KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE Aruanne rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi rakendamise kohta aastatel 2012–2013 /* COM/2014/096 final */





KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE Aruanne rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi rakendamise kohta aastatel 2012–2013 1. Sissejuhatus Alates 2005. aastast on rände ja liikuvuse suhtes võetud üldine lähenemisviis olnud ELi välisrände- ja varjupaigapoliitika üldine raamistik. Kõnealuse raamistikuga määratakse kindlaks, kuidas peab EL rände ja liikuvuse valdkonnas poliitikadialoogi ja teeb operatiivkoostööd kolmandate riikidega, lähtudes ELi strateegilisi eesmärke kajastavatest selgelt määratletud prioriteetidest, mis on kindlalt hõlmatud ELi üldise välispoliitika raamistiku, sealhulgas arengukoostööga. Komisjoni 18. novembri 2011. aasta teatisega „Rände ja liikuvuse suhtes võetud üldine lähenemisviis”[1] käivitati rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi uus ja konsolideeritum teine etapp. Selles tutvustati mitut uut elementi, näiteks lisati uute temaatiliste prioriteetidena rahvusvaheline kaitse ja varjupaigapoliitika välismõõde ning laiendati poliitikaraamistiku ulatust liikuvuse hõlmamiseks, rõhutades vajadust soodustada kolmandate riikide kodanike hästi juhitud liikuvust üle ELi välispiiri. Nõukogu 29. mai 2012. aasta järeldustes[2] kinnitati, et rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi näol on tegemist kolmandate riikidega toimuva dialoogi ja koostöö tasakaalustatud ja tervikliku raamistikuga. Nõukogu juhtis tähelepanu ka vajadusele rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi rakendamist iga kahe aasta järel koostatavate aruannete kaudu süsteemselt jälgida. Rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi rakendamiseks kasutatakse mitut poliitikavahendit (kahepoolsed ja piirkondlikud dialoogid ja tegevuskavad), õiguslikku vahendit (viisalihtsustus- ja tagasivõtulepingud), rakenduslikku abi ja suutlikkuse suurendamist (sealhulgas ELi ametite, nt Frontexi, EASO ja ETFi ning selliste tehnilise toe asutuste nagu MIEUX ja TAIEX kaudu), aga ka mitmesuguseid programmi- ja projektitoetusi, mis tehakse kättesaadavaks kolmandate riikide ametiasutustele ja teistele sidusrühmadele, nagu kodanikühiskond, rändajaühendused ja rahvusvahelised organisatsioonid. Ajavahemikul 2012–2013 toetas komisjon rohkem kui 200 miljoni euroga enam kui 90 rändega seotud projekti arengumaailma kõikides piirkondades. Peale selle on mitu liikmesriiki toetanud rahaliselt rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi rakendamist. Peamised kahepoolsed raamistikud partnerriikidega poliitilise dialoogi ja operatiivkoostöö hõlbustamiseks on liikuvuspartnerlused ning rände ja liikuvuse ühised kavad. Seni on liikuvuspartnerlus sõlmitud kuue riigiga: Moldova (2008), Cabo Verde (2008), Gruusia (2009), Armeenia (2011), Maroko (2013) ja Aserbaidžaaniga (2013). Arutelud liikuvuspartnerluse üle Tuneesiaga on lõpule viidud (november 2013) ja see allkirjastatakse peatselt. Alanud on arutelud liikuvuspartnerluse sõlmimiseks Jordaaniaga (detsember 2013). Peale selle on ettepanekud rände ja liikuvuse ühise kava kohta tehtud Indiale (aprill 2013) ja Nigeeriale (oktoober 2013), kuid sisulised arutelud ei ole veel alanud. 2. Kahepoolsed dialoogid Rännet ja liikuvust käsitlevad kahepoolsed dialoogid ELi ja kolmandate riikide vahel võivad toimuda mitmel kujul. Liikuvuspartnerlused loovad varjupaiga- ja rändeküsimustealasele poliitikadialoogile ja operatiivkoostööle olulise raamistiku. Riikidega, kellega on alustatud dialoogi viisanõude kaotamise üle, toimub poliitikadialoog suurel määral viisavabaduse tegevuskavade rakendamise ümber. Mõnel juhul (Venemaa, India, Hiina, Ameerika Ühendriigid) on EL algatanud sihtotstarbelise dialoogi. Peaaegu kõikide riikide puhul on rände- ning muid justiits- ja siseküsimusi käsitlev dialoog integreeritud ka assotsieerimislepingute, partnerlus- ja koostöölepingute, raamlepingute, koostöölepingute ning muude liidu sõlmitud kokkulepete rakendamisse, sealhulgas vastavate nõukogude ja (all)komiteede tasandil. Tehniline koostöö toimub viisalihtsustus- ja tagasivõtulepingutega loodud ühiskomiteedes, kus valvatakse koos asjaomaste kolmandate riikidega nende lepingute rakendamise üle. 2.1. Laienemisprotsessis osalevad riigid Viisanõude kaotamise järgne järelevalvemehhanism võimaldab hinnata, kui jätkusuutlikud on reformid ja meetmed, mida Lääne-Balkani riigid (Albaania, Bosnia ja Hertsegoviina, endine Jugoslaavia Makedoonia vabariik, Montenegro ja Serbia) on rakendanud oma viisanõude kaotamist käsitleva tegevuskava alusel,[3] ning vastavate riikidega võimalike puuduste ja probleemide lahendamiseks stabiliseerimis- ja assotsieerimisprotsessi raames suhelda. Valdav osa viisavabadusega hõlmatud Lääne-Balkani riikide kodanikke on nn heas usus reisijad, kellel on ELi reisimiseks õiguspärane eesmärk. Mõnes liikmesriigis registreeriti aga 2012. aastal suur arv kõnealuste riikide kodanike esitatud põhjendamatuid varjupaigataotlusi; see arv püsis suur ka 2013. aastal ning mõjutab viisavaba reisimise toimimist. 19. jaanuaril 2012 alustati viisanõude kaotamist käsitlevat dialoogi Kosovoga[4] ning 14. juunil 2012 esitati riigi valitsusele tegevuskava viisavabaduse saavutamiseks. 16. detsembril 2013, peaaegu kolm aastat pärast läbirääkimiste lõpuleviimist, sõlmiti ELi ja Türgi vaheline tagasivõtuleping. Samaaegselt tagasivõtulepingu allkirjastamisega tutvustati Türgile viisanõude kaotamist käsitlevat dialoogi ja esitati talle tegevuskava viisavabaduse saavutamiseks kooskõlas 21. juunil 2012 vastu võetud nõukogu järeldustega, milles käsitletakse koostöö arendamist Türgiga justiits- ja siseküsimustes[5]. Frontexil on kõikide Lääne-Balkani riikidega hästi toimiv töökorraldus ja ta teeb nende riikidega endiselt nii korraldus- kui ka operatiivalast koostööd. Frontex haldab viisanõude kaotamise järgse järelevalvemehhanismi raames hoiatussüsteemi, mille põhjal esitatakse komisjonile hinnanguid varjupaigataotlejate voogude kohta. 28. mail 2012 allkirjastas Frontex Türgiga vastastikuse mõistmise memorandumi. 2.2. Idapartnerluse riigid 2012.–2013. aastal tehti enamiku idapartnerluse riikidega olulisi edusamme suhete tugevdamisel rände ja liikuvusega seotud küsimustes. Viisanõude kaotamist käsitlevad dialoogid jätkusid Moldova ja Ukrainaga ning 2012. aastal alustati uut dialoogi Gruusiaga, et saavutada aja jooksul viisavaba reisimine. Komisjoni 15. novembri 2013. aasta eduaruandes Moldova kohta[6] järeldati, et Moldova vastab kõikidele viisavabaduse tegevuskavas sisalduvatele kriteeriumidele. Seejärel võttis komisjon 27. novembril 2013 vastu ettepaneku lisada Moldova nende riikide nimekirja, kelle kodanikelt ei nõuta Schengeni riikidesse reisimisel viisat kuni 90-päevase külastuse korral[7]. Viisanõude kaotamist käsitlevad dialoogid on osutunud tulevikku suunatud rändepoliitika jaoks mõjusaks vahendiks ja tõhusaks võimaluseks edendada põhjalikke reforme terves justiits- ja siseküsimuste valdkonnas, sealhulgas õigusriigi põhimõtte ja õigusemõistmise reformi[8]. 2013. aastal kinnitati 20 miljoni euro suurune ELi eelarvetoetuse programm, millega tagatakse viisavabaduse tegevuskava rakendamise jätkamine Moldovas. Samamoodi allkirjastati 28 miljoni euro suurune rahastamisleping Ukrainaga, et toetada riiklike rände- ja varjupaigasüsteemide kooskõlla viimist Euroopa ja rahvusvaheliste normidega ning viisavabaduse tegevuskava rakendamist. Peale selle jätkab komisjon Ukraina rände- ja piirihalduse valdkonna reformide laiemat toetamist. Näiteks on käivitatud nelja-aastase kestuse ja 66 miljoni euro suuruse maksumusega toetusprogramm Ukraina piirihalduspoliitika tugevdamiseks. 1. juulil 2013 jõustus täiustatud viisalihtsustusleping Ukrainaga. 2012. aasta alguses algasid läbirääkimised viisalihtsustus- ja tagasivõtulepingute üle Armeenia ja Aserbaidžaaniga ning need läbirääkimised viidi õigeaegselt lõpule. Lepingud Armeeniaga jõustusid 1. jaanuaril 2014, lepingud Aserbaidžaaniga jõustuvad eelduste kohaselt lähikuudel. Liikuvuspartnerluste raames jätkub koostöö Armeenia, Gruusia ja Moldovaga, samal ajal kui esimest korda sõlmiti liikuvuspartnerlus 5. detsembril 2013 Aserbaidžaaniga. Kogemused näitavad, et liikuvuspartnerluse kaudu on koostööd selgelt tugevdatud ning et suuri edusamme on tehtud seoses ELi-sisese koordineerimise ja partnerriikide asjakohaste institutsioonide vahelise koordineerimisega. Liikuvuspartnerluste paindlikkus võimaldab käivitada ühes ja samas raamistikus kahe- ja mitmepoolseid algatusi ning käsitleda suunatult partnerriikide prioriteete. Kõigi kolme liikuvuspartnerluse kohta korraldati kõrgemate ametnike koosolekuid, vastavalt 17. detsembril 2012 ja 25. oktoobril 2013 (Armeenia), 18. detsembril 2012 (Gruusia) ning 22. novembril 2012, 25. juunil 2013, 31. oktoobril 2013 ja 10. detsembril 2013 (Moldova). Rahvusvahelise Migratsiooniorganisatsiooni tellimusel hindas ekspert põhjalikult Moldovaga sõlmitud liikuvuspartnerlust. Tema 1. oktoobri 2012. aasta lõpparuanne näitas, et liikuvuspartnerlus Moldovaga on toetanud partnerite paljude prioriteetide saavutamist ning et neid prioriteete on rakendatud projektides ja algatustes täpselt järgitud. Liikuvuspartnerlus aitas partneritel rände ja liikuvusega seotud asjakohaseid küsimusi tõhusamalt käsitleda ning lõi raamistiku, mis soodustab aktiivset osalemist nii piirkondliku kui ka üleilmse tasandi rändealastes aruteludes ja koostöös. Liikuvuspartnerluse raames toimuv tegevus aitas Moldoval reformida oma rändealast õigusraamistikku, näiteks varjupaigasüsteemi, ja viia selle kooskõlla ELi normidega. Hindamisaruandes tehti aga kindlaks ka teatavad liikuvuspartnerlusega seotud probleemid, nagu 1) vajadus säilitada liikmesriikide pühendumus ja huvi, edendada nende osalemist mitmesugustes juhtimis- ja koostööraamistikes ning kaasata liikuvuspartnerlusse uusi huvitatud liikmesriike ja 2) vajadus tõendada lisaväärtust, mis kaasneb ühiste algatustega, st tegevusega, mida kavandab ja rakendab rohkem kui üks liikmesriik ning mille eesmärk on parandada sidusrühmadevahelist koostoimet ning vahetada teavet, parimat tava ja teadmisi. Operatiivkoostöö valdkonnas rahastab EL Moldovas praegu peaaegu 50 miljoni euro väärtuses rände- ja piirihaldusprojekte, sealhulgas 2 miljoni euro suurust algatust Moldova ja ELi vahelise seadusliku rände edendamiseks liikuvuspartnerluse kaudu. Armeenias rakendatakse praegu kuut ELi rahastatavat projekti, mille maksumus on kokku üle 8 miljoni euro ja mille hulka kuulub 3 miljoni euro suuruse maksumusega projekt liikuvuspartnerluse rakendamise toetamiseks; projekt peaks aitama suurendada ametiasutuste suutlikkust sellistes valdkondades nagu seaduslik ränne, ränne ja areng ning tagasivõtmine ja reintegratsioon. Gruusiaga sõlmitud liikuvuspartnerluse rakendamine süvenes pärast kohaliku koostööplatvormi loomist 2012. aastal. Väliskoostöö Gruusiaga on alates liikuvuspartnerluse allkirjastamisest märgatavalt tugevnenud ning toetatud on Gruusia rände- ja piirihaldussüsteemi kiireid reforme. Praegu rakendatakse kõnealuses riigis kuut rände valdkonna projekti, mille maksumus on kokku ligikaudu 20 miljonit eurot, sealhulgas 1 miljoni euro suurust algatust, milles keskendutakse liikuvuspartnerluse arengupotentsiaali tugevdamisele. Aserbaidžaanis toetab EL praegu rändehalduspoliitika reformimist, eelkõige mestimise teel riigi rändeteenistusega. ELi ja Valgevene kahepoolsed suhted rände ja liikuvuse valdkonnas ei ole veel välja kujunenud. 