1. Sissejuhatus

Kui toimub katastroof, vajatakse kiiresti hädaabi. Rahvusvahelise üldsuse õigeaegne sekkumine võib osutuda elu ja surma küsimuseks. Euroopa Liit (EL) ja selle liikmesriigid eraldavad ühiselt rohkem kui poole rahalistest vahenditest, mis on vajalikud hädaabi andmiseks inimtegevusest tingitud õnnetuste ja looduskatastroofide[1] ohvritele kogu maailmas, ning edendavad aktiivselt rahvusvahelise humanitaarõiguse põhimõtete järgimist.

Käesolevas aastaaruandes esitatakse ülevaade Euroopa Komisjoni peamistest poliitikasaavutustest ja tegevusest humanitaarabi alal, mida 2012. aastal viidi ellu peamiselt komisjoni humanitaarabi ja kodanikukaitse peadirektoraadi (ECHO) kaudu. Aruanne ei kirjelda üksikasjalikult tehtud tööd ja võetud meetmeid, kuid annab ülevaate peamisest tegevusest ja üldist huvi pakkuvatest arengutest.

Alates 2010. aastast on ECHO mandaat hõlmanud nii humanitaarabi kui ka kodanikukaitset. Need on kaks peamist mehhanismi, mille kaudu Euroopa Liit tagab kiire ja tõhusa hädaabi osutamise inimestele, kes seisavad silmitsi katastroofide otseste tagajärgedega.

ELi humanitaarabi on ette nähtud hädaabi andmiseks inimestele, kes vajavad seda väljaspool ELi. See abi on sageli päästerõngaks nendele, kes seisavad vastamisi katastroofide otseste tagajärgedega. Humanitaarabi määruse[2] kohaselt on ELile antud mandaat kaitsta ja hoida elu. Liidu roll on ka kannatuste vältimine või vähendamine ning isikupuutumatuse ja väärikuse tagamine, pakkudes hädaabi ja kaitset humanitaarkriiside ajal. Komisjon aitab ka koordineerida ELi liikmesriikide ühiseid humanitaarmeetmeid ja poliitikat ning vastavat tegevust riikide vahel.

Üldise eesmärgina on esmatähtis korraldada abi andmine võimalikult tõhusalt, tagades ELi poolse abivajajatele antava abi maksimaalse toime ja rahvusvahelise õiguse põhimõtetest kinnipidamise. EL peab abi andmisel alati kinni humanitaarabi põhimõtetest, milleks on erapooletus, neutraalsus, inimlikkus ja sõltumatus.

ELi teine peamine abi osutamise vahend on kodanikukaitse. Komisjon püüab ECHO kaudu suurendada ja hõlbustada kodanikukaitse mehhanismis[3] osaleva 32 riigi koostööd, et muuta looduslike, tehnoloogiliste ja inimtegevusest tingitud katastroofide ennetamist ja kaitset nende eest tulemuslikumaks nii Euroopas kui ka väljaspool Euroopat.

Nende vahendite kaudu pakkus EL 2012. aastal märkimisväärse ulatusega vajaduspõhist abi, kokku 1 344 miljoni euro ulatuses kulukohustustena,[4] sealhulgas:

· humanitaarabi meetmed loodusõnnetuste, inimtegevusest tingitud katastroofide või pikaajaliste kriiside umbes 122 miljoni ohvri[5] toetamiseks. Abi osutati rohkem kui 90 riigis väljaspool ELi.

· kodanikukaitse mehhanismi aktiveerimine 38 korral[6] 2012. aastal (näitaja sisaldab abitaotlusi, eelhoiatusi ja seiret).

2. Olukord maailmas

2012. aasta paistis silma humanitaarkriiside ja õnnetuste väga suure arvuga ja kõrge haavatavusega. Praeguseks hakkavad vajadused ületama kättesaadavaid vahendeid. Humanitaarabi ja kodanikukaitseabi osutamine muutub samuti üha keerulisemaks. Raskete tagajärgedega loodusõnnetuste sageduse ja tugevuse tõttu kasvab vähe etteaimatavate humanitaarkriiside arv.

Katastroofiepidemioloogia Uurimiskeskuse (CRED)[7] ja ÜRO katastroofiohu vähendamise büroo (UNISDR)[8] avaldatud statistiliste andmete kohaselt toimus maailmas 2012. aasta jooksul 310 erineva tugevusega loodusõnnetust. Nendes õnnetustes hukkus üle kogu maailma peaaegu 10 000 inimest ja sai kannatada 106 miljonit inimest. Globaalsel tasandil kannatas loodusõnnetuste tõttu kõige rohkem Aasia. Seda kajastasid nii katastroofide (42 % kogu maailma õnnetustest) kui ka ohvrite arv (64 %). Katastroofide mõju on eriti tugev vähem arenenud majandustega riikidele: näiteks taifuun Bopha hävitustöö Filipiinidel ja üleujutused Pakistanis. Aafrika kannatas rängalt nii põudade kui ka üleujutuste tõttu. Raskete õnnetuste tagajärjed on laastavad ja väga erinevad: kaotatud inimelud ning hävinenud eluasemed, saagid ja elatusvahendid.

Maailma katastroofiriskide kaart

Riigisisesed relvakonfliktid jäävad peamiseks inimtegevusest tingitud humanitaarkatastroofide põhjuseks, mille tagajärjel tsiviilelanikele saab osaks üha rohkem vägivalda ja kannatusi. Seda tüüpi konfliktidega kaasneb sageli kuritegude toimepanijate poolne rahvusvahelise humanitaarõiguse ja selle põhimõtete eiramine. Selle tulemusel on „humanitaarruum”, st piirkonnad, kus humanitaar- ja hädaabi on võimalik osutada ilma takistusteta neutraalselt ja erapooletult, ahenenud. Nendes tingimustes ilmneb humanitaarabi jõudmisel abisaajateni ning tsiviilelanikkonna ja humanitaartöötajate ohutuse ja kaitse tagamisel üha rohkem takistusi. Üldine olukord ja töökeskkond on halvenenud kõikides nimetatud valdkondades, eriti Süürias, Nigeris, Malis ja Kesk-Aafrika Vabariigis. Teistes riikides, eelkõige Somaalias, Kongo Demokraatlikus Vabariigis ja Afganistanis, ei ole alates möödunud aastast märgata julgeolekuolukorra paranemist.

