[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel, 30.9.2005

KOM(2005) 465 lõplik

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

i2010: DIGITAALSED RAAMATUKOGUD

{SEK(2005) 1194} {SEK(2005) 1195}

Sisukord

1. Sissejuhatus 3

2. i2010: digitaalsed raamatukogud 3

3. Sidusjuurdepääs Euroopa kultuuripärandile: Mis on kaalul? 4

4. Digiteerimine 5

5. Sidusjuurdepääs 6

6. Digitaalse sisu säilitamine 7

7. Euroopa reaktsioon 8

7.1. Käimasolevad algatused 8

7.2. Uued või tõhustatud algatused 9

8. Järeldus 11

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

i2010: DIGITAALSED RAAMATUKOGUD

1. SISSEJUHATUS

Kuus riigipead ja valitsusjuhti toetasid 28. aprilli 2005. aasta kirjas nõukogu eesistujale ja komisjonile virtuaalse Euroopa raamatukogu loomist, et teha Euroopa kultuuri- ja teadusalased saavutused kõigile kättesaadavaks. Komisjon on kõnealuse plaani heaks kiitnud ning aitab sellele kaasa strateegia i2010 juhtiva digitaalsete raamatukogude alase algatuse kaudu.

Käesolevas teatises tutvustatakse üldjoontes digitaalsete raamatukogude algatuse nägemust ning selle peamisi aluseid. Samal ajal on see algatuse esimene osa, mis tegeleb meie kultuuripärandi digiteerimise, sidusjuurdepääsu ja digitaalse säilitamisega. Teatises analüüsitakse pärandi täieliku kultuurilise ja majandusliku potentsiaali väljatoomisega seotud probleeme ning kavandatakse esimene meetmete kogum, mis aitab kaasa jõupingutuste praeguse killustatuse vähendamisele Euroopas.

2. I2010: DIGITAALSED RAAMATUKOGUD

Digitaalsete raamatukogude algatuse eesmärk on muuta Euroopa teabeallikad huvitavamaks ning siduskeskkonnas lihtsamini kasutatavaks. See põhineb Euroopa rikkal pärandil, ühendades mitmekultuurilised ja -keelsed keskkonnad tehnoloogiliste edusammudega ning uute majandusmudelitega.

Digitaalsed raamatukogud on digitaalse infosisu organiseeritud kogud, mis on avalikkusele kättesaadavad. Need võivad koosneda digitaalsetest materjalidest, mis on digiteeritud, nt raamatukogude ja arhiivide digitaalsed raamatute ja muude “füüsiliste” materjalide koopiad. Samuti võib olla nende aluseks algselt digitaalsel kujul loodud teave. Järjest enam on see nii teadusalase teabe valdkonnas, kus digitaalseid väljaandeid ja väga suurt hulka teavet säilitatakse digitaalsetes hoidlates. Kõnealune algatus hõlmab nii digiteeritud kui algselt digitaalsed materjale.

Digitaalsete tehnoloogiate potentsiaali realiseerimisel seoses teabele juurdepääsu laiendamise ja lihtsustamisega järgitakse kolme peamist suunda:

- Sidusjuurdepääs , mis on eeltingimuseks kodanike, teadlaste ja ettevõtete jaoks teabest saadava kasu suurendamisele;

- Analoogkujul kogude digiteerimine nende laiemaks kasutamiseks infoühiskonnas;

- Säilitamine ja salvestamine , et tagada tulevastele põlvedele juurdepääs digitaalsetele materjalidele ning ennetada väärtusliku materjali hävimist.

Kõnealuseid suundi käsitletakse digitaalsete raamatukogude algatuse eri osades. Käesolev teatis käsitleb Euroopa kultuuripärandit , teine oluline valdkond on teadusalane teave . Sellel valdkonnal on oma eripärad ja dünaamika, mis tulenevad vajadusest tõttu käidelda ja säilitada suurt hulka digitaalseid andmeid, samuti ainult digitaalsel kujul kättesaadavate väljaannete arvu kiirest kasvust. 2006. aastaks kavandatud teatises sätestatakse digitaalsete raamatukogude eriülesanded selles valdkonnas, sealhulgas suure võimsusega toetava infrastruktuuri roll ning Euroopa tasandil võetavad meetmed.

