[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 19.5.2005

KOM(2005) 195 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Teatis kriminaalasjades tehtud kohtuotsuste vastastikuse tunnustamise ja liikmesriikidevahelise usalduse tugevdamise programmi kohta{SEC(2005) 641}

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Teatis kriminaalasjades tehtud kohtuotsuste vastastikuse tunnustamise ja liikmesriikidevahelise usalduse tugevdamise programmi kohta

Sissejuhatus

1. Vastastikuse tunnustamise põhimõtet tutvustati Euroopa Ülemkogu Tampere kohtumisel 1999. aastal kui Euroopa õigusruumi nurgakivi ning selle tähtsust rõhutati ka põhiseaduse lepingus, põhimõtte olulisust tunnistatakse taas Haagi programmis, kus vastastikuse tunnustamise areng seotakse liikmesriikidevahelise usalduse kasvuga.

2. Ligi viis aastat pärast seda, kui nõukogu ja komisjon võtsid vastu Euroopa Ülemkogu Tampere kohtumise suuniste rakendamiseks koostatud vastastikuse tunnustamise kava, esitatakse käesolevas teatises komisjoni ideed vastastikuse tunnustamise põhimõtte edasise rakendamise kohta, arvestades juba omandatud kogemust, ning tegevuskava elementide kohta, et tugevdada liikmesriikidevahelist usaldust .

3. Teatis on osa komisjoni üldisest ettevõtmisest, et koostada tegevuskava Haagi programmi elluviimiseks. Kavandades lähema viie aasta tegevuskava (vt SEC(2005)641), rõhutab komisjon eriti rakendamise esimese etappi (2005-2007) tähtsust, võttes arvesse, et pärast põhiseaduse lepingu jõustumist on vaja teha vahekokkuvõte. Haagi programmis rõhutatakse vajadust hinnata poliitika rakendamist, vajadust arvestada hindamise tulemustega ja vajadusel muuta kokkulepitud prioriteete.

Vastastikuse tunnustamise põhimõtte rakendamine

4. Vastastikuse tunnustamise põhimõtte rakendamine kriminaalõiguses on juba mitu aastat olnud Euroopa Liidu üks peamisi ja kahtlemata paljulubavamaid tegevusvaldkondi. aasta detsembris 2000 vastu võetud programmi nelja-aastase rakendamise jooksul on umbes pooled kavandatud meetmed õigusaktidega vastu võetud või vastu võtmisel. Nende hulgas on ainult ühe, raamotsus Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta,[1] üle võtmine siseriiklikesse sätetesse läbi kukkunud.

5. Käesolev teatis käsitleb vastastikuse tunnustamise programmi veel rakendamata aspekte, et määratleda Haagi programmi suunistest lähtuvad prioriteedid tulevasteks aastateks ning analüüsib seniseid saavutusi.

Vastastikune tunnustamine kriminaalmenetlusele eelnevas etapis

Vastastikuse tunnustamise põhimõte ja tõendite kogumine [2]

6. Haagi programmi rakendamiseks peab võtma nõukogu ettepaneku tõendite kogumise kohta vastu enne 2005. aasta lõppu. Pärast varade arestimist käsitleva raamotsuse vastuvõtmist, [3] on see tekst esimene oluline samm vastastikuse tunnustamise põhimõtte rakendamiseks kriminaalmenetluse eelses tõendite kogumise etapis. Tõendite kogumine ei hõlma siiski kõikide vajalike tõendite kogumist. Kahtlusaluste, tunnistajate ja ekspertide ülekuulamine, pangaarvete järelevalve või telefonikõnede pealtkuulamine tuleks samuti lülitada uurimismeetodite hulka, millele laienevad vastastikuse tunnustamise põhimõtted. Lõppeesmärk on luua ühtne õigusakt, mis lihtsustaks liidu territooriumil erinevat liiki kriminaalvaldkonnaga seotud tõendite kogumist. Komisjoni arvates tuleks vastastikuse tunnustamise põhimõtte rakendamisel jätta vastutus juurdluse läbiviimise eest erinevate tõendite kogumiseks otsuse teinud riigile, sest liikmesriik, kus otsust täidetakse seda ei vaidlusta. Just seetõttu soovitab komisjon loobuda teo mõlemapoolselt süüteoks tunnistamise nõudest kõikides tõendite kogumisega seotud valdkondades. Tõendite kogumise viiside suhtes tuleb järgida igas liikmesriigis asjaomast liiki juurdluse läbiviimiseks kehtivaid siseriiklikke eeskirju eeldades, et 29. mai 2000. aasta konventsiooni artikli 4 lõike 1 sätetest lähtuvalt järgib täideviiv liikmesriik otsuse teinud liikmesriigi selgesõnaliselt esitatud nõudeid ja menetluskorda. Tõendite kogumist (vt alljärgnevat punkti 3.1.1.2) minimaalses ulatuses ühtlustava eeskirja vastuvõtmine peaks võimaldama kasutada ühe liikmesriigi territooriumil legaalselt kogutud tõendeid teise liikmesriigi kohtus.

