ET Euroopa Liidu Teataja C 227/7

Ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuanne juhtumi COMP/C-3/37.990 – Intel kohta (1)

2009/C 227/06

Inteli juhtum on menetluslike küsimuste poolest olnud üks keerukamaid. Kaebuse esitajat Advanced Micro Devices („AMD”) ja ettevõtjat Intel Corporation („Intel”) käsitleva juhtumi vastuolulisus ei piirdu vaid Euroopaga. Selle tulemusena on kõigil osapooltel ja teabe esitajatel tulnud silmitsi seista suure hulga menetluslike probleemidega. Erinevad menetluslikud probleemid, millest paljudele on selgelt viidatud otsuse eelnõus, kuuluvad ärakuulamise eest vastutava ametniku põhipädevuste hulka, millest lähtuvalt tuleb tal käesolevas lõpparuandes esitada asjaomane hinnang.

Ärakuulamise eest vastutava ametniku Serge Durande ametist lahkumise tõttu 31. detsembril 2007 määrati käesoleva juhtumi jaoks uus asjaomane ametnik.

Otsuse eelnõu põhjal võib teha järgmisi tähelepanekuid:

I. KIRJALIK MENETLUS

1. Vastuväited

Komisjon võttis vastuväited vastu 25. juulil 2007. Ettevõtjale anti vastuväidetele vastamiseks aega kümme nädalat, st kuni 11. oktoobrini 2007. Põhjendatud taotluse alusel pikendas ärakuulamise eest vastutav ametnik Intelile vastamiseks määratud esialgset tähtaega kuni 4. jaanuarini 2008 ning seejärel kuni 7. jaanuarini 2009. Pikendamise põhjuseks olid eeskätt lahendamata probleemid seoses toimikule juurdepääsuga ning asjaolu, et Inteli äritegevuse asjaomaste keskmiste välditavate kulude täielik analüüs oli õigustatud kaitse, et anda vastus keerukatele majanduslikele hinnangutele, mida oli vastuväidetes allahindluste puhul kasutatud (2). Oma hinnangus leidis ärakuulamise eest vastutav ametnik, et kuigi majandusliku hinnangu kohaselt võisid tingimuslikud allahindlused konkurentsivastast turulepääsu sulgemist või selle tõenäosust põhjustada, ei olnud see otsuse kohaselt käesolevas juhtumis (3) rikkumise tuvastamiseks määrava tähtsusega, ning et kaitseõigusi tuleks täielikult kasutada.

Intel vastas vastuväidetele õigeaegselt.

2. Täiendavad vastuväited

Komisjon võttis täiendavad vastuväited vastu 17. juulil 2008. Samal ajal liitis komisjon juhtumi COMP/C-3/39.493 asjaomased tähelepanekud juhtumi COMP/C-3/37.990 menetlusega ning jätkas menetlust juhtumi nr COMP/C-3/37.990 all.

Ettevõtjale Intel anti täiendavatele vastuväidetele vastamiseks aega kaheksa nädalat. Ärakuulamise eest vastutav ametnik pikendas ettevõtja Intel põhjendatud taotluse alusel vastamise tähtaega kuni 17. oktoobrini 2008, võttes arvesse liidetud juhtumi keerukust, väidete tagasiulatuvat mõju 1997. aastasse ning täiendavate uurimiste vajadust Intelis.

Intel ei vastanud täiendatud vastuväidetele pikendatud tähtaja jooksul. Selle asemel esitas Intel 10. oktoobril 2008 esimese astme kohtule taotluse, millega muu hulgas taotles ärakuulamise eest vastutava ametniku 15. septembri 2008. aasta otsuse tühistamist, millega pikendati tähtaega, ning taotles ka ajutiste meetmete kohaldamist (4).

