Komisjoni teatis keskkonnamõju hindamise direktiivi (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/92/EL, mida on muudetud direktiiviga 2014/52/EL) kohaldamise kohta projektide muutmise ja laiendamise osas (I lisa punkt 24 ja II lisa punkti 13 alapunkt a), sealhulgas nendega seotud peamiste mõistete ja põhimõtete kohta

(2021/C 486/01)

Sisukord

1 Sissejuhatus 3

1.1 Kättesaadavad teabeallikad 3

2 Üldpõhimõtted ja -mõisted 4

2.1 Keskkonnamõju hindamine – kohaldamisala 4

2.2 Keskkonnamõju hindamise direktiivi peamised asjakohased mõisted ja sätted 4

2.2.1 Projekt 5

2.2.2 Teostusluba 5

2.2.3 Projektide osadeks jagamine 7

2.2.4 Projekti üldmõju hindamine 8

2.2.5 Keskkonnamõju hindamata jätmise heastamine 8

3 Projektide muudatuste ja laiendamise haldamine 8

3.1 Taust 9

3.2 Projekti muutmise/laiendamise mõiste 10

3.3 Keskkonnamõju hindamise direktiivi I lisa – projektikategooria I lisa punkti 24 tähenduses 10

3.3.1 I lisa – Projektid, mille suhtes kehtivad künnised 11

3.3.2 I lisa – Künnisteta projektid 11

3.4 Keskkonnamõju hindamise direktiivi II lisa – projektikategooria II lisa punkti 13 alapunkti a tähenduses 12

4 Keskkonnamõju hindamise direktiivi kohaldamine tuumaelektrijaamade muutmise ja laiendamise suhtes 13

Sissejuhatus 13

4.1 Näited töödest või füüsilistest muutmistest, mis on seotud tuumaelektrijaamade projektikategooria muutmise või laiendamisega 14

4.2 Tuumaelektrijaama projektide muutmise või laiendamise lubamine 15

4.2.1 Kasutusea pikendamise ja pikaajalise käitamise erijuhud 16

4.3 Tuumaelektrijaamade projektide muutmise või laiendamise hindamise juhtpõhimõtted Doeli kohtuotsuse valguses 16

4.4 Riski kindlaksmääramine ja keskkonnamõju hindamise vajadus 17

4.5 Võrdlusuuringud keskkonnamõju hindamise direktiivi rakendamisel tuumaenergia valdkonnas 18

5 Kokkuvõte põhipunktidest 19

1 SISSEJUHATUS

Käesoleva juhenddokumendi eesmärk on selgitada pädevatele asutustele ja sidusrühmadele, kuidas kohaldada direktiivi 2011/92/EL Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta resolutsioonis (teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta) (1), mida on muudetud direktiiviga 2014/52/EL Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. aprilli 2014. aasta direktiiv, millega muudetakse direktiivi 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (2) (keskkonnamõju hindamise direktiiv), võttes arvesse Euroopa Liidu Kohtu uusimat praktikat. Eelkõige keskendutakse dokumendis keskkonnamõju hindamise direktiivi I ja II lisas loetletud muudatustele ja laiendustele ning eraldi peatükk on pühendatud tuumaenergiasektorile.

I lisa punkt 24 ja II lisa punkti 13 alapunkt a käsitlevad projektide muutmist ja laiendamist ning neil on lai kohaldamisala, kuna need hõlmavad keskkonnamõju hindamise direktiivi kohaldamisalasse kuuluvate kõikide projektikategooriate muudatusi. Keskkonnamõju hindamise direktiivi nõuetekohane kohaldamine projektide muutmise ja laiendamise suhtes on direktiivi üldise rakendamise seisukohast eriti oluline.

Osa uusimast kohtupraktikast, eelkõige Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-411/17 (3) Belgias Doelis asuva tuumaelektrijaama käitamisaja pikendamise kohta (edaspidi „Doeli kohtuotsus“), on esile toonud uusi tegureid, mida tuleb I lisa kohaste projektide muutmise käsitlemisel arvesse võtta, ning kinnitanud keskkonnamõju hindamise direktiivi kohaldamise peamisi põhimõtteid. Tulenevalt projekti muutmise või laiendamisega seotud projektikategooriate suhtes kohaldatavate menetluste laadist on pädevad riiklikud asutused ja muud sidusrühmad esitanud nende kohaldamise kohta arvukalt teabenõudeid.

Eespool esitatud kaalutlustele tuginedes on komisjon otsustanud avaldada käesoleva juhenddokumendi, et selgitada asjaomaseid mõisteid ja põhimõtteid keskkonnamõju hindamise direktiivi alusel, sealhulgas direktiivis kasutatud mõisteid ja selle sätteid. Juhenddokumendiga soovitakse parandada keskkonnamõju hindamise direktiivi rakendamist, tuues direktiivist tulenevate kohustuste kontekstist lähtuvaid näiteid, edendades ühtset lähenemisviisi ja selgitades projektide muutmist ja laiendamist käsitlevaid sätteid.

Võttes arvesse praktilisi olukordi, mis on paljudel juhtudel keerulised, ning seda, et keskkonnamõju hindamise direktiivi kohaldatakse väga erinevate valdkondade ja projektiliikide suhtes, ei ole võimalik esitada ammendavat näidete loetelu. Pädevatel riiklikel asutustel võib olla vaja kohaldada keskkonnamõju hindamise direktiivi nõudeid juhtumipõhiselt ja hinnata iga juhtumit eraldi, võttes arvesse konkreetseid asjaolusid. Keskkonnamõju hindamise direktiivi ühtlustatud rakendamise tagamiseks julgustab komisjon liikmesriike käivitama ise projektide muutmise ja laiendamise võrdlusuuringuid. Selline tegevus annaks võimaluse koondada eksperditeadmisi ja võrrelda iga liikmesriigi näiteid ning võiks järk-järgult viia ühtsete metoodikate väljatöötamiseni ELi tasandil ja hõlbustada konkreetsetel juhtudel nende praktilist rakendamist.

1.1 Kättesaadavad teabeallikad

Ainult Euroopa Liidu Kohus on pädev Euroopa Liidu õigust siduvalt tõlgendama. Keskkonnamõju hindamise direktiivi on Euroopa Kohtule esitatud kohtuasjades sageli käsitletud ning mitmes kohtuasjas on kõne all olnud I ja II lisas loetletud projektikategooriate määratlus, kirjeldus või ulatus.

Euroopa Kohus on oma otsustes sõnastanud peamised üldpõhimõtted keskkonnamõju hindamise direktiivis loetletud projektikategooriate ja muude mõistete, sealhulgas mõiste „projekt“ tõlgendamiseks.

Lisaks käesolevale juhenddokumendile on komisjoni talitused koostanud Euroopa Kohtu otsuste kohta ka brošüüri „Rulings of the Court of Justice — Environmental Impact Assessment of Projects“ ning ajakohastavad seda regulaarselt (4).

Keskkonnamõju hindamise direktiivis viidatakse sõnaselgelt teistele rahvusvahelistele lepingutele, nagu piiriülese keskkonnamõju hindamise konventsioon (Espoo konventsioon) (5) ja keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsioon (Århusi konventsioon) (6). Keskkonnamõju hindamise direktiivi tuleks seega tõlgendada kooskõlas nimetatud konventsioonidega (7). Võttes arvesse, et keskkonnamõju hindamise direktiiviga hõlmatud valdkondi on palju, sisaldavad ka mitmed muud ELi tasandi õigusaktid määratlusi, mis sisalduvad I ja II lisas käsitletud tegevustes või on nendega seotud (8).

Käesoleva dokumendi koostamisel võttis komisjon arvesse juhenddokumenti Espoo konventsiooni kohaldatavuse kohta tuumaelektrijaamade kasutusea pikendamise suhtes, mis töötati välja ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni (ECE) raames (9).

2 ÜLDPÕHIMÕTTED JA -MÕISTED

2.1 Keskkonnamõju hindamine – kohaldamisala

Keskkonnamõju hindamise direktiivis on sätestatud menetluslikud kohustused, mis on seotud direktiivi kohaldamisalasse kuuluvate avaliku ja erasektori projektidega, millel võib tõenäoliselt olla oluline keskkonnamõju. Nende projektide puhul on vaja teostusluba ja enne sellise loa andmist tuleb hinnata projektide mõju keskkonnale.

Keskkonnamõju hindamise direktiivi kohaldamisalasse kuuluvad projektid on jaotatud kategooriatesse ning loetletud I ja II lisas. I lisas on loetletud projektid, mida peetakse olulise keskkonnamõjuga projektideks ja mis peaks üldjuhul olema hõlmatud süstemaatilise hindamisega (keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 4 lõige 1). Keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 2 lõike 1 ja artikli 4 lõike 1 kohaselt ning olenemata artikli 2 lõikes 4 nimetatud erandjuhtudest tuleb direktiivi I lisas loetletud projektide keskkonnamõju kui sellist enne loa andmist süstemaatiliselt hinnata (10). Sellest järeldub, et liikmesriikidel ei ole selles osas kaalutlusruumi. Lisaks on enamiku I lisas nimetatud projektikategooriate puhul ette nähtud künnised, mis on otseselt seotud kohaldamisalaga. Kui I lisas loetletud projektikategooriate suhtes kehtestatakse siseriiklikes õigusaktides künnised, mida ei ole ette nähtud I lisas, piiraks see keskkonnamõju hindamise direktiivi kohaldamisala (11).

II lisas loetletud projektidel ei pruugi alati olla olulist keskkonnamõju. Selleks et teha kindlaks, kas neil projektidel on tõenäoliselt oluline keskkonnamõju, peaksid need läbima kindlaksmääramise menetluse, mida üldiselt tuntakse mõiste „sõelumismenetlus“ all. Keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 4 lõike 2 kohaselt võib tõenäolise olulise keskkonnamõju kindlaks määrata juhtumipõhiselt, kehtestades künnised või tingimused või neid meetodeid kombineerides, võttes arvesse direktiivi III lisas esitatud asjakohaseid valikutingimusi (projekti laad, projekti asukoht, võimaliku mõju liik ja laad).

Keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 2 lõige 1 kui peamine juhtpõhimõte ja lõppeesmärk piirab liikmesriikide kaalutlusõigust, eelkõige seoses II lisas loetletud projektidega, mille puhul on nõutav mõju hindamine, kui need projektid võivad muu hulgas oma laadi, mahu või asukoha tõttu keskkonda oluliselt mõjutada (12).

2.2 Keskkonnamõju hindamise direktiivi peamised asjakohased mõisted ja sätted

Järgmises osas kirjeldatakse peamisi asjakohaseid mõisteid ja sätteid, mis on seotud projektide ja nende muudatuste või laiendustega.

2.2.1 Projekt

Keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 1 lõike 2 punktis a on mõiste „projekt“ määratletud järgmiselt: „- ehitiste või muude käitiste püstitamine või kavade teostamine, - muu sekkumine looduskeskkonda ja maastikku, kaasa arvatud maavarade kaevandamine.“

Füüsiliste tööde olemasolu

Euroopa Kohus on korduvalt kinnitanud (13), et mõiste „projekt“ viitab ehitustöödele või füüsilisele sekkumisele. Olemasoleva loa pikendamist (näiteks lennujaama käitamiseks, nagu otsuses kohtuasjas Brussels Hoofdstedelijk Gewest jt, C-275/09, punkt 24, või jäätmekäitluskoha käitamiseks, nagu otsuses kohtuasjas Pro-Braine jt, C-121/11, punkt 31) ei saa liigitada projektiks artikli 1 lõike 2 punkti a tähenduses, kui objekti füüsiliselt muutvaid töid või sekkumisi ei toimu. Seetõttu on tööde või füüsilise sekkumise olemasolu eeltingimus selleks, et tegevust saaks käsitada projektina keskkonnamõju hindamise direktiivi tähenduses.

Doeli kohtuotsuses tuletas Euroopa Kohus meelde järgmist: „Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et arvestades eeskätt keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 1 lõike 2 punkti a esimese taande sõnastust, hõlmab mõiste „projekt“ objekti füüsiliselt muutvaid töid või sekkumisi“ (punkt 62).

Kui sedasama põhimõtet kohaldatakse I lisa punkti 24 ja II lisa punkti 13 alapunkti a suhtes, tähendab see, et keskkonnamõju hindamise direktiivi kohaldamisalasse ja artikli 1 lõike 2 punktis a esitatud projekti määratluse alla kuulumiseks peavad olemasolevate projektide muudatused või laiendused hõlmama algset projekti füüsiliselt muutvaid töid või sekkumisi (14).

