ET Euroopa Liidu Teataja C 18/24

„Kuritarvitused seoses tarbijate ja kodumajapidamiste juurdepääsuga laenudele” (omaalgatuslik arvamus)

2011/C 18/05

Raportöör: Mario CAMPLI

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee otsustas täiskogu istungjärgul 16. juulil 2009. aastal vastavalt kodukorra artikli 29 lõikele 2 koostada omaalgatusliku arvamuse teemal:

„Kuritarvitused seoses tarbijate ja kodumajapidamiste juurdepääsuga laenudele”

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav ühtse turu, tootmise ja tarbimise sektsioon võttis arvamuse vastu 30. märtsil 2010.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 462. istungjärgul 28.-29. aprilli 2010 (28. aprilli 2010. aasta istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 75, vastu hääletas 1, erapooletuks jäi 1 liige.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee leiab, et laenudele juurdepääsu valdkonnas on esmatähtis luua ühtne, läbipaistev ja terviklik õigusraamistik.

1.2 Komitee palub Euroopa Komisjonil uurida, kuidas oleks kõige paremini võimalik kõrvaldada praeguse õigusraamistiku puudujäägid, pöörates erilist tähelepanu pakutavatele laenutoodetele, eksitavatele reklaamitavadele, tingimuste läbipaistvusele, laenuvahendajatele, teabemoonutustele ja asjaosaliste harimisele finantsasjades.

1.3 Komitee kutsub liikmesriike üles looma ebaausate kaubandustavade jälgimiseks järelevalveasutuse, kellel oleks konkreetne pädevus laenude valdkonnas.

1.4 Komitee soovitab laiendada ühenduse kiirhoiatussüsteemi (RAPEX) nn mürgiste finantstoodete ja laenude Euroopa finants- ja laenuturule viimisele.

1.5 Komitee kutsub Euroopa Komisjoni ja liikmesriike üles analüüsima võimalikult põhjalikult ebaseaduslikke ja/või kuritegelikke tavasid laenude valdkonnas, kusjuures erilist tähelepanu pöörataks turuvallutuslikele ja liigkasu võtvatele tavadele ning algatustele Euroopa õigusruumis.

1.6 Komitee soovitab luua eraldi terviklik Euroopa eeskiri eri tüüpi laenuvahendajatele. Eeskirjas sätestataks määratlused, nõuded ja kohustused, mis kehtivad neile, sõltumata turustatavast tootest ja sellest, kas laenutegevusega tegeletakse põhi- või kõrvaltegevusena.

1.7 Komitee soovitab võtta vastu konkreetse eeskirja nende isikute tegevuse, tavade ja käitumise järelevalveks, kelle jaoks vahendustegevus on vaid üks tegevustest (nt müügiagendid).

1.8 Komitee kutsub üles määratlema finants- ja laenuvahendajate kohustused riiklike registrite Euroopa võrgustikku registreerimisel Euroopa tegevusnormide alusel, mis hõlmavad professionaalsust, ettevaatuse ja eetilisuse nõudeid ning ühenduse eeskirju nende turuosaliste turult eemaldamiseks, kelle tegevus mõjub tarbijatele kahjulikult või kes kasutavad kuritarvitavaid või ebaseaduslikke tavasid.

1.9 Komitee peab oluliseks, et uuritaks võimalust laiendada direktiivis 85/374/EMÜ sätestatud ühenduse tootevastutuse eeskirju ja selle järjestikusi muudatusi finants- ja laenutoodetele, tehes selleks vajalikke muudatusi ja kohandusi.

1.10 Komitee soovitab, et olemasoleva pakkumise täienduseks toodaks Euroopa turule asjakohane valik sertifitseeritud ja standardiseeritud laenutooteid, et edendada suuremat läbipaistvust ja õiglast konkurentsi nii tavade kui ka tarbijatele pakutavate laenutoodete osas.

1.11 Komitee leiab, et hädavajalik on algatada tarbijaid, nende liite ja tarbijaid aitavaid spetsialiste teavitav ja hariv Euroopa kampaania tarbijate õiguste kohta seoses laenude ja finantsteenustega. Samuti tuleb arendada kohtu- ja kohtuväliste vaidluste lahendamise (Alternative Dispute Resolution – ADR) Euroopa võrgustikke (1).