Käesoleva dokumendiga seotud sidusarutelu hõlmab teatavaid olulisi teemasid, mis mõjutavad digiteerimist, sidusjuurdepääsu ja digitaalset säilitamist. Vastused annavad olulise panuse võimaliku soovituse digiteerimist ja digitaalset säilitamist käsitleva soovituse koostamisel. Samuti mõjutavad vastused muid olulisi ühenduse algatusi, nt autoriõiguse raamistiku läbivaatamine.

Kokkuvõttes:

Käesolev teatis “i2010: digitaalsed raamatukogud” keskendub kultuuripärandile (2005). Sidusarutelu (2005) digiteerimise, sidusjuurdepääsu ning digitaalse säilitamisega seotud teemadel. Vastuseid kasutatakse ettepaneku tegemisel digiteerimise ja digitaalse säilitamise alase soovituse kohta (2006) ning teiste oluliste ühenduse algatuste puhul, nt autoriõiguse raamistiku läbivaatamine (2006). Teatis teadusalasele teabele juurdepääsu kohta keskendub algselt digitaalse teabe küsimusele (2006) |

3. SIDUSJUURDEPÄÄS EUROOPA KULTUURIPÄRANDILE: MIS ON KAALUL?

Kultuuri- ja sotsiaalaspektid

Euroopa raamatukogud ja arhiivid[1] sisaldavad rikkalikult materjale, sealhulgas raamatuid, ajalehti, filme, fotosid ja kaarte, mis esindavad Euroopa ajaloo rikkust ning selle kultuurilist ja keelelist mitmekesisust. Sidusjuurdepääs eri kultuuridest pärit ja eri keeltes esitatud materjalidele aitab kodanikel hinnata nii nende enda kui ka muude Euroopa riikide kultuuripärandit ning kasutada seda õpingutes, tööl või meelelahutuseks. Seega aitab see kaasa kultuurivaldkonnas võetavate Euroopa Ühenduse meetmete eesmärkide täiendamisele ning toetamisele.

Majandusaspektid

Raamatukogud ja arhiivid on investeeringute ja tööhõive poolest suured tegevusvaldkonnad. 2001. aastal andsid Euroopa raamatukogud tööd 336 673 täistööajale taandatud töötajale ning neil oli 138 miljonit registreeritud kasutajat.[2] Nende mõju majandusele on märkimisväärne.

Raamatukogude ja arhiivide materjalide digiteerimine võiks seda mõju oluliselt suurendada. Kui Euroopa kultuuripärand on digiteeritud, võib see olla võrguliikluse liikumapanevaks jõuks. See on rikas töötlemata materjali allikas, mida saab kasutada uuesti lisaväärtusteenuste ja -toodete puhul nt turismi ja hariduse valdkonnas. Kui materjalid on korralikult säilitatud, saab neid kasutada ikka ja jälle. Lisaks sellele on digiteerimisalastel jõupingutustel märkimisväärne mõju uut tehnoloogiat väljatöötavatele ettevõtetele.

4. DIGITEERIMINE

Euroopa raamatukogude ja arhiivide materjalide hulk ja mitmekesisus on muljetavaldav.

Euroopa raamatukogudes (EL 25) oli 2001. aastal kokku 2 553 893 879 raamatut ja perioodikaväljaannet (köited).[3]

Peamine nende materjalide digiteerimise põhjus on muuta nad kasutajale kättesaadavaks siduskeskkonnas. Mõnel juhul ei kasutata aga digiteerimist eelkõige sisu kättesaadavamaks muutmiseks, vaid selle säilimise tagamiseks. Eelkõige kehtib see audiovisuaalsete materjalide puhul, kuna analoogkujul salvestised riknevad aja jooksul ning väärtuslik materjal hävib.

