Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 artikli 94 lõike 1 punktis d osutatud koonddokumendi ja veinisektoris kasutatava nimetuse tootespetsifikaadi avaldamist käsitleva viite avaldamine

(2021/C 58/18)

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 (1) artiklile 98 kahe kuu jooksul alates käesoleva dokumendi avaldamise kuupäevast.

KOONDDOKUMENT

„Willamette Valley“

PGI-US-02439

Taotluse esitamise kuupäev: 17.10.2018

1. Registreeritav nimi

Willamette Valley

2. Geograafilise tähise tüüp

KGT

3. Viinamarjasaaduste kategooriad

1. Vein

5. Kvaliteetvahuvein

4. Veini(de) kirjeldus

Kaitstud geograafilist tähist „Willamette Valley“ kasutatakse ainult vaiksete veinide (punane, roosa ja valge) ning kvaliteetvahuveinide puhul.

Veine tähisega „Willamette Valley“ iseloomustatakse ja liigitatakse lähtuvalt kasutatud viinamarjasordist. Suurema osa tähisega „Willamette Valley“ toodangust moodustavad punased veinid (valmistatud enamasti sordist ‘Pinot noir’), valged veinid (valmistatud enamasti sortidest ‘Chardonnay’, ‘Pinot gris’ ja ‘Riesling’) ja vahuveinid (valmistatud sortide ‘Pinot noir’ ja ‘Chardonnay’ segust).

Jahedas kliimas toodetud keskmise täidlusega veinidena, mille puhul üldjoontes annavad tooni tuntav happesus ning värskete küpsete puuviljade erksad ja mineraalsed tanniinid, on Willamette Valley veinidele iseloomulikud järgmised omadused.

Vaiksed veinid

Punased veinid

Willamette Valley punased veinid on säravad, nende värvus varieerub kahvatust kuni tugeva granaatpunaseni. Sõltuvalt tootmiskohast ja aastakäigust võib värvus olla mõnikord sügavlilla kuni mustja tooniga. Veinide aroomis ja maitses on tunda pigem värskeid kui keedetud punaseid ja musti puuvilju, alates granaatõunast, maasikast, vaarikast ja kirsist kuni põldmuraka ja ploomini. Lisaks on aroomis tunda punaseid ja lillasid õisi, mullasust huumusest teeleheni, joodi- ja rauanoote, sassafrassi küpsetusvürtse, koolat, mineraalsust, ning laagerdumisel keerukamaid hõrke singi-, seene-, naha- ja ürdinoote. Maitsed ja suus tuntav konsistents on keerukad ja kihilised, tunda on peeneteralisi teelehetanniine ja kirsitubakat ning suulaes on maitse ümaralt sametine, mis annab elegantse struktuuri ja rikkalikkuse ning lõhnas on tunda nii puuviljade kui ka sügavat hõrku toidulõhna; suulaes tajutavas struktuuris võib tunda erinevaid tanniine (teelehest puiduni) ja tugevat happesust, mis jõuab suulaeni ja säilitab maitsed pika aja jooksul. See aitab hoida pinget, et kaitsta ja tuua esile laagerdumisel tekkivaid väärtuslikke omadusi.

Roosad veinid

Willamette Valley roosade veinide värvus varieerub väga heledast hallikasroosast kahvatu granaatõunapunaseni. Kõik värvused on eredad ja kaunid. Veinides on tunda valgeid kuni punaseid õisi (jasmiinist roosini) ning värskeid puuvilju – punasest apelsinist maasikate ja vaarikateni, mis avalduvad nii lõhnas kui ka maitses; suulaes tuntavad maitsed võivad olla soolased ja ka mineraalsed, kooresed, mõnikord on aimata vähest jääksuhkrut. Tänu Willamette Valley roosade veinide eriomasele elavale happesusele võivad need pudelis mõne aasta laagerduda.

