (Hispaania, Leedu, Saksamaa) ning transpordi infrastruktuuridesse investeerimist (Leedu, Slovakkia). Austrias, Hispaanias, Leedus, Madalmaades, Saksamaal ja Slovakkias suurendati stiimuleid tööjõu liikuvuse edendamiseks, nagu piirialatöötajate maksusoodustused.

2.3. Suuremad investeeringud oskustesse ja inimkapitali

Majanduslangus toob välja pakilise vajaduse reformida haridus- ja koolitussüsteeme, investeerida rohkem tööjõu oskuste ajakohastamisse ning tagada hariduse, oskuste ja tööturuvajaduste parem omavaheline sobitumine ning suurem liikuvus, nt parema keeleoskuse abil. Sellega seoses seisavad liikmesriigid silmitsi mitmete struktuuriprobleemidega. On kavandatud ja rakendatud mõningaid reforme, kuid tulemused on endiselt erinevad ja on vaja veel palju teha, keskendudes kasvu toetavale poliitikale (haridus, innovatsioon ja keskkonnasäästlikud tehnoloogiad).

Mitmed liikmesriigid on lühiajaliste meetmetena rakendanud o skuste ajakohastamise strateegiaid , tihtipeale Euroopa Sotsiaalfondi toetusel. Töötajate tööalase konkurentsivõime kaitseks on hakatud kasutama koolitust töökohal (Austria, Bulgaaria, Itaalia, Kreeka, Küpros, Luksemburg, Malta, Portugal, Rootsi, Ühendkuningriik). Need meetmed on parimad, kui neis keskendutakse uute töökohtade kindlaks tegemisele ja nende puhul nõutavatele oskustele. Mitmed liikmesriigid on välja töötanud uued oskuste arendamise strateegiad, mis on paremini kohandatud tööturu vajadustega (Austria, Belgia, Malta, Rumeenia, Slovakkia, Taani). Lisaks on tugevdatud sotsiaalpartnerite vahelist koostööd tulevikuvajaduste kindlakstegemisel ja kiirendatud õppekavade väljatöötamist (Belgia, Bulgaaria, Malta, Sloveenia). Mitmes liikmesriigis on selles protsessis oluline roll sotsiaalpartneritel (Bulgaaria, Luksemburg, Soome, Taani).

Liikmesriikide suutlikkus vajalike oskuste prognoosimisel on erinev. Soomes on ESFi toetusel välja arendatud uus kaasaegne süsteem. Kitsaskohtade ärahoidmiseks on vajalik prognoosimine lühiajalises perspektiivis. Mõned liikmesriigid kasutavad vajalike oskuste prognoosimiseks stimuleerivat õpet ja lähenemisviise (tööturuanalüüs, tööandjate küsitlused: Iirimaa, Küpros, Leedu, Rumeenia), mille jaoks kasutatakse sageli ESFi toetusi. Tulevikus peaks oskuste prognoosimist tõhustama, muu hulgas seeläbi, et tööstus ja koolitajad hindavad uusi vajadusi.

Mõned liikmesriigid (Austria, Belgia, Eesti, Hispaania, Iirimaa, Malta, Madalmaad, Portugal, Saksamaa) on koostanud pikemaajalised konkreetsed kavad kvalifikatsioonide saamiseks . On näha selget suundumust kogemusepõhisele õpetamisele ja õppimisele, eriti koolide õppekavades. Olulisse etappi on jõudmas Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku rakendamine, mis edendab kvalifikatsioonide suuremat läbipaistvust õpitulemuste alusel . Enamik liikmesriike teeb märkimisväärseid edusamme riiklike kvalifikatsiooniraamistike arendamisel, mis hõlmavad kõiki hariduse ja koolituse tasemeid ja tüüpe, ning oma raamistike vastavusse viimisel Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga 2010. aastaks. Mõned liikmesriigid on suurendanud pingutusi lihtsustada mitteametliku ja vabahariduse tõendamist (Austria, Hispaania, Iirimaa, Leedu, Luksemburg, Madalmaad, Prantsusmaa, Rootsi, Sloveenia)[5]. Osa riike on teinud algatusi, et tugevdada kõrghariduse rolli juba töötavate isikute kutsealases edasiõppes või isiklikus arengus (Belgia, Kreeka, Itaalia, Leedu, Madalmaad, Soome). Siiski vajavad kõrgharidusasutused endiselt suuremaid stiimuleid paindlikumate õppekavade ja õppimisviiside väljaarendamiseks ning eelnevate õpingute tunnustamise laiendamiseks.

