KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE Eduaruanne direktiivi 2006/32/EÜ (mis käsitleb energia lõpptarbimise tõhusust ja energiateenuseid) ning direktiivi 2004/8/EÜ (soojus- ja elektrienergia koostootmise stimuleerimiseks siseturu kasuliku soojuse nõudluse alusel) kohaldamise kohta /* COM/2013/0938 final */





KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE Eduaruanne direktiivi 2006/32/EÜ (mis käsitleb energia lõpptarbimise tõhusust ja energiateenuseid) ning direktiivi 2004/8/EÜ (soojus- ja elektrienergia koostootmise stimuleerimiseks siseturu kasuliku soojuse nõudluse alusel) kohaldamise kohta Sissejuhatus Energia lõpptarbimise tõhusust ja energiateenuseid käsitleva direktiivi 2006/32/EÜ[1] (energiateenuste direktiiv) eesmärk on muuta energia lõpptarbimine tasuvamaks ja tõhusamaks, kehtestades soovituslikud eesmärgid, stiimulid ning vajaliku institutsioonilise, finants- ja õigusraamistiku, et kõrvaldada turutõkked ja -puudused, mis takistavad energia tõhusat lõpptarbimist. Ühtlasi püütakse sellega luua tingimused energiateenuste turu arenguks ja edendamiseks ning energiasäästuprogrammide ja muude energia lõpptarbimise tõhustamisele suunatud meetmete pakkumiseks. Energiateenuste direktiivi kohaldatakse energia jaotuse ja jaemüügi suhtes, energia lõpptarbimise tõhususe parandamisele suunatud meetmete pakkumise (välja arvatud ELi heitkogustega kauplemise süsteemiga hõlmatud tegevuse) suhtes ning teataval määral relvajõudude suhtes. See on suunatud suuremahuliste võrgupõhiste energiakandjate, näiteks elektri ja maagaasi, ning muude energialiikide, nagu kaugkütte, kütteõli, kivisöe ja pruunsöe, metsa- ja põllumajanduslike energiatoodete ning mootorikütuse jaemüügile, tarnimisele ja jaotamisele. Kooskõlas energiateenuste direktiivi artikli 14 lõikega 2 pidid liikmesriigid koostama ja esitama komisjonile hiljemalt 30. juuniks 2011 teise energiatõhususe tegevuskava[2]. Energiateenuste direktiivi artikli 14 lõike 5 kohaselt peab komisjon energiatõhususe tegevuskavade põhjal hindama, kui suurt edu on liikmesriigid saavutanud riigisiseste soovituslike säästueesmärkide täitmisel. Seega lõpetatakse käesoleva aruandega komisjoni hindamine ja aruandlus teiste energiatõhususe tegevuskavade kohta, millega ta täidab oma energiateenuste direktiivi artikli 14 lõikest 5 tulenevat kohustust. Aruanne esitatakse kavandatust hiljem, sest kõik liikmesriigid ei edastanud oma energiatõhususe tegevuskavasid energiateenuste direktiivis sätestatud tähtajaks. Suure tõhususega koostootmine pakub märkimisväärset potentsiaali ELis energiasäästu saavutamiseks, sest elektri tootmisel tekkiv soojus ei lähe raisku, vaid seegi kasutatakse ära. Kõnealust potentsiaali ei ole veel täielikult realiseeritud. Direktiiviga 2004/8/EÜ[3] (soojus- ja elektrienergia koostootmise stimuleerimiseks siseturu kasuliku soojuse nõudluse alusel; koostootmisdirektiiv) püütakse hõlbustada koostootmisjaamade seadmestamist ja kasutamist eesmärgiga säästa energiat ja võidelda kliimamuutuste vastu. Koostootmisdirektiiv peaks lühikeses perspektiivis võimaldama olemasolevate koostootmisjaamade tugevdamist ja uute jaamade edendamist ning pikas perspektiivis looma vajaliku raamistiku suure tõhususega koostootmisele, et vähendada heitkoguseid. Koostootmisdirektiivi artikli 10 kohaselt peavad liikmesriigid avaldama aruande päritolutagatise, suure tõhususega soojus- ja elektrienergia koostootmise riikliku potentsiaali ning