Valged veinid

Willamette Valley valged veinid on ühtlaselt sädelevad ja karastavalt happelised. Veinide värvus ulatub plaatina toonist kuni kahvatu sidrunkollaseni, hilisest saagist valmistatud või tammevaadis laagerdunud valgete veinide puhul kreemikast kuni kuldseni. Valged veinid on sama erksad või isegi erksamad kui sordist ‘Pinot noir’ valmistatud veinid, lõhnas on tunda mitmesuguseid puuvilju ja varieeruvaid aroome, alates tsitruselistest ja luuviljadest (virsik, pirn jne) kuni valgete ja viljapuuaia õiteni; kõikidel veinidel on tuntav mineraalsus ja soolsus (pH, happesus ja aimatav puuviljaaroom), tuumiku moodustavad värsked ja puhtad puuviljamaitsed ning suur happesus tagab aroomi kestvuse. Laagerdumisel ilmnevad kuivatatud õite, tsitrusmarmelaadi, mee ja väljakujunenud mineraalsed noodid.

Üldised analüütilised omadused Maksimaalne üldalkoholisisaldus (mahuprotsentides) 16 % Minimaalne tegelik alkoholisisaldus (mahuprotsentides) 7 % Minimaalne üldhappesus 4 g/l viinhapet pH = kuni 4,0 Maksimaalne lenduvate hapete sisaldus (milliekvivalentides liitri kohta) 23,31 mEq/l (punased veinid) 19,98 mEq/L (valged ja roosad veinid) Maksimaalne vääveldioksiidi üldsisaldus (milligrammides liitri kohta) 150 mg/l 40 mg/l vaba SO2

Kvaliteetvahuveinid

Sarnaselt valgete ja roosade veinidega toodetakse Willamette Valley kvaliteetvahuveine viinamarjasortidest ‘Pinot noir’, ‘Chardonnay’ ning mõnel juhul sisaldavad nad ka sorti ‘Pinot meunier’. Veinidel on peen kuni keskmine vaht, peened pärlisarnased mulliketid ning tunda on äsjavalminud luuviljade ja tugevamaitselise tsitruse väljendusrikkaid puhtaid happelisi puuviljaaroome. Valged kvaliteetvahuveinid on plaatinavärvi ja säravalt selged, õuna- ja pirniaroomiga, millel on laimi, puuvilja või mineraalne noot. Roosadel veinidel on selgelt tuntav metsmaasikanoot. Need on rahutud ja suure happesusega veinid, millel on nüansirikas erepunaste puuviljade (õun/ploom) lõhn ja maitse. Tavapärane on säilitada veini pudelis pikema aja jooksul, isegi üle kümne aasta. Roosade veinide värvus varieerub selgest kirsipunasest kuni roosa eri nüanssideni. Roosadel veinidel on roosiõielehtede, punase koorega õunte või kerge ploomi ja maasika lõhn, olenevalt kasutatud viinamarjade osakaalust segus ja nende küpsusest. Ka iseloomulik vürtsikas noot ei ole haruldane. Tüüpiline aroom ja maitse võib hõlmata metsmaasikat ja muid suvemarju, tsitruselisi (näiteks punane apelsin ja mandariin), õunu/paradiisiõunu ja vürtse (näiteks kuivatatud ürdid ja ingver). Suur happesus võimaldab säilitada veine pudelis üle kümne aasta.

Sortidest ‘Chardonnay’, ‘Pinot noir’ ja ‘Pinot meunier’ valmistatud kuivadel vahuveinidel võib olla valgete õite, ookeanikaldal lebavate merikarpide, õunte/pirnide või valge greibi aroom. Aroom sõltub kasutatud viinamarjasordi osakaalust ja kasvukohast. Aroomis on tunda õrnvalgeid kuni roosasid õisi, vürtsidest on tunda vanilli, ingverit ja kuivatatud ürte, puuviljadest rohelise, kollase ja punase koorega õunu, paradiisiõunu, hapukaid marju ning Anjou pirni, valget greipi, tähtvilja ning mandariini. Happesus on erk ja vibreeriv, samas kui järelmaitse võib olla üsna pikk ja küpsete puuviljade noodiga.

