Soovitus:

NÕUKOGU SOOVITUS

euroalasse kuuluvate liikmesriikide majanduspoliitika üldsuuniste rakendamise kohta

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 136 koostoimes artikli 121 lõikega 2,

võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta,[1] eriti selle artikli 5 lõiget 2,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määrust (EÜ) nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta,[2] eriti selle artikli 6 lõiget 1,

võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust[3],

võttes arvesse Euroopa Parlamendi resolutsioone[4],

võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi,

olles konsulteerinud majandus- ja rahanduskomiteega

ning arvestades järgmist:

(1) Eurorühmal on eriline vastutus euroala majanduse juhtimise eest. Majanduskriis paljastas selgelt euroala läbipõimunud sisesuhted, rõhutades vajadust ühtse kooskõlastatud poliitilise lähenemisviisi järele, mille puhul võetakse arvesse tugevat mõjude ülekandumist euroala liikmesriikide vahel ning mis võimaldab operatiivseks majanduskeskkonna muutustele reageerimiseks poliitikat tõhusalt kooskõlastada.

(2) Euroalasse kuuluvad liikmesriigid kirjutasid 2. märtsil 2012 alla majandus- ja rahaliidu stabiilsuse, koordineerimise ja juhtimise lepingule, kohustudes ellu viima täiendavaid ulatuslikke poliitikareforme ja oma poliitikat koordineerima. 2013. aastal jõustuvad teise majanduse juhtimise paketi määrused,[5] mis süvendab eelarve- ja majanduspoliitika koordineerimist euroalal.

(3) Praegu tehakse tööd majandus- ja rahaliidu edasiseks tihendamiseks. Komisjon esitas 28. novembril 2012 teatise tiheda ja toimiva majandus- ja rahaliidu loomise tegevuskava kohta[6]. Kavas on kindlaks määratud tõelise majandus- ja rahaliidu põhimõtted ja eesmärgid ning nende saavutamise vahendid ja meetmed. Kava eesmärk on algatada üleeuroopaline arutelu. 12. septembril 2012 esitas komisjon tegevuskava pangandusliidu poole liikumiseks[7]. Selle ettepanekuga koos esitati ühtse järelevalvemehhanismi loomiseks vajaliku kahe määruse ettepanekud[8]. 5. detsembril 2012 esitas Euroopa Ülemkogu eesistuja aruande, milles on esitatud konkreetne ja tähtajaline tegevuskava tõelise majandus- ja rahaliidu saavutamiseks. Aruande töötasid omavahelises tihedas koostöös välja komisjoni president, eurorühma esimees ja Euroopa Keskpanga president. Aruanne keskendus integreeritud rahandus-, eelarve ja majanduspoliitika raamistiku loomisele ning demokraatliku õiguspärasuse ja aruandekohustuse põhimõtte elluviimisele. 14. detsembril 2012 määrasid riigipead ja valitsusjuhid kindlaks, mil viisil liigutakse edasi majandus- ja rahaliidu loomise lõpuleviimisel, tunnistades euroala liikmesriikide majanduse vastastikust sõltuvust ning eeliseid, mida euroala stabiilsus pakub selle liikmetele ja ELile tervikuna.

(4) Euroopa Parlament osaleb nõuetekohaselt Euroopa poolaasta eluviimisel. Ta esitas oma seisukoha majandus- ja rahaliidu tihendamise kohta 20. novembri 2012. aasta resolutsioonis „Tõelise majandus- ja rahaliidu suunas”[9].

(5) Kriisiohjamine euroalal on olnud sihikindel. Kõik liikmesriigid ja ELi institutsioonid on kindlalt ja kahtlusteta tegutsenud euroala terviklikkuse tagamise nimel. Sellele vaatamata tuleb eurorühmapoolset kriisiohjet veelgi parandada, et täielikult tagada euroala tõhus koordineerimine. Koordineerimist tuleb tugevdada ka selleks, et euroalas kujuneks välja järjekindel ja terviklik lähenemisviis, ning selleks, et tagada vajalike poliitikameetmete rakendamine. Nende eesmärkide saavutamine aitaks tugevdada kodanike ja turgude kindlustunnet ning seega toetaks euroala majanduse elavdamist ja finantsstabiilsuse suurendamist.