koostootmisega seotud olemasoleva õigusraamistiku kohta tehtud analüüsi ja hindamiste tulemuste kohta. Kooskõlas koostootmisdirektiivi artikliga 11 peab komisjon esitama korrapärased aruanded koostootmisdirektiivi eesmärkide saavutamises tehtud edusammudest. Käesolev aruanne vastab sellele nõudele. See esitatakse ettenähtust hiljem, sest kõik liikmesriigid ei edastanud oma aruandeid koostootmisdirektiivis sätestatud tähtajaks. Tuleb tähele panna, et energiatõhususe direktiiviga[4], mis jõustub 5. juunil 2014, tunnistatakse energiateenuste direktiiv ja koostootmisdirektiiv peaaegu täies ulatuses kehtetuks. Energiateenuste direktiivi artiklist 4 tulenev eesmärgi seadmise kohustus tunnistatakse aga kehtetuks alles alates 1. jaanuarist 2017. Käesolevale aruandele on lisatud komisjoni talituste töödokument (SWD(2013) 541 (final)), milles on üksikasjalikult kirjeldatud nii energiateenuste direktiivi kui ka koostootmisdirektiivi kohaldamist liikmesriikides ning hinnatud energia tarnimisel ja lõpptarbimisel energiatõhususe saavutamiseks tehtud edusamme. Esitatud on ka iga liikmesriigi energiatõhususe tegevuskava üksikasjalik analüüs. Energia lõpptarbimise tõhusust ja energiateenuseid käsitleva direktiivi 2006/32/EÜ rakendamine Energiateenuste direktiivi kohaselt pidid liikmesriigid vastu võtma riigisisese soovitusliku energiasäästu eesmärgi 2016. aastaks, milleks on vähemalt 9 % lõppenergia sääst,[5] ja seadma sihiks selle saavutamise. Enamik direktiivi sätteid on asendatud energiatõhususe direktiivi täpsemate sätetega. 9 % eesmärgiga seotud nõuded tunnistatakse aga kehtetuks alles 2017. aastal. Kuigi arvutused ja metoodika on väga erinevad, tuleks energiateenuste direktiivis sätestatud eesmärki käsitada ühe sammuna ELi ambitsioonikama eesmärgi – energiatarbimise 20 % vähendamine 2020. aastaks – saavutamise suunas. Direktiiviga nõutakse liikmesriikidelt, et nad tutvustaksid oma energiatõhususe tegevuskavades peamisi vastuvõetud ja kavandatud energiasäästumeetmeid. Võttes arvesse aruannete terviklikkust, liikmesriikide poliitikameetmete kirjeldamise taset ning põhisektorite käsitlemise ulatust, olid teised energiatõhususe tegevuskavad, mille liikmesriigid esitasid energiateenuste direktiivi raames 2011.–2012. aastal, üldiselt palju parema kvaliteediga kui esimesed energiatõhususe tegevuskavad, mis esitati aastatel 2007–2008. Seda kajastas ka energiasääst, mille saavutamist prognoositakse tänu teistes energiatõhususe tegevuskavades sisalduvate uute meetmete rakendamisele. Kuna energiateenuste direktiivis keskendutakse energia lõpptarbimise ja energiateenustega seotud säästule – nagu on täpsustatud, on välja jäetud enamik energiatõhususe meetmeid pakkumise poolel ja meetmed heitkogustega kauplemise süsteemis osalejate energiatõhususe parandamiseks –, on paljudes teistes energiatõhususe tegevuskavades esitatud üksikasjalikku teavet energiatarne energiatõhususe parandamiseks teostatud või kavandatud tegevuse kohta. Peale selle kirjeldatakse energiatõhususe tegevuskavades mitmesuguseid energiatõhususe parandamise meetmeid väljaspool energiateenuseid. ELi suurim energiasäästu potentsiaal on seotud hoonetega ning energiatõhususe parandamine selles sektoris on liikmesriikide jaoks prioriteetne eesmärk. Peaaegu kõik liikmesriigid teatasid oma teises energiatõhususe tegevuskavas meetmetest, mis hõlmavad nii uusi kui ka olemasolevaid hooneid ning elamuid ja teenindushooneid[6]. Ehitusmääruste ja -meetmete abil