[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 7.4.2006

KOM(2006) 163 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE, EUROOPA PARLAMENDILE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Aruanne universaalteenuse ulatuse läbivaatamise tulemuste kohta vastavalt direktiivi 2002/22/EÜ artikli 15 lõikele 2 {SEK(2006) 445}

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE, EUROOPA PARLAMENDILE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Aruanne universaalteenuse ulatuse läbivaatamise tulemuste kohta vastavalt direktiivi 2002/22/EÜ artikli 15 lõikele 2 (EMPs kohaldatav tekst)

1. TEATISE TAUST JA EESMÄRK

Komisjon avaldas 25. mail 2005 teatise universaalteenuse ulatuse läbivaatamise kohta , millele lisandus komisjoni personali töödokument.[1] Kõnealuse esimese vastavalt universaalteenuse direktiivi[2] artiklile 15 läbi viidud regulaarse läbivaatamise käigus uuriti, kas jätta universaalteenuse ulatus endiseks või muuta seda nii, et see hõlmaks ka eelkõige mobiilsidet ja lairibaühendust. Komisjon kutsus avalikkust üles oma analüüsi ja esialgsete järelduste, samuti mitmete pikemajaliste küsimuste kohta arvamust avaldama, et soodustada tulevikku vaatavat avalikku arutelu, mis võiks anda ainest elektroonilist sidet reguleeriva raamistiku läbivaatamiseks 2006. aastal.

Käesolevas teatises esitatakse vastavalt universaalteenuse direktiivi artikli 15 lõikele 2 Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruanne komisjoni teostatud läbivaatamise kohta, arvestades avaliku arutelu tulemusi.

2. KOMISJONI ANALÜÜSI JA ESIALGSE SEISUKOHA KOKKUVÕTE

2005. aasta maikuu teatises tuletati meelde universaalteenuse praegust ulatust[3] ning selle läbivaatamise kriteeriumeid, mis on kehtestatud universaalteenuse direktiivis[4]. Teatises tuletati eraldi meelde, et elektroonilise side puhul on universaalteenus turvavõrk neile, kelle rahalised vahendid või geograafiline asukoht ei võimalda juurdepääsu põhilistele teenustele, mis on juba suuremale osale kodanikest kättesaadavad.

Teatises jõuti järgmistele järeldustele:

- Mobiilside pakkumine konkurentsitingimustes on juba võimaldanud tarbijatele ulatuslikku juurdepääsu vastuvõetava hinnaga mobiilsidele, nii et tingimused mobiilside lisamiseks universaalteenuse hulka ei olnud täidetud.

- Interneti lairibaühendusele juurdepääsu suhtes ei vasta liitunute määr teenuse kasutamise kriteeriumile „enamik tarbijatest”, ja seega ei olnud tingimused lairibateenuste lisamiseks universaalteenuse hulka täidetud.

Teatises tõstatati ka mitmeid tulevikuküsimusi:

- Kas universaalteenuse puhul peaks lahutama juurdepääsu teenustest ning käsitlema üksnes juurdepääsu side infrastruktuurile ning jätma välja telefoniteenused?

- Kas universaalteenus peaks hõlmama juurdepääsu mis tahes kohas?

- Kas üldkasutatavaid taksofone on endiselt vaja lugeda universaalteenuse hulka?

- Kui kaua on veel vaja katalooge ja numbriinfoteenuseid lugeda universaalteenuse hulka?

- Kas erimeetmeid puudega kasutajate heaks peaks ühtlustama universaalteenuse osutamise kontekstis ELi tasandil?

- Kas tuleks taotleda universaalteenuse rahastamist üldisest maksutulust?

3. KONSULTEERIMINE HUVITATUD ISIKUTEGA

3.1. Ülevaade saadud vastustest

Avalikkuse vastukaja saamiseks avaldati teatis ja komisjoni personali töödokument komisjoni veebilehekülgedel ning arvamusi sai saata e-postiga 15. juulini 2005.

Mitmelt elektroonilise side sidusrühmalt, sealhulgas valitsused, reguleerivad asutused, valitsusvälised organisatsioonid (eelkõige tarbijate ja kasutajate huve ning erivajadustega inimeste huve esindavad), eraisikud, ettevõtjad, teenuseosutajad, tootjad ning muud ettevõtted ja organisatsioonid, laekus 76 arvamust. Geograafiliselt esindasid vastajad 16 liikmesriiki 25st, kusjuures üle 40% oli kolmest suuremast riigist.[5] Mitmed märkused keskendusid vaid pikemaajalistele küsimustele.

