[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 25.6.2007

KOM(2007) 207 lõplik

KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

teatavate liikluskindlustusega seotud küsimuste kohta

SISUKORD

1.1. Sissejuhatus 2

1.2. Ülevaade direktiivi rakendamisest liikmesriikides 3

1.3. Hinnang artikli 4 lõike 6 rakendamisele ja tõhususele 3

1.3.1. Üldsuse teadlikkus nõuete lahendamise eest vastutava esindaja süsteemist ja suhtumine sellesse 3

1.3.2. Põhjendatud hüvitisepakkumise/vastuse menetlusega seoses kehtestatudkaristuste ja nendega samaväärsete karistuste laad 4

1.3.3 Põhjendatud hüvitisepakkumise/vastuse menetluskorra toimimineliikmesriikides 8

1.4. Järeldus 9

2. 2. OSA: liikluskindlustus ja kohtukulud 10

2.1. Sissejuhatus 10

2.2. Euroopa Liidu kohtukulude kindlustuse õiguslik raamistik 11

2.3. Vabatahtliku kohtukulude kindlustuse kättesaadavus 11

2.4. Kohtukulude sidumine vastutava poole kohustusliku liikluskindlustusega 12

2.4.1. Hetkeolukord liikmesriikides 12

2.4.2. Potentsiaalne mõju kohustusliku liikluskindlustuse preemiatele 12

2.5. Järeldus 13

1. 1. OSA: NELJANDA LIIKLUSKINDLUSTUSE DIREKTIIVI SISERIIKLIKKE KARISTUSSÄTTEID JA NENDE TÕHUSUST KÄSITLEVA ARTIKLI 4 LÕIKE 6 RAKENDAMINE

1.1. Sissejuhatus

Neljanda liikluskindlustuse direktiivi 2000/26/EÜ (edaspidi „direktiiv”) üheks eesmärgiks on tagada liikluskindlustuse nõuete kiire lahendamine, kui liiklusõnnetus on juhtunud väljaspool ohvri elukohariiki (nn „külastajast ohver). Külastajast ohvril peab nõuete lahendamise eest vastutava esindaja[1] (iga kohustuslikku liikluskindlustust pakkuv kindlustusselts peab määrama kõigis teistes liikmesriikides nõuete lahendamise eest vastutava esindaja) kaudu olema võimalik lahendada nõuded oma emakeeles ning ta peaks saama hüvitise kätte kiiremini ja väiksemate kuludega. Nõuete lahendamise eest vastutav esindaja vastutab õnnetusest tulenevate nõuete käsitlemise ja lahendamise eest, esindades õnnetuse eest vastutava poole välismaist kindlustusandjat.[2]

Lisaks sellele peavad liikmesriigid määrama karistused hüvitise maksmise kiirendamiseks. Vastutava poole kindlustusandjatelt või nende nõuete lahendamise eest vastutavatelt esindajatelt, kellel kulub aega üle kolme kuu hüvitise taotlusele põhjendatud vastuse koostamiseks (nn „põhjendatud hüvitisepakkumise/vastuse menetlus”), võib nõuda trahvi vastavalt trahvimääradele, mis on kehtestatud liikmesriigis, kus kindlustusandja on registreeritud, ning tasumata hüvitisesummalt nõutakse intressi.[3]

Direktiivi artikli 4 lõikes 7 on sätestatud, et komisjon annab (enne 20. jaanuari 2006[4]) Euroopa Parlamendile ja nõukogule aru põhjendatud hüvitisepakkumise/vastuse menetluse suhtes kehtestatud siseriiklike karistuste rakendamise ja tõhususe ning nendega samaväärsete karistuste kohta ja esitab vajaduse korral oma ettepanekud (kui nende siseriiklike karistustega ei saavutata oodatud tulemusi).[5]

Aruande koostamisel konsulteerisid komisjoni talitused[6] 2006. aasta märtsis[7] liikmesriikidega ja 2006. aasta aprillis[8] kindlustusseltsidega. Komisjoni veebilehel[9] peeti ka 6. aprillist 2006 kuni 5. juunini 2006 avalik Interneti-arutelu, et uurida, kuivõrd on kõik huvitatud isikud teadlikud nõuete lahendamise eest vastutava esindaja süsteemist ja mida nad arvavad selle tõhususest.[10]

Käesolevas komisjoni aruandes käsitletakse direktiivi artikli 4 lõikega 6 ette nähtud siseriiklike karistuste ja nendega samaväärsete karistuste rakendamise ja tõhususe küsimust liikmesriikide, kindlustusseltside ja teiste huvitatud isikute esitatud märkuste valguses.