saavutatud sääst moodustab olulise osa riigisisesest kogusäästust, millest osa hõlmab alates 1995. aastast rakendatud määrustest tulenevat varajast säästu. Sarnaselt esimese aruandlusperioodiga on elamusektor üks põhitegur ka teistes energiatõhususe tegevuskavades ning ulatuslikest renoveerimiskavadest teatasid 17 liikmesriiki. Mõni liikmesriik hõlmab oma säästu arvutamisse konkreetsete energiatõhusust käsitlevate ELi õigusaktide, näiteks ökomärgise ja energiamärgistusega seotud rakendusmääruste mõju. Seoses energiasäästu meetmete rahastamisega on mitu liikmesriiki teatanud nii ELi vahendite kui ka Kyoto protokolli alusel lubatud koguse ühikute (LKÜ) müügist saadud tulu kasutamisest[7]. Samal ajal tehakse kogu ELis suuremaid jõupingutusi selleks, et kaasata energiatõhususe parandamise rahastamisse ka erasektor. Paljutõotavate horisontaalsete meetmete arv on teisel aruandlusperioodil esimesega võrreldes kasvanud. Kooskõlas sellega moodustavad energiasäästuga seotud kohustused nüüd olulise osa püüdlustest õhutada suurema energiasäästu kiiremat saavutamist. Kehtestatud valgete sertifikaatide kavade[8] kasutamisest teatati viies liikmesriigis. Kaks liikmesriiki teatasid oma teises energiatõhususe tegevuskavas selliste kavade edaspidisest kehtestamisest. Veel üks energiatõhususe rahastamise põhivaldkond ELis on energiateenuste ettevõtjad. Sellele vastavalt viitas mitu liikmesriiki energiateenuste näidislepingute pakkumisele, õigusaktide kehtestamisele või õiguslike tõkete kõrvaldamisele, et avada energiateenuste ettevõtjatele avaliku sektori energiateenused. Nagu täheldati ka esimesel aruandlusperioodil, on samal ajal esitatud paljude energiateenuste ettevõtjatega seotud meetmete puhul vähe üksikasju konkreetse tegevuse kohta. Liikmesriikide esitatud andmete kohaselt moodustas lõppenergia sääst 2010. aastal kokku ligikaudu 59 miljonit naftaekvivalenttonni. See näitaja on ligikaudu 35 % suurem kui vahepealsete energiasäästu eesmärkide summa, mille 27 liikmesriiki seadsid oma esimestes energiatõhususe tegevuskavades, mis esitati 2008. aastal. Teatatud vahepealne sääst võrdlusalusena kasutatud tarbimisest jäi vahemikku 1,8 % Leedus kuni peaaegu 9 % Saksamaal ja Rootsis, kus energiateenuste direktiivis 2016. aastaks sätestatud soovituslik eesmärk on vaheperioodi lõpuks tegelikult saavutatud. 2016. aastaks prognoositakse lõppenergia kogusäästuks ligikaudu 132 miljonit naftaekvivalenttonni[9], mis ületab oluliselt 9 % soovitusliku eesmärgi (89 miljonit naftaekvivalenttonni). Kõige suuremat energiasäästu prognoosivad Hispaania ja Saksamaa, samal ajal kui nelja liikmesriigi 2016. aasta kvantifitseeritud sääst on alla 9 % nende võrdlusalusena kasutatud tarbimisest. Liikmesriikide energiasäästu andmeid võrreldes on aga tähtis võtta arvesse säästu arvutamiseks kasutatud meetodeid, mitte üksnes teatatud ja prognoositud säästu taset. Säästu kvantifitseerimiseks kasutati mitut erinevat lähenemisviisi. Sellest tulenevalt on allpool tabelis 1 esitatud arvandmete näol tegemist üksnes ELi tegeliku energiasäästu ligikaudsete näitajatega. Liikmesriikide lähenemisviise on üksikasjalikumalt käsitletud lisatud komisjoni talituste töödokumendis. Nagu näitab eespool esitatud ülevaade ELis energiatõhususe saavutamisel tehtud edusammudest, toimus energiateenuste direktiivi esimese ja teise aruandlusvooru vahel mitmesuguseid positiivseid muudatusi. Komisjoni esitatud suuniste ja vormi laiaulatuslik kasutamine on aidanud