Aluslepingus sätestatud kontrollväärtuse kavandatud ületamine 2020. aastal on erandlik, kuna selle põhjuseks on tõsine majanduslangus. Kui COVID-19 pandeemia vastu võitlemiseks võetud meetmed moodustavad 1,9 % SKPst, peaks makromajandusliku olukorra halvenemine suurendama kavandatud eelarvepuudujääki 5,3 protsendipunkti SKPst. Võttes arvesse COVID-19 pandeemia mõju, prognoositakse komisjoni 2020. aasta kevadprognoosis, et SKP reaalkasv aeglustub 2020. aastal 8,2 %, mille tulemuseks on valitsemissektori eelarvepuudujääk 9,9 % SKPst. Pandeemia tagajärgede leevendamiseks võetud meetmete eelarvepuudujääki suurendav mõju on sama mis valitsuse kavades.

2018. ja 2019. aasta andmed osutavad ebapiisavatele edusammudele võla vähendamise sihttaseme saavutamisel, mis on samuti esmapilgul usutavaks tõendiks selle kohta, et esineb ülemäärane eelarvepuudujääk stabiilsuse ja kasvu pakti tähenduses.

20. märtsil 2020 võttis komisjon vastu teatise stabiilsuse ja kasvu pakti üldise vabastusklausli aktiveerimise kohta. Määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikes 1, artikli 6 lõikes 3, artikli 9 lõikes 1 ja artikli 10 lõikes 3 ning määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 3 lõikes 5 ja artikli 5 lõikes 2 sätestatud klausel hõlbustab eelarvepoliitika koordineerimist tõsise majandussurutise ajal. Komisjon jagas oma teatises nõukoguga seisukohta, et arvestades COVID-19 puhangust tingitud eeldatavat tõsist majandussurutist, võimaldab praegune olukord klausli aktiveerida. 23. märtsil 2020 nõustusid liikmesriikide rahandusministrid komisjoni hinnanguga. Üldise vabastusklausli aktiveerimine võimaldab ajutiselt kõrvale kalduda keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamiseks nõutavast kohandamiskavast, tingimusel et see ei ohusta riigi rahanduse jätkusuutlikkust keskpikas perspektiivis. Lisaks võib nõukogu parandusliku osa puhul teha komisjoni soovituse alusel otsuse võtta vastu muudetud eelarvekurss. Üldine vabastusklausel ei peata stabiilsuse ja kasvu pakti kohaseid menetlusi. See lubab liikmesriikidel kalduda kõrvale tavapäraselt kohaldatavatest eelarvenõuetest ning võimaldab samal ajal komisjonil ja nõukogul võtta pakti raames vajalikke poliitika koordineerimise meetmeid.

a.esiteks ei tohiks aastase struktuurse kohanduse ja minimaalse lineaarse kohanduse erinevus olla suurem kui ¼ % SKPst, mis tagab, et üleminekuperioodi lõpuks on võla vähendamise sihttase saavutatud;

b.teiseks ei tohiks ülejäänud aastane struktuurne kohandus ületada üleminekuperioodil ühelgi hetkel ¾ % SKPst (välja arvatud juhul, kui esimene tingimus toob kaasa aastase eelarvekohanduse, mis on suurem kui ¾ % SKPst).

Esitatud andmed näitavad, et Prantsusmaa ei teinud 2019. aastal võla vähendamise sihttaseme saavutamisel piisavalt edusamme (vt tabel 1), sest erinevus minimaalsest lineaarsest kohandusest oli 2,0 % SKPst.

Analüüs osutab seega sellele, et 2019. aasta tegelike andmete põhjal ei ole võlakriteerium esmapilgul täidetud.

4. Asjakohased tegurid

Aluslepingu artikli 126 lõikes 3 on sätestatud, et juhul kui liikmesriik ei vasta ühele või mõlemale kriteeriumile, peab komisjon koostama aruande. Aruandes tuleb võtta „arvesse ka seda, kas eelarvepuudujääk ületab riigi investeerimiskulutused, samuti kõiki muid asjassepuutuvaid tegureid, kaasa arvatud liikmesriigi keskmise pikkusega perioodi majandus- ja eelarveseisund“.

Neid tegureid on lisaks selgitatud määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 2 lõikes 3, milles on samuti sätestatud, et asjakohast tähelepanu tuleb pöörata „kõikidele teistele teguritele, mis on asjaomase liikmesriigi arvates olulised, et põhjalikult hinnata puudujäägi- ja võlakriteeriumide järgimist, ning millest liikmesriik on nõukogule ja komisjonile teada andnud“.

