ET Euroopa Liidu Teataja C 129/1

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Varanduslik ebavõrdsus Euroopas: liikmesriikidevaheline lõhe töö ja kasumi jaotumises“

(omaalgatuslik arvamus)

(2018/C 129/01)

Raportöör: Plamen DIMITROV

Täiskogu otsus 22.9.2016 Õiguslik alus kodukorra artikli 29 lõige 2 omaalgatuslik arvamus Vastutav sektsioon majandus- ja rahaliidu ning majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse sektsioon Vastuvõtmine sektsioonis 7.9.2017 Vastuvõtmine täiskogus 6.12.2017 Täiskogu istungjärk nr 530 Hääletuse tulemus (poolt/vastu/erapooletuid) 188/30/23

1. Järeldused ja soovitused

1.1. Komitee on seisukohal, et sissetulekute ja jõukuse ebavõrdne jaotumine ELis on muutunud majanduslikuks ja sotsiaalseks väljakutseks, mida tuleks käsitleda riikliku tasandi asjakohaste meetmete abil ELi tasandi meetmete toel. Nii Euroopas kui ka kõikjal maailmas omistame me suuremat tähtsust sissetulekute ebavõrdsusele. Komitee rõhutab vajadust juhtida tähelepanu ka varanduslikule ebavõrdsusele, mis on siiski palju varieeruvam nähtus ning mille mõju on tunduvalt pikaajalisem. See tähendab, et on vaja selgitada nimetatud ebavõrdsuse põhjuseid ja tegureid, mis selle määravad, samuti kavandada poliitilisi lahendusi sellega tegelemiseks.

1.2. On vaja läbi viia hoolikas analüüs ja hindamine jõukuse jaotumise täpse olemuse kohta ELis ning võtta aegsasti ennetusmeetmeid, et vältida selliseid negatiivseid tagajärgi nagu keskklassi kiire kadumine ning aina rohkemate inimeste sattumine palgavaeste kategooriasse või vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse ohtu. Turumajandust tuleks vaadelda mitte ainult kui vahendit, millega saavutada tugev majanduskasv, vaid ka kui üht mehhanismi, mis on vajalik ühiskonna jaoks oluliste eesmärkide saavutamiseks.

1.3. Kõige olulisem liikmesriikide käsutuses olev vahend lisaväärtuse õiglase ümberjaotamise edendamiseks ühiskonnas tervikuna on fiskaalpoliitika. Kesksele kohale tuleks asetada ka aktiivsed tööturupoliitika meetmed, mis aitavad muuta sujuvamaks ülemineku haridus- ja koolitusetapist tööellu, olulised on ka maksustamis- ja sotsiaalsiirete meetmed. Komitee soovitab liikmesriikidel võimalikult kiiresti rakendada meetmeid, mis võivad vähendada ebavõrdsust ja tagada uue lisaväärtuse õiglase ümberjaotamise ühiskonnas tervikuna.

1.4. Komitee on seisukohal, et vaja on hästi toimivat sotsiaalsiirete ja sotsiaalabi süsteemi. Ümberjaotamine kui kompensatsioonimehhanism peaks suurel määral täitma turusüsteemi lüngad. Tuleks arendada avalikke hüvesid (sotsiaalne taristu, üldhuviteenuste taristu jne) ning nende rolli tuleks vaadelda ebavõrdsuse kaotamise vahendina. Eelarvetulude raskuskese tuleks nihutada tööjõumaksudelt varamaksude suunas, pärandimaksu ja kapitalitulumaksu poole.

1.5. Jõukuse koondumine toob endaga kaasa ka võimu märkimisväärse kontsentreerumise, mis võib võtta mitmesuguseid vorme, sealhulgas tingida konkurentsimoonutusi. Komitee arvab, et intensiivne majanduskasv on keskse tähtsusega vaesuse vähendamisel ja varandusliku ebavõrdsusega võitlemisel. Seda tuleks edendada struktuuri- ja ühtekuuluvusfondide vahendite parema kasutamise, ettevõtluse edendamise, konkurentsi kaitsmise, VKEsid toetavate programmide ja selliste meetmete abil, millega takistatakse naiste ja ebasoodsas olukorras inimeste diskrimineerimist.