Kümmet suurt ringhäälingu arhiivi hõlmava uuringu käigus leiti 1 miljon tundi filmi, 1,6 miljonit tundi videosalvestisi ning 2 miljonit tundi audiosalvestisi. Kogu Euroopa ringhäälingumaterjali maht on tõenäoliselt 50 korda suurem. Enamus materjalist on originaalid ning analoogkujul. 70% materjalist on ohustatud riknemise, õrnuse või andmekandja aegumise tõttu. Igal aastal kaotavad Euroopa audiovisuaalsed arhiivid kümneid tuhandeid tunde oma kogude vanemast osast.[4]

Praegu on digiteeritud ainult väike osa Euroopa kogudest. Kõigis liikmesriikides tegeletakse digiteerimisega, kuid jõupingutused on killustatud ja edasiliikumine on olnud suhteliselt aeglane. Seda rõhutati teates, mis käsitles Google’i algatust digiteerida nelja Ameerika Ühendriikide ja ühe Euroopa suure raamatukogu 15 miljonit raamatut. Kui see viiakse kavakohaselt ellu, ületab Google’i algatus kaugelt iga liikmesriigi jõupingutused riigi tasandil. Ka mujal maailmas tugevdatakse digiteerimisalaseid jõupingutusi. Indias ja Hiinas on olemas nt ambitsioonikad digiteerimiskavad, mis hõlmavad materjali eri keeltes.

Digiteerimise kiirust ja tõhusust Euroopas mõjutavad mitmed probleemid.

Rahalised probleemid: Digiteerimine on töömahukas ja kulukas. See nõuab märkimisväärset esmast investeeringut, mis enamasti ületab teavet haldavate asutuste võimalused. Kõigi oluliste materjalide digiteerimine oleks võimatu, seega tuleb valida, mida ja millal digiteerida.

Korralduslikud probleemid: Strateegia, mille kohaselt materjalid digiteeritakse ja neid seejärel laialt levitatakse, võib olla kasulik kõigile asjaomastele asutustele. Vältida tuleb töö kattumist, st samade materjalide või kogude digiteerimist mitu korda. Seda on võimalik saavutada ainult pideva kooskõlastamise kaudu riiklikul ja Euroopa tasandil. Kooskõlastamine võib samuti suurendada Euroopa lisandväärtust, mille puhul lõppsumma on suurem kui liidetavate summa.

Uued tööviisid on olulised digiteerimise elluviimiseks. Partnerlusest erasektoriga või nende toetusest võiks olla abi, aga seda liiki partnerlus ei ole veel hästi arenenud. Lisaks partnerlusele peavad digiteerimisega kaasnema organisatoorsed muutused asjaomastes asutustes, sealhulgas digiteerimisega seotud töötajate oskuste ajakohastamine.

Tehnilised probleemid: Põhiline tehniline probleem on vajadus parandada digiteerimistehnikat, et muuta audiovisuaalsete materjalide ja raamatute digiteerimine kulutasuvamaks ja hinna poolest kättesaadavamaks. Kirjalike tekstide digiteerimiseks on vaja paremaid automaatseid raamatute ja dokumentide etteandeseadmed, samuti võimsamat optikat ja intelligentsemat tarkvara muude keelte kui inglise keele tuvastamisel.

Inglise keele optilisi märgituvastussüsteeme on viimase 10–15 aasta jooksul testitud ning kasutatud enamiku kirjatüüpidega ning täiendatud automaatse või poolautomaatse õigekirjakontrolli algoritmiga. Muude keelte sarnased süsteemid on vähem arenenud, mis on kõrgemate kulude ja madalama kvaliteedi põhjuseks.