2.2.2 Teostusluba

Keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 1 lõike 2 punktis c on mõiste „projekt“ määratletud järgmiselt:

c) „teostusluba“ – pädeva asutuse või pädevate asutuste otsus, mis annab arendajale õiguse projekti teostamiseks.

Teostusloa vajalikkus

Euroopa Kohus on korduvalt rõhutanud, et „keskkonnamõju hindamise direktiivi rakendamine peab liikmesriikides täielikult vastama selles esitatud nõuetele ja arvestama direktiivi peamist eesmärki, milleks on, nagu nähtub selle artikli 2 lõikest 1, enne loa andmist oma laadi, mahu või asukoha tõttu keskkonda oluliselt mõjutada võivatele projektidele teostusloa nõudmine ja nende mõju hindamine (15)“.

Järelikult tuleb keskkonnamõju hindamise direktiivi I lisa punkti 24 või II lisa punkti 13 alapunkti a tähenduses keskkonda oluliselt mõjutada võivate projektide muudatuste või laienduste suhtes kohaldada teostusloa andmise menetlust.

Teostusloa vorm

Keskkonnamõju hindamise direktiivi määratluse kohaselt on teostusluba pädeva asutuse või pädevate asutuste otsus, mis annab arendajale õiguse projekti teostamiseks (16).

Mõiste „teostusluba“ hõlmab seega väga erinevaid toiminguid (st otsused, load ja muud lubade andmise viisid) vastavalt liikmesriikides kohaldatavatele siseriiklikele menetlustele. Teostusloa määratlus ei põhine selle nimetusel või selle andmise menetlusel vastavalt asjaomase liikmesriigi siseriiklikule õigusele, vaid selle õiguslikul mõjul. Nagu Euroopa Kohus on sedastanud, peab otsuse liigitamine teostusloaks keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 1 lõike 2 punkti c tähenduses toimuma liikmesriigi õiguse kohaselt ja kooskõlas liidu õigusega (17).

Keskkonnamõju hindamise direktiivis ei nõuta ühtset loa andmise menetlust (18) ning vastavalt selle direktiivi artikli 2 lõikele 2 võib keskkonnamõju hindamise „lisada liikmesriikide projektide teostusloamenetlusse või kui see ei ole võimalik, muudesse menetlustesse või käesoleva direktiivi eesmärkide täitmiseks kehtestatud menetlustesse“. Seetõttu on teostusloa andmisega seotud terminoloogia liikmesriigiti erinev. Lisaks erinevatele nimetustele (nt ehitusluba, otsus, luba) võib erineda ka teostusloa andmise menetlus. Näiteks on võimalik anda teostusluba haldusmenetluses kohalikul, piirkondlikul või riiklikul tasandil või seadusandliku menetluse teel (19), tingimusel et järgitakse keskkonnamõju hindamise direktiivi asjakohaseid sätteid. Teostusluba ise peab olema lõplik otsus, millega antakse arendajale õigus projekti jätkata (sama põhimõtet kohaldatakse mitmeetapiliste menetluste puhul, vt järgmine punkt).

Kui keskkonnamõju hindamise direktiivi I lisa punktis 24 või II lisa punkti 13 alapunktis a osutatud projektide muudatused või laiendused, millel on tõenäoliselt oluline keskkonnamõju, võetakse vastu seadusandliku menetluse teel, hinnatakse nende keskkonnamõju vastavalt artikli 2 lõikele 1 (20).

Sellega seoses on samuti oluline tuua välja keskkonnamõju hindamise direktiivis osutatud teostusloa ja (käitise/rajatise/objekti) käitamisega seotud loa/litsentsi erinevus. Load, mis on määratletud või mida kasutatakse muudes õigusaktides, näiteks tööstusheidete direktiivis (21) või prügiladirektiivis (22), on teatavate tegevuskordade puhul asjakohased. Teiselt poolt annab luba keskkonnamõju hindamise direktiivi tähenduses arendajale juba oma määratluse kohaselt õiguse projekti jätkata (näiteks viia ellu ehitustöid või kavasid või sekkuda muul viisil looduskeskkonda ja maastikku (23)). Tegevusluba või litsents on asjaomaste õigusaktide alusel (24) tavaliselt seotud projekti käitamise loaga ning sageli põhineb see varasemal mitmeetapilises menetluses tehtud otsusel ja rakendab seda. Nagu eelmistes punktides märgitud, tuleb loa või litsentsi pikendamist eristada teostusloast keskkonnamõju hindamise direktiivi tähenduses, kui objekti füüsiliselt muutvaid töid või sekkumisi ei toimu (25).

Projektide muutmine ja laiendamine mitmeetapilistes menetlustes

Projektidele loa andmine toimub mõnikord keerukate haldusmenetluste raames, mis hõlmavad erinevaid etappe ja protsesse. Kui leitakse, et projekti on muudetud või laiendatud (26), on oluline kindlaks määrata, millal tuleks nõuda keskkonnamõju hindamist ja mida tuleks igas etapis hinnata. Mitmeetapilise loamenetluse korral tuleb keskkonnamõju hindamine põhimõtteliselt läbi viia niipea, kui on võimalik kindlaks teha ja hinnata kõiki mõjusid, mida projekt keskkonnale tõenäoliselt avaldab (27).

Doeli kohtuotsuses tuletas Euroopa Kohus meelde olemasolevat kohtupraktikat (28). Keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 2 lõike 1 kohaselt peab selle direktiiviga hõlmatud projektide keskkonnamõju hindamine toimuma „enne loa andmist“ (punkt 82). Samuti sedastas Euroopa Kohus, et „kui riigisisese õigusega nähakse ette mitmeetapiline loamenetlus, tuleb projekti keskkonnamõju hindamine üldjuhul läbi viia niipea, kui on võimalik kindlaks määrata ja hinnata kogu mõju, mida see projekt keskkonnale avaldada võib“ (punkt 85).

Euroopa Kohus juhtis tähelepanu ka olukordadele, kus loamenetlus on jagatud mitmeks etapiks, millest ühes tehakse peamine otsus, millega määratakse kindlaks teiste rakendusotsuste parameetrid. Sellistel juhtudel peab keskkonnamõju hindamine olema seotud peamise otsusega, välja arvatud juhul, kui osa keskkonnamõjust saab teatavaks alles hilisemas etapis ja on seotud rakendusotsustega. Sellisel juhul võib hilisemas etapis hinnata muud mõju, mis saab teatavaks selles hilisemas etapis (29). Euroopa Kohtu sõnul on peamine otsus see, kus määratletakse projekti peamised tunnused, mida hiljem ei arutata ega muudeta (30). Sellistel juhtudel tuleb liikmesriikidel tagada, et keskkonnamõju hindamine on seotud peamise otsusega.

Lisaks on Euroopa Kohus käsitlenud vajadust hinnata selliste projektide mõju tervikuna. Kui loamenetlus koosneb rohkem kui ühest etapist, millest üks hõlmab peamist otsust ja teine rakendusotsust, mis ei saa väljuda peamises otsuses sätestatud parameetritest –, on pädev asutus teatavatel juhtudel kohustatud tegema projekti keskkonnamõju hindamise isegi pärast üldplaneeringu loa andmist, kui ülejäänud küsimused hiljem heaks kiidetakse (31). Hindamine peab olema põhjalik, et hõlmata kõiki projekti aspekte, mida ei ole veel hinnatud või mida tuleb uuesti hinnata. Nagu Euroopa Kohus on meelde tuletanud, on keskkonnamõju hindamise direktiivis keskendutud projektide või nende muudatuste keskkonnamõju terviklikule hindamisele, mis ei tohi piirduda üksnes kavandatavate tööde otseste mõjudega, võtmata arvesse keskkonnamõjusid, mida võivad avaldada nende tööde tulemuste kasutamine ja käitamine (32). Niisugune hindamine ei sõltu ka sellest, kas projekt on piiriülene (33).

2.2.3 Projektide osadeks jagamine

Keskkonnamõju hindamise direktiivi eesmärgist ei või mööda hiilida projektide osadeks jagamisega ning mitme projekti kumulatiivse mõju arvesse võtmata jätmine ei tohi praktikas tähendada seda, et projektid jäävad hindamiskohustuse alt välja, isegi kui need projektid koos võivad keskkonda oluliselt mõjutada keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 2 lõike 1 tähenduses (34). See võib olla asjakohane eelkõige etapiviisi välja töötatud keeruliste projektide puhul, mille jaoks võib olla vaja esitada korduvaid loataotlusi.

Kui mitu projekti koos võivad keskkonda oluliselt mõjutada keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 2 lõike 1 tähenduses, tuleb nende keskkonnamõju hinnata tervikuna ja kumulatiivselt. Euroopa Kohus toetab oma kohtupraktikas keskkonnamõju hindamise direktiivi laia tõlgendamist ja on rõhutanud, et direktiivi eesmärk on „üldiselt hinnata projektide või nende muutmise mõju keskkonnale“ (35).

Näiteks kestuse osas leidis kohus, et pikamaaprojekte ei või jagada järjestikusteks lühikesteks lõikudeks, et nii kogu projekt kui ka jaotamise tulemusel saadud lõigud direktiivi kohaldamisalast välja jääksid. Niisugusel juhul kahjustaks see tõenäoliselt tõsiselt direktiivi kasulikku mõju, kuna siis piisaks, kui asjaomased siseriiklikud ametivõimud jaotaksid pikamaaprojekti järjestikusteks lühikesteks lõikudeks, et jätta see direktiivi nõuetest välja (36).

Euroopa Kohus on samuti rõhutanud, et keskkonnamõju hindamise vajalikkuse üle otsustamisel võib kumulatiivse mõju arvessevõtmine osutuda vajalikuks selleks, et vältida liidu õigusnormide eesmärgist möödahiilimist niisuguste projektide osadeks jaotamise kaudu, mis tervikuna võivad keskkonda oluliselt mõjutada. Seda kohtupraktikat silmas pidades peavad siseriiklikud ametiasutused uurima, kas ja mil määral mõjutavad kõnealused projektid ja varem elluviidud projektid keskkonda (37).

2.2.4 Projekti üldmõju hindamine

Doeli kohtuotsuses kinnitati veel üht keskkonnamõju hindamise direktiivi olulist põhimõtet ehk kohustust hinnata projekti üldist mõju ja viia läbi põhjalik keskkonnamõju hindamine. Kohtuotsuse punktides 64–72 leidis Euroopa Kohus, et olemasoleva projekti laiendamiseks ette nähtud meetmeid (mille eesmärk on tuumaelektrijaama taaskäivitamine kümneks aastaks või selle sulgemise edasilükkamine kümne aasta võrra, nagu on sätestatud punktis 59) ei saa eraldada renoveerimistöödest, millega need on lahutamatult seotud, moodustades seega ühe ja sama projekti. 2015. aasta seaduses sisalduvaid meetmeid (kasutusea pikendamine) ei saa tehnilisest ja rahalisest seisukohast nähtuna vajalikest töödest kunstlikult eraldada. Need tööd olid seadusandjale teada ja seotud seadusega (vt punktid 67–69). Kuigi selle põhimõtte kohaldamise kontrollimine jäeti liikmesriigi kohtunikule, leidis Euroopa Kohus, et need meetmed ja tööd on osa ühest ja samast projektist (punkt 71).

Samuti võetakse nõuetekohaselt arvesse vajadust hinnata projekti kui terviku üldist mõju, kui käitise käitamise ajal tehakse palju tehnilisi muudatusi või muudetakse mitut käitamispõhimõtet. Kuigi üldjuhul käitisi hooldatakse pidevalt ja nende ohutusetaset suurendatakse mitmel viisil, mis eraldi võetuna ei kujuta endast märkimisväärset ohtu keskkonnale, tuleks nende tegevuste kumulatiivset keskkonnamõju hinnata tervikuna, kui need on füüsiliselt seotud ja kujutavad endast projekti keskkonnamõju hindamise direktiivi tähenduses.

Seega, kui mitme väiksema muudatuse vahel on lahutamatu seos, mis näitab, et need on osa ühest komplekssest tegevusest (näiteks tõendatava kavatsusega pikendada tuumaelektrijaama või käitise kasutusiga), võivad need muudatused kujutada endast projekti keskkonnamõju hindamise direktiivi tähenduses. Tehnilised dokumendid, juhtimiskavad, investeerimiskavad, haldustoimingud või -aktid ning haldustoimingute või -aktidega seotud seletuskirjad võivad olla abiks selle kindlakstegemisel, kas muudatused on omavahel lahutamatult seotud ja osa sellisest komplekssest tegevusest (tõendatava kavatsusega pikendada tuumaelektrijaama kasutusiga).