Ehkki nimeliselt on ära märgitud vähesed katastroofid, on nende mõju rahvusvahelised humanitaarabi andjate reageerimisvõime tugevasti üle koormanud. 2012. aastal esitas ÜRO konsolideeritud rahastamistaotluse 8,9 miljardi USD suurusele summale ja sai rahastuse 5,6 miljardi USD ulatuses 21 riigi humanitaarvajaduste katmiseks. Lõhe ühelt poolt üleilmse kasvava humanitaarabi vajaduse ja teiselt poolt nende vajaduste rahuldamiseks nõutavate (üha napimate) rahaliste vahendite kättesaadavuse vahel suureneb. Selline olukord on seotud eelkõige majandus- ja rahanduskriisiga, mis tabas paljusid lääne doonorriike. Maailma paljudes paikades täheldatavat kroonilist haavatavust võimendab ülemaailmne majanduskriis.

See tähendab ka, et abiandjad peavad suurendama jõupingutusi, et reageerida katastroofidele tõhusamalt, kasutades oma piiratud vahendeid otstarbekamalt. Komisjoni jaoks tähendab see seda, et ta peab koostöös oma partneritega otsima võimalusi tegevuse tõhususe parandamiseks. Sellest lähtudes käivitas ECHO „protsessi läbivaatamise” - sisealgatuse, mille eesmärgiks on tegevusprotsesside ja toetusssüsteemide ümberkorraldamine, et. saavutada nii tõhususe kui ka kvaliteedi ja tulemuslikkuse paranemine. Eesmärgiks peaks olema suurendada kogukondade suutlikkust katastroofidega toimetulekuks, vähendades selle kaudu nende laastavat mõju õnnetustest tabatud elanikele ja nende elatusvahenditele. ELil on üldisesse rahvusvahelisse humanitaarsüsteemi kuuludes ka tähtis roll teiste riikide ja piirkondade innustajana suurendamaks nende osalust humanitaaralastes valmisoleku ja reageerimise meetmetes, eesmärgiga tõhusamalt kaasata tärkavate majanduste kasvavaid vahendeid humanitaarmeetmete jaoks ja katastroofidele reageerimiseks. Samal ajal arendatakse pidevalt humanitaarabi ja kodanikukaitse vahelisi täiendavaid sünergiaid. 2012. aastal jätkati ettevalmistusi hädaolukordadele reageerimise keskuse (ERC) avamiseks 2013. aastal, eesmärgiga parandada komisjoni kui kodanikukaitse keskuse suutlikkust ning paremini koordineerida kodanikukaitset ja humanitaarabi õnnetustele reageerimisel.

Haavatavate kogukondade valmisoleku ja vastupanuvõime tugevdamise tähtsust näitavad suurte kriiside, nagu 2010. aasta Haiti maavärin ning korduv põud Aafrika Sarve piirkonnas ja Sahelis, tagajärgede pikaajaline mõju elule ja elatusvahenditele. Need katastroofid näitavad, kui oluline on põhjalikult tegeleda pikemaajaliste taastumis- ja arenguvajadustega humanitaarabi andmise varajastes etappides. Ainult siis, kui humanitaarabi andjad ja arendajad töötavad käsikäes, on neil võimalik vähendada korduvate õnnetuste hävitavat mõju ja jätkusuutliku arengu väljavaateid tõepoolest soodsamaks muuta. Seda arvestades töötab komisjon välja vastupanuvõime edendamise ning hädaabi, taastamise ja arengukoostöö ühendamise tegevuskava ja suuniseid. Komisjon teeb aktiivselt tööd selle tegevuse täiustamiseks ning teiste komisjoni talituste ja abiandjate vahelise koostöö tugevdamiseks.

Humanitaarorganisatsioonid kogesid aasta jooksul üha suuremaid takistusi abi toimetamisel abivajajateni. Valitsused ja relvajõud või relvastatud rühmitused ahendavad sageli humanitaarruumi ja mõnikord eiravad kõige elementaarsemat rahvusvahelise humanitaarõiguse kohast kaitset. Humanitaarorganisatsioonide tegevust pärssivad juurdepääsupiirangud esinesid kõige sagedamini konfliktipiirkondades ja/või aladel, kus õigusriigi põhimõtted puudusid poliitiliste takistuste tõttu (nt Süüria, Mali, Somaalia või Sudaan/Lõuna-Sudaan). Paljudes konfliktipiirkondades (nt Kongo DV, Somaalia, Sudaan) olid humanitaartöötajad väga jõhkrate sõjapidamisvõtete tunnistajaks. Nende hulgas oli tsiviilelanike sihtmärgiks seadmine ja seksuaalvägivalla kasutamine sõjapidamise vahendina.

2012. aastal tõusis humanitaartöötajate vastu toime pandud rünnakute, sealhulgas nende röövimiste, väljasaatmiste ja tapmiste arv. Rahastajad peavad tegelema oma humanitaartöötajate ohutusega ning pakutava rahastamise ja taristuga seotud riskidega ning leevendama neid. Osa valitsusi on abiandjate rahastatud vahendid ja vara sundvõõrandanud või „laenanud” ja mõned humanitaarorganisatsioonid välja saatnud kohe pärast nende vara riisumist. See on murettekitav suundumus.

2.1. Humanitaarabi osutamine

Loodusõnnetused põhjustasid 2012. aastal inimestele jätkuvalt kannatusi ja tekitasid tõsist kahju kogu maailmas. Kõnealuste katastroofidega tegelemiseks võttis komisjon vastu kaheosalise strateegia:

· kiirreageerimine, humanitaarabi osutamine ning kodanikukaitseabi andmise hõlbustamine ja koordineerimine. Viimast annavad kodanikukaitse mehhanismis osalevad ELi liikmesriigid vabatahtlikult teistele riikidele (ELis või väljaspool);

· õnnetuseks valmisolek, selgitades välja geograafilised piirkonnad ja elanikkonna rühmad, mis on loodusõnnetuste suhtes kõige haavatavamad ja mille jaoks luuakse õnnetuseks valmisoleku eriprogrammid. 2012. aastal jätkas EL DIPECHO[9] programmide toetamist Lõuna-Aafrikas, Kaukaasias, Kesk-Aasias, Kagu-Aasias ja Kesk-Ameerikas.