Õiguslikud probleemid: Digiteerimine eeldab koopia tegemist, mis võib olla problemaatiline intellektuaalomandi õiguste tõttu. Direktiiviga 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas[5] nähakse ette erand seoses reprodutseerimisega avalike raamatukogude, haridusasutuste, muuseumide või arhiivide poolt. Kõnealune erand ei ole siiski kohustuslik ning seda on liikmesriikides rakendatud erinevalt. Digitaalsete koopiate seadusliku kasutamise piiramine avaldab omakorda mõju digiteerimisele.

5. SIDUSJUURDEPÄÄS

Füüsilisel laenutusel põhinev raamatukoguteenuste traditsiooniline mudel ei ole digitaalsesse keskkonda lihtsalt ülekantav. Vastavalt kehtivale ELi õigusele ja kehtivatele rahvusvahelistele kokkulepetele tohib digiteerimise käigus tekkinud materjali muuta Internetis kättesaadavaks ainult juhul, kui see on üldkasutatav,[6] või õiguste valdajate selgesõnalisel nõusolekul. Seepärast keskendub Euroopa digitaalne raamatukogu peamiselt üldkasutatavale materjalile.

Kirjanduse puhul tähendab see, et ainult 20. sajandi algusaastate teosed on kättesaadavad ilma autoriõiguse piiranguteta sõltuvalt autori surma-aastast. Aga isegi kui teostel ei ole autoriõigust, ei ole olukord alati lihtne. Teose puhul, mis ei ole enam kaitstud autoriõigusega, võivad selle erinevad väljaanded olla kaitstud muude õigustega, nt õigus sissejuhatusele, kaanele ja tüpograafiale.

Lisaks üldkasutatavatele materjalidele muid materjale pakkuv sidusraamatukogu ei ole võimalik ilma autoriõiguse olulise muutmiseta või kokkulepeteta õiguse valdajatega iga juhtumi puhul eraldi.

Seoses sellega on väga oluline teoste autoriõiguse selgitamine ja läbipaistvus. Mõnel juhul on teose intellektuaalomandi õiguse väljaselgitamisega seotud kulud kõrgemad kui selle digiteerimise ja sidustamise maksumus. Eriti on see nii filmide ja raamatute puhul, mille õiguste omanikke on võimatu või raske tuvastada (nn orbteosed). Neid aspekte käsitletakse personali töödokumendis ning sidusarutelu käigus, mis kaasneb käesoleva dokumendiga.

Sidusjuurdepääsuga seonduvad küsimused ei piirdu ainult intellektuaalse omandi õigustega. Materjali Internetti paigutamine ei tähenda veel, et kasutajad leiavad selle kergesti või et seda saab otsida ja kasutada. Vaja on asjakohaseid teenuseid, mis võimaldavad kasutajal materjali leida ning sellega töötada. See tähendab sisu, nii kogude kui neis leiduva kvaliteetset struktureeritud kirjeldust ning tuge sisu kirjeldamisel kasutamisel ( nt märkused).

6. DIGITAALSE SISU SÄILITAMINE

Raamatust või filmidest digitaalse koopia valmistamine ei taga veel tingimata selle pikaajalist säilimist. Kogu digitaalset materjali, nii digiteeritud teoseid kui “algselt digitaalset" materjali, tuleb säilitada, et säilitada seda kättesaadavana. Seetõttu võib digiteerimine ilma korraliku säilitamisstrateegiata kujuneda raisatud investeeringuks.

Digitaalne säilitamine on eluline probleem infoühiskonnas, kus teabe lisandumine kasvab astmeliselt ning kus sisu muutub üha dünaamilisemaks. Seni on digitaalse säilitamise kogemus kasin, õigusraamistik arenemisjärgus, allikad on napid ning säilitamise tulemus ei ole kindel. Probleem väärib nii poliitikute kui asjaomaste asutuste kiiret tegutsemist. Selle mõju ulatub raamatukogude ja arhiivide valdkonnast kaugemale ning puudutab kõiki organisatsioone, kes toodavad digitaalset teavet ning on huvitatud sellele juurdepääsu säilitamisest.