1.12 Komitee peab oluliseks luua ja edendada kooskõlas avalik-õiguslike asutustega kodanikuühiskonna võrgustikke, et analüüsida ja jälgida laenude ja ülelaenamisega seotud sotsiaalset tõrjutust ja vaesust ning pakkuda selles olukorras tuge.

1.13 Komitee soovitab luua Euroopa tasandil ühised menetlused, mille raames käsitleda ülelaenamisega seonduvaid olukordi ja mille alusel peaks käivitama ka riiklikke algatusi kõnealuste inimeste toetamiseks ja/või aitamiseks.

1.14 Komitee soovitab komisjonil korraldada ametlik uuring selle kohta, kas ja kuidas saaks kasutusele võtta terviklikud Euroopa õigusnormid liigkasuvõtmise kohta ja arendada edasi ühiseid aluspõhimõtteid ja -näitajaid, mida saaks kasutada Euroopa liigkasuvõtmise intressimäärade skaala kehtestamisel.

1.15 Komitee soovitab kasutusele võtta Euroopa õigusraamistiku alusel kooskõlastatud ühised menetlused, et edendada riiklikke süsteeme liigkasuvõtmise vastu võitlemiseks.

1.16 Komitee kutsub üles rangelt reguleerima ELi tasandil krediitkaartide väljastamist, et vältida ülelaenamist soodustavaid turuvallutuslikke kampaaniaid, ja muutma kohustuslikuks selle, et krediitkaardi omanik ja pakkuja sõlmiks omavahel krediidi ülempiiri kohta lepingu.

1.17 ELi eeskiri peab tagama terves Euroopa Liidus täieliku ja selge kaitse tarbija poolt eelkõige interneti kaudu edastatava teabe kasutamisel.

1.18 Komitee leiab, et strateegiliselt oluline on tarbijate teavitamine ja harimine ning õppemeetodid ja tavad, mida kasutatakse juba alates põhiharidusest, ning soovitab edendada ja toetada kodanikuühiskonna algatusi läbipaistva ja arusaadava teabe andmiseks.

1.19 Samuti soovitab komitee tuua direktiivi 2008/48/EÜ tõhususe kontrollimise kuupäeva ettepoole (esimene läbivaatamine on kavas 12. juunil 2013) ja lühendada kontrollimiste vahelist aega viielt aastalt kolmele.

2. Sissejuhatus

2.1 Ülemaailmses finantskriisis püüti esialgu taastada finantsturgude stabiilsust ja likviidsust ja seejärel keskenduti sellele, kuidas stabiilsust tugevdada ja regulatiivset raamistikku uuendada, et vältida tulevikus turu uut kokkukukkumist.

2.2 Samal ajal, kui see protsess jätkub ja seda tuleb veelgi tõhustada, on komitee veendunud, et praegu tuleb kogu energia pühendada eesmärgile taastada Euroopa kodanike usaldus finantssüsteemi ja rahustada nende meeli seoses eri laenusaamise võimalustega.

2.3 Finantskriis viis nimelt majanduskriisini, mis on praegu toonud kaasa märkimisväärseid kaotusi töökohtade, majandustegevuse ning üksikisikute ja kodumajapidamiste sissetulekute osas.

2.4 Sellega seoses on märgata sotsiaalse ja finantsalase tõrjutuse ning vaesuse tõusu (2).

2.5 Laen on tarbijate ja kodumajapidamiste jaoks oluline vahend, mis võimaldab neil normaalseks ja korralikuks eluks vajalike kuludega hakkama saada. Selles mõttes on juurdepääs mõistliku hinnaga laenudele sotsiaalse kaasatuse esmatähtis tegur.

2.6 Kuid laenu ei peaks käsitlema tarbijate ja kodumajapidamiste sissetuleku asendaja ega täiendusena.

2.7 Majandus-, maksu- ja sotsiaalpoliitika kõige suurem väljakutse on see, kuidas tagada vastutustundlik juurdepääs laenudele, ilma et see tekitaks sõltuvust.

2.8 Selle eesmärgi saavutamiseks on vaja õigusraamistikku, mille eesmärk on vältida vastutustundetut laenude andmist ja võtmist ning võidelda igasuguse teabemoonutuse vastu laenajate ja tarbijate suhtluses.