Aasta jooksul andis EL humanitaarabi järgmiste katastroofide tagajärgedega toimetulemiseks:

· maavärinad Costa Ricas, Guatemalas ja Filipiinidel;

· põuad Lääne-Aafrikas (Burkina Faso, Mauritaania, Mali, Niger, Tšaad), Aafrika Sarve piirkonnas (Djibouti, Etioopia, Keenia, Somaalia) ja Afganistanis;

· üleujutused Pakistanis, Bangladeshis, Indias, Sri Lankal, Filipiinidel, Myanmaris, Fidžil, Peruus, Ecuadoris, Paraguays, Boliivias, Costa Ricas, Panamas, Nigeerias, Nigeris, Senegalis, Beninis, Gambias ja Lõuna-Aafrikas;

· tsüklonid/orkaanid/troopikatormid Indias, Kagu-Aasias (Kambodža, Laos, Filipiinid, Tai, Vietnam), Kariibi mere saartel (Haiti, Kuuba, Dominikaani Vabariik) ja India ookeanil (Madagaskar, Mosambiik);

· epideemiad, peamiselt Lääne-Aafrikas, Kongo DV-s, Sudaanis, Lõuna-Sudaanis, Elevandiluurannikul, Haitil, El Salvadoris, Laoses ja Pakistanis.

Inimtegevusest tingitud kriiside valdkonnas vajasid selgesti ELi väga ulatuslikku humanitaarreageerimist kaugele arenenud konflikt ja kodusõda Süürias, millega kaasnes Süüria pagulaste suur väljaränne naaberriikidesse, kaasa arvatud Türgi, Jordaania ja Liibanon. 2012. aasta lõpuks moodustas ELi humanitaarabi Süüriale kokku 149,3 miljonit eurot, mille raames anti elupäästvat abi nii Süüria territooriumil kui ka inimestele, kes olid sunnitud riigis valitseva vägivalla eest põgenema. Kõnealust humanitaarabi osutati:

· Süürias – Süüria siseselt ümberasustatud isikutele ja vastuvõtvatele kogukondadele, muu hulgas kiire meditsiiniline hädaabi, kaitse, toit ja toitumisega seotud kaubad, vesi, sanitaarseadmed, peavari, talveks ettevalmistamine ja psühhosotsiaalne toetus. Abi hõlmas ka kõige haavatavamate Palestiina pagulaste vajadused.

· Väljaspool Süüriat — inimestele, kes põgenesid kodudest, et otsida kaitset naaberriikides ja vastuvõtvates kogukondades, muu hulgas peavari, talveks ettevalmistumine, toit, vesi ja sanitaarseadmed, kiire meditsiiniline taastusravi, et ära hoida haavatute edasist invaliidistumist, ja õigusabi.

Komisjoni erinevate talituste vahel[10] peeti palju koordineerimiskoosolekuid, et vältida tegevuse dubleerimist ja topeltrahastamist ning tagada tegevuse vastastikune täiendavus.

Veel üks inimtegevusest tingitud kriisi näide on Colombia juhtum. Ehkki riik liigub eluliselt olulise rahuprotsessi suunas, on humanitaarkriisi tagajärjed veel ilmsed: inimõiguste rikkumine, karistamatus, tsiviilelanike ümberasustamine ja massimõrvad, ning konflikti „lõksu” jäänud kodanikud. Colombial on Süüria järel kõrgeim aastane (kasvav) isikute ümberasustamise määr, mis jääb 200 000 ja 300 000 vahele. Kõikide ümberasustatud isikute koguarv on VVOde andmetel 5 miljonit ja Colombia valitsuse andmetel 3,5 miljonit.

EL kutsus teisi rahastajaid eraldama lisavahendeid ning püüdis tagada täiendava abi suunamise ümberasustatud elanikkonna rühmadele kogu Süürias ja mitte üksnes „tulipunktides”. EL taotles ka humanitaarorganisatsioonide arvu suurendamist, millel on lubatud abi osutada Süüria territooriumil, et katta suurenevaid vajadusi, nõudes tsiviilisikute (kaasa arvatud humanitaar- ja meditsiinitöötajad) ja rajatiste nõuetekohast kaitset ning takistusteta juurdepääsu võimaldamist konfliktitsoonidele kogu riigi ulatuses.

Elevandiluuranniku valimisjärgne kriis jätkus, avaldades pagulaste pideva kohaloleku tõttu negatiivset mõju naaberriikidele, eriti Libeeriale ja Ghanale. Malis suurendas sõda koos toidu- ja toitumiskriisiga elanikkonna haavatavust. ECHO toetas mõlemas riigis aktiivselt pagulasi, taastades juurdepääsu tervishoiuteenustele, keskendudes toitumis- ja toiduabile ning osutades kaitseabi.

Indias Assamis puhkes kogukondadevaheline vägivald, mille tulemusel aeti kodudest välja sajad tuhanded inimesed, kogukondadevaheline vägivald leidis aset ka Rakhine’i osariigis. EL kandis hoolt põhiteenuste osutamise eest, nagu ohutu joogivesi, sanitaarseadmed, peavari, toiduks mittekasutatavad esemed, kaitseabi, toitumisalane ja arstiabi. Myanmaris asustati ümber 126 000 inimest ja riigis valitseva tugeva ÜRO/VVOde vastase meelsuse tõttu olid paljud abiasutused sunnitud oma tegevuse peatama ja töötajad evakueerima. Mõnel juhul humanitaartöötajaid isegi arreteeriti. Kachini osariigis püsis sisekonflikti tugev negatiivne humanitaarmõju tsiviilelanikkonnale (75 000 inimest olid sunnitud kodudest lahkuma). Ümberasustatud said toiduabi, vett, sanitaarseadmeid ja hügieeniteenuseid/-tarbeid, peavarju ja toiduks mittekasutatavaid esemeid, tervishoiuteenuseid ja kaitseabi. Kuna juurdepääs oli tõsiselt raskendatud, ei suutnud abiasutused osutada abi peaaegu 40 000 ümberasujale.