1.2. Ülevaade direktiivi rakendamisest liikmesriikides

Liikmesriigid pidid direktiivi üle võtma 20. juuliks 2002 ning selle sätteid tuli hakata kohaldama enne 20. jaanuari 2003.[11]

Direktiivi rakendamise kohta saatis komisjon Prantsusmaale, Kreekale, Itaaliale, Iirimaale, Luksemburgile, Madalmaadele, Portugalile ja Ühendkuningriigile 6. jaanuaril 2003 oma põhjendatud arvamuse seoses direktiivi üldsätete rakendamata jätmisega kokkulepitud kuupäevaks 20. juuliks 2002. Kõigi nende rikkumisjuhtumite uurimine lõpetati 2003. aasta jooksul,[12] kuna võeti vastu siseriiklikud meetmed direktiivi ülevõtmiseks ning teavitati nendest komisjoni. Lisaks saatis komisjon Lätile, Maltale ja Sloveeniale 23. detsembril 2004 ametliku meeldetuletuse, kuna need liikmesriigid ei olnud teavitanud kõigist direktiivi ülevõtmiseks võetud meetmetest. Nende rikkumisjuhtumite uurimine lõpetati 2005. aasta mais pärast seda, kui komisjoni teavitati meetmete rakendamisest.

1.3. Hinnang artikli 4 lõike 6 rakendamisele ja tõhususele

1.3.1. Üldsuse teadlikkus nõuete lahendamise eest vastutava esindaja süsteemist ja suhtumine sellesse

Konsulteerimise esmane eesmärk oli selgitada välja, kas huvitatud isikud (Euroopa kodanikud, äriühingud jne.), kes on sattunud liiklusõnnetusse külastajast ohvrina, olid teadlikud sellise nõuete lahendamise eest vastutava esindaja olemasolust nende elukohariigis, kelle õnnetuse eest vastutava poole kindlustusandja oli määranud, ja kas nende arvates on see tõhus vahend nõuete lahendamiseks.

Avaliku arvamuse kohta ei olnud võimalik objektiivseid järeldusi teha, kuna avaliku arutelu käigus saadi liiga vähe vastuseid.[13]

Liikmesriikide arvamuste kohta võib järeldada, et enamik neist usub, et nende kodanikud on teadlikud piiriüleste nõuete lahendamise võimalusest nõuete lahendamise eest vastutava esindaja kaudu, kes on määratud nende elukohariigis. Vastates sellele küsimusele, viitasid liikmesriigid mitmetele kanalitele, mille kaudu nad edastavad kodanikele teavet nõuete lahendamise eest vastutava esindaja olemasolu kohta, näiteks avalikkuse teavitamise kampaaniad, siseriiklike liikluskindlustusseltside veebilehed, kindlustusseltside liidud ja vastavalt direktiivi artiklile 5 loodud teabekeskused. Nõuete lahendamise eest vastutava esindaja süsteemisse suhtumise kohta selgus, et enamik liikmesriike ja kindlustusseltside esindajaid pidasid nõuete lahendamise eest vastutava esindaja süsteemi õnnestunuks, kuna see hõlbustab ja kiirendab piiriüleste nõuete lahendamise protsessi. Kõige positiivsemaks hinnati nõuete lahendamise eest vastutava esindaja lähedust nõude esitajale ning kannatanu võimalust nõude lahendamisel oma emakeeles suhelda.

1.3.2. Põhjendatud hüvitisepakkumise/vastuse menetlusega seoses kehtestatud karistuste ja nendega samaväärsete karistuste laad

Liikmesriigid on kehtestanud erinevad rahalised või samaväärsed halduskaristused, mida võib määrata kindlustusandjatele või nende nõuete lahendamise eest vastutavatele esindajatele põhjendatud hüvitisepakkumise/vastuse menetluskorrale vastava kolmekuulise tähtaja nõude täitmata jätmise eest.

Rahalised karistused

Rahalised karistused on kehtestatud vaid mõnes liikmesriigis. Neid võib määrata kas kindlustusandjale (Kreeka, Leedu, Küpros, Portugal, Hispaania, Malta, Belgia, Luksemburg, Rootsi ja Tšehhi Vabariik) või nii kindlustusandjale kui ka kindlustusandja volitatud esindajale (esindajatele), kes on temaga juriidiliselt seotud, edaspidi „volitatud isikud” (Sloveenia, Ungari ja Poola).

Muud karistused

Muudest karistustest rakendavad mõned liikmesriigid distsiplinaarkaristusi volitatud isikute suhtes, nagu näiteks tegevusloa peatamine (Poola, Leedu), samas kui teistes riikides võivad kindlustusandjad kaotada kohustusliku liikluskindlustuse pakkumise litsentsi (Ungari, Madalmaad, Saksamaa, Luksemburg, Rootsi ja Leedu).