27. jaanuari 2009. aasta korraldusega lükkas esimese astme kohtu president Inteli taotluse ajutiste meetmete kohaldamise kohta tagasi põhjusel, et Inteli peamine taotlus oli prima facie ilmselgelt vastuvõetamatu. Samuti lükati tagasi Inteli taotlus pikendada 17. oktoobri 2008. aasta tähtaega, mis oli antud 17. juuli 2008. aasta täiendavatele vastuväidetele vastamiseks.

3. Asjaolusid käsitlev kiri

19. detsembril 2008 saatis komisjon Intelile kirja, milles ta juhtis Inteli tähelepanu konkreetsetele tõenditele, mis seonduvad komisjoni olemasolevate vastuväidetega ning mille kohta on komisjon teada andnud, et ta võib neid võimalikus lõplikus otsuses kasutada (asjaolusid käsitlev kiri). Komisjon andis Intelile kõnealuste tõendite kohta märkuste esitamiseks aega kuni 19. jaanuarini 2009. Konkurentsi peadirektoraat pikendas kõnealust tähtaega 23. jaanuarini 2009. Asjaolusid käsitlevas kirjas ei muudetud märkimisväärselt neid komisjoni vastuväiteid toetavaid tõendeid, mis olid esitatuid vastuväidetes ja täiendavates vastuväidetes. Intel taotles tähtaja pikendamist väidetavalt puuduliku toimiku tõttu (vt allpool I.4.d) ja menetletava taotluse tõttu teatavate dokumentide kohta suulise ärakuulamise korraldamiseks (vt allpool II.2). 22. jaanuari 2009. aasta kirjas lükkas ärakuulamise eest vastutav ametnik kõnealuse taotluse tagasi.

4. Juurdepääs toimikule

a) Toimikule juurdepääsu ettevalmistamine: mitteavaldamise kokkulepped

Kõnealuse juhtumi toimik oli erakordselt mahukas. Toimikule juurdepääsu ettevalmistamisel sõlmisid originaalseadmete tootjad ettevõtjaga Intel kahepoolseid mitteavaldamise kokkuleppeid, mis erinevad vaid üksikasjade poolest. Mõnes mitteavaldamise kokkuleppes nähakse ette, et ärakuulamise eest vastutav ametnik langetab teatavatel juhtudel otsuse siis, kui pooled omavahel kokkuleppele ei jõua. Lisaks loobus Intel osaliselt oma toimikule juurdepääsuõigusest sellisel juhul, kus originaalseadmete tootjatelt saadud juurdepääs oleks piiranud määruse (EÜ) nr 773/2004 (5) kohast juurdepääsuõigust, kusjuures iga asjaomane originaalseadme tootja loobus oma õigusest ärisaladuse ja muu konfidentsiaalse teabe kaitsele sellise teabe puhul, mida vahetatakse kahepoolselt Inteliga sõlmitud kokkulepete alusel. Ärakuulamise eest vastutav ametnik kaasati mitteavaldamise kokkulepete väljatöötamisse ning ta toetas nende sõlmimist käesoleva juhtumi puhul.

b) Ettevõtjate Dell ja AMD vaheline mitteavaldamise kokkulepe

Enne suulist ärakuulamist teavitas AMD ärakuulamise eest vastutavat ametnikku sellest, et ta oli ettevõtjaga Dell sõlminud mitteavaldamise kokkuleppe, mille alusel sai ta juurdepääsu ettevõtja Dell poolt vastuväidetes kasutatud ütlustele. Sellise kokkuleppe puhul, mis on sõlmitud kaitseõiguseta või toimikule juurdepääsuõiguseta osapoole poolt, on vastupidiselt Inteliga sõlmitud mitteavaldamise kokkulepetele tegemist vaid kahepoolse lepinguga, mis ei anna komisjonile ei õigusi ega pane talle kohustusi. Seepärast ja vastupidiselt Inteli väärtõlgendusele pidas ärakuulamise eest vastutav ametnik kõiki vastuväidetes esitatud Delli ütlusi, mille konfidentsiaalsust kaebuse esitaja AMD oli tunnistanud, jätkuvalt AMD ees konfidentsiaalseks kogu haldusmenetluse, sealhulgas suulise ärakuulamise jooksul.