parandada energiatõhususe tegevuskavade üldist kvaliteeti. Mitu liikmesriiki saaks aga oma aruandlust veelgi täiustada, esitades meetmete ja nende konkreetse rakendamise kohta üksikasjalikumat teavet ning selgitades energiasäästu kvantifitseerimiseks kasutatud metoodikaid. Teine aruandlusvoor tõi ilmsiks täiendavad võimalused parandada energiatõhususe tegevuskavades teabe esitamist, et näidata, kas ja kuidas liikmesriigid suudavad oma energiasäästu eesmärke saavutada. Tabel 1. Energiatõhususe tegevuskavades sisalduvad lõppenergia säästu eesmärgid ja prognoosid 2016. aastaks ning teatatud energiasääst 2010. aastal || 2010. aasta lõppenergia säästu eesmärk (kursiivis on esitatud primaarenergia ekvivalent) || 2010. aasta teatatud lõppenergia sääst (kursiivis on esitatud primaarenergia ekvivalent) || 2016. aastaks prognoositud lõppenergia sääst (kursiivis on esitatud primaarenergia ekvivalent) Liikmesriik || Miljonit naftaekvivalenttonni || % võrdlusalusena kasutatud tarbimisest || Miljonit naftaekvivalenttonni || % võrdlusalusena kasutatud tarbimisest || Miljonit naftaekvivalenttonni || % võrdlusalusena kasutatud tarbimisest Austria || 0,428 || 2,0 % || 1,180 || 5,5 % || 1,874 || 8,8 % Belgia || 0,789 || 3,0 % || 1,301 || 4,9 % || 2,985 || 11,4 % Bulgaaria[10] || 0,209 || 3,0 % || 0,305 || 4,4 % || 1,066 || 15,3 % Küpros[11] || 0,060 || 3,3 % || 0,066 || 3,6 % || 0,191 || 10,4 % Tšehhi Vabariik[12] || 0,355 || 1,8 % || 0,532 || 2,7 % || 1,596 || 8,2 % Taani || 0,449 || 3,0 % || 0,664 || 4,4 % || 1,285 || 8,6 % Eesti || 0,061 || 2,3 % || 0,079 || 3,0 % || 0,213 || 8,1 % Soome || 0,507 || 3,0 % || 1,040 || 6,1 % || 2,123 || 12,5 % Prantsusmaa || 5,000 || 3,8 % || 5,159 || 3,9 % || 18,000 || 13,5 % Saksamaa || 12,181 || 6,1 % || 17,937 || 9,0 % || 33,868 || 17,1 % Kreeka[13] || 0,439 || 2,8 % || 0,794 || 5,1 % || 1,415 || 9,0 % Ungari || 0,152 || 1,0 % || 0,293 || 1,9 % || 1,371 || 9,0 % Iirimaa || 0,559 || 4,5 % || 0,523 || 4,2 % || 1,576 || 12,6 % Itaalia || 3,066 || 2,7 % || 4,102 || 3,6 % || 10,880 || 9,6 % Läti || 0,006 || 0,2 % || 0,294 || 8,8 % || 0,299 || 9,0 % Leedu || 0,054 || 1,5 % || 0,067 || 1,8 % || 0,341 || 9,4 % Luksemburg || 0,045 || 2,7 % || 0,128 || 7,6 % || 0,238 || 14,1 % Malta || 0,011 || 3,0 % || 0,014 || 3,8 % || 0,033 || 9,0 % Madalmaad || 0,978 || 2,0 % || 2,278 || 4,7 % || 6,416 || 13,1 % Poola || 1,021 || 2,0 % || 3,037 || 5,9 % || 5,779 || 11,3 % Portugal || 0,344 || 1,9 % || 0,662 || 3,6 % || 2,240 || 12,2 % Rumeenia[14] || 0,940 || 3,0 % || 2,222 || 7,1 % || 2,800 || 9,0 % Slovakkia || 0,224 || 3,0 % || 0,668 || 9,0 % || 0,671 || 9,0 % Sloveenia || 0,102 || 2,5 % || 0,101 || 2,5 % || 0,591 || 14,5 % Hispaania[15] || 2,179 || 3,0 % || 4,720 || 6,5 % || 13,126 || 18,1 % Rootsi || 2,003 || 6,3 % || 2,846 || 9,0 % || 4,626 || 14,6 % Ühendkuningriik || 11,737 || 9,0 % || 8,547 || 6,6 % || 17,816 || 13,7 % Teises energiatõhususe tegevuskavas sisalduv saavutatud ja prognoositud kogusäästu tase on kõrgem kui muud energiatõhususe parandamise määrade näitajad. Teiste energiatõhususe tegevuskavade kohaselt teatavad liikmesriigid, kes kasutavad peamiselt ülalt-alla näitajaid, et kolme aasta pikkusel vahepealsel perioodil (2007–2010) paranes energiatõhusus 6,6 % või igal aastal keskmiselt üle 2,1 % võrdlusalusena kasutatud tarbimisest. See näitaja on vastuolus Odüsseuse projekti[16] raames aastate 2000–2009 kohta registreeritud lõppenergiamahukuse vähenemise keskmise määraga, mis