Erikaristuste puudumine

Mõnes liikmesriigis ei ole ette nähtud mingeid erikaristusi ning nad rakendavad vaid kindlustusandja kohustust maksta hüvitise summalt intressi, kui kolme kuu jooksul ei ole esitatud põhjendatud hüvitisepakkumist/vastust (Ühendkuningriik, Iirimaa, Taani, Slovakkia, Austria, Eesti, Läti, Soome, Prantsusmaa, Belgia ja Hispaania).[14]

Võrdlustabel

Rahaline karistus / kindlustusandja | Rahaline karistus / volitatud isikud | Distsipli-naarkaris-tus / volitatud isikud | Kohustusliku liikluskindlus-tuse pakkumise litsentsi äravõtmine/pea-tamine | Erikaristuste puudumine / intressid – aastane intressimäär (kui ei ole teisiti ette nähtud) |

Austria | Kohustuslik intress |

Belgia | 250 eurot päevas põhjendatud vastuse hilinemise korral | Kohustuslik intressimäär 7% põhjendatud hüvitisepakkumise hilinemise korral |

Küpros | Kuni 2000 Küprose naela = 3452 eurot |

Tšehhi Vabariik | Kuni 28 000 Tšehhi krooni = 1000 eurot | Tšehhi Riigipanga diskontomäär, mis kehtib tähtaja ületamisele järgneval päeval ning kasvab seejärel 4% võrra |

Taani | Kohustuslik intress, mis hakkab kogunema 30 päeva pärast nõude tasumise tähtaega |

Eesti | 0,4% hüvitisesummalt päevas |

Soome | Kohustuslik intress |

Prantsusmaa | Kohus võib määrata trahvi 15% hüvitisesummalt, kui pakkumine riiklikku garantiifondi makstava hüvitise kohta on selgelt ebapiisav | Kahekordne kohustuslik intressimäär vastuse puudumise korral |

Saksamaa | X | X | 5% kõrgem kui baasintressimäär |

Kreeka | 3000 eurot |

Ungari | 100 000–20 000 000 Ungari forintit (1 euro = 260 Ungari forintit) | 40 000–1 000 000 Ungari forintit | X |

Iirimaa | Täpsemalt määratlemata halduskaristused – viide keskpanga akti 1942/2004 jaotisele 33BD | Kohustuslik intress |

Itaalia – teave puudub |

Läti | 0,1% hüvitisesummalt päevas |

Leedu | Kuni 100 000 eurot | X | 0,04% hüvitisesummalt päevas |

Luksem-burg | X | X | X | Kohustuslik intress |

Malta | 5000 Malta liiri = 11 650 eurot | Kohustuslik intress |

Madalmaad | X |

Poola | 0,5% märgitud preemiast | Kolmekordne palk | X | Kohustuslik intressimäär 11,5% |

Portugal | 748,20–74 819,68 eurot | Kahekordne kohustuslik intressimäär |

Slovakkia | Keskpanga diskontomäär (baasintressimäär), mis kehtib tähtaja ületamisele järgneval päeval |

Sloveenia | 8 400 eurot | 420 eurot | Kohustuslik intressimäär 13,5% |

Hispaania | Kuni 150 000 eurot | Kohustuslik intress |

Rootsi | X | X |

Ühendkuningriik | Täpsemalt määratlemata halduskaristused – viide määrustele 2002 (nr 2706) | Kohustuslik intress |

1.3.3 Põhjendatud hüvitisepakkumise/vastuse menetluskorra toimimine liikmesriikides

Et hinnata seoses põhjendatud hüvitisepakkumise/vastuse menetluskorraga kehtestatud siseriiklike karistuste tõhusust, püüti konsulteerimisega välja selgitada, kas kindlustusandjad ja nende nõuete lahendamise eest vastutavad esindajad on võimelised praktikas kinni pidama neile liikluskindlustusnõuete lahendamiseks antud kolmekuulisest tähtajast.

Konsultatsioonidest saadud tagasiside näitab, et nii kindlustusandjad kui ka nende nõuete lahendamise eest vastutavad esindajad on üldiselt võimelised lahendama nõuded kolmekuulise tähtaja jooksul. Vaid üksikutel erandjuhtudel, kui on olnud probleeme teabe saamisega teistelt nõude lahendamisega seotud isikutelt, ei olnud võimalik tähtajast kinni pidada. Need juhtumid on tekkinud olukorras, kus politseiaruanded või muud süüdlase selgitamiseks vajalikud dokumendid on esitatud hilinemisega[15] või kui on olnud takistusi nõuete lahendamise eest vastutava esindaja ja tema kindlustusandja vahelises teabevahetuses.[16].

