[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 30.4.2007

KOM(2007) 225 lõplik

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Ühenduse kuuenda keskkonnaalase tegevusprogrammi vahekokkuvõte

{SEK(2007) 546}{SEK(2007) 547}

SISUKORD

1. Sissejuhatus 3

2. Keskkonna seisund 4

3. Majanduskasv, tööhõive ja keskkond 4

4. Kuuenda tegevusprogrammi prioriteetide hindamine 6

4.1. Kliimamuutused 6

4.2. Loodus ja bioloogiline mitmekesisus 8

4.3. Keskkond, tervis ja elukvaliteet 9

4.4. Loodusvarad ja jäätmed 10

5. Väljavaated parema poliitika kujundamiseks 11

5.1. Tõhusam rahvusvaheline koostöö 11

5.2. Parema õigusloome põhimõtted keskkonnapoliitika kujundamisel 13

5.3. Poliitika integreerimise soodustamine 15

5.4. Parem rakendamine ja jõustamine 16

6. Järeldused 17

1. Sissejuhatus

Keskkonnapoliitikal on keskne koht Euroopa Liidu tegevuses eesmärgiga tagada Euroopa kodanikele sotsiaalse solidaarsuse raames jõukus ja turvalisus. 2006. aasta on olnud pöördepunkt ja keskkonnaküsimuste roll valitsemises muutub järjest olulisemaks.

Komisjoni praeguse koosseisu üks prioriteet on Euroopa tulemuslikkus ning Euroopa Liidu keskkonnapoliitika on olnud üks neid valdkondi, milles Euroopa Liidul on õnnestunud tuua oma kodanikele käegakatsutavat kasu. ELi õigusaktid on umbes 80% riiklike keskkonnaalaste õigusaktide aluseks. Tänu neile on õhu ja vee kvaliteet oluliselt paranenud ning kõrvaldatud on saasteaineid (näiteks plii bensiinist). See võimaldab ELil hakata ülemaailmsel tasandil täitma liidrirolli sellistes küsimustes nagu kliimamuutused. Selleks et ELi majandus oleks pikas perspektiivis jätkusuutlik, peab see muu hulgas tuginema kindlatele keskkonda säästvatele põhimõtetele ning ELi keskkonnaalaste õigusaktide eesmärk ongi sellise aluse loomine. Komisjoni püüdlused keskkonnakaitse kõrge taseme poole soodustavad ka keskkonnahoidlikke uuendusi, mis aitavad tõsta tööstuse tõhusust ja luua uusi töökohti.

Keskkonnaküsimused pakuvad Euroopa avalikkusele suurt huvi. Eurobaromeetri andmetel usub 72% ELi kodanikest, et keskkonnategurid mõjutavad nende elukvaliteeti „väga palju” või „üsna palju”[1]. Avalikkus teab väga hästi, et reostus ei peatu riigipiiril, ja keskkond on üks neist poliitikavaldkondadest, mille puhul avalikkus ELi tegevust kõige rohkem toetab[2].

Viimase 30 aasta jooksul on EL loonud ulatusliku keskkonnakaitsealase õigusliku raamistiku ja selle protsessi käigus on juhindutud strateegilistest keskkonnaalastest tegevusprogrammidest. Ühenduse kuuendas keskkonnaalases tegevusprogrammis (edaspidi „kuues tegevusprogramm”)[3] on sätestatud ühenduse keskkonnapoliitika raamistik ajavahemikuks 2002. aasta juulist kuni 2012. aasta juulini. Kuues tegevusprogramm on ELi säästva arengu strateegia keskkonnamõõde ja selles on sätestatud keskkonnaalased prioriteedid, mille puhul on keskendutud eelkõige neljale teemale:

- kliimamuutus;

- loodus ja bioloogiline mitmekesisus;

- tervis ja elukvaliteet; ning

- loodusvarad ja jäätmed.

Kuuendas tegevusprogrammis on sätestatud kõigi nimetatud eelisvaldkondade erieesmärgid ja esmatähtsad meetmed. Kuuendas tegevusprogrammis käsitletakse ka mitut valdkondadevahelist küsimust, mis hõlmavad keskkonnapoliitika üldist kujundamist ja rakendamist. Selles on sätestatud ka mitu strateegilist põhimõtet.

Käesolevas vahekokkuvõttes käsitletakse kolme erinevat küsimust. Esiteks hinnatakse seda, millisel määral täidab Euroopa Liit praegu kuuendas tegevusprogrammis võetud kohustusi. Teiseks vaadeldakse uusimaid teaduslikke tõendeid, et otsustada, kas algses kuuendas tegevusprogrammis sätestatud lähenemisviis on praeguste keskkonnaalaste probleemidega toimetulekuks piisav. Kolmandaks vaadeldakse, kas ELi strateegilist lähenemisviisi keskkonnapoliitikale tuleks ümber hinnata, pidades silmas, et poliitiline taust on pärast 2002. aastat muutunud, arvestades eelkõige hiljuti muudetud ELi säästva arengu strateegiat, majanduskasvu ja tööhõivet käsitlevat Lissaboni strateegiat ning komisjoni parema õigusloome kava. Kokkuvõttes otsustatakse nimetatud hinnanguid silmas pidades, millisel määral tuleb komisjoni prioriteete ajavahemikuks kuni 2012. aasta juulini muuta.

2. KESKKONNA SEISUND

Keskkonnapoliitika lähtepunkt on teaduslik arusaam meie keskkonna seisundist. Poliitikakujundajad peavad mõistma, millisel määral keskkonnaprobleemid leevenevad või süvenevad. Valdkondades, kus olukord halveneb, tuleb välja töötada uued ja ambitsioonikad poliitilised lahendused.

Üks põhijäreldus Euroopa keskkonna praeguse olukorra kohta[4] on see, et ELi keskkonnapoliitika on parandanud ELi kodanike elukvaliteeti ja et märkimisväärset edu on saavutatud sellistes valdkondades nagu kasvuhoonegaaside heidete vähendamine, märgalade kaitse, säästev metsandus ja jäätmehooldus. Üldine järeldus on siiski see, et hoolimata saavutatud edust suureneb paljude keskkonnaalaste probleemide ulatus ja Euroopa ei ole veel teel tõeliselt säästva arengu poole.

3. Majanduskasv, tööhõive ja keskkond

Euroopa Ülemkogu võttis 2006. aasta juunis vastu uuendatud säästva arengu strateegia laienenud ELi jaoks[5]. Selles kinnitati, et säästev areng on Euroopa Liidu ülim eesmärk, millest lähtub kogu Euroopa Liidu poliitika ja tegevus. Kuuendas tegevusprogrammis on sätestatud säästva arengu strateegia keskkonnamõõde[6].

Säästva arengu aluseks on majanduslike, sotsiaalsete ja keskkonnaga seotud elementide koostoime. Puhas ja tervislik keskkond on inimeste heaolu ja heade sotsiaalsete tingimuste oluline eeldus. Hästi kavandatud keskkonnapoliitika võib siiski aidata kaasa ka muude eesmärkide saavutamisele – tõsta konkurentsivõimet, ergutada majanduskasvu ja soodustada töökohtade loomist.

