Üldiselt on liikmesriigid oma ekspordikrediidikavade töövahendeid viimastel aastatel laiendanud. Euroopa ekspordikrediidiasutused on ekspordikrediiditoetusena tavaliselt pakkunud täiemahulist garantiid (st eksporditehingut rahastab kommertspank ja ekspordikrediidiasutus annab tehingule garantii või kindlustuskatte). Kõik 21 liikmesriiki, kes aruandeperioodil pakkusid ekspordikrediiti määruse (EL) nr 1233/2011 tähenduses, annavad sellist toetust. 15 liikmesriiki pakuvad ka muud määrusega (EL) nr 1233/2011 ja OECD riiklikult toetatava ekspordikrediidi kokkuleppega ette nähtud toetust, nagu otsene laenuandmine või rahastamine (sel juhul rahastab tehingut otse ekspordikrediidiasutus, mitte kommertspank), refinantseerimine või intressitoetus. Mitmes aasta tegevusaruandes nimetatakse sõnaselgelt ka projekti rahastamist ja seotud abi.

Mõnes liikmesriigis on ekspordikrediidiasutus ministeeriumi osakond või riigiamet. Teistes täidab ekspordikrediidiasutuse ülesandeid kindlustusandja riikliku volituse ja valitsuse järelevalve all. Liikmesriikides, kus pakutakse mitut eri liiki ekspordikrediiditoetust, on sageli rohkem kui üks ekspordikrediidiasutus (nt üks asutus, kes pakub riiklikku toetust garantii või kindlustuse vormis täiemahulise garantiina, ja teine, kes pakub intressitoetust). 2015. aastal olid määruse (EL) nr 1233/2011 kohased ekspordikrediidikavad kasutusel 21 ELi liikmesriigis. Neid kavasid haldasid kokku 29 eri ametit ja ministeeriumiosakonda.

Kohaldatavas õigusraamistikus (määrus (EL) nr 1233/2011) on sätestatud ekspordikrediiditehinguid ja -kavasid käsitlevad üldeeskirjad. Ehkki enamik Euroopa riikide valitsustest on loonud oma ekspordikrediidiasutused, on nende esitatud ekspordikrediidikavade kohaldamisala ja ülesehitus ning ka nende asutuste enda ülesehitus liikmesriigiti erinev.

Komisjon on võtnud teadmiseks Euroopa Parlamendi 2. juuli 2013. aasta resolutsiooni määruse (EÜ) nr 1233/2011 kohase esimese aruandluse kohta ning soovitanud liikmesriikidel pöörata erilist tähelepanu kõnealuses resolutsioonis esitatud soovitustele (nt soovitus, et nõukogu ekspordikrediidi töörühm ja komisjon konsulteeriksid Euroopa välisteenistusega aruandlusmetoodika edasiarendamise teemal).

Käesolev aastaülevaade on 2015. aasta kohta. Aastaülevaates käsitletakse ekspordikrediiditoiminguid määruse (EL) nr 1233/2011 tähenduses, st „keskmise tähtajaga ja pikaajalisi“ tehinguid, mille tagasimakseperiood on vähemalt kaks aastat. Käesolevas ülevaates ei käsitleta lühiajalisi ekspordikrediiditehinguid ega teatavate ekspordikrediidiasutuste tegevust muudes valdkondades kui ekspordikrediit (nt investeeringute kindlustamine). Samuti tuleb märkida, et mõnes liikmesriigis täidab ekspordikrediidiasutuse ülesandeid kindlustusandja riikliku volituse alusel. Sel juhul on riikliku ekspordikrediidikava haldamine rangelt eraldatud muust tegevusest erasektoris (viimast käesolevas ülevaates loomulikult ei käsitleta).