Sellega seoses tuleb meenutada, et nõuete lahendamise eest vastutava esindaja süsteem / põhjendatud hüvitisepakkumise (vastuse) menetluskord hakkas 15 liikmesriigi suhtes kehtima alles 2003. aastal ja uute liikmesriikide suhtes pärast 1. maid 2004. Seepärast on liikmesriikide senine kogemus seoses direktiivi artikli 4 lõike 6 tõhusaks rakendamisega osutunud siiski suhteliselt piiratuks.

1.4. Järeldus

Kõigis liikmesriikides on kindlustusandjad ja nende nõuete lahendamise eest vastutavad esindajad kohustatud lahendama nõuded kooskõlas põhjendatud hüvitisepakkumise/vastuse menetluskorraga. Liikmesriikide ja kindlustusseltsidega peetud konsultatsioonide tulemuste põhjal tuvastati kahte liiki karistused, mis liikmesriigid on kehtestanud selle kohustuse täitmise tagamiseks. Need on rahalised ja distsiplinaarkaristused. Mõned liikmesriigid rakendavad neid karistusi kumulatiivselt, teised aga vaid hüvitisesummalt intressi tasumist.

Konsultatsioonidest ilmneb selgelt, et siseriiklikud karistused ei ole samaväärsed ning liikmesriigid käsitlevad neid erinevalt. Kuid tundub, et see ei mõjuta eriti negatiivselt kindlustusandjate ja nende nõuete lahendamise eest vastutavate esindajate suutlikkust pidada kinni kolmekuulisest tähtajast, mis on ette nähtud nõude esitajale põhjendatud pakkumise/vastuse esitamiseks. Et põhjendatud hüvitisepakkumise/vastuse menetluskord on vaatamata selle suhteliselt lühikesele kehtivusajale osutunud kõigis liikmesriikides hästi toimivaks ja tõhusaks, on kõigil liikmesriikide tasemel võetud meetmetel tõenäoliselt soovitud mõju. Seepärast ei ole komisjonil selles küsimuses põhjust mingeid meetmeid võtta ega ettepanekuid esitada.

2. 2 . OSA: LIIKLUSKINDLUSTUS JA KOHTUKULUD

2.1. Sissejuhatus

Vastavalt teise liikluskindlustuse direktiivi 84/5/EMÜ[17] artiklile 1 peab kohustuslik liikluskindlustus katma kohustuslikus korras nii varakahjud kui ka isikukahju. See säte on kehtestatud selleks, et kõrvaldada riikidevahelised erinevused kohustusliku liikluskindlustuse kaitse ulatuses ning tagada sellega liiklusõnnetuse ohvritele minimaalne kaitse.[18]

Viienda liikluskindlustuse direktiivi 2005/14/EÜ[19] teisel lugemisel tegi Euroopa Parlament ettepaneku, et vastutava poole kohustuslik liikluskindlustus kataks kõik vajalikud ja asjakohased juriidilised tasud (kohtukulud), mida ohver on seoses nõude lahendamisega pidanud kandma. Et sellise muudatuse vastuvõtmisel on oht, et ei arvestata liikmesriikides selles küsimuses esinevaid praktilisi probleeme, tegi komisjon ettepaneku, et ta vaatab selle küsimuse veelkord läbi ning esitab oma tähelepanekud neljanda liikluskindlustuse direktiivi aruandes. Sellega seoses nõustus komisjon uurima järgmisi küsimusi:

- esiteks kas hetkel on kõigile potentsiaalsetele liiklusõnnetuse ohvritele kättesaadav kohtukulude vabatahtlik kindlustus;

- teiseks, kuidas mõjutab kohustusliku liikluskindlustuse preemia suurust see, kui vastutava poole kohustuslik liikluskindlustus peab katma ohvri kohtukulud.

Selleks küsitlesid komisjoni talitused 25 liikmesriiki, kindlustusseltse ja avalikkust. Küsimustele vastasid 24 liikmesriiki, 10 kohtukulude kindlustust pakkuvat kindlustusseltsi, 9 kohustuslikku liikluskindlustust pakkuvat kindlustusseltsi ning Euroopa Siseriiklike Kindlustusseltside Liitude Föderatsioon Euroopa kindlustusseltside esindajana. Lisaks sellele esitas Kohtukulude Kindlustajate Liit (RIAD – The Association of Legal Expenses Insurers) komisjoni talitustele avalduse oma seisukohtadega, mis sisaldas statistikat ja soovitusi kohtukulude kindlustust pakkuvatelt kindlustusseltsidelt.