1.6. Komitee tunneb muret selle pärast, kui tõhus on ELi pragune poliitika strateegia „Euroopa 2020“ raames, milles pööratakse eriti suurt rõhku vaesusele. Selleks on vaja asjakohasemat poliitilist toetust, et pakkuda liikmesriikidele piisavat tuge järjest tugevamate ebavõrdsuse suundumustega tegelemisel. On vaja jõulisemaid meetmeid, tulemaks toime vaesusega, mis absoluutarvudes on viimaste aastatega kasvanud (1). Riigiülesel Euroopa tasandil on vaja luua poliitikaraamistikud, et edendada kaasavamat majanduskasvu integreeritud lähenemisviisi kaudu. Euroopa sotsiaalõiguste sammas peaks olema tihedamalt seotud Euroopa poolaastaga ning need peaksid omakorda olema kooskõlas strateegiaga „Euroopa 2020“, et saavutada tõhusalt selles sätestatud üleeuroopalised ja riiklikud eesmärgid.

1.7. Sellega koos on vaja sihipäraseid tööturumeetmeid, mis on seotud sotsiaalse kaitsega. Võttes arvesse, et väga dünaamiliselt arenevate töökohtade kaitsmine ei ole alati teostatav, tuleb keskenduda tööhõive ja tööjõu kaitsmisele. On väga oluline kehtestada minimaalsed sotsiaalsed standardid, mis tagaksid inimväärse töötasu ja töötingimused. Rõhk tuleks asetada tööelus toimuvate üleminekute lihtsustamisele, tagades samal ajal ühised töö- ja sotsiaalsed õigused, sealhulgas õiguse liituda ametiühinguga ja kollektiivläbirääkimiste õiguse.

1.8. Komitee leiab, et tuleb luua läbipaistev mehhanism, mille abil jälgida süstemaatiliselt kõiki andmeid tulude ja jõukuse kohta ning pakkuda võimalust selliste andmete konsolideerimiseks. See parandaks ühest küljest haldustööd ja teisest küljest lihtsustaks statistilise teabe kogumist jõukuse jaotumise kohta liikmesriikides. Osalust omavate ettevõtete registri loomine Euroopa tasandil etendaks siin olulist rolli.

2. Taust

2.1. Varanduslik ebavõrdsus Euroopas ulatub kaugele minevikku. Tegemist on ajaloolise protsessiga, mis ei lõppenud ka pärast euroala loomist – pidevalt esile kerkivate sisemiste ja väliste ebaühtluseilmingute tõttu, mis on tingitud majandusliku konkurentsivõime teguritest eri tasanditel. Need hõlmavad hindade ja kulude aspekte ning neid teravdavad praegu veelgi suured poliitilised väljakutsed, millega EL silmitsi seisab, nagu terrorism, populism, riiklikud valimised ja majandusvaldkonnas madalad investeeringud, väike majanduskasv, kõrge töötuse määr, demograafilised muutused ning Euroopa positsioon uues ülemaailmses võimuvõitluses kaubanduse ja digitaalarengu seisukohast.

2.2. Tuleb teha selget vahet sissetulekute ebavõrdsuse ja varandusliku ebavõrdsuse vahel. Kuna viimasel on pikemaajalisem mõju, siis on väga oluline seda põhjalikumalt uurida. Jõukuse jaotumist iseloomustab süstemaatiliselt suurem ebavõrdsus kui sissetulekute jaotumist. Väga sageli võivad ettevõtjad olla suhteliselt sarnase sissetulekuga, kuid mitmetest mitterahalistest, altruistlikest, pärandiga seotud ja muudest põhjustest tulenevalt jõukuselt tohutult erinevad. Selle tulemusena annab jõukuse ebavõrdsele jaotumisele keskendumine meile objektiivsema pildi reaalsest rahalisest ebavõrdsusest ELi kodanike vahel.

