[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 9.3.2010

KOM(2010)77 lõplik

KOMISJONI TÖÖDOKUMENT

Tollimaksude tagastamise tulevik ELi vabakaubanduslepingute päritolureeglites

KOMISJONI TÖÖDOKUMENT

Tollimaksude tagastamise tulevik ELi vabakaubanduslepingute päritolureeglites

Kolmapäeval, 7. oktoobril 2009 toimus komisjoni täiskogu arutelu ELi-Korea vabakaubanduslepingu üle. Sellega seoses palus president kaubanduse peadirektoraadil ning maksunduse ja tolliliidu peadirektoraadil koostada ühine aruteludokument tollimaksude tagastamise tuleviku teemal.

I Sissejuhatus

Tollimaksude tagastamine, nagu see on määratletud sooduskaubanduslepingutes sisalduvates päritolustaatusega toodete protokollides, on kolmandasse riiki eksporditava lõpptoote tootmiseks kasutatud välismaise päritoluga sisendite (toormaterjal, pooltöödeldud materjal või osad) suhtes kehtestatud tollimaksude või samaväärse toimega maksude tagastamine, vähendamine või nendest vabastamine[1].

Tollimaksude tagastamist kasutavad sooduslepinguta kauplemisel EL ja paljud (kui mitte kõik) riigid. See asetab eri riikide eksportivad tööstusharud võrdsesse olukorda, hoolimata imporditollimaksude erinevatest tasemetest. Impordi puhul säilib riikide võimalus kaitsta oma siseturgu enamsoodustusrežiimi tollimaksude kohaldamise kaudu. Tollimaksude tagastamine on WTO subsiidiumide lepingu sätete kohaselt lubatud.

Sooduslepingute puhul on EL tollimaksude tagastamise paljude vabakaubanduslepingute puhul keelanud,[2] kuid paljude arenguriikide puhul on see kas osaliselt või täielikult lubatud[3]. Siiski on mõned ELi vabakaubanduslepingute läbirääkimispartnerid sellise keelu vastu ning – nagu oli viimati näha Korea puhul – tollimaksude tagastamise küsimus on saamas nende läbirääkimiste puhul üheks olulisimaks teemaks. Seega on vaja üle vaadata ELi poliitika tollimaksude tagastamise suhtes; käesoleva dokumendi eesmärk on esitada mõned põhilised tähelepanekud ja soovitused sellealaste poliitikasuundade kohta, et hiljem jätkata arutelu nõukogu, Euroopa Parlamendi ja sidusrühmadega.

II Vabakaubanduslepingutes tollimaksude tagastamise keelamise või lubamise mõju

a) Tollimaksude tagastamise negatiivne mõju

Traditsiooniliselt tähendab rahvusvahelise kaubanduse liberaliseerimine olemasolevate kaubanduspiirangute vähendamist või täielikku kaotamist. Olemasolevate kaubandustõkete üldine kaotamine erga omnes põhimõttel, st tollimaksude vähendamine ja kaotamine, on investeeringute kaitsmise, teenusteturu avamise jms kõrval kõige otsesem viis vabakaubanduse saavutamiseks. Kaubanduse täieliku liberaliseerimise asemel on paljud riigid otsustanud võtta vahepealseid meetmeid, nt tollimaksude tagastamise lubamine, mille eesmärk on leevendada imporditollimaksude mõju ekspordile ja soodustada eksporti.

Tollimaksude tagastamist saab vaadelda kui kaubanduse liberaliseerimise kahjustajat, sest sel on ka negatiivseid tagajärgi. Kuigi majandusalases kirjanduses ei ole selle kohta üksmeelt, on mõned majandusalased uurimused leidnud näiteks, et tollimaksu tagastamine vähendab eksportivate tootjate huvi teha lobitööd nende sisendite suhtes kohaldatavate kõrgete tariifide vastu, millel on vabakaubandusele vastupidine mõju. Tollimaksude tagastamine võib soodustada protektsionismi säilitamist: see võib aidata riigil jätkata oma vahepealsete materjalide tootjate kaitsmist, vähendades kaitset valikuliselt, et edendada oma lõpptoodete eksporti. Tollimaksude tagastamisel võib küll olla positiivne mõju riigi ekspordi konkurentsivõimele, kuid see võib ka kaasa tuua madala omamaise väärtusega ja suhteliselt suure välismaise sisuga ekspordi.