Üldised analüütilised omadused Maksimaalne üldalkoholisisaldus (mahuprotsentides) 14 % Minimaalne tegelik alkoholisisaldus (mahuprotsentides) 7 % Minimaalne üldhappesus 5 g/l viinhapet pH = kuni 4,0 Maksimaalne lenduvate hapete sisaldus (milliekvivalentides liitri kohta) <=23,31 mEq/l Maksimaalne vääveldioksiidi üldsisaldus (milligrammides liitri kohta) 150 mg/l 30 mg/l vaba SO2

5. Veinivalmistustavad

a. Peamised veinivalmistustavad

Puuduvad

b. Maksimaalne saagikus

Viinamarjasort ‘Pinot noir’ ja muud sordid, mida kasutatakse punaste veinide valmistamiseks: 7 850 kg/ha (45 hl/ha);

viinamarjasort ‘Chardonnay’: 10 100 kg/ha (60 hl/ha);

muud viinamarjasordid, mida kasutatakse valgete veinide valmistamiseks: 12 330 kg/ha (70 hl/ha);

viinamarjasordid, mida kasutatakse kvaliteetvahuveinide valmistamiseks: 15 700 kg/ha (90 hl/ha).

6. Määratletud geograafiline piirkond

Willamette Valley on Ameerika viinamarjakasvatuspiirkond, mille piirid on USA maksu- ja kaubandusbüroo poolt heaks kiidetud ja registreeritud järgmiselt:

§9.90 Willamette Valley.

Piirid. Willamette Valley viinamarjakasvatuspiirkond asub Oregoni loodeosas ning piirneb põhjast Columbia jõega, läänest Rannikuahelikega, lõunast Calapooya mäestikuga ning idast Kaskaadimäestikuga, hõlmates ligikaudu 5 200 ruutmiili (3,3 miljonit aakrit).

Viinamarjakasvatuspiirkonna täpsed piirid on heakskiidetud maakaartidel olevate maamärkide ja võrdluspunktide põhjal järgmised: alguspunktist, Columbia/Multnomah’ maakonna piiri ja Oregoni/Washingtoni osariigi ristumispunktist

8,5 miili lääne poole mööda Columbia/Multnomah’ maakonna piiri kuni selle ristumiseni Washingtoni/Multnomah’ maakonna piiriga;

5 miili lõuna poole piki Washingtoni maakonna piiri kuni selle ristumiseni 1 000 jala samakõrgusjoonega;

loode poole (15 miili loode suunas) piki 1 000 jala samakõrgusjoont kuni selle lõikumiseni osariigi kiirteega nr 47, „Tophillist“ 5 miili põhja poole;

seejärel osariigi kiirteest nr 47 veerandmiili lääne suunas kuni 1 000 jala samakõrgusjooneni, piir jätkub lõunasse ja siis edelasse piki 1 000 jala samakõrgusjoont kuni selle ristumiseni Siuslaw’ riikliku metsa piiriga (see punkt asub „Tophillist“ ligikaudu 43 miili lõunas ja 26 miili läänes), üks miil osariigi kiirteest nr 22 põhja pool;

6,5 miili lõuna suunas kuni Lincoln/Polki maakonna piiril oleva 1 000 jala samakõrgusjooneni;

jätkub piki 1 000 jala samakõrgusjoont (ligikaudu 23 miili) itta, lõunasse ja seejärel läände, punktini, kus Polki maakonna piir ristub Lincolni/Bentoni maakonna piiriga;

11 miili lõuna poole piki Lincolni/Bentoni maakonna piiri kuni selle ristumiseni Siuslaw’ riikliku metsa piiriga;

kuus miili ida poole piki Siuslaw’ riikliku metsa piiri ning seejärel kuus miili lõuna poole piki Siuslaw’ riikliku metsa piiri kuni osariigi kiirteeni nr 34 ning 1 000 jala samakõrgusjooneni;

lõuna poole piki 1 000 jala samakõrgusjoont kuni selle ristumiseni Townshipi piiriga T17S/T18S (31 miili osariigi kiirteest nr 126 edelas ning üks miil läänes);