c) Toimikule juurdepääsu täielikkus

Vaatamata eespool osutatud mitteavaldamise kokkulepetele (vt eespool I.4.a) taotles Intel toimiku keerukuse ja selles sisalduva teabe mitmekordse konfidentsiaalsuse tõttu mitu korda toimikule juurdepääsu. Toimikule täieliku juurdepääsu andmiseks pidi ärakuulamise eest vastutav ametnik tegema palju selliste dokumentide kontrolle, mille puhul Intel väitis, et tal on neid tõhusa kaitse korraldamiseks vaja. Võttes Inteli põhjendusi arvesse, tagati mitmete dokumentide puhul nendele juurdepääs.

Intel kaebas, et tal puudub täielik juurdepääs dokumentidele, milles käsitleti komisjoni ja originaalseadmete tootja koosolekut (6). Pärast Intelilt põhjendatud taotluse saamist uuris ärakuulamise eest vastutav ametnik, kas nimetatud koosoleku kohta koostati mõni kirjalik dokument. Peadirektoraat avalikustas toimiku 29. augusti 2006. aasta lisa, millest sai toimiku osa pärast ärakuulamise eest vastutava ametniku 7. mai 2008. aasta vastavasisulist otsust. Samal ajal otsustas ärakuulamise eest vastutav ametnik, et osutatud lisa oli mõeldud ametialaseks kasutamiseks määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 27 lõike 2 ja määruse (EÜ) nr 773/2004 artikli 15 lõike 2 tähenduses. Kõnealuse koosoleku kohta protokolli või ärakirja koostamine on pigem hea haldamise küsimus ning seega ei ole tegemist teemaga, mida ärakuulamise eest vastutav ametnik oma lõpparuandes peaks uurima.

Ärakuulamise eest vastutav ametnik leiab, et Intel sai toimikule täieliku juurdepääsu.

d) Juurdepääs dokumentidele, mida toimikus ei ole

Nagu otsuse eelnõus üksikasjalikult kirjeldatud, (7) palus Intel 4. septembri 2008. aasta kirjaga komisjonilt, et ta hangiks AMDlt nimekirja 81 kategooriasse kuuluvatest dokumentidest ja edastaks selle Intelile. Nimetatud dokumendid käsitlevad Inteli ja AMD eravaidlusi, mis toimusid Ameerika Ühendriikides Delaware’i föderaalses piirkonnakohtus ning mille puhul on Inteli sõnul tegemist süütust tõestavate dokumentidega. 25. septembril 2008 palus Intel komisjonil taotleda „AMDlt vähemalt kõigi selliste ametialaseks kasutamiseks mõeldud dokumentide edastamist, mis on asjakohased nii vastuväidetes kui ka täiendavates vastuväidetes esitatud asjaolude seisukohast”. 17. ja 29. septembri 2008. aasta kirjades kaebas Intel ärakuulamise eest vastutavale ametnikule, et „toimik on ilmselgelt puudulik,” mis ühtlasi kahjustas tema kaitseõigusi.

Ärakuulamise eest vastutav ametnik vastas 7. oktoobri 2008. aasta kirjas, milles viitas ka oma varasematele sama teemat käsitlevatele 22. augusti 2008. aasta ja 15. septembri 2008. aasta kirjadele. Ametnik väitis, et toimiku täielikkuse või puudulikkuse küsimus erineb küsimusest, kas väidetavalt puudulikule toimikule antakse täielik juurdepääs. Seepärast ei saa väidetavalt puudulikku toimikut kuidagi seostada sellega, et sellisel kujul toimikule antav juurdepääs ei ole täielik.