Tegevusetuse hind

Reostust võib käsitada näitena turutõrkest ja see toob majandusele väga konkreetset kahju. Seepärast on oluline määrata poliitikat kujundades kindlaks tegevusetuse hind ja seda arvestada. Näiteks õhusaaste toob kaasa tootlikkuse vähenemise ja ravikulud, mis lähevad ELi majandusele igal aastal maksma 14 miljardit eurot[7].

Samuti tuleb arvestada, et varaste ennetusmeetmetega kaasnevad kulud on juba tekkinud kahju kõrvaldamise kuludest mitu korda väiksemad. Seda rõhutati 2006. aasta oktoobri Sterni aruandes kliimamuutuste majandusliku mõju kohta, milles järeldati, et temperatuuri tõusu piiramine ohutu tasemeni läheks maksma umbes 1% kogu maailma SKTst, tavapärase lähenemisviisi puhul oleksid aga maailma majandusele põhjustatud kulud kuni viis korda suuremad. Aastatuhande ökosüsteemi hinnangus mitte ainult ei dokumenteeritud ökosüsteemi teenuste kadu, vaid järeldati ka, et see toob suurt majanduslikku kahju.

Uuenduste ja ressursitõhususe liikumapanev jõud

Vajadus parandada keskkonnategevuse tulemuslikkust võib anda tõuke uuendustegevuseks, mis omakorda tõstab konkurentsivõimet. Äriühingud võivad saada esimesena tegutseja eelise, turustades oma keskkonnalahendusi ja -uuendusi teistele äriühingutele. Heaks näiteks on tuuleenergia, mille kasutamises on EL juhtiv kogu maailmas.

Reostuse vähendamine võib samuti viia tootmise tõhustumiseni. Sellega kaasnev ressursi- ja energiatõhususe suurenemine võib tõsta tootlikkust ja vähendada samal ajal sõltuvust kolmandate riikide tarnijatest.

Keskkonnapoliitika on aidanud kaasa kiiresti laieneva keskkonnatehnoloogiasektori tekkele. Euroopa keskkonnasäästliku tootmise sektori aastakäive on 227 miljardit eurot, mis moodustab umbes 2,2% ELi SKTst. Kõnealuses sektoris on 3,4 miljonit täistööajaga töökohta, mis moodustab ELi kogutööhõivest 1,7%[8].

Ka aitavad ELi keskkonnastandardid muuta Euroopat jõukamaks, toetades ühisturgu. Ühiste standardite puudumise korral ohustab meid „keskkonnakaitse”, mille puhul riiklikud eeskirjad tõkestavad kaubandust.

Keskkonnakaalutluste integreerimine ettevõtete strateegiatesse võib tuua kasu ka äriühingutele. Lisaks uuenduste arvu ja tootlikkuse suurendamisele võib see tugevdada kaubamärke, parandada ettevõtete mainet ja luua uusi turustusvõimalusi (näiteks tänu keskkonnasäästlike riigihangete pakutud võimaluste ärakasutamisele).

Keskkonnaalaste probleemidega toimetulemiseks on vaja teadusharudevahelist kooskõlastatud teadus- ja uuendustegevust. See on üks peamisi põhjusi, miks komisjon esitas ettepaneku asutada Euroopa Tehnoloogiainstituut, mille eesmärk on koondada parimad ressursid ja eriteadmised, et leida keskkonnaprobleemidele tehnilisi lahendusi.

4. Kuuenda tegevusprogrammi prioriteetide hindamine

Selleks et reageerida teadusliku tegelikkuse vajadustele, saavutada „tulemustele orienteeritud Euroopa” valdkonnas, milles kodanikud nõuavad tegutsemist, ja tagada säästev majanduskasv, vajab EL ettenägelikku ja ambitsioonikat keskkonnapoliitikat. Igas kuuendas tegevusprogrammis esitatud eelisvaldkonnas on suuri väljakutseid, millega tuleb tegeleda.

4.1. Kliimamuutused

Kuuendas tegevusprogrammis nimetatakse kliimamuutusi „…kui väga tähtsat väljakutset järgmise kümne aasta ja pikema ajavahemiku jooksul” ning püstitatakse eesmärk „…stabiliseerida kasvuhoonegaaside kontsentratsioon atmosfääris tasemeni, mis võimaldab vältida inimtegevusest tulenevaid ohtlikke häireid kliimasüsteemis” [9].

Meie teadmised kliimamuutustega kaasnevatest ohtudest on pärast kuuenda tegevusprogrammi vastuvõtmist paranenud ja me peame oma tegevust vastavalt kohandama. ELi jaoks on kolm põhiküsimust.

Esiteks peame me siinsamas korra majja saama, vähendades ELi kasvuhoonegaaside heiteid ja minnes üle vähese süsinikdioksiidiheitega majandusele. Iga liikmesriik on võtnud endale koormuse jagamise kokkuleppe[10] raames õiguslikult siduvaid eesmärke Kyoto eesmärgi saavutamiseks. Edukalt on käivitatud kogu ELi hõlmav heitkogustega kauplemise süsteem (ETS – Emissions Trading Scheme )[11], millest võib välja arendada ülemaailmse heitkoguste piiramise süsteemi. EL on Kyoto protokolli raames võetud heitkoguste vähendamise kohustuse täitmisega üldjoontes järjel, kuid eesmärgi saavutamiseks tuleb teha täiendavaid jõupingutusi[12] kõigis sektorites, eriti aga energeetikas, transpordis, tööstuses ja põllumajanduses.

2007. aasta märtsis toetas Euroopa Ülemkogu komisjoni ettepanekut energia- ja kliimapaketi kohta. Ülemkogu võttis iseseisvalt vastu kohustuse vähendada kasvuhoonegaaside heitkoguseid 2020. aastaks vähemalt 20% võrra ja jõudis järeldusele, et teisi tööstusriike hõlmava rahvusvahelise kokkuleppe raames tuleks heitkoguste vähendamise eesmärki suurendada 30%-ni. Paketi osana kehtestas Ülemkogu siduvad eesmärgid 2020. aastaks – 20% taastuvenergia tootmisele ja 10% biokütuste tarbimisele. Samuti rõhutas Ülemkogu seda, et ELis tuleb parandada energiatõhusust[13] ja seadis eesmärgiks vähendada energiatarbimist ELis 20% võrreldes prognoosidega 2020. aastaks.

ELi peamine ülesanne on täita need poliitilised kohustused ning järgmised tähtsad sammud on heitkogustega kauplemise süsteemi laiendamine, et hõlmata rohkem sektoreid (näiteks lennundust) ja rohkem gaase. Komisjon uurib ka heitkogustega kauplemise süsteemi tõhustamise võimalusi muu hulgas enampakkumise laiema kasutamise kaudu. Ka peab EL ergutama taastuvate energiaallikate kasutuselevõttu ja suurendama uutele tehnoloogiatele (näiteks süsiniku sidumine ja ladustamine, vesiniku kasutamine kütusena ja teise põlvkonna biokütused) suunatud teadusuuringuid[14]. Vajalike tehnoloogiliste meetodite edasiarendamisel tuleb välja töötada ka toetav regulatiivne raamistik. . Komisjon sätestab muudele avalikele institutsioonidele eeskuju andmiseks 2007. aasta lõpuks strateegia oma süsinikdioksiidiheite vähendamiseks.

