[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel, 1.12.2005

KOM(2005) 603 lõplik

2005/0245 (COD)

Ühenduse Lissaboni kava rakendamine:Ettepanek

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV

makseteenuste kohta siseturul

ning direktiivide 97/7/EÜ, 2002/12/EÜ ja 2002/65/EÜ muutmise kohta

(komisjoni esitatud){SEK(2005) 1535}

SELETUSKIRI

ETTEPANEKU TAUST |

Ettepaneku põhjused ja eesmärgid Nüüdisaegne majandus põhineb tõhusal ja turvalisel maksesüsteemil. Maksesüsteemid võimaldavad osta kaupu ja teenuseid. Ühenduses tehakse aastas 231 miljardit (sularahaga ja muude maksevahenditega) tehingut koguväärtuses 52 triljonit eurot. Praegune maksesüsteem on siiski üpris kulukas. Komisjoni eesmärk on luua ühtne makseturg, kus maksesüsteemi kulusid aitavad vähendada parem mastaabisääst ja konkurents. Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 47 lõikel 2 ja artikli 95 lõikel 1 põhineva komisjoni ettepanekuga sätestatakse ühenduse makseturu ühine raamistik, luues tingimused riikide maksesüsteemide integreerimiseks ja ratsionaliseerimiseks. Seda täiendab tööstussektori algatus luua ühtne euromaksete piirkond (Single Euro Payment Area – SEPA), mille eesmärk on riikide makseinfrastruktuuride ja maksetoodete integreerimine eurotsoonis. Nüüdisaegsel tehnoloogial põhinev majandus vajab tõhusat ja nüüdisaegset maksesüsteemi. Sellel on otsene ja positiivne mõju finantssektori konkurentsivõimele ning see parandab majanduse kui terviku konkurentsivõimet. Komisjoni algatuses keskendutakse elektroonilistele maksetele, mis on alternatiiv kallitele sularahamaksetele. On teada, et nüüdisaegsed elektroonilised maksed ergutavad majanduskasvu ja tarbijaid kulutusi tegema.[1] Headest tavadest nähtub, et maksesüsteemide moderniseerimine ja kõige kulutõhusamate teenuste suurem kasutamine võib vähendada maksete kulusid poole võrra vähem kui kümne aastaga. Kui näiteks sularaha kasutamist vähendada nende riikide tasemeni, kus kasutatakse kõige vähem sularaha, oleks saadav ülejääk 5,3 miljardit eurot.[2] Üle kogu Euroopa on veel ruumi maksetoodete standardimiseks ja makseteenuste ühendamiseks. Ühtlustatud õiguslikule raamistikule tuginedes võivad makseteenuste pakkujad ratsionaliseerida makseinfrastruktuure ja -teenuseid ning kasutajatel on suurem valik ja kaitse. Üldtulemus on suurem mastaabisääst ja maksesüsteemide tõhusus Euroopa Ühenduses. Näiteks kui ühikukulud väheneksid 20%ni üle ELi hea tava taseme, oleks lisakokkuhoid 10 miljardit eurot. Maksete tehniliste ja õiguslike nõuete standardimine võimaldaks pankadel pakkuda kiiremaid ja ökonoomsemaid algusest lõpuni automaatseid makseid ning soodustaks äriühingutel arvete esitamist. Tulemuseks on see, et äriühingud saavad arveldada kiiremalt ja usaldusväärsemalt ning nende rahavood paranevad. See on väga tähtis piiriülese kaubanduse puhul ning oluline selleks, et saada kasu automatiseerimisest. Äriühingud on teatanud, et võimalik kasu võib olla kuni 50–100 miljardit eurot aastas. Riikide makseturgude avamine uutele teenusepakkujatele ning võrdsete tingimuste tagamine suurendavad konkurentsi ja edendavad teenuste piiriülest pakkumist. Finantsteenuste tarbijad võidavad suuremast konkurentsist ning makseteenusteturu läbipaistvusest ja valikuvõimalustest. See peaks aitama kaasa hindade ühtlustumisele liikmesriikides ning alandama praegusi hindu suhtes 1:8.[3] Kui kõige kallimates riikides langeksid hinnad praegusele keskmisele, oleks tulemuseks tohutu kokkuhoid ning tarbijatel ja äriühingutel sujuks maksete tegemine tõrgeteta. Näiteks Itaalias hoiaksid makseteenuse kasutajad kokku 5,4 miljardit eurot ja Hispaanias 1,3 miljardit eurot. Samas väidavad kaubandusettevõtjad, et kui nad saaksid osta teenuseid ELi kõige konkurentsivõimelisematelt pakkujatelt, maksaksid nad kaardimaksete eest mõnel juhul kuni 20 korda vähem. Ühtse makseturu kogupotentsiaali ärakasutamisel peab olema maksevahendussektoril keskne osa. Makseteenuse pakkujate ülesanne on leida parim viis riikide killustatud makseinfrastruktuuride integreerimiseks, et saada kasu võimalikust kokkuhoiust ning pakkuda uusi, tehnoloogiliselt edasiarendatud ja tõhusaid makseteenuseid. Samamoodi peavad ka äriühingud võtma meetmeid, et olla valmis nendeks uuteks maksesüsteemideks. Selleks peavad teenuse pakkujad ja äriühingud tegema märkimisväärseid investeeringuid. Makseteenuste pakkujad on ennast sidunud SEPA-programmiga kõnealuste investeeringute tegemiseks ja SEPA lõpuleviimiseks 2010. aastaks. Arvatakse, et oluline saadav kasu on väärt algseid investeerimiskulusid. Komisjoni ettepanek hõlbustab investeeringute tegemist ja maksevahendussektori tööd SEPAs. |

Üldine taust Praeguse maksesüsteemi olukord on ebarahuldav ja siseturu täielikku potentsiaali ei ole ära kasutatud. Ühenduses tehtavate maksete infrastruktuuri eeskirjad on riiklikud ja neid ei ole veel kohandatud ühtse turuga. Neid ei ole rakendatud nii, et välismaksed oleksid sama tõhusad kui riigisisesed maksed ning süsteemide vahel puudub konkurents. Väheseid olemasolevaid välismaksesüsteeme pidurdab kriitilise massi puudumine (ainult 3% maksetest) ning need toimivad palju suuremate kuludega ühiku kohta kui riikide maksesüsteemid. Tulemused on järgmised. Praegune maksesüsteem on liiga kallis. Uurimistöödest[4] nähtub, et praeguste killustunud riigipõhiste maksesüsteemide kulud on ligikaudu 2–3% SKTst. Pangad ise kannavad suure osa nendest kuludest. Praegu kulutavad pangad kolmandiku oma tegevuskuludest maksetele. Kuid lõpptulemusena kannavad kogu maksevahendussektor ja finantsteenuste kasutajad ebatõhusa ja mittekonkurentsivõimelise maksesüsteemi kulud. Tarbijad kaebavad mõju üle, mis tuleneb killustatusest. Neil on piiratud juurdepääs üle kogu ELi toimivatele toodetele (näiteks puudub piiriülene tõhus otsearveldamine). Kuid veelgi halvem on see, et nad ei saa kasutada teiste EÜ riikide teenuse pakkujaid, kes võiksid neile pakkuda odavamat ja kiiremat teenust. Konkurentsi puudumine turul mõjutab jaekaubandusettevõtjaid. Mõnes liikmesriigis, kus makseteenuse pakkujad võivad de facto tegutseda monopoolselt, küsitakse jaekaubandusettevõtjailt kuni 5% kõigist kaardiga sooritatud müügitehingutest. Komisjoni monopolidevastane asutus ja riikide asutused juba uurivad deebet- ja krediitkaarditurgu ELis. Killustatuse tõttu kannatavad ka äriühingud. Nad ei suuda kooskõlastada laekumisi ja makseid. |

Ettepanekus käsitletavas valdkonnas kehtivad õigusnormid Maksete õiguslikus raamistikus on ühtlustamisel tehtud edusammud suhteliselt väikesed. Euroopa Ühendus on vastu võtnud kolm õigusakti: o soovitus (97/489/EÜ), milles sätestatakse elektroonilisi makse tõendamisvahendeid, näiteks maksekaarte kasutavate tarbijate kaitse; o direktiiv (97/5/EÜ), millega soodustatakse kreeditkorraldusega tehtavaid välismakseid ühtsete tarbijakaitsenõuete kehtestamisel; o määrus (2560/2001) välismaksete kohta, millega kaotati välis- ja riigisiseste maksete hinnaerinevus. Kuigi tänu ühenduse õigusaktidele, eriti välismaksete määrusele, on klientidel lihtsam ja odavam teha erinevaid euromakseid siseturul ja on antud „stardilöök“ finantssektori algatusele luua ühtne euromaksete piirkond (SEPA), ei piisa neist tõeliselt ühtse turu loomiseks. |

Kooskõla ühenduse muude põhimõtete ja eesmärkidega Ühtse turu loomine 1992. aastal ja euro käibelevõtt 1999. aastal lõid aluse EÜ finantsturgude integreerimiseks. Integreeritud ja tõhusa EÜ makseturu algatus on Lissaboni programmi[5] üks peamistest meetmetest ning see annab olulise panuse Lissaboni majanduskavu ja tööhõive partnerlusse[6], olles kooskõlas hiljutiste EÜ finantsturupoliitika eesmärkidega (näiteks finantsteenuste tegevuskavaga). EÜ makseturu uut kavandatavat õiguslikku raamistikku toetavad ka komisjoni jõupingutused suurendada konkurentsi konkurentsipoliitika kohaldamise teel. |

KONSULTEERIMINE HUVITATUD ISIKUTEGA JA MÕJU HINDAMINE |

Konsulteerimine huvitatud isikutega |

Konsultatsioonimeetodid, peamised sihtvaldkonnad ja vastajate üldiseloomustus Komisjon on konsulteerinud huvirühmadega kahe alalise ekspertrühma[7], arvukate kahepoolsete kohtumiste ja mitmete konsultatsioonivoorude kaudu käesoleva direktiivi keerukates ja tehnilistes küsimustes. Komisjon on huvirühmade ja huvitatud isikutega konsulteerimisest saanud märkimisväärset kasu. Kõigis 25 ELi liikmesriigis konsulteeriti järgmiste sektoritega: maksevahendusteenuste pakkujad (pangad, e-raha ja mobiilimaksete pakkujad, rahaülekande infrastruktuuri pakkujad, maksekaardiorganisatsioonid jne), jaekaubandusühingud (Eurocommerce), tööstussektor laiemas mõttes, äriühingute finantsjuhid (EACT, TWIST), väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate organisatsioonid, riikide ja Euroopa tarbijakaitseühingud (BEUC, FIN-USE), maksete eksperdid, konsultatsioonifirmad jne. Aastatel 2000–2002 koostas komisjon[8] teatise, kaks töödokumenti[9] ja seitse ülevaadet avalikuks aruteluks maksete võimaliku õigusliku raamistiku üle ning liikmesriikide makseturu praeguse olukorra hindamiseks. 2003. aastal koostas komisjon teatise[10] laiaulatuslikuks konsulteerimiseks avalikkusega uue õigusliku raamistiku võimaliku rakendusala ja sisu osas. Lõplik ettepanek koostati aastatel 2004–2005 intensiivses koostöös kahe alalise ekspertrühmaga ja konsulteerides huvirühmadega ning see põhineb kuuel töödokumendil, mis sisaldavad esialgseid võimalikke sätteid ja mõju hindamist. |

Vastuste kokkuvõte ja nende arvessevõtmine Kokkuvõtlikult võib komisjoni konsultatsioonide tulemusena öelda, et kõigi vastajate arvates on ühtse makseturu saavutamiseks vaja õiguslikke meetmeid. Arvamused olid siiski erinevad nõutavate õiguslike meetmete rakendusala ja määra kohta. Kõik vastanud pidasid soovitavaks eesmärki ratsionaliseerida ja konsolideerida olemasolevad ühenduse õiguslikud vahendid. Tulevases õiguslikus raamistikus tuleks ajakohastada ja koondada erinevad ühenduse õigusaktid ühte sidusasse õiguslikku vahendisse ning ühtlustada vastavad riikide õigusaktid. |

Kolm avatud konsultatsiooni[11] viidi läbi internetis 31.1.2000, 14.5.2002 ja 2.12.2003–15.2.2004. Tulemustega võib tutvuda veebilehel http://europa.eu.int/comm/internal_market/payments/framework/index_en.htm. |

Ekspertarvamuste kogumine ja kasutamine |

Komisjon kasutas käesoleva ettepaneku koostamisel palju väliseksperte. Avalikud konsultatsioonid ja kahe ekspertrühma kaastöö oli väärtuslik. |

Mõju hindamine Selleks et saavutada maksete uue õigusliku raamistiku esitatud eesmärgid, võeti mõju hindamisel nõuetekohaselt arvesse poliitilise sekkumise liiki (meetmeid ei võeta või regulatiivne lähenemisviis või regulatsioon koos turu iseregulatsiooniga) ja õigusliku vahendi liiki (määrus või direktiiv). Komisjon kaalus käesoleva direktiivi valitud rakendusala puhul järgmisi võimalusi: Eesmärk 1: Tugevdada konkurentsi riikide turgude vahel ja tagada võrdsed tingimused. 1. võimalus. Säilitada riigiti killustunud turulepääsunõuete status quo. 2. võimalus. Mittekrediidiasutusest makseteenuse pakkujate turulepääsunõuete ühtlustamine ja konkreetse tegevusloa kehtestamine maksevahendajatele. Liikmesriigiti erinevate turulepääsutingimuste sotsiaalse ja majandusliku potentsiaali hindamisel leidis kinnitust, et praegune olukord kahjustab ühtse turu toimimist ning loob suured tõkked turule sisenemiseks. Killustunud turulepääsunõuded moonutavad konkurentsi ja selle tulemusel maksavad tarbijad kõrgemat hinda, riikide turgude domineerivad teenuse pakkujad saavad suurt kasumit ning uuendustegevuse tase on madal. Komisjon tegi mittekrediidiasutustest teenuse pakkujate äritegevuse riskianalüüsi ning leidis, et nende riskid erinevad tohutult krediidiasutuste riskidest. Empiirilisi tõendeid probleemidest selles sektoris ega pankrotijuhtumeid, mis õigustaksid krediidiasutustega samade nõuete kehtestamist, ei leitud. Puuduvad konkreetsed kaitse-eesmärgid: pole vaja hoiustajate kaitset, asjaomaste süsteemide korraldusel pole tähtsust ning puudub oht finantssüsteemi terviklikkusele ja stabiilsusele. Maksevahendajate äritegevusega kaasnevatele tegevus- ja piiratud finantsriskidele vastab ilmselt kõige paremini tasakaalustatud kogum kvalitatiivseid usaldatavussnõudeid. Kvantitatiivseid nõudeid (näiteks kapitalinõudeid) peetakse riskiga ebaproportsionaalseks ning need võiksid olla liiga rängaks väiksematele teenuse pakkujatele ja uutele ettevõtjatele turul. Eesmärk 2: Suurendada turu läbipaistvust nii teenuse pakkujatele kui ka kasutajatele 1. võimalus. Turu iseregulatsioon. 2. võimalus. Säilitada riigiti lahknevad korraldused. 3. võimalus. Standarditud läbipaistvus ja teabenõuded ELi tasandil. Turu iseregulatsiooni võimalus on kõrvale jäetud seoses praeguse vähese vastavusega tarbijateabe nõuetele ja läbipaistvuse puudumisele. Riikide eeskirjadel on see eelis, et nende puhul võetakse arvesse riigispetsiifilisi makseteenuseid, kuid need piiravad tõhusust, turu läbipaistvust ja tarbijate valikuvõimalusi laiemal Euroopa turul. Enamik maksesektorist ja tarbijaühingutest eelistas standardimist. Lihtsustamisest ja õiguskindlusest lähtuvat suurimat majanduslikku kasu loodetakse EÜ õigusaktist, milles kodifitseeritakse kõik ühenduse ja riikide teabenõuded ühte õiguslikku vahendisse. Eesmärk 3: Kasutajate ja teenuse pakkujate õigused ja kohustused 1. võimalus. Säilitada riikide erinevate eeskirjade status quo. 2. võimalus. Sätestada kasutajate ja teenuse pakkujate põhiõiguste ja -kohustuste osas õiguskindlus kõrgetasemelise tarbijakaitse ja parema tõhususe huvides. Praegu on 25 erinevat riikide eeskirjade kogumit, mis toimisid makseturul hästi, kuni välismaksetel ja ühtsel turul ei olnud tähtsat rolli. Ühtlustamine on vajalik seoses ühtse turu loomisega ning eelkõige seoses euro kasutuselevõtuga. Seda eriti siis, kui riikide erinevusi säilitavad riikide eeskirjad takistavad välismakseid ja tõrjuvad kõrvale tõhusamaid üleeuroopalisi makseteenuseid. Järjepidev lähenemisviis teenuse pakkujate ja kasutajate õiguste ja kohustuste küsimustes avab tee tõhususe ja automatiseerimise suurendamisele ning maksete üleeuroopalisele otsetöötlemisele. |