2.3. Komitee leiab, et Euroopa majanduslik areng on järjest dünaamilisem ning kujutab endast väljakutset institutsioonide suutlikkusele muutuste tempoga sammu pidada. See küsimus on eriti päevakajaline seoses aruteluga arengu erinevuste üle ELi liikmesriikide vahel. Olulised erinevused on arenenud riikide ja arengumaade vahel, Lääne- ja Ida-Euroopa vahel, euroalas ja väljaspool seda asuvate liikmesriikide vahel ning Schengenisse kuuluvate liikmesriikide ja ülejäänute vahel.

2.4. Komitee märgib, et sissetulekute ja jõukuse ebavõrdne jaotumine on Euroopas alates 1970. aastast järjest suurenenud. Üldiselt peaks globaliseerumine etendama riikidevaheliste sissetulekute erinevuste ja materiaalsetes erinevuste vähenemisel kasutoovat rolli, kuid viimastel aastatel on see suundumus ümber pöördunud. 10 % kõige jõukamatest leibkondadest ei teeni mitte ainult 31 % kogu sissetulekust, neile kuulub ka 50 % kogu jõukusest 28 liikmesriigist koosnevas ELis. Jõukuse kasv on edestanud SKP kasvu paljudes riikides, mis on viinud tohutu ebavõrdsuseni (2). Sellel on tõsised majanduslikud, sotsiaalsed ja poliitilised tagajärjed, mis nõuavad tõsist ühiskondlikku arutelu ja debatti ekspertide ja poliitikute seas selle üle, kuidas seda küsimust lahendada, ja need vajavad poliitikameetmeid.

2.5. Komitee arvates valitseb reaalne oht, et ebavõrdsuse probleem süveneb kogu maailmas, sest Euroopa majanduse arengutempo on äärmiselt kiire ja õigeaegseid makromajanduspoliitika meetmeid rakendada on järjest raskem. Viimaste aastakümnete jooksul suurenenud lõhet sissetulekutes ja jõukuses kinnitab ka Gini koefitsient, mille OECD riikide keskmine väärtus on tõusnud 0,29-lt 1980. aastate keskpaigas 0,32–0,35-ni aastatel 2013–2015. ELi riikide siseselt on suundumus samasugune (3). Siiski tuleb märkida, et sellised riigid nagu Bulgaaria, Leedu ja Rumeenia on juba saavutanud kriitilise taseme, mis on üle 0,37 (4). Vaatamata sellele, et on olemas hulgaliselt andmeid ja uurimusi sissetulekute ebavõrdsuse kohta, on palju vähem teavet leibkondade jõukuse ebavõrdse jagunemise kohta, nii riikide siseselt kui ka nende vahel. Õigupoolest ei ole siiani rahvusvahelisi standardeid, mida riiklikud statistikaametid ja muud andmete tootjad võiksid kasutada, kogudes andmeid jõukuse jaotumise kohta (5).

2.6. On murettekitav, et üldise usalduse puudumise tõttu paljudes Euroopa majandusruumides ei reinvesteerita tekkinud kasumit ja see on põhjustanud konkurentsi allasurumise, investeeringute järsu languse ja uute töökohtade puuduse. Thomas Piketty esitab oma raamatus selle teema kohta empiirilisi andmeid, olles uurinud eelkõige Euroopa majandust (6) Kui kasum lihtsalt kuhjub ja toimub rekapitaliseerimine, ei aita see kaasa lisaväärtuse tekkimisele ega investeeringute tasuvuse suurendamisele reaalmajanduses. Seetõttu on loogiline, et lõhe rikkuse ja vaesuse vahel on ELis juba aastakümneid süvenenud.

2.7. Komitee näeb ohtu, et ELi keskklass on keskpikas perspektiivis sattumas surve alla. Lähemas tulevikus on üha rohkem töökohti kadumas digiteerimise ja robotiseerimise tõttu. Lisaks on samuti hääbumas teatavad kutsealad, ehkki on tõendeid nii minevikust kui ka olevikust, et need suundumused võivad samasuguse tõenäosusega tekitada uusi töökohti ja kutsealasid. Need muudatused – kui neile adekvaatselt ei reageerita – võivad ebavõrdsuse suurenemisele kaasa aidata. Komitee on veendunud, et on vaja võtta aegsasti meetmeid, et vähendada muidu igati innovatiivsete ja üldjuhul sotsiaalselt kasulike tehnoloogiliste uuendusprotsesside kahjulikke tagajärgi.