Komisjon reageeris mitmele pikaajalisele ja keerulisele hädaolukorrale, kaasa arvatud:

· Sudaan ja Lõuna-Sudaan: alates Sudaani eraldumisest kaheks riigiks juulis 2011 pole raugenud Sudaani piiril asuvate Lõuna-Kordofani ja Sinise Niiluse provintsi konflikt. Selle tulemusel on 173 000 pagulast põgenenud Lõuna-Sudaani ja 35 000 Etioopiasse. Tingimused piirilähedastes põgenikelaagrites olid 2012. aastal väga rasked. Aasta lõpus vajasid ikka veel märkimisväärset abi 1,7 miljonit kodust välja aetud inimest Darfuris, Sudaanis. Järjepidevalt vallandunud etniliste rühmade vaheliste konfliktide tõttu Lõuna-Sudaanis oli 183 000 inimest sunnitud oma kodudest lahkuma. Komisjon sekkus peamiselt juurdepääsu tagamise kaudu toidule, puhtale veele, sanitaarseadmetele, toitumis- ja tervishoiuteenustele. Rakendati kriiside ennetamise ja nendeks valmisoleku meetmeid ning viidi läbi vaktsineerimiskampaania.

· Palestiina elanikkonna tõsised raskused ja sotsiaalsed kannatused jätkusid. Pikaajaline sotsiaal-majanduslik kriis, mida iseloomustasid karmid liikumispiirangud ja materiaalse vara korduv hävitamine, hoidis vaesuse ja töötuse taseme kõrgel. Kasvav Iisraeli asundus Läänekaldal, asunike vägivald palestiinlaste suhtes, purustamised, väljatõstmised ning maa ja vara konfiskeerimised – mis viisid elanikkonna sunnitud ümberasumiseni – sagenesid ja avaldasid negatiivset mõju igapäevaelule. Palestiinlaste sisenemisele Iisraeli ja Ida-Jeruusalemma rakendati karmi kontrolli ja talunikel oli üha raskem juurde pääseda oma maadele, mis asusid turvatara ja asunduste lähedal. Peale selle suurendas novembris Gazas kaheksa päeva kestnud konflikt veelgi Gaza elanikkonna haavatavust. Komisjon osutab siiani otsest abi vee ja sanitaarseadmete, toiduainete ja tervishoiuteenuste näol. Lisaks jätkub strateegilise muutuse elluviimine, mis näeb ette rõhuasetuse ülekandmise klassikaliselt humanitaarprogrammilt kaitsele ja selgitustööle.

· Kongo Demokraatlikus Vabariigis, kus asustati ümber 2,5 miljonit inimest umbes 60miljonilisest elanikkonnast, püsib ebakindel humanitaarolukord. See on eriti märgatav riigi idaosas, kus arvukad relvastatud rühmitused ja Kongo armee võitlesid territooriumi ja piirkonna rikkalike maavarade üle kontrolli saavutamise pärast. Kongo armeeüksuste ümberpaigutamine Põhja-Kivusse, et võidelda M23 mässajatega, tekitas julgeolekuvaakumi põhjas ja Lõuna-Kivus. Ebaturvalise olukorra tõttu otsisid kümned tuhanded kongolased 2012. aastal varjupaika Ugandas, Rwandas ja Burundis. Komisjon jätkas otsese abi osutamist ümberasustatutele ja pagulastele, tehes samal ajal selgitustööd seoses hädaolukorraks valmisoleku suurendamise ja haavatavatele rühmadele juurdepääsu hõlbustamisega.

· Kesk-Aafrika Vabariigis puhkes kriis aasta lõpus, kui Seleka mässuliste liit hakkas marssima pealinna Bangui peale, kohates teel väga vähe vastupanu ja hõivates ühe linna teise järel. Kümned tuhanded inimesed pidid oma kodudest põgenema. Humanitaartöötajad tuli evakueerida, mõned humanitaarabi osutajate baasid rüüstati, enne kui saavutati habras vaherahu ja läbirääkimised võimaldasid normaalsusele läheneva olukorra taastada. Tegemist on unustatud kriisiga, kus EL viibis kohal ühena vähestest humanitaarabi andjatest. Komisjon osutas toetust mitmes valdkonnas, sealhulgas kaitseabi ja juurdepääs tervishoiuteenustele, samuti varustamine põhiliste majapidamistarvetega, puhta joogiveega, sanitaarseadmetega, toitumis- ja toiduabiga.

Üldiselt reageeris EL laiaulatuslikele kriisidele vajaduspõhiselt, varieeruvalt ja paljusid valdkondi hõlmavalt. Hõlmatud komponendid olid tervis (sealhulgas psühholoogiline toetus, haiglate rahastamine), kaitse (kaasa arvatud seksuaalse vägivalla vastu suunatud tegevus), toit ja toiduks mittekasutatavad esemed, peavari, vesi ja sanitaarseadmed, ülesehitus ja taastamine. Alltoodud tabel annab ülevaate abi jaotusest valdkondade kaupa 2012. aastal toimunud sekkumiste puhul[11]:

2.2. Kodanikukaitse operatsioonid

Kodanikukaitse mehhanismi aktiveeriti aasta jooksul 38 korral. Sellest 31 juhtumit olid seotud loodusõnnetustega (lumetormid, äärmiselt külm ilm, üleujutused, maavärinad, tsunamid, laviinid, tormid, metsatulekahjud) ja seitsme puhul oli tegemist inimtegevusest tingitud katastroofidega (plahvatused, põgenikelaagrite loomine, merereostus). Kokku 16 aktiveerimist olid seotud ELi kodanikukaitse mehhanismi (EUCPM) raames tegutsevate riikidega ja 22 muude riikidega. Mis puutub loodusõnnetustesse, siis rakendati mehhanismi Hispaania, Portugali, Kreeka, Itaalia, Sloveenia, Horvaatia, Bulgaaria, Rumeenia metsatulekahjude puhul ja Lääne-Balkani riikides; Bulgaaria, Komoori saarte, Tšaadi ja Nigeeria üleujutustega seoses; Kesk- ja Ida-Euroopa karmide ilmastikutingimuste puhul. EUCPM reageeris ka troopilistele tsüklonitele Prantsusmaal (Uus-Kaledoonia), Ühendriikides, Filipiinidel, Fidžil ja Haitil ning maavärinatele Itaalias, Mehhikos, Guatemalas ja Indoneesias.