Nõuet käsitleda projekti tervikuna (nii selle komponente kui ka mõju) on muudetud keskkonnamõju hindamise direktiiviga veelgi tugevdatud (38).

2.2.5 Keskkonnamõju hindamata jätmise heastamine

Liikmesriigid peavad rakendama keskkonnamõju hindamise direktiivi viisil, mis vastab täielikult selle nõuetele, ja arvestama direktiivi peamist eesmärki. Artikli 2 lõikest 1 tuleneb selgelt, et enne teostusloa andmist nõutakse keskkonda muu hulgas oma laadi, mahu või asukoha tõttu tõenäoliselt oluliselt mõjutavatel projektidelt teostusluba ja hinnatakse nende keskkonnamõju (39). See direktiivi aluspõhimõte tähendab, et direktiivi I ja II lisas loetletud projektide puhul tuleb enne teostusloa saamist läbi viia vastavalt keskkonnamõju hindamine või sõelumismenetlus.

Vastasel juhul ei saa arendaja „alustada kõnealuse projektiga seotud töid, eiramata seejuures nimetatud direktiivi nõudeid“ (40).

Keskkonnamõju hindamise direktiivis ei ole sätestatud ex post keskkonnamõju hindamist ega sõelumismenetluse läbiviimist ega seda ette nähtud võimaliku õiguskaitsevahendina keskkonnamõju hindamise direktiivi järgimata jätmise korral. II lisas loetletud projektide sõelumise või I lisas loetletud projektide keskkonnamõju hindamise menetluse läbiviimata jätmine kujutab endast Euroopa Liidu õiguse rikkumist (41).

ELi lepingu artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõtte kohaselt peavad liikmesriigid siiski kõrvaldama liidu õiguse rikkumise tagajärjed. Keskkonnamõju hindamise tegemata jätmise heastamise kohustus tuleneb koostööpõhimõttest, mis on sätestatud liidu esmases õiguses ja väljakujunenud kohtupraktikas (42). Pädevad asutused on seega kohustatud võtma oma pädevuse piires keskkonnamõju hindamise tegemata jätmise heastamiseks vajalikud meetmed, näiteks tühistades või peatades sellise hindamise läbiviimiseks juba antud teostusloa, võttes arvesse liikmesriikide menetlusautonoomiast tulenevaid piiranguid (43).

Euroopa Kohus on otsustanud, et liidu õigusega ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis lubavad teatavatel juhtudel seadustada liidu õigusega vastuolus olevaid toiminguid või meetmeid, ning on täpsustanud, et sellise võimaliku seadustamise suhtes tuleks kohaldada tingimust, et seeläbi ei anta huvitatud isikutele võimalust hiilida kõrvale liidu õiguse eeskirjade täitmisest või olla vabastatud nende täitmisest ning et selline võimalus on rakendatav vaid erandkorras (44).

Keskkonnamõju ex post hindamine on võimalik parandusmeede juhul, kui de facto ei ole keskkonnamõju hindamise direktiivi järgitud (nt olukordades, kus teostusluba oli juba antud ilma keskkonnamõju hindamist läbi viimata ja tööd kas teostati või kohe teostatakse).

Euroopa Kohus on leidnud, et hindamine, mis viiakse läbi pärast projekti elluviimist ja käivitamist, ei või piirduda selle tulevase keskkonnamõjuga, vaid arvesse tuleb võtta ka projekti elluviimisest alates avaldunud keskkonnamõju. Järelikult peavad liikmesriigid liidu õiguse kohaselt küll kõrvaldama selle tegematajätmise õigusvastased tagajärjed, kuid liidu õigusega ei ole vastuolus see, kui keskkonnamõju hindamine viiakse olukorra seadustamiseks läbi pärast projekti elluviimist ja käivitamist, eeldusel et

— liikmesriigi õigusnormidega, mis seadustamist lubavad, ei anta huvitatud isikutele võimalust liidu õigusnormide täitmisest kõrvale hiilida või olla nende täitmisest vabastatud, ning

— olukorra seadustamiseks läbiviidav hindamine ei puuduta üksnes projekti tulevast keskkonnamõju, vaid võtab arvesse ka pärast projekti elluviimist avaldunud keskkonnamõju (45).

Keskkonnamõju ex post hindamist tuleks teha üksnes erandkorras ja selleks, et tagada keskkonnamõju hindamise direktiivi eesmärkide saavutamine, isegi kui menetlust ei ole ametlikult läbi viidud; see ei võimalda liikmesriikidel keskkonnamõju hindamise direktiivi nõuetest kõrvale hoida (46).

Liikmesriikide kohustus võtta kõik vajalikud meetmed keskkonnamõju hindamise tegematajätmise õigusvastaste tagajärgede kõrvaldamiseks on kohaldatav ka projektide elluviimata jätmise ning projektide muutmise või laiendamise korral.

3 PROJEKTIDE MUUDATUSTE JA LAIENDAMISE HALDAMINE

3.1 Taust

Algselt ei käsitlenud Nõukogu direktiiv 85/337/EMÜ (47) sõnaselgelt olemasolevate projektide muutmist või laiendamist, välja arvatud II lisa punktis 12: „I lisaga hõlmatud arendusprojektide muudatused ja I lisaga hõlmatud projektid, mille eesmärk on üksnes või peamiselt uute meetodite või toodete arendamine ja katsetamine ning mida ei kasutata kauem kui üks aasta“ (II lisa punkt 12).

Kaksteist aastat pärast algse direktiivi vastuvõtmist lisati projektide muutmise esimese projektikategooriana II lisa punkti 13 alapunkt a, mille sõnastus on sama mis praegu. Teisisõnu muudeti Nõukogu direktiivi 85/337/EMÜ direktiiviga 97/11/EÜ (48), lisades II lisa punkti 13: „Juba loa saanud või valminud või käimasolevate I või II lisas loetletud tööde muutmine või laiendamine, kui see võib keskkonda oluliselt kahjustada“ (49).

I lisa punkt 24 lisati kuus aastat pärast esimese projektimuudatuste kategooria lisamist. Euroopa Parlamendi ja nõukogu Direktiiviga 2003/35/EÜ (50) tehtud muudatused, mille eesmärk oli viia ühenduse õigusaktid vastavusse Århusi konventsiooni sätetega, näitasid selgelt, et keskkonnamõju hindamine on kohustuslik „[k]äesolevas lisas loetletud projektide [...] [muutmiseks] või [...] [laiendamiseks], kui niisugune muudatus või laiendamine ise ei ületa käesolevas lisas sätestatud võimalikke künniseid“.

Pärast I lisa punkti 24 lisamist direktiivi teksti on Euroopa Kohus teinud ainult ühe otsuse, milles ta seda projektikategooriat tõlgendas, nimelt otsuse kohtuasjas C-411/17.

3.2 Projekti muutmise/laiendamise mõiste

Keskkonnamõju hindamise direktiivis ei ole mõistet „muudatus või laiendamine“ määratletud ega selle kohta näiteid esitatud. See, mis täpselt kujutab endast muudatust või laiendamist, sõltub projekti liigist. Mõned näited selliste muudatuste või laienduste kohta on esitatud allpool punktides 3.3.1 ja 3.3.2, tuginedes Euroopa Liidu Kohtu praktikale.

I lisa punkt 24 ja II lisa punkti 13 alapunkt a on konkreetsed projektikategooriad, mis hõlmavad keskkonnamõju hindamise direktiivi kohaldamisalasse kuuluvate kõikide projektikategooriate muudatusi ja laiendusi koos kõigi nende eripäradega.

3.3 Keskkonnamõju hindamise direktiivi I lisa – projektikategooria I lisa punkti 24 tähenduses

I lisa punkt 24. Käesolevas lisas loetletud projektide mis tahes muudatus või laiendamine, kui niisugune muudatus või laiendamine ise ei ületa käesolevas lisas sätestatud võimalikke künniseid.

I lisa punktis 24 osutatakse sõnaselgelt I lisas loetletud projektide mis tahes muutmisele või laiendamisele, kui need vastavad kõnealuses lisas sätestatud võimalikele künnistele (51).

Doeli kohtuotsuses selgitas Euroopa Kohus veel ühte aluspõhimõtet, millest tuleneb kohustus viia I lisas loetletud projektide muutmise või pikendamise puhul läbi keskkonnamõju hindamine, lähtudes sellise muutusega kaasnevast keskkonnaohust.

Euroopa Kohus tuletas meelde, et direktiivi lisas loetletud projektide puhul tuleb keskkonnamõju hinnata, kui projektid võivad oma laadi, mahu või asukoha tõttu keskkonda oluliselt mõjutada, ning et:

„78. Keskkonnamõju hindamise direktiivi I lisa punkti 24 sõnastusest ja ülesehitusest nähtub, et selles on silmas peetud selliseid projekti muudatusi või laiendamisi, millel võib eeskätt nende laadi või ulatuse tõttu olla samasugune keskkonnamõju kui projektil endal.

79. Seega tuleb põhikohtuasjas vaidlusaluseid meetmeid, mille toimel pikeneb kahele asjaomasele tuumaelektrijaamale antud tööstusliku elektritootmise luba, mille kestus oli algselt 31. jaanuari 2003. aasta seaduses piiratud 40 aastaga, olulise perioodi ehk kümne aasta võrra, pidada – koos oluliste renoveerimistöödega, mida on vaja nende jaamade halva seisukorra tõttu ja kohustuse tõttu viia jaamad ohutusnõuetega kooskõlla – selliseks, et nende võimalik keskkonnamõju on võrreldava ulatusega tuumaelektrijaamade algse käivitamise keskkonnamõjuga.“

Doeli kohtuotsuse punktis 78 kehtestas Euroopa Kohus aluspõhimõtte, millest lähtuvalt tekib I lisas loetletud projektide muutmise või pikendamise korral keskkonnamõju hindamise läbiviimise kohustus. Asjakohaste kriteeriumide hindamise mõõdupuu on keskkonnamõjuga seotud risk. Kui projekti muutmise või laiendamisega kaasnev risk on sarnane algse projektikategooriaga seotud riskile, kuulub projekt keskkonnamõju hindamise direktiivi I lisa punkti 24 kohaldamisalasse (52).

Selles kohtuasjas viitas Euroopa Kohus mõlemale meetmele, mille tagajärjel pikeneb elektritootmise lubade kehtivusaeg, ja ehitustööde ulatusele. Punktis 79 viitas ta tuumaelektrijaamade käitamisaja märkimisväärsele pikendamisele (10 aastat) ja asjaolule, et teha tuleb olulisi renoveerimistöid (53). Euroopa Kohus järeldas, et projekti keskkonnariskid on oma ulatuselt võrreldavad tuumaelektrijaamade algse käivitamise keskkonnamõjuga.

Otsuses viidatakse projekti muutmise või laiendamise laadile või ulatusele kui mitteammendavale näitele kriteeriumidest, mille alusel tuleks hinnata, kas keskkonnariskid vastavad algse projekti keskkonnariskidele. Samuti ei tulene kohtuotsusest, et mõlemad kriteeriumid peavad olema koos täidetud. Otsustavaks teguriks näib olevat asjaolu, et kõnealuse projekti üldise hindamise alusel vastavad olemasolevad riskid algse projekti riskidele (käsitletaval juhul tuumaelektrijaamad ja tuumareaktorid). Sellest järeldub, et projekti muutmise/laiendamise laad ja ulatus ei näi olevat ainsad võimalikud kriteeriumid. Samuti ei tundu olevat vajalik see, et riskid tuleneksid nii projekti laadist kui ka ulatusest, kui need on sarnased algse projekti omadega. Ei ole välistatud, et risk võib tuleneda ka ainuüksi projekti laadist või selle ulatusest („eeskätt nende laadi või ulatuse tõttu“ (54)).

3.3.1 I lisa – Projektid, mille suhtes kehtivad künnised

Enam kui poolte I lisas loetletud projektikategooriate suhtes on kehtestatud künnised. Seetõttu tuleb projektide sellise muutmise või laiendamise suhtes, mis kõnealustele künnistele vastavad või neid ületavad, kohaldada keskkonnamõju hindamist, kuna need muudatused või laiendamised kujutavad endast riski, mis on sarnane esialgse projektikategooriaga seotud riskile (55).