4,5 miili ida poole piki piiri T17S/T18S kuni jooneni R6W/R7W, lõuna poole 2,5 miili piki seda joont kuni 1 000 jala samakõrgusjooneni;

kirde poole, siis kagusse ligikaudu 12 miili piki 1 000 jala samakõrgusjoont kuni selle ristumiseni joonega R5W/R6W;

lõuna poole piki joont R5W/R6W ligikaudu 0,25 miili kuni selle ristumiseni 1 000 jala samakõrgusjoonega;

põhiliselt piki kagu poole looklevat 1 000 jala samakõrgusjoont, ületades Letz Creeki jõe kuni 1 000 jala samakõrgusjoonel asuva punktini, mis paikneb teede Siuslaw River Road ja Fire Road ristumiskohast põhja pool;

lõuna poole mööda sirget joont ligikaudu 0,55 miili, ületades Siuslaw’ jõe ning teed Siuslaw River Road ja Fire Road kuni 1 000 jala samakõrgusjooneni;

põhiliselt piki kagu poole looklevat 1 000 jala samakõrgusjoont, ületades Roseburgi, Oregoni, kuni 1 000 jala samakõrgusjoone ristumiseni Lane’i/Douglase maakonna piiriga;

ligikaudu 3,8 miili ida poole piki Lane’i/Douglase maakonna piiri ristumiseni 1 000 jala samakõrgusjoonega Siuslaw’ jõe lõunaharust veidi idas;

põhiliselt põhja poole, seejärel kirde poole piki 1 000 jala samakõrgusjoont ümber Spencer Butte’i ning seejärel põhiliselt lõuna poole kuni punktini piki Lane’i/Douglase maakonna piiri, 0,5 miili osariigi maanteest 99 põhjas;

1,25 miili lõuna poole piki Lane’i/Douglase maakonna piiri kuni lõikumiseni 1 000 jala samakõrgusjooneni;

järgides 1 000 jala samakõrgusjoont ümber Little Riveri, Mosby Creeki, Sharps Creeki ja Lost Creeki orgude kuni ristumiseni joonega R1W/R1E ja osariigi maanteega nr 58);

kuus miili põhja poole piki joont R1W/R1E, kuni see ristub 1 000 jala samakõrgusjoonega Little Fall Creekist veidi põhjas;

jätkub piki 1 000 jala samakõrgusjoont ümber Hills Creeki kuni McKenzie jõe oru lõunanõlvani, Ben ja Kay Dorrise rahvuspargini, ületab põhjapoolse nõlva ümber Camp Creeki, Mohawki jõe ja selle harude ning Calapooia jõe (kolm miili Dollari linnast kagus) ja laskub sellest alla kuni punktini, kus Wiley Creek ristub joonega R1E/R1W, ligikaudu üks miil joonest T14S/T13S lõunas;

7,5 miili põhja poole piki joont R1E/R1W kuni jooneni T12S/T13S Cedar Creekil;

lääne poole neli miili piki joont T12S/T13S 1000 jala samakõrgusjooneni;

jätkub põhiliselt mööda 1 000 jala samakõrgusjoont põhjasuunas ümber Crabtree Creeki, Thomas Creeki, North Santiami jõe (kuni selle ristumiseni Sevenmile Creekiga) ning Little North Santiami jõe kuni 1 000 jala samakõrgusjoone ristumiseni joonega R1E/R2E (ligikaudu üks miil põhja poole osariigi kiirteest nr 22);

14 miili põhja poole piki joont R1E/R2E (läbi väikese osa Silver Fallsi rahvuspargi) kuni jooneni T6S/T7S;

6 miili ida poole piki joont T6S/T7S kuni jooneni R2E/R3E;

6 miili põhja poole piki joont R2E/R3E kuni jooneni T5S/T6S;

8,5 miili kirde suunas kuni ristumiseni joontega T4S/T5S ja R4E/R3E;

6 miili ida poole piki joont T4S/T5S kuni jooneni R4E/R5E;

6 miili põhja poole piki joont R4E/R5E kuni jooneni T3S/T4S;

6 miili ida poole piki joont T3S/T4S kuni jooneni R5E/R6E;

10,5 miili põhja poole mööda joont R5E/R6E kuni punktini, kus see ristub Mount Hoodi rahvusmetsa piiriga (ligikaudu kolm miili USA kiirteest nr 26 põhja poole);

neli miili läände ja üks miil põhja piki metsa piiri kuni 1 000 jala samakõrgusjooneni (Bull Runi jõest veidi põhjas);

põhja poole piki 1 000 jala samakõrgusjoont, läbi Multnomah’ maakonna, kuni selle ristumiseni joonega R4E/R5E;

ligikaudu kolm miili põhja suunas kuni Oregoni/Washingtoni osariigi piirini ning

läände ja siis põhja, 34 miili, piki Oregoni/Washingtoni osariigi piiri kuni alguspunktini.