7. Vastastikuse tunnustamise põhimõtte laiendamine kõikidele tõendite kogumisega seotud valdkondadele tõstatab küsimuse 29. mai 2000. aasta konventsiooni Euroopa Liidu liikmesriikidevahelise vastastikuse õigusabi kohta kriminaalasjades[4] ja selle 2001. aasta protokolli[5] edasisest saatusest, sest need ei ole veel ratifitseerimisotsuste vähesuse tõttu jõustunud. Lisaks tõendite kogumise vastastikuse tunnustamise üldmeetme loomisele on vaja arvestada nende kahe õigusakti sätete muutmise vajadusega pärast põhiseaduse lepingu jõustumist Euroopa seaduse või raamseadusena.

8. Võimalike probleemide seas tuleb mainida ka õigusasutuste ja politsei pädevuste erinevust liikmesriigiti. Erinevused võivad hägustada erinevate koostöövormide vahelisi piire. Kuigi erinevad koostöövormid täiendavad üksteist kehtivad nende suhtes erinevad eeskirjad. Komisjon koostab vastava ettepaneku, lähtudes kriminaalasjadega seotud teabe avalikustamise põhimõttest.

Vabadusekaotuseta kohtueelsete järelevalvemeetmete vastastikune tunnustamine

9. Komisjon avaldas 2004. aasta augustis rohelise raamatu vabadusekaotuseta kohtueelsete järelevalvemeetmete vastastikuse tunnustamise kohta.[6] Tõdedes, et eelvangistuse ülemäärane rakendamine on vanglate ülerahvastatuse üks põhjus ning et siseriiklike õigusaktide alternatiivseid sätteid ei saa teises liikmesriigis alaliselt elava isiku suhtes sageli kohaldada, pakutakse rohelises raamatus välja erinevaid lahendusi. Käimasolevate konsultatsioonide lõppedes koostab komisjon 2005. aasta jooksul seadusandlikud ettepanekud.

Lõplike kohtuotsuste vastastikune tunnustamine

10. Vastastikuse tunnustamise põhimõtte rakendamine eeldab, et ühes liikmesriigis tehtud lõpliku kohtuotsusega kaasnevad teistes liikmesriikides vastavad tagajärjed. Lisaks Euroopa vahistamismäärusele on selle küsimusega seotud kahte aspekti juba käsitletud raamotsuste ettepanekutes rahatrahvide[7] ja konfiskeerimisotsuste[8] vastastikuse tunnustamise kohta. Siiski vajavad mitmed olulised aspektid veel arutamist.

Vastastikune teabevahetus süüdimõistvate kohtuotsuste kohta

11. Süüdimõistvate kohtuotsuste vastastikuse tunnustamise eeltingimus on sellekohase teabe hästi korraldatud liikumine liikmesriikide vahel. Korrates Euroopa Ülemkogu 25. ja 26 märtsi 2004. aasta kohtumise järeldustes esitatud ideed, kutsuti Haagi programmis komisjoni üles esitama oma ettepanekud „teabevahetuse tõhustamiseks eelkõige seksuaalkurjategijaid käsitlevate süüdimõistvate kohtuotsuste ja õiguste äravõtmise siseriiklike registrite andmete osas, eesmärgiga, kiita ettepanekud heaks 2005. aasta lõpuks“. Komisjon esitas 2005. aasta jaanuaris valge raamatu, milles analüüsitakse peamisi probleeme, mis on seotud teabevahetusega kriminaalasjades tehtud süüdimõistvate kohtuotsuste kohta ning tehakse ettepanek arvutipõhise teabevahetussüsteemi loomiseks. Need ettepanekud esitatakse 2005. aastal kohe pärast komisjoni esimesi selleteemalisi arutelusid.