Kuid veelgi küsitavam on tollimaksude tagastamine juhul, kui see säilitatakse vabakaubanduslepingu raames toimuva täieliku liberaliseerimise puhul. Tollimaksude tagastamise kõige tuntum negatiivne tagajärg on ilmselt järgmine: kui vabakaubanduspiirkonnas lubatakse tollimaksude tagastamist, võib vabakaubanduslepingu partnerriigi A tootja hankida kaupa kolmandast riigist tollimaksuvabalt, et eksportida tooteid vabakaubanduslepingu partnerriiki B, samal ajal kui tema konkurendid riigis B peavad maksma kohaldatavat enamsoodustusrežiimi tollimaksu, kui nad hangivad kaupa kolmandast riigist, selleks et müüa tooteid oma siseturul.

Näide: vabakaubanduslepingu partnerriigi ettevõtja, kes ekspordib kangaid ELi, saab tagasi tollimaksu, mis ta on tasunud kangaste tootmiseks kolmandast riigist imporditud kiududelt; seevastu ELi kangatootja, kes müüb ELis, ei saa kangaste tootmiseks kolmandast riigist imporditud kiududelt tasutud tollimaksu tagasi. Kui selliste imporditud kiudude osa kanga väärtusest on näiteks 25 % ELi tootja jaoks, tuleks sellise eksportija potentsiaalse konkurentsieelise arvutamiseks (väljendatuna protsentides ELi tootja lõpptoote koguhinnast) korrutada selliste kiudude imporditollimaksu määr (4 %) 25 %-ga, seega oleks see umbes 1 % kanga väärtusest[4].

Tollimaksude tagastamine võib seega kaasa tuua tasakaalustamata konkurentsi impordiriigi turul, mis võib olla negatiivse mõjuga kodumaisele tootmisharule ja võimalike tagajärgedega tööhõivele. Lisaks võimaldab tollimaksude tagastamise lubamine seoses kauplemisega vahetoodete ja vahepealsete materjalidega ka kolmandatel riikidel mingil määral vabakaubanduslepingust kasu saada. Tollimaksude tagastamise keelamine edendaks tänu kumulatsioonivõimaluse kasutamisele vabakaubanduslepingu partnerriikide vahetoodete ja vahepealsete materjalide kasutamist, samas kui tollimaksude tagastamise lubamine võimaldaks kohelda kolmandate riikide sisendeid võrdselt vabakaubanduslepingu partnerriikide sisenditega: mõlemad siseneksid partnerriiki 0 %-se tollimaksuga, juhul kui nad pärast lõpptootes kasutamist uuesti eksporditakse. Seega, kuigi tollimaksude tagastamine ei ole õiguslikult „ekspordisubsiidium”, ei tuleks seda käsitada kui ekspordi soodustust, mida vabakaubanduspiirkond peaks toetama.

b) Tollimaksude tagastamise mõju määravad tegurid

Tollimaksude tagastamine on keeruline majanduslik vahend. Tollimaksude tagastamise lubamise või keelamise mõju eksportijatele, konkurentsile impordiriigi turul ning vahetoodetega kauplemisele sõltub paljudest teguritest, mida kirjeldatakse allpool[5].

a) Seoses mõjuga lõpptoote eksportija konkurentsiolukorrale on olulised tegurid enamsoodustusrežiimi tollimaksud , mida ekspordiriik kohaldab vahepealsete materjalide suhtes, ning välismaalt kaupade hankimise tase samas riigis: mida kõrgemad on enamsoodustusrežiimi tollimaksud ja mida rohkem kasutatakse välismaiseid sisendeid (sõltuvalt vabakaubanduslepingu päritolureeglitest), seda suurem võib olla tollimaksude tagastamise mõju eksporditavale lõpptootele. See on üks peamisi põhjuseid, miks näiteks suuremas osas Aasia riikides, kus enamsoodustusrežiimi tollimaksud on suhteliselt kõrged, on tollimaksude tagastamise lubamisel palju suurem roll kui USAs või ELis, kus enamsoodustusrežiimi tollimaksud on võrdlemisi madalad.