oli ligikaudu 1,2 %. Energiatõhususe tegevuskavadest ilmnev iga-aastase paranemise määra oluline suurenemine ei pruugi olla tingitud ainult tõhusamast poliitilisest tegevusest, vaid ka struktuursetest ja statistilistest lisateguritest ning vastuolulistest andmetest ja kattuvustest erinevate siseriiklike meetmete mõju liitmisel. Liikmesriigid, kes kasutavad oma teatatud säästu väärtuse kindlakstegemiseks peamiselt alt-üles või konkreetset meedet käsitlevaid meetodeid, teatasid kuni 2010. aastani saavutatud säästu suuruseks 5,1 % võrdlusalusena kasutatud tarbimisest. Ka see näitaja tundub olevat suur, arvestades asjaolu, et erinevalt ülalt-alla meetoditest tuleks alt-üles meetodite puhul välja jätta autonoomne sääst, kuigi need hõlmavad teatavat varajast säästu. Samuti esineb teatav topeltarvestamise oht, kui samad kWh-d võidi säästa mitme poliitikameetme tagajärjel. Tabel 2. Ülevaade teises energiatõhususe tegevuskavas sisalduvatest pakkumisega seotud meetmetest[17] Liikmesriik || Elektrienergia ülekandmisel ja jaotusel esinevaid kadusid käsitlevad meetmed || Suure tõhususega koostootmist soodustavad meetmed || Meetmed, millega eelistatakse muid suure tõhususega energiajaamu, sealhulgas tuule- ja päikeseenergiajaamu || Kaugkütet või selle tõhusust edendavad meetmed || Koormuse reguleerimist soodustavad meetmed || Meetmed arukate võrkude edendamiseks või arendamiseks || Nafta- ja gaasitarnete tõhususele suunatud meetmed || Pakkumisega seotud säästu edendavad vabatahtlikud kokkulepped || Suurema tarnijatevahelise konkurentsi soodustamisele suunatud meetmed AT || || X || || X || || || || || BE || || X[18] || || || || || || || BG || X || X || || X || || X || || || CY || X || X || X || || || || || || CZ || || X || X || X || || || || || DK || X || || || X[19] || || || X || X || EE || X || X || || X || || || X || || X FI || || || || || || || || X || FR || || || || || || X || || || DE || || X[20] || || || || || || || X GR || X || X || X || X || || || || || HU || || || || X || || || || || IE || X || || X || || X || X || || X || X IT || X || X || X || || || X || || || LT || X || X || X || X || || X || X || || LV || || X || || || || || || || LU || || X || || || || || || || MT || X || X || || || || X || || || NL || || X || || || || || || || PL || X || || || X || || X || || || PT || || X || || || || || || || RO || || || || || || || || || SK || || X || || || || || || || SI || || X || X || X || || X || || X || ES || || X || X || || || || || || SE || || || || X || || X || || || UK || || || || || || X || || || Soojus- ja elektrienergia koostootmise stimuleerimist käsitleva direktiivi 2004/8/EÜ rakendamine Suure tõhususega koostootmisel (mis on määratletud soojusenergia ning elektri- ja/või mehaanilise energia samaaegse tootmisena ühes protsessis) on energia säästmisel märkimisväärne potentsiaal, ent ELis jääb see suurel määral kasutamata. Seepärast on koostootmisdirektiivi eesmärk kehtestada läbipaistev ühine raamistik koostootmisjaamade seadmestamise edendamiseks ja hõlbustamiseks. Lühikeses perspektiivis peaks direktiiv võimaldama tugevdada olemasolevaid koostootmisjaamu ja edendada uusi jaamu. Keskmises kuni pikas perspektiivis peaks direktiiv looma vajaliku raamistiku suure tõhususega koostootmiseks, et vähendada CO2 ja muude ainete heitkoguseid ning toetada säästvat arengut. Koostootmisdirektiivi alusel pidid liikmesriigid analüüsima suure tõhususega soojus- ja elektrienergia koostootmise