SELETUSKIRI

1. SISSEJUHATUS – REFORMI PÕHJUSED

1.1. ELi rahastamise süsteem on aegunud

ELi rahastamise süsteem on alates 1957. aastast palju edasi arenenud. Esmalt põhines see peamiselt liikmesriikide osamaksetel. Alates 1970. aastast kehtestati omavahendite süsteem, mis tagas ELi eelarve autonoomsuse. Algselt põhines see peamiselt ELi poliitikaga seotud traditsioonilistel omavahenditel, kuid järkjärguline käibemaksupõhiste ja kogurahvatulul põhinevate omavahendite arenemine märkis üleminekut rahastamisele, mis põhines suures osas statistilistel näitajatel ja millel puudus seos ELi poliitikaprioriteetidega.

Samaaegselt muudatustega omavahendite kategooriates kehtestati mitmed korrektsioonimehhanismid, mis põhinesid Euroopa Ülemkogu 1984. aasta Fontainebleau tippkohtumisel kokkulepitud põhimõtetel, eelkõige sellel, et „ igal liikmesriigil, kelle jaoks eelarve rahastamine tähendab ülemääraseid kohustusi liikmesriigi suhtelise jõukusega võrreldes, on õigus nende korrigeerimisele selleks sobival ajal ”. Need mehhanismid kujutavad endast eri liiki meetmete kogu, milleni on jõutud järjestikuste läbirääkimiste käigus, millega lisati olemasolevatesse korrektsioonimehhanismidesse uusi meetmeid.

Aruandest omavahendite süsteemi toimimise kohta[1] selgub, et olemasolev süsteem toimib enamiku hindamiskriteeriumide suhtes viletsasti. Rahastamise süsteem on segane ja nii keeruline, et selle toimimisest saab täiel määral aru vaid käputäis spetsialiste. See piirab demokraatlikku kontrolli süsteemi üle. Lisaks peavad mitmed liikmesriigid süsteemi ebaõiglaseks. Riigid, kelle panus eelarvesse on suur, leiavad, et nende netomaksed on liiga suured, samal ajal kui mitmed liikmesriigid, kes saavad kasu eri valdkondade ümberjaotuspoliitika, näiteks ühtekuuluvuspoliitika kaudu, seisavad silmitsi suurenevate osamaksetega ELi eelarvesse, et rahastada korrektsioonimehhanisme.

Olulisem on ehk hoopis see, et ELi eelarve rahastamise viis, s.o osamaksed, mida liikmesriigid teevad ELi eelarvesse ja mida paljude riikide poliitikud peavad puhtalt kuluks, loob tahes-tahtmata pingeid, mis rikuvad iga võimalikku arutelu ELi eelarve üle. Korrektsioonimehhanismide järkjärguline lisamine on vaid üks märk, mis seda probleemi kinnitab. Teine on surve määrata eelnevalt kindlaks liikmesriikide eraldised. Üha suurem rõhk tasuvusele suunatud kitsalt raamatupidamislikule käsitusele on andnud värvingu avalikule arutelule ELi kulutuste väärtuse üle. See paneb mõned inimesed kahtlema ka ELi liikmestaatuse kasulikkuse üle.

Raskused, millega puutume kokku kokkulepete saavutamisel ELi eelarveküsimustes 21. sajandil tulenevad osaliselt ELi rahanduse puudulikust korraldusest. Aastaid on ELi rahaasju käsitletud eelkõige kui arvepidamismehhanismi, millel on kaks põhieesmärki: tagada ELi kulude piisav rahastamine ja lisada üha uusi korrektsioonimehhanisme. Nagu eespool selgitatud, on selline käsitus end ammendanud. Käes on aeg kavandada ELi rahastamist teisiti.

1.2. ELi rahastamise uus mudel

Riigi rahanduse valdkonna olulised ülesanded ja esilekerkivad prioriteedid mõjutavad oluliselt ELi eelarve suhtes kinnistunud arusaamu. ELi rahastamisel on esile on kerkimas uus mudel, mis põhineb kahel sambal.

Esiteks saaks ELi rahastamise süsteem mängida olulist osa kogu ELi hõlmavates jõupingutustes eelarve konsolideerimise nimel. 2010. aastal pärast üleilmset majandus- ja finantskriisi ulatus EL 27 aastane puudujääk hinnanguliselt kokku 826,9 miljardi euroni[2]. Mitme suure liikmesriigi avaliku sektori eelarvepuudujääk oli suurem kui kogu ELi eelarve kokku. Viimastel kuudel on välja koorunud püsivad raskused, millega seisavad silmitsi mitmed liikmesriigid. Eelarve konsolideerimise jõupingutusi mõjutavad elanikkonna vananemisega kaasnevad kulud[3] ja muud probleemid, näiteks kliimamuutused. Selle kohta märkisid viis riigi- ja valitsusjuhti, et „järgmine mitmeaastane finantsraamistik tuleb ajal, mil liikmesriigid teevad erakordseid pingutusi oma eelarvete korrastamiseks”[4].

Eelarvedistsipliini suurendamine ELi tasandil mõjutab ELi eelarve kõiki aspekte ¬ mitte ainult ELi kulusid, vaid ka tulusid. Omavahendite süsteemi arendamine aitab kaasa liikmesriikide alustatud laiematele eelarve konsolideerimise jõupingutustele. Uue allika järkjärguline kasutuselevõtmine võimaldaks muid allikaid vähendada, järk-järgult kasutusest kõrvaldada või üldse kasutusest välja jätta. Selle tulemusena liikmesriikide osamaksed ELi eelarvesse vähenevad ning liikmesriigid saavad veidi vabamalt hallata nappe riiklikke vahendeid. Nagu osutati ELi eelarve läbivaatamises, ei tähenda uue omavahendi kehtestamine „eelarve suuruse vaidlustamist – see on debatt vahendite õige suhte üle”[5].

Teiseks ei ole ELi vahendid praegu peaaegu üldse seotud poliitikaeesmärkidega ega toeta neid, välja arvatud traditsioonilised omavahendid (peamiselt tollitariifid, mis on pärit tolliliidust). Ometi märgiti ELi eelarve läbivaatamisel, et uute omavahendite kasutuselvõtmine võiks peegeldada „eelarve struktuuri progressiivset nihet selliste poliitikavaldkondade suunas, mis on lähemal ELi kodanikele ning püüavad pakkuda Euroopa avalikke hüvesid ja suuremat ELi lisaväärtust. See võiks toetada oluliste ELi või rahvusvaheliste poliitiliste eesmärkide saavutamist, näiteks seoses arengu, kliimamuutuse või finantsturgudega, ning olla kõnealuste eesmärkide saavutamisega tihedalt seotud”.

Võimalik on luua uusi tuluvooge, kasutades ära riigiülest lähenemisviisi ja kriitilist massi, mis on võimalik saavutada ELi tasandil. Kui mõne maksualuse liikuvus on liiga suur, et liikmesriigid saaksid tegutseda üksi, või kui teatavate riikide piiratud meetmed võivad tekitada siseturu killustumist, saab ELi meetmega lisada väärtust. Finantssektori maksustamine on siinkohal eriti asjakohane. Oma 2010. aasta oktoobri teatises[6] finantssektori maksustamise kohta märkis komisjon, et uued finantssektori maksud võivad „aidata luua tingimusi jätkusuutlikumaks kasvuks vastavalt Euroopa 2020. aasta strateegiale”. Komisjon on teatanud, et teeb sügisel ettepaneku õigusakti kohta, mis käsitleb ELi finantstehingute maksu. Pealegi võib käibemaksusüsteemi edasiarendamine uue omavahendi kontekstis tugevdada siseturgu ja viia majandusliku tõhususe suurenemisele.

ELi rahastamise süsteemi aluste ümberkujundamine toob kaasa arutelu konkreetsete vahendite mõju üle, mis ulatub kaugemale raamatupidamislikust käsitusest, mis piirdub netobilansi arvutamistega.