3. Arvamuse eesmärk

3.1 Käesolevas arvamuses käsitletakse kuritarvitusi laenude andmisel ja ebaseaduslikke toiminguid tarbijate suhtes, mis süvendavad sotsiaalset tõrjutust ja vaesust. Arvamuses ei käsitleta konkreetseid küsimusi, mida on juba uuritud teistes komitee arvamustes.

3.2 Arvamuses soovitakse uurida praegust õigusraamistikku, et teha kindlaks kuritarvitusi võimaldavad puudujäägid ning pakkuda Euroopa ja liikmesriikide avalik-õiguslikele asutustele võimalikke lahendusi. Lisaks soovitakse arvamuses heita esimene pilk ebaseaduslikele tavadele, mis jäävad praegu õigusraamistikust välja. Tegemist ei ole eriti tuntud probleemidega ja neid on raske lahendada. Nad on seotud kuritarvitustega ja tihtipeale neist põhjustatud. Lõpetuseks soovitakse arvamuses sätestada, milline võiks olla kodanikuühiskonna roll tuvastatud probleemide lahendamisel.

3.3 Hiljuti kinnitas komisjon ühel avalikul arutelul (3) järgmist: „Finantskriis on näidanud, millist kahju võib vastutustundetu laenu andmine ja võtmine tekitada tarbijatele, laenajatele, finantssüsteemile ja majandusele üldiselt. Seetõttu oleme me täis otsustavust õppida võimalikest vigadest, tagamaks, et laene antaks ja võetaks vastutustundlikult” (siseturu volinik Charlie McCreevy). Samal arutelul täpsustas komisjon: „Meie kohustus on avada silmad kahjulike mehhanismide suhtes, mis on tekitanud vastutustundetut laenude andmist ja võtmist, mis omakorda tekitab paljude kodanike jaoks finantskahju” (tarbijakaitse volinik Meglena Kuneva).

3.4 Seega on arvamuse lõppeesmärk ka aidata parandada ühtse turu toimimist ja kaaluda, milliseid lahendusi võiks pakkuda ühenduse tasandil ja milliseid liikmesriikide tasandil, tingimusel et seda tehakse ikka ühises raamistikus. Komitee leiab, et ühtse turu killustatuse vältimiseks tuleb riigiülestele probleemidele lahendusi leida riigiülesel tasandil.

4. Praegune õigusraamistik: puudujäägid ja tegevusvõimalused

4.1 Tarbijakrediidilepingute valdkonnas on peamine Euroopa õigusakt direktiiv 2008/48/EÜ. Tarbijakrediidilepingute direktiiv pakub täielikku ühtlustamist: teisiti öeldes ei saa liikmesriigid jätta jõusse või võtta vastu teistsuguseid riiklikke eeskirju, isegi kui nende eeskirjadega pakutaks tarbijale suuremat kaitset. Direktiivis sätestatakse üldine tarbijaõiguste raamistik tarbijakrediidi valdkonnas, kuid seda ei kohaldata hüpoteeklaenudele.

4.2 Selle raamistiku täienduseks sätestatakse direktiivis 2005/29/EÜ (ettevõtja ja tarbija vaheliste ebaausate kaubandustavade kohta) üldine raamistik ebaausate kaubandustavade määratlemiseks ja selle eest karistamiseks. Finantsteenuste osas pakub direktiiv minimaalset ühtlustamist, mis võimaldab liikmesriikidel võtta tarbijate kaitseks piiravamaid või rangemaid eeskirju.

4.3 Hüpoteeklaenude kohta ei ole Euroopa eeskirju. Liikmesriikide eeskirjad aga varieeruvad sõltuvalt laenukultuurist ja riigisisesest turust. On küll ELi hea tava koodeks tarbijale antava lepingueelse teabe kohta ja Euroopa standarditud teabeleht (ESIS), kuid koodeks on vaid vabatahtlik ja selle kohaldamisulatus on väga piiratud.

4.4 Komitee tunnistab, et praegused eeskirjad pakuvad terve rea võimalikke lahendusi laenuandmisel ilmnevate kuritarvitustega võitlemiseks, kuid Euroopa tasandil tuleb veel kõrvaldada olulisi puudujääke. Liikmesriikide ja ELi asutustel on veel palju tööd ees, sh eeskirjade rakendamise ja karistussüsteemide osas.