Komisjon viis läbi tööprogrammis loetletud täieliku mõju hindamise, mille kohta on aruanne veebilehel http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/impact/docs/SEC_2005_1535_1_en.pdf |

ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG |

Kavandatud meetme kokkuvõte Ettepaneku kolm peamist koostisosa on järgmised. Makseteenuste avalikkusele osutamise õigus (II jaotis) Mittekrediidiasutustest makseteenuse pakkujate turulepääsunõuete ühtlustamise eesmärk on luua võrdsed tingimused, suurendada konkurentsi riikide turgudel ja kajastada viimaste aastate turuarenguid, soodustades uue põlvkonna teenuse pakkujate tulekut turule. Maksevahendajate uue tegevusloaga võetakse ühtlaselt üle ka OECD rahapesuvastase töökonna VI erisoovitus. Teatavatele rahaülekandjatele erandi tegemine soodustab selliste teenusepakkujate järkjärgulist ületulekut varimajandusest ametlikku sektorisse. Läbipaistvus ja teabenõuded (III jaotis) Komisjon arvab, et selged ja järjepidevad eeskirjad makseteenuste läbipaistvuse kohta suurendaksid konkurentsi, tarbijate valikuvõimalusi ja nende kaitset. Direktiiviga kehtestatakse makseteenuste selged ja lühidad teabenõuded, millega asendatakse 25 riigi eeskirjade kogumid. Makseteenuste kasutajate ja pakkujate õigused ja kohustused (IV jaotis) Makseteenuste kasutajate ja pakkujate põhiõiguste ja -kohustuste selgus ja kindlus on väga olulised nüüdisaegsete tõhusate elektrooniliste maksesüsteemide arenguks, kasutajate usalduse saavutamiseks ja nüüdisaegse äritegevuse tõhususeks nüüdisaegsel makseturul. |

Õiguslik alus Ettepaneku õiguslik alus on EÜ asutamislepingu artikli 47 lõige 2 ja artikli 95 lõige 1. |

Subsidiaarsuse põhimõte Subsidiaarsuse põhimõtet kohaldatakse juhul, kui ettepanek ei kuulu ühenduse ainupädevusse. |

Liikmesriigid ei saa ettepaneku eesmärke täielikult täita järgmistel põhjustel. |

Makseid reguleerivad eeskirjad on kehtestatud riikide mitmete õigusaktidega, mis tihti välistavad Euroopa maksestandardite, -tavade ja -infrastruktuuride loomist. Makseteenuste pakkujate ja kasutajate õiguslik ebakindlus ning teenuse pakkujate ja kasutajate põhiõiguste ühtluse puudumine takistavad üleeuroopaliste maksesüsteemide loomist, teenuse vaba pakkumist ning konkurentsi riikide makseturgudel. |

Ühenduse meetmega saavutatakse ettepaneku eesmärgid paremini järgmistel põhjustel. |

Elektroonilise jaemakseturu integratsiooniprotsessi suurus ja keerukus on analoogne euro kasutuselevõtuga ja liikmesriigid ei suuda ise ületada praegusi tõkkeid ning kooskõlastada kõigi osaliste tegevust. |

Kolme ühenduse õigusakti koos kehtimine ning 25 liikmesriigi eeskirjade juba olemasolev erinevus loovad killustunud ning mõnikord kattuva õigusliku raamistiku, millest on saanud tõke makseturgude integreerimisel. |

Ettepanekuga on võimalik täielikult ühtlustada need küsimused, mille harmoneerimine on vajalik ühtse makseturu arengutõkete kõrvaldamiseks ja mis on kindlaks määratud huvirühmadega peetud avatud konsultatsioonide käigus. |

Seetõttu on ettepanek kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega. |

Proportsionaalsuse põhimõte Ettepanek on proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas järgmistel põhjustel. |

Kavandatava direktiiviga jäetakse võimalikult palju ruumi maksevahendussektori iseregulatsiooniks. Ettepanekuga ühtlustatakse vaid nii palju, kui on vaja ühtse turu õiguslike tõkete kõrvaldamiseks, vältides nende küsimuste reguleerimist, mis lähevad sellest kaugemale. Kavandatud meetmed on proportsionaalsed olemasolevate riikide õigusaktidega sellistes valdkondades nagu tsiviil- ja kriminaalõigus. Teatavates valdkondades on võimalik teha riikidele erandeid ning need kuuluvad vastastikusele tunnustamisele. Liikmesriikidel lubatakse kehtestada riiklikke alternatiivvõimalusi, kui see on kohane, või säilitada tavad, mis on praegu tõhusamad direktiivis kavandatutest. |

Kõiki kavandatud eeskirju on hinnatud proportsionaalsuse põhimõtte seisukohast ning nende osas on intensiivselt konsulteeritud, et tagada kohane ja proportsionaalne reguleerimine. See kajastub maksevahendajate eeskirjades ja tasudest vabastamise klauslis, konkreetsete teenuste jaoks kohandatud teabenõuetes ja kasutajarühmade eristamises. |

Õigusakti valik |

Kavandatud õigusaktid: Ühtse makseturu loomine nõuab mõlemat – maksevahendussektori iseregulatsiooni, et integreerida riikide killustatud makseinfrastruktuurid ja -teenused, ning normatiivakte, et sätestada selle protsessi tarvis vajalik õiguslik alus. Seetõttu teeb komisjon ettepaneku sellise direktiivi vastuvõtmiseks, mis toetab ja soodustab maksevahendussektori iseregulatsiooni. |

Õigusakt on asjakohane järgmistel põhjustel. Komisjon teeb ettepaneku direktiivi, mitte määruse vastuvõtmiseks, sest sellega võetakse arvesse subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse vajadusi. Direktiiv koos täieliku ühtlustamisega võimaldab saavutada õiguskindluse vajaliku taseme, jättes samas ruumi sihipärasele riiklikule rakendamisele. |

MÕJU EELARVELE |

Ettepanek ei mõjuta ühenduse eelarvet. |

TÄIENDAV TEAVE |

Simulatsioon, katsejärk ja üleminekuperiood |

Teatavatele juba asutatud makseteenuse pakkujatele nähakse seoses käesoleva direktiivi II jaotise täitmisega ette üleminekuperiood. |

Lihtsustamine |

Ettepanekus sätestatakse õigusaktide lihtsustamine, (EÜ või riikide) asutuste halduskorra lihtsustamine ning eraõiguslike osapoolte halduskorra lihtsustamine. |

Kavandatavas direktiivis sätestatakse lihtsustatud ja täielikult ühtlustatud õiguslik raamistik, asendades direktiivi 97/5/EÜ, soovitused 87/598/EMÜ, 88/590/EMÜ ja 97/489/EÜ ning direktiivi 97/7/EÜ artikli 8 ja direktiivi 2002/65/EÜ artikli 8. |

Makseteenuse pakkujate üle tehtava järelevalve puhul järgitakse kõigis liikmesriikides ühtsete eeskirjade kohast ühtlustatud ja sidusat lähenemisviisi, mis aitab lihtsustada halduskorda. |

Ettepanekuga lihtsustatakse eraõiguslike osapoolte halduskorda, asendades 25 riigi eeskirjade kogumi ühe eeskirjade kogumiga kogu turu jaoks. |

Olemasolevate õigusaktide kehtetuks tunnistamine Ettepaneku heakskiitmisele järgneb olemasolevate õigusaktide kehtetuks tunnistamine. |

1. 2005/0245 (COD)

Ühenduse Lissaboni kava rakendamine:Ettepanek

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV

makseteenuste kohta siseturul

ning direktiivide 97/7/EÜ, 2000/12/EÜ ja 2002/65/EÜ muutmise kohta (EMPs kohaldatav tekst)

EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 47 lõike 2 esimest ja kolmandat lauset ning artiklit 95,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut,[12]

võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust,[13]

võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust,[14]

tegutsedes asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras[15]

ning arvestades järgmist:

(1) Siseturu loomiseks on väga oluline kõrvaldada ühenduses kõik sisepiirid, et oleks võimalik kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumine. Seetõttu on tähtis makseteenuste ühtse turu nõuetekohane toimimine. Praegu takistab turu toimimist ühtlustamise puudumine selles valdkonnas.

(2) Praegu on liikmesriikide makseteenuste turud korraldatud eraldi, järgitakse riikide õigusakte ning makseteenuste õigusraamistik on killustunud 25 riigi õigussüsteemi vahel.

(3) Olukorda ei ole piisavalt parandanud seni vastu võetud ühenduse õigusaktid: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. jaanuari 1997. aasta direktiiv 97/5/EÜ kreeditkorraldusega tehtud välismaksete kohta,[16] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. detsembri 2001. aasta määrus (EÜ) nr 2560/2001 eurodes tehtavate välismaksete kohta,[17] komisjoni 8. detsembri 1987. aasta soovitus 87/598/EMÜ elektrooniliste maksetega seotud Euroopa tegevusjuhise kohta (suhted finantsasutuste, kaubandusettevõtjate ja teenusepakkujate ning tarbijate vahel),[18] komisjoni 17. novembri 1988. aasta soovitus 88/590/EMÜ, milles käsitletakse maksesüsteeme ning eelkõige kaardi omaniku ja kaardi väljaandaja vahelisi suhteid,[19] komisjoni 30. juuli 1997. aasta soovitus 97/489/EÜ, milles käsitletakse elektrooniliste maksevahenditega tehtavaid tehinguid ning eelkõige väljaandja ja omaniku vahelisi suhteid[20]. Riikide paralleelsed õigusaktid ning ebatäielik ühenduse raamistik on tekitanud segadust ja õiguskindlusetust, mille on tinginud kattuvad õigusaktid.

(4) Seetõttu on oluline luua ühenduse tasandil nüüdisaegne ja sidus makseteenuste õiguslik raamistik.

(5) Raamistikuga tuleks tagada usaldatavusnõudeid, uute makseteenuste pakkujate turulepääsu, teabenõudeid ning makseteenuste kasutajate vastavaid õigusi ja kohustusi käsitlevate riikide õigusaktide kooskõlastatus. Selles raamistikus tuleks säilitada määrus (EÜ) nr 2560/2001, millega loodi seoses hindadega euromaksete ühtne turg . Direktiivi 97/5/EÜ sätted ja soovitustes 87/598/EMÜ, 88/590/EMÜ ja 97/489/EÜ antud soovitused tuleks integreerida ühte siduvasse õigusakti.

(6) Samas ei tohiks see õiguslik raamistik olla täielikult kõikehõlmav. Selle kohaldamine peaks piirduma nende teenusepakkujatega, kelle tegevus seisneb makseteenuste pakkumises makseteenuse kasutajatele. Samuti ei ole kohane kohaldada seda teenuste suhtes, mille puhul kantakse raha maksjalt makse saajale või veetakse seda üksnes pangatähtedes ja müntides või kui ülekanne põhineb tšekil, arvel, võlakirjal või muul vahendil, makseteenuse pakkuja või muu isiku antud maksetähikul või -kaardil, millega antakse raha makse saaja käsutusse. Kuigi õiguslikku raamistikku tuleks kohaldada makseteenuse kasutajate ning nende ja makseteenuse pakkujate suhete suhtes alati, kui kasutajad makseteenuseid kasutavad, ei tuleks mõningaid sätteid kohaldada teatavat summat ületavate tehingute suhtes, sest kasutaja võib tõenäoliselt makseteenuse pakkujaga kokku leppida konkreetsemates ja kohasemates tingimustes.

(7) On vaja määratleda nende makseteenuse pakkujate kategooriad, kes võivad õiguspäraselt pakkuda neid teenuseid kogu ühenduses, nimelt krediidiasutused, kes võtavad maksetehingu rahastamiseks oma kasutajatelt vastu hoiuseid ja kelle suhtes tuleks jätkuvalt kohaldada usaldatavusnõudeid Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. märtsi 2000. aasta direktiivi 2000/12/EÜ (krediidiasutuste asutamise ja tegevuse kohta)[21] alusel, e-raha asutused, kes annavad maksetehingute rahastamiseks välja e-raha ja kelle suhtes tuleks jätkuvalt kohaldada usaldatavusnõudeid Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2000/46/EÜ (elektronrahaasutuste asutamise ja tegevuse kohta ning usaldatavusnormatiivide täitmise üle peetava järelevalve kohta)[22] alusel, ning rahaülekannet võimaldavad postkontorid, kellel on selleks õigus riigi või ühenduse õigusaktide alusel.

(8) Turulepääsu õiguslike tõkete eemaldamiseks on vaja kehtestada kõigile makseteenuste pakkujaile, kes ei ole seotud hoiuste vastuvõtmise ega e-raha väljaandmisega, ühtne tegevusluba. Seetõttu on kohane kehtestada neljas teenusepakkujate kategooria, edaspidi „maksevahendajad“, kes on olemasolevatesse kategooriatesse mitte kuuluvad füüsilised või juriidilised isikud, ja näha ette neile kõikjal ühenduses makseteenuse osutamiseks tegevusloa andmine rangete ja kõikehõlmavate tingimuste alusel. Nii kehtiksid kogu ühenduses selliste teenuste suhtes samad tingimused.