Samal ajal tuleb säilitada olemasoleva rahastamise süsteemi olulised osad, nagu traditsioonilised omavahendid ja kogurahvatulupõhised täiendavad omavahendid, mis tagavad eelarve stabiilsuse ja tasakaalus eelarve. Kuid seda viimast on võimalik saavutada väiksema kogurahvatulupõhise täiendava omavahendiga ja põhimõtteliselt teistsuguse vahendite kombinatsiooniga.

1.3. Lissaboni lepinguga on loodud uus õiguslik raamistik

Euroopa Liidu toimimise lepingus (ELi toimimise leping) on kehtestatud olulised muudatused mitte ainult ELi eelarvemenetluse suhtes, vaid ka ELi eelarve rahastamise suhtes. Siinkohal väärivad nimetamist aluslepingu kaks sätet:

1. ELi toimimise lepingu artikli 311 kolmandas lõigus on sätestatud, et nõukogu võib omavahendeid käsitleva otsuse raames „kehtestada uusi omavahendeid või tunnistada kehtetuks mõni olemasolev”. See võimaldab vähendada olemasolevate omavahendite arvu ja luua uusi.

2. ELi toimimise lepingu artikli 311 neljandas lõigus on uudselt sätestatud, et „nõukogu sätestab seadusandliku erimenetluse kohaselt määruste abil liidu omavahendite süsteemi rakendusmeetmed selles ulatuses, mis on ette nähtud kolmanda lõigu alusel vastu võetud [omavahendeid käsitlevas] otsuses”. See säte annab võimaluse kindlaks määrata rakendusmääruses omavahendite süsteemiga seotud rakendusmeetmed omavahendeid käsitlevas otsuses sätestatu piires.

Komisjoni ettepanekutes kasutatakse neid uusi võimalusi täielikult ära, tehes ettepaneku kaotada käibemaksupõhine omavahend ja luua uued omavahendid, ning tehes ettepaneku omavahendeid käsitlevate rakendusmeetmete uue korralduse kohta.

Selle uue raamistiku pakutavat võimalust on kasutatud selleks, et muuta süsteem omavahendeid käsitleva otsuse raames ja selles sätestatu piires piisavalt paindlikuks, tuues kõik praktilised kokkulepped, mis käsitlevad liidu vahendeid ja mis peaksid olema lihtsamalt reguleeritud, otsuse enda asemel hoopis rakendusmääruse alla. Nendes ettepanekutes peegeldub seadusandja tahe, mida väljendati Euroopa Tulevikukonvendi töös ja mida on toetatud järgnevatel valitsustevahelistel konverentsidel.

2. KOLM ETTEPANEKUT – ÜKS OTSUS

Omavahendite otsuse ettepanek sisaldab kolme peamist elementi: liikmesriikide osamaksude lihtsustamine, uute omavahendite kasutuselevõtmine ja korrektsioonimehhanismide reform. Komisjoni aruandes omavahendite süsteemi toimimise kohta kirjeldatakse, kuidas on kõik need ettepanekud omavahel seotud ja üksteist täiendavad. Koos moodustavad need ettepanekud tasakaalustatud paketi, mida tuleb vaadelda ühe otsuse raames tervikuna.

2.1. Liikmesriikide osamaksude lihtsustamine

Komisjon teeb ettepaneku kaotada käibemaksupõhised omavahendid ja võtta kasutusele uued omavahendite liigid. See on kooskõlas enamiku liikmesriikide ja ELi institutsioonide seisukohtadega, mida väljendati eelarve läbivaatamisega seotud konsultatsioonide käigus.

Praegune käibemaksupõhiste omavahendite süsteem on keeruline, ühtlustatud arvestusbaasi leidmine nõuab palju haldustööd ning võrreldes kogurahvatulupõhise omavahendite süsteemiga pakub see väga väikest lisaväärtust, kui üldse. Selle kaotamine lihtsustaks riikide osamakseid märgatavalt ja vähendaks nii komisjoni kui ka liikmesriikide halduskoormust.

Võttes arvesse selle omavahendi halduskeerukust ja praeguseid madalaid sissenõudmismäärasid, ei oleks selle järkjärguline kaotamine sama tõhus kui täielik kõrvaldamine kindlal ajal. Seepärast tehakse ettepanek kaotada see omavahend 31. detsembril 2013. Kui sellekohane otsus peaks jõustuma hiljem, kohaldatakse seda sätet tagasiulatuvalt, järgides omavahendite korrigeerimist käsitlevate otsuste tavapärast menetlustava. Kasutades 31. detsembrit lõpptähtajana väldime vahendi arvutamist asjaomase aasta murdosa eest.

Pärast käibemaksupõhise omavahendi kaotamist on vaja lisameetmeid: omavahendi kaotamisele eelneva aasta käibemaksudeklaratsioonide haldamine, iga-aastase käibemaksusaldo arvutamine, arvutuste täpsuse kontrollimine, järelevalvetsükli lõpuleviimine, lahendamata reservatsioonide, rikkumiste, paranduste ja raamatupidamisarvestuse võrreldavuse haldamine. Käibemaksupõhiste omavahenditega seotud meetmete lõplik kadumine võib võtta mitu aastat.

2.2. Uute omavahendite kasutuselevõtmine

Komisjon tuvastas ELi eelarve läbivaatamise käigus kuus võimalikku omavahendite allika kandidaati. Neid analüüsiti põhjalikult, eelkõige eelarve läbivaatamisel kinnitatud kriteeriumide alusel.

Nimetatud analüüs tõi esile järgmised põhielemendid:

3. Uue tuluvoo võiks anda finantstehingute maksustamine. See võiks vähendada liikmesriikide praeguseid osamaksusid, anda riikide valitsustele täiendavat liikumisruumi ja aidata kaasa eelarve üldisele tasakaalustamisele. Ehkki mõnes liikmesriigis on finantstehingud juba praegu mingil viisil maksustatud, selgus analüüsi käigus ka, et ELi tasandi meetmed võivad osutuda tulemuslikumaks ja tõhusamaks kui liikmesriikide kooskõlastamata meetmed, kui arvestada piiriülese tegevuse taset ja maksubaaside suurt liikuvust. Peale selle võiks see aidata vähendada siseturu praegust killustatust. Seepärast esitab komisjon 2011. aasta sügisel ettepaneku ELi finantstehingumaksu kehtestamiseks. ELi tasandil kogutav finantstehingumaks vähendaks praeguse süsteemi puhul täheldatavaid õiglase vastutasu ( juste retour ) probleeme. ELi algatus oleks esimene samm finantstehingumaksu kohaldamise suunas ülemaailmsel tasandil.

4. Uue käibemaksupõhise omavahendi väljatöötamine annaks uut hoogu siseturu arengule, toetades riiklike käibemaksusüsteemide ühtlustamist. Uus käibemaksupõhine omavahend oleks pärast tuleviku käibemaksu käsitleva rohelise raamatu ilmumist oluliselt täiendatud ELi käibemaksusüsteemi üks külg. Uue algatuse raames kõrvaldataks mitmed maksuvabastused või erandid, mis mõjutavad negatiivselt siseturu nõuetekohast toimimist ja käibemaksupettuste vastaseid meetmeid ELis.

5. Analüüs näitas, et kõnealused omavahendid saaks kasutusele võtta ELi tasandil 2014.–2020. aastal pärast piisava pikkusega tehnilise ettevalmistuse perioodi. Nende omavahendite kombineerimine annaks täiendavaid eeliseid võrreldes üheainsa uue omavahendi kasutuselevõtmisega. See tagaks mõju õiglase jaotamise erinevate liikmesriikide vahel ning liikmesriikide poolt praegu ELi eelarvesse tehtavate osamaksude oluliseks vähendamiseks vajaliku kriitilise massi.