4.5 Lisaks märgib komitee, et üks põhjustest, miks finantskriis nii tõsiseks muutus, on see, et laenu- ja finantssektori töötajatele avaldati müümiseks survet. Surve saavutada järjest kõrgemaid müügieesmärke, sõltumata sellest, kas toode vastas tarbija profiilile, viis selleni, et ettevõtete, tarbijate ja mõnedel juhtudel ka kohalike omavalitsuste portfellides levisid katkuna nn mürgised tooted.

4.6 Komitee leiab, et üks põhjuseid, miks see juhtus, on tippjuhtide stiimulite ja boonuste süsteem, mis suurendas mõnel juhul nende sissetulekut üle igasuguse piiri. Suurtes finantsasutustes jõuti selleni, et tegevjuht teenis lausa 400 korda rohkem kui tavatöötaja. Hoolimata kõigist ELi riigipeade ja valitsusjuhtide võetud kohustustest ja pühalikest tõotustest, märgib komitee, et ka praegu ei ole võetud tõhusaid ja konkreetseid meetmeid nende probleemide lahendamiseks.

4.7 Eelkõige ei ole praeguses krediidilepingute õigusraamistikus mingit kohustust kohandada pakkumist tarbijate vajadustele. Direktiivis 2008/48/EÜ (artiklis 8) sätestatakse asjakohaselt kohustus hinnata tarbija krediidivõimelisust, kuid artikli 5 lõikes 6 sätestatakse vaid, et krediidiandjad annavad tarbijale piisavaid selgitusi, et tarbija saaks hinnata, kas pakutav laen vastab tema vajadustele, vajaduse korral selgitades tarbijale antavat lepingueelset teavet, pakutud toodete põhiomadusi ning erimõju, mida need võivad tarbijale avaldada. Samuti antakse liikmesriikidele teatud tegevusvabadus nende sätete praktikas elluviimiseks. Samas ei ole direktiivis sätteid toodete kohandamiseks tarbijate vajadustele.

4.8 Reeglite puudumine on võimaldanud sellise kuritarvituse tekkimist, kus tarbijatele pakutud tooted ei vasta sageli nende vajadustele. Sellega on tegemist näiteks juhul, kui pakutakse ainult ühte laenuliiki või kui krediit- või deebetkaarti pakutakse valimatult, et tarbijad võiksid osta kaupu teatud kaubamajades (müügiagendid).

4.9 Selles küsimuses rõhutab komitee vajadust teha selget vahet krediitkaartide pakkumise ning kaubandustoodete ja nendega seonduvate sooduspakkumiste vahel.

4.10 Reklaamiga seoses märgib komitee, et praegused eeskirjad sisaldavad kohustuslikku nõuet esitada standardteave laenulepingute sõlmimisel (direktiivi 2008/48/EÜ artikkel 4 jj), kuid nendes ei nähta ette konkreetseid nõudmisi eksitavate ja agressiivsete kaubandustavade kohta või selliste tavade kohta, mis võivad tekitada üldist ülelaenamist (4).

4.11 Komitee on teadlik, et turumajanduse olukorras peab turg leidma kvantitatiivse ja kvalitatiivse tasakaalu pakkumise ja nõudluse vahel. Kuid kui turg ei ole võimeline leidma asjakohaseid lahendusi, peavad sekkuma riigiasutused, kuna neil lasub vastutus sotsiaalsete vajaduste rahuldamise eest.

4.12 Komitee on seisukohal, et üks lahendus võiks olla see, et Euroopa turul hakatakse kasutama sertifitseeritud ja standardiseeritud laenutoodete asjakohast valikut. Need tooted võiksid täiendada olemasolevat pakkumist. Tarbijatel oleks seega võimalus leida lihtsamalt toode, mis neile paremini sobib ning mis oleks paremini kohandatud nende vajadustele (5).

4.13 Komitee peab seega vajalikuks, et komisjon vaataks põhjalikumalt läbi need õiguslikud ja menetlusalused, et tõhustada Euroopa turu läbipaistvust sertifitseeritud või standardiseeritud laenutoodete abil ning luua Euroopa kiirhoiatussüsteem järelevalve teostamiseks Euroopa finants- ja laenuturule sattuvate nn mürgiste finants- ja laenutoodete üle.