Vaatamata ärakuulamise eest vastutava ametniku volituste põhjenduse 3 kohasele ülesandele aidata kaasa menetluse objektiivsusele, läbipaistvusele ja tõhususele, ei nähta kõnealuste volituste ega jurisprudentsiga mingil moel ette, et ärakuulamise eest vastutav ametnik võiks nõuda mis tahes uurimist seoses täieliku või väidetavalt puuduliku toimikuga. Seepärast, olgu asjaomased dokumendid kaitseõiguste seisukohast asjakohased või mitte, ei kuulu ärakuulamise eest vastutava ametniku pädevusse otsuse langetamine selle kohta, kas mõnda teise jurisdiktsiooni kuuluvate dokumentide teatavaid kategooriaid, isegi kui nende puhul võib olla tegemist süütust tõestavate dokumentidega, kirjeldatakse piisavalt konkreetselt ja põhjalikult ja/või kas nende suhtes on vaja läbi viia täiendavat uurimist või mitte. Seega leiti, et Inteli taotlus ületab võimupiire.

e) Vastuväidete ja täiendavate vastuväidete mittekonfidentsiaalsed versioonid kaebuse esitaja AMD jaoks

Määruse (EÜ) nr 773/2004 artikli 6 lõikest 1 tuleneb, et kaebuse esitajal on õigus saada vastuväidete ja täiendavate vastuväidete mittekonfidentsiaalsed versioonid. Seda õigust rikutakse oluliselt ja kõnealune norm kaotaks oma eesmärgi, kui lõplik mittekonfidentsiaalne versioon on selle saajale arusaamatu.

Kolmandate poolte esitatava teabe puhul, mis avalikustatakse mitte ainult vastuväidete adressaadile, vaid ka kaebuse esitajale, tuleb teha vahet teabel, mida ei saa konfidentsiaalsena käsitleda, ja teabel, mille puhul on konfidentsiaalsust taotletud ja see on ka õigustatud, kuid mida tuleb avalikustada selleks, et ka mittekonfidentsiaalne versioon oleks arusaadav. Ärisaladusi ei avalikustata ning õigustatud konfidentsiaalsustaotlused kaebuse esitaja suhtes on üldjuhul absoluutsed. Konfidentsiaalse teabe avalikustamine on võimalik ärakuulamise eest vastutava ametniku tasakaalustatud ja põhjendatud hinnangu alusel, kui asjaomase teabe avalikustamine on vältimatu vastuväidetes esitatud peamiste asjaolude mõistmiseks, rikkumise tõestamiseks või on tingimata vajalik, et siduda kaebuse esitaja menetlusega, võimaldades tal teha asjakohaseid märkusi.

Nii vastuväidete kui ka täiendavate vastuväidete puhul lükkas ärakuulamise eest vastutav ametnik tagasi Inteli taotlused täieliku konfidentsiaalsuse saamiseks ning tal tuli hinnata suurel hulgal põhjendatud ja üksikasjalikke konfidentsiaalsustaotlusi, mille olid esitanud nii Intel kui ka teabe esitajad. See saavutati ilma, et Intel või muud asjaomased ettevõtjad (millega algatati nn AKZO-menetlus (8) oleks vaidlustanud volituste artikli 9 kohast otsust.

Oktoobris 2008 avalikustas Intel ettevõtjale AMD vastuväidete täieliku konfidentsiaalse versiooni Ameerika Ühendriikides toimuva menetluse jaoks. Intel väidab, et selline avalikustamine oli tahtmatu. Intel teavitas sellest asjaolust komisjoni 17. märtsil 2009.