Näide: Ruritaania kohaldab kiudude impordi suhtes kolmandatest riikidest 14 % tollitariifi; kui imporditud kiud moodustavad 25 % Ruritaania äriühingu poolt eksporditud kanga väärtusest, oleks selliste imporditud kiudude pealt makstud tollimaksu väärtus 3,5 % (25 % 14 %-st) Ruritaania eksportija kanga väärtusest. Nagu eespool näidatud, oleks ELi eksportija jaoks selliste kiudude impordi suhtes kehtestatud tollimaksu väärtus 1 % tema oma kanga hinnast.

b) Mis puudutab mõju konkurentsile impordiriigi lõpptoodete turul , siis kõige olulisem aspekt on enamsoodustusrežiimi tollimaks, mida impordiriik kohaldab vahepealsete materjalide suhtes: mida kõrgem on enamsoodustusrežiimi tollimaks, mida riik kohaldab vahepealsete materjalide impordi suhtes ja mida rohkem riigi tootjad selliseid kolmandast riigist imporditud materjale kasutavad, seda ebasoodsam võib olla lõpptoote omamaiste tootjate konkurentsiolukord võrreldes vabakaubanduslepingu partnerriigi eksportijatega, kelle suhtes kohaldatakse tollimaksude tagastamist.

Kui järgida eespool esitatud näidet, siis ELi kangatootja, kes impordib kiudusid kolmandatest riikidest, peab nende kiudude pealt maksma imporditollimaksu, mis vastab 1 %-le nende müügihinnast, sõltumata sellest, kas tollimaksude tagastamine on lubatud või keelatud. Seega juhul, kui tollimaksude tagastamine on vabakaubanduslepingus lubatud, oleks vabakaubanduslepingu partnerriigi, nt Ruritaania, eksportija konkurentsieelis ELi omamaise tootja ees 1 % kanga väärtusest.

Kui vaadata olukorda Ruritaanias, siis Ruritaania kangatootja, kes impordib sama koguse kiudusid kolmandast riigist, peaks maksma imporditud kanga pealt tollimaksu 3,5 % kanga väärtusest: see annaks ELi tootjale eelise sellise kanga Ruritaaniasse eksportimisel, kui tollimaksu tagastamine oleks lubatud.

Samas kui Ruritaania ja ELi vahelises vabakaubanduslepingus oleks tollimaksude tagastamine keelatud, oleks Ruritaania eksportijal ELis „negatiivne eelis” 2,5 % kanga väärtusest (3,5 %-ne tollimaks, mis ta peaks maksma kolmandast riigist imporditud kiududelt miinus 1 %-ne tollimaks, mida samade kiudude pealt maksab tema konkurent ELis); seevastu aga ELi eksportijal Ruritaaniasse oleks Ruritaanias 2,5 % suurune konkurentsieelis (Ruritaania tootja makstud 3,5 % suurune tollimaks miinus ELi eksportija makstud 1 % suurune tollimaks).

c) Kui minna lõpptoodetega kauplemise teemalt üle vahepealsete materjalidega kauplemisele, siis peamine tegur, mis määrab mõju vahepealsete materjalide ja osadega kauplemisele ELi ja vabakaubanduslepingu partnerite vahel on imporditollimaksude tase, mida mõlemad pooled nende materjalide ja osade suhtes kohaldavad ja mis vabakaubanduslepingu alusel kaotatakse: mida kõrgemad need maksud on, seda enam soodustab see nende materjalidega kauplemist vabakaubanduslepingu partnerriikide vahel võrreldes kolmandate riikide tarnijatega.

Sama näitega jätkates: kui tollimaksude tagastamine oleks keelatud, oleks Ruritaania ettevõtjal, kes impordib kolmandatest riikidest kiudusid, et toota ELi eksportimiseks mõeldud kangaid, lisakulu 3,5 %. See kulu õhutaks hankima kiudusid pigem kas oma riigist või EList, mitte muudest kolmandatest riikidest. Kui tollimaksude tagastamine oleks lubatud, siis see motivatsioon kaoks.

Teine tegur, mis mängib rolli tollimaksude tagastamise mõjus, on see, kui ranged või leebed on vabakaubanduslepingu päritolureeglid : tootepõhised päritolureeglid, milles sätestatakse „piisav töö või töötlus”, mille päritolustaatuseta materjalid peavad läbima, et saada „päritolustaatusega” toode, mille suhtes saab kohaldada tariifset sooduskohtlemist, määravad kindlaks välismaalt kauba hankimise lubatava taseme ja seega maksimaalse tollimaksu summa, mis tuleb maksta või mille saab tagasi nõuda, kui lõpptoode eksporditakse.