4.14 Teisest küljest tuleks põhjalikumalt analüüsida laenuandjate vastutuse küsimust, et piirata tarbijate vajadustele mitte vastavate toodete levikut. Sel eesmärgil näib olevat vajalik luua Euroopa tasandil ühised menetlused, mille raames käsitleda ülelaenamisega seonduvaid olukordi, ning seejärel käivitada ka algatused, et toetada ja/või aidata inimesi, kes neisse olukordadesse on sattunud, sealhulgas ka laenuandjate kuritahtliku tegevuse tagajärjel.

4.15 Teine olukord, mida Euroopa õigusaktid ei kata, on liigkasuvõtmine. Liigkasuvõtmine on reguleeritud mõnedes liikmesriikides (sealhulgas Hispaania, Prantsusmaa, Itaalia, Portugal), kuid see ei ole nii kõigis riikides.

4.16 Lisaks sellele näitavad äsjased uuringud, (6) et liigkasuvõtmise reguleerimisel võib olla positiivne mõju sotsiaalsele tõrjutusele ja vaesusele ning võitluses kuritarvituse vastu.

4.17 Komitee on seisukohal, et komisjon peaks ametlikult analüüsima võimalusi ja vahendeid, eesmärgiga kehtestada liigkasuvõtmise kohta terviklikud Euroopa õigusnormid. Komitee on eelkõige seisukohal, et tuleks veelgi täpsemalt määratleda ühised aluspõhimõtted ja -näitajad, mida saaks kasutada Euroopa liigkasuvõtmise intressimäärade skaala kehtestamisel.

4.18 Komitee leiab, et mõnedes liikmesriikides aastate jooksul saadud kogemuste tõhustamiseks ja kasutamiseks oleks kasulik töötada välja Euroopa reguleeriv raamistik, et edendada liigkasuvõtmise vastu võitlemise ja liigkasuvõtmise ohvriks langenud isikute toetamise riiklikke süsteeme.

4.19 Komitee rõhutab, et kõige kuritahtlikum laenupraktika esineb laenuvahendajate ja tarbijate vahelistes suhetes

4.20 Selles küsimuses kutsus Euroopa Parlament (7) üles looma ühenduse raamistikku, mis selgitaks ja ühtlustaks laenuvahendajate vastutust ja kohustusi, järgides põhimõtet „sama äri, samad riskid, samad reeglid”, et tagada tarbijakaitse ning vältida läbipaistmatut müügipraktikat ja eksitavat reklaami, mis eelkõige kahjustab kõige haavatavamaid tarbijate rühmi. Komitee jagab kõnealust seisukohta ja leiab, et selline raamistik aitaks puhastada turgu pakkumiste osas ja võidelda tõhusamalt kuritarvituste, vastutustundetu laenuvahenduse ja laenuhaide kuritegeliku laenuvahenduse vastu.

4.21 Komitee on seisukohal, et laenuvahendajate registri loomine on kooskõlas läbipaistvuse, usaldusväärsuse ja professionaalsuse nõuetega. Registreerumiskriteeriumid peaksid olema siduvad ning registreerumisega peaks kaasnema järelevalve, mida teostaksid asutused, kuhu kuuluvad pankade, finantsvahendajate kutseliidud ja tarbijate ühendused järelevalveasutuste kontrolli all. Registris peaksid olema näidatud peatamis-, tühistamis- ja väljajätmismeetmete rakendamise põhjused ning solidaarvastutuse olemasolu kriminaalkohtus tekitatud kahjude korral.

4.22 Selline praktika nagu SMS teel antav otselaen noortele, lihtsalt telefoni teel antavad laenud, laenud, mis põhinevad edaspidi saadaval sissetulekul või krediit- või deebetkaardi valimatu andmine kuulub kuritarvituste hulka. Nende tavade vastu tuleb võidelda kõigi vahendite abil. Direktiivis 2005/29/EÜ ebaausate kaubandustavade kohta esitatakse erinevad lahendusvõimalused, mida kasutada vastutustundetu laenupakkumise korral ning mida oleks võimalik kohandada ja rakendada ka tarbimisel antavate laenulepingute reguleerimisel.