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määruse (EL) nr 1233/2011 (mis käsitleb riiklikult toetatavate ekspordikrediitide suuniste rakendamist ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu otsused 2001/76/EÜ ja 2001/77/EÜ) I lisas on sätestatud, et liikmesriigid esitavad igal aastal komisjonile tegevusaruande, et parandada läbipaistvust liidu tasandil. Komisjon esitab nimetatud teabe alusel Euroopa Parlamendile aastaülevaate.

Aasta tegevusaruannetes on esitatud ekspordikrediidikavadega seotud asjakohane finantsteave 2015. aasta kohta. Siiski tuleb rõhutada, et määruse (EL) nr 1233/2011 kohaselt esitatakse need aruanded kooskõlas asjaomase liikmesriigi õigusraamistikuga. See tähendab, et andmete esitamises on teatavaid erinevusi. Sellegipoolest ei ole komisjonil tegevusaruannete finantsaspektide kohta konkreetseid tähelepanekuid.

Nagu juba eespool märgitud, tegutsevad Euroopa ekspordikrediidiasutused väga erinevates valdkondades, mida määruse (EL) nr 1233/2011 kohane aruandlus ei hõlma. Määrus (EL) nr 1233/2011 hõlmab keskpika perioodi ja pikaajalist ekspordikrediiti (nagu on kindlaks määratud OECD riiklikult toetatava ekspordikrediidi kokkuleppes). Paljud Euroopa ekspordikrediidiasutused pakuvad aga ka selliseid tooteid nagu lühiajaline ekspordikrediit, ekspordikrediidi garantii, tootmisriski garantii ja investeerimiskindlustustooted. Samuti tuleks märkida, et mitu liikmesriiki on töötanud välja sektoripõhised ekspordikrediiditooted, näiteks õhusõidukite tootmiseks ja laevaehituseks. Seda on oluline silmas pidada ekspordikrediidiasutuste laiema majandusliku mõju hindamisel.

Üldjoontes on viimastel aastatel vastavus pidevalt suurenenud, kuna paljude teemade puhul on hakatud juhinduma OECD riiklikult toetatava ekspordikrediidi kokkuleppest. Siiski tuleb arvesse võtta järgmisi erinevusi, kuna need muudavad raskeks laiapõhjalise võrdluse, mis annaks täieliku ülevaate. Esiteks on liikmesriigid eelmises punktis nimetatud üldiste ekspordikrediidiliikide raames välja töötanud väga erinevad finantstooted. Kuigi teatav toode võib olla omane mitmele ekspordikrediidiasutusele, ei pruugi tingimused olla sarnased. Teiseks sõltub ekspordikrediidikava mõju ilmselgelt ka riigi majanduse eripärast ja erafinantssektori suutlikkusest.

Lisaks eespool punkti 3 alapunktides a ja b käsitletud teabele nähtub 21 tegevusaruandest, et liikmesriikidel on olemas ekspordikrediiti ja keskkonnamõju, korruptsioonivastast võitlust ning väikese sissetulekuga riikidele jätkusuutlikku laenuandmist käsitlevad üldisemad tegevuspõhimõtted. Kolmel asjaomasel OECD soovitusel on oluline, kuid mitte ainumäärav roll. Isegi liikmesriigid, kes ei ole OECD liikmed, kohaldavad nimetatud soovitusi või kavatsevad seda põhimõtteliselt tegema hakata. Samas on selge, et OECD põhimõtteid ja suuniseid jätkusuutliku laenuandmise kohta ei saa järgida need ekspordikrediidi pakkujad, kes ei anna laenu väikese sissetulekuga riikidele.

Paljud liikmesriigid märkisid, et eelkõige „ühiseid lähenemisviise“ kohaldatakse OECD soovituses ettenähtust laiemalt. Mitmel juhul on asjaomased ekspordikrediidiasutused ise töötanud välja asjakohased aktid. Näiteks võib tuua ettevõtja sotsiaalse vastutuse põhimõtted, mis tavaliselt hõlmavad mitte ainult riigisiseseid jõupingutusi, vaid ka tihedat dialoogi ekspordikrediidiasutuste klientidega.