7. Peamised veiniviinamarjasordid

Willamette Valley vaiksete veinide ja kvaliteetvahuveinide puhul kasutatakse järgmisi viinamarjasorte: ‘Pinot noir’, ‘Pinot gris’, ‘Chardonnay’, ‘Riesling’, ‘Pinot blanc’, ‘Syrah’, ‘Cabernet sauvignon’, ‘Gamay noir’, ‘Pinot meunier’.

Vähemal määral kasutatakse sorte ‘Arneis’, ‘Albarino’, ‘Auxerrois’, ‘Cabernet Franc’, ‘Chenin blanc’, ‘Dolcetto’, ‘Gewurztraminer’, ‘Gruner veltliner’, ‘Merlot’, ‘Muller-Thurgau’, ‘Sangiovese’, ‘Sauvignon blanc’, ‘Tempranillo’, ‘Viognier’, ‘Zinfandel’.

8. Seos(t)e kirjeldus

Nagu iga julge ja eduka ettevõtmise puhul, sõltub kvaliteet paljudest teguritest. Kuigi Willamette Valley asukohaga seotud loodustegurid on tõenäoliselt kõige olulisemad, siis lisaks klimaatilistele, geoloogilistele, geograafilistele ja ilmastikuga seotud teguritele mõjutab veini kvaliteeti ka inimtegur. Viinamarjakasvatuse süstematiseerimine ja järjepidevuse tagamine ning veinide turustamisprotsess on aidanud kujundada piirkonna veinide, kui usaldusväärsete ja kontrollitud veinide mainet.

Mullad ja geoloogia: Willamette Valleys toodetakse piirkonnale iseloomulikke kvaliteetveine eespool osutatud viinamarjasortidest, mis sobivad jahedasse kliimasse ning mida kasvatatakse peaaegu eranditult vulkaaniliste ja/või settemuldadega (mille tektooniline tegevus on oru põhjast üles lükanud) mäenõlvadel 61–305 meetri (200 ja 1 000 jalga) kõrgusel. Mõnel mäenõlval leidub ka lössi (sinna kandunud jõemuda). Mäenõlvade mullad võimaldavad juurtel piisavalt sügavale tungida, tagavad piisava veevaru ning pakuvad viinapuule toitaineid (mitte liiga rikkalikult, mis ergutaks lehtede lopsakat kasvu, vaid pigem tagasihoidlikult, mis suurendab saagikust). Mullad lasevad hästi vett läbi, on õhurikkad ja pudedad ning vastupidavad külmumisele ja haigustele (nt jahukaste). Mäenõlvadel võib leida kolme tüüpi muldasid (vulkaaniline muld, setteline muld ja jääpaisjärvede lössimuld), mis mõjutavad viinapuude kasvu ja annavad veinidele ainulaadse ja prognoositava aroomi, maitse ja mineraalsuse. Näiteks tagavad vulkaanilised mullad sordi ‘Pinot Noir’ puhul veinile värskete punaste puuviljade aroomi ning maitse (varieerub vaarika, maguskirsi ja musta kirsi vahel), mõõdukalt peene ja nõtke tanniinistruktuuri ning tagasihoidliku värvuse; settemullad toovad esile tumedama värvuse (punastest mustade puuviljadeni) tumedate puuviljade aroomid ja maitsed (varieeruvad musta kirsi, põldmarja mustsõstra või mustika vahel) seene-, küpsetusvürtside, kohvi- ja mustadest marjadest valmistatud moosi varjunditega ning tagavad mõõduka kuni suure tanniinisisalduse; lössimullad annavad veinile heledama värvuse (varieerub maasika, vaarika ja hapu kirsi vahel) õhema struktuuri, väiksema tanniinisuse ja värskuse. Kõikidel veinidel on mõõdukas kuni suur happesus ning need sobivad laagerdamiseks.