f) Kolmandad isikud

Kolm ettevõtjat taotlesid menetluses ametlikku osalemist huvitatud kolmanda isikuna. Saadud taotluste põhjal andis ärakuulamise eest vastutav ametnik nõusoleku järgmiste kolmandate isikute osalemiseks: Silicon Graphics Inc. (25. septembril 2007), International Business Machines („IBM”, 2. oktoobril 2007) ja vahetult enne suulist ärakuulamist ka ettevõtjale Hewlett Packard Company („HP”, 10. märtsil 2008). Lisaks tunnustati huvitatud kolmandate isikutena kahte tarbijaorganisatsiooni, olles esitanud oma konkreetse huvi ja staatuse kohta piisavad põhjendused: Euroopa tarbijaorganisatsioon (Bureau Européen des Unions des Consommateurs, edaspidi „BEUC”) 22. veebruaril 2008 ja Prantsuse tarbijaorganisatsioon (Union Fédérale des Consommateurs — Que Choisir, edaspidi „UFC”) 6. märtsil 2008. Kõik kolmandad isikud taotlesid vastuväidete ja täiendavate vastuväidete mittekonfidentsiaalset kokkuvõtet, mis neile ka edastati. Ükski kolmas isik kirjalikke märkusi ei esitanud.

g) Objektiivsete põhjenduste andmiseks taotletud täiendavad vastuväited

Vastuväidetele esitatud vastuses (9) asus Intel seisukohale, et objektiivsete põhjenduste andmiseks tuleb esitada täiendavad vastuväited. Samas leiti, et pelgalt objektiivsete põhjenduste andmise eesmärgil ei ole täiendavate vastuväidete koostamine siiski vajalik. Kuigi objektiivse põhjenduse puudumine on rikkumise tuvastamise puhul negatiivne tingimus, (10) on tõendamiskohustus selle poole ülesanne, kes objektiivset põhjendust nõuavad. Sisuliste objektiivsete põhjendustega, mille Intel on andnud vastuväidetes kirjeldatud eri liiki tegevuse kohta, on tegelenud komisjon. Õigust olla ära kuulatud on sellega seoses kasutatud.

II. SUULINE MENETLUS

1. Suuline ärakuulamine vastuväidete kohta

Vastuväiteid käsitlev suuline ärakuulamine toimus 11. ja 12. märtsil 2008. Lisaks Intelile ja AMDle osalesid ärakuulamisel ja tegid ettekande kolm huvitatud kolmandat isikut: HP, UFC Que Choisir ja BEUC. Lisaks liikmesriikide esindajatele osales 1999. aasta halduskorralduse alusel menetluses vaatlejana föderaalse kaubanduskomisjoni esindaja. Vastavalt Ameerika Ühendriikidega kokkulepitud korrale lubas ärakuulamise eest vastutav ametnik menetluses vaatlejana osaleda ka New Yorgi osariigi kohtuministril (11). Intel oli nende osalemisega selgelt nõus. Enne menetlusele lubamist võttis kohtuminister konkreetsed kohustused seoses konfidentsiaalsuse ja teabe kasutamisega.

Suuline ärakuulamine, mille raames peeti õiguspäraste konfidentsiaalstaotluste tõttu arvukalt ka kinniseid arutelusid, oli Intelile väga kasulik, kes sai väidete kohta esitada oma seisukohad, põhjendused (12) ja majandusliku hinnangu. Sellega seoses tuleb märkida, et ärakuulamise ajal selgitas komisjon Intelile, et majanduslik hinnang ei ole rikkumise tuvastamise tingimus, millest Intel sai ka aru.

Seepärast ei pea ärakuulamise eest vastutav ametnik esitama seisukohta majandusliku hinnangu ja järelduse kohta, mille kohaselt Inteli maksed võivad põhjustada konkurentsivastast turulepääsu sulgemist või selle tõenäosust (13).