Elukestva õppe rahastamine on oluline aspekt nii riiklike kui ka erasektori kulutuste piirangute tõttu. Paljud liikmesriigid on suurendanud kulutusi vähekvalifitseeritute ja töötute elukestvale õppele. Mõned on kasutusele võtnud toetuse, et kombineerida lühiajatööd ja edasiõpet (Belgia, Iirimaa, Läti, Luksemburg, Portugal, Prantsusmaa, Saksamaa, Tšehhi). Püüdlused tagada täiskasvanute õpe ja ümberõpe hõlmavad ka meetmeid vahendite kõrgharidusse suunamiseks (Iirimaa, Saksamaa, Ühendkuningriik). Kasutusele on võetud rahastamismehhanismid, et abistada VKEsid tööliste koolitamisel (Saksamaa, Sloveenia, Ungari).

2.4. ELi rahalise toetuse kasutamine prioriteetsete meetmete tõhustamiseks

Selleks et aidata liikmesriike kriisivastaste meetmete rahastamisel inimeste toetamiseks ettenähtud ELi rahaliste vahendite raames, on komisjon muutnud Euroopa Sotsiaalfondi (ESF) programmitööd ja juhtimist, et ESFil oleks võimalik kiirendada kavade elluviimist ja suunata programmid kõige enam abi vajavatesse sektoritesse ja kõige enam abi vajavatele rühmadele. Mõned liikmesriigid (Austria, Iirimaa, Leedu, Läti, Madalmaad, Saksamaa, Ungari, Ühendkuningriik) on kasutanud võimalust muuta kriisile reageerimiseks oma rakenduskavu, samal ajal kui teised kasutasid ESFi programmide juba olemasolevaid paindlikke võimalusi, et suunata toetused kriisi tõttu raskesse olukorda sattunutele.

Liikmesriigid on kasutanud ESF vahendeid ka Euroopa majanduse elavdamise kava prioriteetide ellurakendamiseks: näiteks töötushüvitiste saajate ringi laiendamiseks (Itaalia), ESFi võimalike abi saajate ringi laiendamiseks kõigi vanuserühmadeni (Austria), lühiajatöö laiemaks kasutamiseks (Kreeka, Saksamaa) ja selle kombineerimiseks koolitustega (Tšehhi) või ettevõtluse toetamise suurendamiseks (Portugal). Teised liikmesriigid tegid muudatusi oma ESFi programmidesse, võttes konkreetselt töötutele suunatud lühiajalisi kriisivastaseid meetmeid, näiteks suunasid ressursid ümber meetmetele, mis toetavad töötute tööalast konkurentsivõimet (Ühendkuningriik/Wales), muutsid prioriteete töötute kasuks (Iirimaa) või aitasid kohaneda suurte sotsiaalmajanduslike muutustega konkreetses piirkonnas (Hispaania/Navarra). Poola muutis valikukriteeriume, tagamaks et ESFi projektidele oleks juurdepääs töötajatel nendest sektoritest, mida kriis eriti rängalt mõjutab.

Liikmesriikide taotluste arv Euroopa Globaliseerumisfondile suurenes 2009. aastal oluliselt (20 võrrelduna 5ga 2008. aastal). 12 riiki taotles kokku 152,7 miljoni euro ulatuses abi 24 300 töötajale, kes kaotasid töö sektorites, nagu terasetööstus, autotööstus, tootmine, ehitus ja lennundus.

3. Edasine tegevus

Tööhõivealased meetmed, mille liikmesriigid on kriisile reageerimiseks võtnud, on oluliselt kaasa aidanud majanduse stabiliseerumisele ja on paljudel juhtudel vähendanud negatiivset mõju tööhõivele 2009. aastal. Siiski ootavad lahendamist veel paljud probleemid : kriis on esile toonud struktuuriprobleemid , eelkõige suurendanud pikaajalise ja struktuurse töötuse, oskuste mittevastavuse ning kõige ebasoodsamas olukorras olevate rühmade tööturult väljajäämise riski. Peale selle on ohus ELi sotsiaalne ja piirkondlik ühtekuuluvus , sest kriisi tõttu on eri riigid ja piirkonnad väga eri viisil ja ulatuses kannatada saanud, millel on erinevad tagajärjed tööturule.