Et kliimamuutuste vastu edukalt võidelda, tuleb kasvuhoonegaaside heiteid kogu maailmas tunduvalt suuremal määral vähendada ja sellepärast on teine väljakutse nn kliimadiplomaatia. EL tekitab umbes 14% kogu maailma kasvuhoonegaaside heitkogustest[15]. See protsent väheneb, kui sellised riigid nagu Hiina ja India arenemist jätkavad. EL on pühendunud sidemete arendamisele kolmandate riikidega, et võita toetust kasvuhoonegaaside heidete piiramise ülemaailmsele kokkuleppele, kui Kyoto protokolli esimene periood 2012. aastal lõpeb. See tähendab Ameerika Ühendriikide ja teiste riikide veenmist, et juhtiv roll kliimamuutuste vastu võitlemisel on nende enda huvides.

Ülemaailme tegevus tähendab ka seda, et tuleb leida viis, mis võimaldab arengumaade majanduskasvul jätkuda võimalikult väikeste konkurentsimoonutuste, kuid heidete kasvu vähenemise tingimustes. Tuleb suurendada tehnilist abi ja tehnosiiret. Kliimamuutuste mõju kõigis sektorites (energeetika, arendustegevus, transport, tervishoid) kuulub üha enam ja enam ELi välispoliitika keskmesse. Kui me tahame määratleda ülemaailmset tegevust, peavad nii komisjon kui ka liikmesriigid vastavalt paika panema diplomaatilised prioriteedid (ja jaotama ressursse). Üks pakiline eriväljakutse on ülemaailmse raadamise peatamise ja metsa uuendamise mehhanismi väljatöötamine, sest raadamine põhjustab 20% kasvuhoonegaaside heidetest.

Kolmas väljakutse on kliimamuutustega kohanemine. Oodatavad temperatuuri ja sademete muutused ning kliima suurem muutlikkus mõjutavad põllumajandustootmise viise. Äärmuslike ilmastikunähtuste (kuumalained, üleujutused, põud, metsatulekahjud) oht kasvab. Infrastruktuure tuleb ehitada mereveetaseme tõusu arvesse võttes. Temperatuuri muutudes muutub haiguste levikuala. Me alles hakkame nägema kliimamuutuste tegelikku mõju, kuid kohanemisvajadust tuleb arvestada kõikides asjakohastes Euroopa ja riiklikes poliitikavaldkondades. Komisjon esitab 2007. aastal rohelise raamatu kliimamuutustega kohanemise kohta, milles pakutakse välja erinevaid tegutsemisvõimalusi.

4.2. Loodus ja bioloogiline mitmekesisus

Kuuendas tegevusprogrammis kinnitati ELi eesmärki peatada 2010. aastaks Euroopa bioloogilise mitmekesisuse kadu. Ülemaailmsel tasandil jagab EL eesmärki vähendada samaks tähtajaks maailma bioloogilise mitmekesisuse kadu märkimisväärselt.

Komisjon avaldas 2006. aasta mais nimetatud eesmärkide saavutamise strateegia. Strateegia peamine järeldus oli, et ELis on poliitiline raamistik juba suurel määral paigas – eelkõige NATURA 2000 kaitsealade võrgustiku näol. ELi prioriteet peab olema olemasolevate õigusaktide täielik ja tõhus rakendamine.

NATURA 2000 on Euroopa bioloogilise mitmekesisuse kaitsmise poliitika nurgakivi. See on looduskaitse näidismudel – teaduspõhine, õiguslikult täitmisele pööratav ja selle põhiüksuseks on ökosüsteem. Eesmärk on tagada, et kättesaadavaid ELi rahalisi vahendeid kasutatakse täielikult looduskaitseks neljas põhivaldkonnas: NATURA 2000 laiendamine merepiirkondadele, kaitstavate alade määramise lõpuleviimine liikmesriikides, mis on Euroopa Liiduga ühinenud alates 2004. aastast, ning kliimamuutuste poolt NATURA võrgustikule avaldatava mõju mõistmine ja seejärel sellele reageerimine.

Strateegias määratletakse valdkonnad, milles tuleks välja töötada uusi poliitilisi algatusi. Üks neist on kaubanduse poolt bioloogilisele mitmekesisusele avaldatava mõju arvestamine. Teine on ELi kava väljatöötamine võõrliikide probleemi lahendamiseks. Selleks et parandada otsuste tegemist ELi ja riiklikul tasandil, tuleb leida parem viis looduskapitali ja ökosüsteemi teenustega seotud kulude ja tulude hindamiseks.

Strateegias käsitletakse ka maailma bioloogilise mitmekesisuse kadumise probleemi, mille puhul on hoolimata bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni olulisest tööst saavutatud vähe edu. Probleemi suurus tähendab seda, et vaja on täiendavaid lähenemisviise ja kõige olulisem on leida viis, kuidas muuta bioloogilise mitmekesisuse kaitsmine majanduslikult huvipakkuvaks. Ainuüksi looduse omaväärtusele apelleerimisest ei piisa. EL töötab selle nimel, et parandada juurdepääsu geneetilistest ressurssidest saadavale kasule ja soodustada selle jagamist. See tähendab ka, et arenenud riigid peaksid suurendama bioloogilise mitmekesisuse projektide arendamiseks eraldatavaid summasid ja veelgi vähendama keskkonnale kahjulikke toetusi.

EL peab suurendama jõupingutusi raadamise peatamiseks, sest lisaks kliimamuutuste soodustamisele on see üks kõige olulisemaid maailma bioloogilise mitmekesisuse kadumise põhjuseid. Ebaseaduslik metsaraie on suur probleem ja komisjon alustas hiljuti metsaseaduse rakendamist, haldamist ja asjaomast kaubandust käsitleva kokkuleppe raames läbirääkimisi Malaisia, Ghana ja Indoneesiaga. Läbirääkimiste eesmärk on tagada, et partnerriikidest imporditud puit oleks raiutud seaduslikult. Komisjon esitab nimetatud protsessile täienduseks ettepaneku troopilise puidu turustamise kohta. Ka uurib komisjon uuenduslikke lähenemisviise ülemaailmse raadamise peatamiseks, näiteks majandusliku väärtuse omistamist.

Põhjatraalimine on tegevus, mis avaldab ookeanipõhjale äärmiselt hävitavat mõju ja kujutab endast märkimisväärset ohtu mere bioloogilisele mitmekesisusele. ÜRO Peaassamblee on tutvunud selle olulise tähtsusega probleemiga seotud olukorraga ja välja andnud suunised[16] ohualtide mere ökosüsteemide kaitseks ettenähtud meetmete kohta. Komisjon esitab ettepaneku õigusakti(de) kohta selle resolutsiooni rakendamiseks, kehtestades juriidilised nõuded põhjakalastusel kasutatavate püügivahendite mõju hindamise ja vältimise kohta, tundlike alade kindlaksmääramise ja kalastamiseks sulgemise kohta ning teabevahetuse kohta.