Non bis in idem põhimõte

12. Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 50 kohaselt: „ei tohi kedagi uuesti kohtu alla anda ega karistada kuriteo eest, milles ta on liidu territooriumil seaduse järgi juba lõplikult õigeks või süüdi mõistetud.“ Harta laiendab non bis in idem põhimõtte kohaldamise kogu Euroopa Liidu territooriumile, mis on edasiminek võrreldes Euroopa inimõiguste konventsiooni 7. protokolliga, mida kohaldati vaid osalejariigi territooriumil.

13. See põhimõte oli aluseks Euroopa Ühenduste Kohtu olulisele otsusele,[9] milles täpsustatakse nende ulatust vastavalt Schengeni rakenduskonventsioonile, mille artiklites 54–58 kinnitatakse ja kohandatakse non bis in idem põhimõtet. Esimesed sammud non bis in idem põhimõtte rakendamisel tehti Kreeka initsiatiivil.[10] Nimetatud tegevus peatati pädevuste konflikti tekkimise tõttu (vt alljärgnevat). Neid kahte küsimust käsitletakse komisjoni 2005. aasta rohelises raamatus ning seejärel 2006. aastal seadusandlikkus ettepanekus.

Teistes liikmesriikides tehtud süüdimõistvate kohtuotsustega arvestamine kriminaalmenetluste käigus.

14. Enamikus liikmesriikides on eelnevatel kriminaalasjades tehtud süüdimõistvatel kohtuotsustel mõju uue kriminaalmenetluse algatamisel: korduv rikkumine võib mõjutada kohaldatava menetluse korda, õigusrikkumise kvalifitseerimist või sagedamini karistusliiki ja -määra. Komisjon esitas äsja raamotsuse ettepaneku, mis käsitleb Euroopa Liidu liikmesriikide vahel süüdimõistvate kohtuotsuste arvesse võtmist uue kriminaalmenetluse korral ning mis sätestab, et üldjuhul peab teises liikmesriigis tehtud süüdimõistva kohtuotsuse tagajärg olema võrdne siseriikliku süüdimõistva kohtuotsustega, ning täpsustab mõningaid selle põhimõtte kohaldamise sätteid. Vastastikuse tunnustamise põhimõtte rakendamist seoses korduva kuriteoga on käsitletud 6. detsembri 2001. aasta raamotsuses euro võltsimisvastase kaitse kohta.[11] Uus õigusakt toetab oluliselt lõplike kohtuotsuste vastastikuse tunnustamise sätteid.

Süüdimõistvate kohtuotsuste täitmine

15. Ühes liikmesriigis tehtud süüdimõistvat kohtuotsust peab olema võimalik täita kogu liidu territooriumil. Lähtudes rohelisest raamatust[12] algatas komisjon 2004. aasta aprillis arutelu kriminaalkaristuse ühtlustamise, vastastikuse tunnustamise ja täideviimise kohta. Austria, Rootsi ja Soome esitasid algatuse, mille eesmärk on võimaldada liikmesriigil viia täide selline süüdimõistev otsus, mis on tehtud tema kodaniku või residendi suhtes teises liikmesriigis ja mis näeb ette vanglakaristuse rakendamist. Õigusakt peaks ühtlasi lihtsustama teatavate Euroopa vahistamismääruse sätete kohaldamist, mis võimaldasid väljaandmisest keelduda, kui karistust tuli kanda kohtuotsuse teinud liikmesriigis.

16. Õigusakt ei käsitle siiski ei vabadusekaotuseta meetmete ega tingimisi karistuse rakendamist ega ka karistuse kehtetuks tunnistamise tingimusi mõnes teises liikmesriigis määratud karistuse tõttu. Neid küsimusi käsitlevate õigusaktide ettepanekud esitab komisjon 2007. aastal.