riiklikku potentsiaali ning hindama tõkkeid ja haldusraamistikku ning päritolutagatiste süsteemi usaldusväärsust (koostootmisdirektiivi artikli 10 lõige 1). Alates 21. veebruarist 2007 peavad liikmesriigid iga nelja aasta järel hindama energia tootmises suure tõhususega koostootmise osakaalu suurendamise suunas tehtud edusamme. Liikmesriikidel tuli 11. oktoobriks 2011 koostada oma teine riiklik eduaruanne, mille põhjal komisjon peab koostootmisdirektiivi kohaldamise läbi vaatama. Kohustuse analüüsida koostootmise riiklikku potentsiaali ja kõnealuse potentsiaali realiseerimisel esinevaid tõkkeid ning hinnata oma riiklikku haldusraamistikku, sealhulgas päritolutagatise süsteemi, täitsid kõik liikmesriigid. Samuti esitasid kõik liikmesriigid koostootmisdirektiivi alusel nõutava esimese ja teise eduaruande, kuigi teatavate viivitustega. Selleks et pakkuda aruandluse hõlbustamiseks ja hindamiseks võrreldavat teavet, esitas komisjon liikmesriikidele mittekohustuslikud vormid ja küsimustikud, kuid mitte kõik liikmesriigid ei kasutanud kõnealuseid küsimustikke ega vorme või ei täitnud neid täielikult. Sellest tulenevalt esineb erinevusi kvaliteedis, terviklikkuses ja metoodikas. Seepärast ei ole liikmesriikide aruannetes suure tõhususega koostootmise osakaalu suurendamise suunas tehtud edusammude kohta esitatud teave sageli võrreldav ning erineb üksikasjalikkuse ja terviklikkuse poolest. See kehtib ka riikliku potentsiaali analüüside puhul. Kuigi koostootmisdirektiiv on liikmesriikide õigusesse üle võetud, ei olnud päritolutagatiste süsteem või suure tõhususega koostootmise teel saadud elektrikoguse arvutamise metoodikad mõnes liikmesriigis 2010. aastal veel täielikult toimivad või kasutati neid tegelikult vaid vähesel määral. Jaotusvõrgu süsteemi käsitlevaid riiklikke eeskirju, mis käsitlevad suure tõhususega koostootmisjaamade ühenduse ja juurdepääsu jaotusvõrgule, on rakendatud mitmel viisil ning need on väga erinevad. Kuigi jaotusvõrku käsitlevate eeskirjade objektiivsuse ja läbipaistvuse tagamisel on tehtud edusamme, on ühenduste kavandamine ja maksutingimused sageli jätkuvalt keerulised ja koormavad, seda eelkõige jaotatud koostootmise puhul. Samuti oli liikmesriikidel kohustus hinnata koostootmisel esinevaid tõkkeid. Liikmesriigid tegid kindlaks, et kõige levinumad tõkked koostootmisel on kütusehinnad, nõudlus kütmise ja jahutuse järele, õigusaktide keerukus, vähene stimuleerimine ja elektrivõrkudele juurdepääsu käsitlevad eeskirjad. Olulised tõkked olid ka majandusriskid, heitkogustega kauplemise süsteemist tingitud ebakindlus, (soojusega seotud) infrastruktuuri ja finantsvahendite puudumine, vähene teadlikkus ning asjaolu, et teatavad tehnoloogiad on välja arendamata. Enamik liikmesriike esitas teises eduaruandes teavet oma koostootmise toetuskavade kohta, kuigi seda teavet õigusaktidega ei nõutud. Soodustariifid, kallima hinna maksmine või koostootmise puhul tagatud ostuhind olid aruandlusperioodil (kuni 2010. aastani) kõige sagedamini kasutatavad toetuse vormid – neid kasutati seitsmeteistkümnes liikmesriigis. Viieteistkümnes liikmesriigis lisandus kõnealustele hinnatoetusmehhanismidele kapitalitoetus. Paljudes liikmesriikides kasutati ka energia- ja ettevõtlusmaksu vabastusi ning kiirendatud maksuvabastusi. Mõni liikmesriik ühendas mitu toetusmehhanismi, näiteks seoti sertifikaadid kvoodisüsteemiga (neljas liikmesriigis). Liikmesriikide toetuskavade ulatus, tingimused ja kestus olid väga