Komisjon eesmärk on jätkata koostööd liikmesriikidega, et seada sisse kogu maailma püügipiirkondade ökosüsteemipõhine majandamine ja lõpetada hävitav kalastamine avamerel. Euroopa Liit jätkab kaubandusliku vaalapüügi rahvusvahelise moratooriumi toetamist.

4.3. Keskkond, tervis ja elukvaliteet

Kuuenda tegevusprogrammi eesmärk on pakkuda „...keskkonda, kus saastetase ei kahjusta inimeste tervist ja keskkonda” [17].

ELi lähenemisviis inimeste tervist ohustavate keskkonnategurite piiramisele põhineb neljal õigusaktil: vee raamdirektiiv[18] (vastu võetud 2000. aastal), 2006. aasta määrus kemikaalide registreerimise, hindamise ja lubamise kohta (REACH)[19], menetluses olev ettepanek välisõhu kvaliteeti ja Euroopa õhu puhtamaks muutmist käsitleva direktiivi kohta[20] ja ettepanek pestitsiidide raamdirektiivi kohta[21].

Nimetatud algatused on kas suhteliselt uued või veel ELi institutsioonides käsitlemisel. Keskmise tähtajaga prioriteet on teha kõikide sidusrühmadega koostööd algatuste tõhusaks rakendamiseks.

Tuleb suurendada jõupingutusi vee raamdirektiivi riiklikuks rakendamiseks ja riikide ametiasutused peaksid eraldama selleks piisavalt vahendeid. Asulareovee puhastamist käsitleva direktiivi[22] ja põhjavett käsitlevate õigusaktide rakendamise parandamine vähendab edaspidi oluliselt punktreostust.

Õhusaastet käsitlevas temaatilises strateegias[23] esitatakse ettepanekuid väikestest osakestest vabanemise meetmete kohta ning käsitletakse muid õhusaaste vorme. Strateegias sätestatud eesmärkide elluviimine nõuab, et võetaks vastu direktiiv välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta ja seda seejärel rakendataks ning et võetaks vastu komisjoni toetusmeetmed (nagu õigusakt raskeveokite heitgaaside kohta) ja vaadataks läbi olemasolevad õigusaktid tööstusheitmete kohta (IPPC direktiiv).

REACH-määruse eesmärk on tagada inimeste tervise ja keskkonna kaitse kõrge tase, sealhulgas soodustada alternatiivsed meetodeid ainetest tulenevate ohtude hindamiseks, ning tagada ainete vaba ringlus siseturul, tõhustades samal ajal konkurentsivõimet ja uuendustegevust. See toob kaasa kemikaalide (ja uuenduslike ainete) omaduste parema ja varasema kindlakstegemise ning asjakohaste riskijuhtimismeetmete kindlakstegemise ja kohaldamise.

Selleks et kujundada keskkonnapoliitika järgmist põlvkonda, hindab komisjon, kas olemasolevates meetmetes on kõrvaldamist vajavaid lünki (nt mitme kemikaali koostoime). Komisjon jätkab subsidiaarsuse põhimõttest kinni pidades linnakeskkonna (kus elab üle 70% ELi kodanikest) parandamise viiside otsimist. Komisjon töötab ka selle nimel, et parandada avalikku teavet keskkonnareostuse ja tervistkahjustavate tagajärgede kohta.

4.4. Loodusvarad ja jäätmed

Kuuenda tegevusprogrammi eesmärk on „loodusvarade tõhusam kasutamine ja parem majandamine ning parem jäätmehooldus säästvamate tootmismallide ja tarbimisharjumuste loomiseks” [24].

Kaupade hinnatõus annab märku sellest, et loodusvarade varud on piiratud. ELi sotsiaalne ja majanduslik areng peab toimuma ökosüsteemide taluvuse piirides. Jäätmete hulga kasv jätkub ning äärmiselt murettekitavaks probleemiks jääb suutmatus kaotada seost majanduskasvu ning loodusvarade kasutamise, tarbimise ja jäätmete keskkonnamõju vahel.

Jäätmetekke vältimise ja jäätmete ringlussevõtu temaatilises strateegias[25] on sätestatud ELi edasise jäätmehoolduspoliitika alus. Eelseisvate aastate prioriteet on strateegia (sealhulgas kavandatud jäätmete raamdirektiivi[26], prügiladirektiivi ja jäätmesaadetiste määruse) rakendamine. Eriti pakilist tähelepanu pööratakse kõige ressursimahukamatele sektoritele (elamumajandus, transport ja toidutootmine) ja valdkondadele, kust on leitud rakenduslünki. Komisjon on pühendunud sellele, et peatada ohtlike jäätmete ebaseaduslik vedu kolmandatesse riikidesse, ja võtab vastu meetmed, mis on vajalikud ELi õigusaktide paremaks rakendamiseks kõnealuses valdkonnas.

Kuuenda tegevusprogrammi eesmärk on kaotada seos majanduskasvu ning keskkonna seisundi halvenemise vahel. Loodusvarade säästva kasutamise temaatilises strateegias[27] on sätestatud selle eesmärgi saavutamise pikaajaline raamistik ja astutud esimesi samme selles suunas, et muuta EL maailma kõige ressursitõhusamaks majanduseks.

Jäätmetekke vältimise ja jäätmete ringlussevõtu temaatiline strateegia ning sellega tihedalt seotud jäätmete raamdirektiivi läbivaatamine aitavad nimetatud eesmärgi saavutamisele kaasa. Neis rõhutatakse olelustsüklipõhise mõtteviisi tähtsust jäätmehierarhia rakendamisel; jäätmehierarhia kui jäätmepoliitika juhtpõhimõtte esimesed kolm astet vähenevas tähtsuse järjekorras on jäätmete tekke vältimine, jäätmete taaskasutamine ja jäätmete ringlussevõtt.

Komisjon esitab 2007. aastal ELi säästva tarbimise ja tootmise rohelise raamatu, mille eesmärk on muuta mittesäästlikke tarbimisharjumusi ja tootmismalle asjaomastes sektorites, võttes arvesse toodete mõju nende täieliku olelustsükli jooksul.

5. Väljavaated parema poliitika kujundamiseks

5.1. Tõhusam rahvusvaheline koostöö

Keskkonnapoliitika rahvusvaheline mõõde muutub mitmel omavahel seotud põhjusel järjest tähtsamaks. Paljud kõige tõsisemad keskkonnaprobleemid, näiteks kliimamuutused, on oma olemuselt ülemaailmsed. Euroopa keskkonna kvaliteet sõltub ka meie naabrite võetud lähenemisviisist. Vahemere, Läänemere ja Musta mere kvaliteeti õnnestub parandada ainult siis, kui tegutsetakse piirkondlikult[28].