2013. aasta novembris viitas aga Valgevene, et ta võtab vastu ELi 2011. aastal esitatud kutse alustada viisalihtsustus- ja tagasivõtulepinguid käsitlevaid läbirääkimisi. Lisaks piirkondlike rändealaste dialoogide raamistikus tehtavale koostööle toimus 2012.–2013. aastal ka teatav praktiline koostöö projektide tasandil. Frontex allkirjastas töökorra Armeenia (22. veebruar 2012) ja Aserbaidžaani (16. aprill 2013) pädevate ametiasutustega. Nüüd on Frontexil töökord kokku lepitud kõikide idapartnerluse riikidega. 2.3. Vahemere lõunapiirkonna riigid Alates 2011. aastast on tehtud märkimisväärseid edusamme ELi ja Vahemere lõunapiirkonna riikide vahel tugevama koostöö sisseseadmiseks täielikus kooskõlas Euroopa naabruspoliitika ning kohustustega, mille EL võttis araabia kevade ja selle järelkajade kontekstis. Hiljuti esitas Euroopa Ülemkogu üleskutse kolmandate riikidega tihedamalt suhelda, et vältida olukordi, kus rändajad võtavad ette ohtlikke reise ELi suunas[9]. Sellega seoses kiitis ülemkogu heaks komisjoni 4. detsembri 2013. aasta teatise „Vahemere rakkerühma tegevusest”,[10] mis hõlmab operatiivmeetmeid selliste traagiliste sündmuste vältimiseks nagu need, mis leidsid 3. oktoobril 2013 aset Lampedusa ranniku lähedal. Rännet, liikuvust ja julgeolekut käsitlevaid struktureeritud dialooge on alustatud Tuneesia, Maroko (oktoober 2011) ja Jordaaniaga (detsember 2012). Tingimuste täitmise korral on EL endiselt valmis alustama dialoogi ka teiste piirkonna riikidega. Euroopa naabruspoliitika uut tegevuskava käsitlevate käimasolevate läbirääkimiste kontekstis on sellise dialoogi vastu huvi väljendanud Alžeeria[11]. EL on alates 2011. aastast mitmel korral esitanud ettepaneku dialoogi alustamiseks Egiptusega, ent seni ei ole sellele positiivset vastust saadud. Liibüa on eelistatud riik sellise dialoogi alustamiseks niipea, kui asjaolud seda võimaldavad. Pärast intensiivseid arutelusid sõlmiti 7. juunil 2013 liikuvuspartnerlus Marokoga. Liikuvuspartnerluse näol on tegemist ilmselge saavutuse ja võrdlusalusega teistele piirkonna riikidele. See sisaldab tasakaalustatud kohustusi ja algatusi rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi neljas prioriteetses valdkonnas: seaduslik ränne, ebaseaduslik ränne, rahvusvaheline kaitse ning ränne ja areng. Üks peamine kohustus, mille Maroko võttis, on riikliku varjupaigasüsteemi loomine. Samuti sisaldab see vastastikuseid kohustusi teha koostööd inimkaubanduse ennetamisel ja selle vastu võitlemisel ning inimkaubanduse ohvrite kaitsmisel. Peale selle sillutas liikuvuspartnerlus teed viisalihtsustuslepingu üle peetavatele läbirääkimistele[12] ja sellega paralleelselt alates 2010. aastast seiskunud tagasivõtulepingut käsitlevate läbirääkimiste taasalustamisele. Praegu on lõpetamisjärgus liikuvuspartnerluse rakendamist toetav 5 miljoni euro suurune projekt. Lisaks on liikuvuspartnerluse toetamiseks ette nähtud 6 miljoni euro eraldamine partnerluse, reformi ja kaasava majanduskasvu toetusprogrammist SPRING. Samasugune positiivne areng on liikuvuspartnerlust käsitlevate arutelude lõpetamine Tuneesiaga 2013. aasta novembris. Riigi ebastabiilne poliitiline olukord muutis protsessi paljude kuude jooksul keeruliseks. EL ja Tuneesia leppisid kokku, et nad teevad liikuvuspartnerluse raames tihedat koostööd näiteks varjupaiga ja inimkaubanduse valdkonna õigus- ja institutsioonilise raamistiku tugevdamiseks, viisalihtsustuse saavutamiseks, rände eest vastutavate töötajate koolituse tõhustamiseks ja integratsiooni ning rändajate vastu suunatud tõrjumise ja ksenofoobia vastast võitlust käsitlevate tegevuspõhimõtete kehtestamiseks. Rände-, liikuvuse- ja julgeolekualase dialoogi raames korraldati 2013. aastal Jordaaniasse kaks eksperdimissiooni, mille käigus hinnati positiivselt ametiasutuste suutlikkust asjaomastes valdkondades. Jordaania väljendas oma valmisolekut ja huvi teha ELiga aktiivsemat koostööd. 2013. aasta detsembris esitati Jordaania ametiasutustele liikuvuspartnerluse projekt. Keerulisest julgeoleku- ja poliitilisest olukorrast hoolimata on EL toetanud Liibüat rände, piirihalduse ja rahvusvahelise kaitse valdkonnas. Pärast nõukogu 22. mai 2013. aasta otsust seada sisse ÜJKP missioon toetatakse Liibüas integreeritud piirhalduse arendamist Euroopa Liidu piirihaldamise abimissiooni kaudu. Sellele aitab kaasa ka 10 miljoni euro suurune projekt „Sahara-Med”. Igasugune kahepoolne koostöö Süüriaga on kõikidel poliitilistel tasanditel peatatud – seega ei toimu Süüria ametiasutustega praegu mingit rändealast ametlikku ega mitteametlikku koostööd. Koos oma liikmesriikidega on EL aga suurim rahastaja seoses pagulaskriisiga ning pakub Süüria elanikkonnale ja Süüria naaberriikidele märkimisväärset humanitaar- ja arenguabi, muu hulgas spetsialiseerunud rahvusvaheliste organisatsioonide ja kodanikuühiskonna organisatsioonide kaudu. Poliitilise pühendumusega tugevdada koostööd Vahemere lõunaosa riikidega on kaasnenud ka rahaline ja rakenduslik abi. Näiteks Liibüas rakendatakse praegu ligikaudu 30 miljoni euro väärtuses ELi rahastatud programme, mille raames keskendutakse segarändevoogude juhtimisele, piirhaldusele ja rändajate vastuvõtutingimustele. 2013. aasta septembris algas Hispaania tsiviilkaardi (Guardia Civil) juhitud projekti „Vahemere piirkonna Seahorse’i võrgustik” rakendamine. Võrgustik võimaldab osalevatel Vahemere piirkonna riikidel vahetada satelliitside kaudu peaaegu reaalajas faktilisi andmeid vahejuhtumite ja patrullimise kohta. See suurendab asjaomaste ametiasutuste suutlikkust võidelda ebaseadusliku rände ja inimkaubanduse vastu, samuti reageerida hädaolukordadele, mille puhul on vaja kasutada otsimis- ja päästeteenuseid. Projekt on osalemiseks avatud Alžeeriale, Egiptusele, Liibüale ja Tuneesiale. Osana 5 miljoni euro suurusest projektist „Euromed Migration III” soodustatakse Vahemere lõunapiirkonna riikide ja ELi vahelist dialoogi ja koostööd. Projektis keskendutakse seaduslikule rändele, rändele ja arengule ning ebaseaduslikule rändele ning selle raames on ette nähtud erikoosolekud, koolituskursused ja eksperdimissioonid kõnealustes valdkondades. Ühtlasi hõlmab see toetust rändeprofiilide koostamiseks ning uuringut tööturu ja liikmesriikide vajaduste kokkusobitamise kohta. EL on alates 2011. aastast rakendanud Põhja-Aafrikas piirkondlikku kaitseprogrammi, keskendudes Liibüale, Tuneesiale ja Egiptusele. Otsese vastusena Itaalia saare Lampedusa ranniku lähedal toimunud traagilisele õnnetusele suurendati kõnealuse piirkondliku kaitseprogrammi eelarvet hiljuti (2013. aasta lõpus) 5,5 miljoni euroni. Frontexil on ulatuslikud läbirääkimisvolitused töökorra kokkuleppimiseks Egiptuse, Liibüa, Tuneesia ja Marokoga, ent siiani on jõupingutused kõnealuste läbirääkimiste alustamiseks luhtunud. 2.4. Sahara-taguse Aafrika riigid 2012.–2013. aastal tehti teatavaid edusamme poliitikadialoogis ja operatiivkoostöös eelkõige Cabo Verde, Nigeeria ja Lõuna-Aafrikaga. Liikumispartnerluse rakendamine Cabo Verdega jätkus 2012.–2013. aastal rahuldavalt. Selle ajavahemiku jooksul sõlmisid EL ja Cabo Verde viisalihtsustuslepingu (oktoobris 2012) ja tagasivõtulepingu (aprillis 2013), mis mõlemad eelduste kohaselt peatselt jõustuvad. EL soovib tagada liikuvuspartnerluse elujõulisuse ja dünaamilisuse lühiajalise ja keskpika ajavahemiku prioriteetide ühise määratlemise kaudu. Koostöö Nigeeriaga on edenenud positiivselt kohapeal korraldatud Cotonou lepingu artikli 13 kohaste rände- ja arengualaste dialoogide vormis. Peamised selles raamistikus arutatud teemad olid ebaseaduslik ränne ja inimkaubandus, millest viimane kujutab riigi jaoks probleemi nii sise- kui ka välistasandil. Rahvusvahelise kaitse aspekte ei ole dialoogides veel piisavalt käsitletud. Suutlikkuse suurendamist kõnealuses valdkonnas võidakse aga edaspidi arutada ning laiendada, hõlmates sellesse ka riigisisesed põgenikud. Kohapeal peetud dialoogi käigus toimunud kohtumisel 20. märtsil 2013 väljendas Nigeeria huvi täiustada ELiga tehtavat koostööd rände ja liikuvuse ühise kava raames. 7. oktoobril 2013 pakuti Nigeeriale tutvumiseks rände ja liikuvuse ühise kava projekt. Lõuna-Aafrikaga rändeküsimustes tehtav koostöö toimub rändedialoogi foorumi raames – tegu on ühise koostöönõukogu tegevuse raames igal aastal korraldatava üritusega. Sellega seoses on Lõuna-Aafrika väljendanud huvi pidada läbirääkimisi ELiga viisalihtsustuslepingu sõlmimiseks, samal ajal kui EL on taotlenud täielikku viisavabadust kõikide liikmesriikide kodanikele. 18. juulil 2013 toimunud ELi ja Lõuna-Aafrika tippkohtumisel lepiti kokku, et „[…] uuritakse võimalusi koostöö täiendavaks tõhustamiseks ja struktureerimiseks, sealhulgas rände ja liikuvuse ühise kava võimalikuks kehtestamiseks”. EL tegi jõupingutusi suhetes Ghanaga eesmärgiga teha rände ja liikuvuse ühise kava alusel aktiivsemat koostööd. 2012. aasta jaanuaris korraldati Accras teabeseminar ja juulis peeti Ghanaga laiemat poliitikadialoogi. 2012.