2. Suuline ärakuulamine, mida taotleti seoses täiendavate vastuväidete ja asjaolusid käsitleva kirjaga

Intel taotles suulist ärakuulamist seoses a) asjaolusid käsitleva kirja teatavate osade ja b) täiendavate vastuväidetega.

a) Asjaolusid käsitleva kirja põhjal taotles Intel 20. jaanuari 2009. aasta kirjas suulist ärakuulamist seoses teatavate AMD dokumentidega, mis edastati komisjonile 28. mail 2008 („AMD Delaware’i dokumendid”). Ärakuulamise eest vastutav ametnik tuletas 22. jaanuaril 2009 meelde, et Intelil ei ole õigust nõuda suulist ärakuulamist ega komisjonil ei ole kohustust seda korraldada selleks, et tagada Inteli kaitseõigus seoses asjaolusid käsitleva kirjaga. Lisaks ei saa suulist ärakuulamist korraldada vaid ühel ainsal AMD Delaware’i dokumentide teemal, sest nimetatud dokumendid olid juba kättesaadavad toimikule juurdepääsu osana pärast täiendavate vastuväidete edastamist, millele Intelile anti juba võimalus vastata ja taotleda suulist ärakuulamist. Samuti ei saa ärakuulamist korraldada põhjusel, et suulise ärakuulamise teema on kindlaks määratud vastuväidetes ja/või täiendavates vastuväidetes esitatud asjaoludega, mitte aga Inteli enda poolt. Suulist ärakuulamist, mis piirduks vaid valitud dokumentide kohta seisukohtade esitamisega, ei korraldataks.

b) 5. veebruari 2009. aasta dokumentides ja 10. veebruari 2009. aasta kirjas taotles Intel suulist ärakuulamist seoses täiendavate vastuväidetega. Suuliste ärakuulamistega seonduvad otsused, sealhulgas otsused selliste suulise ärakuulamise taotluste rahuldamise või tagasilükkamise kohta, mis on esitatud pärast vastuväidetele vastamise tähtaja möödumist, kuuluvad volituste kohaselt ärakuulamise eest vastutava ametniku pädevusse.

Seega vastas ärakuulamise eest vastutav ametnik Intelile 17. veebruari 2009. aasta kirjaga, et subjektiivne õigus suulisele ärakuulamisele esineb vaid kuni vastuväidetele vastamise tähtaja lõpuni. Kui suulise ärakuulamise taotlust tähtajaks esitada ei õnnestu, ei tähenda see siiski seda, et ärakuulamine oleks täiesti välistatud. Määruse (EÜ) nr 773/2004 artikli 10 lõige 2 koos artikliga 12 siiski ei välista poole õigust taotleda suulist ärakuulamist. Pigem tähendab ettenähtud tähtajast mittekinnipidamine seda, et komisjon ei ole kohustatud suulist ärakuulamist korraldama. Kui ärakuulamise eest vastutavale ametnikule esitatakse hilinenud, kuid hästi põhjendatud ärakuulamise korraldamise taotlus, on tal õigus ja kohustus see küsimus oma äranägemisel lahendada.

Täiendavatele vastuväidetele vastamise tähtaega ei ole pikendatud. Ärakuulamise eest vastutav ametnik rõhutas komisjoni talituste poolt Intelile saadetud 2. veebruari 2009. aasta kirjas avaldatud seisukohta, (14) mille kohaselt menetluse nõuetekohaseks läbiviimiseks ei ole suulise ärakuulamise korraldamine vajalik. Samuti võttis ta arvesse kõiki väiteid, mis Intel esitas ärakuulamise korraldamise poolt, rõhutades eeskätt oma piiramatut õigust suulisele ärakuulamisele.