Mõned globaliseerumise tahud, sealhulgas kaubanduse liberaliseerimine, võivad juhul, kui neid ei kontrollita, avaldada keskkonnale kahjulikku mõju. Samuti muutub järjest selgemaks seos keskkonna seisundi halvenemise ja ülemaailmse vaesuse ning keskkonna turvalisuse ja poliitilise julgeoleku vahel. Meie rahvusvaheliste partnerite säästva arengu toetamine aitab meil saavutada muid välispoliitilisi eesmärke, sealhulgas aastatuhande arengueesmärke. Selles kontekstis seatakse uues Euroopa arengukonsensuses ELi arengukoostöö esmaseks ja ülimaks eesmärgiks vaesuse väljajuurimine säästva arengu raames.

Euroopa on tihedalt asustatud ja majanduslikult arenenud maailmajagu, mis tähendab, et me kasutame keskkonnaressursse rohkem kui toodame. Sellega tuleb tegeleda, kui EL tahab vähendada oma osa ülemaailmses reostuses ja ressursside ammendumises. Samal ajal sõltume me kolmandate riikide keskkonnaressursside kasutamisest ja oleme väga huvitatud, et neid ressursse kasutataks säästvalt.

Kokkuvõttes tähendavad nimetatud kaalutlused seda, et Euroopa välismeetmetes tuleb keskkonnapoliitikat arvestada mitmel eri tasandil. Komisjon keskendub eelseisvatel aastatel järgmisele:

- Säästva arengu toetamine kogu maailmas ja keskkonnakaalutluste seadmine veelgi kesksemale kohale kogu ELi välispoliitikas – mitte ainult meie arenguabis, vaid ka kaubanduses ning ühises välis- ja julgeolekupoliitikas. Vastusena kontrollikoja 2006. aasta aruandele, milles juhiti tähelepanu arengupoliitika puudujääkidele, võetakse programmides ja projektides piisavalt arvesse keskkonnanõudeid[29] ja koostatakse uus keskkonnaintegratsiooni strateegia.

- Tõhus keskkonnadiplomaatia tähendab keskkonnaalaste eesmärkide sidumist muude rahvusvaheliste läbirääkimistega. Tuleb kasutada piirkondlike või kahepoolsete kaubandus- ja koostöökokkulepete kogu potentsiaali. EL jätkab säästva arengu küsimuste selgitamist Maailma Kaubandusorganisatsiooni läbirääkimistel. WTO mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste käimasolevas voorus üritab EL saavutada tulemusi keskkonnakaupade ja -teenustega kauplemise liberaliseerimise vallas. Lisaks töötab komisjon selle nimel, et tagada mitmel rahvusvahelisel foorumil (näiteks Maailma Kaubandusorganisatsioonis ja bioloogilise mitmekesisuse konventsioonis) võetud seisukohtade suurem ühtsus. Ka püüab komisjon tihendada koostöösuhteid peamiste rahvusvaheliste finantseerimisasutustega.

- Läbirääkimised vabakaubanduslepingute sõlmimiseks partneritega Aasias ja Ladina-Ameerikas annavad võimaluse edendada kauplemist säästva arengu põhimõtetele vastavate kaupade ja teenustega. EL kavatseb algavatel läbirääkimistel käsitleda konkreetseid kaubanduse liberaliseerimisega seonduvad kohustusi, millest tõuseb keskkonnale otsene tulu, ja mitmepoolsete keskkonnaalaste kokkulepete tõhusa rakendamisega seonduvaid kohustusi.

- Meie keskkonnapoliitika ja -nõuete selgitamine. ELi üks suuremaid panuseid keskkonnakaitsesse on olnud meie enda kõrgete nõudmiste levitamine. Tõhusad ettevalmistused võimaldasid 12 uuel liikmesriigil pärast laienemist vastu võtta ELi keskkonnapoliitika ja -normid[30]. Samasugune töö jätkub praeguste kandidaatriikide ja potentsiaalsete kandidaatriikidega. Kõik Euroopa naabruspoliitika raames koostatud tegevuskavad sisaldavad konkreetseid meetmeid hea keskkonnaalase juhtimistava, ELile lähenemise ja keskkonnamõõtme süvalaiendamise edendamiseks eri valdkondade tegevuspõhimõtetesse. Samuti tehakse tööd Venemaaga ELi keskkonnaalaste normide tutvustamiseks.

- Arengumaadele suunatud tehnosiirde ja/või ressursside ülekandmise toetamine, et motiveerida neid tegelema ülemaailmsete probleemide, näiteks kliimamuutustega. EL peaks võtma juhtrolli nimetatud põhimõtte toetamisel ning selle toimimiseks vajalike vahendite arendamises, mis hõlmavad ka intellektuaalse omandi õiguste toetamise korda. Arengumaadega koostöö edendamiseks kliimamuutustega kohanemise ja nende mõju leevendamise valdkonnas luuakse ülemaailmne kliimapoliitika liit.

- Koostöö ELi liikmesriikidega, et töötada välja piirkondlikud/riikide toetusstrateegiaid, milles käsitletakse piisavalt keskkonnaressursside ja loodusvarade majandamisega seotud küsimusi.

- Koos liikmesriikidega dialoogi tõhustamine olulisemate kiiresti areneva majandusega riikidega nagu Hiina, India, Brasiilia, Ukraina ja Lõuna-Aafrika Vabariik. Eelseisvate aastate prioriteet on minna dialoogilt üle ühisprogrammide väljatöötamisele ja rakendamisele ühist huvi pakkuvates valdkondades nagu kliimamuutused, jäätmehooldus ja ebaseaduslik raie.

- Rahvusvahelise keskkonnahaldamise parandamine, kusjuures prioriteet on luua ÜRO keskkonnaprogrammi (UNEP – United Nations Environment Programme) täiendamiseks suuremate volitustega ja piisava, prognoositava rahastamisega ÜRO Keskkonnaorganisatsioon (UNEO – UN Environment Organisation ).

- Loodusvarade Säästva Kasutamise Rahvusvahelise Komisjoni loomine ja bioloogilise mitmekesisuse ülemaailmse seiresüsteemi toetamine (eriti seoses metsadega).

- Tagamine, et Euroopa keskkonnapoliitika alaste probleemidega tegeletakse liikmesriikidega kooskõlastatult ka sellistes eriorganisatsioonides nagu Rahvusvaheline Mereorganisatsioon ja Rahvusvaheline Tsiviillennundusorganisatsioon.

5.2. Parema õigusloome põhimõtted keskkonnapoliitika kujundamisel

Parem õigusloome tähendab poliitiliste eesmärkide (näiteks keskkonnakaitse) võimalikult tõhusat saavutamist, vältides samal ajal tarbetut halduskoormust. Paremad ja lihtsamad õigusaktid on samuti üks paremaid viise õigusaktide rakendamise parandamiseks, mis omakorda parandab keskkonna kvaliteeti. Järgmistel aastatel keskendub komisjon parema õigusloome tugevdamisele keskkonnapoliitikas, astudes järgmisi samme:

- turu kasutamine keskkonnaalaste tulemuste saavutamiseks,

- olemasoleva õigusliku raamistiku lihtsustamine ja halduskulude vähendamine,

- igakülgne koostöö kodanikuühiskonnaga keskkonnapoliitika väljatöötamisel ja tihedate koostöösuhete loomine tööstuse esindajatega, selleks et edendada säästva arengu põhimõtete rakendamist,

- hea reguleerimistava levitamise edendamine ning

- aruandlusnõuete täiustamine, parandades samal ajal keskkonnaalase teabe kvaliteeti.