EUCPMs osalevad riigid pakkusid abi Türgile ja Jordaaniale, et toetada nende riikide valitsuste pingutusi põgenikelaagrite ehitamiseks Süüria kriisi järel. Humanitaar- ja kodanikukaitseabi vastastikune täiendamine tagati näiteks lisatoetusega toiduks mittekasutatavate esemete näol põgenikele Zaatari laagris Jordaanias. Mehhanismi rakendati ka Bulgaarias ja Kongo Vabariigis toimunud plahvatuste ja Itaaliat tabanud merereostuse puhul. ECHO järelevalve- ja teabekeskus (MIC) jälgib kõiki neid õnnetusi. Keskus toimib ka infovahetuspunktina ja abitaotluste esitamiskohana ning koordineerib EUCPMs osalevate riikide poolset abi osutamist. 2012. aastal jätkusid ettevalmistused MICi kõrgemale tasemele viimiseks ja ümberkorraldamiseks uueks hädaolukordadele reageerimise keskuseks (ERC), mille suutlikkus õnnetustele reageerimise korral koordineerida kodanikukaitseabi osutamist on suurem ning mis täidab ka koordinatsiooniplatvormi ülesandeid õnnetustele reageerimisel kodanikukaitseabi ja humanitaarabi osutamiseks ECHO raames. ERC mängib alates 2013. aastast tähtsat rolli teadlikkuse suurendamisel olukordade suhtes, mis nõuavad komisjoni, teiste institutsioonide ja liikmesriikide reageerimist katastroofile, sest keskusel on vajalik suutlikkus tegelemiseks mitme samal ajal esineva hädaolukorraga eri ajavööndites, kogudes ja analüüsides reaalajas teavet õnnetuste kohta, seirates ohte, koostades ekspertide, meeskondade ja varustuse lähetamise kavasid ning töötades koos liikmesriikidega, kaardistamaks kättesaadavaid vahendeid ja koordineerimaks ELi õnnetusele reageerimise jõupingutusi, sobitades abipakkumisi katastroofist tabatud riigi vajadustega.

Komisjon toetab kodanikukaitse poliitika osana ja koostöös liikmesriikidega ka suurõnnetuseks valmisoleku- ja ennetusalast tegevust ELis. See hõlmab muu hulgas kodanikukaitse töötajate koolituse ning laiaulatuslikud simulatsioonõppused, ekspertide vahetuse ja koostööprojektid ennetuse ja valmisoleku alal, kaasates kahe või rohkema liikmesriigi osalejad.

2012. aastal varustas komisjon välioperatsioonide toetuseks ELi liikmesriike ja seotud kasutajaid satelliitfotodega, kasutades GIO-EMS teenust (GMESi esialgsed toimingud –hädaolukordade juhtimise teenus). Maa seire Euroopa programm alustas tööd 1. aprillil 2012, kasutades MICi ECHOs ühtse kontaktpunktina. 2012. aasta lõpus rakendati seda teenust 23 korda ja erinevat tüüpi katastroofide või kriiside jaoks koostati üle 170 satelliitkaardi.

2.3. Rahalised vahendid ja inimressursid

ELi esialgset humanitaarabi eelarvet 874 miljonit eurot suurendati mitmel korral, et reageerida uutele kriisidele ja loodusõnnetustele, mis aasta jooksul toimusid. Näiteks kuuluvad siia konflikti vallandumine Süürias, konfliktid Malis, ägenenud põud Sahelis, süvenenud konflikt ja põgenike voolud Sudaanis ja Lõuna-Sudaanis, konflikti puhkemine Kongo DV idaosas, kogukondade vahelise vägivalla puhangud Myanmaris ja orkaan Sandy.

Lisaraha saadi peamiselt hädaabi reservist vahendite ümberpaigutamise kaudu ja mõne täiendava ümberpaigutamise kaudu 10. Euroopa Arengufondist, millest osa oli ette nähtud humanitaarabi osutamiseks Aafrika, Kariibi mere saarte ja Vaikse ookeani riikidele. Seda täiendasid ka EFTA annetused ja ümberpaigutused teistelt välisabi rubriigi 4 alla kuuluvatelt ELi eelarveridadelt, moodustades kokku lõplikuks 2012. aasta eelarveks 1 344 miljonit eurot kulukohustustena,[12] mis kujutab endast ELi humanitaarabi ja kodanikukaitse rekordilist aastaeelarvet.

Rahastamist võimaldati järgmistele piirkondadele (ümardatud arvud, miljonites eurodes kulukohustustena)[13]:

Piirkond/riik || || Summa || || %

|| || || ||

Aafrika || || 681 || || 51%

|| || || ||

Sudaan ja Tšaad || || 207 || ||

|| || || ||

Kesk-Aafrika || || 92 || ||

|| || || ||

Aafrika Sarve piirkond || || 162 || ||

|| || || ||

Lõuna-Aafrika, India ookean || || 32 || ||

|| || || ||

Lääne-Aafrika || || 188 || ||

|| || || ||

Lähis-Ida, Vahemeremaad || || 265 || || 20 %

|| || || ||

Lähis-Ida || || 255 || ||

|| || || ||

Vahemeremaad || || 10 || ||

|| || || ||

Aasia, Vaikne ookean || || 198 || || 15 %

|| || || ||

Kesk- ja Edela-Aasia || || 110 || ||

|| || || ||

Lõuna-Aasia keskosa || || 32 || ||

|| || || ||

Kagu-Aasia ja Vaikne ookean || || 56 || ||

|| || || ||

Ladina-Ameerika, Kariibi mere saared || || 68 || || 5 %

|| || || ||

Ladina-Ameerika || || 30 || ||

|| || || ||

Kariibi mere saared || || 38 || ||

|| || || ||

Katastroofid kogu maailmas || || 19 || || 1 %

|| || || ||

Kodanikukaitse || || 27 || || 2 %

|| || || ||

ELis || || 21 || ||

|| || || ||

Väljaspool ELi || || 6 || ||

|| || || ||

Abi ja toetus kogu maailmas || || 86 || || 6 %

|| || || ||

KOKKU || || 1 344 || || 100 %

ELi toetuste põhiosa eraldati 2012. aastal, nagu ka eelmistel aastatel, Aafrikale (51 %). Olulist abi osutati Lähis-Idas (Süüria ja naaberriigid), seoses Myanmari/Birma kriisiga ning Kagu-Aasia ja Kariibi mere saarte loodusõnnetustega.

2012. aastal töötas komisjoni humanitaarabi ja kodanikukaitse peadirektoraadi (ECHO) Brüsseli peakorteris 302 inimest. Et suuta reageerida katastroofidele väljaspool ELi asuvates riikides, rajas komisjon unikaalse, kogu maailma hõlmava ECHO valdkonnaekspertide võrgustiku, palkas 145 valdkonnaeksperti ja 293 kohalikku töötajat; kokku töötas 31. detsembri 2012 seisuga komisjoni kohalikes ECHO esindustes 438 inimest. Töötajad paiknesid 38 riigis. Kohe pärast õnnetust lähetatakse humanitaareksperdid kohapeale, et läbi viia vajaduste hindamine, ning nad vastutavad ka ELi vahenditega teostatavate humanitaarprojektide läbiviimise järelevalve eest.

Komisjon ei rakenda abiprogramme ise[14]. Humanitaarabi andjana täidab komisjon oma missiooni, rahastades ELi humanitaarmeetmeid partnerorganisatsioonide kaudu, kes on allkirjastanud ECHO partnerluse raamlepingu. Komisjoni partnerite seas on väga erinevad kutseorganisatsioonid — Euroopa VVOd ning rahvusvahelised organisatsioonid nagu Punane Rist ja ÜRO erinevad asutused, millega komisjon on allkirjastanud finants- ja haldusraamistiku raamlepingu. Ka liikmesriikide valdkondlikke asutusi loetakse partneriteks.

Need väga erinevad rakendamises osalevad partnerid võimaldavad ELil katta vajaduste kasvavat nimekirja maailma eri paikades, sageli aina keerulisemaks muutuvates olukordades. Komisjoni hallatavate toetuste ja rahaliste hüvitiste andmiseks valitakse saadud ettepanekute seast välja kõige paremad. 2012. aastal jaotusid allkirjastatud humanitaarlepingud järgmiselt: 47 % tegevusest viisid läbi VVOd (118 partnerit), 44 % ÜRO asutused (15 partnerit) ja 9 % rahvusvahelised organisatsioonid (3 partnerit).

Pidades silmas julgeolekut, jätkas komisjon oma turvalisuse haldamise süsteemide tugevdamist. Seda tehti nii peakorteris kui ka kohalikes esindustes koordinatsiooni ja koostöö täiustamise kaudu humanitaarpartneritega, viies läbi projektide seiret ja käies kohapeal, ning teostades eelkontrolle, auditeid ja hindamisi.

3. humanitaarabi ja kodanikukaitse alase abi poliitika

Poliitika tasandil panustas komisjon aja ja tööga mitmesse strateegilise tähtsusega algatusse:

· komisjon jätkas läbirääkimisi nõukogu ja Euroopa Parlamendiga uue ELi kodanikukaitse mehhanismi õigusnormide üle,[15] eesmärgiga toetada, koordineerida ja täiendada liikmesriikide tegevust kodanikukaitse valdkonnas, et tõsta loodus- ja inimtegevusest tingitud õnnetustega seotud ennetus-, valmisoleku- ja reageerimissüsteemide tõhusust. Selles valdkonnas tegi komisjon mitme uuendusliku algatuse ettepanekud, millest kõige tähtsamad olid:

o eelnevalt kindlaks määratud reageerimisvahendite vabatahtliku reservi loomine (alates otsimis- ja päästemeeskondadest ning lõpetades välihaiglate ja hädaabi varudega). ELi kodanikukaitse missioonidega seotud liikmesriigid teevad need vahendid kättesaadavaks, töötatakse välja protsessi kvaliteedikriteeriumid ja sertifitseerimismenetlus;

o puudujääkide tuvastamise menetlus, võimalusega rahastada teatud tüüpi kriisireageerimise suutlikkust ELi tasandil;

o koolitusvõrgustik;

o uus lähenemisviis liikmesriikide toetamiseks katastroofiriskide juhtimise valdkonnas.

· Ettevalmistused vabatahtlike korpuste loomiseks[16]. ELi vabatahtlikke abistajaid käsitleva seadusandliku algatuse väljatöötamine edenes 2012. aastal jõudsalt ja programmi loomise ettepanek võeti vastu septembris. Ettepanekuga nähti ette rahaline toetus vabatahtlike koolitamiseks ja lähetamiseks, et täiendada humanitaarabi meetmeid ELi mittekuuluvates riikides ja suurendada vabatahtliku tegutsemise suutlikkust ELi mittekuuluvates riikides. Samal ajal jätkas komisjon 2011. ja 2012. aastal alustatud ettevalmistustöid. Saavutati kokkulepe rahalise toetuse eraldamiseks – pearõhuga vastupanuvõime ja kodanikukaitse suutlikkuse suurendamisele – viiele täiendavale pilootprojektile, millesse kaasatakse umbes 150 vabatahtlikku.