4.22.1 Komitee kutsub üles kehtestama rangeid eeskirju krediitkaarte väljastavate finantsasutuste kohta (müügi edendamine, üldise võlgnevuse ülemmäär, potentsiaalse kaardiomaniku vanus, kontoväljavõtete läbipaistvus), et vältida ülelaenamist soodustavaid kuritarvitusi.

4.22.2 Eelkõige peaks krediitkaardi krediidipiirangutemääratlemine toimuma kokkuleppel omanikuga. Krediidipiirangute suurendamine peaks toimuma üksnes krediitkaardi omaniku ja väljastaja selgesõnalisel kokkuleppel.

4.23 Kuid selleks, et olla tõhus, tuleb õigusakte rakendada rangemalt (8). Võttes arvesse ülemaailmse finantskriisi tagajärjel tekkinud olukorda, soovitab komitee tuua direktiivi 2008/48/EÜ tõhususe kontrollimise kuupäeva ettepoole (esimene läbivaatamine on kavas 12. juunil 2013) ja lühendada kontrollimiste vahelist aega viielt aastalt kolmele aastale. Seoses ebaausate kaubandustavadega laenuvaldkonnas on komitee seisukohal, et liikmesriikide tasandil tuleb luua turgu reguleerivad asutused, kellel on laenuvaldkonnas vajalikud pädevused ning vastavad ja konkreetsed vahendid.

4.23.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee taotleb konkreetse ja tõhustatud reguleeriva raamistiku kehtestamist, et tagada terves Euroopa Liidus täielik ja selge kaitse tarbija poolt eelkõige interneti ja e-posti kaudu edastatava teabe kasutamisel.

4.24 Hüpoteeklaenudele osas peab komitee vajalikuks analüüsida võimalust muuta hüpoteegilaenude vahendajatele kohustuslikuks Euroopa standarditud teabelehe (ESIS) (koos samade ohutusabinõudega, mida komitee on arutanud kõnealusel teemal koostatud varasemates arvamustes (9) ) ning intressimäärade alaste andmete esitamine sarnaselt tarbijakrediidilepingute direktiiviga. See tõhustaks Euroopa hüpoteeklaenuturgude integreerimist ning parandaks üldiselt kaitset tarbijate ja kodumajapidamiste jaoks.

4.25 Tarbijalaenu alase nõustamise küsimuses soovitab komitee toetada kodanikuühiskonna organisatsioone, eelkõige tarbijaorganisatsioone, et need võiksid arendada nõustamistegevust, mis võimaldaks potentsiaalsetel laenuvõtjatel saada objektiivse, selge ja professionaalse ülevaate selle kohta, milline laenutoode vastab kõige paremini nende erivajadustele.

4.26 Komitee rõhutab, et laenunõustamine peaks olema reguleeritud, et tagada nii laenuandjate kui vahendajate läbipaistvuse ja sõltumatuse kõrge tase.

4.27 Kõigi nende probleemidega toime tulemiseks on komitee arvates vajalik ühine, ühtlustatud ja ühtne ELi tasandi õigusraamistik, kus on sätestatud kõigile laenutoodetele kohaldatavad põhimõtted ja eeskirjad.

5. Kuritarvitused ja ebaseaduslikud meetodid laenuvaldkonnas

5.1 Komitee arvates tuleks lahendada selle ulatusliku sektori probleemid, mille moodustavad fiktiivsed vahendus- ja finantsteenuste ettevõtted ning mida iseloomustavad turuvallutuslikud ja liigkasuvõtlikud tavad ning intressimäärade ja väljapressimisega seonduva kuritegevus. See kehtib muuhulgas järgmiste juhtumite kohta:

— reguleerimata laenud raskustes olevatele tarbijatele ja ülelaenamise ohvriks langenud perekondadele.

— laenud (sealhulgas liigkasuvõtmine), mida annavad tarbijate röövimise eesmärgil kuritegelikud organisatsioonid.