Komisjon teeb oma analüüsi alusel ettepaneku võtta hiljemalt alates 1. jaanuarist 2018 kasutusele finantstehingumaksul põhinevate omavahendite süsteem ja uus käibemaksupõhiste omavahendite süsteem. Nende omavahendite kasutuselevõtmise ajastus peegeldab õigusraamistiku valmimiseks ning asjakohaste õigusaktide vastuvõtmiseks ja rakendamiseks vajalikku aega. Komisjon esitab asjaomased üksikasjalikud määrused või olemasolevate õigusaktide parandused ning asjaomased rakendusmäärused vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 322 lõikele 2 2011. aasta lõpuks.

Selle eeldatav mõju omavahendite struktuurile on võetud kokku tabelis allpool. Seal on näha nihe praegustelt riiklikelt osamaksudelt uutele omavahenditele. Uutest omavahenditest saaks rahastada umbes 40 % ELi kuludest. Traditsioonilised omavahendid moodustaks peaaegu 20 % kõigist omavahenditest. Kogurahvatulul põhinevad omavahendid jääksid kõige olulisemaks allikaks, millest rahastataks umbes 40 % eelarvest.

ELi rahastamise struktuuri arenguprognoos (2012–2020)

2012. aasta eelarveprojekt | 2020 |

Miljardid eurod | % oma-vahenditest | Miljardid eurod | % oma-vahenditest |

Traditsioonilised omavahendid | 19,3 | 14,7 | 30,7 | 18,9 |

Riikide praeguse osamaksed, millest | 111,8 | 85,3 | 65,6 | 40,3 |

Käibemaksupõhised omavahendid | 14,5 | 11,1 | - | - |

Kogurahvatulupõhised omavahendid | 97,3 | 74,2 | 65,6 | 40,3 |

Uued omavahendid, millest | - | - | 66,3 | 40,8 |

Uus käibemaksuvahend | - | - | 29,4 | 18,1 |

ELi finantstehingumaks | - | - | 37,0 | 22,7 |

Omavahendid kokku | 131,1 | 100,0 | 162,7 | 100,0 |

2.3. Korrektsioonimehhanismide reformimine

1984. aasta Fontainebleau Euroopa Ülemkogul sätestati olulised juhtpõhimõtted õigluse tagamiseks ELi eelarves. Seal märgiti eelkõige, et „kulupoliitika on lõppkokkuvõttes oluliseks vahendiks eelarvelisest tasakaalustamatusest tulenevate probleemide lahendamisel”. Samal ajal tunnistati seal, et „igal liikmesriigil, kelle eelarvekoormus on tema suhtelise jõukusega võrreldes ülemäärane, on õigus selle korrigeerimisele selleks sobival ajal”.

Edaspidistes omavahendeid käsitlevates otsustes on nimetatud põhimõtteid kinnitatud ja järjekindlalt kohaldatud. Praegu võimaldatakse ajutist korrektsioonimehhanismi neljale riigile, kuid need aeguvad 2013. aastal. Ühendkuningriigile võimaldatav korrektsioon ja neljale riigile (Saksamaa, Madalmaad, Austria ja Rootsi) võimaldatav osamaksude vähendus, samuti varjatud korrigeerimine, mis seisneb selles, et liikmesriikidele jäetakse sissenõudmiskuluna 25 % kogutud traditsiooniliste omavahendite summast, kehtivad kuni uue omavahendeid käsitleva otsuse jõustumiseni. ELi rahastamise põhjaliku läbivaatamise raames on vaja heita värske pilk nimetatud korrektsioonimehhanismidele.

Praeguse süsteemi analüüsist tuleneb kaks olulist õppetundi:

Esiteks on objektiivne olukord mitmes liikmesriigis aja jooksul tugevasti muutunud. Korrigeerimissüsteem peab seda nõuetekohaselt arvesse võtma.

Fontainebleau põhimõtete kohaselt oli Ühendkuningriigile võimaldatav korrektsioon selle kehtestamise ajal 1984. aastal täiesti õigustatud. Sel ajal andis Ühendkuningriik, üks vaesemaid liikmesriike, ühe suurimatest panustest ELi eelarvesse, mis koosnes peamiselt põllumajanduskuludest. Ta andis suhteliselt suure summa ELi rahastamissüsteemile, mis sõltus suurel määral käibemaksupõhistest omavahenditest, mille baas Ühendkuningriigis oli eriti suur.

Praeguseid korrektsioonimehhanisme toetavad objektiivsed tingimused on pärast 1984. aastat märkimisväärselt arenenud. ÜPP osa ELi eelarves ja käibemaksupõhine rahastamine on märgatavalt vähenenud. Kõige olulisem on aga, et Ühendkuningriik on muutunud üheks rikkamaks ELi liikmesriigiks. Ühendkuningriigi eelarvelist koormust ja suhtelist jõukust võrreldes teiste liikmesriikidega, järeldab komisjon, et Ühendkuningriigi erandlik ja püsiv korrektsioonimehhanism ei ole enam õigustatud.

Põhiparameetrite areng (1984-2011)

1984 | 2005 | 2011 |

ÜPP osatähtsus kogu eelarves (%) | 69% | 50% | 44% |

Käibemaksupõhiste omavahendite osa kogu rahastamises (%) | 57% | 16% | 11% |

Ühendkuningriigi jõukus (kogurahvatulu elaniku kohta (ostujõu standardi alusel)) | 93 % EL10st | 117% EL25st | 111% EL27st |

Allikas: Euroopa Komisjon, eelarve peadirektoraat

Komisjoni 2014.–2020. aasta finantsraamistiku ettepaneku[7] alusel, ja isegi siis, kui laienemise kogukulud jagada õiglaselt rikkamate liikmesriikide vahel, paistab, et mõningatel rikkamatel liikmesriikidel – sealhulgas Ühendkuningriigil – tekiks ikkagi eelarveline koormus, mida võiks pidada ülemääraseks võrreldes nende suhtelise jõukusega.

Seepärast tehakse käesoleva otsusega ajutiste korrektsioonide ettepanek Saksamaa, Madalmaade, Rootsi ja Ühendkuningriigi jaoks alates 2014. aastast. Need korrektsioonid peavad võtma muu hulgas arvesse käesolevas otsuses sätestatud olulisi muutusi ELi rahastamises, finantsraamistikus kavandatud kulude arengut, kaasa arvatud kulude järkjärgulise kasutuselevõtmise lõpuleviimist 2004. ja 2007. aastal ühinenud liikmesriikides, ja eespool nimetatud liikmesriikides saavutatud kõrget jõukuse taset.

Teiseks peab uus korrektsioonisüsteem olema läbipaistev ja lihtne, tõeliselt avatud üldsuse ja parlamentaarsele kontrollile, prognoositav ja tõhus. See peab tagama liikmesriikide võrdse kohtlemise.

Ühendkuningriigi korrektsioon, nagu seda praegu arvutatakse, on tohutult keeruline mehhanism. See sisaldab väärastunud majanduslikke stiimuleid, mille hulgas võiks nimetada Ühendkuningriigile antava ELi abi automaatset nullimist (korrektsiooni vähendamise teel), kui seal peaks juhtuma loodusõnnetus, näiteks üleujutus. See on ka Ühendkuningriigi korrektsiooni Saksamaa, Madalmaade, Austria ja Rootsi poolse rahastamise vähendamise alus. Käibemaksupõhiste omavahendite kaotamisel kaovad mõned Ühendkuningriigi korrektsiooni arvutamiseks vajalikud andmed, mis annab täiendava tehnilise argumendi mehhanismi põhjaliku läbivaatamise kasuks.