Näide: kanga puhul on ELi standardne sooduspäritolureegel valmistamine kiududest, mis nõuab kahte töötlusetappi – ketramine ja kudumine/silmkudumine – mis enamasti moodustavad umbes kolmveerandi kanga lisandväärtusest ja mis peavad olema teostatud oma riigis. See piirab kauba välismaalt hankimist ja seega tollimaksude tagastamise lubamise või keelamise ulatust ja mõju. Tollimaksude tagastamise lubamise mõju on siiski suurem sellistes sektorites, kus reeglid on leebemad – näiteks mõnede kemikaalide, metallide ja masinate puhul, kus kolmandast riigist pärit materjalid võivad moodustada 40-50 % toote väärtusest ja toodet käsitletakse ikka oma riigis valmistatuna. Sellistel juhtudel võib tollimaksude tagastamise keelamine märkimisväärselt piirata hankimisvõimalusi, mis oleksid päritolureegli järgi teoreetiliselt lubatud.

Tollimaksude tagastamise tähtsus sõltub ka riigi majandusest . Lõpptoodetega kauplemise puhul on tollimaksude tagastamise mõju ELile suhteliselt piiratud, kuna EL kohaldab üldiselt vahetoodete/-materjalide impordi suhtes väga madalaid tariife, ja kuna ELil on väga mitmekesine tööstusbaas, võib tootjate vajadus kaupa välismaalt hankida olla piiratud, kuigi globaliseerumine suurendab ka ELi tootjate sõltuvust välistarnijatest. Selline mõju võib olla suurem ELi kaubanduspartnerite juures, kes kohaldavad sageli kõrgemaid imporditollimakse ja kes oma suuruse tõttu sõltuvad rohkem imporditud materjalidest. Teisisõnu suletud, protektsionistlikel turgudel, kus on kõrged enamsoodustusrežiimi tollimaksud koostisosade suhtes, ja turgudel, kus kauba välismaalt hankimine on olulise tähtsusega, on tollimaksude tagastamise lubamisel suurem mõju kui integreeritud majandusega liberaalsematel tolliterritooriumidel.

Kokkuvõtteks on tollimaksude tagastamise võimalik negatiivne mõju hea põhjus püüda üldreeglina keelata tollimaksude tagastamine vabakaubanduspiirkondades .

c) Tollimaksude tagastamise keelamisega seotud probleemid

Isegi kui tollimaksude tagastamise keelamine näib vabakaubanduslepingute puhul soovitatav, võib selle strateegia rakendamine probleeme tekitada.

Enne sooduskorra kehtestamist toimub rahvusvaheline kaubavahetus tulevaste vabakaubanduspiirkonna partnerriikide vahel ilma sooduslepinguteta. Selliste kaubandussuhete puhul on tollimaksude tagastamist alati kasutatud või vähemalt on see olnud võimalik. Kui sellise olukorra asemele tuleb olukord, kus tollimaksude tagastamine vabakaubanduspiirkonnas on keelatud, võib vabakaubanduslepingu raames kokku lepitud tollimaksude vähendamisest oodatav maksimaalne kasu märkimisväärselt väheneda .

Kuigi tollimaksude tagastamise keelamine tähendab väiksemat kasumit võrreldes tollimaksude tagastamise lubamisega, ei ole tollimaksude tagastamine iseenesest vabakaubanduslepingu partneri jaoks eelis, mis lisandub imporditollimaksude kaotamisele. Näiteks enamsoodustusrežiimi korral on tollimaks, mis tuleb maksta autode ELi importimise korral, 10 %; kui auto impordihind on 10 000 eurot, oleks vabakaubanduslepingu alusel säästetud tollimaksu summa võrreldes praeguse enamsoodustusrežiimiga 1000 eurot. Seega kui oletada, et auto, mis on toodetud näiteks Ruritaanias, sisaldab 20 % sooduslepinguta kolmandatest riikidest imporditud osi, ning kui selliste osade imporditollimaks Ruritaanias on keskmiselt 16 %, oleks nende osade eest tasutud tollimaks 320 eurot. Juhul, kui vabakaubanduslepingus on tollimaksude tagastamine keelatud, oleks eksportija netokasum 680 eurot (1000 eurot – 320 eurot) 1000 euro asemel, seega väheneks tollimaksu kaotamisest saadud kasu 32 %. Kui Ruritaania autotootja kasutatud importosade osakaal oleks maksimaalsel ELi standardsete päritolureeglitega lubatud tasemel (40 %), väheneks netokasum pisut rohkem kui kolmandikuni ELi imporditollimaksust (1000 – 640 = 360 eurot)[6].

