[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 30.11.2006

KOM(2006)734 lõplik

KOMISJONI ARUANNE

nõukogu 22. detsembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 2328/2003, millega kehtestatakse Assooride, Madeira, Kanaari saarte ning Prantsuse departemangude Guajaana ja Réunioni teatavate kalandussaaduste turustamisel nende piirkondade kaugusest tulenevate lisakulude hüvituskava, ettenähtud meetmete rakendamise kohta

{SEK(2006)1528}

Sissejuhatus

Käesolev aruanne on koostatud vastuseks nõukogu 22. detsembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2328/2003 (millega kehtestatakse Assooride, Madeira, Kanaari saarte ning Prantsuse departemangude Guajaana ja Réunioni teatavate kalandussaaduste turustamisel nende piirkondade kaugusest tulenevate lisakulude hüvituskava) [1] artiklile 12. Selle kohaselt annab komisjon hiljemalt 1. juuniks 2006 Euroopa Parlamendile, nõukogule ning Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele aru kõnesoleva määrusega ettenähtud meetmete rakendamise kohta, lisades vajaduse korral ettepanekud asjakohaste kohanduste tegemiseks, mis on vajalikud kõnealuses määruses sätestatud eesmärkide saavutamiseks .

Käesolev aruanne põhineb komisjoni käsutuses oleval teabel ning Ernst & Young ja Partnerid uuringu „ Ühise kalanduspoliitika struktuurilised aspektid äärepoolseimates piirkondades ” (edaspidi „uuring”) tulemustel, mis avaldati 2006. aasta septembri keskpaigas. Uuringu peamine eesmärk oli analüüsida äärepoolseimate piirkondade kalandussektori eriprobleeme ja vajadusi ning anda soovitusi ühenduse toetuse kasutamiseks võimalikult tõhusal viisil.

Aruandes kirjeldatakse hüvituskava sisu ja selle toimemehhanismi, antakse teavet selle rakendamise kohta, hinnatakse hüvituskava mõju asjaomaste äärepoolseimate piirkondade kalandussektorile ning kirjeldatakse ühenduse edasiste meetmete väljavaateid kõnealuses valdkonnas. Aruandele on lisatud komisjoni talituste töödokument (edaspidi „töödokument”), mis sisaldab käesoleva aruande lisasid.

1. TEATAVATE KALANDUSSAADUSTE TURUSTAMISEL TEKKIVATE LISAKULUDE HÜVITUSKAVA – SELLE SISU JA TOIMEMEHHANISM

1.1. Hüvituskava eesmärk

Kauguse, piiratuse ja eraldatuse, väikese pindala ning keeruliste topograafiliste ja kliimatingimuste tõttu on ühenduse äärepoolseimad piirkonnad [2] majanduslikult ja sotsiaalselt maha jäänud. Majanduslik sõltuvus vähestest toodetest, piiratud turud, kuulumine ühenduse piirkondade hulka ning samaaegselt asetsemine arengumaade keskkonnas mõjutavad nende piirkondade majanduslikku ja sotsiaalset struktuuri. Sama kehtib ka kalandussektori puhul, mida iseloomustab piiratud vastuvõtuvõime kohalikel turgudel ning lisakulud toodete veol Euroopa mandriossa, mis seab pidevaid piiranguid põhiinvesteeringute kasumlikkusele ning kalavarude jätkusuutlikule kasutamisele.

Seepärast otsustas ühendus toetada äärepoolseimates piirkondades kalandussaaduste tootjate paremat integreerumist siseturuga. Alates 1992. aastast kehtestati kava, et korvata äärepoolseimate piirkondade lisakulud, mis tekivad kalandussaaduste veol kaugetele Euroopa mandriosa turgudele; kava laiendati järk-järgult – Assooridele, Madeirale ja Kanaari saartele lisandusid Prantsuse departemangud Guajaana (alates 1994. aastast) ja Réunion (alates 1998. aastast). See peaks looma nende turustustegevuseks Mandri-Euroopa ettevõtjatega võrreldavad turustustingimused. Viimati uuendati hüvituskava 2003. aastal määrusega (EÜ) nr 2328/2003. Selle kehtivusaeg lõpeb 31. detsembril 2006.