Teatises esitatud hinnangu ja järeldustega oldi üldiselt nõus, samas erinesid seisukohad pikemaajaliste küsimuste puhul. Enamik vastajaid rõhutas, et üha kasvav mobiilside ja lairibaühenduse kasutamine tuleneb nii ELi konkurentsipoliitikast kui ka tööstuse ärimudelitest ja tehnoloogilistest strateegiatest. Teatud tehnoloogiate kohustuslikuks tegemist pidevalt muutuval tehnoloogiamaastikul peeti sageli probleeme tekitavaks. Paljud muretsesid, et universaalteenuse ulatuse ja rahastamise laiendamine moonutaks konkurentsi, takistaks investeeringuid ega soodustaks uuendusi.

Teisalt arvasid mitmed tarbijate ja muud organisatsioonid, et läbivaatamise kriteeriumid või komisjoni hinnang olid liiga piiravad ja vähe ambitsioonikad. Nad taotlesid universaalteenuse ulatuse laiendamist mobiilside ja/või lairibateenustele. Kuid elektroonilisele sidele spetsialiseeruvad tarbijaorganisatsioonid toetasid teatise järeldusi.

Vähesed vastajad tõid esile aspekte, mida kõnealuse läbivaatamise käigus ei käsitletud, näiteks mure teenuse kvaliteedi pärast, eristav rakendamine ELis ja rahvusvaheline roamingteenus. Mõned arvamused seostusid muude kasutajaõiguste ja huvidega sidevaldkonnas, näiteks juurdepääs hädaabiteenustele (mida käsitletakse direktiivi eraldi sättes). Need küsimused jäävad käesolevast läbivaatusest välja, kuid arvamusi saab kasutada avalikul arutelul üldise reguleerimise läbivaatamise kontekstis 2006. aastal.

3.2. Mobiilside

Komisjoni esialgne järeldus mobiilside kohta oli, et „ tingimused mobiilside lisamiseks universaalteenuse hulka ei olnud täidetud.”

Komisjoni hinnangu ja järeldusega oldi üldiselt nõus: üle 70% arvamustest olid pooldavad, sealhulgas kõikide riikide valitsused, ametiasutused ja tööstusharu. Mõni nendest vastajatest arvas, et mobiilteenuste kaasamine reguleerimisalasse oleks enneaegne, kuid arenguid tuleks uuesti käsitleda tulevasel üldisel läbivaatamisel.

Mitu vastajat märkis, et kuigi teise põlvkonna (2G) mobiilvõrgud hõlmavad enamikus liikmesriikides 98–100% elanikest, võib geograafiline katvus mõnes kaugemas piirkonnas olla ikka veel raskendatud. Samas küsimuses leidsid reguleerivad asutused, et oleks ebaproportsionaalselt kallis nõuda 100% katvust operaatoritelt, ning märkisid, et täieliku katvuse saavutamiseks on mitmesuguseid algatusi, näiteks rahaline toetus (väljaspool universaalteenuse raamistikku) infrastruktuuri laiendamiseks või infrastruktuuri jagamise toetamine.

Riigiti eristatud andmed ja liikmesriikide reguleerivate asutuste sotsiaal-majanduslik analüüs toetasid seisukohta, et tarbijad saavad endale lubada teise põlvkonna mobiilteenuseid. Mobiilsideoperaatorid rõhutasid, et nad pakuvad teenuseid kõigile tarbijarühmadele eri teenuspakettide kaudu, mis võimaldavad teenuseid osta nii järel- kui ka ettemaksuga. Viimast võimalust peeti edukaks telefoniteenuste pakkumise laiendamisel Euroopas eriti madalama sissetulekuga rühmade hulgas. Leiti, et tugeva konkurentsiga jaemüügiturg tagab mobiilside edasise katvuse kasvu ja hindade languse.

Mitmed tarbija- ja muud organisatsioonid pidasid läbivaatamise kriteeriume ja komisjoni lähenemisviisi piiravaks ja kutsusid üles laiendama mobiilteenuste ulatust. Mõned kutsusid üles sügavamalt analüüsima sotsiaalseid elemente ja rahalise kättesaadavuse küsimusi. Väideti, et ettemaksukaardid on tihti kallimad kui järelmaksuga teenused ning üldiselt on mobiilside hind madalama sissetulekuga tarbijatele liiga kõrge.[6] Puudega kasutajaid esindavad organisatsioonid väitsid, et laiendamine on vajalik, sest paljudel puudega inimestel on tõsiseid probleeme mobiilteenustele juurdepääsemise ja nende kasutamisega.