Arvestades endiselt suurenevat tööpuudust ja vabade töökohtade vähesust 2010. aastal, jäävad lähiajal oluliseks jõulised tööturumeetmed. Selle raames on peamine ülesanne tõhustada lühiajaliste meetmete ja pikemaajaliste struktuurireformide seostatust .

Mõnede viimastel kuudel tööhõivekriisiga võitlemiseks võetud meetmete liigsel laiendamisel võib olla negatiivne pikemaajaline mõju tootlikkusele, tööturu toimimisele ja liikmesriikide eelarveolukorrale. Eriti oluline on parandada tööalast kindlust, toetada üleminekuid, vähendada tööturu killustatust ja tagada eelarve tasakaal ja näitavad, kui vajalikud on laiaulatuslikud poliitilised meetmed, mille puhul järgitakse turvalise paindlikkuse lähenemist. Pidades silmas majandustegevuse mõõduka elavnemise märke 2010. aastal, on seega järgmiste kuude peamine ülesanne kindlaks määrata millal ja kuidas kriisimeetmed järk-järgult lõpule viia . Kui viia ergutusmeetmed lõpule liiga vara, võib sel olla negatiivne mõju tööhõivele ja tööjõu nõudlusele. Nende lõpuleviimine liiga hilja võib negatiivselt mõjutada majanduse elavdamist ja kahjustada majanduskasvu keskpika perspektiivi eesmärke töötuse aeglasema vähenemise, madala tootlikkuse või ebastabiilse eelarveseisundi tõttu.

Ehkki piirangud ja olukorrad erinevad üksteisest ja eeldavad eri strateegiate kasutamist, on liikmesriikidel mitmed ühised tööhõivepoliitilised eesmärgid : tuleb peatada töötuse suurenemine ja vältida selle muutumist struktuurseks; tuleb parandada uuele töökohale üleminekuid, eriti oskuste ja töökohtade omavahel sobitumist; on vaja püsivalt toetada noori ja teisi kriisi tõttu kõige enam mõjutatuid; oskuste ajakohastamine tuleb paremini seostada tööturu vajadustega; tuleb veelgi edendada tööturul osalemist, eriti naiste, eakamate töötajate ja sisserännanute puhul. Nende eesmärkide täitmisel on asjakohane kogu Euroopat hõlmav kooskõlastatud lähenemine sotsiaalpartnerite aktiivsel osalusel.

Sellega seoses peab edaspidine tööhõivepoliitika käsitlema kolme valdkonda, mille puhul tuleb kriisimeetmeid käimasolevate struktuurireformide raames kohandada.

- Vajadus tugevdada praeguseid kriisimeetmeid . See probleem on aktuaalne eelkõige (ehkki mitte ainult) nende liikmesriikide puhul, kus võib järgmisel aastal oodata töötuse olulist suurenemist. Siin on kõige tähtsam keskenduda nimetatud meetmete tõhususe parandamisele . Eelkõige võib seni, kuni töötus suureneb, olla püsivate töökohtade puhul ajutiselt õigustatud lühendatud tööaja kasutamine, kuid abikõlblikkuskriteeriumid peavad olema 2009. aastal kasutatud kriteeriumidest rangemad. Sellised skeemid, mis võivad küll lühiajaliselt leevendada kriisi sotsiaalset mõju, hoida oluliselt kokku ettevõtete vallandamis- ja töölevärbamiskulusid ning aidata vältida ettevõttele vajaliku inimkapitali kaotamist, võivad pikas perspektiivis kaasa tuua ettevõtte töötajate liigse arvukuse ja lükata edasi vajalikke struktuurilisi ümberkorraldusi. Suureneva töötusega silmitsi seisvad liikmesriigid peaksid samuti kaaluma nende meetmete laiemat kasutamist, mis on tõestanud oma soodsat mõju tööturgudele, eelkõige suurendades tööturuasutuste suutlikkust rakendada personaalsemat lähenemisviisi, pakkudes abistavaid ja toetavaid tööotsinguteenuseid koondamisele eelneval perioodil. Peale selle võivad mitmed ajutised meetmed, mida kriisi vältel võetakse, anda võimaluse alustada stabiilsemaid struktuurireforme, et parandada konkreetsete tööturuasutuste tõhusust ja tulemuslikkust . Eelkõige käib see muutuste kohta, mis mõned riigid on teinud töötuskindlustussüsteemide ülesehituses või aktiivse tööturupoliitika tugevdamise osas. Lühiajalised meetmed, mis on kooskõlas turvalise paindlikkuse lähenemisviisiga, sealhulgas asjakohased tööstiimulid, võivad olla oluliseks vahendiks tööturu killustatuse probleemi lahendamisel.