Turu kasutamine keskkonnaalaste tulemuste saavutamiseks

ELi keskkonnapoliitika aluseks on hästi kavandatud õigusloome, kuid ka turumehhanisme saab kasutada poliitika osana, et saavutada keskkonnaalaseid eesmärke kulutasuval viisil ja aidata kaasa õigusaktide tõhusale rakendamisele. Üks näide on heitkogustega kauplemise süsteem (ETS) ning komisjon võttis hiljuti vastu rohelise raamatu „Turupõhised vahendid keskkonnapoliitikas ja sellega seotud valdkondades”[31]. IPPC-direktiivi läbivaatamisel 2007. aastal kaalutakse samuti seda, kas turupõhiseid mehhanisme on võimalik kasutada õigusaktide rakendamise tugevdamiseks ja uuendustegevuse edendamiseks.

Turu kasutamine tähendab ka keskkonnakaupade ja -teenuste õige hindamise mehhanismi leidmist. Tähtis vahend, mis võib mõjutada tarbija käitumist, on keskkonnaga seotud maksude optimaalne kasutamine[32]. Nimetatud makse tuleb siiski kohaldada nii, et siseturg toimiks moonutusteta ja keskkonnakasu oleks maksimaalne. Samuti räägib paljugi selle kasuks, et nihutada maksukoormus valdkondadelt, mida EL püüab edendada (nt tööhõive), ressursside ja energia tarbimisele ja/või reostusele. EL on pühendunud ka keskkonnakahjulike toetuste likvideerimisele ning komisjon esitab nende kaotamist silmas pidades 2008. aastaks nimetatud toetuste sektorite kaupa reformimise kava.

Selles kontekstis on kasulik, kui poliitikakujundajad suudavad mõõta edusamme, jõukust ja heaolu, võttes arvesse sotsiaalseid ja keskkonnaalaseid kulusid ja tulusid. Sisemajanduse kogutoodang (SKT) on majandusedu enim tunnustatud mõõdupuu ja seda peetakse sageli inimarengu ja heaolu vaieldamatuks näitajaks. SKT abil mõõdetava majanduskasvu ja säästva arengu muude mõõtmete seos ei ole siiski enesestmõistetav[33]. Et selliseid küsimusi keskkonnaalaste arutelude keskmesse tõsta, rahastab komisjon 2007. aastal olulise tähtsusega konverentsi.

Komisjon teeb säästva arengu strateegias esitatud soovitustest lähtudes tööd selle nimel, et parandada toodete ja protsesside keskkonnatõhusust ning julgustada ettevõtteid ja tarbijaid neid omaks võtma. Komisjon teeb ettepaneku kasutada energiamärgistust lisaks elektriseadmetele ja autodele ka muudel tooterühmadel. Ka võtab komisjon juhtrolli keskkonnasäästlike riigihangete tulemuste korrapäraste kogu ELi hõlmavate võrdlusuuringute korraldamises, et ELi keskkonnasäästlike riigihangete keskmine tase jõuaks 2010. aastaks tasemele, mis on võrdne tasemega, mis on praegu saavutatud parimate tulemustega liikmesriikides.

Lihtsustamine, kodifitseerimine ja halduskoormuse vähendamine

Komisjon kavandab mitme tähtsa õigusakti läbivaatamist, et neid veelgi lihtsustada ja kodifitseerida ning halduskoormust vähendada. Läbivaatamise eesmärk on parandada kõnealuste õigusaktide tõhusust keskkonnaeesmärkide saavutamisel ning vähendada samal ajal ettevõtete haldus- ja rakenduskulusid.

Tihe koostöö sidusrühmadega

Komisjon jätkab keskkonnapoliitika kujundamisel tihedat koostööd kodanikuühiskonnaga. Keskkonnaküsimustes usaldab avalikkus kõige enam valitsusväliseid organisatsioone[34], kellel on tõhusa poliitika kavandamiseks oluline tehniline pädevus sageli olemas. Ka on nad hindamatu ühenduslüli poliitikakujundajate ja Euroopa kodanike vahel.

Parem lähenemisviis õigusloomele nõuab ka häid töösuhteid tööstusega, kes vastutab lõppkokkuvõttes enamiku keskkonnaalaste õigusaktide rakendamise eest. Paljud tööstusliidrid on arvestanud oma ärimudelites keskkonnaküsimusi ja komisjon asub nende juhtivate tööstusharudega pidama aktiivset dialoogi. Komisjon kasutab ettevõtete, ametiühingute ja valitsusväliste organisatsioonidega peetavat dialoogi ka selleks, et saada ettevõtetelt ulatuslikke vastuseid (nagu ettevõtete aruanded), mis lähevad kaugemale olemasolevatest minimaalsetest õiguslikest nõuetest.

Komisjon ja liikmesriigid peavad jätkama keskkonnahoidlike uuenduste ja keskkonnatehnoloogiate edendamist, kuna tööstusharud võivad keskkonnakaitse alasesse tegevusse olulise panuse anda. Selle võtmeks on keskkonnatehnoloogiate tegevuskava ja täiendavate meetmete täielik rakendamine. Komisjon püüab keskkonnasäästlike toodete, teenuste ja protsesside toetamist integreerida nii oma tööstus- kui ka keskkonnapoliitikasse. Euroopa Liidu teadus- ja tehnoloogiapoliitika 2008. aastal toimuval läbivaatusel tuleb pöörata keskkonnale veelgi suuremat tähelepanu.

Samuti tuleb parandada tööstuse jaoks kavandatud vabatahtlike vahendite (keskkonnajuhtimis- ja keskkonnaauditeerimissüsteem ning ökomärgis) toimimist. Nendel vahenditel on suur potentsiaal, kuid neid pole täielikult välja arendatud. Komisjon vaatab nimetatud süsteemid läbi, et soodustada nende kasutuselevõttu ja vähendada nende haldamisega kaasnevat halduskoormust.

Hea reguleerimistava edendamine

Komisjon parandab poliitika tõhususe järelevalvet ja toetab hea tava struktureeritumat levitamist. Euroopa Keskkonnaagentuuri teadusuuringud on näidanud, et mõnes liikmesriigis on keskkonnaalaste õigusaktide rakenduskulud palju väiksemad kui teistes liikmesriikides. Kui muudame parima tava üldiseks tavaks, vähendame selliseid kulusid ja suurendame oma poliitika keskkonnatõhusust.

Lihtsustatud ja parem keskkonnateave

Keskkonnapoliitika väljatöötamine ja rakendamine sõltub kindlast ja usaldusväärsest teabest keskkonna seisundi, sellele avaldatava surve ja mõju ning muutuste põhjustajate kohta. Praegu on keskkonnateemadega seotud teabe edastamine ja kajastamine ning teabe kvaliteet ebaühtlased. Teabe loomise ja vahetamise ajakohastamiseks tehtavaid jõupingutusi suurendatakse eelkõige ühise keskkonnateabe süsteemi (SEIS – Shared Environmental Information System) loomise abil, et tagada keskkonnapoliitika väljatöötamiseks ja rakendamiseks vajaliku teabe üldine kättesaadavus ning vältida samal ajal liikmesriikide ametiasutuste tarbetut halduskoormust.