1.2. Nõukogu määruses (EÜ) nr 2328/2003 [3] sätestatud praegu kehtiva kava (2003-2006) peamised tunnusjooned

1.2.1. Soodustatud piirkonnad ja hüvitisesaajad

Kava kohaldatakse seitsmest äärepoolseimast piirkonnast viie piirkonna, s.t Assooride, Madeira, Kanaari saarte ning Prantsuse departemangude Guajaana ja Réunioni suhtes. Hüvitisesaajad on tootjad, kõnealuste piirkondade sadamates registreeritud laevade omanikud või kasutajad, kes tegutsevad nendes piirkondades, või selliste ettevõtjate ühendused ning töötlemis- ja turustamissektori ettevõtjad või selliste ettevõtjate ühendused, kellel tekivad asjaomaste saaduste turustamisel kõnealuste piirkondade kauguse tõttu lisakulud.

1.2.2. Hüvitis

Määruses määratakse piirkondade lõikes kindlaks abikõlblike liikide ja kalandussaaduste loetelu. Viies äärepoolseimas piirkonnas hõlmab kava 17 sektorit. Kavas määratakse iga piirkonna jaoks kindlaks teatav hüvitissumma kalandussaaduse ühe tonni kohta ning abikõlblike liikide või kalandussaaduste maksimaalne hüvitatav üldkogus aastas. Töödokumendi I lisas olev tabel annab ülevaate hüvitissummade ja hüvitatavate koguste kohta piirkondade lõikes.

Kindlaksmääratud hüvitissummade ja hüvitatavate koguste tulemusel võib aastane kogutoetus olla piirkondade lõikes järgmine:

Aastane kogutoetus eurodes aasta kohta | eurot aastas % hüvituskava üldisest rahastamispaketist | Äärepoolseim piirkond |

2 909 992 | 19,4 | Assoorid |

1 374 000 | 9,1 | Madeira |

5 884 076 | 39,2 | Kanaari saared |

4 003 500 | 26,7 | Guajaana |

865 200 | 5,6 | Réunion. |

14 996 768 | 100,0 | Kokku |

1.2.3. Summade ja koguste kohandamine – ümbersuunamine

Selleks et võtta arvesse erinevat saagikust ning tegelikke turustustingimusi liikmesriikides, nähakse määrusega ette kaks kohandamisvõimalust.

- Liikmesriik võib kohandada eri liikide või kalandussaaduste puhul kindlaks määratud koguseid ühes piirkonnas ja piirkondade vahel tingimusel, et komisjon ei esita vastuväidet nelja nädala jooksul pärast kohandamistaotlusest teatamist. Selline kohandamine ei tohi suurendada ühelegi liikmesriigile ettenähtud aastast kogutoetust ega liikide või kalandussaaduste tonni kohta ettenähtud hüvitissummade suurust.

- Komisjon võib kohandada eri liikide või kalandussaaduste puhul kindlaks määratud hüvitatavaid koguseid ja hüvitissummasid . Selliseid kohandusi võib teha ühes piirkonnas, ühe liikmesriigi piirkondade vahel või eri liikmesriikide vahel ning hüvituskava jaoks ette nähtud rahaliste vahendite piires.

Mõlemat liiki kohandamised peavad olema nõuetekohaselt põhjendatud ning võtma arvesse kõiki asjakohaseid tegureid, eelkõige liigi bioloogilisi omadusi, muudatusi lisakuludes ning tootmise ja turustamise kvalitatiivseid ja kvantitatiivseid külgi.

Ümbersuunamiseeskirju kohaldatakse ka määruses (EÜ) nr 1587/98 sätestatud eelmise hüvituskava alusel esitatud taotluste suhtes, mille kohta ei ole otsust vastu võetud enne 1. jaanuari 2003.[4]

1.2.4. Hüvituskava finantsjuhtimine

Hüvituskava liigitatakse sekkumisena, mille eesmärk on turgude stabiliseerimine nõukogu määruse (EÜ) nr 1258/1999 (ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta)[5] artikli 2 tähenduses. Sellest tulenevalt on ühenduse rahastamisallikas Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) tagatisrahastu. Kõnealuses fondis on hüvituskavale aastateks 2003–2006 sihtotstarbeliselt eraldatud ligikaudu 60 miljonit eurot ehk täpsemalt 14,997 miljonit eurot assigneeringuid aastas.

Kava finantsrakendus järgib EAGGFi tagatisrahastu suhtes kohaldatavat halduskoostöö mudelit, milles ülesanded on delegeeritud liikmesriikidele. Komisjon hüvitab liikmesriigi (eelfinantseeritud) kulutused liikmesriikide deklaratsioonide alusel.