- Vajadus muuta kriisimeetmeid . See kerkib eelkõige esile riikides, kel on hädasti vaja konsolideerida oma eelarvet. Siin on peamine ülesanne suurendada aktiivsust ja vähendada tööpuuduse lõksu jäämist (eriti tugevdada naiste osalemist), tagades samal ajal nende turvalisuse, kes seda kõige enam vajavad ja kes peavad töökohta vahetama. On tõsi ka, et ehkki eelnevate majanduskriiside käigus kasutatud ebasoodsaid passiivseid meetmeid tuleks vältida (ennetähtaegne pensionilejäämine, töölt kõrvalejäämine invaliidsus- või haigushüvitisskeemide raames), on sissetulekutoetus pakkunud kriisi puhkemisest peale leevendust paljudele abivajajatele ja aidanud seeläbi ära hoida vaesust. Peale selle näitab kogemus, et tööturult kõige kaugemale jäänud inimestel on äärmiselt raske tõhusalt ära kasutada aktiivseid meetmeid, nagu koolitust ja tööalast nõustamist. Liikmesriigid peaksid mõtlema ka nii sisemise kui ka välise paindlikkuse suurendamisele. Prioriteediks on astuda vastu suurenevale tööturu killustatusele, et parandada ebastandardsete lepingutega töötajate olukorda. Need töötajad ei ole tihtipeale töötuskindlustussüsteemide raames piisavalt kindlustatud ja neile ei laiene aktiivse tööturupoliitika meetmed (sest kindlustatus oleneb tavaliselt hüvitistest). Ülim eesmärk on suunata tähelepanu töökohtade kaitsmise asemel tööhõive kindlustamisele tööturul.

- Vajadus kriisimeetmed lõpetada. Sellele peavad praegu mõtlema need riigid, kus majanduse ja tööhõive olukord on kõige soodsam ning kus saab täielikult keskenduda struktuurireformidele . Töötute arvu suurenemine muudab aga tööturu pikaajaliste reformimeetmete rakendamise raskemaks; nende meetmete tõhususe suurendamine on äärmiselt tähtis. Tarvis on turvalisest paindlikkusest kantud reforme, millega parandada tööturu paindlikkust ja turvalisust. Tähtis on tasakaalustada töökaitset ja turvalisust turul, kõrvaldada lüngad tekkivate vajaduste ja tööturul olemasolevate oskuste vahel, edendada tööalast liikuvust piirkondade ja ametikohtade vahel ning parandada palgatõusu vastavust tootlikkuse tõusule. Lõppeesmärk on suurendada majanduse vastupanuvõimet tulevastele kriisidele eri sektorites või riikides.

[1] Täpse analüüsi tööhõivekriisi suundumuste ja poliitiliste abinõude kohta leiab komisjoni taustdokumendist 30. 11 2009. aasta tööhõive, sotsiaalpoliitika, tervise- ja tarbijakaitseküsimuste nõukogule. Täpsemaid andmeid vt ka komisjoni tööhõive, sotsiaalküsimuste ja võrdsete võimaluste peadirektoraadi igakuist tööturu monitori ( Monthly Labour Market Monitor ) ja aruannet „Tööhõive Euroopas 2009.

[2] EÜ sügisprognoos, 3.11.2009.

[3] Vt komisjoni 2009. aasta detsembri Euroopa majanduse elavdamise kava aruannet.

[4] Üksikasjalikum teave lühiajatöö kohta on esitatud komisjoni dokumendis tööhõive, sotsiaalpoliitika, tervise- ja tarbijakaitseküsimuste nõukogule (vt joonealune märkus 1).

[5] Vt KOM(2009) 640, 24.11.2009.