3.3. Juurdepääs lairiba Interneti-ühendusele

Komisjoni esialgne järeldus juurdepääsu kohta lairiba Interneti-ühendusele oli, et neid teenuseid kasutab praegu vaid väike, kuigi kiiresti kasvav osa Euroopa tarbijatest ning kasutamine elaniku kohta ei vasta teenuse kasutamise kriteeriumile „enamik tarbijatest”.[7] Seetõttu ei olnud täidetud tingimused lairibateenuste lisamiseks universaalteenuse hulka. Komisjon jätkab selle küsimuse hoolikat jälgimist, valmistudes universaalteenuse direktiivi järgmiseks läbivaatamiseks. See ei takista liikmesriike toetamast lairiba infrastruktuuri laiendamist vastavalt kohaldatavate riigiabi reeglitega.

Avalik arutelu andis laiaulatusliku toetuse komisjoni hinnangule ja järeldusele lairibaühenduse kohta, sest 80% vastanutest, sealhulgas kõik riikide valitsused ja asutused ning tööstusharu esindajad, toetasid neid. Mõned reguleerivad asutused teatasid hiljuti riikides läbiviidud õigusaktide läbivaatamisest, mis toetasid analüüsi.

Märgiti, et satelliitside lairibateenused on saadaval ning teoksil on mitmed kohalikud, piirkondlikud ja riiklikud algatused, mis laiendavad lairiba katvust, kasutades mõnikord traadita püsiühenduse tehnoloogiaid. Mõned kutsusid üles toetama lairibateenuse pakkumist piirkondades, kus praegu ei saa toetuda ärilisele eesmärgile.

Tööstusharu esindajad ja kasutajad rõhutasid, et lairiba on suhteliselt uus turul, kus konkurents juhib levikut ja vähendab tarbijate jaoks hinda. Selles järgus oleks raske hinnata, kas turuhäired jätkuvad. Lairibale juurdepääsu kohustuslikuks tegemine tooks kaasa põhjendamatud kulutused või ristsubsideerimise eri tarbijarühmade või teenuste vahel ning riski jääda maha tehnoloogia arengust, muu hulgas andmeedastuskiiruse suhtes. Lisaks on tasud üha enam seotud teenuste sisuga, mis muudab sekkumise turul keerulisemaks. Mõned leidsid, et mitmel uuel liikmesriigil, kus lairiba püsiühenduse infrastruktuur on vähem arenenud, oleks lairiba universaalteenuste kulusid raske kanda.

Mitmed vastajad tarbijaühingutest olid seisukohal, et lairiba on kujunenud ühiskonnas normaalse osalemise jaoks hädavajalikuks ja selle peaks lisama universaalteenuste hulka. Mõned arvasid, et väiksem levik ei ole põhjus reguleeriva sekkumise vältimiseks, kui võimalik kasu kaalub üles võimalikud kulud tarbijatele. Mõni vastaja väitis, et kuna õigusnormide muudatuste rakendamiseks liikmesriikides kulub mitu aastat, peaks käesolev ülevaade toetama aktiivsust ja laiendama universaalteenuse ulatust, sest see võiks toetada lairiba ulatuslikumat kasutuselevõttu. Üks piirkondlik avalik asutus leidis, et lairiba lisamine universaalteenuste hulka oleks vajalik kõigile võrdse juurdepääsu võimaldamiseks ja aitaks piirkonnal saavutada Lissaboni eesmärke.

3.4. Pikemaajalised küsimused

3.4.1. Ülevaade

Sidusrühmad nõustusid üldiselt, et tõstatatud küsimused annavad alust avalikuks aruteluks selle üle, kuidas universaalteenuse pakkumine peaks muutuma koonduvas ja konkureerivas sidekeskkonnas, samas ulatusid vaated tulevikule seisukohast „universaalteenus tuleb kaotada” kuni seisukohani „universaalteenuse pakkumist tuleb tugevdada”. Rõhuasetused erinesid ka liikmesriigiti, sõltudes õiguslikest traditsioonidest ja turuolukorrast. Mõnedes vastustes tehti ettepanek suurendada reguleerimisel paindlikkust, et paremini arvestada riiklikke ja kohalikke/piirkondlikke tingimusi laienenud liidus. Paljud rõhutasid, et praeguses etapis on arutelu võimalused piiratud, sest tehnoloogiaarengute, eriti Interneti protokollil (IP) põhineva side tulemused ei ole teada. Üksikud vastajad väitsid, et läbivaatamine on enneaegne, arvestades praegu kehtivate eeskirjade rakendamise vähest kogemust.