Geograafia: organoleptilised omadused, mida peetakse Willamette Valley veinide, eriti sordist ‘Pinot noir’ valmistatud veinide puhul ainulaadseteks, on erksus, värskete puuviljade aroom ning happesus (tuleneb jahedast kliimast); punaste kuni mustade puuviljade noot ning varieeruv struktuursete fenoolide või tanniini sisaldus (mis sõltub mullatüübist, istanduse kõrgusest merepinna suhtes ja pinnamoest); nüansirikkus, mis sõltub veinivalmistajate oskustest ja tuleneb sordi ‘Pinot Noir’ eripärast.

Jahedat kliimat tasakaalustavad suured veekogud (Vaikne ookean). Ööpäevane temperatuur on kõikuv, päevad on soojad ja ööd võivad olla väga jahedad, sest ookeanilt maismaale puhuva tuule tõttu võib öine temperatuur Willamette Valleys olla 30–40 °F (16,5–22 °C). See mõjutab taimehingamist, võimaldab taimel jahtuda ning säilitada marjades happesuse, mis on Willamette Valley veinidele iseloomulik.

244-meetrine (800 jalga) kõrguste vahe pakub eri viinamarjasortide vajadustele vastavaid erinevaid küpsemistingimusi ning lisavõimalusi kliimamuutusega kohanemiseks – madalamal asuvad kasvukohad on soojemad ja kõrgemal asuvad kasvukohad jahedamad. Seega on madalamal kasvanud viinamarjadest saadav vein küpsem ja pehmem ning kõrgemal kasvanud viinamarjadest saadav vein erksama värske puuviljalisuse ja suurema happesusega. Lisaks mõjutab veini kvaliteeti päikesepaiste ehk see, kas kasvukoht avaneb lõunasse, itta või läände. Seda tuleb arvesse võtta, sest piirkonnas läheb varakult jahedaks ja täiuslik küpsemine saavutatakse lõunasse avanevatel nõlvadel.

Lisaks istanduse asukohale mäenõlval, mis mõjutab marjade küpsemist, niiskusrežiimi, veini maitset ja happesust, mängib Willamette Valley veinide eripäraste omaduste kujunemisel tähtsat rolli oru kausjas kuju. Üldiselt jahedas kliimas on org hästi eraldatud – idas ja läänes kaitsevad Kaskaadimäestik ja Rannikuahelikud vastavalt kuuma, kuiva ja kontinentaalse ning jaheda ja vihmase ilma eest, mis võiks kasvuperioodi rikkuda. Selles kaitstud ainulaadses jaheda kliimaga piirkonnas saavutatakse marjade täielik küpsus ning samas säilib jahedal kasvu- ja küpsemishooajal omandatud happesus. Kvaliteetsed veinid, mida iseloomustab peenus, särtsakus ja struktuuri terviklikkus, vajavad seda happesust, et Willamette Valley veinid oleksid nii lühikeses kuni keskmises perspektiivis suurepärased lauaveinid ning selleks, et neid veine saaks ka pikaajaliselt laagerdada.