Seepärast teeb komisjon ettepaneku võtta olemasoleva korrektsioonimehhanismi asemel alates 1. jaanuarist 2014. kasutusele uus kindlatel summadel põhinev süsteem. Praeguste korrektsioonide teisendamine kogurahvatulul põhinevate brutomaksete kindlasummaliseks vähenduseks pakub ilmseid eeliseid võrreldes mis tahes alternatiivse valemiga, k.a üldistatud korrektsioonimehhanismid, mille komisjon pakkus välja 2004. aastal[8]. Kindlad summad põhinevad praegustel, uute omavahendite kasutuselevõtmisest sõltumatutel eeldustel.

2010., 2011. ja 2012. aasta eest Ühendkuningriigile võimaldatava korrektsiooni täpsustusi menetletakse ühtsuse ja järjepidevuse nimel vana süsteemi kohaselt, kuid 2013. aasta eest Ühendkuningriigile võimaldatav korrektsiooni puhul, mida tuleb kajastada 2014. aasta eelarves, asendatakse see uue kindlasummalise korrektsioonisüsteemiga. Neid korrektsioone rahastatakse õiglaselt ja läbipaistvalt, kusjuures iga liikmesriigi panus on proportsionaalne tema suhtelise jõukusega (määratakse tema kogurahvatulu turuhindade alusel).

Komisjon teeb samasuguses õigluse vaimus ettepaneku kaotada peidetud korrektsioon, mis seisneb selles, et liikmesriigid jätavad 25 % kogutud traditsioonilistest omavahenditest sissenõudmiskuluna endale. Pidades silmas ettepanekut asendada korrektsioonid kindlate summadega, tuleks endalejäetava osa puhul piirduda 10 %-ga kooskõlas kuni 2000. aastani kehtinud süsteemiga.

3. OMAVAHENDITE PAKETT

3.1. Õigusaktid

Euroopa Liidu toimimise lepingus on sätteid, mis toetavad ELi rahastamise süsteemi ja konkreetselt tema omavahendeid. See kinnitab omavahendeid käsitleva otsuse, mis peaks sisaldama süsteemi peamisi elemente, olulist rolli.

Euroopa Liidu toimimise leping sisaldab kahte sätet omavahendeid käsitleva otsuse rakendamise kohta, kui varasem Euroopa Ühenduse asutamisleping sisaldas vaid ühte:

6. Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 311 lõigus 4 on uuendusena sätestatud, et „Nõukogu sätestab seadusandliku erimenetluse kohaselt määruste abil liidu omavahendite süsteemi rakendusmeetmed selles ulatuses, mis on ette nähtud [omavahendeid käsitlevas] otsuses. Nõukogu teeb otsuse pärast Euroopa Parlamendilt nõusoleku saamist.”

7. Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 322 lõigus 2 on sätestatud, et „Komisjoni ettepaneku põhjal ning pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendi ja kontrollikojaga määrab nõukogu kindlaks meetodid ja menetluse, mille kohaselt liidu omavahendeid käsitleva korraga ette nähtud eelarvetulud tehakse komisjonile kättesaadavaks, ning määrab meetmed, mida vajaduse korral võetakse sularahanõudluse rahuldamiseks.”

Omavahendite süsteemi rakendusmeetmed tulenevad seega kahest Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklist ja neil on erinevad vastuvõtmismenetlused: Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 311 lõigu 4 kohaselt on meetmete vastuvõtmiseks vajalik Euroopa Parlamendi nõusolek ja artikli 322 lõigu 2 kohaselt konsulteeritakse parlamendiga. Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 311 neljanda lõigu kohaselt tuleb rakendusmeetmed näha ette omavahendeid käsitleva otsusega, samal ajal kui Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 322 lõigu 2 kohaselt tuleb määrata meetmed eelarvetulude kättesaadavaks tegemiseks ja vajaduse korral sularahanõudluse rahuldamiseks.

See tekitab küsimuse, millised elemendid tuleks kindlaks määrata omavahendeid käsitlevas otsuses endas ja millised määrused peaksid sisaldama milliseid rakendusmeetmeid. Lepingu koostamise ajal oli seadusandja eesmärk see, et „omavahendite süsteemis tuleks teha vahet kahe õigusliku aluse vahel, millest kummalgi on oma menetlus. Üks omavahendite ülemmäära ja seega Euroopa Liidu eelarve mahu sätestamiseks ja uute omavahendite loomiseks, mida reguleeriks kohmakam menetlus vastavalt [asutamislepingule] […]; Teine on seotud praktilisemate menetlustega Euroopa Liidu vahendite jaoks, mida reguleeriks lihtsustatud kord: vastuvõtmine nõukogus kvalifitseeritud häälteenamusega […] Euroopa Parlamendi nõusolekul”[9]..

Omavahendite süsteemi õigusraamistiku kavandatav ülesehitus jälgib seda loogikalt täpselt, sätestades süsteemi omavahendeid käsitlevas otsuses ja lahendades kõik praktilised aspektid asjaomastes rakendusmäärustes.

3.2. Omavahendite oluline roll

Omavahendeid käsitlev otsus kui omavahendite süsteemi aluseks olev peamine õigusakt sisaldab jätkuvalt süsteemi peamisi elemente. Euroopa Liidu toimimise lepingus sätestatu kontekstis ei oleks seda vaja iga uue finantsraamistiku puhul täiendada. Pigem peaks see olema omavahendite süsteemi kindel, stabiilne ja pikaajaline alus. Selle ühehäälne heakskiitmine ja liikmesriikide poolne ratifitseerimine võimaldavad täielikku parlamentaarset kontrolli ja tagavad liikmesriikide sõltumatuse järgimise.

Ettepanek säilitab põhiliselt praegu kehtiva omavahendeid käsitleva otsuse struktuuri ja sisaldab paljusid praegu kehtivaid sätteid. Siiski sisaldab see ka mõningaid olulisi muudatusi:

8. käibemaksupõhiste omavahendite kaotamine 31. detsembril 2013 ja nende järkjärgulist kasutusest kõrvaldamist käsitleva sätte lisamine lõppsätetesse;

9. uute omavahendite loetelu koos nende kasutuselevõtmise ajakavaga ja asjaomaste piirangutega nende kasutamisel. Eelkõige sisaldab otsus uute omavahendite suhtes kohaldatavate maksumäärade ülemmäära, samal ajal kui rakendusmääruses esitatakse artikli 311 neljanda lõigu kohaselt konkreetsed määrad. See kord tagab liikmesriikide ja nende parlamentide poolt maksumäärade vajaliku kontrolli ning teatava paindlikkuse Euroopa Parlamendi demokraatliku järelevalve all. See paindlikkus on eriti kasulik uute omavahendite kasutuselevõtmise varastel etappidel, kui ebakindlus nende täpse mõju asjus on suurim. Finantstehingute maksustamise konkreetsed määrad esitatakse koos konkreetse seadusandliku ettepanekuga sügisel;

10. korrektsioonimehhanismiga seotud sätted ja praeguse Ühendkuningriigi korrektsiooni kaotamine. Otsuses määratakse kindlaks iga asjaomase liikmesriigi suhtes kohaldatav kogurahvatulupõhiste maksete kindlasummaline vähendus iga aasta kohta. Otsus sisaldab kõigi liikmesriikide suhtelisel jõukusel põhinevate korrektsioonide rahastamist käsitlevat artiklit;

11. selliste sätete väljajätmine, mis käsitlevad kogurahvatulul põhinevate omavahendite otstarbe määratlust ja omavahendite piirmäärade ümberarvutamist kogurahvatulu märkimisväärse muutumise korral. See on tehniline küsimus, mida käsitletakse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 311 neljanda lõigu kohases rakendusmääruses;

12. uue artikli lisamine, milles käsitletakse elemente, mis tuleb lisada rakendusmäärustesse vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 311 neljandale lõigule ja artikli 322 lõigule 2.

Võrreldes omavahendeid käsitleva otsusega 2007/436/EÜ, on uus kavandatav omavahendeid käsitlev otsus läbipaistvam ning ELi kodanikele, Euroopa Parlamendi ja liikmesriikide parlamentide liikmetele kergesti mõistetav.