Nagu ka eelmistes aruannetes, on paljud liikmesriigid rõhutanud inimõiguste olulisust. Peaaegu kõik aruanded kajastavad jätkuvalt toetust inimõigusteküsimuse arendamisele uute ühiste lähenemisviiside raames. Mõnikord on see temaatika otseselt seotud töötajate õigustega. Mõned liikmesriigid osutavad ka muudele rahvusvahelistele normidele, nagu ÜRO äritegevuse ja inimõiguste juhtpõhimõtetele ja rahvusvahelisele finantskorporatsiooni tulemusstandardile.

Üldiselt on liikmesriikide ekspordikrediidiasutuste tegevuspõhimõtted hakanud üksteisele lähenema. Selle näiteks on korruptsioonivastased meetmed. Paljud liikmesriigid nõuavad asjaosalistelt mitte ainult korruptsioonivastase deklaratsiooni allkirjastamist, vaid toetavad ka panku ja eksportijaid korruptsioonivastaste meetmete arendamisel. Mõned liikmesriigid on lisaks ühiste lähenemisviiside järgimisele arendanud ka enda konkreetseid altkäemaksu- ja korruptsioonivastase võitluse vahendeid, näiteks eetikahartat või rikkumisest teatamise meetmeid. Prioriteetide hulgas on järjest enam nimetatud ka rahapesuvastaseid meetmeid.

Lähenemist näitab ka Maailmapanga ja Rahvusvahelise Valuutafondi nõuete täitmine, mida paljud liikmesriigid on nimetanud seoses jätkusuutliku laenuandmise tavadega väikese sissetulekuga riikidele.

Liikmesriigid püüavad ka hoolikalt tagada, et ekspordikrediidiasutused tegutseksid võimalikult läbipaistvalt, austades samas vajalikku konfidentsiaalsust kaubanduslike tehingute suhtes. Teatavad liikmesriigid pöörasid tegevusaruannetes 2015. aasta puhul sellele erilist tähelepanu. Muud valdkonnad, millele liikmesriigid järjest enam tähelepanu pööravad, on dialoogi hõlbustamine sidusrühmade ja kodanikuühiskonnaga, kestliku arengu toetamine ning rahvusvahelistele ettevõtetele mõeldud OECD suuniste järgimise edendamine.

Seega on selge, et OECD ühised lähenemisviisid on täielikult lõimitud liikmesriikide ekspordikrediidipoliitikasse. Nagu näitavad eespool esitatud mitmesugused kaalutlused, on ühine lähenemisviis muutumas miinimumstandardiks. Paljudes valdkondades kohaldavad liikmesriigid oma lisameetmeid tagamaks, et ekspordikrediidi toetus on kättesaadav ainult tehingute puhul, mis vastavad rangetele keskkonna- ja sotsiaalnormidele.

d) Ekspordikrediidiasutuste tegevuse vastavus liidu eesmärkidele ja kohustustele

Et süvendada ELi tasandil läbipaistvust, peavad liikmesriigid esitama komisjonile iga-aastase tegevusaruande, milles kooskõlas riikliku õigusraamistikuga esitatakse ekspordikrediiditoiminguid käsitlev teatav finants- ja tegevusalane teave, sealjuures ka teave selle kohta, kuidas tegeldakse keskkonnariskidega.

I lisa punktis 3 on sätestatud, et „komisjon esitab nimetatud teabe alusel parlamendile aastaülevaate, milles hinnatakse ka ekspordikrediidiasutuste vastavust liidu eesmärkidele ja kohustustele“.

Euroopa Liidu lepingu artiklis 3 on loetletud liidu üldeesmärgid ja artiklis 21 liidu välistegevuse põhimõtted ja eesmärgid.

ELi ühise kaubanduspoliitikaga seoses on viidatud liidu välistegevuse põhimõtetele ja eesmärkidele Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 206 ning artikli 207 lõikes 1.