(9) Maksevahendajale tegevusloa andmise ja selle kehtimise tingimustes peaksid olema usaldatavusnõuded, mis on proportsionaalsed vahendajate äritegevusega seotud tegevus- ja finantsriskidega. Need nõuded peaksid kajastama asjaolu, et maksevahendajad tegelevad rohkem spetsialiseerunud ja piiratud tegevusvaldkonnas ning nende riskid on kitsamad ja kergemini jälgitavad ning kontrollitavad kui krediidiasutuste mitmesugustest tegevustest tulenevad riskid. Eelkõige tuleks keelata maksevahendajatel võtta kasutajatelt vastu hoiuseid ning lubada kasutada ainult makseteenuste osutamiseks kasutajatelt saadud raha. Tuleks sätestada, et klientide raha tuleb hoida eraldi maksevahendaja rahast, mis on ette nähtud muuks äritegevuseks. Maksevahendajate suhtes tuleks kohaldada ka tõhusaid rahapesu ja terrorismi rahastamise vastaseid nõudeid.

(10) Liikmesriigid peaksid määrama ametiasutused, kes vastutavad maksevahendajatele tegevusloa andmise eest, et ametiasutused saaksid teha pidavat kontrolli ja otsustada, kas on vaja tegevusluba tühistada. Ühtse kohtlemise tagamiseks ei tohiks liikmesriigid kohaldada maksevahendajate suhtes lisaks käesolevas direktiivis sätestatud nõuetele lisanõudeid. Kõiki pädevate asutuste tehtud otsuseid peaks siiski saama vaidlustada kohtus. Lisaks sellele ei peaks pädevate ametiasutuste ülesanded mõjutada maksesüsteemide järelevalvet, mis vastavalt asutamislepingu artikli 105 lõike 2 neljandale taandele on Euroopa Keskpankade Süsteemi ülesanne.

(11) Võttes arvesse soovi registreerida kõigi makseteenuse pakkujate andmed ja asukoht ning võimaldada neil oma tegevust jätkata sõltumata sellest, kas nad suudavad täita kõik tingimused tegevusloa saamiseks maksevahendajana, nii et keegi neist ei peaks ühinema varimajandusega, on kohane sätestada mehhanism, mille alusel saab neid makseteenuse pakkujaid, kes ei suuda täita kõiki neid tingimusi, ikkagi kohelda maksevahendajatena. Selleks on kohane lubada liikmesriikidel kanda need vahendajad maksevahendajate registrisse, kohaldamata nende suhtes kõiki tegevusloa andmise tingimusi. Erandi tegemise võimalus on siiski väga tähtis, kusjuures iga juhtumi korral tuleb kohaldada rangeid nõudeid, mis on seotud tehingute mahu ja tähtsusega avaliku huvi seisukohast. Samuti on tähtis sätestada, et juhul, kui on kohaldatud erandit, võib ühenduse piires osutada makseteenuseid ainult selles liikmesriigis, kus maksevahendaja on registreeritud.

(12) Makseteenuse pakkuja tegevuse seisukohast on oluline, et ta saaks opereerida maksesüsteemides või osaleda nendes süsteemides. Makseteenuse pakkujate erinevate kategooriate võrdse kohtlemise tagamiseks kõikjal ühenduses vastavalt nende usaldatavusel põhinevale tegevusloale on vaja selgitada eeskirju, mis käsitlevad juurdepääsu makseteenuste osutamisele ja osalemist maksesüsteemides. Tuleks sätestada maksevahendajate ja krediidiasutuste mittediskrimineeriv kohtlemine seoses nende opereerimisega maksesüsteemides ja nende juurdepääsuga neile süsteemidele.

(13) Tuleks sätestada eeskirjade kogum makseteenuste tingimuste läbipaistvuse tagamiseks.

(14) Direktiivi ei tuleks kohaldada sularahas tehtud või pabertšekkidel põhinevate maksetehingute suhtes, sest neid ei saa nende olemuse tõttu töödelda nii tõhusalt kui muid makseviise, eelkõige elektroonilisi makseid.

(15) Direktiivis sisalduvaid eeskirju makseteenuste tingimuste läbipaistvuse ning makseteenuse pakkumise ja kasutamisega seotud õiguste ja kohustuste kohta ei tuleks kohaldada, kui maksetehingu summa on üle 50 000 euro, sest sellist summat ületavaid tehinguid töödeldakse tavaliselt teisiti ning need suunatakse erinevatesse võrkudesse ja nende suhtes kohaldatakse erinevaid tehnilisi ja õiguslikke menetlusi, mis tuleks säilitada.

(16) Käesolevas direktiivis tuleks täpsustada makseteenuse pakkujate kohustused teabe andmisel makseteenuse kasutajatele, kes peaksid saama ühesuguse kõrgetasemelise selge teabe makseteenuste kohta, et teha hästi informeeritud valikuid ja võrrelda erinevaid pakkumisi ELis. Läbipaistvuse huvides sätestatakse käesolevas direktiivis nõuded, millega tagatakse vajaliku ja piisava teabe esitamine makseteenuse kasutajatele nii seoses makseteenuse lepingu kui ka maksetehinguga.

(17) Makseteenuste tingimuste läbipaistvus tuleb ühtlustada, sest makseteenuse kasutajal peab olema makseteenuste kohta selge teave, et ta saaks teha hästi informeeritud valikuid, millist teenusepakkujat kasutada. Tuleks sätestada nõuded, millega tagatakse makseteenuse kasutajat liigselt koormamata vajaliku ja piisava teabe esitamine nii seoses makseteenuse lepingu kui ka autoriseerimise ja maksetehingu sooritamisega.

(18) Nõutav teave peaks olema proportsionaalne kasutajate vajadustega ning see tuleks edastada standardviisil. Ühekordse maksetehingu teabenõuded peaksid siiski erinema järjestikuseid maksetehinguid sätestava raamlepingu teabenõuetest.

(19) Klientide liikuvuse edendamiseks peaksid makseteenuse kasutajad saama tasuta lõpetada pikaks ajaks või tähtajatult sõlmitud raamlepingu. Selle õiguse suhtes tuleks siiski kohaldada lepingus sätestatud etteteatamisaega, kui see on kohaldatav.

(20) Mikromaksed peaksid olema odav ja kergesti kasutatav alternatiiv odavate kaupade ja teenuste puhul ning neid ei tohiks liigsete nõuetega üle koormata. Seetõttu tuleks lihtsustada asjaomaseid teabenõudeid ja nende sooritamiseeskirju. Tuleks sätestada selged eeskirjad selle kohta, kuidas makseteenuse kasutaja tehinguid autoriseerib. Tähtis on tagada kasutaja usaldus ja maksetehingus osalejate õiguskindlus, sest nõuetekohase autoriseerimiseta oleksid need tehingud kehtetud ja maksjal oleks õigus raha viivitamatult tagasi saada. On oluline sätestada nii makseteenuse pakkuja kui ka makseteenuse kasutaja kohustused, et tagada makse tõendamisvahendi turvalisuse säilimine ja teha vastavalt kohaldatavatele riigi õigusaktidele kindlaks, kas lepingut on rikutud, ning anda hinnang rikkumise tagajärgedele.

(21) Et makseteenuse kasutajal oleks stiimul teatada oma teenuse pakkujale liigse viivituseta igast tõendamisvahendi vargusest või kaotamisest ning seega vähendada autoriseerimata tehingute riski, peaks kasutaja vastutama üksnes piiratud summa eest kuni ajani, mil ta teatab makseteenuse pakkujale kadumisest või vargusest, kui makseteenuse kasutaja ei ole tegutsenud pettuse teel ega raske hooletusega. Kui kasutaja on makseteenuse pakkujale teatanud, et tema makse tõendamisvahendit võib väärkasutada, ei peaks kasutajalt nõudma nende edasiste kahjude kandmist, mis tulenevad selle vahendi autoriseerimata kasutamisest. Kui kasutaja makse tõendamisvahend ei ole kadunud ega varastatud, ei peaks ta autoriseerimata kasutamise tulemusel kandma finantstagajärgi.

(22) Tuleks sätestada kahju jagamine autoriseerimata maksetehingute puhul. Neid sätteid ei tuleks kohaldada makseteenuse kasutajate suhtes, kes on komisjoni 6. mai 2003. aasta soovituses 2003/361/EÜ (mikro-, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate määratluse kohta, avaldatud Euroopa Liidu Teatajas 20. mail 2003)[23] määratletud mikroettevõtjatest suuremad ettevõtjad, sest neil on tavaliselt võimalik hinnata pettuse riski ja võtta tasakaalustavaid meetmeid.

(23) Juhul kui kasutaja nõuab sellise makse tagasimaksmist, mille summa ei olnud kindlaks määratud, ei tohiks tagasimakseõigused mõjutada maksja kohustusi makse saaja ees seoses kauba või teenusega, mis on tellitud, tarbitud või mille eest nõutakse õiguspäraselt tasu, või seoses tarbija õigusega tühistada maksejuhis

(24) Pidades silmas kiirust, millega nüüdisaegsed, täielikult automatiseeritud maksesüsteemid maksetehinguid töötlevad, mis tähendab seda, et pärast teatavat aega ei saa maksejuhiseid tühistada ilma käsitsi sekkumise suurte kuludeta, on vaja määrata tühistamise kindal tähtaeg, et võimaldada tõhus töötlemine koos õiguskindluse tagamisega kõigi seotud isikute jaoks. On kohane määratleda see aeg makseteenuse pakkuja poolse maksetehingu aktseptimise ajana ja sätestada, et see tuleks otse või kaudselt teatada makseteenuse kasutajale.

(25) Seoses maksete täielikult integreeritud otsetöötlemise ja õiguskindlusega, et tagada makseteenuse kasutajate vaheliste aluskohustuste täitmine, on väga oluline, et makse saaja kontole krediteeritakse maksja ülekantud täielik summa. Samuti ei tohiks ühelgi maksetehingu sooritamisega seotud vahendajal olla võimalik midagi maha arvestada ülekantavalt summalt. Makse saajal peaks siiski olema võimalik sõlmida oma makseteenuse pakkujaga selgesõnaline kokkulepe, mille alusel viimane võib oma tasud maha lahutada. See peaks kehtima ainult nende maksete kohta, mis tehakse üksnes liikmesriigi vääringus ja mis ei hõlma valuutavahetust ning mille korral mõlemad makseteenuse pakkujad asuvad ühenduses.

(26) Tasudega seoses on kogemused näidanud, et tasude jagamine maksja ja makse saaja vahel on kõige tõhusam süsteem, sest see soodustab maksete otsetöötlemist. Seetõttu tuleks sätestada, et makseteenuse pakkuja võtab tasu otse maksjalt ja makse saajalt. Seda tuleks kohaldada siiski üksnes siis, kui nii maksja kui ka makse saaja makseteenuse pakkujad asuvad ühenduses ning kui tehing ei nõua valuutavahetust.

(27) Maksete tõhususe parandamiseks ühenduses tuleks sätestada maksimaalne ühepäevane sooritamisaeg kõigi maksja algatatud maksete, sealhulgas krediidi- ja rahaülekannete puhul, mis ei nõua vääringu konverteerimist. Kõigi muude maksete korral, näiteks makse saaja poolt või kaudu algatatud maksed, sealhulgas otsearveldused ja kaardimaksed, tuleks kohaldada ühepäevast sooritusaega, kui makseteenuse pakkujal ja makseteenuse kasutajal puudub selge kokkulepe pikema sooritusaja kohta. Võttes siiski arvesse asjaolu, et riigisiseste maksete infrastruktuurid on tihti väga tõhusad, võivad liikmesriigid alles jätta eeskirjad ühest päevast lühema sooritusaja kohta riigisiseste maksete jaoks, et vältida igasugust kõrvalekallet teenuse senisest tasemest.

(28) Võttes arvesse erinevusi ühenduse ja kolmandate riikide maksesüsteemide toimimise eeskirjades, on kohane piirata täissummat ja sooritusaega käsitlevate sätete kohaldamist üksnes nende juhtudega, kui nii maksja kui ka makse saaja makseteenuse pakkujad asuvad ühenduses.

(29) Makseteenuse kasutajal on väga oluline teada makseteenuste tegelikke kulusid ja tasusid, et teha kohane valik. Järelikult ei tohiks lubada läbipaistmatuid hinnakujunduse meetodeid, sest on üldiselt teada, et selliste meetodite puhul on tarbijal erakordselt raske määrata kindlaks makseteenuse tegelik hind. Eelkõige ei tohiks lubada kasutajale ebasoodsa väärtuspäeva kasutamist.

(30) Maksesüsteemi sujuv ja tõhus toimimine sõltub sellest, kas kasutaja saab olla kindel, et makseteenuse pakkuja sooritab maksetehingu korrektselt ja kokkulepitud ajaks. Formaalselt ei ole selleks takistusi. Esiteks saab teenuse pakkuja hinnata riske, mis on seotud maksetehinguga, mille ta on aktseptinud sooritamiseks. Teiseks võimaldab just teenuse pakkuja kasutada maksesüsteemi, teeb korralduse tagasi kutsuda valesti suunatud või eraldatud raha ja teeb enamikul juhtudel otsuse, milliseid vahendajaid kaasata tehingu sooritamisse. Kolmandaks võimaldab suur hulk tehtud maksetehinguid pealegi pakkujal kergemini vigade või maksesüsteemi rikete riski vastastikuseks muuta ning seda riski kajastada oma tasudes. Kõiki neid kaalutlusi arvesse võttes on täiesti kohane kehtestada makseteenuse pakkuja range vastutus kasutajalt aktseptitud maksetehingu sooritamise eest. Neid range vastutuse sätteid ei tuleks siiski kohaldada täielikult, kui makse saaja makseteenuse pakkuja asub väljaspool ühendust.

(31) Makseteenuse pakkuja peaks saama määrata üheselt kindlaks teabe, mida ta nõuab maksejuhise täitmiseks. Teisest küljest tuleks siiski selleks, et vältida killustumist ja mitte ohustada integreeritud maksesüsteemide loomist ühenduses, mitte lubada liikmesriikidel nõuda maksetehingute puhul konkreetse tunnuse kasutamist. Makseteenuse pakkuja range vastutus peaks piirduma maksetehingu korrektse sooritamisega kooskõlas makseteenuse kasutaja maksejuhisega.

(32) Selleks et hõlbustada pettuste tõhusat ärahoidmist ja võidelda pettuste vastu kõikjal ühenduses, tuleks sätestada tõhus andmevahetus makseteenuse pakkujate vahel, kellel tuleks lubada koguda, töödelda ja vahetada maksepettustega seotud isikute isikuandmeid. Kõiki neid tegevusi tuleks läbi viia kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiiviga 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta[24].

(33) On vaja tagada käesoleva direktiivi alusel vastu võetud riigi õigusaktide tõhus jõustamine. Seetõttu tuleks kehtestada kohased menetlused, mida järgides saaks esitada kaebusi nende makseteenuse pakkujate vastu, kes ei täida neid õigusakte, ja tagada, kui see on kohane, proportsionaalsete ja hoiatavate karistuste määramine.