2. TEATAVATE KALANDUSSAADUSTE TURUSTAMISEL TEKKIVATE LISAKULUDE HÜVITUSKAVA – SELLE KOHALDAMINE ALATES 2003. AASTAST[6]

2.1. Ümbersuunamise kohaldamine

Senini on liikmesriigid kasutanud kehtiva hüvituskavaga lubatud võimalust abikõlblike koguste kohandamiseks (= ümbersuunamiseks) erinevas ulatuses. Hispaania ei ole nimetatud võimalust senini kordagi kasutanud, Prantsusmaa on seda aga Guajaana ja Réunioni puhul teinud mitu korda. Ka Portugal on kasutanud nimetatud võimalust oma mõlemas äärepoolseimas piirkonnas Assooridel ja Madeiral mitu korda. Komisjon on heaks kiitnud kõik käesoleva aruande avaldamiseni laekunud taotlused. Allpool esitatud tabel võtab kokku ajavahemikuks 2003–2005 esitatud taotlused. Senini ei ole saadud ühtegi ümbersuunamistaotlust 2006. aastaks.

Tabel 1: Aastateks 2003–2005 esitatud ja heakskiidetud ümbersuunamistaotlused

Guajaana | Réunion | Assoorid | Madeira |

2003. aasta | Tööstuslikult püütud krevett: suurendamine 3300 tonnilt 3424 tonnile Värskelt turustatav valge lihaga kala: vähendamine 100 tonnilt 3 tonnile Külmutatult turustatav valge lihaga kala: vähendamine 500 tonnilt 38 tonnile | Tuunikala, mõõkkala, marliin, purikala, kuldmakrell ja hai suurendamine 618 tonnilt 770 tonnile | Värskelt turustatavad liigid: suurendamine 2000 tonnilt 2489 tonnile Külmutamiseks või töötlemiseks tarnitud väikesed pelaagilised kalad või süvamereliigid: vähendamine 1554 tonnilt 48 tonnile |

2004. aasta | Tööstuslikult püütud krevett: vähendamine 3300 tonnilt 3215 tonnile Värskelt turustatav valge lihaga kala: vähendamine 100 tonnilt 2 tonnile Külmutatult turustatav valge lihaga kala: vähendamine 500 tonnilt 56,5 tonnile | Tuunikala, mõõkkala, marliin, purikala, kuldmakrell ja hai: suurendamine 618 tonnilt 928,5 tonnile | Värskelt turustatavad liigid: suurendamine 2000 tonnilt 2501 tonnile Külmutamiseks või töötlemiseks tarnitud väikesed pelaagilised kalad või süvamereliigid: vähendamine 1554 tonnilt 12 tonnile | Süsisaba: suurendamine 1600 tonnilt 1817 tonnile Tuunikala: vähendamine 4000 tonnilt 3998 tonnile Vesiviljelustooted: vähendamine 50 tonnilt 0 tonnile |

2005. aasta | Tööstuslikult püütud krevett: vähendamine 3300 tonnilt 2854 tonnile Värskelt turustatav valge lihaga kala: vähendamine 100 tonnilt 6 tonnile Külmutatult turustatav valge lihaga kala: vähendamine 500 tonnilt 55 tonnile | Tuunikala, mõõkkala, marliin, purikala, kuldmakrell ja hai: suurendamine 618 tonnilt 1209 tonnile | Värskelt turustatavad liigid: suurendamine 2000 tonnilt 2401 tonnile Külmutamiseks või töötlemiseks tarnitud väikesed pelaagilised kalad või süvamereliigid: vähendamine 1554 tonnilt 322 tonnile | Süsisaba: suurendamine 1600 tonnilt 1686 tonnile Tuunikala: suurendamine 4000 tonnilt 4072 tonnile Vesiviljelustooted: vähendamine 50 tonnilt 11,73 tonnile |

Prantsusmaa taotlused sisaldasid koguste ümbersuunamist kahe äärepoolseima piirkonna Guajaana ja Réunioni vahel, Portugali ümbersuunamistaotused olid tehtud Assooride ja Madeira jaoks ettenähtud rahastamispaketi piires mõlema piirkonna kohta eraldi.