–2013. aastal viidi ellu kokku 35 rändega seotud projekti, milles keskenduti konkreetselt Sahara-taguse Aafrika riikidele. Kõnealused projektid hõlmavad kõiki rändevaldkondi, ent neis keskendutakse eelkõige rännet ja arengut käsitlevatele algatustele, pagulaste ja haavatavas olukorras olevate rändajate abistamisele ning inimkaubandusevastasele võitlusele. Koostöö on üldiselt kõige enam arenenud Lääne-Aafrika riikidega – see tuleneb osaliselt piirkondlikes protsessides saavutatud edust. Ühtlasi edendab EL Lääne-Aafrika riikidele märkimisväärse toetuse andmist rände- ja piirhaldusealase suutlikkuse suurendamiseks. Näiteks käivitati 2013. aastal 24 miljoni euro suurune algatus Lääne-Aafrika Riikide Majandusühenduse (ECOWAS) vaba liikumise protokollide ja ECOWASi ühise rändealase lähenemisviisi tõhusaks rakendamiseks. ELi ja Ida-Aafrika riikide rändealane koostöö on piiratum ning mitme asjaomase piirkonna riigi poliitiline olukord ei ole võimaldanud luua tingimusi tõhusamaks koostööks. Piirkonnas on aga rakendatud mitu projekti, sealhulgas 5 miljonit eurot maksev Aafrika Sarve (Kenya ja Djibouti) piirkondlik kaitseprogramm. Frontex leppis 12. jaanuaril 2012 kokku töökorra Nigeeriaga ja 14. jaanuaril 2012 Cabo Verdega. 2.5. Aasia riigid Pärast 2012. aasta septembris toimunud ELi–Hiina 15. tippkohtumist, kus lepiti kokku, et uuritakse võimalusi liikuvuse hõlbustamise ja ebaseadusliku rände vastases võitluses tehtava koostöö tugevdamiseks, on koostöö Hiinaga nendes küsimustes edenenud aeglaselt. Võttes arvesse ka Hiina reaktsiooni ja muresid diplomaatiliste passide omanike sõrmejälgede küsimuses (ELi viisainfosüsteemi kasutuselevõtu tagajärg), otsustasid kaks poolt alustada rände- ja liikuvusalast kõrgetasemelist dialoogi. 14. oktoobril 2013 toimus esimene kohtumine, kus arutati näiteks võimalust alustada paralleelselt läbirääkimisi tagasivõtmise küsimustes ja viisanõudest loobumise lepingu üle diplomaatiliste passide omanike puhul. Hiljuti sai uut hoogu ELi ja India koostöö rändeküsimustes. Pärast rändealase dialoogi alustamist 2006. aastal ja järgnevat kohtumist 2010. aastal toimus 2. juulil 2012 New Delhis kohtumine rände- ja liikuvusalase kõrgetasemelise dialoogi raames. India väljendas huvi asjaomase koostöö edasise tugevdamise vastu, kehtestades ELiga rände ja liikuvuse ühise kava. Seejärel esitati Indiale 2013. aasta aprillis rände ja liikuvuse ühise kava projekt. Dialoog ja koostöö teiste Aasia riikide, eeskätt Kagu-Aasia riikidega (nt Vietnam ja Indoneesia) toimuvad praegu sihtotstarbeliselt vastava huvi avaldamise korral ning ELi sõlmitud rahvusvaheliste lepingute (partnerlus- ja koostöölepingud, raamlepingud) raames. Arvestades kõnealuste lepingute mitmekülgsust, mis pikendab nende sõlmimiseks ja jõustamiseks kuluvat aega, valitakse ränne asjaomaste riikide puhul korrapäraselt nn varakult rakendatavaks valdkonnaks. Kõnealustes dialoogides on oluline küsimus inimkaubanduse ennetamine ja selle vastu võitlemine. Peale selle pakub mitmele piirkonna riigile huvi viisakoostöö ELiga (viisalihtsustus, viisanõudest loobumine diplomaatiliste passide omanike puhul). Arvestades piirkondliku rände tähtsust Aasia riikide arengu jaoks, pööratakse piirkonnaga tehtavas arengukoostöös rändele üha suuremat tähelepanu. Näiteks käivitati 2013. aastal koos Rahvusvahelise Tööorganisatsiooniga (ILO) 1,6 miljoni euro suurune projekt, et suurendada Bangladeshi, Indoneesia, Nepali ja Filipiinide suutlikkust tulla toime tööjõu väljarändega. 2.6. Teised prioriteetsed riigid ELi ja Ameerika Ühendriikide koostöö rände valdkonnas jätkub 2010. aastal käivitatud ELi–USA rände- ja pagulasküsimuste platvormi raames. Platvormi tegevuskava sisaldab kümmet prioriteetset valdkonda, sealhulgas tagasisaatmist ja reintegratsiooni, biomeetriat, ümberasustamist, inimkaubandust, rände haldamise suutlikkuse suurendamist ja tööjõurännet. 2012. aastal toimus platvormi raames ümberasustamisalane õppereis USAsse ning inimkaubanduse valdkonnas korraldati mitu üritust, muu hulgas inimkaubandusevastase võitluse ELi koordinaatori õppereis USAsse (märts 2013). 2013. aasta novembris korraldati Süüria pagulaskriisi ja kriisist tingitud rändevooge käsitlev seminar, mis aitas kindlaks teha ka võimalikke edaspidiseid koostööküsimusi (nt ümberasustamine). Samuti on platvormi kasutatud seisukohtade kooskõlastamiseks seoses rahvusvaheliste rändealaste üritustega, nagu rahvusvahelist rännet ja arengut käsitlev kõrgetasemeline dialoog ning ülemaailmne rände- ja arengufoorum[13]. ELi ja Venemaa vahel 2011. aasta mais käivitatud rändealane dialoog pakub platvormi ühiste probleemide arutamiseks mitteametlikus ja mittesiduvas õhustikus[14]. Igal aastal korraldatakse üks kõrgemate ametnike kohtumine ja kaks temaatilist kohtumist koos õppereisidega. Seni on toimunud viis temaatilist kohtumist, kus on käsitletud rahvusvahelist kaitset (Moskva, detsember 2011), ebaseaduslikku rännet (Budapest, märts 2012), rännet ja arengut (Peterburi, oktoober 2012), seaduslikku rännet (Bratislava, veebruar 2013) ja ebaseaduslikku rännet (Kaliningrad, juuli 2013). Dialoogi raames alustatakse 2014. aastal tööd nii Euroopa kui ka Venemaa kodanikele suunatud elektrooniliste rändeportaalide väljatöötamiseks. 2007. aastal alustati viisadialoogi Venemaaga. Pooled leppisid kokku dokumendis „Ühised sammud Venemaa ja ELi kodanike lühiajalise viisavaba reisimise poole”, mille rakendamine on ELi ja Venemaa vastastikuse viisanõude kaotamise lepingu üle peetavate läbirääkimiste tingimus. 2013. aasta detsembris esitas komisjon oma esimese aruande ühiste sammude rakendamisel tehtud edusammude kohta[15]. 2.7. Saadud kogemused Mitmekesised kahepoolsed dialoogid on kasulik kanal koostöö tugevdamiseks, asjakohaste ja kohati tundlike vastastikust muret tekitavate rände- ja liikuvusküsimustega tegelemiseks ning partnerite vahel usalduse loomiseks. Kogemused olemasolevate liikuvuspartnerlustega on näidanud, et nende raames on tunnustatud ja arvestatud partnerriikide prioriteete, et need on olnud määrava tähtsusega ELi ja partnerriikide ühise laua taha saamisel ning et need on õhutanud asjaosalisi rändepoliitika ja rahvusvahelise koostöö üle koordineeritult mõtlema. Rohkem tööd tuleb aga teha selle nimel, et tagada liikuvuspartnerluste tasakaalustatud rakendamine, st rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi kõigi nelja temaatilise prioriteedi parem kajastamine, sealhulgas arvukamate meetmete võtmine seoses seadusliku rände, inimõiguste ja pagulaste kaitsega. Rände- ja liikuvusküsimusi arutatakse üha enam assotsieerimislepingute, partnerlus- ja koostöölepingute või koostöölepingute ja nende allkomiteede raames toimuva laiema poliitilise dialoogi osana. See positiivne suundumus võib aidata suurendada rändevaldkonna tähtsust ELi üldistes välissuhetes ja pöörata rändeküsimustele suuremat tähelepanu kahepoolses arengukoostöös. Samal ajal tuleks ELi-sisese tasandi rände- ja liikuvusküsimustes keskenduda laiemalt välissuhetega seotud tahkudele. Edasiminekut võimaldaks komisjoni või liikmesriikide ekspertide põhjalikum kaasamine kõnealustesse dialoogidesse (mis on sageli keeruline eelarve- ja ajaliste piirangute tõttu) või ulatuslikumate eriteadmistega ekspertide koondamine ELi delegatsioonidesse. 3. Piirkondlikud dialoogid Rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi kontekstis peetakse prioriteetseks Praha protsessi, Budapesti protsessi ja idapartnerluse rände- ja varjupaigaküsimuste töörühma tegevust idasuunal ning Aafrika ja ELi rände-, liikuvus- ja tööhõivepartnerlust ning Rabati protsessi lõunasuunal, aga ka ELi ning Ladina-Ameerika ja Kariibi Riikide Ühenduse vahelist struktureeritud ja kõikehõlmavat rändedialoogi ning AKV–ELi rändedialoogi. Käesolevas jaos kirjeldatakse lühidalt kõikide kõnealuste dialoogide hetkeseisu. 3.1. Praha protsess Praha protsess on ELi ja tema liikmesriikide, ELi-väliste Schengeni riikide ja 19 idapoolse partnerriigi (Venemaa, idapartnerluse riigid, Kesk-Aasia riigid, Lääne-Balkani riigid ja Türgi) vahelise dialoogi ja koostöö raamistik. Töö põhineb ministrite ühisdeklaratsioonil (Praha, 2009) ja aastateks 2012–2016 väljatöötatud tegevuskaval, mis võeti vastu Praha protsessi teisel ministrite konverentsil (Poznan, november 2011). Dialoogi pakub tõhusat raamistikku rändeküsimustealase operatiivkoostöö kooskõlastamiseks ja edendamiseks. Protsessi suur geograafiline ulatus, mis hõlmab riike mitmesugustest ELile strateegilist huvi pakkuvatest piirkondadest, võimaldab vahetada parimat tava ja kogemusi riikide vahel, kelle ees seisavad keerulised, ent sageli omavahel seotud probleemid ja võimalused. 2012. ja 2013. aastal korraldati arvukaid üritusi nii ekspertide kui ka kõrgemate ametnike tasandil: tööseminarid, millel käsitleti seaduslikku rännet (Budapest, september 2012, ja Praha, veebruar 2013), rännet ja arengut (Budapest, september 2012), rahvusvahelist kaitset (Stockholm, oktoober 2012, ja Varssavi, jaanuar 2013), rändeprofiile (Firenze, jaanuar 2013), ebaseaduslikku rännet (Lviv, november 2012), tagasisaatmist ja tagasivõtmist (Varssavi, märts 2013), korduvrännet (Thbilisi, oktoober 2013) ning rändajate salaja üle piiri toimetamist ja inimkaubandust (Bratislava, september 2013), samuti kõrgemate ametnike kohtumised (Varssavi, aprill 2012, Praha, veebruar 2013, ja Kiiev, november 2013). Komisjon aitab Praha protsessi Poznani tegevuskava rakendamisele kaasa 3 miljoni euro suuruse sihtotstarbelise toetusprojektiga, mis kajastab rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi temaatilisi prioriteete. Selle väljundid ulatuvad rändeprofiilide koostamise toetamisest mitmesuguseid poliitikavaldkondi, nagu tööjõurännet ja tagasivõtmist käsitlevate suuniste ning valitsusametnike koolitusteni (näiteks varjupaigavaldkonnas). EL on käivitanud ka muid Praha protsessi rakendamisega seotud algatusi, sealhulgas 1 miljoni euro suuruse ebaseaduslikku rännet käsitleva projekti ja 600 000 euro suuruse algatuse integratsioonipoliitika tugevdamiseks Venemaal. 3.2. Idapartnerluse rände- ja varjupaigaküsimuste töörühm Idapartnerlus on ELi ning Armeenia, Aserbaidžaani, Gruusia, Moldova, Ukraina ja Valgevene vaheline koostööraamistik. Ühisdeklaratsioonid võeti vastu idapartnerluse tippkohtumistel Prahas (2009), Varssavis (2011) ja Vilniuses (2013). Rände- ja liikuvusalane dialoog toimub 2011. aastal moodustatud rände- ja varjupaigaküsimuste töörühma raames, mis jätkab varem Söderköpingi protsessi kaudu tehtud tööd. Alates idapartnerluse rände- ja varjupaigaküsimuste töörühma asutamisest 2011. aasta detsembris on see aktiivselt tegutsenud, korraldades 2012. ja 2013. aastal neli kohtumist, kus käsitleti pagulasstaatuse määratlemist (Thbilisi, mai 2012), korduvrännet (Chişinău, oktoober 2012), tagasisaatmist, tagasivõtmist ja reintegratsiooni (Thbilisi, märts 2013) ning rändajate ja pagulaste integreerimist (Praha, november 2013), samuti ekspertide tööseminare, millel keskenduti päritoluriigi teabele (Bukarest, september 2012), inimkaubanduse ohvritele (Varssavi, mai 2013) ja kodakondsusetusele (Budapest, detsember 2013). Töörühmal on mitu tugevat külge, eeskätt seoses metoodika ja korraldusega. Esiteks on tal lai koosseis, millesse kuuluvad valitsusasutuste ja ELi institutsioonide, akadeemiliste ringkondade ning vabaühenduste esindajad. Teiseks võimaldab selle mitteametlik laad viljakaid mõttevahetusi ja usalduse loomist osalevate riikide vahel. 