Digitaalse sisu kaotusel on erinevaid põhjusi. Esimene põhjus on riistvara põlvkondade vahetumine, mille tõttu võivad failid olla loetamatud.

Domesday Book ’i (William I hindamisraamat) 900. aastapäeva tähistamiseks anti 1985. aastal välja uus multimeedia väljaanne. 2002. aastal tundus, et ketast pole võimalik lugeda, kuna vastavat formaati kasutavad arvutid olid muutunud haruldaseks. Ketta päästmiseks töötati välja süsteem, mis suudab neile ketastele ligi pääseda emuleerimistehnikaid kasutades. Huvitaval kombel on nüüdseks üle 900 aasta vanuse Domesday Book ’i originaal loetav, samas kui on probleeme juurdepääsuga 1986. aasta digitaalsele väljaandele.

Kiire arvutiprogrammide vahetumine ja iganemine on teine faktor. Kui andmeid ei migreerita kaasaegsetesse programmidesse või kui ei hoolitseta algallika koodi säilitamise eest, võib info lugemine muutuda väga kulukaks, kui mitte võimatuks. Eriti kehtib see suletud andmeformaatide puhul, mille kood ei ole avalik. Digitaalsete andmekandjate, nt CD-ROMide piiratud eluiga on veel üks digitaalse sisu kadumise põhjus.

Raamatukogud ja arhiivid on hakanud digitaalse säilitamise teemat piiratud ulatuses käsitlema. Esineb teatavat piiriülest koostööd, aga üldine tegevus Euroopas on killustatud. Üldiselt puudub liikmesriikides selge digitaalse säilitamise poliitika. Riikides, kus on olemas riiklikud säilitamiskavad, keskendutakse pigem ohus oleva analoogkujul materjali kaitsele kui digitaalkujul materjaliga tegelemisele.

Liikmesriigid on suurimaid edusamme teinud seaduspärase säilitamise osas, kehtestades kohustusliku digitaalse säilitamise, et tagada materjalide kogumine ja hoidmine asjakohaste asutuste poolt. Praegu erineb kavade ulatus riigiti siiski oluliselt. Näiteks hõlmavad nad vahel dünaamilist sidusmaterjali, vahel mitte.

Digitaalse säilitamise seotud peamised probleemid on sarnased digiteerimisega seotud probleemidega.

Rahalised probleemid: Pikaajalise digitaalse säilitamise tegelikud kulud ei ole selged. Need sõltuvad tingimustest, nt vajalike migreerimiste arv aja jooksul. Siiski on selge, et piiratud vahendite tõttu tuleb valida, milliseid materjale tuleks säilitada.

Korralduslikud probleemid: Valikud on vajalikud, kuid kes otsustab ning kes on mille säilitamise eest vastutav? Valdkonnas, kus mõnele olulisele küsimusele ei ole kaugeltki vastust leitud, valitseb oht, et lähenemisviisid erinevad suures ulatuses ja tegevus kattub. Euroopa lisandväärtust võib saavutada vastastikuse täiendavuse ja hea tava vahetuse abil. Digitaalse teabe säilitamiseks on vajalikud ka uued tööviisid. See hõlmab töötajate oskuste ajakohastamist, samuti avalike ja eraõiguslike asutuste koostööd.

Tehnilised probleemid: Siiani on digitaalset säilitamist uuritud piiratult. Suur ülesanne on parandada selle kulutasuvust ja hinnasobivust. Teine oluline ülesanne on edendada arusaamist, kuidas säilitada suurt hulka kiiresti muutuvat levitatud teavet. Edusammud sarnastes valdkondades, nagu automaatse analüüsi ja indekseerimise vahendid, aitavad tagada juurdepääsu teabele tagamisele ning selle kasutatavana hoidmist.

