1. SISSEJUHATUS

Taastuvenergia on Euroopa rohelise kokkuleppe prioriteetides tähtsal kohal. Direktiiv 2009/28/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta (edaspidi „I taastuvenergia direktiiv“) on ELi energiapoliitika keskne element ja 2020. aastaks seatud taastuvenergia eesmärkide täitmise peamine hoob. 2020. aasta eesmärgid on ka esimene oluline verstapost, mis annab aluse saavutada 2030. aastaks veelgi kõrgem eesmärk vähendada kasvuhoonegaaside (KHG) heidet 55 %, nagu on ette nähtud kliimaeesmärgi kavas vastavalt Euroopa rohelisele kokkuleppele. Eesmärke selliselt suurendades on Euroopa Liit loonud CO2 heite järsu vähendamisega kõigis majandussektorites tasakaalustatud viisi kliimaneutraalsuse saavutamiseks 2050. aastaks. Seega on vaja minna praeguselt energiasüsteemilt üle lõimitud energiasüsteemile, mis põhineb suures osas taastuvatel energiaallikatel. Vastavalt kasvuhoonegaaside heite 55 % vähendamist taotleva kliimaeesmärgi kava mõjuhinnangule peab taastuvate energiaallikate osakaal olema 2030. aastal 38–40 %.

Energiasüsteemi lõimimise strateegias rõhutatakse, et Euroopa tulevane energiasüsteem peab toetuma geograafiliselt hajutatud taastuvenergia üha suurenevale osakaalule ja lõimima paindlikult eri energiakandjaid, kuid jääma samal ajal ressursitõhusaks ning vältima saastet ja elurikkuse kadumist. Taastuvatest energiaallikatest toodetud puhtast energiast võib saada COVID-19 kriisi järel ka majanduse elavdamise alustala. Komisjoni 27. mail 2020 esitatud taastekavas rõhutatakse vajadust energiasüsteemi parema lõimimise järele osana komisjoni jõupingutustest kaasata investeeringuid peamistesse puhastesse tehnoloogialahendustesse ja väärtusahelatesse ning suurendada kogu majanduse vastupanuvõimet. Liikmesriigid peavad taaste ja vastupidavuse rahastamisvahendi raames koostama riiklikud taaste- ja vastupidavuskavad, mis on kooskõlas Euroopa poolaasta raames kindlaks määratud asjaomaste riigipõhiste probleemide ja prioriteetidega, eelkõige nendega, mis on seotud rohe- ja digipöördega või tulenevad neist. Taaste- ja vastupidavuskavad peavad olema ka kooskõlas teabega, mille liikmesriigid on esitanud Euroopa poolaasta raames koostatud riiklikes reformikavades, määruse (EL) 2018/1999 kohastes riiklikes energia- ja kliimakavades ning nende ajakohastatud versioonides, õiglase ülemineku fondi raames koostatud õiglase ülemineku territoriaalsetes kavades ning Euroopa Liidu vahenditest rahastatavates partnerluslepingutes ja programmides.

Peamine alustala on 24. detsembril 2018 jõustunud direktiiv (EL) 2018/2001 taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta (edaspidi „II taastuvenergia direktiiv“). Uue direktiiviga kehtestati kindel raamistik, et saavutada 2030. aastaks ELi siduv eesmärk, st taastuvenergia vähemalt 32 % osakaal summaarses energia lõpptarbimises. See I taastuvenergia direktiivi raames tehtud edusammudele tuginev raamistik sisaldab muu hulgas liikmesriikide kohustust kasutada riiklike energia- ja kliimakavade riiklike trajektooride lähtetasemena 2020. aasta eesmärke. Pärast kõikide riiklike energia- ja kliimakavade esitamist eeldatakse nüüd, et ELi taastuvenergia osakaal on 2030. aastal 33,1–33,7 %. Liikmesriikide summaarsest panusest ilmneb taastuvenergia kasutamise kiirem kasv 2030. aastani, nii et kui liikmesriigid annavad taastuvenergiasse oma ettenähtud panuse (ja sellest rohkem), ületab ELi taastuvenergia üldine osakaal seega 32 % eesmärgi.

Euroopa Liidu poliitilist prioriteeti saada taastuvate energiaallikate valdkonnas ülemaailmseks eestvedajaks toetab taastuvate energiaallikate olemasolu energialiidu kõikides mõõtmetes. Tehnoloogiaalane juhtpositsioon on silmapaistev puhta energeetika sektoris (eelkõige tuuleenergia, ookeanienergia, nutivõrgu tehnoloogia ja saastevaba vesiniku puhul), kuid vaja on jätkuvaid jõupingutusi, et jõuda järele ning luua konkurentsieelis akude ja päikesekiirgusest toodetud elektrienergia valdkonnas. EL on rahvusvaheliste konkurentide seas kõrgel kohal suure väärtusega patentide poolest, mis näitab Euroopa juhtpositsiooni uute ja täiustatud vähese CO2 heitega tehnoloogialahenduste innovatsioonis ja ekspordis.

Taastuvate energiaallikate eelised ulatuvad energialiidu mõõtmetest palju kaugemale. Taastuvenergia on majanduskasvu allikas ja pakub Euroopa elanikele töökohti, eelkõige kohalikke töökohti sektoris, kus on praegu hõivatud üle 1,5 miljoni inimese ja mille hinnanguline aastakäive on 158,9 miljardit eurot. Hiljuti avaldatud aruandes „Euroopa energiahinnad ja -kulud“ tõdetakse, et taastuvenergia koguste suurenemine on oluline tegur, mis on viimastel aastatel elektrienergia hulgihindu märkimisväärselt langetanud. See võib omakorda vähendada tööstuse energiakulusid ja suurendada tööstuse konkurentsivõimet. Tähtis on ka see, et tehnoloogia hinna jätkuva languse ja digitehnoloogia leviku koostoimel muutuvad taastuvad energiaallikad tõeliselt edasiviivaks jõuks, mis annab tarbijatele võimaluse etendada võtmerolli energiasüsteemi ümberkujundamisel.