2013. aasta oktoobris väljendasid ELi ja idapartnerluse esimesel justiits- ja siseministrite kohtumisel osalejad oma pühendumust tõhusamale dialoogile ja koostööle muu hulgas rände ja liikuvuse teemadel. Seda pühendumust kinnitati 28.–29. novembril 2013 Vilniuses toimunud idapartnerluse tippkohtumisel, mille deklaratsioonis rõhutati liikuvuse tähtsust ning viidati rände- ja varjupaigaküsimuste töörühmale. 3.3. Budapesti protsess / rändepartnerlus Siiditee riikidega Budapesti protsess sai alguse 1991. aastal konsultatiivfoorumina, milles praegu osaleb üle 50 valitsuse – sealhulgas Lääne-Balkani, idapartnerluse ja Kesk-Aasia riikide, Afganistani, Iraagi, Venemaa, Pakistani ja Türgi valitsus – ja 10 rahvusvahelist organisatsiooni ning mille eesmärk on töötada välja terviklikud ja jätkusuutlikud korrapärase rände süsteemid. Budapesti protsessi egiidi all loodi 19. aprillil 2013 Istanbulis toimunud ministrite konverentsil rändepartnerlus Siiditee riikidega. Budapesti protsessis on välja kujunenud uus geograafiline suunitlus, mis tipnes Siiditee riikidega arendatavat rändepartnerlust käsitleva Istanbuli deklaratsiooni vastuvõtmisega 19. aprillil 2013. Nimetatud deklaratsioon loob aluse võimalikuks oluliselt tugevdatud dialoogiks ja koostööks Siiditee ääres asuvate riikide vaheliste rändevoogude juhtimiseks, mis on varem olnud suhteliselt piiratud. Deklaratsioonis pööratakse tähelepanu mitmele tähtsale elemendile, nagu selge kohustus austada rände haldamisel inimõigusi. 28.–31. oktoobril 2013 Pakistanis Islāmābādis toimunud Siiditee töörühma koosoleku järelduste põhjal on tulevikus oodata konstruktiivset koostööd. Kõrgemate ametnike kohtumisel Istanbulis 9.–10. detsembril 2013 võeti vastu konkreetseid rakendatavaid operatiivmeetmeid sisaldav tegevuskava. Komisjon rahastab kõnealuse dialoogi toetamiseks 2,6 miljoni euro suurust projekti, millele lisanduvad täiendavad rahalised vahendid mitmelt liikmesriigilt ja Türgilt. 3.4. Aafrika ja ELi rände-, liikuvus- ja tööhõivepartnerlus Aafrika ja ELi rände-, liikuvus- ja tööhõivepartnerlus sai alguse 2007. aasta detsembris Lissabonis toimunud Aafrika ja ELi riikide riigipeade ja valitsusjuhtide 2. tippkohtumisel. Partnerlust laiendati Aafrika–ELi 2010. aasta tippkohtumisel Tripolis, kus võeti vastu ka ajavahemikuks 2011–2013 väljatöötatud tegevuskava, mis sisaldab 12 konkreetset algatust rände, liikuvuse ja tööhõive, aga ka kõrghariduse valdkonnas. Ajavahemiku 2011–2013 tegevuskava rakendamine katkes 2011. aastal pärast Liibüa sündmusi (Liibüa on rände-, liikuvus- ja tööhõivepartnerluse Aafrikat esindav kaasesimees), ent algas uuesti 2012. aastal. Sellest ajast saadik on korraldatud mitu kohtumist, kus on käsitletud selliseid teemasid nagu inimkaubandus (Johannesburg, detsember 2011), rändajate õigused (Nairobi, mai 2012), ränne ja liikuvus piirkondlike majandusühenduste raames (Addis Abeba, juuli 2012), rahvusvahelise kaitse kättesaadavus (Barcelona, oktoober 2012) ja liikuvuse hõlbustamine tõhusama piirihalduse kaudu (Cotonou, juuli 2013). Komisjon on rahastanud 3,6 miljoni euro suuruse projekti, et toetada dialoogi eksperdiseminaride, kõrgemate ametnike kohtumiste jms korraldamise teel. Rände-, liikuvus- ja tööhõivepartnerluse lisaväärtus seisneb selle tervet mandrit hõlmavas mõõtmes ning rändega seotud tegevuse koordineerimises Aafrika Liidu ja mitmesuguste Aafrika piirkondlike majandusühendustega. Partnerluse tervet mandrit hõlmav mõõde on ühtlasi aga ka selle peamine probleem, arvestades Aafrika piires toimuvate ja Euroopasse suunduvate rändevoogude mitmekesisust. Kuigi seosed tööhõive ja haridusega on teoorias asjakohased, ei ole neid praktikas täielikult rakendatud. Praegu seisab Aafrika ja ELi strateegilise partnerluse ees oluline valik. 2.–3. aprillil 2014 toimuvat Aafrika–ELi tippkohtumist ette valmistades arutatakse uuendatud struktuuri ning kuigi tulemused ei ole veel teada, ollakse üksmeelel selles, et mõlema mandri ees seisvate sõlmküsimuste, sealhulgas rände ja liikuvuse teema käsitlemine peaks olema paindlikum. 2014. aasta tippkohtumiseks valmistumise käigus korraldati 2013. aasta novembris Brüsselis rännet ja liikuvust käsitlev kõrgemate ametnike kohtumine, kus lepiti kokku ajavahemiku 2014–2017 tegevuskava projekt ning tuumikrühma moodustamine, mis hõlmab kahte komisjoni ja kuut riiki kummalgi poolel. 3.5. Rabati protsess Rabati protsess sai alguse 2006. aasta juulis Rabatis toimunud Euroopa ja Aafrika ministrite esimesel rände- ja arengukonverentsil. Protsessi eesmärk on tõhustada Lääne-Aafrika rändeteel asuvate päritolu-, transiit- ja sihtriikide vahelist dialoogi ja koostööd. Ministrite teine kohtumine toimus 2008. aastal Pariisis. Kolmas kohtumine leidis aset 2011. aasta novembris Dakaris, kus võeti vastu Dakari strateegia aastateks 2012–2014. 23. novembril 2011 konsolideeriti Euroopa ja Aafrika ministrite kolmandal rände- ja arengukonverentsil varasema koostööprogrammi rakendamise saavutusi ning võeti vastu uus Dakari strateegia aastateks 2012–2014. Rabati protsessiga on loodud usaldusväärne ja viljakas dialoog ELi ning Põhja- ja Lääne-Aafrika riikide vahel ning soodustatud tõhusamat koostööd kahepoolsete, allpiirkondlike, piirkondlike ja mitmepoolsete algatuste kaudu. 2012. ja 2013. aastal korraldati ekspertide kohtumisi, millel keskenduti piirihaldusele (Brüssel, juuni 2013), tõenditel põhineva poliitikakujundamise tugevdamisele rändevaldkonnas (Dakar, september 2013) ja piirhaldusele (Madrid, 2013), samuti kolm juhtkomitee koosolekut. Komisjon toetab Rabati protsessi 2 miljoni euro suuruse projekti kaudu. 3.6. ELi ning Ladina-Ameerika ja Kariibi Riikide Ühenduse vaheline struktureeritud ja kõikehõlmav rändedialoog ELi ning Ladina-Ameerika ja Kariibi Riikide Ühenduse vahelist struktureeritud ja kõikehõlmavat rändedialoogi alustati 2009. aasta juunis pärast ELi ning Ladina-Ameerika ja Kariibi piirkonna Lima tippkohtumisel (2008) saadud volitusi. Kohustust dialoogi edasi arendada uuendati ELi ning Ladina-Ameerika ja Kariibi piirkonna Madridi tippkohtumisel (2010). Madridi tegevuskavas lisati ränne kahe piirkonna vahelise kuue peamise koostöövaldkonna hulka. Kõnealused valdkonnad leidsid uuesti kinnitust Santiago tippkohtumisel (2013), mille tulemusena võeti vastu ELi ning Ladina-Ameerika ja Kariibi Riikide Ühenduse tegevuskava aastateks 2013–2015. 2012. ja 2013. aastal korraldati kolm ELi ning Ladina-Ameerika ja Kariibi Riikide Ühenduse vahelist kõrgetasemelist rändealast kohtumist, mille käigus arutati selliseid teemasid nagu majanduskasv ja ränne, inimkaubandus, rändajate kaitse ja integreerimine, võitlus diskrimineerimise, rassismi ja ksenofoobia kõikide vormide vastu, vabatahtlik tagasipöördumine ja reintegreerimine. Peale selle toimus 2013. aasta novembris uusi rändesuundumusi käsitlev ekspertide seminar. 2012. aasta novembris kinnitati ELi ning Ladina-Ameerika ja Kariibi Riikide Ühenduse seitsmendal kõrgetasemelisel rändealasel kohtumisel komisjoni seisukohta käsitlev dokument edasise dialoogi kohta, milles kutsuti üles järgima rohkem tegevusele ja tulemustele suunatud lähenemisviisi. Selleks tuleks esiteks teha tõhusamalt tehnilist koostööd ekspertide tasandil, teiseks võimaldada Brüsselis toimuvate töörühma koosolekute operatiivsemat kasutamist ja kolmandaks anda kõrgetasemelistele kohtumistele selgem juhtroll, mis tagatakse liikmesriikide ulatuslikuma kaasamise ja kahe piirkonna vaheliste menetluste parandamise teel. Dialoogi raames toimuvat operatiivtegevust rakendatakse komisjoni rahastatava 3 miljoni euro suuruse toetusprojekti kaudu. Projekt on aidanud parandada teadmisi piirkonna tegelikust rändeolukorrast, muu hulgas Peruud, Ecuadori, Jamaicat ja Nicaraguat käsitlevate rändeprofiilide koostamise abil. 3.7. AKV–ELi rändedialoog AKV–ELi rändedialoog sai alguse 2010. aasta juunis AKV–ELi ühisnõukogu ühisdeklaratsiooniga. Dialoog põhineb Cotonou lepingu artiklil 13. Mais 2011 otsustati muuta dialoog veelgi põhjalikumaks, keskendudes eelkõige rahaülekannete, viisade[16] ja tagasivõtmise teemadele konkreetse eesmärgiga tugevdada kõnealustes küsimustes toimuva AKV ja ELi koostöö operatiivtahke. 2012. aastal toimus Brüsselis mitu ekspertide kohtumist, millel käsitleti rahaülekandeid (veebruar 2012), viisasid (veebruar 2012) ja tagasivõtmist (aprill 2012), samuti mitu kõrgemate ametnike kohtumist. Soovitused rahaülekannete, viisade ja tagasivõtmise kohta kinnitati ministrite tasandil Vanuatul 2012. aasta juunis toimunud AKV–ELi ühisnõukogu istungil. 2014. aastaks on viisade, rahaülekannete ja tagasivõtmise küsimustes kavandatud konkreetsed järelmeetmed, eeskätt ELi rahastatava 10 miljoni euro suuruse toetusprojekti kaudu. Uute teemadena lisatakse dialoogi ebaseaduslik ränne ja inimkaubandus. Hoolimata saavutatud edust muudab AKV–ELi rändedialoogi keerulisemaks asjaolu, et Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani makropiirkonnad on ELi rändepoliitika seisukohast väga erinevas olukorras ning nende pühendumus kõnealusele dialoogile on sellest tulenevalt samuti erinev. 