2.8. Komitee väljendab muret selle üle, et kasumimäära ja tööjõuteguri toodetud lisaväärtuse suhe on liikmesriikides üha enam ebaproportsionaalne. See toob kaasa nii varandusliku kui ka sissetulekute ebavõrdsuse süvenemise Euroopas.

3. Üldised märkused

3.1. Varanduslik ebavõrdsus kaldub olema palju suurem kui ebavõrdsus sissetulekutes (7). Komitee rõhutab asjaolu, et just eelkõige liikmesriikidel on olemas vajalikud vahendid, nagu programmid investeeringute, majanduskasvu, uute töökohtade, maksupoliitika ja sotsiaalsiirete edendamiseks, mille abil käsitleda majanduslikku ja sotsiaalset ebavõrdsust. Siiski on siin ruumi ka ELi tasandi meetmetele ning Euroopa institutsioonid peaksid seda teemat tõsisemalt käsitlema, kuna selle mõjud reaalsele majandustsüklile on keerulised ja palju pikaajalisemad. Kehtivad meetmed on suunatud rohkem sissetulekutele kui jõukusele.

3.2. Komitee peab peamiseks probleemiks seda, et Euroopa loob majanduskasvu, millest rahaliselt ebasoodsas olukorras olevad inimesed kasu ei saa. Eesmärk ei ole mingil juhul töötada vastu turumajandusele, mis pakub võimalusi jõukuse loomiseks innovatsiooni teel, rajades ettevõtteid, luues töökohti ja aidates nii kaasa majanduskasvule, tööhõivele ja sotsiaalkindlustuse rahastamisele. Inimesed, kes asuvad jõukuse ja sissetulekute jaotumise püramiidi alumises osas, ei saa aga vastloodud töökohtadest üldiselt kasu. Sellest järeldub, et ühiskonnas valitseks suurem rahaline võrdsus, kui Euroopa Komisjoni poliitika keskenduks meetmetele, mis võimaldaksid aina rohkematel inimestel siseneda tööturule ja kaasava majanduskasvu loodud jõukusest osa saada. Selles mõttes on varandusliku ebavõrdsuse vähendamine ja pikaajalise majanduskasvu konsolideerimine ühe ja sama mündi kaks külge.

3.3. Komitee on mures selle pärast, et jõukuse pidev akumuleerumine võib tekitada ühiskonnas rantjee-mõtteviisi, mistõttu jõukust enam ei reinvesteerita. Seega ei aita see enam kaasa reaalmajanduse arengule ega suurenda SKP potentsiaali. See on põhiprobleem, mida Piketty käsitleb oma raamatus, mis on kokkuvõte viieteistkümne aasta pikkustest uuringutest ja empiiriliste andmete kogumisest sissetulekute ja varandusliku ebavõrdsuse kohta kapitalistlikes ühiskondades. Lõplikud tulemused – isegi kui mõned autorid on vaidlustanud mõningaid ta meetodeid – näitavad märkimisväärseid erinevusi ELi piires. Piketty andmete kohaselt on kapitali aastane tasuvusmäär 4–5 %, samas kui aastane sissetulekute kasv Kesk-Euroopas on umbes 1–1,5 %, sõltuvalt riigist, võttes arvesse ilmselgeid erinevusi asjaomaste riikide vahel.

3.4. Komitee arvates on vaja täiendavaid meetmeid sellistes valdkondades nagu liigne keskendumine finantstegevusele, maksupoliitika edasine koordineerimine ja ühtlustamine, maksuparadiiside, maksupettuste ja maksudest kõrvalehoidumise vastased meetmed, võitlus pikaajalise varimajanduse – deklareerimata ettevõtlustulu, registreerimata või varjatud töötajad ja nn ümbrikupalgad – suundumuse vastu ning meetmed, millega optimeerida maksustamise struktuuri ja eri maksude osakaalu liikmesriigi maksutulust. Maksutulu rõhuasetus tuleks nihutada tööjõumaksudelt varapõhistele maksudele.