Huvitatud isikutega konsulteeriti ka avaliku Interneti-arutelu käigus, mis peeti komisjoni veebilehel 6. aprillist 2006 kuni 5. juunini 2006.[20] Kuid nagu aruandes eespool juba mainitud, ei olnud selle avaliku arutelu põhjal võimalik objektiivseid järeldusi teha tulenevalt liiga väikesest vastuste arvust.

Käesolevas aruande osas püütakse analüüsida liiklusõnnetuse ohvrite kohtukulude kindlustuskatte ulatust olemasoleva teabe ning liikmesriikide, kindlustusseltside ja teiste huvitatud isikute esitatud märkuste valguses.

2.2. Euroopa Liidu kohtukulude kindlustuse õiguslik raamistik

Euroopa Liidu kahjukindlustusalaste direktiivide alusel käsitletakse kohtukulude kindlustust eraldi kindlustusliigina.[21] Seepärast võivad seda pakkuda asutamisvabaduse või teenuste osutamise vabaduse alusel kogu Euroopa Liidus kõik kindlustusandjad, kellel on vastav litsents ühes liikmesriikidest. Tingimused Euroopa Liidus kohtukulude kindlustuse valdkonnas tegutsemiseks on täpsemalt sätestatud kohtukulude kindlustust käsitlevas direktiivis 87/344/EMÜ.[22] Vastavalt direktiivi artiklile 2 kohustub kohtukulude kindlustaja kandma kindlustuspreemia tasumisel kohtumenetluse kulud ja osutama muid otseselt kindlustamisega seotud teenuseid, pidades eelkõige silmas:

- hüvitise saamist kindlustatud isiku kantud kahjumi, kahju või vigastuse eest kas kohtuvälise lahenduse või tsiviil- või kriminaalmenetluse kaudu,

- kindlustatu kaitset või esindamist tsiviil-, kriminaal-, haldus- või muudes menetlustes või mis tahes tema vastu esitatud nõude korral.

Käesolevas aruandes tuleb rõhutada, et vabatahtlik kohtukulude kindlustus katab ohvri nõuete esitamisega seotud kohtukulud poliisis määratud ulatuses ning võib lisaks katta ka vastaspoole kohtukulud, kui ohver kaotab vaidluse.

2.3. Vabatahtliku kohtukulude kindlustuse kättesaadavus

Et uurida vabatahtliku kohtukulude kindlustuse kättesaadavust liiklusõnnetuse ohvrite jaoks, püüdsid komisjoni talitused koguda andmeid selle kohta, kui levinud on praegu Euroopa Liidus kohtukulude kindlustuse lepingud, mis katavad üksikisikute liikluskindlustusnõuete esitamise või tasumisega seotud kulud. Kahjuks ei suutnud ei kohtukulude kindlustajad[23] ega liikmesriigid esitada andmeid, mille alusel oleks võinud teha selgeid järeldusi iga riigi kohta, kui paljudel üksikisikutel ehk kui suurel osal elanikkonnast on sõlmitud liikluskindlustusnõuete kohtukulude kindlustuse lepingud.

Kuid saadud teabe põhjal on võimalik teha mõned üldised järeldused:

- enamikus liikmesriikidest pakutakse vabatahtlikku kohtukulude kindlustust.[24] Seda pakuvad kas spetsialiseeritud kindlustusandjad või kindlustusseltsid, mis pakuvad ka teisi kindlustusliike;

- mõned kindlustusturud on selles osas vähem arenenud, kuna erinevatel põhjustel on seal nõudlus kohtukulude kindlustuse järele suhteliselt madal.[25] Seevastu sellistes riikides nagu Ühendkuningriik, Saksamaa, Belgia ja Rootsi[26] on väidetavalt suhteliselt suurel osal elanikkonnast kohtukulude kindlustust, mis on sõlmitud kas eraldi lepinguna või näiteks liiklus- ja kodukindlustuse lisakaitsena.

2.4. Kohtukulude sidumine vastutava poole kohustusliku liikluskindlustusega

Võimalike mõjude kohta, mida võib põhjustada kogu Euroopa Liidus ohvri kohtukulude sidumine õnnetuse eest vastutava poole kohustusliku liikluskindlustusega, võib liikmesriikide ja kindlustusseltside vastuste põhjal teha järgmised järeldused.

2.4.1. Hetkeolukord liikmesriikides

Kahekümne kahes liikmesriigis[27] võib ohvri kohtukulud erinevatel alustel ja erinevate määradega katta vastutava poole kohustuslik liikluskindlustus.