Siiski on oluline märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb töid, millega muudetakse käimasolevaid projekte, mille kohta on I lisas kehtestatud künnised, hoolikalt hinnata, et teha kindlaks, millistel tingimustel neist künnistest kinni peetakse. Kohtuasjas Abraham jt (C-2/07) tehtud otsuses sedastas Euroopa Kohus, et „[...] vähemalt 2100-meetrise maandumisrajaga lennuvälja ümberehitustööd ei ole seega mitte üksnes maandumisraja pikendamise tööd, vaid kõik tööd (56) , mis puudutavad selle lennuvälja ehitisi, seadmeid ja varustust, kui neid võib oma laadi, mahu või tunnuste poolest pidada lennuvälja enda ümberehituseks. Nii on see muu hulgas tööde puhul, mille eesmärk on laiendada märgatavalt lennuvälja tegevust ja suurendada lennuliiklust“ (punkt 36) (57).

3.3.2 I lisa – Künnisteta projektid

I lisa künnistega projektide puhul tuleks kõiki I lisa künnisteta projektide muudatusi või laiendamist, mis muu hulgas oma laadi või ulatuse tõttu kujutavad endast riske, mis on keskkonnamõju poolest sarnased projekti enda omadega, käsitada I lisa punkti 24 alla kuuluvatena. Selliste projektidega kaasneb märkimisväärne keskkonnamõju risk keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 2 lõike 1 tähenduses ning seetõttu tuleks nende keskkonnamõju hinnata artikli 4 lõike 1 alusel (58).

Keskkonnamõju hindamise direktiivis ei ole sätestatud menetlust projekti keskkonnamõjuga seotud riskitaseme kindlaksmääramiseks ning seetõttu peavad projekti analüüsi läbi viima arendajad ja pädevad asutused. Projekti arendajate ja keskkonnamõju hindamise eest vastutavate pädevate asutuste jaoks on oluline teha kindlaks, millisel hetkel nõuab projekti muutmine või laiendamine keskkonnamõju hindamist. Suunised keskkonnamõju hindajatele erinevate lähenemisviiside kohta, mida saab kasutada olulise keskkonnamõju riski kindlakstegemiseks, on esitatud keskkonnamõju hindamise ulatuse määramise juhendis (59) ja keskkonnamõju hindamise aruande koostamise juhendis (60).

Igal juhul, nagu on märgitud punktis 2.2.2, peavad liikmesriigid siiski tagama, et nad rakendavad keskkonnamõju hindamise direktiivi viisil, mis vastab täielikult direktiivi nõuetele, võttes arvesse selle põhieesmärki, milleks on, nagu nähtub artikli 2 lõikest 1, enne loa andmist oma laadi, mahu või asukoha tõttu keskkonda oluliselt mõjutada võivatele projektidele teostusloa nõudmine ja nende mõju hindamine (61).

I lisa sisaldab 16 ilma määratud künniseta projektiliiki, mida võib jagada kolme rühma: tuumaenergiaga seotud projektid (I lisa punkti 2 alapunkt b ja I lisa punkt 3), tööstusrajatised (I lisa punktid 4, 6, 9, I lisa punkti 18 alapunkt a ja punkt 22) ning lineaarsed projektid, nagu pikamaaraudteeliinide ja kiirteede ehitamine (I lisa punkti 7 alapunkt a – pikamaa raudteeliiklus (62) ja I lisa punkti 7 alapunkt b).

Kohtuasjas C-411/17 järeldas Euroopa Kohus resolutsiooni esimeses osas, et suletud tuumaelektrijaama tööstusliku elektritootmise taaskäivitamine ligi kümneks aastaks, mille tulemusel lükatakse riigi seadusandja poolt algselt ette nähtud kuupäev jaama deaktiveerimiseks ja tema tegevuse lõpetamiseks kümne aasta võrra edasi ning ka seadusandja poolt algselt ette nähtud kuupäev tegutseva tuumaelektrijaama deaktiveerimiseks ja tööstusliku elektritootmise lõpetamiseks lükatakse kümne aasta võrra edasi – meetmed, millega kaasnevad objekte füüsiliselt muutvad tuumaelektrijaamade renoveerimistööd (63) –, on direktiivi tähenduses „projekt“, mille suhtes tuleb üldjuhul korraldada enne nende meetmete vastuvõtmist keskkonnamõju hindamine.

Analoogia alusel tuleb hinnata selliste I lisa projektide muudatusi või laiendusi, mille suhtes ei ole kehtestatud künnist, mis muu hulgas oma laadi või ulatuse tõttu kujutavad endast riske, mis on keskkonnamõju poolest sarnased algse projekti enda omadega.

3.4 Keskkonnamõju hindamise direktiivi II lisa – projektikategooria II lisa punkti 13 alapunkti a tähenduses

II lisa punkti 13 alapunkt a – Juba loa saanud või valminud või käimasolevate I või käesolevas lisas loetletud projektide muutmine või laiendamine, kui see võib keskkonda oluliselt kahjustada (I lisaga hõlmamata muudatus või laiendus).

Punkt viitab mis tahes muudatusele või laiendusele, millel võib olla oluline kahjulik mõju keskkonnale.

Sellesse kategooriasse kuuluvate projektide sõelumine peab toimuma vastavalt üksikasjalikele nõuetele ja kriteeriumidele, mis on esitatud keskkonnamõju hindamise direktiivi artiklis 4, IIA lisas ja III lisas. Artikli 4 lõikes 3 on nõutud, et pädevad asutused võtaksid keskkonnamõju hindamise vajalikkuse üle otsustamisel arvesse asjakohaseid tingimusi, st projektide omadusi (sealhulgas kogu projekti suurust ja ülesehitust), projekti asukohta ning võimaliku mõju liiki ja omadusi. Need kriteeriumid on loetletud keskkonnamõju hindamise direktiivi III lisas. Pädev asutus peab tegema otsuse selle kohta, kas kavandatava II lisa kohase projekti suhtes tuleb kohaldada keskkonnamõju hindamise menetlust või mitte, tuginedes teabele, mille arendaja on esitanud vastavalt IIA lisas sätestatud üksikasjalikele nõuetele (sealhulgas kogu projekti füüsiliste omaduste kirjeldus). Samuti peab pädev asutus võtma arvesse muid asjakohaseid keskkonnamõju hindamisi, mis on tehtud muude ELi õigusaktide kui keskkonnamõju hindamise direktiivi alusel. Sõelumisotsust tuleb põhjendada, see tuleb teha avalikult kättesaadavaks (artikli 4 lõige 5) ja see tuleb läbi vaadata, nagu on sätestatud kohtupraktikas (64). Lõpuks peab pädev asutus tegema otsuse selle kohta, kas keskkonnamõju hindamine on nõutav või mitte, artikli 4 lõikes 6 sätestatud tähtaja jooksul.

Keskkonnamõju hindamise direktiivis ei ole määratletud „olulise kahjuliku“ mõju mõistet. Mõiste „oluline“ tähendab üldiselt, kui märkimisväärne või suur võib olla mõju. „Kahjulik“ aga kirjeldab, et selline mõju on ebasoodne või kahjustav. Sellega seoses on keskkonnamõju hindamise direktiivi III lisas loetletud kriteeriumid üldisteks suunisteks, mis võivad olla sobivaks raamistikuks kahjuliku keskkonnamõju olulisuse kindlaksmääramisel.

Nagu punktis 2.1 juba märgitud, peaksid pädevad asutused selleks, et teha kindlaks, kas teatavate I ja II lisa projektide muudatusi või laiendusi tuleks hinnata, võtma arvesse keskkonnamõju hindamise direktiivi põhieesmärki, milleks on enne loa andmist oma laadi, mahu või asukoha tõttu keskkonda oluliselt mõjutada võivatele projektidele teostusloa nõudmine ja nende mõju hindamine, ning direktiivi laia ulatust ja eesmärki.

4 KESKKONNAMÕJU HINDAMISE DIREKTIIVI KOHALDAMINE TUUMAELEKTRIJAAMADE MUUTMISE JA LAIENDAMISE SUHTES

Sissejuhatus

Keskkonnamõju hindamise direktiivi I lisa punkti 2 alapunktis b on loetletud tuumaelektrijaamad (65) ja muud tuumareaktorid, sealhulgas selliste elektrijaamade või reaktorite lammutamine või kasutusest kõrvaldamine. I lisa punkti 3 alapunktides a ja b esitatud täiendavad projektikategooriad hõlmavad tuumkütuse tootmise ja rikastamise või kiiritatud tuumkütuse või radioaktiivsete jäätmete töötlemise, hoiustamise või lõpphoiustamise rajatisi. Võttes arvesse Euroopa Kohtu viimast tuumasektoriga seotud praktikat, on käesoleva punkti eesmärk uurida, millal ja kuidas kohaldatakse keskkonnamõju hindamise menetlust olemasolevate tuumakategooria projektide muutmise või laiendamise suhtes.

Juhenddokumendis võetakse arvesse ka viimaseid arenguid selles valdkonnas piiriülese keskkonnamõju hindamist käsitleva Espoo konventsiooni raames ning esitatakse need keskkonnamõju hindamise direktiivi sätete ja Euroopa Liidu Kohtu viimase kohtupraktika valguses. Eelkõige võtsid Espoo konventsiooni osalised 2020. aasta detsembris vastu suunised konventsiooni kohaldatavuse kohta tuumaelektrijaamade kasutusea pikendamise suhtes (66). Sellised laiendused võivad endast kujutada ka projektide muutmist või laiendamist keskkonnamõju hindamise direktiivi sätete alusel ning seega on need käesoleva juhenddokumendi puhul asjakohased.

Terminoloogia

Kuigi keskkonnamõju hindamise direktiivis ja Espoo konventsioonis kasutatud teatavad mõisted ei ole identsed, on need mõisted omavahel seotud ja direktiivi tuleks tõlgendada Espoo konventsiooni valguses. Näiteks kui keskkonnamõju hindamise direktiivis on määratletud mõiste „projekt“, siis 1991. aasta Espoo konventsioonis kasutatakse mõistet „kavandatav tegevus“. Keskkonnamõju hindamise direktiivi muudatuste ja laienduste kontseptsiooni puhul hõlmab Espoo konventsioon nii uusi või kavandatud tegevusi kui ka „olulist muutust tegevuses“. Nagu on märgitud punktis 3.2, ei ole keskkonnamõju hindamise direktiivis määratletud olemasolevate projektide „muutmise või laiendamise“ mõistet; samuti ei ole Espoo konventsioonis määratletud, mis on tegevuse „oluline muutus“. Vaatamata terminoloogia erinevusele on sisulisi sarnasusi.

Samamoodi võib tuumaelektrijaama tegevuse jätkumisele pärast algselt määratud kasutusiga viidata mitmete terminite abil, sõltuvalt näiteks loa andmise korrast ja õigusraamistikust. Seega võime osutada kasutusea pikendamisele, jätkuvale või pikaajalisele käitamisele (67) jne.

Espoo suunistes kasutatakse mõistet tuumaelektrijaamade „kasutusea pikendamine“ pragmaatilisel viisil, tuginedes poolte ühisele arusaamale mõistest ja kirjeldades sellega seoses kõige levinumaid olukordi. Käesolevas juhenddokumendis osutatakse ka mõistele „pikaajaline käitamine“, mida Euroopa Komisjon ja Euroopa Liidu Kohus (ja muud rahvusvahelised foorumid, näiteks Rahvusvaheline Aatomienergiaagentuur (IAEA)) üldiselt kasutavad.

Keskkonnamõju hindamise direktiiv ja Euratomi õigusaktid

Keskkonnamõju hindamise direktiiv põhineb Euroopa Liidu toimimise lepingul. Nagu Euroopa Liidu Kohus oma hiljutises kohtupraktikas märkis, on „Euratomi lepingul ja EL toimimise lepingul on sama õigusjõud, nagu ilmneb Euratomi lepingu artikli 106a lõikest 3, mille kohaselt EL lepingu ja EL toimimise lepingu sätted ei kaldu kõrvale Euratomi lepingu sätetest. […] Kuna Euratomi leping on valdkondlik leping, mille eesmärk on tuumaenergia arendamine, samas kui EL toimimise lepingul on palju ulatuslikumad eesmärgid ja see annab liidule ulatusliku pädevuse paljudes valdkondades ja sektorites, kohaldatakse EL toimimise lepingu eeskirju tuumaenergeetika sektoris, kui Euratomi leping ei sisalda erinorme“ (68). Seega ei välista Euratomi asutamisleping selles sektoris liidu keskkonnaalaste õigusnormide kohaldamist ning keskkonnamõju hindamise direktiivi kohaldatakse tuumaelektrijaamade ja muude tuumareaktorite suhtes (69).