3.8. Saadud kogemused Kõik seitse piirkondlikku dialoogi on aidanud luua platvormi konkreetsetele poliitilistele aruteludele kolmandate riikide rühmadega ning need on kõik aidanud parandada üldisi poliitilisi suhteid asjaomaste riikidega. Tegevuse tulemused ei ole aga nii ühtlased. Selleks et protsess oleks tõeliselt edukas, vajab see poliitilist pühendumust, et minna tegevuskavaga edasi nii ELi kui ka partnerriikide poolel, samuti peab olema võimalik näidata konkreetseid tulemusi – suurendab sidusrühmades usaldust ja kindlustunnet. Üks viis dünaamilisuse saavutamiseks on lasta pühendunud liikmesriikide rühmal võtta kaasvastutus dialoogiprotsessi edasiarendamise eest, nagu toimub näiteks Praha protsessi või Rabati protsessi puhul. Teine mudel, mis võib samuti tulemusi anda, on komisjoni selgelt määratletud juhtroll, mis on tal näiteks idapartnerluse rände- ja varjupaigaküsimuste töörühmas. Täiendavaid jõupingutusi on vaja teha ka käega katsutavate tulemuste tagamiseks, sealhulgas parandades tegevuse kavandamist ja rakendamist prioriteetsetes valdkondades ning valvates korrapäraselt elluviidavate meetmete järele. Mitme piirkondliku dialoogi puhul on probleem liikmesriikide vähene kaasatus. Alati ei osale kohtumistel piisavalt suur arv liikmesriike või ei tee nad seda piisavalt aktiivselt. Kui dialoog on oma hoo osaliselt kaotanud, tuleb teha jõupingutusi asjaomase platvormi taaselustamiseks, korraldades väiksema arvu suunatumaid kohtumisi ning võimaldades osalejate vahel horisontaalsemaid arutelusid. Sellistel jõupingutustel peab aga olema lisaväärtus. Kui lisaväärtust hoolimata mitmest katsest ei saavutata, tuleks viimase võimalusena kaaluda asjaomaste partneritega konsulteerides ka teatavate dialoogide lõpetamist, võttes arvesse rändedialoogi rolli asjaomase piirkonnaga peetavas laiemas poliitilises dialoogis. Muutuvatele prioriteetidele reageerimiseks ning selleks, et tagada kohtumiste vastavus nii ELi kui ka partnerriigi tegelikele prioriteetidele, tuleb dialoogiprotsessi juhtida piisavalt paindlikult. Uute dialoogide alustamist kaaludes tuleks pöörata suuremat tähelepanu pigem ajutistele algatustele kui uute alaliste protsesside käivitamisele. 4. Üleilmsed protsessid Kooskõlas Lissaboni lepinguga, mis annab ainulaadse võimaluse viia ELi tegevus täiesti uuele tasandile, võimaldades sellel saavutada täieliku potentsiaali üleilmsel tasandil, osales EL 2012. ja 2013. aastal aktiivselt aruteludes rahvusvahelise rände ja arengu ning üleilmse rände haldamise teemadel. EL edendas partnerlusel põhinevat rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi metoodikat erinevates piirkondlikes mitmepoolsetes ja üleilmsetes koostööraamistikes. Peale selle osales ta rahvusvahelises arutelus, millel käsitleti rände ja arengu ning rände ja kliimamuutuste seoseid ning mille eesmärk on maksimeerida rände ja liikuvuse positiivset mõju arengule ja vaesuse vähendamisele, ühendades samal ajal omavahel rände ja kliimamuutustega kohanemise strateegiad, ja toetas neid arutelusid. Eelkõige tunnustatakse ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni osaliste konverentsi 2012. aasta otsuses,[17] mis käsitleb võimalusi kliimamuutustest põhjustatud kahjude vähendamiseks arengumaades, kahjude tundmise ja neid käsitlevate eriteadmiste edendamiseks tehtavat tööd, sealhulgas tööd, mida tehakse selleks, et uurida kliimamuutuste mõju rände-, ümberasustamise ja inimeste liikuvuse mudelitele. Ühtlasi osaleb EL jõulisemalt ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti tegevuses ja rahvusvahelist kaitset käsitlevates rahvusvahelistes aruteludes või algatustes ning teeb 2012. aastal loodud strateegilise partnerluse kaudu tihedamat koostööd Rahvusvahelise Migratsiooniorganisatsiooniga. EL on rahastanud mitu projekti, mis on eeskätt suunatud üleilmse tasandi algatuste toetamisele. Näiteks on koos ILOga käivitatud „Koduabilisena tegutsevate võõrtöötajate ja nende perede üleilmne tegevusprogramm”, mille maksumus on 4,2 miljonit eurot ja mille üks eesmärk on toetada ILO koduabiliste konventsiooni rakendamist. 4.1. Rahvusvahelist rännet ja arengut käsitlev kõrgetasemeline dialoog ELil oli keskne ja mõjukas roll 3.–4. oktoobril 2013 New Yorgis peetud ÜRO Peaassamblee istungjärgu jooksul korraldatud teise rahvusvahelist rännet ja arengut käsitleva kõrgetasemelise dialoogi ettevalmistamisel. Täiskogu istungjärgul esitas volinik Malmström avalduse ELi ja selle liikmesriikide nimel. ÜRO kõrgetasemelise dialoogiga on edukalt uuendatud ja tugevdatud poliitilist pühendumust rahvusvahelise rände ja arengu küsimusele. Lõppdeklaratsioon näitas, et rahvusvaheline kogukond suudab jõuda rände- ja arenguküsimustes poliitilisele kokkuleppele, väljendades muu hulgas selgelt vajadust pöörata rändele tähelepanu 2015. aastale järgnevat ajavahemikku käsitleva arengualase tegevuskava koostamisel, ning andis tunnistust viimastel aastatel tehtud positiivsetest edusammudest valdkonnas, kus dialoog oli varem sisuliselt läbi kukkunud. 4.2. Üleilmne rände ja arengu foorum ELil aktiivne roll ka üleilmsel rände ja arengu foorumil, kus ta osaleb valitsuste moodustatud ettevalmistusrühmades ning kus ta võttis juhirolli rände ja arengu foorumi 2012. aasta novembris toimunud tippkohtumisel (Port Louisis). Ühtlasi osaleb EL aktiivselt rände ja arengu foorumi 2014. aasta mais Stockholmis toimuva tippkohtumise ettevalmistamisel. 4.3. Saadud kogemused Rände ja liikuvuse suhtes võetud üldine lähenemisviis võimaldab ELil rääkida ühehäälselt kaasa selle valdkonna küsimustes. Kõrgetasemelise dialoogi raames saadud kogemused on näidanud, et EL on oma välissuhetes jõulisem, nähtavam ja tõhusam siis, kui kõik ELi osalejad ja liikmesriigid teevad koostööd, lähtudes ühisest analüüsist ja jagatud nägemusest. Oluline on kõrgetasemelisele dialoogile veelgi hoogu lisada, et pakkuda Stockholmis 2014. aasta mais toimuval üleilmse rände ja arengu foorumi tippkohtumisel ja pärast seda konkreetseid ja toimivaid tulemusi näiteks seoses tööjõu rahvusvahelise liikumise hõlbustamisega, aga ka välja selgitada , kuidas saaks rände kui arengut võimaldava teguri tähtsust paremini kajastada 2015. aasta järgses arengukavas. 5. Edasine tegevus: rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi süvendamise jätkamine Vaatamata rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi raames rakendatavatele mitmesugustele menetlustele ja meetmetele ning olulistele edusammudele, mis on tehtud rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi eesmärkide hõlmamisel ELi dialoogi ja koostöösse kolmandate riikidega, tuleb kaaluda võimalusi muuta rände ja liikuvuse suhtes võetud üldine lähenemisviis veelgi tõhusamaks ja tulemuslikumaks. Käesolevas jaos vaadeldakse teatavaid võimalusi rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi edasiseks süvendamiseks nii poliitikavaldkondade kui ka rakendusviiside tasandil. 5.1. Poliitikavaldkonnad 5.1.1. Ränne, liikuvus ja majanduskasv Võimalust kasutada rändealast välispoliitikat liikmesriikide jõupingutuste toetamiseks majanduskasvu ja konkurentsivõime tagamisel, sealhulgas kõrgelt kvalifitseeritud talentide ligimeelitamiseks ja hoidmiseks, ei ole veel piisavalt rakendatud. Tuleks kaaluda seda, kuidas mitmesuguseid rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi alusel välja töötatud vahendeid paremini kasutada, et saada täielikku kasu rände võimalikust rollist Euroopas tööjõu- ja oskuste puuduse leevendamisel. Tuleks teha täiendavaid jõupingutusi, et ELi suunduvat tööjõurännet paremini korraldada ning liikmesriikide tegevust kooskõlastada, st leida järk-järgult parem tasakaal riikide pädevuse (eelkõige kolmandate riikide kodanike liikmesriigi territooriumil töötamist käsitlevate otsuste) ja vajaduse vahel kujundada välja üha integreeritum ELi tööturg, mis vastab üha integreeritumale ühtsele turule[18]. Samamoodi tuleks kaaluda, kuidas kõige paremini kasutada rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi vahendeid kaubandusalase liikuvuse hõlbustamiseks, eelkõige seoses teenuskaubandusega, mis nõuab füüsiliste isikute kohalolekut kaubanduspartnerite territooriumil (üldises teenuskaubanduse kokkuleppes sisalduv nn 4. teenuste osutamise viis), tunnistades, et 4. teenuste osutamise viisi puhul ei ole tegemist alalise rändega ega püüdega pääseda vastuvõtva riigi tööturule. Sellega seoses tuleb rõhutada liikuvuspartnerluste rolli, mille eesmärk on suurendada inimeste liikuvust, hõlbustades näiteks teenuseosutajate liikuvust ning üliõpilas- või erialatöötajate vahetust, suurendades rände haldamise suutlikkust kolmandates riikides, kehtestades korduvrände programme, tugevdades seaduslike rändajate sotsiaalkaitset, pöörates vajaduse korral tähelepanu sotsiaalsete õiguste ülekantavusele jne. Lühiajaliste viisade väljastamise hõlbustamine võib kolmandate riikide arengut mitmeti positiivselt mõjutada, parandades näiteks ärivõimalusi ja kaubandussidemeid ELiga ning tugevdades inimestevahelisi kontakte. Peale selle tuleks täies ulatuses kasutada viisaeeskirja pakutavaid võimalusi. Liikmesriigid ei soovi endiselt anda sagedastele reisijatele pika kehtivusajaga mitmekordseid viisasid. Komisjon teeb 2014. aastal ettepaneku muudatuste kohta viisaeeskirja parandamiseks, muu hulgas tagamaks, et ELi viisapoliitika soodustab majanduskasvu ja kultuurivahetust, hõlbustades veelgi seaduslike reisijate ELi reisimist, ent tagades samal ajal ELi julgeoleku kõrge taseme. Operatiivtegevuse valdkonnas jätkas komisjon mitmesuguste meetmete rahastamist, et suurendada partnerriikide suutlikkust hallata tööjõu väljarännet, sealhulgas Euroopasse. Näiteks on Maroko liikuvuspartnerluse rakendamist toetava 5 miljoni euro suuruse projekti oluline komponent tugevdada tõhusama koostöö teel ELi partneritega Maroko asjaomaste ametiasutuste suutlikkust tööjõu rännet paremini hallata. 5.1.2. Rahvusvaheline kaitse Rahvusvahelise kaitse ja varjupaiga välismõõtme lisamine rände ja liikuvuse suhtes võetud läbivaadatud üldise lähenemisviisi konkreetsete temaatiliste prioriteetide hulka on võimaldanud neid küsimusi rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi dialoogide ja raamistike kaudu süsteemsemal ja strateegilisemal viisil käsitleda. Näiteks kutsutakse Marokoga sõlmitud liikuvuspartnerluses üles toetama Maroko ametiasutusi riikliku varjupaigasüsteemi tugevdamisel. Kuigi edu on saavutatud, tuleb teha veel tööd selle tagamiseks, et seda mõõdet hõlmaksid kõik poliitikadialoogid ja koostööraamistikud ning et varjupaigataotlejate ja pagulaste voogude juhtimise alast koostööd kolmandate riikidega tugevdatakse. Põhjalikumalt tuleks kaaluda seda, kuidas Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiamet (EASO) saaks liikmesriikide varjupaigaeksperte kasutades muu hulgas liikuvuspartnerluste raamistikus toetada varjupaiga- ja vastuvõtualase suutlikkuse suurendamist kolmandates riikides, kasutades vajaduse korral näiteks mestimisel põhinevat koostöömeetodit. Rahvusvahelise kaitse ja varjupaiga valdkonnas käivitati komisjoni arengukoostöö rahastamisvahendite alusel 2012.