Mõne toote puhul võivad partnerriigi tootjad isegi eelistada kasutada enamsoodustusrežiimi tollitariifi , sest tollimaksu tagastamisest loobumise kulu võib olla suurem kui kohaldatav enamsoodustusrežiimi tollimaks.

Millisel määral need probleemid kerkivad ja nende suhteline tähtsus võrreldes tollimaksude tagastamise mõjuga sõltub, nagu eespool märgitud, mitmest majanduslikust tegurist, nagu näiteks mõlema riigi vastavad enamsoodustusrežiimi tollitariifid, tariifide vähendamise/kaotamise tase vabakaubanduslepingu raames, päritolureeglite „leebuse” aste ning seega maksimaalne lubatud välismaine sisu ja mõlema partneri majandussüsteem.

Kui vabakaubanduslepingu puhul aitaks tollimaksude tagastamise keelamine vältida tollimaksude tagastamise teatavaid negatiivseid tagajärgi konkurentsile siseturul ja edendaks vahetoodete / vahepealsete materjalide kahepoolset kaubandust, siis sooduskaubanduse kokkulepete puhul arenguriigiga tuleb lisategurina arvesse võtta ka arengueesmärki. Tollimaksude tagastamise keelamine ei ole arenguriikide puhul tõepoolest alati soovitav. Näiteks oleks raske kujutada ette olukorda, kus arenenud riik annab vähimarenenud riigile ühest küljest tollimaksuvaba juurdepääsu oma turgudele, et aidata ja toetada vähimarenenud riigi majandust, samas kui teisest küljest piirab ta sellisest vabast juurdepääsust saadavat majanduslikku kasu, keelates tollimaksude tagastamise vähimarenenud riigi tootjate poolt kasutatud välismaiste sisendite pealt, kui mõlemad partnerid peaksid sõlmima vabakaubanduslepingu.

See juhtuks näiteks siis, kui EL sõlmiks vabakaubanduslepingu rühma riikidega, kuhu kuulub ka vähimarenenud riike. Kuna vähimarenenud riigid on algatuse „Kõik peale relvade”(EBA) soodustatud riigid, saavad nad eksportida ELi tollimaksuvabalt, kasutades samal ajal tollimaksude tagastamise võimalust. Kui sellise vabakaubanduslepingu puhul oleks tollimaksude tagastamine keelatud, peaksid asjaomase vähimarenenud riigi eksportijad maksma tollimaksu kolmandatest riikidest imporditud sisendite pealt, mida nad kasutavad oma tollimaksuvabalt ELi eksporditavates toodetes, mis aga EBA kava raames ei ole kohustuslik.

Kuna ELi imporditollimaksuga maksustatud ekspordi osakaal arenguriikidest ELi on suhteliselt väike,[7] siis tollimaksude tagastamise keelamine, mis piiraks imporditollimaksude kaotamisest saadavat kasu, vähendaks seega veelgi nende motivatsiooni sõlmida ELiga vabakaubandusleping.

Lisaks on arenguriikidel praegu ühepoolsete soodustuste süsteemi alusel õigus kohaldada tollimaksude tagastamist kogu ELi suunatud ekspordi pealt; tegelikult on suur osa paljude arenguriikide ekspordist ELi juba praegu üldiste soodustuste süsteemi alusel tollimaksuvaba või maksustatav väga väikese tollimaksumääraga (mida mõnikord nimetatakse „ballasttollimaksuks”), kuid samal ajal kehtib nende suhtes tollimaksude tagastamine. Sellisel juhul oleks vabakaubanduslepingust tulenev olukord nende toodete jaoks, mille suhtes üldiste soodustuste süsteemi alusel kohaldatakse nullprotsendilist tollimaksu, ebasoodsam kui praegune[8].