Õiguste äravõtmise vastastikune tunnustamine

17. Kriminaalasjades tehtud süüdimõistvad kohtuotsused on sageli seotud teatavate õiguste äravõtmisega (ära võetakse õigus töötada lastega, osaleda riigihankepakkumistel, juhtida sõidukit …), mis olenevalt liikmesriigist on sätestatud seadustega, lähtuvad kohtuotsustest või haldusaktist. See on eriti tundlik teema ühelt poolt suurte erinevuste tõttu võimalike õiguste äravõtmise valdkondade vahel ja teiselt poolt probleemide tõttu õiguste äravõtmist käsitleva teabe liikumise korraldamises. Esimese suure edasimineku kriminaalasjades tehtud süüdimõistvaid kohtuotsuseid käsitleva teabe vahetamisel tagab selle teabe vahetamine arvutipõhise teabevahetussüsteemi kaudu. Komisjon ei poolda üldiselt selles valdkonnas kitsama liigitamise rakendamist, näiteks õigusrikkumise liigi järgi, ja esitab vastavasisulise teatise 2005. aastal. Belgia esitas lastepornograafiat käsitlevate süüdimõistvate kohtuotsustega seoses juba 2004. aasta novembris algatuse lastega töötamise õiguse ära võtmise vastastikuse tunnustamise kohta. Töö jätkub kitsamates valdkondades ja 2006. aastal esitakse ettepanek sõidukijuhtimise õiguse ära võtmise vastastikuseks tunnustamiseks.

Vastastikuse usalduse tugevdamine

18. Vastastikuse usalduse tugevdamine on vastastikuse tunnustamise toimimise alus. See on Haagi programmi oluline sõnum, mis seostub ühelt poolt seadusandliku tegevusega, mis peab tagama isikute õiguste igakülgse kaitse ELi territooriumil, ja teiselt poolt mitmete praktiliste meetmetega, et tugevdada õigusala töötajate tunnet kuulumisest ühtsesse kohtumõistmise kultuuriruumi.

Vastastikuse usalduse tugevdamine seadusandlike meetmetega

19. Esmakordselt vastastikuse tunnustamise põhimõtet rakendades, näiteks Euroopa vahistamismääruse puhul, ilmnes mitmeid probleeme, mida osaliselt oleks võimalik lahendada liidu tasandil ühtlustavate seadusandlike meetmete abil. Meetmed peaksid järgima kahte eesmärki: esiteks peab vastastikuse tunnustamise objektiks olevate kohtuotsuste puhul olema tagatud isikute õiguste kõrgetasemeline kaitse ja teiseks peab otsuse tegema vastava kohtuasja lahendamiseks pädevaim kohus. Vastastikuse tunnustamise põhimõtte laialdasema rakendamisega võiks kaasneda arutelu teatavate meetmete üle kriminaalõiguse ühtlustamiseks.

Kriminaalmenetlusõiguse ühtlustamine

Õiguste tagamine kriminaalmenetluse käigus

20. 2004. aasta aprillis esitas komisjon raamotsuse ettepaneku, mis käsitles teatavaid Euroopa Liidus kriminaalasjade menetlemisel kehtivaid menetlusõiguse sätteid.[13] Ettepaneku eesmärk on nende isikute, kelle suhtes kriminaalmenetlust kohaldatakse, teatavate õiguste (õigus advokaadi kaitsele, õigus tõlgi- ja tõlketeenusele, õigus suhelda konsulaadiga, õigus teavitamisele tema õigustest, ohustatud isikute õigus kaitsele) tagamine kindlaksmääratud miinimumtasandil kõikides Euroopa Liidu liikmesriikides. Euroopa Ülemkogu kohtumistel nõuti selle raamotsuse vastuvõtmist enne 2005. aasta lõppu.

21. See on alles esimene etapp. Järgnevatel aastatel peab vastastikuse tunnustamise põhimõtte rakendamist pidevalt laiendama. Eriti oluline on see kolmes valdkonnas: süütuse presumptsiooni põhimõtte rakendamisel, kriminaalmenetluse raames tõendite kogumisel ja otsuse tegemisel süüaluse puudumisel.[14] Igas valdkonnas tuleb koostada eelnev analüüs ning konsulteerida kõigi 25 liikmesriigiga ja kriminaalõiguse spetsialistidega, et määratleda probleemid ja nende võimalikud lahendused, arvestades liikmesriikide õigusalaseid traditsioone.