5.2 Reguleerimata laenud võivad esineda eri vormides:

— registreerimata ettemaksed rahas või muude kaupade kujul, mis tagavad suurima võimaliku kasu üksikisiku tagasimaksetelt ning mille puhul on selliste ettemaksete kestus võimalikult pikaks venitatud;

— reguleerimata rahastamine, mille puhul laenuandja suurendab oma kasumit, rakendades ebaeetilisi reegleid, eksitavaid klausleid või ebaselgeid tingimusi või avaldades survet nõutud tagatiste suurendamise teel;

— laenud, mis üldiselt kujutavad endast panga kõrvaltegevuse kuritarvitamist;

— laenud, mida antakse liigkasuvõtmise eesmärgil eri liiki kuritegevuse raames ja konkreetses kontekstis.

5.3 Komitee on seisukohal, et reguleerimata laenuandmise kasvuvõimalus sõltub sellest, et paljud kodumajapidamised ja tarbijad on jäänud kõrvale reguleeritud laenuturust, muuhulgas vastutustundetu laenuandmise tõttu, mis on seadnud tarbijad väga haavatavasse sõltuvusolukorda.

5.4 Komitee nendib, et kodumajapidamiste madala sissetuleku ja tarbijate surve eri vormidega seonduvaid probleeme, mis on osaliselt sellise olukorra põhjuseks, kus tarbijad on sunnitud võtma ebaseaduslikke laene ja kasutama paralleelse laenuturu teenuseid, ei ole võimalik lahendada üksnes laenusektori reguleerimise teel.

5.5 Lisaks sellele on kuritarvitustel ja ebaseaduslikel meetoditel laenuvaldkonnas sageli kuritegelik iseloom ning neid tuleks seetõttu Euroopa õigusruumis reguleerida konkreetsete kriminaalõiguslike algatuste abil, mida rakendab politsei. Nende riiklike kohtuotsuste täieulatuslik jõustamine kogu Euroopa Liidus, mis seonduvad liigkasuvõtmise ja kuritegeliku väljapressimise teel saadud varade konfiskeerimisega, võiks olla otsustava tähtsusega panus nende nähtuste vastu võitlemisel (10).

5.6 Komitee on seisukohal, et kõnealuses küsimuses puudub piisav üleeuroopaline statistika, et asjaomase nähtuse kohta oleks võimalik luua Euroopa tasandil ülevaade, mis sisaldaks kõiki kvalitatiivseid ja kvantitatiivseid aspekte. Seetõttu kutsub komitee komisjoni üles arutama koos liikmesriikidega üksikasjalikult kõnealust olukorda võrreldavate andmete alusel.

6. Kodanikuühiskonna roll

6.1 Kodanikuühiskonnal ning eelkõige tarbijaorganisatsioonidel ja heategevusorganisatsioonidel on oluline roll nende probleemide määratlemisel, analüüsimisel ja jälgimisel, mis seonduvad kuritarvituste ja ebaausate meetoditega tarbijatele ja kodumajapidamistele laenu andmisel.

6.2 Komitee peab oluliseks luua ja edendada kooskõlas avalik-õiguslike asutustega kodanikuühiskonna võrgustikke, et analüüsida ja jälgida laenude ja ülelaenamisega seotud sotsiaalset tõrjutust ja vaesust ning pakkuda selles olukorras tuge. Sellistel võrgustikel on samuti oluline roll teabe vahetamisel ja heade tavade tutvustamisel ning neid võib kaasata ka ühtlustatud tarbijakaebuste süsteemi.

6.3 Komitee märgib, et kõnealuses valdkonnas on juba olemas head tavad, sealhulgas näiteks sotsiaallaen, või Euroopa finantskaasamise võrgustik (EFIN), ning et selliseid häid tavasid tuleks innustada ja levitada kogu Euroopa Liidus.

6.4 Komitee on seisukohal, et algatused tarbijate teavitamiseks ja harimiseks põhiharidustasemest alates pakuvad suurepärast võimalust liikmesriikide ja kodanikuühiskonna algatuste jaoks (11). Need on olulised meetmed finantsalaste põhiteadmiste arendamiseks Euroopa tasandil terves Euroopa Liidus.

6.5 Komitee leiab, et on oluline innustada ja arendada kõnealust tegevust, kuid soovib rõhutada, et laenuandjate ülesanne on tagada teave toodete kohta ja riigiasutuste ülesanne on tagada tarbijate koolitus. Lisaks sellele leiab komitee, et kodanikuühiskonna algatused läbipaistva ja arusaadava teabe ning hariduse tagamisel võivad olla tõhusad vaid juhul, kui need täiendavad ühtset ja kõikehõlmavat õigusraamistikku.