Euratomi lepingut ja keskkonnamõju hindamise direktiivi kohaldatakse igal juhul paralleelselt. Euratomi asutamislepingu artikkel 37 sisaldab erisätteid, mis käsitlevad ohutust ja kaitset ioniseeriva kiirguse eest, sealhulgas vee, mulla või õhuruumi radioaktiivset saastumist. Keskkonnamõju hindamise direktiivis on nõutud, et projekti puhul, millel on tõenäoliselt oluline mõju keskkonnale, tehakse kindlaks, kirjeldatakse ja hinnatakse sobival viisil otsest ja kaudset olulist mõju elanikkonnale, inimeste tervisele, elurikkusele, maale, mullale, veele, õhule, kliimale, materiaalsele varale, kultuuripärandile ja maastikule ning nende tegurite vastastikust mõju.

Keskkonnamõju hindamise direktiivi sätete kohaldamisel peavad pädevad asutused võtma arvesse Euratomi asutamislepingus sätestatud menetluste kasulikku mõju ning Euratomi asutamislepinguga nii komisjonile kui ka liikmesriikidele antud ja kehtestatud konkreetseid õigusi ja kohustusi (70).

4.1 Näited töödest või füüsilistest muutmistest, mis on seotud tuumaelektrijaamade projektikategooria muutmise või laiendamisega

Keskkonnamõju hindamise direktiivis ei ole mõistet „olemasolevate projektide muutmine või laiendamine“ täpsemalt määratletud ega esitatud selle kohta näiteid. Nagu on märgitud eelmistes punktides, on Euroopa Kohtu praktika kohaselt ehitustööde või muu füüsilise muutmise olemasolu projekti olemasolu eeltingimus direktiivi tähenduses. Üksikasjalikuma määratluse puudumisel määratakse käesolevas juhenddokumendis kindlaks ja rühmitatakse näitlikud näited erinevatest võimalikest töödest või füüsilistest muutmistest tuumaelektrijaamas, mis hõlmavad seadmete ja süsteemide ajakohastamist, muutmist või asendamist.

Tuumaelektrijaama paigaldatud tehniliste süsteemide arv ja keerukus on väga suur ning oleks ebapraktiline püüda loetleda kõik erinevad võimalikud muutmised. Näited tuumaelektrijaamades tehtud töödest või füüsilistest muutmistest mis tõid kaasa jaama struktuuride, süsteemide ja komponentide muutmise või asendamise, võib siiski kokku võtta kolme kategooriana.

— Jaama jõudluse/tasuvuse parandamine Kuna tuumaelektrijaama ehitamise ja käitamise eesmärk on toota elektrit ja saada selle müügist kasumit, on tuumaelektrijaama loa saajatel stiimul parandada jaama elektritootmisvõimsust või vähendada selle tegevuskulusid. Jaama täiustamine, mis võib vähendada hooldamisvajadust või käsitsi käitamist, aitab muu hulgas kaasa tegevuskulude vähendamisele. Toodetud elektri koguse suurenemine saavutatakse peamiselt reaktori tootmisvõimsuse suurendamise või selle seisakuaja vähendamisega. Sellega seotud rajatise uuendamise projektid võivad hõlmata turbiini, generaatorit, trafot, kondensaatori renoveerimist või asendamist; muudatusi kütuses (nt suurem rikastusaste), et suurendada tuumasoojusvõimsust või kütuse viibeaega südamikus (mis vähendab/lühendab kütuse tankimise seisakuid); muutusi veekeemia režiimis (nt korrosioonisaaduste tekke vähendamine); valitud Balance-Of-Plant-süsteemide remontimist, et saavutada kalorsustsükli suurem tõhusus; kontrollisüsteemide ning inimene-masin kasutajaliideste (nt põhijuhtimiskeskus) ajakohastamist, et saavutada tuumajaama suurem töökindlus ja käideldavus; jne. Kõnealuseid muudatusi võib teha igal ajal tuumajaama kasutusea jooksul.

— Tuumajaama seisukorra säilitamine vastavalt selle tehnilisele kirjeldusele / loa andmise alusele Tuumaelektrijaamas tehnilise spetsifikatsiooni või loa järgse seisundi säilitamiseks tehtavad tööd või füüsilised muutmised võivad ulatuda rutiinsest hooldusest (nt varuosade paigaldamine) süsteemide, struktuuride ja osade suuremahulise uuendamiseni, osade asendamiseni, sealhulgas sellised olulised osad nagu aurugeneraatorid, reaktori surveanumate pead, juhtvarraste ajamimehhanismid või reaktori siseosad. Osade asendamine võib olla vajalik vananemise, kulumise või kahjustuste tõttu (nt vananenud analoogsete kontrollisüsteemide asendamine kaasaegsete digitaalsüsteemidega). Paljudel juhtudel on tegemist sarnaste varuosadega, kuigi mõned neist võivad parandada ohutust või usaldusväärsust tänu täiustatud disainile või kaasaegsema tehnoloogia kasutamisele. Selliseid töid võib vajadusel teha igal ajal tuumareaktori kasutusea jooksul (71).

— Ohutuse parandamine Ohutuse parandamisega lahendatakse tavaliselt probleeme, mis on kindlaks tehtud tuumaohutuse pideva parandamise käigus, näiteks korrapärase ohutusülevaatuse või käitamiskogemuste tagasiside kaudu. Sellised parandused võivad olla vajalikud igal ajal jaama kasutusea jooksul. Tüüpilised näited sellisest ohutuse parandamisest võivad olla järgmised: uute alternatiivsete rajatiste ehitamine tuumaelektrijaama käitamise jätkamiseks; elektritoiteallikad/generaatorid; reaktorianuma filtreeritud ventilatsioon; süsteemide paigaldamine raskete õnnetuste ajal tekkiva vesiniku käitlemiseks (nt passiivsed autokatalüütilised rekombinaatorid ja/või H2-põletajad); süsteemide, struktuuride ja osade tugevdamine suurema maavärinakindluse saavutamiseks; täiendav südamiku jahutusahel või muu ohutussüsteem; alternatiivse lõpliku soojuseemaldi (nt jahutustorni) paigaldamine või täiendavate jahutusvee hankimise vahendite (nt kaevude) kasutuselevõtt; primaarahela ülerõhu kaitsesüsteemid; suurem kaitse üleujutuste eest (näiteks uued tammid, drenaaži muudatused või samalaadsed tööd, et tulla toime kõrgema üleujutustasemega); muudatused veekeemia kontrollis; täiendavad tulekahju avastamis- ja kaitsemeetmed; jne.

Eespool kolmes kategoorias esitatud tööde või füüsiliste muutmiste näited võivad esineda eraldi või koos ning neid tuleks kaaluda iga juhtumi puhul eraldi, kooskõlas keskkonnamõju hindamise direktiivi sätetega ja Euroopa Liidu Kohtu praktikaga. Kui need muutmised kvalifitseeruvad keskkonnamõju hindamise direktiivi tähenduses projekti muudatusteks või laiendusteks, võivad need olenevalt nende laadist või ulatusest tingida kas keskkonnamõju hindamise (I lisa punkt 24) või sõelumise (II lisa punkti 13 alapunkt a). Teatavatel juhtudel võivad need jääda keskkonnamõju hindamise direktiivi kohaldamisalast välja. Pädevate asutuste ülesanne on hinnata, kas tööd kujutavad endast projekti keskkonnamõju hindamise direktiivi tähenduses ja kuidas tuleks neid selle direktiivi põhimõtete alusel käsitleda.

4.2 Tuumaelektrijaama projektide muutmise või laiendamise lubamine

Kõigi tuumaelektrijaamade suhtes kohaldatakse loa andmise korda ning nende ehitamine ja käitamine on võimalik üksnes pädeva asutuse otsuse alusel. Liikmesriikide lähenemisviis tuumaelektrijaama käitamise lubamisele on erinev, eelkõige seetõttu, et sellise käitamise luba antakse kas konkreetseks loa kehtivusajaks (näiteks 10 aastaks) või määramata ajaks.

Kui tuumaelektrijaamad on töös, toimub kogu nende kasutusea jooksul pidev ohutuse hindamine, seire (sealhulgas keskkonnaseire) ja kontrollimine, mille üle teostab järelevalvet asjaomane pädev asutus. Pädevad asutused vastutavad ka selle kontrollimise eest, kas tuumaelektrijaama käitamine vastab loa tingimustele ning kas käitajad võtavad kõik vajalikud meetmed sellele vastavuse ja tuumaohutuse tagamiseks (72). Sõltuvalt konkreetsest riiklikust menetlusest peab pädeva asutuse kontrolli all olev käitaja tegema täiendavaid hindamisi ja hindama tuumaelektrijaama käitamist eri punktides, muu hulgas korrapärase ohutusülevaatuse, temaatiliste läbivaatamiste (välised ohud, käitamiskogemuse tagasiside) või kasutusea pikendamise raames (73). Selliste kaalutluste hulka kuuluvad tõenäoliselt järgmised küsimused: kas tuumajaam võib oma tegevust jätkata muutmata kujul (või oluliste muudatusteta); kas tegevuse jätkamiseks on vaja muutmist, näiteks tuumaohutuse parandamise meetmeid; kas tuumajaam tuleb lõplikult sulgeda (nt kui vajalikke ohutustaseme tõstmisi ei ole võimalik lõpuni ellu viia või kui käitaja leiab, et selliste meetmete rakendamine ei ole tema tulevasest tegevusstrateegiast lähtuvalt õigustatud).

Inspektsioonide, ohutushinnangute ja tuumaohutuse direktiivi kohase pideva täiustamise põhimõtte tulemusena pannakse korrapäraselt paika ohutuse suurendamised ja nende rakendamine kavandatakse õigel ajal. Tavaliselt vastavad ohutuse suurendamised olemasoleva tuumaelektrijaama käitamise loa tingimustele (mis on tavaliselt loetletud tuumaelektrijaama tegevusloas).

Kui vajalikud muudatused kujutavad endast projekti keskkonnamõju hindamise direktiivi tähenduses ja neid on juba hinnatud varasemas keskkonnamõju hindamises, ei ole vaja seda hinnangut korrata, välja arvatud juhul, kui asjaolud on vahepeal muutunud (vt allpool punkt 4.4).

Et tagada keskkonnamõju hindamise direktiivi sätete täitmine/järgimine, on liikmesriikide ametiasutused kohustatud hindama, millised on nende siseriiklikud õigusaktid, milles on sätestatud teostusluba tuumaelektrijaamade kasutusea muutmiseks või pikendamiseks, st otsus, millega antakse käitajale õigus projekti jätkata (vt selle kohta punkt 2.2.2).

Sellise teostusloa kindlaksmääramisel ei ole oluline dokumendi nimi (nt „litsents“ või „luba“), vaid pigem loa andmise funktsioon seoses käitaja õiguste või kohustustega. Näiteks ei loeta keskkonnamõju hindamise direktiivi tähenduses teostusloaks pädeva asutuse sisemenetlusi või kaalutlusi, millele ei järgne tööde teostamise luba.

4.2.1 Kasutusea pikendamise ja pikaajalise käitamise erijuhud

Käesolevas juhenddokumendis käsitletakse igat liiki muudatusi ja laiendusi. Kasutusea pikendamine ja pikaajaline käitamine on erijuhud. Teoreetiliselt võivad mõlemad aset leida ilma töödeta, kuid tegelikkuses võib eeldada, et ELi liikmesriikides kaasnevad nendega siiski tööd.

Suunistes, mis käsitlevad Espoo konventsiooni kohaldatavust tuumaelektrijaamade kasutusea pikendamise suhtes, on esitatud kasulikke näiteid ja tegureid, mida tuleks arvesse võtta.