Õiguslikud probleemid: Kuna digitaalne säilitamine sõltub kopeerimisest ja migreerimisest, tuleb seda käsitleda intellektuaalomandi õiguse raames. Teised probleemid on seotud digitaalse materjali seaduspärase säilitamisega: liikmesriikide võetavate õiguslike meetmete erinev tempo ja ulatus võib viia suure hulga erinevate eeskirjadeni, mis mõjutavad sisuloojaid piiriülese tegevuse kaudu. Kui seaduspärase säilitamise ja intellektuaalomandi õiguse valdkond ristuvad, tõstatab kopeerimist takistavate tehnoloogiliste kaitsemeetmete või digitaalsele materjalile juurdepääsu takistavate digitaalõiguse juhtimissüsteemide kehtestamine rea uusi küsimusi. Seaduspärase säilitamise kavad võivad osutuda ebapiisavaks, kui teabe tootjad ei ole muutnud autoriõiguseta koopiaid kättesaadavaks.

7. EUROOPA REAKTSIOON

Kultuurikogude digiteerimise korraldamine ja rahastamine ning digitaalne säilitamine on eelkõige liikmesriikide kohustus. On aga mitmeid valdkondi, kus on võimalik saavutada märkimisväärset Euroopa lisandväärtust ning kus Euroopa tasandil tööga on alustatud mitu aastat tagasi. Seda tööd hoogustatakse nüüd ning täiendatakse uute meetmetega.

7.1 Käimasolevad algatused

Kooskõlastamine Euroopa tasandil

Euroopa kultuuripärandi digiteerimise tähtsust on tunnustatud juba komisjoni e-Euroopa tegevuskavas. Selle põhjal koostati 2001. aastal Lundi põhimõtted ja nendele vastav Lundi tegevuskava ning loodi riikide esindajate digiteerimisalane töörühm. Digitaalse säilitamise olulisust rõhutatakse nõukogu 2002. aasta resolutsioonis ning kutsutakse liikmesriike üles sellega tegelema.[7]

Audiovisuaalsektori puhul on parlamendi ja nõukogu soovituse eelnõu kinematograafiapärandi ja asjaomaste tööstustegevuse konkurentsivõime kohta[8] eriti oluline Selles kutsutakse liikmesriike muu hulgas üles lubama kopeerimist säilitamise eesmärgil.

Kaasrahastamine

ELi teadusuuringute rahastamise tulemusena on loodud rida projekte, mille eesmärk on muuta Euroopa kultuuripärand kättesaadavamaks tänu uute tehnoloogiate kasutamisele. Euroopa rahvusraamatukogude koostööd toetavad projektid on tekkinud Euroopa raamatukoguprojekti raames kataloogitavate kannete vahetuse põhjal. Euroopa raamatukoguprojekt on nüüd käivitatud operatiivse teenusena, mis pakub ühtset juurdepääsu Euroopa raamatukogudele.

Samas kui ainult väheste projektide puhul teadusprogrammide raames on hakatud tegelema digitaalse säilitamise teemaga, on mitmed projektid suunatud otseselt digiteerimisele. Üks näide, kus digiteerimist kasutatakse analoogkujul materjali säilitamiseks, on PRESTOSPACE.

PRESTOSPACE (2004–2007, 9 miljoni euro suurune kaasrahastamine) loob audiovisuaalsetele arhiividele vahendi materjalide digiteerimiseks. Selle vahendi abil jõutakse odavama ja kvaliteetsema digiteerimiseni analoogkujul audiovisuaalse materjali konverteerimisel ja säilitamisel.

7.2 Uued või tõhustatud algatused

Strateegiline arutelu huvigruppidega ning tugevdatud koostöö

Käesoleva teatise II lisa küsimuste alusel luuakse sidusarutelu korralduslike, õiguslike ja tehniliste probleemide raames seoses digiteerimise, sidusjuurdepääsu ning digitaalse säilitamisega. Tulemused annavad olulise panuse võimaliku digiteerimist ja digitaalset säilitamist käsitleva soovituse koostamisel. Nad on aluseks teistele protsessidele, nt ühenduse TTA programmide rakendamisele ning autoriõiguse raamistiku läbivaatamisele. Digitaalsete raamatukogude kõrgetasemeline eksperdirühm nõustab komisjoni, kuidas kõige paremini tegeleda kindlakstehtud probleemidega Euroopa tasandil.