Siseriikliku tsiviilõiguse alusel loetakse ohvri kohtukulud sageli kahju osaks ja nende hüvitamiseks peab sageli vaidlus lahenema ohvri kasuks (nn võitja-kaotaja põhimõte).

Riikides, kus sündmuse toimumise järel kohtukulusid ei teki, eraldatakse need ohvrile kohtuotsusega iga juhtumi korral eraldi[28] ning võitja-kaotaja põhimõte alati ei kehti.

Kui kohtukulusid käsitatakse kahju osana, hüvitatakse need sageli mõistliku summa piires (hüvitada võib vaid mõistlikud, vajalikud ja vältimatud kulud) või eeldab nende hüvitamine vastastikust kokkulepet kindlustusandja nõude esitaja vahel.[29] Mõnedes riikides ei hüvita kohustuslik liikluskindlustus teatavaid kohtukulusid, nagu näiteks üldisi juriidilise nõustamise kulusid[30] või juriidilise esinduse kulusid kohtuvälistes organites nõude lahendamise käigus.[31]

2.4.2. Potentsiaalne mõju kohustusliku liikluskindlustuse preemiatele

Liikmesriigid ja kindlustusseltsid on erineval seisukohal küsimuses, kuidas ja millises ulatuses võib ohvrite kohtukulude sidumine vastutava poole kohustusliku liikluskindlustusega mõjutada kohustusliku liikluskindlustuse preemiate suurust nende riikide kindlustusturul. Konsultatsioonide käigus ei esitatud põhimõtteliselt mingeid konkreetseid numbreid peale üksikute kindlustusandjate mõne hinnangu. Kuid siiski võib teha üldise järelduse, et nende riikide kindlustusturgudel, kus kohtukulud suures osas juba sisalduvad ohvri nõudes vastutava poole kohustusliku liikluskindlustusseltsi vastu, kindlustuspreemiad väga tõenäoliselt ei suurene. Seevastu riikides, kus kohtukulusid ei hüvitata või hüvitatakse piiratud ulatuses, kohustusliku liikluskindlustuse preemiad tõenäoliselt suurenevad, kuna lootuses saada kõrgemat hüvitist pöörduvad nõude esitajad nõude lahendamiseks julgemini kohtu poole, kasutades juriidiliste nõustajate abi. Sellega seoses võib mainida Iirimaa kogemust, kus kohtukulud järjest kasvasid (kuni 46%-ni üle hüvitisesumma), kuna peaaegu kõik isikukahju nõuded lahendati kohtumenetluse kaudu. Selle probleemi lahendamiseks loodi riigiasutus, mis tegeleb selliste nõuete lahendamisega, kus kohtumenetlus ei ole nõutav.[32] Sellega on oluliselt vähendatud nõuete lahendamisi kohtu kaudu, millega kaasneb kohtukulude kasv. Sarnane nõuete lahendamise alternatiivne süsteem kohtukulude vähendamiseks on loodud ka Rootsis ja Soomes.

2.5. Järeldus

Euroopa Liidu meetmed kohtukulude kohustuslikuks sidumiseks vastutava poole kohustusliku liikluskindlustusega ei paku ilmselt selget lahendust Euroopa Parlamendi tõstatatud probleemile.

Tulenevalt liikmesriikide erinevatest seisukohtadest ohvri kohtukulude hüvitamise suhtes ning seoses asjaoluga, et nõude suhtes kohaldatakse alati selle riigi õigusakte, kus liiklusõnnetus toimus, võib Euroopa Liidu kodanikele piiriüleste nõuete lahendamisel saada erinevates riikides osaks erinev kohtlemine. Kuid suure tõenäosusega ei võimalda kogu Euroopa Liitu hõlmav kohustusliku liikluskindlustuse kindlustuskaitse laiendamine kohtukulude katmiseks tagada ühtset korda liidus tervikuna, isegi juhul kui see piirdub vaid vajalike või mõistlike kuludega. Liikmesriikidele jääb võimalus säilitada siseriiklik praktika kohtukulude hüvitamise vajaduse tõlgendamisel vastavalt oma siseriiklikule eripärale.

Et tagada liiklusõnnetuse ohvritele nende kohtukulude hüvitamisel võrdne kaitse kogu Euroopa Liidus, tuleb täpselt kindlaks määrata, millised kohtukulud millistel tingimustel katab vastutava poole kohustusliku liikluskindlustuse poliis. Sellega seoses tekib küsimus, kas liikluskindlustuse direktiivid on sobivaks kohaks nende küsimuste lahendamiseks, kuna see võib mõjutada siseriikliku tsiviilõiguse alusel traditsiooniliselt hüvitatava kahju määratlust.