Näide: ELi enamsoodustusrežiimi tollimaks mootorsõidukite mootoritele on 4,2 %, kuid pärast tollimaksu vähendamist vastavalt üldise soodustuste süsteemi määrusele on tollimaks kõikide arenguriikide puhul null. Seega võib arenguriik üldiste soodustuste süsteemi alusel eksportida neid mootoreid ELi tollimaksuvabalt ja tollimaksude tagastamisega. Kui arenguriigiga sõlmitud vabakaubanduslepingu kohaselt oleks tollimaksude tagastamine keelatud, oleks vabakaubanduslepingust tulenev kohtlemine selle arenguriigi mootorieksportija jaoks ebasoodsam kui praegune: kui oletada, et mootori väärtus on 2000 eurot ja et mootori tootmiseks imporditud osade osakaal on 20 %, kui nende osade keskmine imporditollimaks on näiteks 16 %, siis mootori eksportimisel vabakaubanduslepingu alusel oleks lisakulu 64 eurot võrreldes eksportimisega praeguse süsteemi alusel (20 % 2000 eurost x 16 % = 64 eurot, mis võrduks mootori 3,2 %-se tollimaksuga). Kui importosade osakaal oleks maksimaalsel ELi standardsete päritolureeglitega lubatud tasemel (40 %), oleks lisakulu kahekordne, 128 eurot, mis võrdub 6,4 %-ga ekspordi väärtusest ja on kõrgem kui ELi enamsoodustusrežiimi imporditollimaks.

III. Järeldused

Tollimaksude tagastamise lubamine vabakaubanduspiirkonna puhul on problemaatiline, kuna loob konkurentsimoonutuste võimaluse osalisriikide vahel, kuigi kaupade ja teenustega kauplemine peaks nende turgudel toimuma suhteliste eeliste alusel. Seega on häid põhjusi püüda üldreeglina keelata tollimaksude tagastamine vabakaubanduspiirkondades.

Kuna aga tollimaksude tagastamise keelamine võib tekitada probleeme selle rakendamisel meie partnerriikide suhtes, võib kaaluda siiski teatavaid piiratud mööndusi sellest üldisest poliitikast , vastutasuks asjakohaste soodustuste eest teiselt poolelt, ja tingimusel, et päritolureeglid vastavad ELi tööstuse vajadustele. Seega võib kaaluda piiratud hulga erandite võimalust, tuginedes järgmiste kriteeriumide põhjalikule hindamisele.

a) Millisel määral rahuldavad vabakaubanduslepingu päritolureeglid ELi , sealhulgas ELi tööstuse vajadusi. Õigete tootepõhiste päritolureeglite olemasolu võib olla majanduslikult sama oluline või isegi olulisem kui tollimaksude tagastamise keelamine. Ühest küljest peaksid päritolureeglid meie vabakaubanduslepingutes nõudma piisavat töötlemise taset ja/või lisandväärtust, et vabakaubanduslepingu kasum läheks peamiselt lepingupartneritele. Teisest küljest oleks väga soovitav, et kõigis vabakaubanduslepingutes oleksid samad või sarnased päritolureeglid, sest ELi tööstus ei saa oma välishankeid kohandada eri reeglitega sõltuvalt sihtkohariigi turust. Seega on ELi standardsetele päritolureeglitele võimalikult sarnaste päritolureeglite vastuvõtmine oluline ja asjakohane tegur, mida tuleb arvesse võtta. Kui on kokkuleppele jõutud päritolureeglite osas, mis vastavad ELi tööstuse vajadustele, võib seega üles näidata paindlikkust tollimaksude tagastamise küsimuses, kuigi soovitavalt teatavates piirides, võttes arvesse allpool esitatud kriteeriume.

b) Lepingu üldise tasakaalu hindamisel tuleb hinnata ja arvesse võtta tollimaksude tagastamise lubamise või keelamise võimalikku mõju, arvestades nii konkurentsitingimusi ELi turul kui ka mõju ELi eksportijatele. See analüüs, mis sisaldab ka kvantitatiivset hinnangut, mis peaks algama läbirääkimiste võimalikult varases etapis ja mis peab igal juhul eelnema otsusele vabakaubanduslepingu sõlmimise kohta, vaatleb mõju kaubandusele, tootmisele, investeeringutele ja tööhõivele, vabakaubanduslepingu kumulatsioonivõimaluste kasutamisele ja asjaomastele arenguriikidele.