6.6 Komitee 28. jaanuaril 2010. aastal Brüsselis korraldatud avalikul arutelul, kus osalesid kodanikuühiskonna riikliku ja Euroopa tasandi valitud esindajad, rõhutati vajadust saada kuritarvitused ja ebaseaduslikud tavad ELi kontrolli alla nii regulatiivsest kui ka ohvrite abistamise seisukohast, samuti kõigi asjaomaste osapoolte harimise, koolitamise ja teavitamise seisukohast.

6.7 Et innustada sotsiaalset turumajandust laenuvaldkonnas, peab komitee vajalikuks luua ja arendada selliste sotsiaalmajanduslike ettevõtete loomist nagu ühistud (12). Avalik-õiguslikel asutustel on samuti vastutus selliste ettevõtete loomise ja nende toimimise toetamise ja edendamise eest (13).

Brüssel, 28. aprill 2010 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Mario SEPI

(1) FIN-NET (finantsvaidluste lahendamise võrgustik).

(2) Vt „Second joint assessment by the SPC and the European Commission of the social impact of the economic crisis and of policy responses” („Sotsiaalkaitsekomitee ja Euroopa Komisjoni teine ühine hinnang majanduskriisi sotsiaalsele mõjule ja poliitilistele vastustele”) – SPC/2009/11/13 FINAL; Eurobaromeetri uuring vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse kohta – 2010: Euroopa vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu võitlemise aasta; komisjoni teatis – ühisaruanne sotsiaalse kaitse ja sotsiaalse kaasatuse kohta http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=757&langId=en.

(3) Avalik arutelu teemal „Vastutustundlik laenu andmine ja võtmine”, Brüssel, 3. september 2009.

(4) Seevastu sisaldab direktiiv 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul, asjakohast määratlust eksitava tegevuse (artikkel 6) või agressiivsete (artikkel 8) kaubandustavade kohta.

(5) Kõnealuses küsimuses vt dokument ISO 22222 („Personal financial planning” – 2005), UNI-ISO („Pianificazione finanziaria, economica e patrimoniale personale” – 2008); AENOR-UNE 165001 („Etica. Requisitos de los productos financieros socialmente responsables” – 2009); vt ka ECO/266 – „Sotsiaalselt vastutustundlikud finantstooted”.

(6) Vt „Usura – Rapporto finale dell'Osservatorio socioeconomico sulla criminalitą”, („Liigkasuvõtmine. Sotsiaalmajandusliku järelevalveplatvormi lõpparuanne kuritegevuse kohta”), Itaalia riiklik majandus- ja töönõukogu (CNEL), Rooma 2008.

(7) Euroopa Parlamendi 5. juuni 2008. aasta resolutsioon jaepangandussektori uurimise kohta.

(8) Liikmesriigid on kohustatud kooskõlastama oma tegevuse ühenduse eeskirjadega 12. juuniks 2010.

(9) EÜT C 27, 3.2.2009, lk 18 ja ELT C 65, 17.3.2006, lk 13.

(10) „Nende globaalsete nähtuste ees võivad valitused ja institutsioonid jätkata pimesikumängu või võtta kasutusele piiratud meetmeid riiklikul tasandil. Kuid kui nad vaid täheldaksid, mil määral Euroopa vahistamismäärus on tõhustanud vabaduses viibivate kurjategijate otsimist, hakkaksid nad kiirelt ja sidusalt välja töötama ühiseid meetmeid uurimise ja süüdistuse esitamise vallas ning ühist karistusõiguse miinimumi kõigi liikmesriikide jaoks, alustades maffiaorganisatsioonide põhjustatud kahjude hüvitamisega” (vt F. Forgione, „Mafia export”, 2009, Milano).

(11) UNI (Ettepanek kodanike majandushariduse normide kohta – nõuded), jaanuar 2010.

(12) Vt „Resilience of the Cooperative Business Model in Times of Crisis”, OIL 2009.

(13) Vt EÜT C 318, 23.12.2009, lk 22.