5.3. Poliitika integreerimise soodustamine

Keskkonnaküsimuste integreerimine muudesse poliitikavaldkondadesse on üks keskkonnapoliitika peamisi põhimõtteid. See on sätestatud ELi asutamislepingu artiklis 6, kuid kõikjal ei ole saavutatud ühesugust edu. Põllumajandussektoris on viimase 15 aasta jooksul toimunud olulised reformid, mille tulemusena on põllumajandustootjates hakatud nägema looduse valvajaid. Keskkonnaküsimuste integreerimine muudesse valdkondadesse on siiski olnud vähem edukas. Cardiffi protsess, mis algatati 1998. aastal sellise integratsiooni institutsionaliseerimiseks, ei ole ootusi täitnud.

Mõju hindamine on nüüd poliitika kujundamise protsessi tavapärane osa ning muude poliitikavaldkondade keskkonnamõju hindamises on rohkelt arenguruumi. Komisjon on pühendunud sellele, et parandada kõnealuse hindamise võimet mõõta poliitiliste ettepanekute keskkonnaalast, majanduslikku ja sotsiaalset mõju. Mõju hindamise komiteest saab oluline vahend selle saavutamiseks ja tuleks eraldada piisavalt ressursse tagamaks, et mõju hindamisel hinnataks alati mõju säästvale arengule.

Selleks et parandada keskkonnamõju hindamist riikide tasandil, vaatab komisjon läbi keskkonnamõju hindamist ja strateegilist keskkonnamõju hindamist käsitlevate direktiivide tõhususe. Komisjon püüab kõnealuseid menetlusi kiirendada, kuid samal ajal tagada, et keskkonnakaitse ei satuks ohtu[35].

Komisjon uurib kõiki võimalusi võtta keskkonnakaalutlusi veelgi enam arvesse kõigi teiste poliitikavaldkondade, nagu näiteks põllumajandus- ning teadus- ja arengupoliitika, tegevuspõhimõtete väljatöötamisel. ELi rahastatavad kavad ja projektid peavad vastama ELi õigusele, sealhulgas keskkonnaõigusele. Täidetavad tingimused on tõhusalt soodustanud keskkonnaküsimuste integreerimist ühisesse põllumajanduspoliitikasse ja komisjon uurib, kas nimetatud vahendit saaks laiendada muudele poliitikavaldkondadele, näiteks kalandusele ja transpordile.

Komisjon loob poliitika integreerimise probleemi lahendamiseks strateegilise raamistiku. Komisjon pöörab keskkonna kvaliteedi parandamiseks erilist tähelepanu neile sektoritele, milles on suurim arenguvaru poliitikate koostoimeks (põllumajandus, kalandus, transport, energeetika, regionaal- ja tööstuspoliitika ning ELi välissuhted). Liikmesriikide tasandil peaksid nõukogu erinevad koosseisud esitama aastaaruandeid selle kohta, kuidas nad on täitnud kohustust integreerida keskkonnaküsimused oma töösse.

5.4. Parem rakendamine ja jõustamine

Pärast 35 aastat väldanud õiguslikku arengut on ühise keskkonnapoliitika raamistik nüüd paigas. Kaebuste ja rikkumismenetluste suur arv annab siiski märku sellest, et keskkonnaalaste õigusaktide rakendamine ei ole kaugeltki rahuldav. Keskkonnaalaste eesmärkide saavutamine on võimalik üksnes siis, kui on tagatud ühenduse õigustiku õige rakendamine. Tõhus rakendamine on ka parema õigusloome keskne element, mis on vajalik konkurentsimoonutuste vältimiseks ja ühtse turu tõrgeteta toimimiseks. See on eriti tähtis laienemisjärgne väljakutse – uued liikmesriigid peavad ühenduse õigustiku ühekorraga omaks võtma. Komisjon teeb liikmesriikidega koostööd, et suurendada keskkonnaasutuste üldist võimet rakendada edukalt ELi standardeid.

Ka julgustab komisjon liikmesriike kasutama ELi tasandi rahastamisvõimalusi tagamaks, et erinevate vahendite[36] raames tehtavad kulutused soodustaksid ELi keskkonnaalaste õigusaktide paremat rakendamist.

Komisjon koostab 2007. aastal EÜ keskkonnaõiguse rakendamise ja jõustamise muudetud strateegia. Kõnealune strateegia keskendub eelkõige kindlakstehtud süstemaatilistele rakendamistõrgetele ning julgustab kasutama õiguslikke ja mitteõiguslikke vahendeid läbisegi.

Võttes arvesse Euroopa Kohtu asjakohast otsust[37] ja asja pakilisust, mille näiteks oli mürgiste jäätmete surmavate tagajärgedega mahalaadimine Elevandiluurannikul, on komisjon teinud ettepaneku direktiivi kohta, mis käsitleb keskkonna kaitsmist kriminaalõiguse kaudu[38] ja mille eesmärk on parandada keskkonnakuritegude ennetamist ja nende eest süüdistuste esitamist.

6. Järeldused

Pool sajandit väldanud Euroopa ülesehitamise järel on ELi keskkonnapoliitika muutunud üheks tema olulisematest saavutustest. Kahjulikud heited õhku ja vette on oluliselt vähenenud, jäätmehooldus on paranenud ja ohtlikke keemilisi aineid on vähem. Kõik see on parandanud inimeste tervist. See on aidanud Euroopa tööstusel saada ülemaailmseks liidriks mitmes kiire majanduskasvuga sektoris ja loonud miljoneid töökohti.

Hoolimata saavutatud edust tuleb ELi ambitsioone suurendada. aastal võeti vastu viies keskkonnaalane tegevusprogramm pealkirjaga (1992) „Säästvuse suunas” ja 1999. aastal sätestati säästev areng Euroopa Liidu asutamislepingupõhise eesmärgina. EL ei ole siiski veel teel säästva keskkonnaarengu suunas. Põhiküsimustes, milleks on keskkonnaküsimuste integreerimine muudesse poliitikavaldkondadesse ja ELi õigusaktide rakendamise parandamine, on saavutatud üksnes osalist edu. Paljud keskkonnasurved isegi suurenevad: kasvuhoonegaaside heited ülemaailmsel tasandil kasvavad, bioloogilise mitmekesisuse kadumine kiireneb, reostusel on ikka veel suur mõju inimeste tervisele, ELis tekkivate jäätmete hulga kasv jätkub ja meie ökoloogiline jalajälg suureneb pidevalt.

Kliimamuutused, bioloogiline mitmekesisus, tervis ja ressursside kasutamine jäävad kõige olulisemateks keskkonnaalasteks väljakutseteks ning kuues tegevusprogramm on ikka veel õige raamistik ühenduse tasandil edaspidi võetavate meetmete jaoks. EL on tegevusprogrammis esitatud meetmete vastuvõtmisega üldiselt järjel. Praegu, kui kümneaastasest programmist on kulunud viis aastat, on siiski veel liiga vara, et näha enamiku kuuenda tegevusprogrammi raames kavandatud meetmete tulemusi. Paljud meetmed on vastu võetud alles hiljuti ja rakendamise tagamine on seepärast komisjoni otsene prioriteet.