erinevad. Sageli olid toetuskavad suunatud konkreetsele koostootmise segmendile, näiteks valiti need vastavalt kütusele (nt biomass) või võimsusele (nt alla 10 MW[21]). Alates koostootmisdirektiivi vastuvõtmisest 2004. aastal on edusammud suure tõhususega koostootmise osakaalu suurendamisel olnud piiratud. EL 27s suurenes koostootmise osakaal kogu elektritootmises 10,5 %st 2004. aastal 11,2 %ni 2011. aastal. Absoluutnäitajates on elektri tootmine koostootmisjaamades kasvanud 38 TWh[22] võrra: 337 TWh-st 2004. aastal 375 TWh-ni 2011. aastal. Liikmesriikide aruannete põhjal, mis esitati koostootmisdirektiivi artikli 10 kohaselt ja mis kajastasid olukorda kuni 2010. aastani, keskendudes ajavahemikule alates 2008. aastast, on suure tõhususega koostootmise teel elektri tootmise üldine areng liikmesriikides väga erinev. Tõenäoliselt majanduslangusest tingituna vähenesid koostootmise teel toodetavad üldkogused mõnevõrra 2009. aastal, eelkõige tööstuse puhul, ning taastusid siis 2010. aastal. Ajavahemikul 2008–2009 on elektrivõimsus suurenenud, kuid elektri tootmine vähenenud, mis näitab võimsuse alakasutamist. Sooja tootmine koostootmise teel on stabiliseerunud, selle puhul ei ole kahanemist täheldatud ning üldiselt on alates 2004. aastast toimunud ühtlane kasv. Tagasihoidlik kasv tuleneb peamiselt kaugkütte ulatuslikumast kasutamisest elamu-, äri- ja teenuste sektoris. Koostootmise osa soojatootmises jääb vahemikku üle 30 % Rootsis (40 %), Bulgaarias (33 %), Tšehhi Vabariigis (33 %) ja Eestis (31 %) kuni alla 1 % Kreekas, Maltal ja Küprosel. Kõnealusel ajavahemikul on järjepidevalt suurenenud maagaasi kütusena kasutamine koostootmisel (39 %st 48 %ni), samal ajal kui kivisöe ja pruunsöe kasutamine on vähenenud 35 %st 21 %ni. Biomassi ja biogaasi puhul on tegemist üldiselt kasvava suundumusega – 9 %st 2005. aastal 15 %ni 2010. aastal. Kõige levinum tehnoloogia on endiselt vaheltvõtuauru-kondensatsioonturbiin, ent selle kasutamine on ühtlaselt vähenemas – 40 %-st 2005. aastal 36 %ni 2010. aastal, samal ajal kui kombineeritud tsükliga gaasiturbiinide osakaal on suurenemas (23 %st 2005. aastal 29 %ni 2010. aastal). Kuigi suure tõhususega koostootmise osa elektriturul on üldiselt kasvanud, on edenemine piiratud, sest see moodustab elektri tootmisest ainult 12 %, mitte 21 %, mis on liikmesriikide riikliku potentsiaali analüüsis kindlakstehtud majanduslik potentsiaal[23]. Järeldus Energiateenuste direktiivi rakendamine on tegelikkuses kaasa toonud eelkõige energia lõpptarbimisele suunatud meetmed, näiteks hoonete remontimise ja renoveerimise kavad. Liikmesriikide energiatõhususe tegevuskavadest ilmneb lõppenergia kõrgetasemeline sääst kuni 2010. aastani, mis viitab sellele, et enamik liikmesriike ületavad hõlpsalt 2016. aasta soovitusliku eesmärgi (9 %). See on julgustav ja näitab, et liikmesriikide pühendumus energiasäästule tasub end ära. Saavutatud edu tuleb hoida ELi 2020. aasta ambitsioonika 20 % energiasäästu eesmärgi saavutamisel ning kõnealuse eesmärgi täitmise põhivahendi – energiatõhususe direktiivi – konkreetsel ülevõtmisel ja rakendamisel. Seoses koostootmisdirektiiviga on suure tõhususega koostootmise teel toimuv elektri tootmine üldiselt mõnevõrra suurenenud, mis on peamiselt tingitud kaugkütte ulatuslikumast kasutamisest elamu-, äri- ja teenuste sektoris. Koostootmise teel soojuse tootmine on alates 2004. aastast ühtlaselt kasvanud. Ettepanekuid lisameetmete ja energiateenuste direktiivi