Kui võlakriteeriumi ilmselgelt ei järgita, on asjakohaste tegurite analüüs eriti põhjendatud, arvestades, et tegurid, mis ei ole valitsuse kontrolli all, mõjutavad võladünaamikat suuremal määral kui eelarvepuudujääki. See kajastub määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 2 lõikes 4, milles on sätestatud, et kui hinnatakse võlakriteeriumi järgimist, võetakse rikkumise suurusest olenemata arvesse asjakohaseid tegureid. Seoses sellega tuleb võlakriteeriumi järgimist hinnates võtta arvesse vähemalt kolme järgmist põhiaspekti, arvestades nende mõju võladünaamikale ja jätkusuutlikkusele: i) keskpika perioodi eelarve-eesmärgi või selle saavutamiseks nõutava kohandamiskava järgimine, ii) struktuurireformide rakendamine ja iii) valitsevad majandustingimused.

Mis puudutab eelarvepuudujäägi kriteeriumit 2020. aastal, siis määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 2 lõike 4 kohaselt ei saa menetluses, mille tulemusel tehakse Prantsusmaa eelarvepuudujäägi kriteeriumi põhjal otsus ülemäärase eelarvepuudujäägi olemasolu kohta, neid asjakohaseid tegureid arvesse võtta, sest valitsemissektori võla suhe SKPsse ületab kontrollväärtust 60 % SKPst ja topelttingimus (valitsemissektori eelarvepuudujääk on kontrollväärtuselähedane ja kontrollväärtuse ületamine on ajutine) ei ole täidetud.

Praeguses olukorras on peamine lisategur, mida tuleb 2020. aasta puhul arvesse võtta, COVID-19 pandeemia majanduslik mõju. Pandeemial on märkimisväärne mõju eelarveseisundile ja see toob kaasa väga ebakindlad väljavaated. Pandeemia on viinud ka üldise vabastusklausli aktiveerimiseni.

4.1. COVID-19 pandeemia

COVID-19 pandeemia on põhjustanud suure majandusšoki, millel on märkimisväärne negatiivne mõju kogu Euroopa Liidus. Mõju SKP kasvule sõltub nii pandeemia kestusest kui ka meetmetest, mida riiklikud ametiasutused võtavad Euroopa ja ülemaailmsel tasandil pandeemia leviku aeglustamiseks, tootmisvõimsuse kaitsmiseks ja kogunõudluse toetamiseks. Liikmesriigid on juba võtnud või võtavad eelarvemeetmeid, et suurendada tervishoiusüsteemide suutlikkust ning aidata eriti palju kannatanud üksikisikuid ja majandussektoreid. Vastu on võetud ka märkimisväärsed likviidsustoetuse meetmed ja muud garantiid. Kui üksikasjalikumast teabest ei tulene teisiti, peavad pädevad statistikaasutused uurima, kas neil meetmetel on vahetu mõju valitsemissektori eelarvepositsioonile või mitte. Koos majandustegevuse aeglustumisega suurendavad need meetmed märkimisväärselt valitsemissektori eelarvepuudujääki ja võlapositsiooni.

4.2 Keskpika perioodi majanduslik seisund, sealhulgas struktuurireformid

2016. aastast alates on Prantsusmaa SKP reaalkasv olnud potentsiaalsest suurem, seda tänu dünaamilistele investeeringutele ja paranenud netoekspordi positsioonile, samal ajal kui eratarbimine on jäänud tagasihoidlikuks. SKP nominaalkasv taastus 2017. aastal ning püsis hoolimata majandustegevuse aeglustumisest 2018. ja 2019. aastal stabiilsena, toetatuna suuremast SKP deflaatorist. Selgitades Prantsusmaa piisavate edusammude puudumist võla vähendamise sihttaseme saavutamisel 2019. aastal, ei saa seega väita, et makromajanduslikud tingimused on leevendav tegur.

Prognooside kohaselt hakkavad COVID-19 puhang ja sellega seotud tõkestamismeetmed majandustegevust tugevalt mõjutama. Komisjoni 2020. aasta kevadprognoosi kohaselt väheneb SKP 2020. aastal 8,2 % ning see on tingitud sisenõudluse negatiivsest mõjust majanduskasvule (7,4 protsendipunkti) eratarbimise ja investeeringute järsu vähenemise tõttu ja varude negatiivsest mõjust. Netoekspordi panus majanduskasvu peaks aga üldjoontes neutraalne olema. Makromajanduslikud väljavaated on pandeemia kestusest ja selle majanduslikust mõjust lähtuvalt äärmiselt ebakindlad. See on leevendav tegur Prantsusmaa eelarvepuudujäägi kriteeriumi täitmise hindamisel 2020. aastal.