3.3. Rakendusmäärus

Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 311 neljanda lõigu kohane rakendamismäärus sisaldab kõiki Euroopa Liidu vahendite praktilisi aspekte, mida peaks reguleerima lihtsam kord, eesmärgiga muuta süsteem omavahendeid käsitlevas otsuses sätestatud raamistikus ja piirides piisavalt paindlikuks, v.a need omavahendite süsteemi aspektid, mis on seotud omavahendite kättesaadavaks tegemise ja sularahanõudluse rahuldamisega (vt punkt 3.4).

Rakendusmäärusesse on kaasatud ka üldist laadi sätted, mida rakendatakse kõigi omavahendite suhtes ja mille puhul on asjakohane Euroopa Parlamendi järelevalve eriti oluline. See tähendab eelkõige tulude kontrolli ja järelevalve aspekte ja komisjoni inspektorite asjaomaseid volitusi.

Seepärast sisaldab rakendusmäärus kooskõlas omavahendeid käsitlevas määruses leiduva loeteluga järgmisi sätteid:

13. kõigi otsuses sätestatud omavahendite suhtes kehtivad maksumäärad ja sissenõudmismäärad. See tagab piiratud paindlikkuse omavahendeid käsitlevas otsuses sätestatud piirmäärade raames. Sellise paindlikkuse puudumisel piiraks omavahendites vajalike ja õigeaegsete kohanduste tegemise suutlikkust omavahendeid käsitlevate otsuste vastuvõtmiseks ettenähtud koormav ja pikaldane menetlus;

14. Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemi (ESA) kohane viide kogurahvatulule ja sätted selle olulise muutumise puhuks (kogurahvatulu mõõtmise täpsustamine seoses ESA täiendustega võib mõjutada omavahendite ülemmäärasid);

15. iga-aastase eelarve tasakaalu kohaldamine. Kui ülejäägi ülekandmise üldpõhimõte on sätestatud otsuses, siis rakendusmeetmed on sätestatud kõnealuses määruses;

16. kontrolli ja järelevalvet, sealhulgas täiendavaid aruandlusnõudeid käsitlevad sätted.

Hulk nimetatud meetmeid sisaldub praegu määruses 1150/2000, täpsemalt punktis 3 osutatud meetmed ja teatavad punktis 4 osutatud meetmed, mis käsitlevad, eelkõige saadaolevatest summadest, pettusest ja eeskirjade eiramisest teatamist, ning omavahendite nõuandekomitee töökorda. Kuna need ei ole otseselt seotud omavahendite kättesaadavaks tegemise ega sularahanõudlusega, leiavad need loogiliselt koha rakendusmääruses. Samuti on kasutatud võimalust praegust õigusraamistikku lihtsustada, võttes üle ja värskendades komisjoni inspektorite volituste ja kohustustega seotud sätteid, mis sisaldusid varem nõukogu määruses 1026/99, mis tuleks seepärast kõnealuse määruse vastuvõtmise järel tühistada.

Koos omavahendeid käsitleva otsusega tagab rakendusmäärus, et süsteemi tehniliste kohanduste jaoks on vaja mitte ainult riikide seadusandjate heakskiitu, vaid ka Euroopa Parlamendi nõusolekut.

3.4. Vahendite kättesaadavaks tegemine

Täiendusena omavahendeid käsitlevale määrusele ja Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 311 neljanda lõigu kohasele rakendusmäärusele, peaksid Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 322 lõigu 2 kohased määrused sisaldama omavahendite kättesaadavaks tegemise ja sularahanõudluse rahuldamisega seotud elemente.

Komisjon teeb ettepaneku kasutada kaheastmelist lähenemisviisi.

Esiteks teeb ta ettepaneku kaasata kõnealuse omavahendite paketi osana Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 322 lõigu 2 kohasesse uude nõukogu määrusesse sätted, mis on vajalikud nende meetodite ja menetluste kindlaksmääramiseks, mille abil liikmesriigid teevad traditsioonilised ja kogurahvatulupõhised omavahendid komisjonile kättesaadavaks. See dokument peaks sisaldama ka meetmeid, mida vajaduse korral kohaldada sularahanõudluse rahuldamiseks.

Need praktilised aspektid rakendavad omavahendeid käsitlevas otsuses sätestatud süsteemi, määrates kindlaks traditsioonilised omavahendid, alusdokumentide säilitamise, halduskoostöö, omavahendite arvepidamise, omavahendite kättesaadavaks tegemise ja kohanduste tegemise tähtajad ning vajaduse korral sularahahaldust ja lootusetuid summasid käsitlevad sätted.

Praktikas sisaldab ettepanek nõukogu määruse (EÜ, Euratom) nr 1150/2000[10] sätteid, v.a need, mis on seotud otseselt traditsiooniliste ja kogurahvatulupõhiste omavahendite kättesaadavaks tegemise ja sularahanõudlusega. Seepärast tuleks määrus nr 1150/2000 selguse ja otstarbekuse huvides ning omavahendite paketi raames uuesti sõnastada. Sellega ei kaasne olulisi muudatusi praegustes sätetes. Võtmaks arvesse hiljutisi kogemusi, mida komisjon on saanud traditsiooniliste ja kogurahvatulul põhinevate omavahendite haldamisel, tuleb määrusesse teha siiski ka mõned sisulised muudatused.

Teiseks on vaja sätteid, milles võetaks arvesse kavandatavaid uusi omavahendeid. Need võiksid sisaldada maksustatava sündmuse määratlust; tariifipiirkonna piiri maksustatava sündmuse sidumiseks raamatupidamiskandega; komisjonile esitatava deklaratsiooni või väljavõtte vormi ja esitamissagedust; maksete tegemise või vahendite kättesaadavaks tegemise mehhanismi kirjeldust; kohaldatavaid sanktsioone; olukordi, mille puhul võib teha korrektsioone, ja juhiseid alusdokumentide säilitamisaja kohta.

Kavandatavate uute omavahendite jaoks on vaja asjakohaseid teemasid käsitlevaid sätteid ja need kaasatakse vajadust mööda eraldi määrustesse.

2011/0183 (CNS)

Ettepanek:

NÕUKOGU OTSUS

Euroopa Liidu omavahendite süsteemi kohta

(//EÜ, Euratom)

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 311 kolmandat lõiku koostoimes Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepinguga, eriti selle artikliga 106a,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut,

olles edastanud seadusandliku akti eelnõu riikide parlamentidele,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust[11],

võttes arvesse kontrollikoja arvamust[12],

võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[13],

toimides seadusandliku erimenetluse kohaselt

ning arvestades järgmist:

17. Liidu omavahendite süsteem peab tagama liidu poliitikasuundade korrapäraseks arenguks vajalikud vahendid, võttes arvesse vajadust range eelarvedistsipliini järele. Omavahendite süsteemi arendamise kaudu saab ja tuleb toetada liikmesriikide üldisi jõupingutusi eelarve konsolideerimiseks ning see võimaldab tagada võimalikult aktiivse osalemise liidu poliitika kujundamisel.

18. ELi eelarve läbivaatamiseks korraldatud avaliku arutelu tulemusel saadi mitu ELi rahastamissüsteemi toimimist käsitlevat ettepanekut. Nendest nähtus, et traditsiooniliste omavahenditega ja eelarve stabiilsust ja tasakaalu kindlustava täiendava tuluallikaga oldi väga rahul. Samas osutas suur hulk vastanutest vajadusele kaotada kõik korrektsioonimehhanismid ja käibemaksupõhised omavahendid. Arutelu käigus kerkis ka esile hulgaliselt seisukohti uute omavahendite kasutuselevõtu kohta.