(34) Ilma et see piiraks klientide õigust esitada hagi kohtule, peaksid liikmesriigid tagama makseteenuse pakkujate ja makseteenuse kasutajate vaheliste käesolevas direktiivis sätestatud õiguste ja kohustustega seotud konfliktide kergelt kasutatava ja kulutundliku lahendamise.

(35) Käesoleva direktiiviga ei tohiks piirata nende riigi õigusaktide kohaldamist, mis on seotud tagajärgedega, mis tulenevad vastutusest väljavõtte ebakorrektse esitamise või edastamise eest.

(36) Kuna on vaja läbi vaadata käesoleva direktiivi tõhus toimimine ja jälgida ühtse makseturu loomisel tehtud edusamme, peaks komisjon esitama käesoleva direktiivi ülevõtmisajast kahe aasta möödumisel aruande.

(37) Kuna direktiivi 97/5/EÜ on täielikult muudetud, tuleks see direktiiv tunnistada kehtetuks.

(38) On vaja sätestada üksikasjalikumad eeskirjad seoses maksekaardipettustega; praegu kuulub see valdkond Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 1997. aasta direktiivi 97/7/EÜ (tarbijate kaitse kohta sidevahendi abil sõlmitud lepingute korral)[25] ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. septembri 2002. aasta direktiivi 2002/65/EÜ (milles käsitletakse tarbijale suunatud finantsteenuste kaugturustust ja millega muudetakse nõukogu direktiivi 90/619/EMÜ ning direktiive 97/7/EÜ ja 98/27/EÜ)[26] rakendusalasse. Seepärast tuleks neid direktiive vastavalt muuta.

(39) Kuna direktiivi 2000/12/EÜ kohaselt ei kehti finantseerimisasutuste kohta krediidiasutuste suhtes kohaldatavad eeskirjad, tuleks kohaldada nende suhtes samu nõudeid kui maksevahendajate suhtes, et nad saaksid osutada makseteenuseid kõikjal ühenduses. Seetõttu tuleb direktiivi 2000/12/EÜ vastavalt muuta.

(40) Õiguskindluse huvides on kohane teha üleminekukorraldus, vastavalt millele võivad isikud, kes on alustanud maksevahendajana tegevust kooskõlas riigi õigusaktidega, mis on jõus enne käesoleva direktiivi jõustumist, jätkata seda tegevust kõnealuses liikmesriigis kindlaksmääratud aja jooksul.

(41) Kuna kavandatava meetme eesmärki, mis on ühtse makseteenusteturu loomine, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada, sest see nõuab paljude erinevate, praegu liikmesriikide õigussüsteemides kehtivate eeskirjade ühtlustamist ning seda saab paremini saavutada ühenduse tasandil, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale.

(42) Käesoleva direktiivi rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks vastu võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused,[27]

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:

I JAOTIS Sisu, reguleerimisala ja mõisted

Artikkel 1 Sisu

Käesolevas direktiivis sätestatakse eeskirjad, mille kohaselt liikmesriigid eristavad nelja makseteenuse pakkujate kategooriat:

(a) krediidiasutused direktiivi 2000/12/EÜ tähenduses;

(b) e-raha asutused direktiivi 2000/46/EÜ tähenduses;

(c) direktiivi 2000/12/EÜ artikli 2 lõike 3 teises taandes osutatud rahaülekannet võimaldavad postkontorid, kes võivad makseteenuseid osutada riigi või ühenduse õigusaktide alusel;

(d) muud füüsilised või juriidilised isikud, kellele on antud tegevusluba kooskõlas käesoleva direktiivi artikliga 6 makseteenuste osutamiseks kõikjal ühenduses, edaspidi „maksevahendajad“.

Käesolevas direktiivis sätestatakse ka läbipaistvusega seotud tingimused ning vastavad kasutajate ja teenusepakkujate õigused ja kohustused seoses makseteenuste osutamisega tavalise tegevuse või äritegevusena.

Rahandusasutustena tegutsevaid keskpankasid ja makseteenuseid osutavaid riigiasutusi ei loeta makseteenuste pakkujateks.

Artikkel 2 Reguleerimisala

1. Käesolevat direktiivi kohaldatakse ainult lisas loetletud äritegevuste suhtes, mis seisnevad maksetehingute sooritamises füüsilise või juriidilise isiku nimel, edaspidi „makseteenused“, kui vähemalt üks makseteenuse pakkujatest asub ühenduses.

Makseteenuste suhtes, mille tehingu väärtus on üle 50 000 euro, ei kohaldata siiski III ja IV jaotist.

Käesoleva direktiivi tähenduses on maksetehing maksja või makse saaja algatatud toiming, mis seisneb raha sissemaksmises, väljavõtmises või ülekandmises maksjalt saajale, sõltumata makseteenuse kasutajate vahelistest kohustustest.

2. Kui ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse käesolevat direktiivi mis tahes vääringus tehtavate makseteenuste suhtes.

Artikkel 3 Rakendusalavälised tegevused

Käesolevat direktiivi ei kohaldata järgmiste tegevuste suhtes:

(a) tehingud, mis seisnevad üksnes sularaha ülekandes maksjalt makse saajale;

(b) professionaalne sularaha kogumine ja tarnimine, sealhulgas vedu, muutmata sularaha elektroonsel kujul edastatavaks rahaks ega e-rahaks direktiivi 2000/46/EÜ tähenduses;

(c) maksetehingud, mis seisnevad mitteprofessionaalses sularaha kogumises ja tarnimises mittetulundusliku või heategevusliku tegevuse käigus;

(d) raha tagasimaksmine makse saaja poolt maksjale pärast maksetehingut makseteenuse kasutaja selge taotluse korral, mis on tehtud enne maksetehingu sooritamist maksekaardiga ja mis ei sõltu üldse ostetud kauba või teenuse hinnast;

(e) välisvaluuta vahetamine kohalikku vääringusse ja vastupidi, st toimingud sularahas, mille puhul raha ei hoita sularahadeposiidina maksekontol;

(f) maksetehingud, mis põhinevad mis tahes järgmisel dokumendil, millega makseteenuse pakkuja annab raha makse saaja käsutusse:

(i) pabertšekid kooskõlas 19. märtsi 1939. aasta Genfi konventsiooniga, milles sätestatakse tšekke käsitlevad ühtsed õigusnormid;

(ii) punktis i osutatud pabertšekkidega võrreldavad pabertšekid, mille suhtes kohaldatakse nende liikmesriikide õigusakte, kes ei ole 1931. aasta Genfi konventsiooni osalised;

(iii) paberil maksetähikud;

(iv) paberil reisitšekid;

(v) paberil võlakirjad;

(g) maksetehingud, mis sooritatakse makse- või väärtpaberiarveldussüsteemis või arveldusvahendajate, kesksete osalejate ja/või keskpankade ja makseteenuse pakkujate ning nende esindajate või tütarettevõtjate vahel, välja arvatud seoses artikliga 23;

(h) tehniliste teenuste pakkujate tehnilised teenused, millega toetatakse makseteenuste osutamist, kusjuures ülekantav raha ei kuulu kunagi selliste teenuste pakkujatele, sealhulgas andmetöötlus ja andmete säilitamine, usaldus- ja eraelu puutumatuse kaitse teenused, andmete ja olemi autentimine, IT- ja sidevõrguteenuste osutamine, makseteenustes kasutatavate terminalide ja seadmete tarnimine ja hooldus;

(i) teenused, mida võib kasutada kaupade või teenuste omandamiseks ainult liitunud teenuse pakkujate piiratud võrgus ning mis põhinevad eelkõige maksetähikutel ja -kaartidel, kui need ei ole tagastatavad;

(j) mobiiltelefoni või muu digitaalse või IT-seadme abil sooritatavad maksetehingud, kui on täidetud kõik järgmised tingimused:

(i) telekommunikatsiooni- või IT-süsteemi või -võrku opereeriv teenuse pakkuja on tihedalt seotud digitaalkauba või pakutava elektroonilise sideteenuse arendamisega;

(ii) kaupa ja teenust ei saa teenuse pakkuja puudumisel tarnida;

(iii) ei ole alternatiivset tasumisviisi.

(k) makseteenuse pakkujate ning nende esindajate või tütarettevõtjate vahel tehtavad maksetehingud, ilma et see piiraks artikli 23 kohaldamist, mida kohaldatakse igal juhul.

Artikkel 4 Mõisted

Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

(1) päritoluliikmesriik – järgmine riik:

(i) füüsilisest isikust maksevahendaja korral liikmesriik, kus asub makseteenuse pakkuja peakontor;

(ii) juriidilisest isikust maksevahendaja korral liikmesriik, kus on tema registrijärgne asukoht;

(iii) liikmesriik, kus asub tema peakontor, kui riigi õiguse kohaselt maksevahendajal registrijärgne asukoht puudub;

(2) asukohaliikmesriik – liikmesriik, mis ei ole päritoluliikmesriik ja kus makseteenuse pakkujal on filiaal või esindaja või kus ta osutab makseteenuseid;

(3) maksesüsteem – maksetehingute ühtsetel standarditel ja reeglitel töötlemiseks, kliiringuks ja/või arveldamiseks mõeldud süsteem;

(4) maksja – füüsiline või juriidiline isik, kellel on õigus käsutada raha ja kes lubab raha makse saajale üle kanda;

(5) makse saaja – füüsiline või juriidiline isik, kes peaks olema maksetehinguga ülekantava raha lõplik saaja;

(6) makseteenuse kasutaja – füüsiline või juriidiline isik, kes kasutab makseteenust maksja või makse saaja või mõlemana;

(7) maksekonto – makseteenuse kasutaja nimel olev konto, mida kasutatakse üksnes maksetehinguteks;

(8) raha – sularaha, elektroonsel kujul edastatav raha ja e-raha, millele on osutatud direktiivis 2000/46/EÜ;

(9) raha olemasolu – olukord, mille korral makseteenuse kasutaja võib kontol olevat raha kasutada tasuta;

(10) maksejuhis – maksja või makse saaja poolt makseteenuse pakkujale antud juhis maksetehingu sooritamiseks;

(11) väärtuspäev – päev, mil makseteenuse pakkuja debiteerib maksja kontot või krediteerib makse saaja kontot ja mis on aluseks kontol olevale rahale intressi arvutamisel;

(12) aluskurss – vahetuskurss, millele tuginedes arvutatakse valuutavahetuskurss ja mis pärineb allikast, mida saavad kontrollida mõlemad makseteenuse lepingu pooled;

(13) autentimine – toiming, mis võimaldab makseteenuse pakkujal kontrollida, et maksejuhise algatajal on õigus seda teha;

(14) alusintressimäär – intressimäär, millele tuginedes arvutatakse kasutatav intressimäär ja mis pärineb allikast, mida saavad kontrollida mõlemad makseteenuse lepingu pooled;

(15) kordumatu tunnus – makseteenuse kasutaja poolt esitatud ja makseteenuse pakkuja poolt määratud teave teise maksetehingus osaleva kasutaja üheseks kindlakstegemiseks, milleks on rahvusvaheline kontonumber (IBAN), panga tunnuskood (BIC), konto number, kaardi number või nimi;

(16) maksevahendaja esindaja – füüsiline või juriidiline isik, kes tegutseb makseteenuste osutamisel maksevahendaja nimel;

(17) makse tõendamisvahend – isikustatud seade (seadmed) ja/või toimingute kogum, mis võimaldab makseteenuse pakkujal makseteenuse kasutaja poolt esitatud maksejuhist autentida. Kui makseteenuse pakkuja ei anna makse tõendamisvahendit, võivad makseteenuse pakkuja ja makseteenuse kasutaja leppida kokku maksejuhiste autentimiseks sellise muu vahendi kasutamises, mida võib kasutada ka muul otstarbel;

(18) sidevahendid – vahendid, mida võib kasutada makseteenuse pakkuja ja makseteenuse kasutaja vahelise lepingu sõlmimisel, ilma et nad peaksid üheaegselt füüsiliselt kohal viibima;

(19) püsiv andmekandja – vahend, mis võimaldab makseteenuse kasutajale isiklikult adresseeritud teavet salvestada viisil, mis võimaldab teabe saamise eesmärgil mõistliku aja jooksul sellele juurde pääseda ja seda muutmata kujul taasesitada; eeskätt kuuluvad püsivate andmekandjate hulka konto väljavõtte printerite väljatrükid, disketid, CD-ROMid, DVDd ja personaalarvutite kõvakettad, millele salvestatakse elektronposti, kuid nende hulka ei kuulu veebilehed, kui need ei vasta käesoleva punkti esimeses lõigus täpsustatud kriteeriumidele.

II JAOTIS Makseteenuse pakkuja

1. peatükk Maksevahendaja

1. JAGU ÜLDEESKIRJAD

Artikkel 5 Tegevusloa taotlus

Maksevahendaja tegevusloa saamiseks esitatakse päritoluliikmesriigi pädevatele asutustele kirjalik taotlus koos järgmiste dokumentidega:

(a) tegevusprogramm, milles eelkõige kirjeldatakse kavandatavat makseteenust;

(b) äriplaan koos esimese kolme majandusaasta esialgse eelarvekalkulatsiooniga, mis lubab eeldada, et taotluse esitaja suudab rakendada usaldusväärseks tegutsemiseks kohaseid ja proportsionaalseid süsteeme, vahendeid ning menetlusi;

(c) taotluse esitaja haldus- ja raamatupidamismenetluste kirjeldus, mis lubab eeldada, et ta rakendab usaldusväärseid ja piisavaid menetlusi ning kontrollimisi;

(d) taotluse esitaja kehtestatud sisekontrollimehhanismide kirjeldus rahapesuga seotud kohustuste täitmiseks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2005/60/EÜ[28] alusel;

(e) taotluse esitaja riskijuhtimismenetluse kirjeldus;

(f) taotluse esitaja organisatsiooni struktuuri ja riigisiseste või rahvusvaheliste maksesüsteemidega koostöö kirjeldus, kui see on kohaldatav;

(g) andmed isikute kohta, kellel on taotluse esitajas otseselt või kaudselt oluline osalus direktiivi 2000/12/EÜ tähenduses, ning nende tegeliku osaluse suurus;

(h) kui taotluse esitaja on juriidiline isik, andmed teda esindavate füüsiliste isikute, enamusaktsionäride ja juhatuse liikmete kohta ning tõendid, et nendel isikutel on hea maine ning makseteenustega tegelemiseks kohased teadmised ja võimed;

(i) andmed juhi kohta ja tõendid, et isikul, kes tegelikult taotluse esitaja tööd juhib, on piisavalt hea maine ning makseteenuste osutamiseks kohased teadmised ja suutlikkus;

(j) taotluse esitaja õiguslik seisund;

(k) aadress, kust saab asjaomaseid dokumente.