Värskeima teadusolukorra ülevaade näitab mitut lünka kuuendas tegevusprogrammis sätestatud eesmärkide ja nende saavutamiseks kehtestatud meetmete vahel. Kõnealustes valdkondades tuleb olemasolevaid meetmeid tugevdada või võtta vastu uued meetmed.

Keskkond on poliitikavaldkond, kus EL saab tuua oma kodanikele konkreetset kasu paremate elu- ja töötingimuste näol. Ka on see poliitikavaldkond, mille puhul Euroopa kodanike valdav enamus toetab täiendavate ja veelgi tõhusamate meetmete võtmist. Ajal, mil EL tähistab oma esimest 50 aastat (ja mõtleb järgmisele 50 aastale), on selge, et Euroopa projektis on tähtsaimal kohal sellise poliitika väljatöötamine ja rakendamine, mis suudab Euroopa keskkonda tõhusalt kaitsta. Ajavahemikul kuni 2012. aastani on selle töö keskmes kuuenda tegevusprogrammi rakendamine ja sellele tuginev edasine tegutsemine keskkonnavaldkonnas.

[1] Spetsiaalne Eurobaromeeter 217 „Euroopa kodanike suhtumine keskkonda”, välitöö novembris 2004, avaldatud aprillis 2005.

[2] 2006. aasta mai Eurobaromeetri uuring näitas, et 72% Euroopa kodanike arvates tuleb keskkonna kaitsmiseks teha rohkem otsuseid Euroopa tasandil.

[3] Otsus 2002/1600//EÜ (EÜT L 242/1, 19.9.2002).

[4] Peamine teadusaruanne, mida teatise koostamisel kasutati, on Euroopa Keskkonnaagentuuri aruanne keskkonna seisundi kohta „Olukord ja väljavaade (2005)”, aga pärast kuuenda tegevusprogrammi avaldamist on paranenud teaduslik arusaam keskkonnaalaste probleemide ulatusest ja pakilisusest – eriti tänu rahvusvahelisele kliimamuutuste töörühmale (IPCC – International Panel on Climate Change ), sir Nicholas Sterni aruandele kliimamuutuste majandusliku mõju kohta ning aastatuhande ökosüsteemi hinnangu avaldamisele.

[5] Euroopa Ülemkogu, 9. juuni 2006, dokument 10917/06.

[6] Vt kuuenda tegevusprogrammi artikli 2 lõiget 2.

[7] Nimetatud summa ei sisalda õhusaaste poolt ökosüsteemidele ja põllumajandustoodangule tekitatud kahju maksumust.

[8] Euroopa Komisjon, keskkonna peadirektoraat, „Keskkonnasäästliku tootmise sektor, selle maht, töötajate arv, perspektiivid ja takistused kasvuks laienenud ELis”, september 2006, lõpparuanne.

[9] Vt kuuenda tegevusprogrammi artikli 2 lõiget 2.

[10] Otsus 2002/358//EÜ (EÜT L 130/1, 15.5.2002).

[11] Direktiiv 2003/87/EÜ (ELT L 275/32, 25.10.2003).

[12] Kyoto protokolli kohaselt on EL kohustatud vähendama kasvuhoonegaaside heiteid 2008.–2012. aastaks 8% võrra võrreldes 1990. aasta tasemega.

[13] Seda eelkõige uutes liikmesriikides, kus on märkimisväärne energiasäästuvaru.

[14] Esimese põlvkonna biokütused, mida toodetakse peamiselt toidukultuuridest kõige tõhusamaid tootmismeetodeid kasutades, toovad kaasa kasvuhoonegaaside heidete vähenemise (heited on 30–50% väiksemad kui traditsioonilistel kütustel, mida nad asendavad). Kasvuhoonegaaside heidete vähenemine ja üldine keskkonnamõju sõltuvad siiski tootmisviisidest, sealhulgas lähteainetena kasutatud kultuuridest. Arengumaades võib kultuuride kasvatamine esimese põlvkonna biokütuste saamiseks suurendada survet raadamiseks, kui selle jaoks hakatakse rohkem metsa maha raiuma. Eeldatakse, et teise põlvkonna biokütuste kasutamisel saavutatakse kasvuhoonegaaside heidete suurem vähenemine (kuni 90%).

[15] http://ec.europa.eu/environment/climat/pdf/cc_factsheet_aug2005.pdf

[16] Resolutsioon 61/105.

[17] Vt kuuenda tegevusprogrammi artikli 2 lõiget 2.

[18] Direktiiv 2000/60/EÜ (ELT L 327/1, 22.12.2000).

[19] 18. detsembri 2006. aasta määrus nr 1907/2006 (ELT L 396/1, 30.12.2006).

[20] KOM(2005) 447, 21.9.2005.

[21] KOM(2006) 373, 12.7.2006.

[22] 21. mai 1991. aasta direktiiv 91/271/EMÜ (EÜT L 135, 30.5.1991).

[23] KOM(2005) 446, 21.9.2005.

[24] Vt kuuenda tegevusprogrammi artikli 2 lõiget 2.

[25] KOM(2005) 666, 21.12.2005.

[26] KOM(2005) 667, 21.12.2005.

[27] KOM(2005) 670, 21.12.2005.

[28] KOM(2007) 160 „Musta mere sünergia – uus piirkondlik koostööalgatus”.

[29] Euroopa Kontrollikoja eriaruanne nr 6/2006: komisjoni arengukoostöö keskkonnaaspektid.

[30] Puhasmõju on ELi keskkonna seisundit märkimisväärselt parandanud.

[31] KOM(2007)140, 28.3.2007.

[32] Majanduskasv, konkurentsivõime, tööhõive – väljakutsed ja võimalused 21. sajandi eel – valge raamat, KOM(93) 700, 10. peatükk.

[33] SKT ei mõõda näiteks majanduskasvu jätkusuutlikkust ja riik võib saavutada ajutiselt kõrge SKT loodusvarade liigse kasutamise või investeeringute väära jagamise teel. Isegi looduskatastroofid nagu Lõuna-Aasia tsunami või orkaan Katrina võivad avaldada SKTle (loomuvastaselt) soodsat mõju.

[34] EUROBAROMEETER 217 „Euroopa kodanike suhtumine keskkonda” (aprill 2005).

[35] Näiteks võrkude ühendamise prioriteetplaanis, mis on komisjoni 10. jaanuaril 2007 vastu võetud energiapaketi osa, tegi komisjon ettepaneku lühendada üleeuroopalist huvi pakkuvate TEN-projektide planeerimis- ja loamenetlusi kuni viie aastani.

[36] Ühtekuuluvuspoliitika vahendid, Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfond, Euroopa Regionaalarengu Fond, Euroopa Sotsiaalfond, Euroopa Kalandusfond, teadusuuringute ning konkurentsivõime ja uuendustegevuse raamprogrammid ning uus ühtne keskkonnavahend LIFE+.

[37] C-176/03, 13. september 2005.

[38] KOM(2007) 51.