Käesolev aruanne on koostatud vastavalt Euroopa Komisjoni aruandekohustusele, mis tuleneb I taastuvenergia direktiivist ja maakasutuse kaudset muutust käsitlevast direktiivist, ning selles esitatakse uusim teave kuni 2018. aastani tehtud edusammudest taastuvate energiaallikatega seotud 2020. aasta riiklike siduvate eesmärkide saavutamisel. 2020. aasta eesmärgi poole liikumise hindamiseks kasutatakse eelkõige energiastatistikat, mis põhineb liikmesriikide poolt Eurostatile kuni 2020. aasta juulini esitatud andmetel. Aruanne tugineb liikmesriikide viiendale iga kahe aasta tagant esitatavale taastuvenergia eduaruandele 2017.–2018. aasta kohta ning 2020. aastal tehtud täiendavale tehnilisele analüüsile. See sisaldab ka koostöömehhanismide potentsiaali ülevaadet ning haldusraamistike ja biokütuste säästvuse hinnangut.

Aruanne koosneb neljast suuremast peatükist. 2. peatükk sisaldab üldist ELi tasandi hinnangut ning 3. peatükis esitatakse üksikasjalikum analüüs liikmesriikide edusammude kohta, sealhulgas prognoosid 2020. aastaks. 4. peatükis hinnatakse biokütuste säästvust. Üldised järeldused koos soovitustega on esitatud 5. peatükis. Kui ei ole teisiti märgitud, hõlmavad käesolevas aruandes esitatud andmed Ühendkuningriiki, kes oli 2018. aasta aruandeperioodil ELi liikmesriik.

2. ELi EDUSAMMUD TAASTUVENERGIA KASUTUSELEVÕTMISEL

2018. aastal moodustas taastuvenergia ELis 18,0 % (EL 27s 18,9 %) summaarsest energia lõpptarbimisest, mis ületab 2020. aasta vähemalt 20 % (EL 27s 20,6%) eesmärgi saavutamiseks 2017. ja 2018. aastaks ettenähtud soovituslikku 16 % trajektoori. Lisaks ületab EL tervikuna ka pisut ambitsioonikamat trajektoori, mille liikmesriigid on kavandanud oma riiklikes taastuvenergia tegevuskavades. Taastuvate energiaallikate üldine osakaal ELi tasandil on viimastel aastatel pidevalt kasvanud, samuti on taastuvenergia osakaal suurenenud elektrienergia tootmises ning kütte- ja jahutussektoris, aga vähemal määral ka transpordis.

Mis puudutab üksikuid sektoreid, siis ELi tasandil on taastuvenergia osakaal elektrienergia tootmises ning kütte- ja jahutussektoris püsinud süstemaatiliselt kõrgemal kui liikmesriikide taastuvenergia tegevuskavades ette nähtud tase, samal ajal kui transpordisektoris jääb selle osakaal veidi madalamale riiklikes taastuvenergia tegevuskavades kavandatust (tegelikult 8,03 %, kavandatud 8,5 %). See mahajäämus on osaliselt tingitud biokütuste poliitikat käsitlevast arutelust ja sellega seotud kohandustest õigusraamistikus. Kuigi need kohandused olid vajalikud säästvusega seotud probleemide lahendamiseks, aeglustas sellest tulenev ebakindlus tulevase poliitikaraamistiku suhtes investeeringute tegemist biokütuste, sealhulgas teise põlvkonna biokütuste tootmisvõimsusesse. 2018. aasta andmed ei kajasta II taastuvenergia direktiivi vastuvõtmisest tulenenud investeeringute suurenemist teise põlvkonna biokütuste tootmisvõimsusesse.

Üldiselt on bioenergia ELis jätkuvalt peamine taastuvenergia allikas ja 2018. aastal oli selle osakaal ligikaudu 60 %. Suurima osa ehk 68,4 % bioenergiast annavad tahked biokütused. Neist tahketest biokütustest langeb metsanduse arvele ligikaudu 91 %. Muud bioenergia liigid on vedelad biokütused (12,6 %), biogaas (11,6 %), taastuvenergia tootmiseks kasutatavad olmejäätmed (7,2 %) ja puusüsi (2 %).

Joonis 1. Tegelik ja kavandatud taastuvenergia osakaal ELis (2005–2020, %). Allikas: Eurostat ja riiklikud taastuvenergia tegevuskavad

Absoluutarvudes on taastuvenergia tarbimine suurim kütte- ja jahutussektoris (kokku 102,9 miljonit naftaekvivalenttonni 2018. aastal), sellele järgnevad taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia (90,3 miljonit naftaekvivalenttonni) ning transpordisektor (25,1 miljonit naftaekvivalenttonni) .

Peamised energiat tarbivates sektorites kasutatud taastuvad energiaallikad olid biomass kütte- ja jahutussektoris, hüdro- ja tuuleenergia elektrienergia tootmises ning biokütused transpordisektoris.

Liikmesriigid toetavad taastuvenergia osakaalu transpordisektoris peamiselt biokütuste kasutamisele suunatud vahendite kaudu, kuid edendavad üha enam ka elektromobiilsuse võimalusi või kavatsevad rakendada elektromobiilsuse toetusi. Taanis, Saksamaal, Iirimaal, Horvaatias, Itaalias, Lätis, Maltas, Austrias, Rumeenias, Rootsis ja Ühendkuningriigis on toetusvahendid juba kasutusele võetud.