Punkti c kohaldamiseks esitab taotluse esitaja kirjelduse organisatsioonilise korralduse kohta, mille ta on kehtestanud selleks, et võtta kõik mõistlikud meetmed oma teenusekasutajate huvide kaitsmiseks ja makseteenuste toimimise jätkuvuse ning usaldusväärsuse tagamiseks.

Artikkel 6 Tegevusloa andmine

Pädevad asutused annavad tegevusloa, kui koos taotlusega esitatud teave ja tõendid vastavad artiklis 5 sätestatud nõuetele.

Tegevusloa taotluse läbivaatamisel arvestatakse ainult artiklis 5 sätestatud nõudeid.

Tegevusluba kehtib kõigis liikmesriikides ning see võimaldab asjaomasel maksevahendajal osutada makseteenuseid kõikjal ühenduses teenuste osutamise vabaduse või asutamisvabaduse alusel.

Artikkel 7 Otsuse edastamine

Kolme kuu möödumisel taotluse saamisest või, kui taotlus ei ole täielik, kolme kuu möödumisel otsuse tegemiseks nõutava teabe saamisest teatab pädev asutus taotluse esitajale, kas talle on antud tegevusluba või mitte.

Tegevusloa andmisest keeldumist põhjendatakse.

Artikkel 8 Registreerimine

Liikmesriigid loovad maksevahendajate registri.

Registrit ajakohastatakse regulaarselt. Selles olevad andmed on avalikkusele kättesaadavad ja nendega saab tutvuda Internetis.

Artikkel 9 Tegevusloa kehtimine

Kui mis tahes muudatused mõjutavad artikli 5 alusel esitatud teavet ja tõendeid, teatab maksevahendaja sellest põhjendamatu viivituseta oma päritoluliikmesriigi pädevale asutusele.

Artikkel 10 Tegevused

1. Maksevahendaja võib tegeleda järgmiste tegevustega:

(a) makseteenuste osutamine;

(b) tegevus- ja seotud lisateenuste osutamine, näiteks maksetehingute sooritamise tagamine, valuutavahetusteenused, andmeturve ning andmete säilitamine ja töötlemine;

(c) raha ülekandmiseks ja sellega arveldamiseks maksesüsteemidele juurdepääsu omamine ja maksesüsteemide, sealhulgas kõigi süsteemidega seotud vahendite ja menetluste rakendamine.

Punkti a kontekstis ei käsitleta makseteenuste kasutajatelt selleks, et maksevahendaja saaks osutada makseteenust, saadud raha hoiuse ega muu tagasimakstava rahana direktiivi 2000/12/EÜ artikli 3 tähenduses ega e-rahana direktiivi 2000/46/EÜ tähenduses.

2. Maksevahendaja ei kasuta konkreetselt seoses makseteenusega vastuvõetud makseteenuse kasutaja raha oma muude äritegevuste kui makseteenuste osutamise toetamiseks. Maksevahendaja hoiab oma raamatupidamises makseteenuse kasutajatelt maksetehinguks saadud raha eraldi rahast, mis on vastu võetud muudeks tegevusteks kui makseteenuste osutamiseks.

3. Tegevusloa saanud maksevahendaja äritegevus ei ole ainuõiguslik ega ole piiratud üksnes makseteenustega, võttes arvesse kohaldatavaid riigi ja ühenduse õigusakte.

2. JAGU MUUD NÕUDED

Artikkel 11 Esindajate, allhankijate ja tütarettevõtjate kasutamine

1. Kui maksevahendaja kavatseb osutada makseteenuseid esindaja või tütarettevõtja kaudu, teatab ta oma päritoluliikmesriigi pädevatele asutustele kasutatava esindaja või tütarettevõtja nime ja aadressi.

2. Kui maksevahendaja kavatseb osa või kõik oma tegevustest tellida allhankijalt, teatab ta sellest pädevale asutusele.

3. Maksevahendaja tagab, et tema nimel tegutsev vahendaja või tütarettevõtja teatab sellest makseteenuse kasutajatele.

Artikkel 12 Vastutus

1. Liikmesriigid tagavad, et kui maksevahendaja usaldab kolmandale isikule tööülesannete täitmise, võtab maksevahendaja mõistlikke meetmeid tarbetute tegevusriskide vältimiseks.

2. Liikmesriigid tagavad, et maksevahendaja vastutab käesoleva direktiivi alusel täielikult oma juhtide, töötajate, esindajate ja tütarettevõtjate tegude eest.

Artikkel 13 Dokumentide säilitamine

Liikmesriigid nõuavad, et maksevahendaja säilitaks andmed kõigi teenuste ja tehingute kohta mõistliku aja jooksul, kuid mitte üle viie aasta.

Artikkel 14 Peakontori asukoht

Liikmesriigid nõuavad, et igal juriidilisest isikust maksevahendajal, kellel on riigi õiguse alusel registrisse kantud asukoht, oleks peakontor samas liikmesriigis, kus ta registrijärgne asukoht on.

Maksevahendajalt, keda ei käsitleta esimeses lõikes, nõutakse peakontorit liikmesriigis, kus ta tegelikult oma äritegevust teostab.

3. JAGU PÄDEVAD ASUTUSED JA JÄRELEVALVE

Artikkel 15 Pädevate asutuste määramine

1. Liikmesriigid määravad käesoleva jaotise rakendamise eest vastutavateks pädevateks asutusteks riigiasutused, riigi õigusaktide alusel tunnustatud asutused või riigi õigusaktide alusel nimelt selleks volitatud riigiasutused.

Pädevad asutused peavad olema sellised, et oleks tagatud nende sõltumatus ettevõtjatest ja et vältida huvide konflikte. Pädev asutus ei või olla maksevahendaja, krediidiasutus, e-raha asutus ega rahaülekannet võimaldav postkontor.

Liikmesriigid teatavad need asutused komisjonile.

2. Liikmesriigid tagavad, et lõike 1 alusel määratud pädevatel asutustel on oma ülesannete täitmiseks kõik vajalikud volitused.

3. Kui käesoleva jaotise küsimustes on liikmesriigi territooriumil mitu pädevat asutust, tagab liikmesriik nende asutuste tiheda koostöö, et nad saaksid täita tõhusalt oma vastavaid ülesandeid.

Artikkel 16 Järelevalve

Liikmesriigid tagavad, et pädevate asutuste läbiviidavad kontrollimised seoses käesoleva jaotise nõuete jätkuva täitmisega on proportsionaalsed, piisavad ja vastavuses maksevahendajat ohustavate riskidega.

Selleks et kontrollida käesoleva jaotise nõuete täitmist, võivad pädevad asutused võtta üksnes järgmisi meetmeid:

(a) nõuda maksevahendajalt teabe esitamist, mis on vajalik nõuete täitmise kontrollimiseks;

(b) viia läbi kohapealseid kontrollimisi maksevahendaja juures, allhankeüksuses, maksevahendaja esindaja või tütarettevõtja juures, kelle eest vastutab maksevahendaja;

(c) anda välja soovitusi ja juhiseid;

(d) anda hoiatusi ja kehtestada proportsionaalseid karistusi nõuete täitmata jätmise korral;

(e) peatada või tühistada tegevusluba, kui artikli 5 tegevusloa andmise tingimused ei ole enam täidetud.

Artikkel 17 Ametisaladus

1. Liikmesriigid tagavad, et kõik isikud, kes töötavad või on töötanud pädevates asutustes, ning pädevate asutuste nimel tegutsevad eksperdid on seotud ametisaladuse hoidmise kohustusega, ilma et see piiraks kriminaalõiguse valdkonda kuuluvaid juhtumeid.

2. Vastavalt artiklile 19 toimuva teabevahetuse suhtes kohaldatakse rangelt ametisaladust, et tagada üksikisikute ja ettevõtjate õiguste kaitse.

Artikkel 18 Õigus pöörduda kohtu poole

Liikmesriigid tagavad, et vastavalt käesoleva direktiivi kohaselt vastuvõetud õigus- ja haldusnormidele maksevahendaja suhtes langetatud pädevate asutuste otsuste puhul võib kasutada õigust pöörduda kohtu poole.

Esimest lõiget kohaldatakse ka tegevusetuse suhtes.

Artikkel 19 Teabevahetus

Erinevate liikmesriikide pädevad asutused teevad koostööd ning eelkõige vahetavad teavet käesoleva direktiivi nõuetekohase kohaldamise tagamiseks.

Lisaks sellele võimaldavad liikmesriigid teabevahetuse oma pädevate asutuste ja järgmiste asutuste vahel:

(a) päritoluliikmesriigi pädevad asutused, kes vastutavad maksevahendajatele tegevuslubade andmise ja maksevahendajate järelevalve eest;

(b) keskpangad, Euroopa Keskpankade Süsteem ning Euroopa Keskpank kui rahandusasutused ja, kui see on asjakohane, muud riigiasutused, kes vastutavad makse- ja arveldussüsteemide järelevalve eest;

(c) muud asjaomased asutused, kes on määratud käesoleva direktiivi ja muude ühenduse õigusaktide alusel, mis on kohaldatavad makseteenuse pakkujate suhtes.

Artikkel 20 Asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabaduse kasutamine

1. Tegevusluba omav maksevahendaja, kes soovib esimest korda hakata tegutsema teises liikmesriigis asutamisõiguse või teenuste osutamise vabaduse alusel, teatab sellest oma päritoluliikmesriigi pädevatele asutustele.

Päritoluliikmesriigi pädevad asutused teatavad ühe kuu jooksul alates maksevahendaja teatise saamisest asukohaliikmesriigi pädevatele asutustele maksevahendaja nime ja aadressi ning milliseid makseteenuseid nad kavatsevad asukohaliikmesriigi territooriumil pakkuda.

2. Selleks et päritoluliikmesriigi pädev asutus saaks kontrollida teise liikmesriigi territooriumil asuva maksevahendaja filiaali, esindajat või tütarettevõtjat ja võtta artiklis 16 sätestatud vajalikke meetmeid, teeb ta koostööd asukohaliikmesriigi pädevate asutustega.

3. Vastavalt lõigetele 1 ja 2 tehtava koostöö raames teatab päritoluliikmesriigi pädev asutus asukohaliikmesriigi pädevale asutusele, kui ta soovib kontrollida kohapeal asukohaliikmesriigi territooriumil.

Kui mõlemad asutused seda soovivad, võib päritoluliikmesriigi pädev asutus delegeerida asukohaliikmesriigi pädevatele asutustele kohapealse kontrolli tegemise asjaomase maksevahendaja juures.

4. Pädevad asutused esitavad teineteisele kogu vajaliku teabe, eelkõige siis, kui rikkumise või kahtlustatava rikkumise on toime pannud filiaal, esindaja või tütarettevõtja.

4. JAGU ERAND

Artikkel 21 Tingimused

1. Erandina artikli 1 esimese lõigu punktist d võivad liikmesriigid lubada iga juhtumi puhul eraldi kanda füüsilisi või juriidilisi isikuid artikli 8 alusel loodud registrisse, kohaldamata 1. jaos sätestatud menetlust, kui on täidetud mõlemad tingimused:

(a) koos kõigi esindajate ja tütarettevõtjatega, kelle eest asjaomane isik täielikult vastutab, on isiku kogu majandustegevuses makseteenuste osutamiseks vastuvõetud kasutamata raha kogusumma kuus keskmiselt kuni 5 miljonit eurot ja mis tahes ajal maksimaalselt 6 miljonit eurot;

(b) registreerimine on avalikkuse huvides ühel järgmistest põhjustest:

(i) asjaomasel isikul on oluline osa finantsvahenduses, sest ta annab sotsiaalselt tõrjutud rühmadele juurdepääsu makseteenustele, eelkõige siis, kui teised teenusepakkujad ilmselt kõnealuseid teenuseid osutama ei hakka või see võtaks väga palju aega;

(ii) see on vajalik rahapesueeskirjade tõhusaks rakendamiseks või terrorismi rahastamise ärahoidmiseks.

2. Lõikes 1 osutatud isikuid käsitletakse maksevahendajatena.

Neil lubatakse osutada ühenduses makseteenuseid siiski ainult liikmesriigis, kus nad on registreeritud.

Liikmesriigid võivad samuti sätestada, et nad tohivad tegelda ainult teatavate tegevustega, mis on loetletud artiklis 10.

3. Lõikes 1 osutatud isikud teatavad pädevatele asutustele kõigist oma olukorras toimunud muudatustest, mis on lõike 1 punktis a määratletud tingimuse seisukohast asjakohased.

Artikkel 22 Teatamine ja teave

Kui liikmesriik kasutab artiklis 21 sätestatud erandit, teatab ta sellest komisjonile hiljemalt artikli 85 lõike 1 esimeses lõigus sätestatud kuupäevaks ning edaspidi viivitamatult kõigist järgnevatest muudatustest.

Lisaks sellele teatab ta komisjonile asjaomaste teenusepakkujate arvu ning igal aastal artikli 21 punktis a osutatud rahasumma.

2. peatükk Ühissätted

Artikkel 23 Operatsiooni- ja maksesüsteemid ning juurdepääs neile

1. Liikmesriigid tagavad, et maksesüsteemidele juurdepääsu ning nende opereerimise eeskirjad on objektiivsed ja proportsionaalsed ning nendega ei takistata juurdepääsu rohkem, kui on vaja konkreetsete riskide ärahoidmiseks ja maksesüsteemi finantsturvalisuse kaitsmiseks.

Maksesüsteemidega seoses ei või kehtestada ühtegi järgmist nõuet:

(a) teistes maksesüsteemides osalemise keeld;

(b) eeskiri, millega diskrimineeritakse tegevusloa saanud makseteenuse pakkujaid seoses osaliste õiguste ja kohustustega;

(c) mis tahes piirangud institutsioonilise seisundi alusel.

2. Lõikega 1 ei piirata nõudeid, mis on kehtestatud makse- ja väärtpaberiarveldussüsteemides osalejate suhtes ühenduse õigusaktidega ning eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. mai 1998 aasta direktiiviga 98/26/EÜ[29].

III JAGU Makseteenuste tingimuste läbipaistvus

1. peatükk Üksik maksetehing

Artikkel 24 Reguleerimisala

Käesolevat peatükki kohaldatakse üksikute maksetehingute suhtes, mis ei kuulu artiklis 29 nimetatud raamlepingu reguleerimisalasse.

Artikkel 25 Eelnev üldteave

1. Liikmesriigid nõuavad, et makseteenuse pakkuja edastab makseteenuse kasutajale paberil või muul talle kättesaadaval ja kasutataval püsival andmekandjal tingimused kooskõlas artikliga 26.

Makseteenuse pakkuja teeb seda piisavalt kaua enne seda, kui makseteenuse kasutaja seob ennast üksikut maksetehingut käsitleva mis tahes lepingu või pakkumisega.

2. Kui üksikut makset käsitlev leping on sõlmitud makseteenuse kasutaja taotlusel, kasutades kaugsidevahendeid, mis ei võimalda makseteenuse pakkujal täita lõiget 1, täidab makseteenuse pakkuja lõike 1 esimesest lõigust tuleneva kohustuse võimalikult kiiresti pärast lepingu sõlmimist.