3.5. Kahe viimase aastakümne jooksul on maksukonkurents liikmesriikide vahel ajendanud paljusid valitsusi rakendama meetmeid, mis on muutnud fiskaalpoliitika ümberjaotavat iseloomu ning suurenenud ebavõrdsust. Komitee soovitab liikmesriikidel hinnata maksupoliitika negatiivseid mõjusid ja korrigeerida neid niipea kui võimalik.

3.6. Komitee leiab, et Junckeri kava tuleks suunata eelkõige riikidele, kus valitseb kõige suurem ebavõrdsus, ükskõik millisel kujul. On oluline julgustada kodu- ja välismaised investeeringud. Kõike seda tuleks rakendada ühtselt ning kooskõlas Euroopa Liidu õigusaktide ja asjaomaste liikmesriikide iseärasustega ning rahastute kasutamist tuleks hoolega jälgida.

4. Konkreetsed märkused

4.1. Saksamaa ja Austria on euroalal kaks riiki, kus varanduslik ebavõrdsus on eriti selgelt väljendunud. Saksamaal kuulub kõige rikkamale 5 %-le elanikkonnast 45,6 % riigi jõukusest ja Austrias on see näitaja veel kõrgem, üle 47,6 % (8) (9). See probleem – ja samasugune suundumus – on olemas ka sellistes riikides nagu Küpros, Portugal, Prantsusmaa, Soome, Luksemburg ja Madalmaad (10). See näitab selget ebavõrdsust ressursside jaotamises eri riikides. Neid riike iseloomustab ühest küljest vähene ebavõrdsus sissetulekutes, kuid teisest küljest suur ebavõrdsus jõukuse jaotumisel.

4.2. 1910. aastal kuulus 10 %-le Euroopa elanikest 90 % jõukusest, kõige rikkam 1 % omas 50 % jõukusest. Seejärel, pärast kaht maailmasõda ja suurt majanduslangust, mis hävitas suurema osa finantskapitalist, ja tulenevalt erinevatest ühiskondlikest poliitikameetmetest, mida iseloomustas sissetulekute ja pärandi ülimalt progressiivne maksustamine, finantsspekulatsioonide piiramisest, palkade tõusust kapitalist saadava sissetuleku arvel jne, on ebavõrdsus järjest vähenenud. 1970. ja 1980. aastatel kuulus kõige jõukamale 1 %-le 20 % jõukusest, järgmisele 9 %-le kuulus 30 % ja 40 %-le keskklassile kuulus 40 % jõukusest. Sissetulekute ebavõrdsus vähenes seega märkimisväärselt (11). 1980. aastast alates aga hakkas ebavõrdsus uuesti kasvama. Tänapäeval moodustab erakapital 28 liikmesriigist koosneva ELi arenenud riikides 500–600 % SKP-st, Itaalias on see näitaja lausa 800 %.

4.3. Komitee arvates on oluline probleem ka jõukuse jaotumine sugude lõikes. Kõige tõsisem on see Slovakkias ja Prantsusmaal, aga ka Austrias, Saksamaal ja Kreekas. Slovakkias ja Prantsusmaal kuulub meestele enam kui 75 % jõukusest ja naistele ainult 25 %, vaatamata hoopis erinevale sugude tasakaalule elanikkonna hulgas. Austrias, Saksamaal ja Kreekas kuulub umbes 55 % jõukusest meestele (12). Oluline on hinnata selliste suundumuste põhjuseid ja seda, kas seda aspekti tuleks hõlmata ELi soolise võrdõiguslikkuse poliitika meetmetega.

4.4. Komitee arvates on väga oluline see, kuidas jaotub jõukus, pidades silmas vajadust hariduse, kutseõppe, terve rea tervishoiuteenuste, eluaseme jne järele. Kooskõlas Euroopa sotsiaalmudeliga peame me austama aluspõhimõtteid – võrdsed võimalused ja võrdne kohtlemine, sooline võrdõiguslikkus, mittediskrimineerimine ja põlvkondadevaheline õiglus. Inimkapitali suurendamisele suunatud struktuurireformid on olulised elatustaseme parandamiseks ning võivad ka vähendada ebavõrdust töötajate sissetulekutes ja jõukuses.