Süütuse presumptsiooni põhimõtte ulatuslikum rakendamine

22. Süütuse presumptsiooni põhimõttel on kriminaalõiguses oluline osa. Süütuse presumptsioon on sätestatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsiooni artiklis 6 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 48, seda rakendatakse kõikides liikmesriikides, kuid selle ulatus ei ole alati ühesugune. Komisjon avaldab 2005. aastal seda teemat käsitleva rohelise raamatu, milles võetakse kokku selle mõiste sisu, uuritakse selle põhimõtte ulatuslikuma rakendamise võimalusi ja võimalikke kitsendusi.

Tõendite kogumise miinimumnõuete väljatöötamine

23. Piiriülese kohtutegevuse puhul võidakse ühes liikmesriigis kogutud tõendeid kasutada mõnes teises liikmesriigis. Tunnustades õigust kaitsele tuleks kõikjal Euroopa Liidus tõendite kogumisel järgida teatavaid miinimumnõudeid. Uuringutest[15] lähtudes avaldab komisjon 2006. aastal rohelise raamatu tõendite kogumist ja avalikustamist, nende vastuvõetavust ja võimalikke erandeid käsitlevate standardite minimaalseks ühtlustamiseks.

24. Pärast põhjalikku tutvumist eespool nimetatud kahe rohelise raamatuga, esitab komisjon raamotsuse ettepaneku miinimumnõuete kehtestamiseks süütuse presumptsiooni põhimõtte rakendamiseks ja tõendite kogumiseks.

Kohtuotsuse tegemine süüaluse puudumisel

25. Kohtuotsuse tegemine süüaluse puudumisel on ELis sageli vaidlusi põhjustanud ning küsimus tõstatub korrapäraselt erinevate õigusaktide vastuvõtmisel. Ka praktikas põhjustab see arutelusid ning kogemuse ja Euroopa inimõiguste kohtu kohtupraktika näitel võib kinnitada, et probleeme selles valdkonnas on. Komisjon esitab 2006. aastal rohelise raamatu, millele võivad järgneda seadusandlikud ettepanekud olemasolevate probleemide lahendamiseks ja õiguskaitse tugevdamiseks.

Läbipaistvuse tagamine pädeva õigusasutuse valikul

26. Kriminaalasja korral võivad mitu liikmesriiki, kui nad on pädevad asja menetlema, alustada juurdlust samaaegselt, igaüks omaette. Mitu samaaegselt läbiviidavat juurdlust võivad tõsiselt rikkuda isikute õigusi ja pärssida kuriteo menetlemise tõhusust. Üha suureneb vajadus menetluse järele, mis võimaldaks määratleda juurdluse läbiviimiseks parima asukoha, selline menetlus lihtsustaks ka vastastikuse tunnustamise põhimõtte rakendamist. Menetlus peaks lihtsustama nii tõendite kogumist kohtumenetluse eelses etapis (liikmesriigid peavad eelnevalt kokku leppima, kus kohtumenetlus toimub ning millist õigust kohaldatakse) kui ka kohtuotsuse täitmist (liikmesriigid peavad eelnevalt tunnustama, et asja arutamiseks on valitud parim asukoht). Menetlus peaks aitama vältida non bis in idem põhimõttega vastuolus olevaid kohtuasju.

27. Komisjon esitab 2005. aastal rohelise raamatu kohtualluvuskonfliktide ja non bis in idem põhimõtte kohta, muutmata siseriiklikke mehhanisme kohtualluvuse määratlemisel, pakkudes välja lahendusi kohtualluvuskonflikti lahendamiseks Euroopa Liidus, võttes arvesse Eurojusti rolli põhiseaduse lepingu artikli III-273 tähenduses ja vastavalt Haagi programmis seda valdkonda käsitlevatele sätetele.

Kriminaalõiguse sätete ühtlustamise jätkamine

28. Möödunud aastatel on selle valdkonna ühtlustamiseks ära tehtud suur töö. Ühtlustamist tuleb jätkata, pidades silmas vajadust edendada liidu tasandil muid karistusliike, mitte ainult vabadusekaotus. Lisaks vastuvõetud meetmete rakendamise hindamisele (esimesed tulemused valmistasid pettumuse) tuleb tähelepanu pöörata ka mehhanismile, mille alusel toimib kuritegude positiivne nimekiri, mille põhjal loobutakse mõlemapoolsest kuriteoks tunnistamise nõudest, et lahendada võimaluse piires määratletud probleeme.