Artikkel 26 Tingimuste edastamine

1. Liikmesriigid tagavad, et edastatud tingimustes oleks järgmine teave:

(a) makseteenuse pakkuja ja makseteenuse kasutaja vastavad kohustused ja vastutus seoses makseteenuse osutamise ja kasutamisega, sealhulgas eelkõige:

(i) täpne teave või kordumatu tunnus, mille makseteenuse kasutaja peab esitama maksejuhise nõuetekohaseks sooritamiseks;

(ii) osutatava makseteenuse sooritamisaeg;

(iii) makseteenuse osutamise ja kasutamise tingimused, kui see on kohaldatav, sealhulgas eelkõige makse tõendamisvahendite turvalisusnõuded ja nende täitmata jätmisega kaasnevad riskid, ning kuidas makseteenuse pakkujat teavitada artikli 46 punkti b kohaldamisel;

(iv) vastutus maksetehingu sooritamise eest;

(v) esitatav teave kooskõlas direktiiviga 2005/.../EÜ;

(vi) kohase raha olemasolu;

(b) selge viide ajale, mil toimub maksejuhise aktseptimine artikli 54 lõike 1 määratluse kohaselt;

(c) kõik tasud, mida makseteenuse kasutaja peab maksma makseteenuse pakkujale ning, kui see on kohaldatav, maksetehingu suhtes kohaldatav vahetuskurss;

(d) viide lepingu suhtes kohaldatavale õigusele ja pädevale kohtule;

(e) viide heastamis- ja kaebuste esitamise menetlustele, mida makseteenuse kasutaja saab kooskõlas IV jaotise 4. peatükiga kasutada, ning meetodile, kuidas neid kasutada;

(f) viide, kus võib leida muud teavet ja sellega tutvuda.

Artikli 58 lõikes 2 kirjeldatud maksetehingute korral esitab makseteenuse pakkuja punkti c kohaldamiseks usaldusväärse kalkulatsiooni kõigi mahaarvamiste kohta, mis on maksetehingu osas ette nähtud.

2. Lõikes 1 määratletud tingimused esitatakse kergelt mõistetavas sõnastuses ning selgel ja loetaval kujul selle liikmesriigi ametlikus keeles, kus makseteenuseid osutatakse, või mis tahes muus poolte kokkulepitud keeles.

Artikkel 27 Maksjale pärast maksejuhise aktseptimist esitatav teave

Pärast maksejuhise aktseptimist esitab makseteenuse pakkuja maksjale artikli 25 lõikes 1 ja artikli 26 lõikes 2 sätestatud viisil vähemalt järgmise teabe:

(a) viide, mis võimaldab makseteenuse kasutajal maksetehingut kindlaks teha, ning, kui see on asjakohane, makse saajaga seotud teave;

(b) maksetehingu suurus ning kõik komisjonitasud ja maksud, mida maksetehingu suhtes kohaldati ja mida maksja pidi maksma oma makseteenuse pakkujale;

(c) kui see on asjakohane, maksetehingus kasutatud vahetuskurss, kui seda kohaldas maksja makseteenuse pakkuja.

Artikkel 28 Makse saajale pärast raha kättesaamist esitatav teave

Pärast seda, kui makse saaja on raha kätte saanud, esitab makseteenuse pakkuja makse saajale artikli 25 lõikes 1 ja artikli 26 lõikes 2 sätestatud viisil vähemalt järgmise teabe:

(a) maksja viide ja koos maksetehinguga edastatud teave, mis võimaldab makse saajal maksetehingut kindlaks teha;

(b) maksetehinguga maksjalt ülekantud makse kogusumma;

(c) kõik komisjonitasud ja maksud, mida maksetehingu suhtes kohaldati ja mida makse saaja pidi maksma oma makseteenuse pakkujale või muule vahendajale makse kättesaamise eest;

(d) kui see on kohaldatav, maksetehingus kasutatud vahetuskurss, kui seda kohaldas makse saaja makseteenuse pakkuja.

2. peatükk Raamleping

Artikkel 29 Reguleerimisala

Käesolevat peatükki kohaldatakse sellise makseteenuse lepinguga hõlmatud maksetehingute suhtes, mida iseloomustab asjaolu, et sellega võtab makseteenuse pakkuja kohustuse täita tulevikus maksja tellimisel järjestikuseid või üksikuid maksejuhiseid, kui kokkulepitud tingimused on täidetud. See leping, edaspidi „raamleping“, võib sisaldada maksekonto avamise kohustusi ja tingmusi.

Artikkel 30 Eelnev üldteave

1. Liikmesriigid nõuavad, et makseteenuse pakkuja edastab aegsasti enne seda, kui makseteenuse kasutaja seob ennast mis tahes raamlepingu või pakkumisega, makseteenuse kasutajale paberil või muul makseteenuse kasutajale kättesaadaval ja kasutataval kestval andmekandjal tingimused kooskõlas artikliga 31.

2. Kui leping on sõlmitud makseteenuse kasutaja taotlusel, kasutades kaugsidevahendeid, mis ei võimalda makseteenuse pakkujal täita lõiget 1, täidab makseteenuse pakkuja sellest lõikest tulenevad kohustused võimalikult kiiresti pärast lepingu sõlmimist.

Artikkel 31 Tingimuste edastamine

1. Liikmesriigid tagavad, et edastatud tingimustes oleks järgmine teave:

(a) tehnilised nõuded makseteenuse kasutaja sidevahenditele, mida tal on lubatud kasutada, sealhulgas kuidas neid võib kasutada, ning poolte vahel kokkulepitud sidevahendid teabe edastamiseks käesoleva direktiivi alusel;

(b) makseteenuse pakkuja ja makseteenuse kasutaja vastavad kohustused ja vastutus seoses makseteenuse osutamise ja kasutamisega, sealhulgas eelkõige:

(i) täpne teave või kordumatu tunnus, mille makseteenuse kasutaja peab esitama maksejuhise nõuetekohaseks täitmiseks;

(ii) osutatava makseteenuse sooritamisaeg ja maksimaalne sooritamisaeg;

(iii) viide makseteenuse kasutaja õigusele lõpetada esialgne makseteenuse leping ja kõik selle õigusega seotud kokkulepped kooskõlas artikliga 34;

(iv) kui see on asjakohane, nende meetmete kirjeldus, mida makseteenuse kasutaja võtab makse tõendamisvahendi turvalisuse tagamiseks, meetmete võtmata jätmisega kaasnevad riskid ning kuidas makseteenuse pakkujat teavitada artikli 46 punkti b kohaldamisel;

(v) kui see on kohaldatav, kooskõlas artikli 43 lõikega 2 selgesõnaline viide asjaolule, et makseteenuse pakkujal on õigus blokeerida makse tõendamisvahend, kui kasutusviis annab alust kahtlustada pettust, ja isik, kellega makseteenuse pakkuja peab sellistel juhtudel ühendust võtma, kui see on kohaldatav;

(c) konkreetsete makseteenuste jaoks ettenähtud limiidid kooskõlas artikli 43 lõikega 1;

(d) maksejuhise aktseptimise aja määratlus artikli 54 lõike 1 määratluse kohaselt;

(e) makseteenuse kasutaja poolt makseteenuse pakkujale makstavad kõik tasud ja intressid;

(f) vajaduse korral maksetehingute suhtes kohaldatud intressid ja vahetuskursid, sealhulgas vajaduse korral alusintress või -vahetuskurss, kursi kindlaksmääramise seisukohast asjakohane kuupäev ning kuidas arvutada alusintressimäära põhjal kohaldatud intressimäära või aluskursi põhjal kohaldud vahetuskurssi;

(g) lepingu suhtes kohaldatav õigus ja pädev kohus;

(h) viide heastamis- ja kaebuste esitamise menetlustele, mida makseteenuse kasutaja saab kooskõlas IV jaotise 4. peatükiga kasutada, ning meetodile, kuidas neid kasutada;

(i) igasugune teave, kuidas makseteenuse kasutaja pääseb juurde artiklis 32 kirjeldatud teabele.

Kui võetakse koondtasu, näiteks kaubandusettevõtja teenustasu või kontohooldustasu, tuleks punkti e kohaldamiseks esitada teabes koondtasusse kuuluvate erinevate teenuseelementide läbipaistvad hinnad.

2. Tingimused esitatakse kergelt mõistetavas sõnastuses ning selgel ja loetaval kujul liikmesriigi ametlikus keeles või mis tahes muus poolte kokkulepitud keeles.

Artikkel 32 Pärast raamlepingu jõustumist esitatav teave

Pärast raamlepingu jõustumist teeb makseteenuse pakkuja makseteenuse kasutajale kergelt kasutataval viisil kättesaadavaks kõik artikli 31 lõikes 1 määratletud tingimused.

Lisaks sellele ja kui see on asjakohane, teeb makseteenuse pakkuja samasugusel viisil kättesaadavaks lisateabe ühenduse ja riikide õigusaktidest tulenevatest kohustustest ja õigustest, mis on otse seotud konkreetsete maksetehingute sooritamisega, näiteks aruandluskohustus, deklaratsioonid ja maksuküsimused. See kehtib ainult siis, kui makseteenuse pakkuja on saanud või on loogiliselt alust arvata, et ta on saanud teatise nende kohustuste ja õiguste kohta.

Artikkel 33 Muudatused lepingulistes tingimustes

1. Makseteenuse pakkuja teeb ettepanekud kõigi muudatuste kohta makseteenuse kasutajale artikli 31 lõike 1 kohaselt edastatud tingimustes nii, nagu on sätestatud artikli 30 lõikes 1 ja artikli 31 lõikes 2, ja mitte hiljem kui üks kuu enne nende kavandatavat kohaldamisaega.

Makseteenuse pakkuja ja kasutaja võivad leppida kokku, et kasutaja on tingimuste muudatustega nõus, kui ta ei ole makseteenuse pakkujale teatanud muudatuste jõustumise kuupäevaks, et ta ei ole nõus.

2. Lõiget 1 ei kohaldata intressimäärade muudatuste suhtes, kui nende arvutamiseks raamlepingus sätestatud intressimäär on kõikunud ja makseteenuse pakkuja on nõuetekohaselt teatanud makseteenuse kasutajale lepingus kokkulepitud õigusest muuta intressimäärasid kokkulepitud valemi alusel.

Sellistel juhtudel võib kõiki intressimäärade muudatusi kohaldada viivitamatult, eeldusel et makseteenuse kasutajat on muudatustest teavitatud esimesel võimalusel nii, nagu on sätestatud artikli 30 lõikes 1 ja artikli 31 lõikes 2.

Artikkel 34 Lõpetamine

1. 12 kuuks või pikemaks ajaks või tähtajatult sõlmitud raamlepingu lõpetamine on makseteenuse kasutajale tasuta.

Regulaarselt makseteenuste eest makstavaid tasusid makstakse ainult proportsionaalselt lepingu lõpetamiseni. Kui need tasud makstakse ette, makstakse need proportsionaalselt tagasi.

2. Raamlepingu võib lõpetada viivitamatult, kui makseteenuse pakkuja ja makseteenuse kasutaja ei ole selgelt kokku leppinud raamlepingu lõpetamisest etteteatamise ajas.

Etteteatamisaeg ei tohi olla pikem kui üks kuu.

Artikkel 35 Teavitamine enne üksiku maksetehingu sooritamist

Raamlepingu alusel sooritatava maksetehingu korral esitab makseteenuse pakkuja makseteenuse kasutajale seoses konkreetse tehinguga selgesõnalise teabe sooritamisaja ning makseteenuse pakkujale makstavate komisjonitasude ja maksude kohta.

Artikli 58 lõikes 2 kirjeldatud juhtudel esitatakse eelnevalt usaldusväärne kalkulatsioon kõigi mahaarvamiste kohta.

Artikkel 36 Maksjale pärast üksiku maksetehingu sooritamist esitatav teave

1. Pärast maksetehingu sooritamist esitab makseteenuse pakkuja maksjale vähemalt järgmise teabe:

(a) viide, mis võimaldab makseteenuse kasutajal iga maksetehingut kindlaks teha, ning, kui see on asjakohane, makse saajaga seotud teave;

(b) maksetehinguga maksjalt ülekantud makse kogusumma;

(c) kõik maksetehinguga seotud tasud , mida maksja pidi oma makseteenuse pakkujale maksma. Kui võetakse koondtasu, näiteks kaubandusettevõtja teenustasu või kontohooldustasu, tuleks teabes esitada koondtasusse kuuluvate erinevate teenuselementide läbipaistvad hinnad; ja

(d) kui see on asjakohane, maksetehingus kasutatud vahetuskurss, kui seda kohaldab maksja makseteenuse pakkuja.

2. Raamlepingu tingimus võib olla, et lõikes 1 osutatud teavet esitatakse korrapäraselt, kindlaksmääratud sagedusega. Igal juhul esitatakse see teave artikli 30 lõikes 1 ja artikli 31 lõikes 2 sätestatud viisil.

Artikkel 37 Makse saajale pärast raha kättesaamist esitatav teave

1. Pärast seda, kui makse saaja on raha kätte saanud, esitab makseteenuse pakkuja makse saajale artikli 30 lõikes 1 ja artikli 31 lõikes 2 sätestatud viisil vähemalt järgmise teabe:

(a) maksja viide;

(b) maksja poolt koos maksetehinguga edastatud teave, mis võimaldab makse saajal maksetehingut kindlaks teha;

(c) maksetehingu kogusumma, mis on üle kantud maksjalt;

(d) kõik komisjonitasud ja maksud, mida maksetehingu suhtes kohaldati ja mida makse saaja pidi oma makseteenuse pakkujale makse kättesaamise eest tasuma;

(e) kui see on asjakohane, maksetehingus kasutatud vahetuskurss, kui seda kohaldas makse saaja makseteenuse pakkuja.

Kui võetakse koondtasu, näiteks kaubandusettevõtja teenustasu või kontohooldustasu, tuleks punkti d kohaldamiseks esitada teabes koondtasusse kuuluvate erinevate teenuseelementide läbipaistvad hinnad.

2. Raamlepingu tingimus võib olla, et lõikes 1 osutatud teavet esitatakse korrapäraselt, kindlaksmääratud sagedusega. Igal juhul esitatakse see teave artikli 30 lõikes 1 ja artikli 31 lõikes 2 sätestatud viisil.

Artikkel 38 Mikromaksed

1. Erandina artiklitest 29–33 edastab makseteenuse pakkuja lepingu korral, mis käsitleb makseid, mille puhul ükski üksik makse ei ületa 50 eurot, makseteenuse kasutajale artikli 30 lõikes 1 ja artikli 31 lõikes 2 sätestatud viisil ainult osutatava makseteenuse peamised omadused, kuidas seda saab kasutada ja kõik kohaldatavad tasud.

2. Makseteenuse pakkuja teeb makseteenuse kasutajale kergelt kasutataval viisil kättesaadavaks igasuguse täiendava teabe, mida nõutakse artiklitega 29–33 ja mida kohaldatakse osutatava makseteenuse suhtes.