c) Vabakaubanduslepingu eesmärgid seoses turulepääsuga ja see, millisel määral vastab leping ELi tööstuse huvidele. Iga konkreetse juhtumi puhul eraldi võib sellise paindlikkuse hindamiseks vaadelda, millises ulatuses võtavad arenenumad riigid vabakaubanduslepingu tulemusena suuremaid kaubanduse liberaliseerimisega seonduvad kohustusi, mis kujutavad endast ELi tööstuse jaoks rahuldavat lahendust. Samuti tuleb luua asjakohased turulepääsutingimused ELi vahetoodete eksportijatele, kes muidu ei saaks vabakaubanduslepingust mingit kasu.

d) Arenguga seotud kaalutlused , sealhulgas see, millisel määral vabakaubanduslepingu läbirääkimispartnerid juba praegu tollimaksuvabalt (või nn ballasttollimaksu alusel) ELi ekspordivad, kasutades tollimaksude tagastamise võimalust, tollimaksude tagastamise keelamise mõju eelistele ja nende motivatsioonile vabakaubanduslepingu sõlmimiseks, ning tollimaksude tagastamise lubamise mõju omamaiselt valmistatud vahepealsete materjalide kasutamisele. Asjaomase kolmanda riigi arengutaset tuleb samuti arvesse võtta.

Mis puudutab võimalikke mööndusi tollimaksude tagastamise osas, siis üks piiratud paindlikkuse näide oleks piirata tollimaksude tagastamine vahetoodete suhtes kohaldatavate keskmiste enamsoodustusrežiimi tollimaksude erinevusega partnerriigis ja ELis, kui tulevase partnerriigi enamsoodustusrežiimi tollimaks on suhteliselt kõrge ja ELi oma suhteliselt madal. Seda võib teha kas üldiselt või ainult mõnes valdkonnas (või isegi mõne toote puhul, kui vaja), kus tollimaksude tagastamise mõju võib erinevate enamsoodustusrežiimi tollimaksude tõttu olla suurem. Selle eesmärk on säilitada vabakaubanduspiirkonna raames mõlema riigi tööstuste jaoks võrdsed tingimused. Muudel juhtudel võib kaaluda kas ajalisi piiranguid või muid piire. Arenguriikide puhul oleks arenguküsimuste suhtes soodsama poliitikaraamistiku valguses õigustatud leebem positsioon (selle ulatus sõltub sellest, kas tegemist on vähimarenenud riigi või GSP+ riigiga või mitte), võttes arvesse ka seda, et nende ekspordi suhtes ELi kohaldatakse tollimaksude tagastamist juba üldiste soodustuste süsteemi alusel.

[1] Süsteemi näitlikustamiseks võib ette kujutada, et Jaapani automootor maksustatakse Koreasse sisenemisel 10 % tollimaksuga. Kui seda mootorit kasutades pannakse kokku Korea auto, mis seejärel eksporditakse ELi, võib Korea autotootja saada tagasi 10 % tollimaksu, mis ta maksis välismaise päritoluga sisendi / Jaapani automootori eest.

[2] EL ei ole ainus WTO liige, kes on vabakaubanduslepingutes tollimaksude tagastamise keelanud. Ka teised riigid on selle mõnes oma vabakaubanduslepingus keelanud, kuigi mõnikord võib see sõltuda nende partneritest: nt Mehhiko ja Tšiili mõnikord keelavad tollimaksude tagastamist, aga mõnikord lubavad. Mercosuri piires on tollimaksude tagastamine keelatud teatavate autode puhul. USA kõige olulisem vabakaubandusleping on Põhja-Ameerika vabakaubanduse kokkulepe, kus tollimaksude tagastamine on keelatud. 2003. aastal toimunud poliitilise arutelu tulemusena on USA viimastel aastatel hakanud otsuseid tegema iga üksiku juhtumi puhul eraldi ning tollimaksude tagastamine on sõlmitud vabakaubanduslepingutes lubatud, välja arvatud USA-Tšiili vabakaubandusleping, kus see on keelatud. Tuleb siiski märkida, et suurem osa neist vabakaubanduslepingutest olid sõlmitud arenguriikidega (nt Maroko, Omaan, Bahrein, Kesk-Ameerika vabakaubandusleping, Colombia, Jordaania, Peruu) – eranditeks on Iisrael ja Austraalia ning veel vastu võtmata USA – Korea vabakaubandusleping – ja ka EL on varem arenguriikide puhul paindlik olnud. USA – Singapuri vabakaubanduslepingu puhul ei ole tollimaksude tagastamisel tegelikke majanduslikke tagajärgi, sest Singapuri enamsoodustusre~[pic]iimi tollimaks on enamiku toodete puhul 0.