29. Vajadus määratleda liidu tasandil juriidilise isiku vastutuse mõiste või ühtlustada trahvimäärad tõstatati esimest korda karistusõigust käsitlevas rohelises raamatus. Jätkuks rohelisele raamatule esitab komisjon 2007. aastal seda valdkonda käsitleva raamotsuse ettepaneku.

Vastastikuse usalduse tugevdamine praktiliste meetmetega

Hindamismehhanismide tugevdamine

30. Euroopa Ülemkogu kohtumisel rõhutati, et „iga meetme rakendamise ja selle tulemuste hindamine on vajalik liidu tegevuse tõhustamiseks“. Vastastikuse tunnustamise põhimõtte edasine arendamine kriminaalõiguse valdkonnas peab tulevikus olema tihedalt seotud hindamismehhanismidega. Hindamine peab võimaldama täita kahte metoodilist eesmärki, mis erinevad liidu õigusaktide nõuetekohase ja õigeaegse ülevõtmise kontrollimisest:

31. hinnata õiguskaitse tegelikke vajadusi, määratledes võimalikud probleemid juba enne uute õigusaktide vastuvõtmist ja

32. hinnata vastuvõetud ELi õigusaktide rakendamise tegelikke tingimusi, eriti rakendamise parimaid kogemusi ning õigusaktide vastavust eelnevas etapis määratletud vajadustele.

Neid kahte eesmärki tuleb silmas pidada kõikide õigusaktide puhul. Eesmärkide saavutamiseks tuleb tugevdada komisjoni õiguskaitse analüüsimise vahendeid.

33. Kolmas eesmärk, mis seisneb üldhinnangu koostamises kohtuotsuste tegemise tingimustele, tagamaks kohtuotsuste vastavuse kõrgetele kvaliteedistandarditele, mis võimaldab tugevdada vastastikust usaldust erinevate õigussüsteemide vahel, ilma milleta ei ole vastastikune tunnustamine mõeldav, eeldab laiaulatuslikku ja pikaajalist tegevust. Haagi programmis kinnitatakse, et „vastastikune usaldus põhineb kindlustundel, et kõigil Euroopa kodanikel on ligipääs kõrgekvaliteetsele õiguskaitsele“ ning nõutakse, et loodaks „süsteem, mis võimaldab objektiivselt ja erapooletult hinnata ELi poliitikate rakendamist õiguse valdkonnas, austades samas täielikult kohtuvõimu sõltumatust“. Et tugevdada vastastikust usaldust, mis põhineb kindlustundel, et õigussüsteemides tehtavate kohtuotsuste puul, mida võidakse viia täide kogu liidu territooriumil, järgitakse kõrgeid kvaliteedinõudeid, on koostatava hinnangu eesmärk anda terviklik ülevaade siseriiklikest õigussüsteemidest. Õigussüsteemi usaldusväärsuse ja tõhususe hindamisel tuleb arvestada ühtaegu nii institutsionaalseid mehhanisme kui ka menetluse aspekte. See on kindlasti tundlik teema, sest lisaks lähimus- ja proportsionaalsuse põhimõttele tuleb arvestada ka kohtu sõltumatusega. Hinnangutest lähtuvalt tuleks koostada korrapäraselt aruandeid, mis vastavad sõltumatuse ja läbipaistvuse rangetele reeglitele ning milles rõhutatakse eelkõige häid tavasid.

34. Euroopa Parlament võttis selles valdkonnas 2005. aasta veebruaris vastu soovituse[16] ning pärast kooskõlastamist õigusorganisatsioonidega ja -asutustega, koostab komisjon 2006. aastal teatise õiguskaitse kvaliteedi hindamise kohta.