3.4.2. Kas universaalteenuse puhul peaks käsitlema üksnes juurdepääsu side infrastruktuurile ning jätma välja telefoniteenused?

Mitmed sidusrühmad, nagu reguleerivad asutused ja tööstusharu esindajad, leidsid, et võib olla oleks otstarbekas lahutada juurdepääs infrastruktuurile teenuste osutamisest, eriti arvestades liikumist uue põlvkonna võrkude ja teenustekeskkonna poole, kus tarbija saab valida eri pakkujate vahel nii juurdepääsu kui ka teenuste suhtes (kehtib juba telefonikõnede puhul IP kaudu). Tõhus konkurents peaks tagama kättesaadavuse ja vastuvõetava hinna ning avalik sekkumine peaks tagama, et tehnoloogia suhtes neutraalne reguleerimine toetaks konkurentsi.

Enamik tarbijate ja kasutajate esindajaid ei arvanud, et ainuüksi juurdepääs infrastruktuurile oleks piisav, et tagada olulised teenused haavatavamatele tarbijatele. Tarbijaterühmad väitsid siiski ka seda, et universaalteenus peaks tagama kõigile kodanikele tehnoloogiliselt neutraalse „võrdsete võimalustega juurdepääsu” sidevõrgule, kuna lairiba pakuks potentsiaalselt paindlikke teenuseid (kõne, tekst, video ja retransleerimine), mis võiksid aidata rahuldada ka erivajadustega inimeste vajadusi.

Väideti ka seda, et lähemal ajal ei pruugi juurdepääsu lahutamine teenustest olla praktiline, kuna juurdepääsurežiime ELis alles kujundatakse ning asjaosalised valitsevad tihti turgu jaemüügi tasandil. Universaalteenuse pakkujad olid ka mõnevõrra mures keerukate reguleerivate ja lepinguliste korralduste kujundamise pärast, kui juurdepääs ja teenusteosutamine peaks lahutatama.

3.4.3. Kas universaalteenus peaks hõlmama juurdepääsu mis tahes kohas?

Vastused näitavad, et seda küsimust tõlgendati eri viisil. Mõned said aru nii, et see nõue on juba osaliselt täidetud, arvestades praegust direktiivi paindlikkust, mis võimaldab pakkuda universaalteenust mobiilside/traadita Internetipakkujal („määratletud piirkonnas”). Mõni vastaja leidis, et vaid mobiiltehnoloogia saab pakkuda „juurdepääsu mis tahes kohas” ja nägi vasturääkivust mobiilside suhtes võetud seisukohaga. Üldiselt märgiti siiski, et on olemas (ja on oodata) mitmeid juurdepääsutehnoloogiaid, mis suudavad pakkuda juurdepääsu mis tahes kohas eri hindadega. Mitmed sidusrühmad arvasid seetõttu, et tasuks uurida võimalusi lubada universaalteenuse paindlikku pakkumist mis tahes vahenditega (mis võiksid olla odavamad kui püsiterminal määratletud piirkonnas). Seejuures tuleks tähelepanu pöörata mitmetele küsimustele, nagu teenuse kvaliteet ja juurdepääs hädaabiteenustele.

Tööstusharu esindajad väitsid üldiselt, et turg pakub juba „mobiilsust” või „Interneti mobiilsust” / asukohast sõltumatuid sideteenuseid ning selles valdkonnas ei oleks vaja universaalteenuse kohustust. Selleks et tagada kvaliteetset teenust mis tahes kohas, tuleks teha märkimisväärseid investeeringuid võrkudesse.

3.4.4. Kas üldkasutatavaid taksofone on endiselt vaja lugeda universaalteenuse hulka?

Arvestades mobiiltelefonide levikut peaaegu kõikjal, leidsid mitmed vastajad, et taksofonide arvu oleks mõistlik vähendada ja nad võiks universaalteenuse hulgast välja arvata. Siiski arvasid paljud, et kõnealune vajadus taksofonide järele võib püsida teatud piirkondades ja olukordades ning neid hindavad eriti kõige haavatavamad ühiskonna liikmed.