või koostootmisdirektiivi muutmise kohta ei peeta praegu asjakohaseks. See tuleneb asjaolust, et mõlemad direktiivid tunnistatakse kehtetuks ja need on asendatud energiatõhususe direktiiviga, milles on üle võetud kõnealuste direktiivide sätted ja tugevdatud liikmesriikidele seatud kohustusi. [1] ELT L 114, 27.4.2006, lk 64. [2] Kuigi Horvaatia esitas 2013. aasta aprillis energiatõhususe tegevuskava, ei nõutud temalt seda energiateenuste direktiivi alusel, sest kõnealune kohustus kehtestati enne Horvaatia ühinemist ELiga. [3] ELT L 52, 21.2.2004, lk 50. [4] Direktiiv 2012/27/EL, milles käsitletakse energiatõhusust, ELT L 315, 14.11.2012, lk 1. [5] Direktiivi I lisas on täpsustatud, et liikmesriigid peaksid oma eesmärgi arvutamisel osutama aasta keskmisele sisemaisele energia lõpptarbimisele viimasel viiel aastal enne kõnealuse direktiivi rakendamist. [6] Vt lisatud dokument SWD(2013) 541 (final), „Eduaruanne energiatõhususe kohta Euroopa Liidus”, punkt 3.2. [7] Vt lisatud dokument SWD(2013) 541 (final), punkt 4. [8] Tegemist on sõltumatute sertifitseerimisasutuste väljastatud sertifikaatidega, mis kinnitavad turuosaliste väiteid energiatõhususe parandamise meetmete tulemusena saavutatud energiasäästude kohta (energiateenuste direktiivi artikli 3 punkt s). [9] Vt lisatud dokument SWD(2013) 541 (final), punkt 4.9 ja tabel 10. [10] Bulgaaria 2016. aasta andmed kajastavad energiatõhususe tegevuskavas esitatud alt-üles meetodil arvutatud kogusäästu. [11] Küprose, Iirimaa ja Madalmaade andmed on esitatud primaarenergia ekvivalendina. Kuna energiateenuste direktiivis ei ole konkreetselt määratletud „primaarenergia säästu” või „lõppenergia säästu”, esitasid liikmesriigid andmed oma määratluse põhjal. [12] Tšehhi Vabariik ei märkinud selgelt ära saavutatud vahepealset säästu. Eespool esitatud 2010. aasta näitaja moodustab kolmandiku 2016. aastaks prognoositud näitajast. [13] Majanduslanguse mõju arvestamiseks korrigeeris Kreeka ülalt-alla meetodil saadud väga kõrget vahepealse säästu näitajat, et esitada tõenäoliselt saavutatud säästu kohta realistlikum vahemik. Siin esitatud 2010. aasta näitaja jääb kõnealuse vahemiku madalamasse otsa. Selge prognoos 2016. aasta energiasäästu kohta puudub. Esitatud väärtuse puhul eeldatakse 9 % soovitusliku eesmärgi saavutamist. [14] Rumeenia 2016. aasta säästuprognoos puudub. Esitatud 2016. aasta näitaja kajastab energiateenuste direktiivi 9 % soovituslikku eesmärki. [15] Hispaania energiatõhususe tegevuskavast ei selgu energiateenuste direktiivi kohase 9 % säästueesmärgi arvutuskäik. [16] Energiatõhususe näitajaid käsitlev ELi rahastatud projekt (http://www.odyssee-indicators.org/), milles kasutatavad ülalt-alla meetodid on sarnased meetoditele, mida paljud liikmesriigid kasutasid teises energiatõhususe tegevuskavas. [17] Tabel on üksnes kirjeldavat laadi, et näidata eri liiki meetmeid, mida liikmesriigid on oma teises energiatõhususe tegevuskavas võtnud. Ristide arv ei ole seotud teises energiatõhususe tegevuskavas sisalduvate meetmete terviklikkuse ega kvaliteediga. [18] Eraldi meetmed Valloonia, Flandria ja Brüsseli piirkonnas. [19] Meetmeid või strateegiat on nimetatud, ent üksikasju ei ole esitatud. [20] Energiatõhususe tegevuskavas kirjeldatud koostootmismeetmete puhul keskendutakse peamiselt lõpptarbimisele või mikrokoostootmisjaamadele. [21] Megavatti. [22] Teravatt-tundi. [23] Energiatõhususe direktiivi mõju hinnangu X lisa (SEK(2011) 779 (lõplik))