Teist ümbersuunamisvõimalust, s.t hüvitatavate koguste ja hüvitissummade kohandamist komisjoni poolt liikmesriikide teabe alusel, ei olnud pärast kehtiva kava jõustumist siiski vaja kasutada [vaata joonealune märkus 4].

2.2. Rahastamine ja täitmine

Järgmises tabelis on esitatud maksed (eurodes), mida komisjon tegi asjaomastelt liikmesriikidelt saadud taotluste alusel 2003., 2004. ja 2005. kalendriaastal, sealhulgas 2006. aasta mai kulud.

Tabel 2: Rahastamine 2003–2005

2003 | % ettenähtud vahenditest * | 2004 | % ettenähtud vahenditest * | 2005 | % ettenähtud vahenditest * |

Hispaania – Kanaari saared | 5 449 043 | 93,2 | 5 453 490 | 93,3 | - | 0,0 |

Guiana Reunion | 3 651 301 865 200 | 96,3 80,3 | 3 568 709 1 299 991 | 100,0 100,0 | 3 139 615 865 200 | 86,5 100,0 |

Prantsusmaa kokku: | 4 516 501 | 92,8 | 4 868 700 | 100,0 | 4 004 815 | 82,3 |

Portugal kokku: | 2 980 959 | 69,6 | 2 455 808 | 57,3 | 93 911 | 2,2 |

Kokku: | 12 946 139 | 86,3 | 12 777 999 | 85,2 | 4 098 726 | 27,3 |

* pärast ümbersuunamist

Kuna liikmesriigid alles esitavad kuludeklaratsioone eelmiste aastate kohta, sealhulgas 2003. aasta kohta, ei kajasta tabelis esitatud andmed hüvituskava täitmise lõplikku seisu. Varasemate kuludeklaratsioonide esitamist arvestades võib oodata, et 2005. ja 2006. kalendriaasta maksed saavutavad ligikaudu sama taseme nagu 2003. ja 2004. aastal, s.t moodustavad rohkem kui 85% kogu abikõlblikust rahastamisest. 2006. aasta kohta on kulusid deklareerinud vaid Portugal 2 019 442 euro ulatuses, mis on peaaegu pool Portugali jaoks ettenähtud aastasest rahastamispaketist.

Tabel töödokumendi II lisas annab pisut üksikasjalikuma ülevaate. See näitab hüvitatavaid koguseid ja nende osakaalu maksimaalsetest abikõlblikest kogustest ning rahastamist pärast ümbersuunamist, kui seda kohaldatakse. Ülevaade ei ole siiski täielik, sest liikmesriikide deklaratsioonides ei ole alati esitatud vajalik jaotus kalandustoodete ja liikide kaupa. See kehtib eriti Portugali kohta, kes esitas asjaomase jaotuse ainult 2006. aasta deklaratsioonides. Teiste piirkondade kohta on 2005. ja 2006. aasta deklaratsioonid kättesaadavad üksnes osaliselt.

3. TEATAVATE KALANDUSSAADUSTE TURUSTAMISEL TEKKIVATE LISAKULUDE HÜVITUSKAVA – KAVA KOHALDAMISE JA ÄÄREPOOLSEIMATE PIIRKONDADE KALANDUSSEKTORILE AVALDUVA MÕJU HINDAMINE

3.1. Rahastamine ja täitmine – abikõlblike koguste ja hüvitissummade asjakohasus

3.1.1. Abikõlblike liikide ja kalandussaaduste asjakohasus ja maksimaalsed abikõlblikud kogused

Abikõlblike liikide ja kalandussaaduste loetelud ja kogused on hüvituskava vastuvõtmisele 1992. aastal järgnenud ajaloolise arengu tulemus. Seetõttu ei kajasta määruse (EÜ) nr 2328/2003 kohane abikõlblike liikide ja kalandussaaduste loetelu alati äärepoolseimate piirkondade tegelikku turuolukorda, mis sõltub saagi ja varude kõikumisest ning turunõudlusest. Mõningaid selliseid tooteid nagu mereteed pidi turustatud vööttuuni Kanaari saartelt või valge lihaga kala Guajaanast on kõnealuse kava alusel kasutatud turustamiseks Euroopa mandriosas senini vähe või üldse mitte. Teiste toodete puhul on turundustegevust alahinnatud.