[3] Tollimaksude tagastamine on (olenevalt üleminekusätetest) keelatud arenguriikidega, näiteks Mehhiko ja Ta[pic]iiliga sõlmitud vabakaubanduslepingutes ja kõigižiimi tollimaks on enamiku toodete puhul 0.

[4] Tollimaksude tagastamine on (olenevalt üleminekusätetest) keelatud arenguriikidega, näiteks Mehhiko ja Tšiiliga sõlmitud vabakaubanduslepingutes ja kõigis Euroopa – Vahemere piirkonna vabakaubanduslepingutes. Siiski on see lubatud arengu eesmärgiga seotud kaubandussoodustuste puhul kõigi arenguriikide suhtes kohaldatavate GSP eeskirjade alusel, AKV riikide suhtes Cotonou lepingu alusel, majanduspartnerluslepingutes ning Lõuna-Aafrikaga sõlmitud kaubandus-, arendus- ja koostöölepingus.

[5] Tuleb märkida, et suurema osa muude tööstussektorite ja toodete puhul võivad päritolureeglid lubada suuremat välismaise sisu osakaalu (teatavatel juhtudel kuni 50 %), ning sõltuvalt välismaise hankimise võimaluste tegelikust kasutamisest võivad arvud ja tollimaksude tagastamise lubamise või keelamise mõju olla suuremad.

[6] Lihtsuse huvides ei võeta esitatud näidetes arvesse lisategureid, näiteks kas kolmandast riigist imporditud materjal võib tulla sooduskohtlemisega riikidest, mille suhtes ei kohaldata imporditollimakse, või kumulatsiooni võimalusi. Tollimaksude tagastamise väärtuse arvutamisel on samuti lihtsuse huvides kasutatud lõpptoote impordihinda, mitte tootmiskulusid, ja seega on see mingil määral ülehinnatud.

[7] Siiski võib väita (vt eespool jagu II punkt a), et vabakaubanduslepingu puhul on õigustatud takistada eksportijatel tollimaksude tagastamise keelamise kaudu tollimaksude kaotamisest täielikult kasu saada, sest muidu oleksid eksportijad paremas olukorras kui nende impordiriigi siseturul tegutsevad konkurendid.

[8] Umbes kolmveerandi suhtes nende arenguriikide ekspordist, kellega EL praegu vabakaubanduslepingu sõlmimise üle läbirääkimisi peab, on enamsoodustusre˛iimi või üldiste tariifsete soodustuste kava alusel kehtestatud ELis nullprotsendiline või väga väike tollimaks. Seega aastal 2008 oli 58 % Indiast ELi tulevast impordist tollimaksuvaba ja veel 7 % suhtes kohaldati ballasttollimaksu (≤ 3 %); 65 % ASEANi riikide impordist oli tollimaksuvaba ja 5,6 % oli maksustatud alla 3 % tollimaksuga; ka 80 % Kesk-Ameerikast pärit impordist oli tollimaksuvaba; 77 % Colombia ja 95 % Peruu ekspordist oli tollimaksuvaba. Seega tollimaksude tagastamise keelamine piiraks vabakaubanduslepingust saadavat kasu umbes veerandi nendest riikidest ELi tuleva ekspordi puhul; siiski hõlmab see tooteid, mille suhtes kohaldatakse ELis kõrgemaid tollitariife ja mis on üldiselt tundlikumad.

[9] Sellise ekspordi osakaal, mille suhtes ühepoolsete soodustuste süsteemi alusel kohaldatakse nullprotsendilist tollimaksu, oli aastal 2008 järgmine: 24 % India puhul, 10 % ASEANi riikide puhul, 20 % Kesk-Ameerika puhul, 13 % Colombia puhul ja 23 % Peruu puhul. Sellisel juhul oleks vabakaubandusleping tollimaksude tagastamise keelamise korral ebasoodsam.