Mitmed vastajad väitsid, et taksofoni võiks uuendada näiteks Internetile juurdepääsu pakkumiseks või lisades mitmefunktsionaalseid võimalusi, mis võimaldaksid neid kasutada ka puudega inimestel. Pakuti ka, et seal kus taksofonid on eemaldatud, võiks uurida alternatiivide pakkumist, nagu hädaabi ühendus, mille eest hoolitseksid avalikud asutused.

3.4.5. Kui kaua on veel vaja veel katalooge ja numbriinfoteenuseid lugeda universaalteenuse hulka?

Mitmes vastuses rõhutati, et direktiivis tehakse vahet vajadusel koguda ja edastada kataloogiandmeid (hulgimüügi tasandil) ja kohustusel pakkuda juurdepääsu numbriinfoteenustele (jaemüügi tasandil). Vastustes, mis saadeti liikmesriikidest, kus sektori liberaliseerimisega on jõutud kaugemale leiti, et numbriinfoteenused võiks universaalteenuse hulgast välja arvata. Teiste liikmesriikide märkused olid ettevaatlikumad, pidades tihti vajalikuks praeguste nõuete säilitamist. Numbriinfoteenuste pakkujad pidasid universaalteenuse kohustust jaemüügiturul tarbetuks või konkurentsile kahjulikuks, samas tehti ettepanek, et juurdepääsunõuete täitmine oleks hulgimüügi tasandil tagatud.

3.4.6. Kas erimeetmeid puudega kasutajate heaks peaks ühtlustama universaalteenuse osutamise kontekstis ELi tasandil?

Enamik asutusi leidis, et arvestades uue põlvkonna võrkudele ülemineku kiirust ja iseloomu, oleks enneaegne sisse viia direktiivis (artikkel 7) esitatule täiendavat ühtlustamist, see läheks vastuollu ka subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtetega. Tööstusharu esindajate vastus ei olnud ühtne, kuid üldiselt peeti täiendavat ühtlustamist tarbetuks ja kulukaks, eriti arvestades toodete ja teenuste valikut, mis võtavad arvesse kasutajate erivajadusi. Märgiti siiski ka seda, et võib tekkida probleeme, mida lisaks e-juurdepääsu[8] algatusele võiks ka mujal täiendavalt käsitleda, näiteks (tehniliselt vananenud) varustuse ühilduvus IP keskkonnas.

Mitmed puudega kasutajaid esindavad organisatsioonid pooldasid meetmete täiendavat ühtlustamist, mis võiks sisaldada näiteks juurdepääsu hädaabiteenustele IP võrkude kasutamise käigus. Teisalt leidsid mõned nendest organisatsioonidest ja tarbijatest, et täiendav ühtlustamine võiks muutuda liiga ettekirjutavaks ja eelistasid teisi lähenemisi, näiteks üldkasutatavate teenuste kujundamist selliseks, et need oleksid kõigile kättesaadavad.

3.4.7. Kas tuleks taotleda universaalteenuse rahastamist üldisest maksutulust?

Selles küsimuses läksid ametiasutuste ja tööstusharu esindajate seisukohad täiesti lahku. Üldiselt ei näinud esimesed vajadust muuta praegust rahastamise süsteemi (mis lubab valida avalike vahendite ja sektori erifondi loomise vahel). Mõned valitsused ei välistanud võimalust uurida täiendavat maksudel põhinevat rahastamist pikemas perspektiivis, samas soovisid teised täiendavaid uuringuid alternatiivsete rahastamismeetodite kohta.

Mõnedes vastustes väideti, et universaalteenuse arutelu aetakse segamini palju ulatuslikuma probleemiga võimaldada kõigile taskukohane juurdepääs „infoühiskonnale”, mis on laiem sotsiaalne küsimus ja ei peaks piirduma vaid sidevaldkonnaga. Enamik tööstusharu esindajatest olid seisukohal, et valdkonnaspetsiifiline rahastamine moonutab turgu ning tekitab ristsubsideerimist tarbijate vahel, suurendades seeläbi üldisi sidekulusid.