Komisjon suurendab jõupingutusi Euroopa koostöö soodustamisel seoses digiteerimise ja digitaalse säilitamisega. Eesmärk on anda uus tõuge digiteerimisele liikmesriikides, vältida kattuvat tööd ning julgustada hea tava kasutamist. Ühendkuningriigi eesistumise ajal kavandatud ajakohastatud Lundi tegevuskava ajakohastamisel võib olla tähtis roll mitmete tehniliste aspektidega tegelemisel. Kvantitatiivsete näitajate kasutamine Lundi kontekstis aitaks mõõta arengut kogu Euroopas.

Erilist tähelepanu pööratakse rahvus- ja depooraamatukogude, oluliste osalistele ning Euroopa digitaalse raamatukogu edendamise tööle.

Kaasrahastamine

Ühenduse tasandil mobiliseeritakse teadus- ja e Content plus- programmid meetmete rakendamiseks Euroopa huvides seoses digiteerimise, digitaalse säilitamise ja kultuurialasele sisule juurdepääsuga. Regionaalfondidest rahastatakse juba mõnedes liikmesriikides digiteerimisega seotud algatusi ning need võiksid digiteerimisele veelgi kaasa aidata.

Rakendatav kultuuripärandi digiteerimine on muutunud koostööprojektide eesmärgiks, mida kaasrahastatakse programmi ”Kultuur 2000” raames üha enamatel juhtudel. Programmi „Kultuur 2007“ raames on vastavalt komisjoni ettepanekule kaasrahastamine suunatud koostööprojektidele, mis parandavad kultuuriteoste ja toodete rahvusvahelist vahetust, sealhulgas digiteerimise ja sidusjuurdepääsu teel.

Teadusuuringud

Uurimisprogrammide raames käivitab komisjon järgmised erialgatused kultuurisisu valdkonnas lisaks jätkuvatele üldistele sisu-alastele uuringutele kõrval (otsimootorid, keeletehnoloogiad jne).

Viimase 21. septembril 2005. aastal suletud infoühiskonna tehnoloogiaprogrammi konkursikutsega on määratud 36 miljonit eurot uuringuteks uute kultuurisisu otsimiseks ja lugemiseks ettenähtud tehnoloogiate valdkonnas (22 miljonit eurot) ja digitaalseks säilitamiseks (14 miljonit eurot).

Seitsmenda raamprogrammi raames kavandab komisjon laiendada panust uuringutesse digiteerimise, digitaalsele kultuurialasele sisule juurdepääsu ja digitaalse säilitamise valdkonnas. Tehnoloogilist arengut selles valdkonnas kavatsetakse muu hulgas soodustada kompetentsikeskuste võrgustiku kaudu, mis võiks muutuda Euroopa digiteerimise ja säilitamise nurgakiviks. Ühendus toetaks kõnealuseid keskusi projektide kaasrahastamise kaudu.

Konkursikutse teel välja valitud keskused on pädevad nii tehnilises kui õigusvaldkonnas, mis on vajalik tipptaseme saavutamiseks digiteerimisel ja säilitamisel. Nad integreerivad ja arendavad olemasolevat oskusteavet tehnoloogiaettevõtetes, ülikoolides, kultuuriasutustes ning teistes asjaomastes asutustes. Nad:

- teostavad uuringuid ja toetavad arenenud tehnilisi lahendusi, testides neid ning viies läbi võrdlusuuringuid suuremahuliste allikatega;

- edendavad nende lahenduste kohandamist ning ülekandmist kultuuriasutustele;

- edastavad teadmisi kasutavatele asutustele ning toetavad nende oskuste arendamist.

eContent plus

eContent plus programmi raames on eraldatud 60 miljonit eurot ajavahemikul 2005–2008 projektidele, millega parandatakse Euroopa kultuuri- ja teadusalasele sisule juurdepääsu ja selle kasutatavust. Peaeesmärk on riikide digitaalsete kogude ja teenuste ristkasutamise saavutamine (nt ühisstandardite kaudu), juurdepääsu soodustamine ning materjali kasutamine mitmekeelses kontekstis.