Siiski on koguste kohandamise võimalus hüvituskava kohaldamist ja rakendamist kindlasti kergendanud. Seda eriti Prantsusmaa puhul, kes sai kava maksimaalselt ära kasutada, suunates ümber mitte üksnes abikõlblikud kogused, vaid kandes vahendeid Prantsusmaale eraldatud aastase rahastamispaketi raames üle Réunioni ja Guajaana vahel. Portugali kohta on seda mõnevõrra raskem väita, sest vajalikud andmed ei ole toodete lõikes kättesaadavad. Uuringu kohaselt lubas ümbersuunamine ka Portugalis kasutada hüvituskava paremini ära. Siiski võib ka Kanaari saarte / Hispaania puhul väita, et kava täideti 90% ulatuses, kohandamata kordagi koguseid.

Tänu sellele on praeguse kava kohaldamine võrreldes varasemate kavade täitmisega, mida iseloomustas suur kõikumine koguste ja vahendite kasutamises aastate ja piirkondade lõikes, muutunud abikõlblike koguste kasutamise ja olemasolevate vahendite poolest stabiilsemaks ning järjepidevamaks – see on suundumus, mis eeldatavalt jätkub ka kava järelejäänud perioodil. Siiski jääb teatav osa koguseid ja vahendeid vaatamata ümbersuunamise võimalusele siiski kasutamata.

Abikõlblike kalandussaaduste asjakohasust tuleb hinnata ka kahest teisest vaatenurgast:

Kehtivate eeskirjade alusel ei ole komisjonil tagatist, et abi saavad kalandussaadused on püütud, maha laaditud ja turustatud kooskõlas ühise kalanduspoliitika eeskirjadega. Puudub nõue, et kava kohaldamisel tuleb järgida säilitamise ja majandamise eeskirju või liigitamisstandardeid ja jälgitavuse sätteid ning et abi ei anta ebaseadusliku ja teatamata püügiga saadud kalandussaadustele. Puuduvad ka sätted, mis tagaksid, et hüvitise tõttu ei suurene surve bioloogiliselt tundlikele kalavarudele. Sellist olukorda on raske õigustada.

Praegu kehtiv kord ei piira abi andmist kalandussaadustele, mis pärinevad kohalikest saadustest, vaid lubab anda hüvitist imporditud kalast valmistatud kalandussaadustele. Viimati nimetatud juhul antakse hüvitis tervenisti töötlemisettevõttele, samal ajal kui esimesena nimetatud juhul jagatakse hüvitis tavaliselt töötleja (20%) ja kaluri/laevaomaniku (80%) vahel. On selge, et mõnele tööstusele on import vajalik mastaabisäästuks ning ettevõtte täisvõimsuse ärakasutamiseks. Sellistel juhtudel tundub lisandväärtus kohalikule kalandussektorile olevat siiski piiratum kui kohapeal püütud saaduste puhul.

3.1.2. Hüvitissummade asjakohasus

Meenutagem, et abikava peamine eesmärk on hüvitada lisakulud, mis kaasnevad vajadusega transportida tooteid äärepoolseimatest piirkondadest Euroopa mandriossa.

Erinevates järjestikustes määrustes sätestatud hüvitissummade areng alates 1992. aastast näitab, et summad on enamiku toodete ja piirkondade puhul jäänud suhteliselt stabiilseks väikeste kohandustega üles- ja allapoole (nt summa vähendamine 185 eurolt kohalikule konservitööstusele tarnitud tuunikalatonni kohta Assooridel aastatel 1992–1993 177 eurole tonni kohta aastatel 2003–2006, suurendamine 898 eurolt krevetitonni kohta 1994. aastal Guajaanas 1100 eurole aastatel 2003–2006). Olukord on siiski erinev Kanaari saarte puhul, kus praeguse kava alusel makstavad hüvitissummad on võrreldes varasemate kavadega kuni üheksa korda suuremad. Hüvitissummade kindlaksmääramine tundus järgivat pigem olemasolevate vahendite ärakasutamise loogikat, pidades silmas abikõlblike koguste vähenemist, mis järgnes Maroko kokkulepe kehtivusaja lõppemisele.

Hüvitissummade erinevused toodete ja piirkondade lõikes on suured. Hüvitis on kõige madalam väikeste pelaagiliste kalade tonni eest Assooridel – 148 eurot, ulatudes 1400 euroni suurte pelaagiliste kalade tonni eest Réunionis. Isegi sarnaste sektorite puhul erineb toetus piirkonniti – kohalikule konservitööstusele tarnitud tuunikalatonni eest on hüvitis Assooridel 177 eurot, Madeiral 230 eurot, Kanaari saartel on hüvitis õhuteed pidi turule veetud tuunikalatonni eest 950 eurot ning toorel kujul mereteed pidi turule veetud tuunikalatonni eest 500 eurot.