3. Pärast mikromakse sooritamist esitab makseteenuse pakkuja erandina artiklitest 36 ja 37 kaasatud makseteenuse kasutajatele artikli 30 lõikes 1 ja artikli 31 lõikes 2 sätestatud viisil vähemalt viite, mis võimaldab makseteenuse kasutajal teha kindlaks maksetehing, tehingu suurus ja tehingu suhtes kohaldatud tasud.

3. peatükk Ühissätted

Artikkel 39 Tehingu vääring ja vääringu konverteerimine

1. Maksed tehakse kaudselt või otseselt poolte vahel kokkulepitud vääringus.

2. Kui vääringu konverteerimise teenust pakutakse enne maksetehingu algatamist ja kui seda teenust pakutakse müügikohas või kui seda pakub makse saaja, avalikustab maksjale teenust pakkuv pool maksjale kõik tasud ja aluskursi, mida kasutatakse tehingu konverteerimiseks.

Selle alusel peab maksja selgesõnaliselt kõnealuse teenusega nõustuma.

Artikkel 40 Lisatasud

1. Kui asjaomase makse tõendamisvahendi kasutamiseks taotleb makse saaja lisatasu või pakub allahindlust, lepib makse saaja selles maksjaga enne maksetehingu algatamist kokku.

2. Kui asjaomase makse tõendamisvahendi kasutamiseks taotleb makseteenuse pakkuja või kolmas isik lisatasu, lepib makseteenuse kasutaja selles makseteenuse pakkujaga enne maksetehingu algatamist kokku.

IV JAOTIS Õigused ja kohustused seoses makseteenuste osutamise ja kasutamisega

1. peatükk Maksetehingu autoriseerimine

Artikkel 41 Nõusolek

Liikmesriigid tagavad, et maksetehingut loetakse autoriseerituks ainult siis, kui maksja on nõus makseteenuse pakkujale adresseeritud vastava maksejuhisega.

Nõusolek seisneb makseteenuse pakkujale selge loa andmises sooritada maksetehing või järjestikused maksetehingud.

Kui selline nõusolek puudub, loetakse maksetehing autoriseerimata maksetehinguks.

Maksja võib maksetehingu autoriseerida enne või pärast maksetehingu sooritamist.

Artikkel 42 Nõusoleku edastamine

1. Maksja võib artikli 41 kohaldamiseks edastada oma nõusoleku, kasutades makse tõendamisvahendit.

Nõusoleku võib edastada otse makseteenuse pakkujale või kaudselt makse saaja kaudu.

2. Makseteenuse pakkuja ja maksja peavad leppima kokku nõusoleku edastamise korras artikli 31 lõike 1 punktis a sätestatud viisil.

Artikkel 43 Makse tõendamisvahendi kasutamine

1. Kui nõusoleku edastamiseks kasutatakse makse eritõendamisvahendeid, võivad makseteenuse pakkuja ja makseteenuse kasutaja leppida kokku makseteenuste korrapärastes kululimiitides.

2. Kui raamlepingus on nii kokku lepitud, võib makseteenuse pakkuja jätta endale õiguse blokeerida makse tõendamisvahendi kasutamine isegi kokkulepitud kululimiidi raames, kui tema arvates annab raha kasutamisviis alust kahtlustada pettust.

Makseteenuse pakkuja võib blokeerida makse tõendamisvahendi siiski ainult siis, kui ta on juba teinud usaldusväärseid pingutusi makse tõendamisvahendi omanikuga kontakteerumiseks, et kontrollida, kas võib olla tegemist pettusega.

Artikkel 44 Dokumentide säilitamine

Makseteenuse pakkuja säilitab vähemalt ühe aasta sisedokumendid, et oleks võimalik teha kindlaks maksetehinguid ja parandada vigu, ilma et see piiraks direktiivi 2005/.../EÜ ja teiste asjakohaste ühenduse õigusaktide kohaldamist.

Artikkel 45 Autoriseerimata tehing ja nõusoleku tühistamine

1. Olles saanud teadlikuks autoriseerimata tehingutest, vigadest või muudest eeskirjade eiramistest seoses oma kontolt tehtud maksetega ja artikli 36 kohaselt saadud teabega, teatab maksja sellest liigse viivituseta oma makseteenuse pakkujale.

2. Järjestikuste tehingute korral võib autoriseerimise tühistada ja kõik järgnevad maksetehingud loetakse autoriseerimata maksetehinguteks, ilma et see piiraks artikli 56 kohaldamist.

Artikkel 46 Makseteenuse kasutaja kohustused seoses makse tõendamisvahendiga

Makseteenuse kasutaja täidab järgmised kohustused:

(a) kasutada makse tõendamisvahendit kooskõlas vahendi väljaandmise ja kasutamise tingimustega;

(b) teatada makseteenuse pakkujale või pakkuja määratud üksusele liigse viivituseta, kui ta on saanud teadlikuks makse tõendamisvahendi kadumisest, varastamisest või väärkasutamisest või selle autoriseerimata kasutamisest.

Punkti a kohaldamiseks võtab makseteenuse kasutaja viivitamata pärast makse tõendamisvahendi saamist eelkõige kõik vajalikud meetmed tõendamisvahendi turvaelementide turvaliseks hoidmiseks.

Artikkel 47 Makseteenuse pakkuja kohustused seoses makse tõendamisvahendiga

Makseteenuse pakkuja täidab järgmised kohustused:

(a) tagada, et makse tõendamisvahendi isikustatud turvaelementidele oleks juurdepääs ainult makse tõendamisvahendi omanikul;

(b) mitte saata makse tõendamisvahendit eelneva kokkuleppeta, välja arvatud juhul, kui juba makseteenuse kasutaja käes olev makse tõendamisvahend asendatakse kehtetuks muutumise tõttu või seoses vajadusega lisada või muuta turvaelemente;

(c) tagada igal ajal kohaste vahendite olemasolu, et makseteenuse kasutaja saaks esitada artikli 46 lõike b kohaselt teatise.

Punkti c kohaldamiseks annab makseteenuse pakkuja makseteenuse kasutajale vajalikud vahendid, et tõendada nimetatud teatise esitamist.

Artikkel 48 Vaieldav autoriseerimine

1. Liikmesriigid nõuavad, et kui makseteenuse kasutaja väidab, et sooritatud maksetehing ei olnud autoriseeritud, esitab makseteenuse pakkuja tõendid vähemalt selle kohta, et maksetehing oli autenditud, korrektselt dokumenteeritud, kajastatud kontodes ning seda ei ole mõjutanud tehniline rike ega mõni muu puudujääk.

2. Kui lõike 1 alusel nõutavad tõendid on esitatud ja makseteenuse kasutaja väidab endiselt, et maksetehing ei olnud autoriseeritud, esitab ta faktid või asjaolud, mis lubavad eeldada, et ta ei oleks saanud maksetehingut autoriseerida ja ta ei tegutsenud pettuse teel ega olnud tegemist raske hooletusega seoses artikli 46 punktist b tulenevate kohustustega.

3. Lõikes 2 osutatud eelduse kummutamiseks ei piisa asjaolust, et makseteenuse pakkuja on salvestanud makse tõendamisvahendi kasutamise, et teha kindlaks, kas makseteenuse kasutaja autoriseeris makse või tegutses ta pettuse teel või oli tegemist raske hooletusega seoses artiklist 46 tulenevate kohustustega.

4. Lõigetega 2 ja 3 ei piirata nende sätete kohaldamist, mis käsitlevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 1999/93/EÜ[30] määratletud käsitsi kirjutatud allkirjade ja täiustatud elektrooniliste allkirjade seisundit tõendusmaterjalina.

Artikkel 49 Makseteenuse pakkuja vastutus seoses autoriseerimata maksetehingutega

Liikmesriigid tagavad, et autoriseerimata maksetehingu puhul maksab makseteenuse pakkuja makseteenuse kasutajale viivitamata tagasi autoriseerimata maksetehingu summa või, kui see on kohaldatav, taastab selle summa ulatuses debiteeritud maksekonto olukorra, mis oleks olnud, kui autoriseerimata maksetehing ei oleks toimunud.

Täiendava rahalise hüvitamise võib määrata vastavalt õigusaktidele, mida kohaldatakse makseteenuse pakkuja ja makseteenuse kasutaja vahel sõlmitud lepingu suhtes.

Artikkel 50 Makseteenuse kasutaja vastutus seoses autoriseerimata maksetehingutega

1. Makseteenuse kasutaja kannab kuni 150 euro ulatuses kahjud, mis on tekkinud seoses kaotatud või varastatud makse tõendamisvahendi kasutamisega, mis on toimunud enne seda, kui ta on täitnud oma kohustuse teavitada oma makseteenuse pakkujat artikli 46 punkti b alusel.

Liikmesriigid võivad seda summat veelgi vähendada, eeldusel et vähendamist ei kohaldata makseteenuse pakkujate suhtes, kellel on luba tegutseda teistes liikmesriikides.

2. Makseteenuse kasutaja kannab kõik autoriseerimata tehingutega seotud kahjud, kui need on tekkinud seoses pettuse teel tegutsemise või raske hooletusega seoses artiklist 46 tulenevate kohustustega. Sellistel juhtudel ei kohaldata lõikes 1 osutatud maksimaalset summat.

3. Maksja ei kanna mingeid finantstagajärgi, mis tulenevad kaotatud, varastatud või väärkasutatud makse tõendamisvahendi kasutamisest pärast seda, kui makseteenuse pakkujale on teatatud makse tõendamisvahendi kadumisest või vargusest, välja arvatud juhtudel, kui maksja on tegutsenud pettuse teel.

4. Kui makseteenuse pakkuja ei taga igal ajal piisavate vahendite olemasolu kaotatud, varastatud või väärkasutatud makse tõendamisvahendist teatamiseks, nagu on nõutud artikli 47 punkti c alusel, ei ole makseteenuse kasutaja vastutav selle makse tõendamisvahendi kasutamisest tulenevate finantstagajärgede eest, välja arvatud juhtudel, kui makseteenuse kasutaja on tegutsenud pettuse teel.

Artikkel 51 Mikroettevõtted ja e-raha

1. Käesoleva direktiivi artikleid 49 ja 50 ei kohaldata makseteenuse kasutaja suhtes, kes on soovituse 2003/361/EÜ lisa I jaotise artikli 1 ning artikli 2 lõigetes 1 ja 3 määratletud mikroettevõttest suurem ettevõte.

2. Käesoleva direktiivi artikleid 48 ja 49 ning artikli 50 lõikeid 1 ja 2 ei kohaldata direktiivi 2000/46/EÜ artikli 1 lõike 3 punktis b määratletud e-raha suhtes.

Artikli 50 lõiget 3 kohaldatakse e-raha suhtes niivõrd, kuivõrd makseteenuse pakkujal on tehniliselt võimalik külmutada või ära hoida elektronseadmele salvestatud e-raha kasutamist.

Artikkel 52 Tagasimaksed

Liikmesriigid tagavad, et heausksel maksjal on õigus autoriseeritud ja juba sooritatud maksetehingu tagasimakseks, kui on täidetud järgmised tingimused:

(a) maksetehingu autoriseerimises puudus selle täpne summa või makse saaja selle tegemise ajal;

(b) sooritatud tehingu summa ei ole summa, mida üks mõistlik maksja maksjana eeldaks.

Punkti b kohaldamiseks ei või maksja kasutada valuutavahetusega seotud põhjuseid , kui kohaldati kooskõlas artikli 26 lõike 1 punktiga c ja artikli 31 lõike 1 punktiga f oma makseteenuse pakkujaga kokkulepitud aluskurssi.

Artikkel 53 Tagasimakse taotlemine

1. Liikmesriigid tagavad, et maksja esitab tagasimaksetaotluse hiljemalt nelja nädala jooksul pärast seda, kui makseteenuse pakkuja on talle kõnealusest maksetehingust teatanud. Taotluses on artiklis 52 sätestatud tingimustega seotud faktid.

2. Kümne arvelduspäeva jooksul pärast tagasimaksetaotluse saamist maksab makseteenuse pakkuja kogu maksetehingu summa tagasi või esitab põhjendused tagasimaksmisest keeldumise kohta, osutades asutusele, kelle poole maksja võib kooskõlas artiklitega 72–75 selles küsimuses pöörduda, kui ta ei ole nõus esitatud põhjendusega.

Tagasimaksenõude korral ei pea maksja tasuma mingeid tasusid.

3. Kui makseteenuse kasutaja on ettevõte soovituse 2003/361/EÜ lisa I jaotise artikli 1 tähenduses, võib makseteenuse pakkuja nõustuda lõigetes 1 ja 2 sätestatud tähtaegadest erinevate tähtaegadega.

2. peatükk Maksetehingu sooritamine

1. JAGU MAKSEJUHISED, TASUD JA ÜLEKANTAVAD SUMMAD

Artikkel 54 Maksejuhise aktseptimine

1. Liikmesriigid tagavad, et maksja või makse saaja poolt või kaudu algatatud ja maksja autoriseeritud maksejuhise aktseptimine jõustub siis, kui on täidetud järgmised kolm tingimust:

(i) makseteenuse pakkuja on saanud kätte maksejuhise;

(ii) makseteenuse pakkuja on juhise autentinud koos raha olemasolu võimaliku kontrollimisega;

(iii) makseteenuse pakkuja on otse või kaudselt aktseptinud kohustuse sooritada tellitud maksetehing.

Aktseptimine toimub enne seda, kui makseteenuse pakkuja alustab maksetehingu sooritamist.

2. Elektrooniliselt algatatud maksetehingute korral teatab makseteenuse pakkuja makseteenuse kasutajale, et juhis on täitmiseks aktseptitud. Ta teeb seda põhjendamatu viivituseta ning igal juhul enne järgmise tööpäeva lõppu pärast aktseptimist lõike 1 alusel.

Artikkel 55 Maksejuhise täitmisest keeldumine

1. Kui maksejuhise täitmisest keeldutakse, teatatakse makseteenuse kasutajale selleks poolte vahel kokkulepitud sidevahendi kaudu keeldumise põhjused ja võimaluse korral menetlus, kuidas parandada keeldumise põhjuseks olnud vead.

Teatis saadetakse põhjendamatu viivituseta ning igal juhul kolme tööpäeva jooksul pärast aktseptimist artikli 54 lõike 1 alusel.

2. Kui on täidetud kõik makseteenuse lepingus sätestatud tingimused kooskõlas artikliga 31, ei keeldu maksja makseteenuse pakkuja sellise maksejuhise täitmisest, mille on algatanud muu makseteenuse pakkuja kui maksja maksekonto haldaja ja mille maksja on autoriseerinud.

Artikkel 56 Maksejuhise tühistamine

1. Ilma et see piiraks artikli 46 kohaldamist, tagavad liikmesriigid, et makseteenuse kasutaja ei tohi maksejuhist tühistada pärast seda, kui maksja makseteenuse pakkuja on aktseptinud maksja algatatud maksed või makse saaja makseteenuse pakkuja on aktseptinud makse saaja poolt või kaudu algatatud maksed.