Kokkuvõttes:

Strateegiline arutelu huvigruppidega ning tõhusam kooskõlastamine Sidusarutelu seoses digiteerimise ja digitaalse säilitamisega (komisjon 2005) Kõrgetasemelise eksperdirühma loomine (komisjon 2005) Ettepanek digiteerimist ja digitaalset säilitamist käsitleva soovituse kohta (komisjon 2006) Panus olulistesse algatustesse, nt autoriõiguseeskirjade läbivaatamine (2006) ning seitsmenda raamprogrammi rakendamine (2007) Lundi tegevuskava ajakohastamine (sealhulgas kvantitatiivsed näitajad) ning nõukogu arutelu liikmesriikide digiteerimise ja digitaalse säilitamise alaste kohustuste teemal (liikmesriigid, komisjon 2005) Riiklike raamatukogude töö kiirendamine ja stimuleerimine (komisjon / riiklikud raamatukogud 2005–2007) Kaasrahastamine 36 miljonit eurot kuuenda raamprogrammi 5. konkursikutse raames (2005) Tõhusam uurimistegevus seoses digiteerimise, digitaalse säilitamise ning kultuurialasele sisule juurdepääsuga seitsmenda raamprogrammi raames (2007) Digiteerimise ja säilitamisega tegelevad kompetentsikeskused seitsmenda raamprogrammi raames (2007) 60 miljonit eurot eContentplus-programmi raames (2005–2008) |

- 8. JÄRELDUS

Infotehnoloogial on potentsiaal muuta Euroopa kultuuri- ja teaduspärand nähtavaks ja kättesaadavaks praeguseks ja tulevaseks kasutamiseks. Selleks on vaja ühist jõupingutust nii ühenduse kui ka liikmesriikide poolt, kelle jõupingutused digiteerimisel ja digitaalsel säilitamisel on praegu väga killustatud. Edukas reageerimine asjaomastele probleemidele võib kiirendada digiteerimist, suurendada teabele juurdepääsu ning tagada digitaalse sisu pikaajalise säilimise. Komisjon kutsub Euroopa Parlamenti ja nõukogu toetama esitatud lähenemisviisi ning liikmesriike ühinema ühenduse tasandil jõupingutustega, et muuta digitaalsed raamatukogud kogu Euroopas tegelikkuseks.

[1] Mitmed tõstatatud teemad on olulised ka muuseumide puhul, kes näitavad oma kogusid Internetis.

[2] International library statistics: Trends and Commentary based on the Libecon data, D. Fuegi ja M. Jennings, 2004.

[3] Ibid.

[4] IST PRESTO uuringuprojekt, mis lõppes 2002. aasta oktoobris. http://presto.joanneum.ac.at/index.asp

[5] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiiv, EÜT L 167, 22.6.2001, lk 10.

[6] Terminit „üldkasutatav“ kasutatakse siin kitsas tähenduses ning see viitab teabeallikatele, millele kõik pääsevad vabalt juurde ning mida kõik võivad kasutada, nt kuna autoriõiguse kehtivuse tähtaeg on lõppenud.

[7] Nõukogu 25. juuni 2002. aasta resolutsioon, EÜT C 162, 6.7.2002, lk 4. Teemat käsitletakse ka komisjoni 18. veebruari 2005. aasta ettepanekus nõukogu soovituse kohta seoses prioriteetsete meetmetega koostöö tõhustamiseks arhiivinduse valdkonnas Euroopas, KOM(2005) 53 (lõplik).

[8] Kokku lepitud parlamendi ja nõukogu vahel esimesel lugemisel, kuid veel ametlikult vastu võtmata.