–2013. aastal 20 partnerriigis üle 15 uue projekti, mille maksumus on kokku üle 25 miljoni euro. Peale selle on komisjon kaalunud töö tegemist selle nimel, et keskenduda piirkondlikes kaitseprogrammides suuremal määral arengule, pöörates neis programmides endiselt põhitähelepanu kaitsesuutlikkuse suurendamisele ja varjupaigasüsteemide tõhustamisele partnerriikides ja -piirkondades. Seda püüdlust kajastab 16 miljoni euro suurune Lähis-Ida (Jordaania, Iraak ja Liibanon) piirkondlik arengu- ja kaitseprogramm, mis eelduste kohaselt käivitatakse lähitulevikus pikaajalise vastusena piirkonna pagulaskriisile. Programmiga ei suurendata mitte üksnes kohalike ja riiklike ametiasutuste suutlikkust pagulaste kaitse valdkonnas, vaid toetatakse samuti nii pagulaste kui ka neid vastu võtvate kogukondade sotsiaalmajanduslikku arengut. Piirkondlikke kaitseprogramme on võimalik veelgi parandada, näiteks selleks, et selgitada nende kasutamist strateegilise vahendina pikaleveninud keeruliste olukordade lahendamiseks ning laiendada kaitstud alasid ELi jaoks olulistes piirkondades. See peaks tagama pagulastele piisaval tasemel kaitse ja elatise ning lõpuks nende jaoks püsiva lahenduse leidmise. Selle raames võiks uurida iseseisva toimetuleku puudumise ja suurema haavatavuse tihedat seost kaitsega seotud probleemidega vastuvõtvas riigis. Nagu on märgitud komisjoni 4. detsembri 2013. aasta teatises „Vahemere rakkerühma tegevusest”,[19] osutuvad uued piirkondlikud kaitseprogrammid peale selle edukaks vaid juhul, kui neis osalevad ja neid rahastavad pikaajalisemalt nii EL kui ka liikmesriigid. Lisaks sõltub piirkondlike kaitseprogrammide edu ka kohustustest, mida esmased varjupaigariigid peale esmase varjupaiga pakkumise pagulaste vastu võtavad. See võib hõlmata kohustusi seoses tõhusa kaitse säilitamise, pagulaste ja vastuvõtvate elanikkondade toimetuleku parandamise, iseseisva toimetuleku strateegiate rakendamise, kohapealse integratsiooni või teiseselt rändelt naasvate isikute tagasivõtmisega. Samuti on võimalik ümberasustamist strateegilisemalt kasutada ja ümberasustamise valdkonna tegevust paremini ELi välissuhetesse integreerida. Selle tegevuse poliitiline ja praktiline koordineerimine ELi tasandil ja liikmesriikide vahel parandaks kahtlemata ümberasustamise strateegilist mõju, eriti kuna ELil on võimalik laiendada rahastamist suuremale hulgale ümberasustamist / humanitaarsetel kaalutlustel vastuvõtmist pakkuvatele paikadele ning teha rahalised vahendid kiiremini kättesaadavaks, et võimaldada kriisiolukordadele kiiresti reageerida. 2012. aastal asustati terves ELis ümber 4930 pagulast[20]. Ümberasustamise tõhusamaks kasutamiseks võiks kaaluda seda, kuidas luua partnerluse kaudu laiemaid sidemeid esmaste varjupaigariikidega. 5.1.3. Rändajate inimõigused Rändajate inimõiguste kaitse on ELi koostöös kolmandate riikidega valdkondadeülene prioriteet. Seda kajastavad rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi alusel ellu viidud arvukad projektid, mis on suunatud rändajate, sealhulgas laste ja haavatavate rühmade, (näiteks varjupaigataotlejate) kaitsele väärkohtlemise ja inimõiguste rikkumiste, sealhulgas inimkaubanduse eest, nende õiguste tugevdamisele tõhusama integratsioonipoliitika kaudu ning põhiteenuste, näiteks tervishoiu kättesaadavuse edendamisele. Rändajate inimõiguste kaitse on mitme ELi rahastatud rändealase algatuse valdkondadeülene prioriteet. Sellega seoses on võetud mitu suunatud meedet. Näiteks käivitab komisjon praegu koos Rahvusvahelise Punase Risti Föderatsiooniga 9,5 miljoni euro suurust üleilmselt koordineeritud kodanikuühiskonna meedet, milles keskendutakse haavatavate rändajate ja inimkaubanduse ohvrite õigustele. Peale selle hakkas komisjon 2012. aastal koos Rahvusvahelise Migratsiooniorganisatsiooniga seoses rändajate, sealhulgas ebaseaduslike rändajate õigusega kasutada tervishoiuteenuseid rakendama otsetoetuslepingut sellise projekti jaoks, millega soodustatakse tervishoiuteenuste osutamist rändajatele, romadele ja teistele haavatavatele rühmadele[21]. Rändajate, sealhulgas selliste kõige haavatavamate rändajate nagu naiste ja laste kaitset ärakasutamise ja tõrjutuse eest käsitatakse ühena temaatilise programmi mitmeaastase strateegiadokumendi 2011–2013 viiest peamisest tegevusvaldkonnast. Inimõigustega seotud küsimuste süsteemseks arutamiseks kolmandate riikidega peetavates poliitilistes ja valdkondlikes dialoogides saab aga teha veelgi rohkem. 24. aprilli 2013. aasta aruandes ELi välispiiride haldamise ja selle mõju kohta rändajate inimõigustele tunnistas ÜRO eriraportöör rändajate inimõiguste küsimuses, et rändajate inimõiguste kaitse on kuulutatud rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi valdkondadeüleseks prioriteediks. Eriraportöör kavandas loetelu soovitustest, mida on vaja rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi edasisel rakendamisel arvesse võtta. Pidevat tähelepanu tuleb pöörata rändajate, eelkõige laste ja teiste haavatavate rühmade inimõigustele, ning õhutada partnerriike võtma vastu ja rakendama reforme, millega tagatakse teatavad rändajate inimõiguste normid. Käesolevas aruandes käsitletaval ajavahemikul toimus ELis oluline areng ka inimõiguste valdkonnas üldiselt. 25. juunil 2012 võeti vastu ELi inimõiguste ja demokraatia strateegiline raamistik,[22] mis on esimene põhimõtete ja eesmärkide kogumik, millest juhindutakse töös inimõiguste edendamiseks terves maailmas. Peale selle võttis komisjon 2012. aasta juunis vastu teatise „Inimkaubanduse kaotamist käsitlev ELi strateegia aastateks 2012–2016”, mille eesmärk on tugevdada kooskõlastamist, sidusust ja koostööd inimkaubanduse ennetamisel ja selle vastu võitlemisel ning selle ohvrite kaitsmisel ka välismõõtmes[23]. 5.1.4. Ränne ja areng 21. mail 2013 võttis komisjon vastu teatise „Rändest tuleneva arengumõju maksimeerimine”,[24] mis sisaldab ettepanekuid selle kohta, kuidas EL saaks eelkõige rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi ja ELi arengupoliitika (muutuste kava) kaudu kujundada ambitsioonikama lähenemisviisi rändele ja arengule. Selles tehakse ettepanek järgida ELi tasandil rände ja arengu vaheliste seoste puhul laiemat lähenemisviisi, milles pööratakse suuremat tähelepanu lõuna–lõuna suunal toimuvatele voogudele, rände tõhusale integreerimisele riikide arengu- ja vaesuse vähendamise kavadesse ning pagulaste ja teiste põgenike kaasamisele pikaajalistesse arengukavadesse. Teatise põhisuundi kinnitati 23. septembril 2013 vastu võetud nõukogu järeldustes, mis sisaldavad arenguvaldkonna osalistele suunatud üleskutset integreerida rände- ja liikuvusküsimused oma poliitikavaldkondadesse ja nendes võetavatesse meetmetesse. Samuti analüüsiti ja käsitleti teatises kliimamuutuste, keskkonnaseisundi halvenemise ja rände vahelisi seoseid, sealhulgas kliimamuutustega kohanemise ja katastroofiohu vähendamise tähtsust ümberasustamise vähendamisel[25]. 2013. aasta oktoobris võttis komisjoni vastu ELi 2013. aasta aruande poliitikavaldkondade arengusidususe kohta,[26] mis sisaldab rändeküsimusi käsitlevat peatükki. Aruandes rõhutatakse rände ja liikuvuse suhtes võetud läbivaadatud üldise lähenemisviisi lisaväärtust vahendina, millega tagatakse sisepoliitika ning partnerriikide arenguprioriteetide strateegiline sidusus eelkõige liikuvuspartnerluste ja piirkondlike dialoogide kaudu. Ühtlasi kutsutakse selles üles tegema täiendavaid jõupingutusi, et tagada arenguprobleemide võimalikult ulatuslik arvestamine ELi ja liikmesriikide tööjõurännet ja liikuvust käsitlevates tegevuspõhimõtetes. Ette võib näha ka lisameetmeid diasporaade rolli suurendamiseks investeeringute ja majanduskasvu edendamisel. 5.1.5. Tagasisaatmine ja tagasivõtmine Tagasisaatmise ja tagasivõtmise probleemide käsitlemine on rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi lahutamatu osa. Ebaseaduslike rändajate edukas tagasipöördumine (vabatahtlik või sunniviisiline) on ebaseadusliku rände vastase võitluse põhielement ja hästi hallatud rände eeltingimus. EL teeb jõupingutusi koostöö tihendamiseks asjakohaste kolmandate riikidega, et suurendada nende tagasisaatmise ja tagasivõtmise suutlikkust. Toetatud on juba mitut projekti, et suurendada suutlikkust rakendada tagasivõtulepinguid sellistes riikides nagu Gruusia, Moldova, Ukraina, Sri Lanka ja Pakistan. Paljudes partnerriikides on aga vaja suutlikkust veelgi suurendada, ning keskenduda võiks näiteks sellele, et parandada partnerriikide vastutavate ametiasutuste võimet vastata õigeaegselt tagasivõtmistaotlustele, tuvastada isikud, kelle tagasisaatmist taotletakse, ning abistada ja reintegreerida tagasisaadetavaid isikuid. Peale selle võib pakkuda kolmandatele riikidele tehnilist abi, et toetada nende jõupingutusi kehtestada tagasivõtmise korda käsitlevad kokkulepped muude kolmandate riikidega. Varjupaiga- ja Rändefond võimaldab pakkuda kõnealustes valdkondades suuremat toetust. ELi tagasivõtulepingute sõlmimise ja rakendamise tagamiseks ELi käsutuses olevate stiimulite piiratud kättesaadavus, aga ka vajadus saavutada kolmandate riikidega koostöö tagasisaatmise, tagasivõtmise ja reintegratsiooni valdkonnas laiemalt on olnud keskne küsimus alates ELi tagasisaatmis- ja tagasivõtmispoliitika algusest[27]. Kooskõlas põhimõttega, mille kohaselt toetus oleneb tehtud edusammudest, peaksid iga ettepanekuga pidada läbirääkimisi tagasivõtulepingu üle kaasnema asjakohased stiimulid. Üldisemalt peaksid tagasisaatmis- ja tagasivõtmisküsimused alati moodustama osa ELi tasakaalustatud ja konsolideeritud pakkumisest kolmandale riigile ning vajaduse korral ei peaks need olema seotud mitte üksnes tõhusamate liikuvust käsitlevate sätetega, vaid ka muude poliitikavaldkondadega, nagu kaubandus (sh 4. teenuste osutamise viis), ettevõtlus ja tööstus. ELi tagasivõtulepingute üle läbirääkimiste pidamisel ja selliste lepingute rakendamisel peaks EL jätkuvalt rõhutama põhiõiguste kaitset ja keskenduma uute läbirääkimisjuhiste kaalumisel päritoluriikidele, sealhulgas vaatama iga juhtumi puhul eraldi hoolikalt läbi kolmanda riigi kodanike ja kodakondsuseta isikute tagasivõtmise üle läbirääkimiste pidamise lisaväärtuse ja vajalikkuse, lähtudes geograafilisest kaalutlustes ning ebaseadusliku transiitrände riskist, aga pakkuma ka asjakohaseid stiimuleid. 