Komisjon seadis jätkuvalt esiplaanile kohustused, mis tulenevad Euroopa humanitaarabi konsensusest ja horisontaalpoliitika valitud prioriteetidest. 2012. aastal jätkati edukalt Euroopa humanitaarabi konsensuse rakendamist. ELi liikmesriigid ja komisjon tegid ühiseid jõupingutusi, et määrata kindlaks konsensuse tegevuskava põhielemendid, arvestades nii sisemisi kui ka väliseid algatusi. Nõukogu järelduste jätkutegevusena valmistas komisjon ette esimese aastaaruande konsensuse rakendamise kohta eelmisel aastal, mis andis ülevaate ELi tegevusest, kaasa arvatud ELi liikmesriikide ja komisjoni koordineeritud ja ühendatud lähenemisviisi tulemused.

Sidususe ja koordinatsiooni suurendamine ELi ja selle liikmesriikide vahel õnnetusele või pikaajalisele kriisile reageerimise korral on põhiküsimus ELi abi üldise tõhususe suurendamise seisukohast. Alates 2009. aastast on koordineerimine liikmesriikidega toimunud peamiselt nõukogu humanitaar- ja toiduabi töörühma (COHAFA) kaudu.

Strateegilisel tasandil on COHAFA võimaldanud ELil suurendada komisjoni ja liikmesriikide humanitaarabi alase tegevuse sidusust ja vastastikust täiendavust: toimub iga-aastane mõttevahetus poliitika ja strateegiate üle, liikmesriigid kasutavad komisjoni esitatud teavet ja analüüse ning individuaalsete ELi abiandjate tegevus konkreetsetes kriisides on paremini koordineeritud. Komisjon suurendas ka jõupingutusi, et hoida ennast kursis EP komisjonide tööga ja anda sellesse oma osa. Euroopa Parlamenti teavitati poliitikaalgatustest ja prioriteetidest, samuti komisjoni reageerimisest spetsiifilistele kriisidele.

Mõjutatud elanikkonna vastupanuvõime loomine tulevaste kriiside puhuks oli kogu aasta jooksul jätkuvalt olulise tähtsusega eesmärk. Komisjoni teatis käsitles vastupanuvõime loomise jõupingutuste hoogustamist ELi välistegevuses. Hiljutistest Aafrika Sarve piirkonna kriisidest ja Saheli toidukriisidest saadud kogemusi kasutati poliitikaraamistiku väljatöötamisel. Teatises rõhutati ELi pühendumist humanitaaraspektide tugevamale sidumisele arenguaspektidega, eesmärgiga tegeleda nii kriiside sümptomitega kui ka nende põhjustega. Alustati ühise tegevuskava ettevalmistamist algatuse käivitamiseks.

Komisjon algatas avaliku konsultatsiooni sidusrühmade seisukohtade saamiseks väljakutsete, eesmärkide ja valikute kohta, et veelgi suurendada ELi humanitaarabi tõhusust ja toimet. Arvesse võeti 21. sajandi alguse muutuvat üleilmset konteksti. Konsultatsiooni tulemused, pealkirjaga „Liidu humanitaarabi – eesmärgipärasus”, viiakse sisse komisjoni tulevastesse 2013. ja 2014. aasta algatustesse, et veelgi suurendada ELi humanitaarabi mõju.

Komisjon pidas seoses poliitiliste sündmuste ja operatiivküsimustega kogu aasta jooksul järjepidevalt ühendust asjaomaste rahvusvaheliste organisatsioonidega, eelkõige ÜRO ja Punase Risti liikumisega. Põhipartneritega korraldati regulaarseid kohtumisi. Eriline rõhk asetati tihedale koostööle ÜRO erakorralise hädaabi koordinaatoriga, eriti jõupingutustele saavutada kaasavam humanitaarsüsteem uute partneritega koostöö arendamise kaudu ja välja töötada ümberkujundamise tegevuskava koos IASCga,[17] milles lepiti kokku 2011. aastal. Ümberkujundamise tegevuskava eesmärgiks on tugevdada rahvusvahelise humanitaarsüsteemi juhtimist (eelkõige humanitaarkoordinaatorite rolli), koordinatsiooni (tõhusamad klastrisüsteemid) ja aruandlust (kaasa arvatud vajaduste hindamise ulatuslikum kooskõlastamine).

Komisjon osales ELi nimel aktiivselt uue toiduabi konventsiooni läbirääkimistel, mis ratifitseeriti novembris 2012. Toiduabi konventsioon on rahvusvaheline instrument, mis kinnitab abiandjate pühendumist kõige haavatavamate rühmade toidu- ja toitumisvajaduste rahuldamisele.

Edasi liiguti ka humanitaartoiduabi poliitikaga. Ettevalmistused ema ja lapse toitumist käsitleva teatise koostamiseks tehti ühiselt arengu ja koostöö peadirektoraadiga EuropeAid. Tööd alustati ka komisjoni talituste töödokumendiga „Alatoitluse probleemi lahendamine hädaolukordades”, mis lisatakse teatisele, et lahti seletada selle tegevussuunised.

Komisjon koostas vee, sanitaarseadmete ja hügieeniga seotud humanitaarabi käsitleva talituste töödokumendi, mis koondab selle olulise humanitaarabi sektori paremad tavad ja pakub tegevussuuniseid.

Komisjon luges oma kohuseks jätkata kollektiivse üleilmse humanitaarse valmisoleku- ja reageerimissuutlikkuse arendamise ja tugevdamise toetamist. 2012. aastal tehti kättesaadavaks 23 miljonit eurot tugevdatud humanitaarse reageerimissuutlikkuse programmide jaoks. Programme teostasid ÜRO asutused, VVOd ja Punase Risti ja Punase Poolkuu Seltside Rahvusvaheline Föderatsioon. Programmid keskendusid järgmisele:

· rahvusvaheliste humanitaarorganisatsioonide ja valitsusväliste organisatsioonide tõhususe suurendamine ja suutlikkuse tugevdamine. See hõlmab võimet humanitaarvajadusi hinnata, analüüsida, nendeks valmis olla ja neile reageerida koordineeritud ja kaasaval viisil inimtegevusest tingitud õnnetuste ja/või looduskatastroofide ajal ja vahetult nende järel;

· rahvusvaheliste humanitaarorganisatsioonide ja valitsusväliste organisatsioonide suutlikkuse tugevdamine, et pakkuda erinevamates ja asjakohasemates vormides toiduabi hädaolukordades ja vahetult nende järel.