Ühenduse tasandil kättesaadavad andmed ei võimalda kontrollida, kas hüvitise suurus on asjakohane ning millist liiki lisakulusid see katab. Veost Euroopa mandriossa tulenevad lisakulud (õhu- või merevedu, veoga seotud lao- ja transiidikulud) on toetuskava eesmärki silmas pidades kõige asjakohasemad ning neid kulusid on ka kõige lihtsam kontrollida, samas tekib äärepoolseimate piirkondade kauguse tõttu teist liiki lisakulusid, näiteks kõrgemad investeerimiskulud või kõrgemad tegevuskulud tootmisel ja töötlemisel. Neid on ka raskem hinnata. Teisest küljest võivad teatavad kulud olla väiksemad kui Euroopa mandriosas.

Uuringus ei ole hinnatud uuesti iga toote ja tooteahela lisakulusid, vaid on koondatud teavet erinevatest allikatest, näiteks 2000. aasta uuring (Megapesca), mida on ajakohastatud, kasutades inflatsioonitempot ning riigiasutustest ja eraettevõtetelt saadud teavet. Selline koondatud teave näitab, et lisakulude ja seega ka hüvitamisvajaduse hindamine on väga erinev sõltuvalt teabe allikast ning käsitletavate lisakulude liigist. Kõigi uuringus kasutatud allikate alusel moodustab hüvitis keskmiselt 60% lisakuludest. Hüvitis on siiski väga erinev, jäädes 40% (väikeste pelaagiliste ja süvamereliikide eest Assooridel) ja 169% (mereteed pidi turule veetud vööttuuni eest Kanaari saartel) vahele. Üksikute liikide lõikes vaadelduna on sektoritesisesed erinevused veelgi märgatavamad. Turuväärtusega (= müügihind) võrrelduna ulatub hüvitis 3%st (tuunikala Assooridel) 30%ni (mõned vesiviljelustooted Kanaari saartel).

Vaatamata nendele erinevustele võib teha mõned üldised järeldused: esiteks on hüvitis külmutatult ja mereteed pidi turule veetud saaduste eest kõrgem kui värskelt ja õhuteed pidi turule veetud saaduste eest. Teiseks on hüvitise tase erinev ka sõltuvalt toormaterjali / püütud kala päritolust. Seega on Madeiral ja Assooridel hüvitis kohaliku kalalaevastiku püütud tuunikala eest kõrgem kui imporditud tuunikala eest.

Uuring viitab ka mõningatele juhtumitele, kus toetuskava ei kasutata vastavalt kava eesmärgile korvata kaugusega seotud puudusi, vaid kui üldist toetust ettevõtete tegevuse säilimise tagamiseks. Seega võib sel olla negatiivne mõju ettevõtte äridünaamikale ja konkurentsivõimele. See näib eriti kehtivat juhtudel, mil hüvitise tase ületab 20% saaduse turuväärtusest.

Lisaks sellele tundub, et mõningates äärepoolseimates piirkondades esineb selliseid riikliku sekkumise viise nagu maksusoodustused või riiklikud või ühenduse abikavad (FIFG), mis sekkuvad lisakulude hüvitamisse otseselt või kaudselt. Hüvitamise ning muu riikliku sekkumise kumuleerumise tulemusel tekib seetõttu ülemäärase hüvitamise oht.

3.2. Hüvitise sotsiaalmajanduslik mõju äärepoolseimate piirkondade kalandussektorile

Seni kuni kvantitatiivsed mõjuindikaatorid näiteks töökohtade säilitamise ja loomise ning tööhõive kohta ei ole kõigi äärepoolseimate piirkondade kohta kättesaadavad, tundub õigustatud väide, et toetuskava edendab tingimusi, milles sektori ettevõtjad saavad jätkata kauplemist, mis avaldab positiivset sotsiaalmajanduslikku mõju kohalikele kogukondadele. Kalandussektori säilimine tagab töö piirkondades, kus alternatiivsed töövõimalused on piiratud. Kavaga hõlmatud kalandussaadused moodustavad olulise osa äärepoolseimate piirkondade ekspordist. See hoogustab kohalikku tootmist, töötlemist ja turundustegevust.