19. Komisjon märkis oma 19. oktoobri 2010. aasta teatises ELi eelarve läbivaatamise kohta,[14] et ELi rahastamise arengu uue etapi sissejuhatamine võiks hõlmata kolme tihedalt seotud mõõdet – liikmesriikide osamaksete lihtsustamist, ühe või mitme uue omavahendi kasutuselevõtmist ja korrektsioonimehhanismide järkjärgulist kasutusest kõrvaldamist. Muudatuste järkjärgulise sisseviimise ajal tuleb säilitada ELi rahastamise olulised elemendid: ELi aastaeelarve stabiilne ja piisav rahastamine, eelarvedistsipliini järgimine ja eelarve tasakaalu tagamise mehhanism.

20. Omavahendite süsteem peaks aluslepingu mõtet järgides põhinema võimalikult suures ulatuses pigem autonoomsetel omavahenditel kui liikmesriikide osamaksetel, mida peetakse üldjuhul riigi kuludeks.

21. Lissaboni lepinguga kehtestati omavahendite süsteemi suhtes uued sätted, mis võimaldavad vähendada olemasolevate vahendite arvu ja luua uusi omavahendeid.

22. Omavahendeid käsitlev otsus saab jõustuda üksnes siis, kui selle on heaks kiitnud kõik liikmesriigid kooskõlas oma põhiseadusest tulenevate nõuetega; seega austatakse täielikult riikide suveräänsust.

23. Võrreldes kogurahvatulul põhinevate omavahenditega, on praeguse käibemaksupõhise omavahendi lisandväärtus väike. Seda arvutatakse keerulise matemaatilise valemi alusel, mis muudab liikmesriikide osamaksed eelarves ebaselgeks. Ühtlustatud aluse arvutamine ja piiristamismehhanismi olemasolu on viinud selleni, et puudub otsene seos liikmesriigis kehtiva tegeliku käibemaksubaasi ja tema osamakse vahel liidu aastaeelarvesse. Käibemaksupõhise omavahendi kaotamine selle praegusel kujul alates 1. jaanuarist 2014 peaks aitama kaasa osamaksete süsteemi lihtsustamisele.

24. Selleks et paremini ühitada liidu finantsinstrumente liidu poliitikaprioriteetidega, vähendada liikmesriikide osamakseid liidu aastaeelarvesse ja osaleda liikmesriikide eelarve konsolideerimise jõupingutustes, tuleks käesoleva otsusega kehtestada uued omavahendid – finantstehingute maks ja uus käibemaksupõhine omavahend.

25. Käesolevas otsuses tuleks kehtestada kesksed põhimõtted, muutujad ja tähtajad, mida rakendada liidu õigusraamistiku kohandamisel seoses finantstehingute maksul ja käibemaksul põhinevate uute omavahenditega.

26. Euroopa Ülemkogu 1984. aasta Fontainebleau tippkohtumisel märgiti, et kulupoliitika on lõppkokkuvõttes peamine vahend eelarvelisest tasakaalustamatusest tulenevate probleemide lahendamiseks. Seal märgiti aga ka seda, et igal liikmesriigil, kelle eelarvekoormus on tema suhtelise jõukusega võrreldes ülemäärane, on õigus selle korrigeerimisele selleks sobival ajal. Neid põhimõtteid tuleks kinnitada ja järjepidevalt kohaldada.

27. Mis tahes korrektsioonimehhanism peaks olema tihedalt seotud aluslepingu artiklis 312 sätestatud mitmeaastase finantsraamistiku kulupoliitikaga. Asjaolu, et korrektsioonimehhanismi on varem kasutatud või kasutatakse praegu, ei ole iseenesest põhjus selle säilitamiseks tulevikus. Korrigeerimine peaks olema läbipaistev ja lihtsalt mõistetav ning kehtima vaid nii kaua, kui on vaja Fontainebleau põhimõtetes määratletud eesmärgi saavutamiseks. See ei tohiks luua stiimulit kasutada liidu vahendeid teisiti kui nõuetekohaselt. Neid eesmärke on võimalik kõige paremini saavutada rahvakogutulul põhinevatest omavahenditest koosnevate maksete kindlasummalise vähendamise kaudu.

28. Korrektsioonimehhanismi aluseks olevad objektiivsed tingimused on aja jooksul oluliselt muutunud. Sellest hoolimata seisavad teatavad liikmesriigid jätkuvalt silmitsi olukorraga, kus nende eelarvekoormust võib praegu pidada ebaproportsionaalselt suureks võrreldes nende suhtelise jõukusega. Seepärast peaks käesolev otsus sisaldama ajutisi korrektsioone Saksamaa, Madalmaade, Rootsi ja Ühendkuningriigi jaoks. Need korrektsioonid peaksid muu hulgas kajastama käesolevas otsuses sätestatud olulisi muutusi liidu rahastamises, muutusi finantsraamistikus kavandatud kuludes, sealhulgas kulude järkjärgulise kasutuselevõtu lõpuleviimine aastatel 2004 ja 2007 liiduga ühinenud liikmesriikides, ja võtma arvesse Saksamaal, Madalmaades, Rootsis ja Ühendkuningriigis saavutatud kõrget jõukuse taset.

29. Selleks et tagada vajalik paralleelsus mitmeaastase finantsraamistiku ja korrektsioonimehhanismide rakendamise vahel, peaks uus kindlasummaline süsteem asendama kõik praegused korrektsioonimehhanismid alates 1. jaanuarist 2014.

30. Kui liikmesriigid jätavad sissenõudmiskuluna endale 25 % traditsiooniliste omavahenditena sissenõutud summadest, on tegemist varjatud korrektsioonimehhanismiga. Pidades silmas ettepanekut asendada korrektsioonimehhanismid kindlate summadega, peaks kinnipeetav osa piirduma 10 %-ga kooskõlas kuni 2000. aastani kehtinud süsteemiga.

31. Selleks et tagada range eelarvedistsipliin ja võttes arvesse komisjoni 16. aprilli 2010. aasta teatist omavahendite ja kulukohustuste assigneeringute ülemmäärade kohandamise kohta vastavalt otsusele võtta kaudselt mõõdetavaid finantsvahendusteenuseid (FISIM) arvesse omavahendite kindlaksmääramise eesmärgil,[15] peaks omavahendite piirmäär maksekohustuste assigneeringute puhul olema 1,23 % liikmesriikide kogurahvatulude summast turuhindades ning kulukohustuste assigneeringute puhul 1,29 % liikmesriikide kogurahvatulude summast. ELi käsutusse antud rahaliste vahendite summa muutumatuna hoidmiseks on otstarbekas kohandada neid piirmäärasid, mis on väljendatud protsendina kogurahvatulust, kui Euroopa Parlamendi ja nõukogu […] määruse (Euroopa Liidus kasutatava Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemi kohta)[16] muutmisega kaasneb kogurahvatulu taseme oluline muutus. Sellist kohandamist tuleks teha aluslepingu artikli 311 neljandas lõigus sätestatud menetluse kohaselt.

32. Käesoleva otsuse rakendamiseks on vaja sätestada konkreetsete rakendusmeetmete vastuvõtmine. Seepärast peaksid üldist laadi sätted, mida rakendatakse kõigi omavahendite suhtes ja mille puhul on asjakohane Euroopa Parlamendi järelevalve eriti oluline, sisalduma eraldiseisvas rakendusmääruses. Siinkohal mõeldakse eelkõige aastaeelarve jäägi arvutamise ja eelarves kajastamise korda ning tulude kontrolli- ja järelevalveaspekte. Nimetatud määrus peaks hõlmama ka maksumäärasid ja sissenõudmismäärasid iga käesolevas otsuses sätestatud omavahendi kohta ja kogurahvatuluga seotud tehnilisi küsimusi, et võimaldada teatavat paindlikkust käesolevas otsuses sätestatud piirmäärade raames.