(6) Teise majanduse juhtimise paketi määruste rakendamine tugevdab veelgi eelarvejärelevalvet euroalal. Paketi õigusaktide kohaselt on eurorühma ülesanne arutada läbi liikmesriikide eelarveprojektid ja kogu euroala eelarveperspektiiv, et tagada nõuetekohane eelarvepoliitika seisund. Arutelu aluseks on komisjoni arvamus euroala liikmesriikide esialgsete eelarvekavade kohta ning komisjoni üldhinnang euroala esialgsete eelarvekavade ja nende vastastikuse mõju kohta. Euroala eelarve konsolideerimise käigus on raskeimaks ülesandeks püsivalt vähendada avaliku sektori võla suhet SKPsse. Selleks tuleb ühteaegu teostada diferentseeritud, majanduskasvu soodustavat eelarve konsolideerimise poliitikat ning suurendada euroala kasvupotentsiaali. Stabiilsuse ja kasvu pakti parandusliku osaga ettenähtud eelarve struktuurse kohandamise puhul võetakse arvesse riikide jätkusuutlikkusega seotud riski erinevust lühikeses ja keskpikas perspektiivis ning võimaldatakse kogu kohandamise jooksul rakendada automaatset tasakaalustusmehhanismi. Sama pakti ennetava osaga nähakse ette järkjärguline kohandamine vastavalt keskpika perioodi eesmärkidele, kusjuures struktuurne eelarvepositsioon peaks paranema 0,5 % aastas. Seda võib riigiti kohandada, võttes arvesse tsükliliste tingimuste ja võla jätkusuutlikkusega seotud riske. Keskpika perspektiivi eelarvepoliitika usaldusväärsust aitaks suurendada ka see, kui valitsemissektori kulude ja tulude struktuur kajastaks paremini eri kuluartiklite ja tuluallikate mõju majanduskasvule. Lisaks saab majanduse kasvupotentsiaali parandada täiendavate struktuurireformidega ja eelarvevaru kasutamisega euroala avaliku sektori investeeringute tegemiseks stabiilsuse ja kasvu paktist tulenevas ulatuses.

(8) Enamik ELi finantsturgudega seotud riskinäitajaid ja turul valitsevad meeleolud on võrreldes 2012. aastaga paranenud ning üha süvenev ja halvav usalduse allakäigu tendents on peatunud. Kuid turud on endiselt üsna killustatud. Pankade rahastamistingimused on küll paranenud, kuid see ei avaldu veel reaalmajandusele laenuandmine hoogustumises; pankade laenamistegevuse ja erasektori rahastamise kulukus on liikmesriigiti väga erinev. Praeguse konjunktuuri puhul on olulisimateks eesmärkideks pangandussektori ja erasektori (ilma finantssektorit arvesse võtmata) finantsvõimenduse kavakohane vähendamine, säilitades reaalmajandusele, eriti VKEdele tootlikel eesmärkidel laenusaamise võimalused.

(9) Laenusaamise võimalusi aitaks parandada pangabilansside parandamine ja vajaduse korral pankade omakapitali edasine tugevdamine. Sellega seoses aitavad ühtse järelevalvemehhanismi ja Euroopa Pangandusjärelevalve teostatavad varade kvaliteedi hinnangud ja stressitestid suurendada pangabilansside läbipaistvust, välja selgitada allesjäänud riskitegurid ning kokkuvõttes parandada usaldust sektori kui terviku suhtes. Kuna püsib oht, et finantsturgude killustumine süveneb ning finantsturud jäävad heitlikuks, on oluline kiirendada euroalal pangandusliidu loomist ja vältida pangakriiside lahendamiseks juhtumipõhiste lahenduste otsimist.