Korrapärase ohutusülevaatuse näide

Käitajad võivad kasutada käimasolevaid protsesse, et teha kindlaks projekti olemasolu ja vajadus teostusloa järele keskkonnamõju hindamise direktiivi tähenduses. ELi tuumaelektrijaamade suhtes kohaldatakse konkreetset tuumaohutuse läbivaatamise korda, mis on kooskõlas Euratomi asjakohaste õigusaktidega; seda nimetatakse ka korrapärase ohutusülevaatuseks. Nõukogu direktiivi 2009/71/Euratom (74) artiklis 8c on nõutud, et käitaja „hindab süstemaatiliselt ja regulaarselt vähemalt iga kümne aasta järel uuesti tuumaseadme ohutust“. Korrapärase ohutusülevaatuse eesmärk on „tagada vastavus kehtivatele projekteerimistingimustele ning selle käigus tehakse kindlaks täiendav ohutuse parandamine, võttes arvesse vananemisega seotud probleeme, käitamiskogemust, viimaseid teadusuuringute tulemusi ja muudatusi rahvusvahelistes standardites“. Seega on korrapärane ohutusülevaatus põhjalik analüüs, milles tehakse kindlaks kehtivatest ohutusstandarditest ja rahvusvaheliselt tunnustatud headest tavadest kõrvalekaldumise ohutusalane tähtsus ja hinnatakse seda, võttes arvesse käitamiskogemusi, asjakohaseid uurimistulemusi ja tehnoloogia praegust arengutaset. See protsess aitab hinnata suutlikkust jätkata tuumaelektrijaama käitamist ohutult ja ohutustaset veelgi parandada . Käitaja tehtud ülevaatuse tulemuste analüüsi põhjal võib pädev asutus näiteks anda loa jaama käitamise jätkamiseks kuni järgmise korrapärase ohutusülevaatuse tsükli lõpuni (tavaliselt 10 aastat).

Oluline on märkida, et oma olemuse ja eesmärgi tõttu ei ole korrapärane ohutusülevaatus üldjuhul iseenesest otsus käitamiskorra laiendamise või muutmise kohta (nt pikaajaline käitamine). Teatavatel juhtudel võivad ülevaatuse tulemused siiski viia pädeva asutuse otsuse vastuvõtmiseni, et rakendada kõnealuse ülevaatuse tulemusi (näiteks vajadus parandada tuumajaama ohutust enne selle tegevuse jätkamist või paralleelselt selle tegevuse jätkamisega). Samuti kasutatakse mõnel juhul korrapärast ohutusülevaatust loa laiendamise või uuendamise otsustusprotsessi toetamiseks või see võib olla mitmeetapilise otsustusprotsessi osa (vt ka punkt 2.2.2). Korrapärane ohutusülevaatus ei nõua siiski keskkonnamõju hindamist.

Kui korrapärase ohutusülevaatuse tulemuseks on tööd, võivad need vajada keskkonnamõju hindamist ja teostusluba, kui tegemist on muudatuse või laiendusega keskkonnamõju hindamise direktiivi I lisa punkti 24 tähenduses või muudatuse või laiendusega keskkonnamõju hindamise direktiivi II lisa punkti 13 alapunkti a tähenduses ning liikmesriigid on keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 2 lõike 1 ja artikli 4 lõike 2 kohaselt otsustanud, et keskkonnamõju hindamine on vajalik.

4.3 Tuumaelektrijaamade projektide muutmise või laiendamise hindamise juhtpõhimõtted Doeli kohtuotsuse valguses

Nagu on märgitud punktis 3.3, järeldas Euroopa Kohus, et keskkonnamõju hindamise direktiivi tuleb tõlgendada nii, et tuumaelektrijaama taaskäivitamine või sulgemise edasilükkamine (75) kümne aasta võrra – meetmed, millega kaasnevad umbes 700 miljonit eurot maksvad tuumaelektrijaamade renoveerimistööd, mis asjaomast objekti füüsiliselt muudavad (76)–, on direktiivi tähenduses „projekt“, mille suhtes tuleb üldjuhul korraldada enne nende meetmete vastuvõtmist keskkonnamõju hindamine (77). Sellele järeldusele jõudmiseks oli Euroopa Kohus otsustanud, et tööde laad (78) muudab asjaomaseid objekte füüsiliselt Euroopa Kohtu praktika tähenduses ning seega ei saa meetmeid nendega lahutamatult seotud töödest kunstlikult eraldada, kui hinnatakse, kas need kujutavad endast projekti direktiivi tähenduses. Seega leiti, et meetmed ja tööd koos kujutavad endast ühte projekti kõnealuse sätte tähenduses (79).

Doeli kohtuotsuse punktis 78 on sätestatud peamine põhimõte, millest tuleneb keskkonnamõju hindamise läbiviimise kohustus I lisa projektide muutmise või laiendamise korral. Asjakohaste kriteeriumide hindamise mõõdupuu on keskkonnamõjuga seotud risk. Kui projekti muutmise või laiendamisega kaasnev risk on sarnane algse projektikategooriaga seotud riskile, kuulub projekt keskkonnamõju hindamise direktiivi I lisa punkti 24 kohaldamisalasse. Kohtuotsuse sõnastus viitab sellele, et projekti muutmise või laiendamise laad või ulatus ei ole ammendav näide kriteeriumidest, mille alusel hinnata, kas keskkonnariskid on sarnased esialgse projekti omadega ning need ei pea tingimata olema kumulatiivselt täidetud.

Seega võib kohtuotsusest järeldada, et meetmed, mis pikendavad märkimisväärselt tuumaelektrijaamadele elektrienergia tootmiseks antud lubade kestust ja mis hõlmavad olulisi renoveerimistöid, mis on lahutamatult seotud kõnealuste elektrijaamade ajakohastamise/muutmise meetmetega, mis muudavad kõnealuseid objekte füüsiliselt, kuuluvad keskkonnamõju hindamise direktiivi I lisa punkti 24 kohaldamisalasse, kuna nendega kaasnevad riskid, mis oma keskkonnamõju poolest on sarnased nendega, mis on esimest korda kasutusele võetud elektrijaamadel. See kehtib eelkõige juhul, kui kasutusea pikaajaline pikendamine ja renoveerimistööd on sama olulised kui kohtuasjas C-411/17.

Lisaks eespool nimetatud juhtpõhimõttele on Doeli kohtuotsuses kinnitatud keskkonnamõju hindamise direktiivi muid olulisi põhimõtteid, mis on asjakohased ka direktiivi kohaldamisel tuumaelektrijaamade muudatuste ja laienduste suhtes (vt eespool punkte projekti üldise mõju hindamise ja mitmeetapilise otsustusprotsessi kohta).

4.4 Riski kindlaksmääramine ja keskkonnamõju hindamise vajadus

Kuigi keskkonnamõju hindamise direktiivis ei ole sätestatud kriteeriume selliste tööde riski hindamiseks, mis kvalifitseeruvad projektide muudatusteks või laiendusteks, ega esitatud näiteid selliste tööde kohta, mis kvalifitseeruvad muudatusteks või laiendusteks II lisa projektide puhul, on selles sätestatud kriteeriumid, mille alusel otsustada, kas nende suhtes tuleks kohaldada keskkonnamõju hindamist (keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 4 lõikes 3 osutatud valikutingimused ning direktiivi IIA ja III lisa nõuded, nagu on esitatud punktis 3.4). Neid valikutingimusi saab seega kasutada võimaliku riski ja seejärel keskkonnamõju hindamise vajaduse kindlakstegemiseks. Kui tööd või füüsilised muutmised on sellise ulatusega, et need ei kujuta endast keskkonnale samasugust riski nagu tegevus ise, kuid kujutavad endast juba loa saanud, elluviidud või töös oleva tuumaelektrijaama projekti muudatusi või laiendusi, millel võib olla oluline kahjulik keskkonnamõju, kuuluvad need keskkonnamõju hindamise direktiivi II lisa punkti 13 alapunkti a kohaldamisalasse ja nende suhtes kohaldatakse sõelumist.

Sellega seoses tuleks arvesse võtta ka Espoo suuniseid tuumaelektrijaamade kasutusea pikendamise kohta. Espoo konventsiooni kohaselt on üks parameetritest, mida tuleb arvesse võtta, et tegevuse muutmise suhtes kohaldataks piiriülese mõju hindamist, selle liigitamine oluliseks muutuseks tegevuses. Espoo suunistes on seega esitatud mittetäielik loetelu näitlikest teguritest, (80) mida pädevad asutused võivad arvesse võtta, kui nad otsustavad, kas kasutusea pikendamine kujutab endast olulist muutust. Need tegurid on järgmised:

— loodusvarade suurem kasutamine võrreldes algses loas ette nähtud piirmääradega;

— jäätmete või kasutatud tuumkütuse suurem tootmine võrreldes algses loas ettenähtud piirmääradega;

— suurenenud heide, sealhulgas radionukliidide ja jahutusvee heide võrreldes algses loas ette nähtud piirmääradega;

— tööde ja/või ohutuse suurendamise või parandamise ulatus, eelkõige need, mis nõuavad objektide olulist füüsilist muutmist või olulisi parandusi, mis tulenevad osade vananemisest;

— ümbritseva keskkonna muutused, näiteks need, mis tulenevad kliimamuutustest;

— kliimamuutustega kohanemise ja nende mõjude leevendamise meetmed.

Veel üks oluline tegur, mida tuleb kaaluda, on see, kas kõnealune kasutusea pikendamine võib selle eripära arvesse võttes põhjustada olulist kahjulikku piiriülest keskkonnamõju (81).

Tööde või füüsiliste muutuste võimalik mõju keskkonnateguritele on veel üks valikutingimus võimaliku riski ja keskkonnamõju hindamise vajaduse kindlakstegemiseks. Keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 3 kohaselt tuleb projekti sõelumisel või keskkonnamõju hindamisel arvesse võtta mitmesuguseid keskkonnategureid (82). Erinevad keskkonnategurid võivad saada mõjutatud erinevas mastaabis ja erineva kestusega, sõltuvalt tuumaelektrijaama võimalikest muudatustest või laiendustest, mis võimaldavad selle käitamist (selle kohta vt punktis 4.1 kirjeldatud tööde kategooriad).

Tuumaelektrijaamade ohutuse parandamine ja tööd, mille eesmärk on säilitada jaama seisund vastavalt selle tehnilisele kirjeldusele/loale, peaksid enamikul juhtudel avaldama üldist positiivset keskkonnamõju, sest nende rakendamise põhjus on vähendada õnnetuse ohtu, vähendada tavapärast käitamisheidet või radioaktiivsete jäätmete teket. Enamik neist parandustest tehakse selleks, et vähendada tavapärase töö käigus või õnnetuste või mõlema korral radioloogilisi või muid heiteid keskkonda ja/või vähendada pikemas perspektiivis töötajate töökeskkonna doose (83).

Parandustel võib siiski olla ka kahjulik keskkonnamõju elektrijaamade tavapärase tegevuse ajal, näiteks vee või energia suurenenud kasutamine või tavapärased heitkogused (nt täiendavate varudiiselgeneraatorite katsetamine või juhuslik käitamine). Teatavatel tingimustel võivad keskkonda mõjutada ka muud ohutuse parandamise meetmed, näiteks parem kaitse üleujutuste eest (nt uued tammid, drenaaži muudatused või samalaadsed tööd), mis võivad üleujutuse korral muuta vooluveekogude loomulikku voolu, mis võib mõjutada allavoolu üleujutuste ulatust, kui vooluveekogud läbivad asustatud alasid või asetsevad nende läheduses, või mõjuda eriti olulistele objektidele. Lisaks ei saa välistada, et mõned ohutuse parandamise meetmed võivad põhjustada ehitus- või paigaldusetapis kahjulikku keskkonnamõju (nt müra, saaste, ajutiselt suurenenud radioloogiliste ja/või tavapäraste jäätmete teke, tööstuslik/radioloogiline heide, ehitusmaterjalide, vee ja energia kasutamine).

Muudatused tuumareaktorite veekeemia kontrollis (84) on olulised vähemalt kuuest erinevast vaatenurgast: materjali terviklikkus, tuumajaama kiirgustase, jäätmehoidlate rajamine, kütuse toimimine, keskkonnamõju ja ohutus. Sellised muutused võivad parandada näiteks ohutust, osade vananemise vähenemist või võimaldada paremini kontrollida või vähendada korrosiooni kiirust (mis võib samuti vähendada töötajate jaoks töökeskkonna doose ja lihtsustada hooldust). Ühe keemiapõhise parameetri muutmine ohutuse parandamiseks võib siiski mõjutada teist ohtu või riski, mistõttu on vaja õiget tasakaalu. Seega, kuigi ohutuse parandamiseks on võetud meetmeid, et saavutada üldine positiivne keskkonnamõju, võib siiski esineda ka mõningane kahjulik keskkonnamõju.