2012. aastal rahastas EL projekti, mille eesmärgiks oli välja selgitada, kuidas humanitaarpõhimõtteid kohaldatakse praktikas, et tugevdada nende rakendamist, ja andis veel toetust, mille raames toimusid koolitused valitsusvälistele relvastatud üksustele rahvusvahelise humanitaarõiguse ja seonduvate humanitaarnormide alal. Abi anti ka selleks, et suurendada teadlikkust rahvusvahelise humanitaarõiguse ja humanitaarabi põhimõtete alal Euroopa humanitaarorganisatsioonide ja nende rakenduspartnerite seas, kes töötavad suurema konfliktiohuga või konfliktijärgsetes riikides.

4. Järeldus

Komisjon reageeris 2012. aastal tõhusalt üha suurenevale vajadusele hädaolukordadega tegelemiseks ja hädaabi osutamiseks kogu maailmas. Ehkki 2012. aastal anti rohkem abi kui eelmistel aastatel, ei suutnud EL täielikult rahuldada kõikide ohvrite vajadusi õnnetuste arvu kasvu tõttu kogu maailmas. Kuna globaalne soojenemine on juba tegelikkuseks saanud, siis see suundumus süveneb. Finantskriisi taustal tehti isegi veel kooskõlastatumaid pingutusi, et iga euro läheks arvesse. See tähendas mitte ainult püüdu kindlustada, et õige abi jõuaks õigeaegselt nendeni, kes seda kõige rohkem vajavad, vaid ka võimaluste leidmist vähemaga rohkem ära tegemiseks. 2012. aastal pandi tugevalt rõhku kiiruse ja tõhususe suurendamisele ning protsesside ja tegevuse dubleerimise lõpetamisele. Lisaks sellele saavutati edu suurte uute algatustega, kaasa arvatud hädaolukordadele reageerimise keskuse avamise ettevalmistamine, mis suurendab märkimisväärselt meie võimekust jätkata komisjoni tehtud tööd 2013. aastal ja tulevikus.

Komisjoni 2012. aasta humanitaarabi ja kodanikukaitse valdkonna tegevuse finantsandmed on kättesaadavad järgmisel aadressil:

http://ec.europa.eu/echo/funding/key_figures/echo_en.htm

Teave tegevuse kohta on kättesaadav järgmisel aadressil:

http://ec.europa.eu/echo/about/annual_reports_en.htm

[1] Kõige uuemate (2012) kättesaadavate andmete kohaselt (Global Humanitarian Assistance: http://www.globalhumanitarianassistance.org).

[2] Nõukogu määrus (EÜ) nr 1257/96, 20. juuni 1996, humanitaarabi kohta.

[3] ELi kodanikukaitse mehhanismis (CPM) osaleb 32 riiki (lisaks 27 ELi liikmesriigile Horvaatia, endine Jugoslaavia Makedoonia vabariik, Island, Liechtenstein ja Norra), kes teevad koostööd kodanikukaitse valdkonnas. Abi võib anda mitterahalises vormis, seadmete ja meeskondadena, võib ka lähetada eksperte hindamist läbi viima. Abi vorm oleneb valitsuse vahenditest, ning kui abi vajavad kolmandad riigid, osutatakse seda humanitaarabiga samaaegselt või ühendatult. CPM tähtis üksus on Euroopa hädaolukordadele reageerimise keskus ERC (varem MIC – järelevalve- ja teabekeskus), mis töötab 24 tundi päevas, seitse päeva nädalas. Iga riik ELis või väljaspool seda, kes ei suuda toimunud katastroofiga ise toime tulla, võib esitada MIC/ERC kaudu abitaotluse.

[4] 1 317 miljonit eurot humanitaarabina ja 27 miljonit eurot kodanikukaitseabina.

[5] Sellest 108 miljonile inimesele anti humanitaarabi ja toiduabi ning 14 miljonile inimesele anti abi loodusõnnetusteks valmisoleku programmide raames.

[6] Nagu täpsustatakse punktis 2.2, oli 16 aktiveerimist seotud kodanikukaitse mehhanismis osalevate ELi riikidega ja 22 aktiveerimist mehhanismis mitteosalevate riikidega.

[7] www.cred.be.

[8] www.unisdr.org.

[9] DIPECHO (katastroofiks valmisolek ECHOs) on katastroofiks valmistumise eriprogramm. Selle sihtgrupiks on väga haavatavad kogukonnad, kes elavad maailma kõige katastroofiohtlikumates piirkondades.

[10] Humanitaarabi ja kodanikukaitse peadirektoraat (ECHO), arengu ja koostöö peadirektoraat EuropeAid

(DEVCO), välispoliitika vahendite talitus (FPI), Euroopa välisteenistus (EEAS), siseasjade peadirektoraat (HOME), laienemise peadirektoraat (ELARG), majandus- ja rahaküsimuste peadirektoraat (ECFIN), eelarve peadirektoraat (BUDG).

[11] Jaotus on lihtsustatud, seostades projektid ühe konkreetse valdkonnaga. Tegelikkuses on enamik projekte seotud rohkem kui ühe valdkonnaga. Näiteks katastroofiks valmisoleku näitaja (5,49 %) osutab ELi rahastatud projektidele, mis on esmajärjekorras seotud katastroofiks valmisolekuga. Ent kui võtame arvesse kõik lepingud, mis sisaldavad olulist katastroofiks valmisoleku komponenti, aga mille puhul sekkumise peamine valdkond ei ole katastroofiks valmisolek, saame kogunäitajaks 15 %.

[12] 1 109 miljonit eurot maksete assigneeringutena (82 % kulukohustustest).

[13] Kodanikukaitse puhul ei ole arvud tabelis esitatud riigi/piirkonna lõikes.

[14] Ühte operatsiooni viiakse läbi otse, nimelt ECHO programmi Flight (lend) Kongo DVs ja Keenias, mille raames pakutakse logistilist tuge piirkondades, kus esinevad juurdepääsuprobleemid.

[15] (KOM(2011) 934 lõplik).

[16] Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) artikli 214 lõige 5.

[17] Asutustevahelise alalise komitee töökond.