5.1.6. Ränne kui üleilmne nähtus Ränne on üleilmne ja keeruline nähtus. Hästi hallatud rännet tuleb käsitada väärtusena, mis võib aidata suurendada heaolu ja majanduskasvu. Eelkõige tuleks rõhku panna vajadusele kasutada ära liikuvusega kaasnevad suured võimalused. Samal ajal tuleks rändest lähtuvate probleemide edukaks lahendamiseks keskenduda poliitikas ebaseadusliku rände ja sundrände algpõhjustele, milleks on muu hulgas poliitilised muutused ja ebastabiilsus, aina suurenev lõhe rikaste ja vaeste vahel ning kliimamuutused. Ülitähtis on integreerida välispoliitika aspektid ELi rändepoliitikasse ning tagada seosed sise- ja välismõõtme vahel. ELi üldisesse välispoliitikasse tuleb sulandada ka siseküsimused, et hõlbustada süvendatud dialooge ja koostööd kolmandate riikidega. Samamoodi tuleb parandada koostööd ja kooskõlastamist mitmesuguste sidusrühmade vahel. Ära tuleb kasutada eelised, mida pakub Euroopa välisteenistuse ülevaade ELi üldistest välissuhetest, ning ELi delegatsioonide võimalik panus (vt punkt 5.2.1). 5.2. Rakendusviisid 5.2.1. ELi delegatsioonide roll Rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi rakendamine on komisjoni, Euroopa välisteenistuse ja liikmesriikide ühine ja jagatud vastutus kooskõlas nende aluslepingutes sätestatud vastavate pädevusvaldkondadega. ELi delegatsioonid esindavad ELi kolmandates riikides ning seepärast peaks neil olema keskne roll kohalikul tasandil ELi dialoogi suunamisel, pidamisel ja kooskõlastamisel koostöös liikmesriikide diplomaatiliste esindustega. Samuti on neil ülitähtis roll ELi välispoliitika esindatuse tagamisel kolmandates riikides ja mitmepoolsetes organisatsioonides. Lisaks haldavad nad välisabi ning arengukoostöö programme ja projekte. Üldisemalt peaksid ELi delegatsioonid olema suuremal määral kaasatud varjupaiga ja rändega seotud arengusuundade analüüsimisse ja neid käsitlevate aruannete koostamisse riigi kohta, kus nad on akrediteeritud, et hõlbustada rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi rakendamise jätkamist ja selle edasist arendamist. Delegatsioonidel on määrava tähtsusega roll dialoogi ja koostöö tugevdamiseks kohalikul tasandil ning meetmete kooskõla tagamisel ELi üldise välispoliitikaga ja väliskoostöö prioriteetidega. 5.2.2. Liikmesriikide kaasamine ja täielik osalemine Rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi meetmeid edendavad ja võtavad nii ELi institutsioonid kui ka liikmesriigid. Rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi raamistiku pakutavate võimaluste täielikuks kasutamiseks ning eeskätt lähenemisviisiga seotud tegevuse nähtavuse, jätkusuutlikkuse ja tõhususe tagamiseks on ülioluline kaasata aktiivselt liikmesriigid. Rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi mittesiduv ja paindlik laad on üks kõnealuse raamistiku eelis, mis võimaldab konkreetsetel liikmesriikidel teha (erineval määral) koostööd seoses nendes riikides või piirkondades tehtava tööga, mille kohta neil on konkreetseid eriteadmisi. Selline paindlikkus on samas ka lähenemisviisi nõrk koht, sest mõnel juhul on seetõttu keeruline tagada ELi tasakaalustatud ja terviklik pakkumine kolmandatele riikidele, näiteks seoses liikuvuspartnerlusega. Peale selle on liikmesriikide erinevates koostööraamistikes osalemise tasemed väga erinevad. Näiteks ei osale viis liikmesriiki üheski seni sõlmitud liikuvuspartnerluses. Enamik liikuvuspartnerlustes osalevaid liikmesriike ei ole nende rakendamist veel rahaliselt toetanud. Sellega seoses on vaja kaaluda ja arutada, kuidas tagada, et EL ja liikmesriigid suudaksid jätkata kolmandatele riikidele tõeliste ja tasakaalustatud partnerluste pakkumist. Lähtuda tuleb erinevatest tugevatest külgedest, võimetest, rahastamisallikatest, pädevustest ning ELi institutsioonide ja liikmesriikide suhetest. Liikmesriike õhutatakse tegema liikuvuspartnerluste toetamiseks suuremaid jõupingutusi nii rahaliste vahendite kui ka reguleerivate või seadusandlike meetmete kaudu. 5.2.3. Rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi rahastamine Rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi rahastamine ajavahemiku 2007–2013 mitmeaastase finantsraamistiku alusel on tagatud peamiselt ELi väliskoostöö rahastamisvahenditega. Eeskätt on liikuvuspartnerluste, piirkondlike dialoogide ja piirkondlike kaitseprogrammide rakendamist märkimisväärselt toetatud rände ja varjupaiga temaatilisest programmist. Toetust on antud ka ELi arengukoostöö rahastamisvahendi ja ELi stabiliseerimisvahendi temaatiliste programmide raames. Üha enam käsitletakse rännet prioriteetse teemana ka ELi geograafilise koostöö rahastamisvahendite puhul. Näiteks eraldati ainuüksi 2012. aastal kahepoolse ja piirkondliku koostöö rahastamisvahenditest üle 90 miljoni euro rändega seotud abiks 25 riigis. Komisjon jätkab uues mitmeaastases finantsraamistikus rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemist rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi rakendamiseks, muu hulgas uute siseasjade fondide väliskomponendi alusel. ELi uutest arengukoostöö rahastamisvahenditest antakse ka edaspidi toetust nii geograafiliste rahastamisvahendite (ühinemiseelse abi rahastamisvahend, Euroopa naabruspoliitika rahastamisvahend, arengukoostöö rahastamisvahend, Euroopa Arengufond) kui ka temaatiliste rahastamisvahendite (eelkõige arengukoostöö rahastamisvahendi üleilmsete avalike hüvede ja probleemide programmi rände- ja varjupaigakomponent) alusel. Kõnealuste rahastamisvahendite kaudu toimuvat rahastamist kavandatakse kooskõlas ELi kohustustega, mis hõlmavad abi tõhusust ning nõuetekohase tähelepanu pööramist partnerriikide vajadustele ja prioriteetidele. Peale selle võimaldab rändealast koostööd selliste suure sissetulekuga riikide ja peamiste partneritega nagu India ja Hiina rahastada tulevane partnerluse rahastamisvahend. Lisaks välisabi rahastamisvahenditele tagatakse rahastamine uute siseasjade fondide, Varjupaiga-, rände- ja integratsioonifondi ning Sisejulgeolekufondi väliskomponendi alusel. Kõnealuste fondide puhul keskendutakse aga peamiselt sellistele algatustele, mis ei ole arengule suunatud, ning peamiselt ELi sisepoliitika välistahkude rakendamisele muu hulgas sellistes valdkondades nagu ebaseaduslike rändajate tagasipöördumine ja tagasivõtmine. Liikmesriike õhutatakse suurendama oma rahalist toetust rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi rakendamisele. 5.3. Geograafiliste prioriteetide seadmine Alates 2012. aastast kohaldatakse rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi raamistikku ja metoodikat üleilmselt kõigi asjakohaste kolmandate riikide suhtes. See annab piisava paindlikkuse, et kujundada vajaduse korral välja sobilikud prioriteedid ning kohandada ELi lävimist partnerriikidega nõuetekohaselt ja kooskõlas kehtiva välispoliitika ning varjupaiga- ja rändepoliitikaga. Geograafilise tasakaalu põhimõte on endiselt sobiv kriteerium, mida tuleks aga tõlgendada paindlikult, võttes arvesse ELi selgelt määratletud strateegilist huvi. Teised asjakohased kriteeriumid on endiselt 1) kolmanda riigi strateegiline huvi mõne rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi temaatilise valdkonna, eelkõige rändesurve ulatuse, aga ka tagasivõtmis- ja liikuvusküsimuste vastu; 2) üldised poliitilised suhted kolmanda riigiga, sealhulgas inimõiguste järgimine ja üldised küsimused (kaubandus, areng, julgeolek, turism jne); 3) kolmanda riigi väljendatud huvi ja tema institutsiooniline suutlikkus koostööd teha ning 4) selge nägemus oodatavatest tulemustest ja tagajärgedest. Sellega seoses on ülitähtis kasutada parimal võimalikul viisil piiratud ressursse – see nõuab selgete prioriteetide seadmist, ulatuslikumat kooskõlastamist ja oma tegevuse paremat suunamist. Ettepanekud rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi tulevaste prioriteetide kohta on esitatud lisades. 6. Järeldus Käesolev aruanne näitab, et 2012. ja 2013. aastal tehti olulisi edusamme tugevama ja sidusama rände- ja varjupaigaalase välispoliitika suunas. Märkimisväärset edu saavutati poliitiliste suhete tugevdamisel kolmandate riikide ja piirkondade, nt Vahemere lõunaosa riikide ning idapartnerluse riikidega. Meetmeid võeti ka partnerriikide institutsiooniliste ja seadusandlike reformide toetamiseks ja nende suutlikkuse suurendamiseks. Eelkõige on liikuvuspartnerlused osutunud kõrgetasemeliseks kahepoolseks raamistikuks, milles käsitleda rände- ja varjupaigaküsimusi sellisel viisil, mis muudab koostöö vastastikku kasulikuks. Olemasolevate raamistike, algatuste ja vahendite parandamiseks tuleb aga teha rohkem tööd. Näiteks on vaja uurida teatavaid praegusi dialoogiprotsesse, et muuta need tõhusamaks ja toimivamaks ning viia need paremini tasakaalu temaatiliste prioriteetidega. Rände ja liikuvuse suhtes võetud üldine lähenemisviis on endiselt tõhus raamistik kolmandate riikide ja piirkondade dialoogi ja operatiivkoostöösse kaasamiseks. Komisjon jätkab oma rolli täitmist rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi rakendamisel ning astub seeläbi samme ELi tugevama ja sidusama välistegevuse suunas. On tähtis rõhutada, et rände ja liikuvuse suhtes võetud üldine lähenemisviis tugineb kõikide sidusrühmade aktiivsele osalemisele vastavalt nende vajadustele ja prioriteetidele. Kolmandate riikidega vastastikusel usaldusel ja ühistel huvidel põhinevate tugevate ja tihedate partnerluste loomine nõuab aega, pühendumust ja vastupidavust ning ELi osalejate ja liikmesriikide otsusekindlust oma seadusjärgset rolli aktiivselt täita. Liidu rände- ja varjupaigaalase välispoliitika olulisus suureneb ning poliitika edukaks rakendamiseks on ülioluline tugevdada liikmesriikide, Euroopa välisteenistuse, ELi ametite ja komisjoni koostööd. [1] KOM(2011) 743. [2] Nõukogu dokument 9417/12. [3] Komisjon esitles oma neljandat viisanõude kaotamise järgset järelevalvemehhanismi käsitlevat aruannet 28. novembril 2013 (COM(2013) 836). [4] Kõnealune nimetus ei piira seisukohti staatuse suhtes ning on kooskõlas ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooniga 1244/99 ja Rahvusvahelise Kohtu arvamusega Kosovo iseseisvusdeklaratsiooni kohta. [5] Nõukogu dokument 11579/12. [6] COM(2013) 807. [7] Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 539/2001, milles loetletakse kolmandad riigid, kelle kodanikel peab välispiiride ületamisel olema viisa, ja kolmandad riigid, kelle kodanikud on sellest nõudest vabastatud (COM(2013) 853). [8] Näiteks viimane, 15. novembri 2013. aasta aruanne näitas, et Ukraina on teinud märkimisväärseid edusamme seoses seadusandlike meetmetega (COM(2013) 809). [9] Euroopa Ülemkogu dokument 217/13. [10] COM(2013) 869. [11] Terve 2012. ja 2013. aasta vältel on Alžeeria keeldunud alustamast ELiga läbirääkimisi tagasivõtulepingu üle. [12] Nõukogu võttis läbirääkimisjuhised vastu 5. detsembril 2013. [13] Ülemaailmne rände- ja arengufoorum on pärast esimest ÜRO kõrgetasemelist dialoogi 2006. aastal kujunenud algatus, mille eesmärk on praktiliselt ja tegevusele suunatud viisil käsitleda rände ja arengu seoseid. Tegemist on mitteametliku, mittesiduva ja vabatahtliku valitsuste juhitud protsessiga. [14] Dialoogis ei arutata viisade ja tagasivõtmisega seotud küsimusi, mida käsitletakse ELi–Venemaa viisalihtsustus- ja tagasivõtulepingute alusel moodustatud sihtotstarbelistes ühiskomiteedes. [15] COM(2013) 923. [16] Käesolevas aruandes viitab termin „viisa” lühiajalisele viisale, mis võimaldab viibida riigis kuni 90 päeva 180 päeva jooksul. [17] Otsus 3/CP.18, avaldatud dokumendis FCCC/CP/2012/8/Add.1. [18] Tuleb märkida, et komisjon käivitas 18. novembril 2011 ELi rändeportaali, mis pakub praktilist teavet inimestele, kes kaaluvad rändamist mis tahes liikmesriiki. Kõnealune veebisait oli alguses inglis- ja prantsuskeelne. 