Otsustusõiguse kasutamisel on ärakuulamise eest vastutav ametnik kohustatud võtma muu hulgas arvesse vajadust konkurentsieeskirjade tõhusa kohaldamise järele, mille puhul on oluline ülesanne komisjonil, kes peaks otsused vastu võtma mõistliku aja jooksul. Konkurentsimenetlusele omased ajalised piirangud ei saa kuidagi õigustada põhiõiguse – olla ära kuulatud – rikkumist; sellist vastuolu käesoleva juhtumi puhul siiski ei tekkinud. Käesoleval juhul ei takistatud Intelit kuidagi talle kättesaadava teabe põhjal koostada täiendavatele vastuväidetele õigeaegne vastus või see edastada; enamgi veel, ärakuulamise eest vastutav ametnik pikendas vastamise tähtaega. Intelile anti suulise ärakuulamise taotlemiseks aega alates täiendavate vastuväidete esitamisest juulis 2008 kuni pikendatud tähtaja lõpuni, milleks oli oktoober 2008. Suulise ärakuulamise korraldamine oleks olnud võimalik ka pärast osutatud tähtaega, kui Intel oleks seda taotlenud, mida ta aga ei teinud. Miski ei oleks ärakuulamise eest vastutavat ametnikku takistanud määramast ärakuulamise kuupäevi selliselt, mis oleks arvestanud esitatud taotlust ajutiste meetmete kohta, võttes seega kohtumenetlust täielikult arvesse. Kuna Intel oli kogu menetluse jooksul kuni kaebuse esitamiseni esimese astme kohtule tegutsenud üldjuhul operatiivselt ja ettenähtud tähtaegade piires, kasutades täielikult ära oma kaitseõigusi, oleks Intelile suulise ärakuulamise võimaldamine 17. veebruari 2009. aasta tingimuste kohaselt tõsiselt kahjustanud menetluse õigeaegset kulgu. Arvestades seda ja muid juhtumiga seonduvaid asjaolusid, tuli taotlus tagasi lükata.

Intel ei ole ärakuulamise eest vastutava ametniku poole seoses 5. veebruari 2009. aasta kirjalike märkustega pöördunud.

III. KOKKUVÕTE

Eelneva valguses arvan, et kõnealuses juhtumis on järgitud õigust olla ära kuulatud.

Otsuse eelnõus käsitletakse ainult neid vastuväiteid, mille kohta Intelile on antud võimalus oma seisukohti väljendada.

Karen WILLIAMS

(1) Vastavalt komisjoni 23. mai 2001. aasta otsuse 2001/462/EÜ, ESTÜ (ärakuulamise eest vastutavate ametnike pädevuse kohta teatavates konkurentsimenetlustes) artiklitele 15 ja 16 (EÜT L 162, 19.6.2001, lk 21), edaspidi „volitused”.

(2) Vt otsuse eelnõu kõnealust analüüsi käsitlevad punktid 1045–1156, samuti Inteli poolt kohaldatud regressioonanalüüsi käsitlev punkt 1066 ja sellele järgnevad punktid.

(3) Selgelt viidatud otsuse eelnõu punktis 925, märgitud vastuväidete punktis 337 ja mainitud täiendavate vastuväidete punktis 260.

(4) Täiendavate üksikasjade saamiseks vt otsuse eelnõu punktid 18 ja 22 ja esimese astme kohtu presidendi 27. jaanuari 2009. aasta korraldus kohtuasja T-457/08 Intel Corp. vs. komisjon kohta, seni veel avaldamata.

(5) EÜT L 123, 27.4.2004, lk 18.

(6) Üksikasjade leidmiseks vt otsuse eelnõu punkt 39 ja sellele järgnevad punktid.

(7) Punkt 71 ja sellele järgnevad punktid.

(8) EKL, kohtuasi 53/85, AKZO Chemie BV ja AKZO Chemie UK Ltd vs. komisjon, EKL 1986, lk 1965.

(9) Punkt 823.

(10) EKL, kohtuasi C-95/04 P British Airways v. komisjon, (2007), EKL I-2331, punkt 69; ühendatud kohtuasjad C-468/06 ja C-478/06 Sot. Lélos kai Sia and Others (2008), seni veel avaldamata, punkt 39, ja kõige uuem kohtuasi 52/07 Kanal 5 Ltd. (2008), seni veel avaldamata, 11. detsembri 2009. aasta otsus, punkt 47.

(11) Vt otsuse eelnõu punkt 35.

(12) Vt nt otsuse eelnõu punkt 281 ja sellele järgnevad punktid.

(13) Vt otsuse eelnõu punktid 1002–1578.

(14) Vt otsuse eelnõu punkt 24.