(10) Toote- ja tööturgude toimimise parandamiseks tuleks kogu euroalal teostada struktuurireforme. See võimaldaks parandada konkurentsivõimet, kiirendada kohandamist ja tagada ressursside püsiv ümberjaotamine. Lisaks aitavad struktuurireformid olulisel määral kaasa tasakaalustamisele ja finantsvõimenduse vähendamisele. Puudujäägiga riikide puhul võimaldab konkurentsivõime parandamine suurendada netoeksporti, mis omakorda soodustab orienteerumist tootlikumatel, vähem tööjõumahukatel avatud sektoritel põhinevale kasvumudelile ning toetab majanduse elavdamist ja võimaldab vähendada võlasuhet. Samal ajal peaksid jooksevkonto ülejäägiga riigid ellu viima reforme oma konkurentsivõime parandamiseks. See aitaks kaasa ressursside ümberjaotamisele ja soodustaks investeerimist suletud sektorites, mis toetaks majanduskasvu sisenõudluse suurendamise teel ning ühtlustaks kohandamist terve euroala ulatuses. Samal ajal avaldab kriis laias laastus asümmeetrilist mõju euroala liikmesriikide tööhõivele, mis on enim langenud riikides, kus sisenõudlus on vähenenud kõige rohkem ja kus jooksevkonto tasakaalustamatust on vähendatud kõige suuremal määral. Kuna tsükliline töötus ei ole märkimisväärselt ja kiiresti vähenenud, võib ilmneda hüstereesimõju, mille puhul töötus muutub krooniliseks ega olene otseselt palgataseme muutustest. Seetõttu on eriti oluline teostada struktuurireforme tööturul, et leevendada ohte, mis võivad kahjustada euroala sotsiaalset ühtekuuluvust ja majanduskasvu väljavaateid. Euroala liikmesriigid kirjutasid 2. märtsil 2012 alla majandus- ja rahaliidu stabiilsuse, koordineerimise ja juhtimise lepingule, kohustudes eelkoordineerima peamisi majandusreformide kavu. Selleks et stimuleerida vajalike meetmete võtmist ning innustada läbi viima reforme kooskõlas riigipõhiste soovitustega, peaks vastuvõetud meetmete rakendamise mõju jälgima ka eurorühm,

SOOVITAB euroalasse kuuluvatel liikmesriikidel võtta ajavahemikus 2013–2014 üksikult ja üheskoos, ilma et see piiraks nõukogu pädevust liikmesriikide majanduspoliitika kooskõlastamisel, kuid eelkõige eurorühmas kooskõlastatava majanduspoliitika raamistikus järgmisi meetmeid:

1. Eurorühm peaks tegutsema ühiselt, et töötada välja kogu euroala jaoks ühtne poliitiline lähenemisviis ja teha euroala ladusa toimimise seisukohalt olulisi poliitilisi otsuseid. Eurorühmal peaks olema võimalik mängida olulist rolli euroala liikmesriikide suhtes kohaldatava järelevalveraamistiku tugevdamisel: koordineerida ja jälgida euroala stabiilsuse ja tugevuse kindlustamiseks vajalike reformide elluviimist riikide ja euroala tasandil eesmärgiga suurendada poliitika sidusust.

2. Tuleks tagada, et eurorühm jälgib ja koordineerib euroala liikmesriikide eelarvepoliitikat ja kogu euroala eelarvepoliitika seisundit, et tagada eelarvepoliitika majanduskasvu soosiv ja diferentseeritud teostamine. Selleks peaksid eurorühm ja komisjon omavahel läbi arutama arvamuse, mille komisjon koostab iga euroala liikmesriigi esialgsete eelarvekava kohta, ning kogu euroala eelarveseisundi ja -väljavaated vastavalt komisjoni üldhinnangule euroala esialgsete eelarvekavade ja nende vastastikuse mõju kohta. Koordineerimisega aidatakse tagada seda, et euroala liikmesriigi eelarve konsolideerimise kiirus oleneb tema eelarve- ja majanduslikust olukorrast, kusjuures eelarve struktuurse kohandamise puhul võetakse arvesse struktuurimuutuste vajadust, et võimaldada kogu kohandamise vältel rakendada automaatset tasakaalustusmehhanismi. Lisaks võimaldaks koordineerimine suurendada eelarvepoliitika usaldusväärsust keskpikas perspektiivis, tagades, et konsolideerimisega kaasneb üldiselt tõhus ja majanduskasvu soodustav kulude ja tulude kombinatsioon ning viiakse ellu majanduskasvu potentsiaali võimendavad struktuurireformid.