Tööl või mis tahes füüsilisel muutmisel, mis on seotud reaktorite toimimise parandamisega, on suurem keskkonnamõju kui ohutuse parandamisel seoses jaama olulise keskkonnamõjuga, seda nii radioloogilise (nt erinev südamiku radioloogiline inventuur) kui ka muu mõju (nt jahutusvee suurem vooluhulk või temperatuur) seisukohast.

4.5 Võrdlusuuringud keskkonnamõju hindamise direktiivi rakendamisel tuumaenergia valdkonnas

Tuumaohutuse valdkonnas alustati korrapäraseid võrdlusuuringuid rohkem kui 20 aastat tagasi ja need andsid edukaid tulemusi ohutuspõhimõtete praktilise rakendamise ühtlustamisel. Tuumaohutuse direktiiviga (85) kinnitati nende keskset rolli ELi tasandil ühtlustatud ohutuse kõrge taseme tagamisel, eelkõige vastastikuste eksperthindamistega seotud sätte kaudu.

Käesoleva juhenddokumendi ja keskkonnamõju hindamise direktiivi rakendamist saaks edendada, kui algatada selline võrdlusuuring, mida liikmesriigid teevad vabatahtlikult seoses tuumaelektrijaamade muutmise ja laiendamisega. Võrdlusuuringu tulemuseks võiks olla ühised metoodikad ELi tasandil ja see võiks hõlbustada praktilist rakendamist erijuhtudel. Näiteks tuumaelektrijaama muudatuste või laienduste kaalumisel ja punkti 4.2 valguses võib võrdlusuuring olla asjakohane, et hinnata, kas tavapärase tegevuse käigus või õnnetuste korral vabanev kiirguskogus on muutunud ja mil määral on vaja läbi vaadata olemasolev keskkonnamõju hindamine (kui selline keskkonnamõju hindamine on läbi viidud). Selline võrdlusuuring võib aidata hinnata ka seda, kas projektide muutmine ja laiendamine tekitaks naabruses asuvatele liikmesriikidele täiendavaid mõjuriske, ning teha kindlaks, millistele liikmesriikidele see mõju avaldub.

5 KOKKUVÕTE PÕHIPUNKTIDEST

— Kui ehitustööd või muutmised, mis hõlmavad keskkonnamõju hindamise direktiivi I või II lisas loetletud algsete projektide füüsilist muutmist, vastavad selle direktiivi I lisa punkti 24 või II lisa punkti 13 alapunkti a nõuetele, kujutavad need endast projekte keskkonnamõju hindamise direktiivi tähenduses ning nende suhtes kohaldatakse kas sõelumist või keskkonnamõju hindamist.

— Nende projektide puhul, millel on tõenäoliselt oluline keskkonnamõju, nõutakse teostusluba.

— Projektide muutmine või laiendamine keskkonnamõju hindamise direktiivi I lisa punkti 24 tähenduses eeldab, et riskid keskkonnale on sarnased algse projekti enda riskidega. Sellega seoses on esialgsetele projektidele antud lubade kestuse pikendamine märkimisväärse aja võrra ning projektide muutmise või laiendamise ulatusega lahutamatult seotud tööde olulisus põhikriteeriumid, mida pädevad asutused peaksid kasutama.

(1) ELT L 26, 28.1.2012, lk 1.

(2) ELT L 124, 25.4.2014, lk 1.

(3) Kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen, C-411/17, ECLI:EU:C:2019:622.

(4) https://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/EIA_rulings_web.pdfhttps://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/EIA_rulings_web.pdf (käesolev dokument ei kajasta komisjoni ametlikku arvamust, ei ole komisjoni jaoks siduv ja seda käesolevas teatises ei kinnitata).

(5) EÜT C 104, 24.4.1992, lk 7.

(6) ELT L 124, 17.5.2005, lk 4.

(7) Vt selle kohta kohtujurist Kokotti ettepanek kohtuasjas C-411/17, punkt 105 („Kuna keskkonnamõju hindamise direktiiv peab [Espoo konventsiooni] [...] suures osas üle võtma, tuleb siiski soovitada direktiivi tõlgendamist, mis on konventsioonidega kooskõlas. Ühtlasi tuleb liidu pädevuse teostamisel järgida rahvusvahelist õigust, mistõttu tuleb liidu teisest õigust tõlgendada põhimõtteliselt kooskõlas tema rahvusvahelisest õigusest tulenevate kohustustega“.).

(8) Erinevatel õigusaktidel võivad olla erinevad eesmärgid, mis võivad omakorda mõjutada neis ettenähtud projektiliigituste ja määratluste ulatust ja tähendust. Seega ei pruugi projektide teatav liigitamine ühes direktiivis tingimata täpselt ette näha, kuidas tuleb sama liiki projekte tõlgendada teise direktiivi kontekstis. Nagu Euroopa Kohus on märkinud (vt nt kohtuasi C-227/01, komisjon vs. Hispaania), tuleb ELI õigusnormi tõlgendada vastavalt selle õigusakti üldisele ülesehitusele ja eesmärkidele, mille osa see norm on.

(9) https://unece.org/sites/default/files/2021-02/Guidance_on_Conventions%20applicability_to_LTE%20of%20NPPs_As%20endorsed%20and%20edited.pdf

(10) Vt selle kohta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, C-486/04, punkt 45, ja kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, C-255/05, punkt 52.

(11) Vt kohtuotsus komisjon vs. Belgia, C-435/09, punktid 86 ja 88.

(12) Kohtuotsus Kraaijeveld jt, C-72/95, punkt 50; kohtuotsus Abraham jt, C-2/07, punkt 37; kohtuotsus Mellor, C-75/08, punkt 50; kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa, C-427/07, punkt 41.

(13) Kohtuotsus Solvay jt, C-2/07, punkt 23; Kohtuotsus Brussels Hoofdstedelijk Gewest jt, C-275/09, punkt 24; kohtuotsus Pro-Braine jt, C-121/11, punkt 31.

(14) Analoogia alusel kohtuotsus Brussels Hoofdstedelijk Gewest jt, C-275/09, punkt 24; kohtuotsus Pro-Braine jt, C-121/11, punkt 32.

(15) Kohtuotsus Janecek, C-287/98, punkt 52; kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, C-486/04, punkt 36; kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa, C-215/06, punkt 49; Solvay jt, C-329/17, punkt 35.

(16) Direktiivis ei nõuta sellele teostusloale täiendavat nõusolekut, vt kohtuotsus komisjon vs. Hispaania, C-332/04, punkt 53.

(17) Kohtuotsus Barker - Crystal Palace, C-290/03, punktid 40–41.

(18) Kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa, C-50/09, punkt 73–75. „[Artikli 2 lõige 2] tähendab, et liikmesriikidele jäetud otsustusvabadus laieneb kõnealuse loa andmise menetlusnormide ja tingimuste kindlaksmääramisele. Seda vabadust saab kasutada siiski üksnes direktiivis sätestatud piirides ja niikaua, kuni liikmesriikide tehtavad valikud tagavad direktiivi eesmärkide täieliku järgimise“.

(19) Üksikasjalikum teave on keskkonnamõju hindamise direktiivi kohaste erandite kohaldamist käsitleva komisjoni juhenddokumendi punktis 4 (EUR-Lex - 52019XC1114(02) - EN - EUR-Lex (europa.eu)).

(20) Vt Doeli kohtuotsus, punktid 103–114.

(21) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2010/75/EL, 24. november 2010, tööstusheidete kohta (saastuse kompleksne vältimine ja kontroll) (EÜT L 334, 17.12.2010, lk 17) artikli 3 lõige 7: „luba“ – kirjalik luba käitist, põletusseadet, jäätmepõletus- või -koospõletustehast või nende osa käitada.

(22) Nõukogu 26. aprilli 1999. aasta direktiiv 1999/31/EÜ prügilate kohta (EÜT L 182, 16.7.1999, lk 1).

(23) Direktiivi artikli 1 lõike 2 punkti c tähenduses „teostusloana“ liigitamine ei sõltu nimetusest (siseriiklike tavade kohaselt kasutatakse näiteks ehitusluba, planeeringu kehtestamise luba, maakasutusluba, (integreeritud) keskkonnaluba, planeerimisluba, asukohaluba), vaid pigem sellest, kas direktiivis sätestatud tingimused on täidetud.

(24) Lisaks tööstusheidete direktiivile võib lubade andmise korra leida näiteks jäätmeid käsitlevatest õigusaktidest: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiiv 2008/98/EÜ jäätmete kohta või 26. aprilli 1999. aasta direktiiv 1999/31/EÜ prügilate kohta. Lubade andmise korra võib leida näiteks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuni 2013. aasta direktiivis 2013/30/EL, milles käsitletakse avamere nafta- ja gaasiammutamisprotsesside ohutust ja millega muudetakse direktiivi 2004/35/EÜ, jne.

(25) Kohtuotsus Brussels Hoofdstedelijk Gewest jt, C-275/09.

(26) Käesolevas jaos sätestatud põhimõtet kohaldatakse ka uute projektide suhtes.

(27) Kohtuotsus Wells, C-201/02, punktid 52–53, resolutsiooni punkt 1.

(28) Kohtuotsus Wells, C-201/02; kohtuotsus komisjon vs. Ühendkuningriik, C-508/03; kohtuotsus Barker, C-290/03.

(29) Kohtuotsus Wells, C-201/02, ja kohtuotsus Abraham jt, C-2/07.

(30) Vt Doeli kohtuotsuse punkt 88: „88. Sellest tuleneb, et isegi kui nende meetmete rakendamine nõuab keeruliste ja piiritletud menetluste raames hilisemate aktide vastuvõtmist, mille eesmärk on eelkõige tagada selliste ohutus- ja julgeolekustandardite järgimine, mida kohaldatakse tuumaelektrijaamades tööstusliku elektritootmise suhtes, ning kuigi nende meetmete vastuvõtmiseks on vaja AFCNi eelnevat heakskiitu, nagu nähtub 28. juuni 2015. aasta seaduse seletuskirjast, on nendes meetmetes, kui riigi seadusandja on need kord vastu võtnud, määratletud projekti peamised tunnused ning a priori ei ole need meetmed enam arutatavad ega vaieldavad.“

(31) Kohtuotsuses C-50/09 jõudis Euroopa Kohus järeldusele, et selleks „et artiklis 3 sätestatud kohustus oleks täidetud, ei või pädev keskkonnaasutus mitte üksnes hinnata ja kirjeldada projekti otsest ja kaudset mõju teatud teguritele, vaid ta peab neid hindama ka sobival viisil ning asjaolude kohaselt“ (punkt 37). Vt ka kohtuotsus komisjon vs. Ühendkuningriik, C-508/03, punktid 103–106.

(32) Kohtuotsus Abraham jt, C-2/07, punktid 42–43; kohtuotsus Ecologistas en Acción-CODA, C-142/07, punkt 39.

(33) Kohtuotsus Umweltanwalt von Kärnten, C-205/08, punkt 51.

(34) Kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa, C-392/96, punktid 76 ja 82; kohtuotsus Ecologistas en Acción-CODA, C-142/07, punkt 44; kohtuotsus Umweltanwalt von Kärnten, C-205/08, punkt 53; kohtuotsus Abraham jt – Liège’i lennuväli, C-2/07, punkt 27; kohtuotsus Brussels Hoofdstedelijk Gewest jt, C-275/09, punkt 36; kohtuotsus Salzburger Flughafen, C-244/12, punkt 37.

(35) Kohtuotsus Abraham jt – Liège’i lennuväli, C-2/07, punkt 42.

(36) Kohtuasi komisjon vs. Hispaania, C-227/01, punkt 53.

(37) Kohtuotsus Salzburger Flughafen, C-244/12, punkt 37. Kõnealusel juhul olid vaidlusalused projektid seotud lennujaama kõrvalhoonete ehitamisega (st ladude ehitamine ning sõidukite ja lennukite parkimisala laiendamine), mida tuli arvesse võtta koos teiste varem heaks kiidetud projektidega (st lisaterminali ehitamine).

(38) Vt direktiivi 2014/52/EL IIA lisa punkti 1 alapunkt a, III lisa punkti 1 alapunkt a ja IV lisa punkti 1 alapunkt b ning direktiivi põhjendus 22 („Kõrgetasemelise keskkonna- ja tervisekaitse tagamiseks tuleks sõelumismenetlustes ja keskkonnamõju hindamistel arvestada asjaomase projekti kogumõju , sealhulgas asjakohasel juhul nii maapealseid kui ka maa-aluseid mõjusid, ehitus-, kasutamis- ja vajaduse korral ka lammutusaegset mõju“).