Oma 2020. aasta riigiaruandes leidis komisjon, et Prantsusmaa on teinud 2019. aasta riigipõhiste soovituste täitmisel mõningaid edusamme. Täpsemalt on Prantsusmaa teinud märkimisväärseid edusamme ettevõtete kasvu soodustamisel, mõningaid edusamme tegelemisel oskuste nappuse ja tööturu vajadustele mittevastavusega, maksusüsteemi lihtsustamisel, investeerimisel energiasüsteemi ümberkujundamiseks ja digitaristu parandamisel. Piiratud edusamme on tehtud tööturule integreerimise edendamisel ja võrdsete võimaluste tagamisel, teadusuuringute ja innovatsiooni tulemuslikkuse parandamisel ning regulatiivsete piirangute vähendamisel. Eelarve- ja struktuurireformide osas on Prantsusmaa teinud edusamme küll pensionisüsteemi reformimisel, kuid ei ole edasi liikunud kulude läbivaatamise edasiarendamisel ja rakendamisel programmi „Action Publique 2022“ kaudu.

4.3 Keskpika perioodi eelarvepositsioon, sealhulgas valitsemissektori investeeringud

Valitsemissektori nominaalne eelarvepuudujääk suurenes 2,3 %-lt SKPst 2018. aastal 3,0 %-le SKPst 2019. aastal ning see tulenes peamiselt statistilisest mõjust, mida avaldas konkurentsivõime ja tööhõive maksusoodustuse (CICE) muutmine tööandjate sotsiaalmaksete püsivaks otseseks vähenduseks, mis moodustas umbes 0,9 % SKPst. Avaliku sektori investeeringud on hinnangute kohaselt suurenenud 3,4 %-lt SKPst 2018. aastal 3,6 %-le 2019. aastal, mis on 2019. aasta valitsemissektori eelarvepuudujäägist suurem.

13. juulil 2018 soovitati Prantsusmaal tagada, et valitsemissektori esmaste kulude nominaalne kasvumäär, millest on maha arvatud kaalutlusõigusel põhinevad tulumeetmed ja ühekordsed meetmed, ei ületa 2019. aastal 1,4 % (kulude kasvu eesmärk), mis vastab struktuursele kohandusele 0,6 % SKPst. Tegelike andmete ja komisjoni prognoosi põhjal ületasid kulud seda sihttaset – 2019. aastal oli kõrvalekalle keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamiseks nõutavast kohandamiskavast 1,0 % SKPst, mis osutab seega märkimisväärsele kõrvalekaldele. Struktuurne eelarvepositsioon 2019. aastal ei paranenud, mis osutab samuti märkimisväärsele kõrvalekaldele – 0,6 % SKPst. Sarnane järeldus saadakse, kui hinnatakse aastaid 2018–2019 koos. Ennetusliku osa nõuete mittetäitmine on raskendav asjaolu selle hindamisel, kas Prantsusmaa esmapilgul ei täitnud 2019. aastal võlakriteeriumi.

Stabiilsusprogramm sisaldab teavet pandeemia ohjeldamiseks ja majanduse toetamiseks võetud oluliste meetmete kohta. Stabiilsusprogrammi kohaselt on nende toetusmeetmete eelarvepuudujääki suurendav mõju 2020. aastal 1,9 % SKPst. Need hõlmavad täiendavaid tervishoiukulutusi (8 miljardit eurot), ülekandeid osalise töötuskindlustuse rahastamiseks (24 miljardit eurot), toetusi VKEdele valdkondlikust hüvitisfondist (7 miljardit eurot) ja hädaabifondi loomist (2,5 miljardit eurot). Lisaks moodustavad ettevõtete toetamiseks mõeldud likviidsusmeetmed ja riigigarantiid ligikaudu 385 miljardit eurot (17,1 % SKPst). Kui üksikasjalikumast teabest ei tulene teisiti, peavad pädevad statistikaasutused uurima, kas neil meetmetel on vahetu mõju eelarvele või mitte. Igal juhul on keskpika perioodi eelarveväljavaated jätkuvalt väga ebakindlad.