Uuringu tulemused näitavad, et üldiselt on hüvituskava aidanud kalandussektoril toime tulla kasvava konkurentsiga ühisturul, mis on muutunud aina avatumaks kolmandatele riikidele ja eelkõige AKV riikidele. Hüvituspoliitika tulemuseks on mastaabisääst ja arvestatav rahaline sissetulek asjaomastele hüvitisesaajatele, mis võimaldab neil Euroopa mandriosa äriühingutega konkureerida võrdsete kuludega. Kava on võimaldanud hüvitisesaajatel säilitada turuosa, mille oleks vastasel korral hõivanud konkurendid.

Hüvituskava on soodustanud ka teatavate tegevusvaldkondade edasiarenemist ja tugevnemist. Näiteks Kanaari saarte vesiviljelussektor toodab peamiselt mandriosa turule ja on saanud kavast palju kasu. Sama võib öelda Assooride tuunikalakonservitööstuse, Madeira tuunikalafileede ja süsisabade ning Guajaana krevetitööstuse kohta. Tänu kavale on tööhõive stabiliseerunud ja isegi kasvanud.

Siiski ei tohiks eitada, et hüvitusmeetmete korduva kasutamisega võib kaasneda oht tekitada majanduslik sõltuvus, mis kahjustab juhtimissuutlikkust või uuendusjõudu. Selline näib olevat olukord Guajaana krevettide puhul, mida saaks turustada paremini ning seega müüa kõrgema hinnaga. Võib ka juhtuda, et teatavaid ekspordivaldkondi hoitakse elus või isegi arendatakse kunstlikult, samal ajal kui kasumlikke välisturge (nt Jaapan ja USA) ei ole piisavalt uuritud ning kohalikud turud on jäetud unarusse.

4. JÄRELDUSED JA TULEVIKUVÄLJAVAATED

Kogu oma olemasolu kestel on hüvituskava pakkunud kestvat stabiilsust, mis on võimaldanud asjaomastel ettevõtjatel tegutseda samades tingimustes nagu nende konkurendid Euroopa mandriosas. Kava on toetanud töökohtade säilimist piirkondades, kus on vähe teisi võimalusi. Kõnealustele ettevõtjatele kavast tulenenud kasu on võimaldanud erinevatel asjaomastel sektoritel säilitada toodangu piisavat taset ning arengut.

Et lisakulusid põhjustavad tingimused on seotud äärepoolseimate piirkondade olemusega ning nende kalandussektori olukorraga, ei muutu need tõenäoliselt niipea. Seetõttu tuleks kaaluda kava jätkamist, tagades sellega kava jaoks seatud eesmärkide jätkuvalt korrektse täitmise. Samuti on see vastavuses kohustusega, mille komisjon võttis 26. mai 2004. aasta teatisega „Tugevam partnerlus äärepoolseimate piirkondadega” (KOM(2004)343 lõplik), mille kohaselt on äärepoolseimate piirkondade täiendavate kulude vähendamine liidu üks peamisi tegevusprioriteete, et aidata kõnealustel piirkondadel ületada kaugusega seotud raskusi.

Arvestades sektori vajadusega strateegiliste seisukohtade järele, on tehtud ettepanek jätkata kava samal tasemel rahastamisega aastatel 2007–2013. See oleks ka kooskõlas Euroopa Regionaalarengu Fondi käsitleva määruse[7] artikli 11 kohaste meetmete kestusega. Kava vaadatakse läbi muu hulgas ka kalanduse ühise turukorralduse reformi silmas pidades.

Käesoleva aruande hinnang ja uuringutulemused nõuavad siiski mitmeid kohandusi. Need peaksid võimaldama:

- enam asjakohasust, kuid ka paindlikkust, arvestades äärepoolseimate piirkondade eriomaseid turustusvajadusi ja asjaolusid,

- võimaldades liikmesriikidel määrata kindlaks oma piirkondade abikõlblikud kalandussaadused ja nende kogused, neid kohandada ning määrata liikmesriigi asjaomastele piirkondadele eraldatud aastase rahastamispaketi raames kindlaks asjaomased hüvitissummad, tuginedes olemasoleva kava eraldistele;

- kujundades hüvitissummad peamiselt lisakulude alusel, mis tulenevad veost Euroopa mandriossa. Samuti võimaldaks see keskendada kava uuesti selle peamisele eesmärgile;