(39) Kohtuotsus Janecek, C-287/98, punkt 52; kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, C-486/04, punkt 36; kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa, C-215/06, punkt 49.

(40) Kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, C-215/06, punkt 51. „[...] direktiivi artikli 2 lõiget 1 [tuleb] tingimata mõista nii, et kui taotleja ei ole nõutavat luba taotlenud ega saanud ning ei ole eelnevalt läbi viinud keskkonnamõju hindamist, kui see on nõutav, siis ei saa ta alustada kõnealuse projektiga seotud töid, eiramata seejuures nimetatud direktiivi nõudeid.“

(41) Lisaks, kui keskkonnamõju ei ole hinnatud või sõelumismenetlust läbi viidud, tuleb liikmesriikide kohtutel kontrollida, kas täidetud on liidu õigusest tulenevad hüvitise saamise õiguse tingimused, sealhulgas seda, kas esineb põhjuslik seos väidetava rikkumise ja tekkinud kahju vahel (kohtuotsus C-420/11, Leth, punkt 48).

(42) Kohtuotsus Wells, C-201/02, punktid 66–70.

(43) Kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa, C-215/06, punkt 59: „[…] Pädevad asutused peavad sellest tulenevalt võtma vajalikud meetmed, et heastada keskkonnamõju hindamata jätmine, tühistades selle hindamise läbiviimiseks varem antud loa või peatades selle kehtivuse; seda liikmesriikide menetlusautonoomia piirides“.

(44) Kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, C-215/06, punkt 57; kohtuotsus Solvay jt, C-416/10, punkt 87; kohtuotsus Stadt WienerNeustadt, C-348/15, punkt 36; kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen, C-411/17, punkt 174.

(45) Kohtuotsus Comune di Corridonia, C-196/16 ja C-197/16, punktid 35–41 ja 43; kohtuotsus C-117/17, Castelbellino, punkt 30, kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen, C-411/17, punkt 175.

(46) Kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa, C-215/06, punkt 57; kohtuotsus Solvay jt, C-416/10, punkt 87; kohtuotsus Stadt WienerNeustadt, C-348/15, punkt 36.

(47) NÕukogu direktiiv 85/337/EMÜ, 27. juuni 1985, teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT L 175, 5.7.1985, lk 40).

(48) Nõukogu direktiiv 97/11/EÜ, 3. märts 1997, millega muudetakse direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eratööde keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT L 73, 14.3.1997, lk 5).

(49) Enne kui direktiivi II lisa punkti 13 alapunkti a lisati projektikategooria, otsustas Euroopa Kohus kohtuasjas C-72/95: Kraaijeveld jt, et direktiivi kohaldatakse ka projektimuudatuste suhtes. Kohus leidis, et direktiivi 85/337/EMÜ II lisa punkti 10 alapunktis e (enne direktiiviga 97/11/EÜ tehtud muudatusi) osutatud kanalite ja tulvatõrjerajatiste ehitamist tuleks tõlgendada nii, et need ei hõlma mitte üksnes uue tammi ehitamist, vaid ka olemasoleva tammi ümberehitamist, mis võib tähendada selle asukoha muutmist, selle tugevdamist või laiendamist ning tammi asendamist uue tammi ehitamisega samas asukohas, olenemata sellest, kas uus tamm on tugevam või laiem kui vana, või selliste tegevust kooslust (punkt 42).

(50) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/35/EÜ, 26. mai 2003, milles sätestatakse üldsuse kaasamine teatavate keskkonnaga seotud kavade ja programmide koostamisse ning muudetakse nõukogu direktiive 85/337/EMÜ ja 96/61/EÜ seoses üldsuse kaasamisega ning õiguskaitse kättesaadavusega ELT L 156, 25.6.2003, lk 17).

(51) I lisas loetletud selliste projektide muutmise/laiendamise kohta, mis jäävad künnisest allapoole, kuid avaldavad keskkonnale olulist kahjulikku mõju, vt II lisa punkti 13 alapunkt a.

(52) Kohtuotsus C-411/17, punktid 79–80.

(53) Renoveerimisvajaduse ulatust näitas nendele elektrijaamadele eraldatud 700 miljoni euro suurune investeerimiseelarve (otsus kohtuasjas C-411/17, punkt 64).

(54) Ibid, punkt 78.

(55) Lisaks on keskkonnamõju hindamine I lisa punkti 24 kohaselt vajalik „[k]äesolevas lisas loetletud projektide [...] [muutmiseks] või [...] [laiendamiseks], kui niisugune muudatus või laiendamine ise ei ületa käesolevas lisas sätestatud võimalikke künniseid“.

(56) Kavandatud projekti oli ette nähtud lennuvälja infrastruktuuri ümberehitustöödeks, lennujuhtimistorni ehitamiseks, uute maandumisrajalt mahasõidu teede ja parkimisalade rajamiseks ning maandumisradade remontimiseks ja laiendamiseks ilma nende pikkust muutmata.

(57) Seda lähenemisviisi kinnitati ka kohtuotsuses Brussels Hoofdstedelijk Gewest jt, C-275/09, ja kohtuotsuses Salzburger Flughafen, C-244/12.

(58) Analoogia alusel kohtuotsus Doel, C-411/17, punkt 78.

(59) https://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/EIA_guidance_Scoping_final.pdf (dokument ei kajasta komisjoni ametlikku arvamust, ei ole komisjoni jaoks siduv ja seda käesolevas teatises ei kinnitata).

(60) https://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/EIA_guidance_EIA_report_final.pdf (dokument ei kajasta komisjoni ametlikku arvamust, ei ole komisjoni jaoks siduv ja seda käesolevas teatises ei kinnitata).

(61) Kohtuotsus Linster, C-287/98, punkt 52; kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, C-486/04, punkt 36; kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa, C-215/06, punkt 49.

(62) See kategooria hõlmab künnisega ja künniseta projektitüüpe.

(63) Kohtuotsus Doel, C-411/17, punkt 79.

(64) Otsus kohtuasjas C-570/13, punktid 44 ja 50.

(65) Käesolevas juhenddokumendis on mõiste „nuclear power stations“ (tuumaelektrijaamad) samaväärne mõistega „nuclear power plants“.

(66) https://unece.org/sites/default/files/2021-02/Guidance_on_Conventions%20applicability_to_LTE%20of%20NPPs_As%20endorsed%20and%20edited.pdf

(67) Tuumaelektrijaama pikaajaline käitamine on kindlaksmääratud ajavahemikust pikem tegevus, mis on määratletud loas, algses jaama projektis, asjakohastes standardites või siseriiklikes eeskirjades. (Ageing Management and development of a Programme for Long Term Operation of Nuclear Power Plants, IAEA Specific Safety Guide SSG-48, IAEA 2018).

(68) Vt 22. septembri 2020. aasta otsus kohtuasjas Austria vs. komisjon, C-594/18 P, ECLI:EU:C:2020:742, punkt 32.

(69) Vt 22. septembri 2020. aasta otsus kohtuasjas Austria vs. komisjon, C-594/18 P, ECLI:EU:C:2020:742, punktid 41 ja 43.

(70) Vt muu hulgas Euratomi asutamislepingu 3. peatükk „Tervis ja ohutus“ ning 22. septembri 2020. aasta otsus kohtuasjas Austria vs. komisjon, C-594/18 P, ECLI:EU:C:2020:742, punktid 40–41 ja 43.

(71) Need muutmised ei ole tingimata seotud pikaajalise käitamise protsessiga isegi kui pikendatud kasutusiga polnuks võimalik, kui osasid ei oleks asendatud (näiteks otsus pikendada tuumaelektrijaama kasutusiga pärast selle projektijärgse kasutusaja lõppemist 40 aasta võrra olnuks võimatu, kui aurugeneraatoreid ei oleks pärast 30 aastat asendatud).

(72) Nõukogu 25. juuni 2009. aasta direktiiv 2009/71/Euratom, millega luuakse tuumaseadmete tuumaohutust käsitlev ühenduse raamistik (ELT L 172, 2.7.2009, lk 18), mida on muudetud nõukogu 8. juuli 2014. aasta direktiiviga 2014/87/Euratom (ELT L 219, 25.7.2014, lk 42). Pideva täiustamise nõude üldpõhimõte on, et käitaja rakendab riiklike ohutusasutuste järelevalve all pidevalt kõiki kindlakstehtud mõistlikke ohutuse parandamise viise. Seda lähenemisviisi täiendab inspekteerimine, konkreetne regulaarne ohutusanalüüs (nt vastupidavustest, inimsekkumine jne) või korrapärane ohutusülevaatus, milles vaadatakse põhjalikult läbi ohutusjuhtumite alused.

(73) Algselt kavandati tuumaelektrijaamad tavaliselt konkreetseks kasutuseaks (näiteks 30–40 aastat nn II põlvkonna tuumaelektrijaamade puhul, mis praegu töötavad ja millest paljud on oma esialgsele kasutuseale lähenemas või on selle juba ületanud). Seda esialgset kasutusiga võivad mõjutada mitmed tegurid (nt osade pidev hooldus ja väljavahetamine) ning on tavaline, et tuumajaam töötab pärast algset kasutusiga, kui süstemaatiliselt ja põhjalikult tõendatakse selle ohutust.

(74) Nõukogu direktiiv 2009/71/Euratom, 25. juuni 2009, millega luuakse tuumaseadmete tuumaohutust käsitlev ühenduse raamistik (ELT L 172, 2.7.2009, lk 18), mida on muudetud nõukogu 8. juuli 2014. aasta direktiiviga 2014/87/Euratom (ELT L 219, 25.7.2014, lk 42).

(75) Belgia õigusaktide kohaselt tuleb tuumaelektrijaamad deaktiveerida 40 aastat pärast kuupäeva, mil need võeti kasutusele tööstuslikel eesmärkidel.

(76) Mis puutub asjaomastesse summadesse, siis tasub meenutada, et Doeli kohtuasja puhul olid kaalul ligikaudu 700 miljoni euro suurused investeeringud. Lisaks sellele on Euroopa Kohus rõhutanud, et määrava tähtsusega on tööde ulatus või laad.

(77) C-411/17, Inter-Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen, EU:C:2019:622, punkt 94.

(78) Samas, punkt 66 - […] tööd pidid puudutama Doel 1 ja Doel 2 tuumaelektrijaamade kuplite moderniseerimist, kasutatud tuumkütuse basseinide renoveerimist, uue pumbajaama paigaldamist ning maa-aluste paakide kohandamist, et need elektrijaamad oleksid paremini kaitstud üleujutuste eest; [...] hõlmaks need tööd veel kolme ehitise rajamist, millest kaks on ette nähtud ventilatsioonisüsteemidele ja kolmanda puhul on tegemist tuletõrjestruktuuriga.

(79) Ibid, punkt 71.

(80) Espoo suunised, II lisa.

(81) Espoo suunised, C osa, Kasutusea pikendamine kui oluline tegevus.

(82) Elanikkond ja inimeste tervis, elurikkus, maa, muld, vesi, õhk, kliima, materiaalne vara, kultuuripärand, maastik ning nende vastastikune mõju.

(83) Tuleb märkida, et tuumaelektrijaama mis tahes muutmise või laiendamise korral, mis võiks suurendada radioloogilisi heitkoguseid, tuleb Euroopa Komisjoni teavitada vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 37, mille kohaselt peab iga liikmesriik esitama komisjonile mis tahes kujul radioaktiivsete jäätmete lõppladustamise kavaga seotud üldandmed, mis võimaldavad kindlaks teha, kas sellise kava rakendamine võib põhjustada teise liikmesriigi vee, mulla või õhu radioaktiivset saastumist.

(84) Veekeemia kontroll on tuumaelektrijaama ohutuks käitamiseks hädavajalik ning seda võib kasutada selleks, et minimeerida kemikaalide, keemiliste lisandite ja korrosiooni kahjulikku mõju jaama struktuuridele ja osadele selle kasutusea pikendamiseks.

(85) Nõukogu 25. juuni 2009. aasta direktiiv 2009/71/Euratom, millega luuakse tuumaseadmete tuumaohutust käsitlev ühenduse raamistik (ELT L 172, 2.7.2009, lk 18), mida on muudetud nõukogu 8. juuli 2014. aasta direktiiviga 2014/87/Euratom (ELT L 219, 25.7.2014, lk 42).