33. Ühtsuse, järjepidevuse ja õiguskindluse tagamiseks tuleb kehtestada sätted, mis reguleerivad üleminekut 7. juuni 2007. aasta otsuse 2007/436/EÜ, Euratom (Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta)[17] kohaselt süsteemilt käesolevast otsusest tulenevale süsteemile. Sellest tulenevalt, tuleks käibemaksupõhise omavahendi kasutamise lõpetamise järel jätkata otsuse 2007/436/EÜ kohaldamist selliste tulude arvutamise ja korrigeerimise suhtes, mis on saadud käibemaksupõhise omavahendi sissenõudmismäära kohaldamisel, kättesaadavaks tegemise menetluse suhtes ja kontrollimise korra suhtes, olenevalt asjaomasest aastast. Lisaks tuleks Ühendkuningriigile kuni 2012. aastani võimaldatud eelarvetasakaalu hälvete korrektsiooni arvutamisel lähtuda otsusest 2007/436/EÜ, Euratom. 2013. aastaks Ühendkuningriigile võimaldatud korrektsioon, mida kajastatakse eelarves 2014. aastal, tuleks 2014. aastal asendada kindlasummalise brutomakse vähendamisega.

34. Otsus 2007/436/EÜ, Euratom tuleks tunnistada kehtetuks.

35. Käesoleva otsuse kohaldamisel tuleks kõik rahasummad esitada eurodes ja jooksvates hindades.

36. Selleks et tagada üleminek uuele omavahendite süsteemile ja selle kokkulangevus eelarveaastaga, tuleks käesolevat otsust kohaldada alates 1. jaanuarist 2014,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

Artikkel 1

Reguleerimisala

Käesolevas otsuses sätestatakse eeskirjad liidu omavahendite eraldamise kohta, et tagada liidu aastaeelarve rahastamine.

Artikkel 2

Omavahendite kategooriad

1. Liidu eelarvesse kavandatud omavahenditena käsitatakse tulu, mille allikaks on:

a) traditsioonilised omavahendid, mis koosnevad järgmisest: impordimaksud, lisatasud, täiendavad summad või hüvitissummad, lisasummad või lisaelemendid, ühise tollitariifistiku maksumäärad ja muud tollimaksud, mille liidu institutsioonid on kehtestanud või kehtestavad kolmandate riikidega kauplemise suhtes, endise Euroopa Söe- ja Teraseühenduse asutamislepinguga hõlmatud toodete suhtes kohaldatavad tollimaksud ning suhkruturu ühise korralduse raames sätestatud osamaksud ja muud tollimaksud;

b) finantstehingute maks kooskõlas [õigusakt] (EL) nr […/…], mille kohaldatavad maksumäärad ei ületa … %;

c) osa käibemaksust (käibemaks) kaubatarnete ja teenuste osutamise pealt, ühendusesiseselt soetatud kaupade ja imporditud kaupade pealt, mille suhtes kohaldatakse igas liikmesriigis nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ[18] kohaselt harilikku käibemaksumäära ja mille puhul määruse (EL) nr …/… alusel kohaldatav määr on kõige rohkem kaks protsendipunkti harilikust käibemaksumäärast.

d) kõikide liikmesriikide summaarse kogurahvatulu suhtes ühtse määra kohaldamine, mis määratakse kindlaks eelarvemenetluse kohaselt kõiki muid tulusid arvesse võttes.

2. Liidu eelarvesse kavandatud omavahenditena käsitatakse ka tulusid, mis on saadud võimalikest uutest maksudest, mis on kehtestatud ühise poliitika raames vastavalt aluslepingule, tingimusel et on järgitud aluslepingu artiklis 311 sätestatud korda.

3. Liikmesriigid jätavad sissenõudmiskuluna endale 10 % lõike 1 punktis a nimetatud summadest.

4. Kui eelarveaasta alguseks ei ole eelarvet vastu võetud, kohaldatakse kuni uute määrade jõustumiseni varasemaid kogurahvatulu sissenõudmismäärasid.

Artikkel 3

Omavahendite piirmäärad

1. Omavahendite kogusumma, mis eraldatakse liidule selleks, et katta iga-aastased assigneeringud makseteks, ei või ületada 1,23 % kõikide liikmesriikide summaarsest kogurahvatulust.

2. Liidu eelarvesse kantud kulukohustuste assigneeringud ei või ületada 1,29 % kõikide liikmesriikide summaarsest kogurahvatulust.

Kulukohustuste assigneeringuteks ja maksete assigneeringuteks mõeldud assigneeringute vahel säilitatakse korrapärane suhe, et tagada nende omavaheline kokkusobivus ning võimaldada lõikes 1 nimetatud piirmäära järgida järgnevatel aastatel.

Artikkel 4

Korrektsioonimehhanismid

1. Artikli 2 lõike 1 punkti d kohaselt kehtestatud ühtset määra kohaldatakse iga liikmesriigi kogurahvatulu suhtes.

2. Ajavahemikuks 2014–2020 vähendatakse järgmiste liikmesriikide kogurahvatulul põhinevat aastast brutomakset järgmiselt:

- Saksamaa: 2500 miljonit eurot,

- Madalmaad: 1050 miljonit eurot,

- Rootsi: 350 miljonit eurot,

- Ühendkuningriik: 3600 miljonit eurot.

Artikkel 5

Korrektsioonimehhanismide rahastamine

Artiklis 4 sätestatud korrektsioonide kulud kannavad liikmesriigid proportsionaalselt iga liikmesriigi osaga artikli 2 lõike 1 punktis d osutatud maksetes.

Artikkel 6

Kõikehõlmavuse põhimõte

Artiklis 2 nimetatud tulusid kasutatakse vahet tegemata kõigi liidu aastaeelarvesse kavandatud kulude rahastamiseks.

Artikkel 7

Ülejäägi ülekandmine

Liidu eelarveaasta kulusid ületav tulude summa kantakse üle järgmisesse eelarveaastasse.

Artikkel 8

Omavahendite kogumine ja nende kättesaadavaks tegemine või nende maksmine komisjonile

1. Liikmesriigid nõuavad artikli 2 lõike 1 punktis a nimetatud liidu omavahendid ja hiljemalt alates 1. jaanuarist 2018 artikli 2 lõike 1 punktis c nimetatud omavahendid sisse vastavalt siseriiklikele õigusnormidele, mida kohandatakse vajaduse korral nii, et need vastaksid liidu eeskirjade nõuetele.

Komisjon kontrollib siseriiklikke õigusnorme, mis liikmesriigid on talle saatnud, edastab liikmesriikidele kohandused, mida ta peab liidu eeskirjade täitmiseks vajalikuks, ja esitab vajaduse korral aruande eelarvespädevatele institutsioonidele.

2. Artikli 2 lõike 1 punktis b nimetatud liidu omavahendid nõutakse sisse hiljemalt alates 1. jaanuarist 2018 kooskõlas liidu asjaomaste õigusaktidega, mida vajaduse korral täiendavad siseriiklikud õigusnormid. Neid õigusnorme kohandatakse vajaduse korral nii, et need vastaksid liidu eeskirjade nõuetele.

Komisjon kontrollib siseriiklikke õigusnorme, mis liikmesriigid on talle saatnud, edastab liikmesriikidele kohandused, mida ta peab liidu eeskirjade täitmiseks vajalikuks, ja esitab vajaduse korral aruande eelarvespädevatele institutsioonidele.

3. Liikmesriigid teevad artikli 2 lõike 1 punktides a, c, ja d nimetatud vahendid kättesaadavaks aluslepingu artikli 322 lõigu 2 alusel vastuvõetud määruse kohaselt.

Artikli 2 lõike 1 punktis b nimetatud vahendid tehakse kättesaadavaks või makstakse komisjonile aluslepingu artikli 322 lõigu 2 alusel vastuvõetud määruse kohaselt.