3. Eurorühma raames tuleks analüüsida, mis põhjusel erinevad euroala liikmesriigiti eelkõige VKEdele antavate laenude intressimäärad, uurida euroala finantsturgude killustatuse mõju ja anda nõu killustatuse kõrvaldamiseks.

4. Tuginedes viimaste aastate rekapitaliseerimis- ja ümberkorraldamismeetmete tulemustele tuleks jätkata pankade bilansi parandamist, et vähendada ühtse turu killustumist ja parandada krediidivoogu reaalmajandusse, eriti VKEdele. Sel eesmärgil tuleks a) tagada, et ühtse järelevalvemehhanismi raames ja Euroopa Pangandusjärelevalve osalusel teostatavad bilansihindamised ja stressitestid viidaks lõpule vastavalt kokkulepitud ajakavale; b) tagada, et pankade rekapitaliseerimisel peetaks kinni koormuse võrdsetel tingimustel jagamise nõuetest; c) veel enne panga stressitesti ja tema bilansi hindamist luua pankade rekapitaliseerimist võimaldavad usaldusväärsed eelarvepõhised kaitsevahendid; d) kõrvaldada pangandusjärelevalvest tulenevad stiimulid pankadele varade ja kohustuste tasakaalustamiseks vaid oma riigi piires ning e) läbida kiiremini pangandusliidu loomiseks vajalikud etapid, mis hõlmavad ühtse järelevalvemehhanismi ja ühtse kriisilahendusmehhanismi loomist, suutlikkust kaasata panga päästmisse erasektor ning ühise pangakriiside lahendamise fondi ja ühise eelarvepõhise kaitsevahendi, sealhulgas finantsasutuste otsese rekapitaliseerimise võimaluse loomist.

5. Euroala liikmesriikide peamisi majandusreformikavu tuleks eelkooskõlastada. Eelkõige tuleks jälgida töö- ja tooteturu struktuurireformide elluviimist ning reformide mõju euroalale, võttes arvesse nõukogu soovitusi igale euroala liikmesriigile. Tuleks edendada tasakaalustatud ja struktuurset kohandumist euroalal, viies täielikult lõpule reformid, mille eesmärk on kõrvaldada jooksevkonto puudujäägiga ja jooksevkonto ülejäägiga liikmesriikides esinevad moonutused säästmis- ja investeerimiskäitumises. Tuleks astuda vajalikud sammud makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse tõhusaks rakendamiseks, eelkõige hinnates ülemäärase tasakaalustamatuse käes kannatavate liikmesriikide edusamme võetud reformikohustuste täitmisel ja reformide elluviimist neis liikmesriikides, kus tasakaalustamatus nõuab otsustavat tegutsemist, et vältida kogu euroalale avalduvat negatiivset mõju.

Brüssel,

Nõukogu nimel

eesistuja

[1] EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1.

[2] ELT L 306, 23.11.2011, lk 25.

[3] COM(2013) 379 final.

[4] P7_TA(2013)0052 ja P7_TA(2013)0053.

[5] KOM(2011) 821 (lõplik) ja KOM(2011) 819 (lõplik).

[6] COM(2012) 777 final.

[7] COM(2012) 510 final.

[8] COM(2012) 511 final ja COM(2012) 512 final.

[9] 20. novembri 2012. aasta resolutsioon „Tõelise majandus- ja rahaliidu suunas”, vt P7_TA(2012)0430.