Üldised geograafilised mõjud vaiksete ja kvaliteetvahuveinide puhul: Willamette Valley ulatub 45. põhjalaiuskraadist mõlemale poole. Sellel laiuskraadil avaldab asukoha kõrgus merepinnast piirkonna taimestikule ja loomastikule märgatavat mõju. Viinamarjaistanduste puhul võib juba 60meetrine kõrguste erinevus lükata marjade küpsemise 10–14 päeva hilisemaks. Tavaliselt õitseb viinapuu juuni kolmandal nädalal (suvine pööripäev), kuid sageli on õitsemine toimunud ka juulis (4 nädalat pärast pööripäeva). Asukoha laiuskraadi ja Vaikse ookeani külmade vete läheduse tõttu on kasvuhooaja ning ka saagikoristuse hooaja ilm heitlik. Võrreldes USA lääneranniku viinamarjakasvatuspiirkondadega, on Willamette Valley ilm erakordselt muutlik. Päeva pikkus ja selle pidev muutumine on samuti piisavalt suure mõjuga, et põhjustada heitlehistel taimedel, sealhulgas viinapuul valgusrežiimist tulenevat füsioloogilist reaktsiooni. Vähese kogusoojuse ja valguspäevade arvu tõttu ei ole Willamette Valleys piisavalt kasvukohti, kus saaks toimuda järjepidev küpsemine. Näiteks suudavad vaid vähesed viinamarjaistandused olla edukad, kui need asuvad kõrgemal kui 240 meetrit merepinnast, kui asukohas on aastane sademete hulk üle 1 300 mm, või kui istandus asub põhjapoolsel nõlval. Edukad ja ühtlase kvaliteedi tagavad viinamarjaistandused asuvad nõlvadel, kus päikesevalgus langeb viinapuulehtedele ja soojendab kevadel mulda. Willamette Valley on veinitootmispiirkond, kus sooja kliima sordid, näiteks ‘Cabernet sauvignon’, ei jõua alati küpseks saada. See on üks väheseid jaheda kliimaga viinamarjakasvatuspiirkondi, kus viinapuud istutati kõigepealt mäenõlvadele, MITTE orupõhja, kus on jahedam.

Inimtegur ja veinivalmistustavad: Willamette Valley on kõige põhjapoolsem piirkond, kus vaiksete või kvaliteetvahuveinide jaoks olulised sordid (nt ‘Pinot noir’, ‘Pinot meunier’ ja ‘Chardonnay’) jõuavad küpseks saada. Eriline asukoht tagab vaiksete ja kvaliteetvahuveinide põnevad, ainulaadsed omadused ning loob veinivalmistajale võimalused veini omaduste kujundamiseks. Tavaliselt on õitsemisaeg suvise pööripäeva paiku ning kvaliteetvahuveini tootmiseks sobivad viinamarjad valmivad enamasti septembri keskpaigaks või kuu lõpuks ja vaiksete veinide tootmiseks sobivad viinamarjad septembri lõpuks kuni oktoobri keskpaigaks. Varajastel õhtutundidel temperatuur mäenõlvadel tõuseb, mis võimaldab viinapuudel hingata, enne kui saabub suvine hilisõhtune ja varahommikune jahedus. Lisaks viinamarjaistanduste asukohast tulenevatele suurtele erinevustele saavad veinivalmistajad korjata viinamarju eri suunas avanevatelt nõlvadelt ja eri kõrgusel asuvatest istandustest, et veelgi rõhutada mitmesuguseid puuviljamaitseid ning kohanduda iga kasvuhooaja tingimustega.

Sellel põhjapoolsel kasvualal võivad maitsevarjundid tekkida juba väikesest muutusest, mis võib olla seotud klooni või pookealusega, istikute vahelise kaugusega, nõlva suunaga, asukoha kõrgusega merepinnast ning isegi viinamarjakasvataja tegevusega. Kõrvuti asuvate viinamarjaistanduste erinevused võivad anda kvaliteetvahuveinidele ja vaiksetele veinidele erinevad omadused.

Willamette Valley kvaliteetvahuveinide tootmiseks kasutatavatel viinamarjadel on mitmekihiline küpsete puuviljade maitse ning need ei kaota oma suurt looduslikku happesust. Viinamarju saab korjata nende parimas küpsuses, kui liikuda järjest kõrgemal asuvatesse istandustesse. Kui viinamarjad saavutavad täieliku küpsuse, kujunevad komplekssed hõrgud puuviljamaitsed. Sortidest ‘Pinot noir’ ja ‘Chardonnay’ on Willamette Valleys vahuveine valmistatud 1980. aastate algusest. Tänapäeval on piirkonnas enam kui 100 tootjat, kes valmistavad traditsioonilisel meetodil vahuveine. Tootjate arv ja tootmismaht kasvavad jätkuvalt.

Septembri keskpaigas korjatud vähese alkoholisisaldusega viinamarjad, millel on küpsete puuviljade maitse ja suur looduslik happesus, võimaldavad toota kompleksseid kvaliteetseid, pikalt laagerduvaid vahuveine ja vaikseid veine. Willamette Valley põhjapoolne asukoht, külma ookeani lähedus, vihma eest varjatud nõlvad, valguspäeva pikkuse muutumine ja asjaolu, et soojema kliima viinamarjasordid ei jõua siin täielikult küpseda, võimaldavad toota ainulaadseid uudsete omadustega Põhja-Ameerika veine.