Õigusala töötajate teabevõrgu loomine ja õigusalase koolituse arendamine

35. Haagi programmis rõhutatakse vajadust parandada erinevate õigussüsteemide õigusasutuste vastastikust mõistmist. Selleks soovitatakse esmajärjekorras luua organisatsioonide ja asutuste vahel selliseid teabevõrke nagu Kohtunike Ülemkogu teabevõrk ja Ülemkohtute teabevõrk, millega komisjon soovib arendada tihedamat koostööd. Ergutades eriala esindajate vahelist suhtlust ning arendades arutelu liidu õigusaktide rakendamise teemal ja muudel olulistel teemadel, nagu õiguskaitse kvaliteet, selliste teabevõrkude kvaliteet, mis peaksid kaasama ka advokaate, on olulise tähtsusega „ühtse õiguskultuuri“ loomisel.

36. Lisaks rõhutatakse Haagi programmis koolitamise tähtsust vastastikuse usalduse arendamisel. Euroopa Parlamendi taotlusel korraldab komisjon alates 2004. aastast, lisaks AGIS programmile, katseprojekti raames kohtunike vahetusprogrammi. Vahetusprogramm jätkub ka 2005. aastal ning enne ettepanekute esitamist koostatakse selle kohta hinnang 2006. aastal.

37. Vastastikuse tunnustamise põhimõtte edasiarendamine annab kohtuotsustele mõjujõu ka väljaspool riigipiire. Seetõttu peavad kohtunike ja prokuröride koolituskavad kõikidel tasanditel kajastama õigusvaldkonna Euroopa mõõdet. Kohtutöötajate koolitamine on siseriiklike pädevate teenistuste ülesanne, kes vastutavad ka koolituse organiseerimise ja koolituskavade sisu eest. Koolituse eest vastutavad teenistused moodustavad liikmelisuse põhimõttel toimiva võrgustiku. Haagi programm rõhutab selle võrgustiku tugevdamise tähtsust, et sellest saaks kohtutöötajatele tõhus kohtumiste ja koostöö paik. Konsultatsioonide järel esitab komisjon 2005. aasta lõpul teatise õigusalase koolituse kohta Euroopa Liidus.

Kvaliteetse õigusemõistmise arendamise toetamine

38. Järgneva finantsperspektiivi 2007-2012 jaoks esitas komisjon kolm tegevuskava ettepanekut, millest üks on seotud kriminaalõigusega. Programm peab tugevdama liidu toetust õigusalasele koostööle, vastastikuse tunnustamise põhimõtte arendamisele ja vastastikuse usalduse tugevdamisele liikmesriikide vahel. Programmi eesmärk on eelkõige aidata kaasa kontaktide tihendamisele õigusala töötajate vahel, võimaldada täiustada õigusalast koolitust ja parandama kodanike juurdepääsu õigusemõistmisele.

[1] EÜT L 190, 18.7.2002, lk 1

[2] Samal teemal: komisjoni roheline raamat ühenduse finantshuvide kriminaalõiguskaitse ja Euroopa prokuröri ametikoha loomise kohta KOM (2001) 715 (lõplik) (11.12.2001).

[3] EÜT L 196, 2.3.2003, lk 45; üle võtmise tähtaeg 2. august 2005.

[4] EÜT C 197, 12.7.2000.

[5] EÜT C 326, 21.11.2001.

[6] KOM(2004) 562 (lõplik).

[7] ELT L 76, 22.3.2005, lk 16.

[8] EÜT C 184, 2.8.2002.

[9] Kohtuasi C-187/01 ja C-385/01 Gozütok ja Brugge , 11. veebruar 2003 ja kohtuasi C-469/03 Miraglia, 10. märts 2005.

[10] EÜT L 100, 26.4.2003, lk 24.

[11] EÜT L 329, 14.12.2001, lk 3.

[12] KOM(2004) 334 (lõplik).

[13] KOM(2004) 328 (lõplik).

[14] Samal teemal: komisjoni roheline raamat ühenduse finantshuvide kriminaalõiguskaitse ja Euroopa prokuröri ametikoha loomise kohta KOM (2001) 715 (lõplik) (11.12.2001).

[15] Study of the laws of evidence in criminal proceedings throughout the EU October 2004.

[16] Euroopa Parlamendi soovitus nõukogule, mis käsitleb õiguskaitse kvaliteeti kriminaalasjades ja kriminaalõiguse ühtlustamist liikmesriikides; A6-0036/2005, lõplik.