2. Maksejuhise puhul, mis sooritatakse konkreetsel kuupäeval tulevikus, võivad makseteenuse pakkuja ja makseteenuse kasutaja kokku leppida kuupäevas, millest alates maksejuhist enam tühistada ei saa ja mis on üks maksejuhise aktseptimisele eelnevast kolmest tööpäevast.

Artikkel 57 Tasud

Tehingu puhul, mis tehakse üksnes liikmesriigi vääringus ja mis ei hõlma valuutavahetust ja mille puhul nii maksja kui ka makse saaja makseteenuse pakkuja asub Euroopa Liidus, nõuavad liikmesriigid, et maksja ja makse saaja maksavad kõik tasud ise otse oma makseteenuse pakkujale.

Muude maksetehingute puhul võivad maksja ja makse saaja neid nõudeid vastastikusel kokkuleppel muuta.

Artikkel 58 Ülekantud ja saadud summad

1. Kui maksja ja makse saaja makseteenuse pakkujad asuvad ühenduses ja kui maksetehing tehakse üksnes liikmesriigi vääringus, nõuavad liikmesriigid, et maksja makseteenuse pakkuja tagab, et makse saaja saab kätte maksetehingu kogusumma. Vahendajad ei võta ülekantavalt summalt maha tasusid.

Makse saaja ja tema makseteenuse pakkuja võivad siiski sõlmida selge kokkuleppe, mille alusel võib makseteenuse pakkuja arvata maha oma tasud ülekantavalt summalt enne selle krediteerimist makse saajale.

2. Liikmesriigid nõuavad mõlemas järgmises olukorras, et makseteenuse pakkuja annab usaldusväärse kalkulatsiooni kõigi mahaarvamiste kohta, mis on maksetehingu osas ette nähtud:

(a) kui maksja ja makse saaja makseteenuse pakkujad asuvad ühenduses, kuid kogu maksetehing või osa sellest on muus vääringus kui liikmesriigi vääringus;

(b) kui maksja või makse saaja makseteenuse pakkuja ei asu ühenduses.

2. JAGU SOORITAMISAEG

Artikkel 59 Reguleerimisala

Käesolevat jagu kohaldatakse üksnes siis, kui nii maksja kui ka makse saaja makseteenuse pakkujad asuvad ühenduses.

Seda ei kohaldata maksetehingute suhtes, mida loetakse mikromakseteks.

Artikkel 60 Maksja algatatud maksetehing

1. Liikmesriigid nõuavad, et maksja makseteenuse pakkuja tagab, et pärast aktseptimist krediteeritakse tellitud summa makse saaja maksekontole vähemalt esimese aktseptimisele järgneva tööpäeva lõpuks. Kuni 1. jaanuarini 2010 võivad maksja ja tema makseteenuse pakkuja leppida kokku tähtajas, mis ei ületa kolme päeva.

2. Kui maksja algatab tehingu ja see sisaldab vääringu konverteerimist, võivad maksja ja tema makseteenuse pakkuja toimida selge kokkuleppe alusel teisiti.

Artikkel 61 Makse saaja poolt või kaudu algatatud maksetehing

1. Makse saaja poolt või kaudu algatatud maksetehingu puhul nõuavad liikmesriigid, et makseteenuse pakkuja tagab, et pärast aktseptimist krediteeritakse tellitud summa makse saaja maksekontole vähemalt esimese aktseptimisele järgneva tööpäeva lõpuks, kui makse saaja ja tema makseteenuse pakkuja ei ole selgelt kokku leppinud teisiti.

2. Kui maksja makseteenuse pakkuja keeldub maksetehingu objektiks olevat raha välja maksmast, teatab makseteenuse pakkuja sellest lõikes 1 sätestatud aja jooksul makse saajale sel eesmärgil osapoolte vahel kokku lepitud sidevahendi kaudu.

Loetakse, et makseteenuse pakkuja on täitnud oma kohustused, mis tulenevad käesoleva artikli lõikest 1 ja artiklist 58.

Artikkel 62 Makse saaja maksekonto puudumine makseteenuse pakkuja juures

Kui makse saajal ei ole makseteenuse pakkuja juures maksekontot, saab ta raha kätte artikli 60 lõikes 1 ja artikli 61 lõikes 1 sätestatud aja jooksul.

Artikkel 63 Raha sissemakse

Kui makseteenuse kasutaja teeb oma kontole sularaha sissemakse, tagab makseteenuse pakkuja summa krediteerimise hiljemalt järgmisel tööpäeval pärast raha kättesaamist.

Artikkel 64 Riigisisene maksetehing

Liikmesriigid võivad sätestada riigisiseste maksetehingute jaoks käesolevas jaos sätestatud sooritusajast lühema maksimaalse sooritusaja.

3. JAGU RAHA OLEMASOLU JA VASTUTUS

Artikkel 65 Raha olemasolu maksekontol

1. Liikmesriigid tagavad, et makse saaja makseteenuse pakkuja tagab makse saajale raha olemasolu alates raha krediteerimisest makse saaja maksekontole.

Raha kättesaadavaks tegemise eest ei tohi tasu võtta.

2. Maksja makseteenuse pakkuja lõpetab raha olemasolu tagamise makse saajale alates raha debiteerimisest maksja maksekontolt.

3. Krediteerimise väärtuspäev makse saaja maksekontole on konto krediteerimise aeg.

Debiteerimise väärtuspäev maksja maksekontolt on konto debiteerimise aeg.

4. Lõigetega 1, 2 ja 3 ei piirata selgete lepingutega hõlmatud hoiuste debiteerimist seoses hoiusel oleva raha kasutamisega.

Artikkel 66 Väär kordumatu tunnus

1. Kui maksejuhis sooritatakse kooskõlas kasutaja esitatud kordumatu tunnusega, loetakse maksejuhis kõnealuse makse saaja osas nõuetekohaselt sooritatuks. Kui kordumatuks tunnuseks määrati IBAN, on see ülimuslik makse saaja nime suhtes, kui nimi esitatakse lisaks. Makseteenuse pakkuja peaks siiski võimaluse korral kontrollima IBANi ja nime vastavust.

2. Kui makseteenuse kasutaja esitatud kordumatu tunnus on vale, ei vastuta makseteenuse pakkuja tehingu sooritamata jätmise ega väära sooritamise eest.

Makseteenuse pakkuja teeb siiski heauskse pingutuse maksetehinguga seotud raha tagasinõudmiseks.

3. Kui makseteenuse kasutaja annab rohkem teavet, kui artikli 26 lõike 1 punkti a või artikli 31 lõike 1 punkti b esimese taande alusel on nõutud, vastutab makseteenuse pakkuja üksnes maksetehingute sooritamise eest vastavalt makseteenuse kasutaja esitatud kordumatule tunnusele.

Artikkel 67 Maksetehingu sooritamata jätmine või vale sooritamine

1. Pärast aktseptimist kooskõlas artikli 54 lõikega 1 on makseteenuse pakkuja rangelt vastutav kooskõlas 1. jaoga tehtud maksetehingu sooritamata jätmise või vigase sooritamise eest.

Lisaks sellele on makseteenuse pakkuja rangelt vastutav kõigi tasude ja intresside eest, mida makseteenuse kasutaja on pidanud tasuma seoses maksetehingu sooritamata jätmise või vigase sooritamisega.

2. Kui makseteenuse kasutaja väidab, et maksejuhis ei ole täpselt täidetud, näitab makseteenuse pakkuja, ilma et see piiraks makseteenuse kasutaja esitatud faktilisi tõendeid, et maksejuhis oli täpselt dokumenteeritud, täidetud ja kajastatud kontodes.

Artikkel 68 Ülekanne kolmandatesse riikidesse

Kui makse saaja makseteenuse pakkuja ei asu liikmesriigis, vastutab maksja makseteenuse pakkuja maksetehingute sooritamise eest üksnes seni, kuni raha jõuab makse saaja makseteenuse pakkujani.

Artikkel 69 Täiendav rahaline hüvitis

Rahaline hüvitamine lisaks sellele, mis on sätestatud käesolevas jaos, määratakse kindlaks vastavalt riigi õigusaktidele, mida kohaldatakse makseteenuse pakkuja ja makseteenuse kasutaja vahel sõlmitud lepingu suhtes.

Artikkel 70 Vastutuse puudumine

Artikli 66 lõikest 2, artikli 67 lõikest 1 ja artiklist 68 tulenevat vastutust ei kohaldata vääramatu jõu juhtumite ja selliste juhtumite suhtes, kus makseteenuse pakkuja on seotud muude õiguslike kohustustega, mis on selgelt kaetud riigi või ühenduse õigusaktidega, näiteks rahapesu ja terrorismi rahastamist keelavad õigusaktid.

3. peatükk Andmekaitse

Artikkel 71 Andmekaitset reguleerivate eeskirjade erandid ja piirangud

Liikmesriigid lubavad maksesüsteemidel ja makseteenuse pakkujatel töödelda isikuandmeid, kui see on vajalik maksepettuste ärahoidmise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise tagamiseks. Selliste isikuandmete töötlemine toimub kooskõlas direktiiviga 95/46/EMÜ.

4. peatükk Karistused ja vaidluste lahendamise menetlused

Artikkel 72 Kaebused

1. Liikmesriigid tagavad sellise menetluse sätestamise, mis võimaldaks makseteenuse kasutajatel ja teistel huvitatud isikutel, sealhulgas tarbijaühingutel, esitada kaebusi konfliktide kohta, mis tulenevad käesoleva direktiivi riigisisestest rakendusaktidest.

2. Kui see on asjakohane, esitatakse kaebused pädevatele asutustele, kes on vastutavad karistuste kohaldamise eest artikli 73 alusel. Kui see on asjakohane, viidatakse kaebuse esitajale saadetavas vastuses artikli 75 alusel loodud kohtuvälisele asutusele.

Artikkel 73 Karistused

Liikmesriigid kehtestavad eeskirjad karistuste kohta, mida kohaldatakse käesoleva direktiivi alusel vastuvõetud siseriiklike õigus- ja haldusnormide rikkumise korral, ning võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada nende rakendamine. Ettenähtud trahvid peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.

Liikmesriigid teatavad komisjonile nendest sätetest hiljemalt artikli 85 lõikes 1 sätestatud kuupäevaks ning teatavad viivitamatult kõigist järgnevatest muudatustest, mis neid sätteid mõjutavad.

Artikkel 74 Pädevad ametiasutused

Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada artikli 72 lõikes 1 sätestatud kaebuste esitamise menetluste ja artiklis 73 sätestatud karistuste rakendamine asutuste poolt, kes on volitatud tagama käesoleva direktiivi alusel vastuvõetud riigi õigusnormide täitmist.

Artikkel 75 Kohtuväline kahju hüvitamine

1. Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et luua kohased ja tõhusad kohtuvälised kaebuste lahendamise ja kahju hüvitamise menetlused ning edendavad nende kasutamist vaidluste kohtuväliseks lahendamiseks makseteenuse kasutajate ja nende makseteenuse pakkujate vahel kõigi vaidluste korral, mis puudutavad käesolevast direktiivist tulenevaid õigusi ja kohustusi, kasutades selleks olemasolevaid asutusi, kui see on asjakohane.

2. Piiriüleste vaidluste korral tagavad liikmesriigid nende asutuste aktiivse koostöö vaidluste lahendamisel.

V JAOTIS Muudatused ja maksete komitee

Artikkel 76 Muudatused ja ajakohastamine

Selleks et võtta arvesse makseteenuste tehnilist ja turuga seotud arengut ja tagada käesoleva direktiivi ühtne kohaldamine, võib komisjon muuta artikli 77 lõikes 2 osutatud korras käesoleva direktiivi lisa tegevuste loetelu kooskõlas artiklitega 2–4.

Komisjon võib ajakohastada artikli 77 lõikes 2 osutatud korras artikli 2 lõikes 1, artikli 21 lõike 1 punktis a, artiklis 38 ja artikli 50 lõikes 1 määratletud summasid, et võtta arvesse inflatsiooni ja olulisi turuarenguid.

Artikkel 77 Komitee

1. Komisjoni abistab maksete komitee, edaspidi "komitee", mis koosneb liikmesriikide esindajatest ja mille eesistujaks on komisjoni esindaja.

2. Kui teistes artiklites viidatakse käesolevale lõikele, kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikleid 5 ja 7, võttes arvesse sama otsuse artiklit 8.

Otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 lõikes 6 nimetatud tähtajaks kehtestatakse kolm kuud.

3. Komitee võtab vastu oma töökorra.

VI JAOTIS Lõppsätted

Artikkel 78 Täielik ühtlustamine, vastastikune tunnustamine ja direktiivi kohustuslik laad

1. Ilma et see piiraks artikli 50 lõike 1 ning artiklite 64 ja 80 kohaldamist seoses käesolevas direktiivis sisalduvate ühtlustatud sätetega, ei või liikmesriigid säilitada ega kehtestada muid sätteid kui käesolevas direktiivis sätestatud sätteid.

2. Käesoleva direktiivi artikli 50 lõike 1 teise lõiguga ja artikliga 64 antud võimaluste kasutamisel ei või liikmesriigid piirata nende makseteenuse pakkujate tegevusi, kes on saanud loa teises liikmesriigis ja tegutsevad nende territooriumil kooskõlas käesoleva direktiiviga asutamisvabaduse või teenuste pakkumise vabaduse alusel.

3. Liikmesriigid tagavad, et makseteenuse pakkujad ei tee makseteenuse kasutajate kahjuks erandeid käesolevat direktiivi rakendavatest riigi õigusaktidest või sellele vastavatest sätetest, välja arvatud juhtudel, kui see on käesolevas direktiivis selgelt sõnastatud.

Makseteenuse pakkuja võib siiski teha otsuse anda makseteenuse kasutajale soodsamaid tingimusi.

Artikkel 79 Aruanne

Hiljemalt kahe aasta möödumisel artikli 85 lõike 1 esimeses lõigus sätestatud kuupäevast esitab komisjon Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa majandus- ja sotsiaalkomiteele ning Euroopa Keskpangale aruande käesoleva direktiivi rakendamise kohta.

Artikkel 80 Üleminekusäte

Ilma et see piiraks direktiivi 2005/60/EÜ või muude asjaomaste ühenduse õigusaktide kohaldamist, lubavad liikmesriigid isikutel, sealhulgas direktiivi 2000/12/EÜ tähenduses finantseerimisasutustel, kes on alustanud tegevust maksevahendajana, nagu on sätestatud käeolevas direktiivis, jätkata oma tegevust asjaomases liikmesriigis kuni 18 kuud pärast artikli 85 lõike 1 esimeses lõigus sätestatud kuupäeva kooskõlas riigi õigusaktidega, mis olid jõus enne [ käesoleva direktiivi jõustumispäeva ].

Artikkel 81 Direktiivi 97/7/EÜ muutmine

Direktiivi 97/7/EÜ artikkel 8 jäetakse välja.

Artikkel 82 Direktiivi 2000/12/EÜ muutmine

Direktiivi 2000/12/EÜ artiklile 19 lisatakse järgmine lõik:

„Ilma et see piiraks esimese lõigu viienda t