Geograafilise tähise puhul on esmane põhjus Willamette Valley, kui ainulaadse ja erakordse piirkonna looduslikud tegurid, kuid veinide füüsikaliste omaduste kujundamisel on sama tähtis ka inimtegur: veinisektori inimeste erakordne keskendumine, ühistöö, tehniline täpsus, teadustöö, organisatsiooniline lähenemisviis, millega on kaasnenud üleilmne huvi ja suhted, ning kogu sektorit hõlmav koostöö, mis võimaldas näiteks korraldada 1984. aastal esimese rahvusvahelise sümpoosioni (International Cool Climate Symposium) või maineka, juba 34. korda toimunud ürituse International Pinot Noir Celebration, kus osalesid need veinitootjad kõikjalt maailmast, kes kasutavad veini valmistamisel viinamarjasorti ‘Pinot noir’. Tihe koostöö ja püsivalt hea kvaliteediga tooted võidavad poolehoidjaid ning aitavad kaasa piirkonna üldisele tuntusele.

Edu on saavutatud ka muude sortidega, kuid tuntust taotletakse just sordiga ‘Pinot noir’, mis on piirkonna lipulaev. Ajakirjandus, akadeemilised ringkonnad, konkurendid ja tarbijad tunnevad Willamette Valley veine, olgu tegemist vaiksete või vahuveinidega, just tänu sordi ‘Pinot noir’ kasutamisele. Tunnustus on laialdane ja rahvusvaheline, nt kahe aasta eest konkursil Decanter World Wine Awards auhinna Platinum Best of Show saanud vein pärines Willamette Valleyst; veinikriitik Robert Parker juunior on täheldanud, et „Oregon on lõpuks asunud realiseerima oma tohutut potentsiaali“; Isaac Asimov New York Timesist märkis, et „Willamette Valley on paik, kus sordist ‘Pinot Noir’ valmistatud veinidel on alati ideaalne peenus ja õrnus“.

9. Lisatingimused

Peaaegu kõik Willamette Valley veinid on sordinimetusega ning vastavalt Oregoni osariigi seadustele ja eeskirjadele (OAR 845 OLCC Regulations) peavad veinid olema vähemalt 90 % ulatuses valmistatud osutatud sordist.

Veini päritolu peab olema täpne; kui etiketile on märgitud Ameerika viinamarjakasvatuspiirkonna (American Viticultural Areas, AVAs) nimi, siis on nõutav, et vähemalt 95 % pudelisse villitud veinist pärineb sellest piirkonnast.

Kõik Willamette Valley veinid tuleb toota ja villimiseks ette valmistada Oregonis, selle nõudega kindlustatakse veini kvaliteet ja viinamarjade päritolu. Õrnade veinide puhul on tähtis nendega hoolivalt ümber käia ja hõlbustada koostööd, et vein valmiks samas piirkonnas, kus on kasvanud viinamarjad. Kui veini etiketile on märgitud päritolunimetus „Willamette Valley AVA“, on föderaalsete märgistamiseeskirjade kohaselt [föderaalõigusaktide koodeks, jaotis 27 CFR 4.25(e)(3)(iv)] nõutav, et täielikult valminud vein oleks toodetud Oregonis. USA alkoholi ja tubaka maksu- ja kaubandusameti (U.S Alcohol and Tobacco Tax and Trade Bureau, TTB) kehtestatud eeskirjades on täielikult valminud vein määratletud kui „vein, mis on valmis villimiseks. Eeskirjad ei hõlma veini säilitamist ja segamist, mis ei põhjusta klassi ja liigi muutumist“.

Link tootespetsifikaadile

https://willamettewines.com/wp-content/uploads/2020/03/2020-02-GUIDELINES-FOR-PROTECTED-GEOGRAPHICAL-INDICATION-Willamette-Valley.091718.add-092519.100 819,030520.pdf.

(1) ELT L 347, 20.12.2013, lk 671.