Soovitud eesmärki ei saavutata üksnes vajalikele või mõistlikele kohtukuludele viitamise teel. Teisest küljest võib täpsem lähenemisviis Euroopa Liidu tasandil tähendada sekkumist siseriiklikku tsiviilõigusesse ning mõjutada tsiviilkohtumenetlusõiguse alusel kohtukulude hüvitamise eeskirju. Lisaks sellele võib täpne lähenemisviis isegi teatavatel juhtudel kahjustada liikluskindlustuse nõuete lahendamise siseriiklike süsteemide tõhusat toimimist. Näiteks kogu Euroopa Liitu hõlmav kohustuslik kohtukulude sidumine kohustusliku liikluskindlustusega võib julgustada ohvreid algatama kohtumenetlust ilma eelnevalt kohtuvälise nõuete lahendamise võimalusi uurimata. See võib seada ohtu ka neljanda liikluskindlustusalase direktiiviga kehtestatud, nõuete lahendamise eest vastutava esindaja süsteemi toimimise, kuna lootuses saada kõrgemat hüvitist võivad ohvrid püüda kaasata oma nõuete lahendamisse juriidilisi nõustajaid ja kohtuid selle asemel, et pöörduda nõuete lahendamise eest oma elukohariigis vastutava esindaja poole. Lisaks sellele võib kohtukulude sidumine vastutava poole kohustusliku liikluskindlustusega viia kindlustuspreemiate suurenemiseni riikides, kus seni on kohtukulude hüvitamise praktika puudunud või on kehtinud piiratud ulatuses.

Enamikus liikmesriikidest on olemas vabatahtlik kohtukulude kindlustus. Et see kindlustustoode võimaldab ohvril saada kohtukulude hüvitist olenemata sellest, millist õigust õnnetusjuhtumi suhtes kohaldatakse ja sõltumata nõude lahendamise tulemusest, on see ilmselt kompleksne ja rahuldav lahendus liiklusohvrite huvide kaitseks. Selline lahendus ei mõjuta kohtukulude hüvitamise siseriiklikke eeskirju, mis on liikmesriikides erinevad ning väljendavad sageli liikluskindlustusnõuete lahendamise süsteemide eripärasid erinevates riikides.

Kuid komisjoni talitused on arvamusel, et mõnes liikmesriigis on vaja tõhusamalt edendada vabatahtlikku kohtukulude kindlustust, et tagada ühtsem kindlustuskaitse Euroopa Liidu kodanikele.

[1] Vastavalt direktiivi artikli 4 lõikele 1 peab iga liikmesriik tagama, et kõik kindlustusseltsid määraksid nõuete lahendamise eest vastutava esindaja kõigis liikmesriikides, välja arvatud liikmesriik, kus neil on liikluskindlustuse pakkumise luba (päritoluliikmesriik).

[2] Vastavalt direktiivi artikli 4 lõigetele 4 ja 5 kogub nõuete lahendamise eest vastutav esindaja kokku nõuete lahendamiseks vajaliku teabe ja võtab vajalikud meetmed nõuete lahendamise üle läbirääkimiste pidamiseks. Nõuete lahendamise eest vastutavatel esindajatel on ka piisavad volitused kindlustusseltsi esindamiseks kannatanutega suhtlemisel ja nende nõuete täielikuks rahuldamiseks. Nad peavad olema võimelised läbi viima juhtumite uurimist kannatanu elukohaliikmesriigi ametlikus keeles või keeltes.

[3] Vastavalt direktiivi artikli 4 lõikele 6 peavad liikmesriigid tõhusate ja süstemaatiliste rahaliste või muude samaväärsete halduskaristustega tagama ohvrile põhjendatud hüvitisepakkumise tegemise või sellest keeldumise korral põhjendatud vastuse andmise kolme kuu jooksul alates kuupäevast, mil kannatanu esitas oma hüvitisenõude kas vastutava poole kindlustusseltsile või sellele seltsile esitatud nõuete lahendamise eest vastutavale esindajale.

[4] Aruannet artikli 4(6) rakendamise kohta ei saanud esitada direktiiviga ettenähtud kuupäevaks, kuna viienda liikluskindlustuse direktiivi üle 2005. aastal peetud läbirääkimistel lepiti kokku, et komisjon kasutab seda aruannet ka kohtukulude küsimuse käsitlemiseks (vt käesoleva aruande 2. osa).

[5] Seoses sellega tuleb märkida, et artikli 4 lõike 7 sõnastuses on ilmnenud viga, kuna selles sättes tehtud viide peaks olema lõike 6 esimesele lõigule, milles käsitletakse siseriiklike karistussätete küsimust, mitte aga lõikele 4, milles kirjeldatakse nõuete lahendamise eest vastutava esindaja ülesandeid nõuete lahendamisel.