Tarbijate põhimured olid seotud arvepidamise vähese läbipaistvuse või ristsubsideerimisega, mis võib viia olukorrani, kus tarbijad maksavad liiga palju. Kasutajad hoiatasid ka universaalteenusega põhjendamatult suure koormuse tekitamise eest operaatoritele ja nende klientidele, nagu on ilmnenud mõnes liikmesriigis.

4. KOMISJONI SEISUKOHT

Komisjon leiab, et avalik arutelu on andnud ulatusliku toetuse esialgsele seisukohale, mis esitati 2005. aasta maikuu teatises, ning et ei ole põhjust muuta järeldust, et mobiilside ega lairibaühendus ei täida universaalteenuse direktiivi tingimusi, mis võimaldaksid nende lisamist universaalteenuse hulka. Komisjon tunnistab, et läbivaatamine oli mahult piiratud, nagu märkisid ka mõned vastajad. Komisjon on selles suhtes seotud universaalteenuse direktiivis läbivaatamise suhtes kehtestatud kriteeriumidega. Arvestades siiski tehnoloogilist ja turu arengut, vaatab komisjon peagi läbi kogu elektroonilist sidet reguleeriva raamistiku, et tagada üldiste eesmärkide vastavus Lissaboni eesmärkidele vastavalt teatisele „i2010 – Euroopa infoühiskond majanduskasvu ja tööhõive eest“.[9]

5. KOKKUVÕTE

Komisjon on läbi viinud universaalteenuse ulatuse läbivaatamise, vastavalt universaalteenuse direktiivi artikli 15 lõikele 1. Selle läbivaatamise tulemuseks on, et komisjon ei tee praegu ettepanekut universaalteenuse ulatuse muutmiseks. Vastused, mis komisjon sai pikemaajalistele küsimustele, annavad hea aluse jätkata tulevikku vaatavat avalikku arutelu universaalteenuse osutamise kohta elektroonilist sidet reguleeriva raamistiku alates 2006. aasta üldülevaate kontekstis. Kõnealune ülevaade annab ka võimaluse selgitada, kas on vaja tagada universaalteenuse tehnoloogiline neutraalsus.

Vastavalt universaalteenuse direktiivi artikli 15 lõikele 2 esitab komisjon käesoleva aruande läbivaatamise tulemuste kohta Euroopa Parlamendile ja nõukogule.

[1] KOM(2005) 203 ja SEK(2005) 660. Vt: http://europa.eu.int/information_society/policy/ecomm/info_centre/documentation/public_consult/index_en.htm

[2] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul, EÜT L 108, 24.4.2002, lk 51–77.

[3] Praegune ulatus hõlmab: 1) ühendus avaliku telefonivõrguga kindlaksmääratud piirkonnas, mis toetab kõnesidet ja toimivat Interneti-ühendust ning 2) juurdepääs pakutavatele üldkasutatavatele telefoniteenustele.

[4] Vt põhjendus 25 ja V lisa. Läbivaatamise käigus tuleb uurida sotsiaalseid, majanduslikke ja tehnoloogilisi arenguid, selleks et kindlaks teha ja analüüsida enamikule tarbijatele kättesaadavaid ja kasutatavaid teenuseid, kusjuures inimeste puhul, kes ei saa endale neid teenuseid lubada, kaasneb sotsiaalse tõrjutuse risk.

[5] Ühendkuningriik 16, Saksamaa 9, Prantsusmaa 8, Hispaania, 5, Portugal 4, Austria 3, Belgia 3; Tšehhi Vabariik, Kreeka, Soome, Itaalia, Iirimaa, Leedu, Madalmaad, Norra, Rumeenia, Slovakkia ja Sloveenia – igaüks 1 või 2, Euroopa või rahvusvahelised ühingud – 14; kättesaadavad aadressil: http://europa.eu.int/information_society/policy/ecomm/info_centre/documentation/public_consult/universal_service/index_en.htm

[6] Vt mõju hindamise aruande punkt 5.2.

[7] 11,5%-l ELi elanikest oktoobris 2005 lairiba püsiühendus. 6,5%-line tõus 2004. aasta keskel (vastavalt 2005. aasta mai teatisele) ei õigusta komisjoni analüüsi muutmist.

[8] Vt komisjoni teatist e-juurdepääsu kohta KOM(2005) 425: http://europa.eu.int/information_society/policy/accessibility/com_ea_2005/index_en.htm

[9] KOM(2005) 229.