2013. aastal lisati hispaania- ja araabiakeelsed versioonid ning alates 2014. aastast on kättesaadav ka portugalikeelne versioon. Vt http://ec.europa.eu/immigration. [19] COM(2013) 869. [20] 4930 pagulast asustasid ELi ümber 12 liikmesriiki, nimelt Tšehhi Vabariik, Taani, Saksamaa, Iirimaa, Hispaania, Prantsusmaa, Leedu, Madalmaad, Portugal, Soome, Rootsi ja Ühendkuningriik (allikas: Eurostat). [21] Komisjon kaasrahastab 60 % (1,5 miljonit eurot). [22] Nõukogu dokument 11855/12. [23] COM(2012) 286. [24] COM(2013) 292. [25] Need järeldused on kooskõlas ka soovitustega komisjoni talituste töödokumendis „Kliimamuutused, keskkonnaseisundi halvenemine ja ränne” (SWD(2013) 138), mis võeti vastu 16. aprillil 2013 osana kliimamuutustega kohanemist käsitlevast ELi strateegiast. [26] SWD(2013) 456. [27] Vt nt komisjoni 2011. aasta hinnang ELi tagasivõtulepingutele (KOM(2011) 76). I LISA – Liikuvuspartnerlused – || Sõlmitud || Arutelud on käimas || Kaalutakse 2014. aastal || Kaalutakse siis, kui asjaolud seda võimaldavad Alžeeria || || || || X Egiptus || || || || X Liibüa || || || || X Maroko || X || || || Tuneesia || X || || || Jordaania || || X || || Liibanon || || || || X Süüria || || || || X Armeenia || X || || || Aserbaidžaan || X || || || Valgevene || || || X || Gruusia || X || || || Moldova || X || || || Ukraina || || || || X Cabo Verde || X || || || Liikuvuspartnerluse puhul tuleks kaaluda järgmisi kandidaatriike. Alžeeria. Euroopa naabruspoliitika uut tegevuskava käsitlevate käimasolevate läbirääkimiste kontekstis väljendas Alžeeria oma huvi rände-, liikuvuse- ja julgeolekualase dialoogi alustamise vastu, arvestades võimalust alustada lõpuks ELiga rände valdkonnas struktureeritud koostööd. Sõltuvalt Alžeeria valmisolekust alustada ELiga läbirääkimisi tagasivõtulepingu üle, võib selline raamistik olla liikuvuspartnerlus. Ukraina. Rände- ja liikuvusealane koostöö selle riigiga on juba praegu väga hästi arenenud, toimudes muu hulgas ELi–Ukraina viisadialoogi raames, ent Ukraina ei ole omalt poolt veel väljendanud huvi ELiga liikuvuspartnerluse loomise vastu. Seda võimalust võib aga järgnevatel kuudel kaaluda sõltuvalt arengusuundadest kõnealuses riigis. Valgevene. Hoolimata ELi ja Valgevene keerulistest poliitilistest suhetest muu hulgas inimõigustega seotud küsimuste tõttu, on koostöövaldkonnad olemas – nt inimkaubandus, piirihaldus ja varjupaigavaldkond – ning võivad moodustada edaspidise dialoogi aluse. Peale selle võib mitut Valgevene jaoks muret tekitavat küsimust käsitleda rände ja liikuvuse suhtes kujundatud üldise lähenemisviisi raamistikus. Vilniuses toimunud idapartnerluse tippkohtumisel osutas Valgevene, et ta on valmis alustama läbirääkimisi viisalihtsustus- ja tagasivõtulepingute üle. Sellisel taustal võib kaaluda liikuvuspartnerluse loomist. Oma 12. septembri 2013. aasta soovituses, milles käsitletakse ELi poliitikat Valgevene suhtes,[1] toetas Euroopa Parlament ELi ja Valgevene vahelise liikuvuspartnerluse algatamist. II LISA – Rände ja liikuvuse ühised kavad – || Sõlmitud || Arutelud on käimas || Kaalutakse 2014. aastal || Kaalutakse siis, kui asjaolud seda võimaldavad Hiina || || || || X India || || X || || Indoneesia || || || X || Nigeeria || || X || || Lõuna-Aafrika || || || X || Ghana || || || || X Kasahstan || || || X || Brasiilia || || || X || Nende riikide arv, kes kvalifitseeruvad rände ja liikuvuse ühise kava jaoks, on põhimõtteliselt palju suurem kui nende riikide arv, kes kvalifitseeruvad liikuvuspartnerluse jaoks, ja prioriteetide seadmine on seega keerulisem. Võimalike kandidaatide hulka kuuluvad nii ELi strateegilised partnerid kui ka partnerid, kes kajastavad ELi konkreetset huvi mõne rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi nelja temaatilise prioriteedi vastu. Rände ja liikuvuse ühiste kavade prioriteetsete partnerite valikul tuleks lähtuda poliitilisest ja majanduslikust tähtsusest ja teostatavusest, aga ka rahaliste vahendite ja inimressurssidega seotud võimalustest ja piirangutest. Sellest vaatenurgast tuleks teha kahepoolset koostööd riikidega, kes pakuvad ELile huvi majanduskasvu tagamise küsimuses. Peale selle tuleks kooskõlas nõukogu 29. mai 2012. aasta järeldustega rände ja liikuvuse suhtes võetud üldise lähenemisviisi kohta pidada prioriteetseks rändeteedel asuvaid strateegilise tähtsusega riike ning päritolu- ja transiitriike, eelkõige selliseid riike, kellel on ELi ja selle liikmesriikidega ühised huvid ning kes on valmis nendega vastastikku kohustusi võtma. Rände ja liikuvuse ühiste kavade puhul tuleks kaaluda järgmisi kandidaatriike. Hiina. EL on väljendanud huvi teha Hiinaga tagasisaatmise ja liikuvuse valdkonnas rohkem koostööd. Rände ja liikuvuse ühise kava kehtestamine aitaks dialoogi veelgi hõlbustada ja struktureerida ning luua platvormi konkreetseks ja hädavajalikuks koostööks rände- ja liikuvusküsimustes. Koos majanduse arenemisega muutub Hiina (seaduslike ja ebaseaduslike) rändajate jaoks üha tähtsamaks sihtriigiks ning puutub kokku märkimisväärsete probleemidega vajalike seadusandlike ja poliitiliste meetmete kavandamisel. See on võimalik alus suhetele ja koostööle ELiga ka muudes küsimustes kui viisa- ja tagasivõtmise teemad. Indoneesia. Indoneesia on ELi jaoks prioriteetne riik tulenevalt selle suurusest, demograafiast, majandusest ja geopoliitilisest tähtsusest. Indoneesia sobib hästi väljakujunevasse arutelusse, mis käsitleb rände-, liikuvus- ja viisapoliitika raamistiku koostamist kui majanduskasvu edendamise vahendit. Tuleb sõnastada vastused Indoneesia küsimustele ja palvetele seoses tema staatusega Schengeni viisa küsimuses ning sellega seoses asjakohaselt ja struktureeritult teavet vahetada. Rände ja liikuvuse ühine kava looks sobiva raamistiku selliste konkreetsete küsimuste analüüsimiseks, pakkudes samal ajal üldist platvormi mõtestatud poliitiliseks suhtlemiseks ning projektide ja muude meetmete suunatud väljatöötamiseks. Lõuna-Aafrika. Selle riigiga juba toimub kohaliku rände alane dialoog ja kõnealust koostööd on võimalik veelgi süvendada. Lõuna-Aafrikal on ELi olukorraga teatavad ühised jooned. Tegelikult on Lõuna-Aafrika valdavalt sihtriik naaberriikidest pärit töötajatele ja varjupaigataotlejatele. Sellisest olukorrast tulenevalt soovib Lõuna-Aafrika vahetada parimat tava, et suurendada oma suutlikkust kõnealuste rändevoogudega toime tulla. Selles võiks keskenduda näiteks teatavate reisijate liikide liikuvuse tõhustamisele ning riigi suutlikkuse suurendamisele rahvusvahelise kaitse ja tööjõurände haldamise valdkondades. Ghana. Kõnealusele riigile, kust lähtub märkimisväärne rändesurve ELile, on juba pakutud nn esimese põlvkonna liikuvuspartnerlust. Samuti on olemas suur võimalus koostöö tegemiseks rände- ja arenguküsimustes, sest riik on üha enam muutumas piirkondlikuks rändekeskuseks ja tunnistab rände tähtsust oma arengualases tegevuskavas. Võimalus kehtestada rände ja liikuvuse ühine kava pakuti Ghana ametiasutuste välja juba 2012. aastal, ent seni ei ole sellele kinnitavat tagasisidet saadud. Riik on kantud tabelisse hilisema kaalumise eesmärgil, kuid praegu ei soovitata ELi täiendavat aktiivset sekkumist. Kasahstan. Kasahstan on ELi tähtis partner Kesk-Aasias. EL soovib süvendada oma koostööd ja kontakte Kasahstaniga, pidades läbirääkimisi uue, tõhusama partnerlus- ja koostöölepingu üle. Ühtlasi soovib EL soodustada Kasahstani ja ELi vahel teabevahetust ja parandada inimestevahelisi kontakte mitmesuguste programmide kaudu, mille tähtis element on inimeste liikuvus. Kasahstan on mitmel korral väljendanud huvi täiendava koostöö vastu rändeküsimustes. Brasiilia. Tõhusam kahepoolne koostöö Brasiiliaga pakub võimalusi mõlemale poolele. ELi ja Brasiilia strateegilise partnerluse raames nõustusid mõlemad pooled tegema ulatuslikumat koostööd majandusküsimustes, sealhulgas konkurentsi ja investeeringute valdkonnas. Selleks koostavad EL ja Brasiilia tegevuskava, mis sisaldab Brasiilia ja ELi vahel teadlaste, üliõpilaste ja ettevõtjate liikuvuse hõlbustamisele suunatud meetmeid. Brasiilia kuulub nende prioriteetsete riikide loetelusse, kellega EL peaks arendama konkreetsemaid partnerlusi ja tegema kindlaks spetsiaalsed inimkaubandusealased koostöövaldkonnad. Brasiilia vaatab praegu läbi oma rändealaseid õigusakte, samal ajal kui rändesuundumused kõnealuse riigi ja ELi vahel on muutumas, luues väga huvitava võimaluse tugevamaks koostööks. Mõnikord tagab piirkondlik lähenemisviis ressursside tõhusama kasutamise ja oluliselt paremad poliitilised tulemused, kui oleks võimalik saavutada kahepoolse dialoogi ja koostöö kaudu. Sellega seoses on vastselt loodud rändepartnerlusel Siiditee riikidega potentsiaali pakkuda võimalikku jõulisemat rändevoogude haldamise alast dialoogi ja koostööd mitme tähtsa päritolu- ja transiitriigiga, sealhulgas Iraani ja Pakistaniga, ning seepärast tuleks tugevdada koostööd nende riikidega piirkondliku lähenemisviisi raames. Samamoodi tundub, et kahepoolse koostöö tihendamise asemel üksikute Ida-Aafrika riikidega, näiteks Kenyaga, kus on suur arv pagulasi, oleks praegu mõistlikum edendada ELi–Aafrika dialoogi raames toimuvat suunatud piirkondlikku dialoogiprotsessi Ida-Aafrika rändeteedel asuvate riikidega, võttes arvesse muutuvat ebakorrapärast liikumist asjaomases piirkonnas ning vajadust kõikehõlmavalt ja tõhusalt ennetada Aafrika Sarvelt pärit rändajate salaja üle piiri toimetamist ja inimkaubandust ning nende nähtuste vastu võidelda. [1] Euroopa Parlamendi dokument 2013/2036.