Artikkel 9

Rakendusmeetmed

Nõukogu sätestab kooskõlas aluslepingu artikli 311 neljandas lõigus sätestatud korraga rakendusmeetmed omavahendite süsteemi järgmiste elementide suhtes:

a) artikli 2 lõike 1 punktides b ja c sätestatud omavahendite maksumäärad ning artikli 2 lõike 1 punktis d sätestatud omavahendi sissenõudmismäärad;

b) võrdlusaluseks olev kogurahvatulu, sätted kogurahvatulu kohandamiseks ja sätted maksete ja kohustuste piirmäärade ümberarvutamiseks kogurahvatulu oluliste muudatuste korral, kui kohaldatakse artikli 2 lõike 1 punkti d ja artiklit 3;

c) aastaeelarve jäägi arvutamise ja eelarves kajastamise kord vastavalt artiklile 7

d) sätted ja kord, mis on vajalikud artiklis 2 nimetatud tulu kontrollimiseks ja järelevalveks, sealhulgas täiendavad aruandlusnõuded.

Artikkel 10

Lõpp- ja üleminekusätted

1. Ilma et see piiraks lõike 2 kohaldamist, tunnistatakse otsus 2007/436/EÜ, Euratom kehtetuks. Kõiki viiteid nõukogu 21. aprilli 1970. aasta otsusele 70/243/ESTÜ, EMÜ, Euratom liikmesriikide rahaliste osamaksete asendamise kohta ühenduste omavahenditega,[19] nõukogu 7. mai 1985. aasta otsusele 85/257/EMÜ, Euratom ühenduste omavahendite süsteemi kohta,[20] nõukogu 24. juuni 1988. aasta otsusele 88/376/EMÜ, Euratom ühenduste omavahendite süsteemi kohta,[21] nõukogu 31. oktoobri 1994. aasta otsusele 94/728/EÜ, Euratom ühenduste omavahendite süsteemi kohta,[22] nõukogu 29. septembri 2000. aasta otsusele 2000/597/EÜ, Euratom Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta[23] või otsusele 2007/436/EMÜ, Euratom käsitatakse viidetena käesolevale otsusele ning neid loetakse vastavalt käesoleva otsuse lisas esitatud vastavustabelile.

2. Otsuste 94/728/EÜ, Euratom, 2000/597/EÜ, Euratom ja 2007/436/EÜ, Euratom artikleid 2, 4 ja 5 ning artikli 8 lõiget 2 kohaldatakse jätkuvalt selliste tulude arvutamise ja kohandamise suhtes, mis on saadud kõigi liikmesriikide puhul kehtiva ühtse määra kohaldamisel ühtselt määratletud käibemaksubaasi suhtes, mis on olenevalt aastast piiritletud 50–55 protsendiga iga liikmesriigi rahvuslikust koguproduktist või kogurahvatulust, ning Ühendkuningriigile võimaldatud eelarvetasakaalu hälvete korrigeerimise arvutamise suhtes kuni 2012. aastani.

3. Liikmesriigid jätavad sissenõudmisekulude katteks jätkuvalt endale 10 % artikli 2 lõike 1 punktis a osutatud summadest, mille liikmesriigid oleksid kohaldatavate liidu eeskirjade kohaselt pidanud liidule kättesaadavaks tegema enne 28. veebruari 2001.

Liikmesriigid jätavad sissenõudmisekulude katteks jätkuvalt endale 25 % artikli 2 lõike 1 punktis a nimetatud summadest, mille liikmesriigid oleksid kohaldatavate liidu eeskirjade kohaselt pidanud liidule kättesaadavaks tegema ajavahemikus 1. märts 2001 kuni 28. veebruar 2014.

4. Käesoleva otsuse kohaldamisel esitatakse kõik rahasummad eurodes ja jooksvates hindades.

Artikkel 11

Jõustumine

Nõukogu peasekretär teatab liikmesriikidele käesolevast otsusest.

Liikmesriigid teatavad nõukogu peasekretärile viivitamata oma põhiseadusest tulenevatest nõuetest lähtuvalt käesoleva otsuse vastuvõtmiseks vajalike menetluste lõpuleviimisest.

Käesolev otsus jõustub viimase teises lõigus nimetatud teate kättesaamisele järgneva kuu esimesel päeval.

Käesolevat otsust kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2014.

Artikkel 12

Avaldamine

Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas .

Brüssel,

Nõukogu nimel

eesistuja

LISA

Vastavustabel

Otsus 2007/436/EÜ | Käesolev otsus |

Artikkel 1 | Artikkel 1 |

Artikli 2 lõike 1 punkt a | Artikli 2 lõike 1 punkt a |

Artikli 2 lõike 1 punkt b | - |

Artikli 2 lõike 1 punkt c | Artikli 2 lõike 1 punkt c |

Artikli 2 lõige 2 | Artikli 2 lõige 2 |

Artikli 2 lõige 3 | Artikli 2 lõige 3 |

Artikli 2 lõige 4 | - |

Artikli 2 lõige 5 | Artikli 4 lõige 1 |

Artikli 2 lõige 6 | Artikli 2 lõige 4 |

Artikli 2 lõige 7 |

Artikli 3 lõige 1 | Artikli 3 lõige 1 |

Artikli 3 lõige 2 | Artikli 3 lõige 2 |

Artikli 3 lõige 3 | - |

Artikkel 4 | - |

Artikli 5 lõige 1 | Artikli 5 lõige 1 |

Artikli 5 lõige 2 | - |

Artikli 5 lõige 3 | - |

Artikli 5 lõige 4 | - |

Artikkel 6 | Artikkel 6 |

Artikkel 7 | Artikkel 7 |

Artikli 8 lõige 1 | Artikkel 8 |

Artikli 8 lõige 2 | - |

Artikkel 9 | - |

Artikli 10 lõige 1 | Artikli 10 lõige 1 |

Artikli 10 lõige 2 | Artikli 10 lõige 2 |

Artikli 10 lõige 3 | Artikli 10 lõige 3 |

Artikkel 11 | Artikkel 11 |

Artikkel 12 | Artikkel 12 |

[1] Komisjoni töödokument "„ELi eelarve rahastamine: aruanne omavahendite süsteemi toimimise kohta”, SEK(2011)876 (lõplik), 29.6.2011.

[2] Allikas: ECFIN 2011. aasta kevade prognoosid.

[3] Euroopa Komisjon, Majanduse ja rahanduse peadirektoraat , „2009. aasta aruandega rahvastiku vananemise kohta, 27 ELi liikmesriigi majanduslikud ja eelarveprognoosid (2008–2060)”, Euroopa Majandus, 2/2009.

[4] David Cameroni, Angela Merkeli, Nicolas Sarkozy, Mark Rutte ja Mari Kiviniemi kiri Euroopa Komisjoni presidendile, 18. detsember 2010.

[5] KOM(2010)700, 19.10.2010.

[6] KOM(2010)549, 7.10.2010.

[7] KOM(2011) 398 (lõplik), 29. juuni 2011.

[8] KOM(2004) 505 (lõplik), 14 juuli 2004.

[9] Vt eriti „Omavahendite aruteluringi lõplik raport” Euroopa konvendile, CONV 730/03, 8.5.2003.

[10] EÜT L 130, 31.5.2000, lk 1.

[11] XX. juuni 2011. aasta arvamus.

[12] ELT C

[13] ELT C

[14] KOM(2010)700, 19.10.2010.

[15] KOM(2010)162 (lõplik).

[16] ELT …

[17] ELT L 163, 23.6.2007, lk 17.

[18] ELT L 347, 11.12.2006, lk 1.

[19] EÜT L 94, 28.4.1970, lk 19.

[20] EÜT L 128, 14.5.1985, lk 15.

[21] EÜT L 185, 15.7.1988, lk 24.

[22] EÜT L 293, 12.11.1994, lk 9.

[23] EÜT L 253, 7.10.2000, lk 42.