- toetuste suuremat põhjendatust ja ühtlustamist,

- võttes kaitsemeetmeid põhjendamata suurusega hüvitiste vältimiseks, eelkõige piirates hüvitist veo- ja muude seonduvate kuludega ning arvestades muu riikliku sekkumisega, mis mõjutavad lisakulude taset;

- kava eesmärgi saavutamist kooskõlas ühise kalanduspoliitikaga,

- määratledes selgemad abikõlblikkuse tingimused hüvitisesaajatele ja saadustele, eelkõige välistades toetuse saamise saaduste eest, mis on vastuolus ühise kalanduspoliitika eeskirjadega või pärinevad imporditud saadustest,

- tagades, et hüvitise tõttu ei suurene surve bioloogiliselt tundlikele liikidele;

- keskendades toetuse majanduslikult elujõulistele hüvitisesaajatele;

- lihtsat haldust proportsionaalsete nõuete kaudu, arvestades vajalikke menetlusi;

- suuremat vastutust, kehtestades liikmesriikidele järjepideva aruandluse kohustuse.

Need kohandused vastaksid kava rakendamisel ilmnenud peamistele puudustele ning muudaksid kava tõhusamaks, läbipaistvamaks ja tulemuslikumaks. Need vastaksid ka enamikule uuringus esitatud soovitustele (viidatud töödokumendi III lisas). Samuti soovitatakse uuringus vajaduse korral koostada lisakulude positiivne loetelu ning hinnata nende taset, et tagada lisakulude hüvitamise põhimõtete kohaldamisel täielik läbipaistvus. Enne konkreetse ettepaneku esitamist ei vaja selline lähenemisviis siiski mitte ainult lisaanalüüsi ning seetõttu ka aega, vaid see muudaks kava ka jäigemaks ja keerulisemaks, millega kaasneb oht, et algusest peale ei kajasta see mitte kõiki äärepoolseimate piirkondade eripärasid või et need muutuksid aja jooksul. Samuti ei tundu olevat põhjendatud kava riiklik või piirkondlik kaasrahastamine. Selle soovituse aluseks oli peamiselt üldise eelarve suurenemine. Ettenähtud kohandused, sealhulgas tingimus suunata toetus eelkõige majanduslikult elujõulistele hüvitisesaajatele, peaksid igal juhul võimaldama kava tõhusamat ja keskendunumat kohaldamist ning suurendama liikmesriikide vastutust.

Kavas on siiski vaja teha kohandusi, et rakendada uut finantsjuhtimissüsteemi, mis on vastu võetud kalandussektori turustamiskulude katmiseks Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondist (EAGF), s.t otsest tsentraliseeritud haldust.

Ettepanekus võtta vastu määrus äärepoolseimate piirkondade hüvituskava jätkamise kohta, mis on lisatud käesolevale aruandele, on sätestatud soovitatud paranduste üksikasjad.

[1] ELT L 345, 31.12.2003, lk 34.

[2] Asutamislepingu artikli 299 lõikes 2 kindlaksmääratud piirkonnad on Prantsusmaa ülemeredepartemangud, Assoorid, Madeira ja Kanaari saared.

[3] Kuigi määruse (EÜ) nr 2328/2003 artikliga 9 on ette nähtud rakenduseeskirjade vastuvõtmine, ei ole selliseid eeskirju kunagi kehtestatud.

[4] Assooride poolt 2002. aasta mais esitatud taotluse kohta kahekordistada hüvitist põhjalähedaste liikide eest ei teinud komisjon otsust, sest taotlus lähtus selgelt vahendite ärakasutamisest ja mitte asjakohastest teguritest.

[5] EÜT L 160, 26.6.1999, lk 103.

[6] Kuna liikmesriikidele ei ole esitatud piisavalt nõudeid aruannete esitamiseks hüvituskava rakendamise kohta, pärineb komisjonile kättesaadav teave peamiselt rahaliste vahendite ärakasutamisest ja ümbersuunamistaotlustest. Muu käesolevas peatükis esitatud teave pärineb eespool nimetatud uuringust „Ühise kalanduspoliitika struktuurilised aspektid äärepoolseimates piirkondades”.

[7] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1080/2006 Euroopa Regionaalarengu Fondi kohta (ELT L 210, 31.7.2006, lk 1).