[6] Käesoleva aruande koostas siseturu ja teenuste peadirektoraat.

[7] Küsimustik saadeti 25-le alalisele esindusele märtsis 2006 ja vastused saadi 2006. aasta maikuu jooksul kõigilt liikmesriikidelt, välja arvatud Itaalia.

[8] Mais 2006 konsulteeriti Euroopa Siseriiklike Kindlustusseltside Liitude Föderatsiooniga CEA (Comité Européen des Assurances – European Federation of National Insurance Associations).

[9] Vaata veebilehelt Your Voice in Europe http://europa.eu.int/yourvoice/consultations kõiki komisjoni avalikke arutelusid, kus on kasutatud interaktiivset poliitikakujundamise vahendit (Interactive Policy Making - IPM), et täiustada juhtimist veebipõhiste küsimustike abil arvamuste kogumise ja analüüsimise kaudu.

[10] Selle avaliku arutelu tulemused on kättesaadavad järgmisel veebilehel: http://ec.europa.eu/internal_market/insurance/motor_en.htm#consultation

[11] Vt direktiivi artikkel 10.

[12] Välja arvatud Prantsusmaa, mis teavitas oma siseriiklikest meetmetest 30. jaanuaril 2004.

[13] Kokku 201 vastust (161 vastust saadi üksikisikutelt ja 40 vastust koguti organisatsioonidelt), millest vaid 57 käsitlesid nõuete lahendamise eest vastutava esindaja olemasolust teadlikkuse küsimust. Avaliku arutelu tulemused on avaldatud järgmisel veebilehel: http://ec.europa.eu/internal_market/insurance/motor_en.htm#20051222

[14] Sellega seoses tuleks märkida, et see karistus on selgelt direktiiviga nõutav ning selle rakendamine on kohustuslik kõigis liikmesriikides.

[15] Sellistest juhtumistest on teatanud Kreeka, Ungari, Itaalia, Poola, Rootsi ja Ühendkuningriik.

[16] Sellistest juhtumistest on teatanud Leedu ja Soome.

[17] Direktiiv 84/5/EMÜ, EÜT L 8, 11.1.1984, lk. 17–20.

[18] Enne teise liikluskindlustust käsitleva direktiivi vastuvõtmist ei pidanud mõnes liikmesriigis kohustuslik liikluskindlustus varakahjusid katma.

[19] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/14/EÜ, 11. mai 2005, millega muudetakse nõukogu direktiive 72/166/EMÜ, 84/5/EMÜ, 88/357/EMÜ ja 90/232/EMÜ, ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/26/EÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustuse kohta, ELT L149, 11.6.2005, lk. 14.

[20] Vt joonealused viiteid 9 ja 10 selle avaliku arutelu tulemuste avaldamise kohta.

[21] Direktiivi 73/239/EMÜ I lisa.

[22] Nõukogu direktiiv 87/344/EMÜ, 22. juuni 1987, kohtukulude kindlustusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, EÜT L 185, 4.7.1987, lk. 77–80.

[23] RIAD (Kohtukulude Kindlustajate Liit) esitas täpsemaid andmeid selles küsimuses. Kuid tulenevalt liikmesriikide erinevusest statistika kogumisel ning andmete esitamisel ei olnud võimalik saada täpset pilti vabatahtliku kohtukulude kindlustuse leviku kohta Euroopa Liidus.

[24] Vaid Eesti, Läti, Malta ja Küpros ei ole esitanud vastavat teavet. Kõigis teistes liikmesriikides on vabatahtlik kohtukulude kindlustus kättesaadav.

[25] See puudutab eelkõige kümmet uut liikmesriiki.

[26] Rootsi ja Belgia hindasid, et umbes 90% majapidamistest on kohtukulude kindlustust. Selle põhjuseks on asjaolu, et kindlustusvõtjatele pakutakse kohtukulude kindlustust automaatselt koos kohustusliku liikluskindlustuse või kodukindlustusega.

[27] See ei kehti Portugalis ja Lätis. Kreeka ei ole esitanud vastavat teavet.

[28] Hispaania, Prantsusmaa ja Itaalia.

[29] Taani.

[30] Luksemburg, Poola (hüvitatakse vaid kohtukulud).

[31] Rootsi (juriidilist abi võib taotleda vaid isikukahju nõuete korral), Soome, Iirimaa.

[32] PIAB agentuuri kaudu lahendatakse praegu 75% isikukahju nõuetest.