4.5. Umbes 44 % euroala elanikest on ühel või teisel viisil pankadele või finantsinstitutsioonidele võlgu. Olukord on parem kui näiteks USAs, kus vastav näitaja on 75 %, kuid viimaste aastate võlgnevuste kasvutrend on murettekitav (13). Pangandussüsteemi vastutus on samuti väga suur, sest ta võiks tegeleda ühiskonna üldise võlakoormuse suurenemise esmase ennetusega. Kesksele kohale tuleb asetada vastutustundlik käitumine.

4.6. Kiirenev üleilmastumine viimase kolmekümne aasta jooksul on suurendanud tööjõu maksukoormust ning muutnud palkade ja kapitali osatähtsust sisemajanduse koguproduktis. Selle tulemusena vähenes palkade osakaal SKPst ajavahemikus 1980–2006 aastas keskmiselt 0,3 % enamikus OECD riikides. Sama ajavahemiku jooksul suurenes kasumi osakaal SKP-st ligikaudu 31 %-lt 47 %-ni EL15 riikides (14). Komitee on seisukohal, et liikmesriigid ja Euroopa Liit peaksid kiiresti võtma meetmeid, et see suundumus ümber pöörata.

4.7. Komitee tunneb muret selle pärast, et riikides nagu Ühendkuningriik ja Prantsusmaa moodustavad enam kui 50 % jõukusest hooned. Ühelt poolt annab see tunnistust mitmekesisuse puudumisest jõukuses. Teiselt poolt tähendab see seda, et suur osa inimesi ammutab oma jõukuse kinnisvarast saadavast sissetulekust. Seda jõukust ei reinvesteerita. Rekapitaliseerimine ise akumuleerub. Siin tulebki teemaks kapital, mis suureneb palju kiiremini kui lisaväärtus. Viimane Oxfami aruanne (15) näitas, et kaheksa maailma kõige rikkama inimese jõukus on võrdne sellega, mis kuulub kõige vaesemale 50 %-le – see teadmine tekitab üldsusele tõsist muret. Kapital oli oluline tegur tööstusajastul, kuid kui ta muutub omaette eesmärgiks, siis kaotab ta oma mõtte.

Brüssel, 6. detsember 2017 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Georges DASSIS

(1) Näide: Salverda et al. (2013, tabelid 2.3 ja 5.2).

(2) Piketty, Capital in the Twenty-First Century, Harvard University Press, 2014, ISBN 978-0674430006.

(3) Majanduslik ebavõrdsus, Euroopa Parlament, majandus- ja rahanduskomisjon, tööhõive- ja sotsiaalkomisjon, infotund, juuli 2016.

(4) Eurostat, SILC 2015.

(5) OECD Statistic Brief, nr 21, juuni 2015.

(6) Piketty, Capital in the Twenty-First Century, Harvard University Press, 2014, ISBN 978-0674430006.

(7) Kvantitatiivses mõttes.

(8) Eurosystem Household Finance and Consumption Survey, 2010.

(9) Vermeulen 2016 (ECB WP), estimations based on Forbes rich lists.

(10) HFCS 2010; Sierminska and Medgyesi 2013; Holzner, Jestl, Leitner 2015.

(11) Piketty, Capital in the Twenty-First Century, Harvard University Press, 2014, ISBN 978-0674430006.

(12) Rehm, M., Schneebaum, A., Mader, K. Hollan, K., The Gender Gap Wealth Across European Countries, Vienna University of Economics and Business, Department of Economics, Working Paper 232, september 2016.

(13) HFCS 2010; Sierminska and Medgyesi 2013; Holzner, Jestl, Leitner 2015.

(14) OECD, In It Together: Why Less Inequality Benefits All, OECD Publishing, Paris 2015.

(15) An Economy for the 99 % (Oxfam, 2017).