ÜPP 2014–2020 seire- ja hindamisraamistikus, mis on kehtestatud horisontaalmäärusega5, on sätestatud, et ÜPP tulemuslikkust hinnatakse seoses ÜPP kolme üldeesmärgiga:

ÜPP 2014–2020 raames on ette nähtud, et komisjon esitab 31. detsembriks 2018 esialgse aruande, milles käsitletakse ühise seire- ja hindamisraamistiku rakendamist ning ÜPP tulemuslikkuse esimesi tulemusi, ning lõplikku hinnangut ÜPP 2014–2020 kohta on oodata 2021. aastal. Käesolev aruanne avaldatakse enne ettenähtud tähtaega, et seda saaks arvesse võtta 1. juunil 2018 ÜPP kohta vastu võetud seadusandlike ettepanekute üle peetavas arutelus, ning selle avaldamisega kaasneb terve hulga asjakohaste näitajate levitamine .

Ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP) reformimisel 2013. aastal kehtestati ühine seire- ja hindamisraamistik, et mõõta ÜPP rakendamise tulemuslikkust aastatel 2014–2020, tuua välja ÜPP edusammud ja suurendada selle rakendamise tõhusust . See raamistik hõlmas esmakordselt nii ÜPP esimest sammast (otsetoetused ja turukorraldusmeetmed ) kui ka teist sammast (maaelu areng ) ning ÜPP horisontaalseid meetmeid (nt nõuetele vastavus).

Kuna ELi hinnad on lähenenud maailmaturuhindadele, siis ELi eksporditoetusi enam ei kasutata ja sekkumiskavu ei rakendata enam nii sageli kui 20 aasta eest. ÜPP raames rakendatakse nüüd turu turvaabinõusid ja toetatakse hindu sektorites, kus esineb ülamäärane ja erandlik hinnalangus. Hinnad on püsinud viimastel aastatel enamikus sektorites sekkumishinnast tublisti kõrgemad, välja arvatud lõssipulber, mille hinnad langesid 2015. ja 2016. aastal sekkumishinna tasemest madalamale, mis tõi kaasa riikliku sekkumise, mille raames osteti kokku vastavalt 2 % ja 23 % ELi kogu lõssipulbritoodangust.

Ehkki maailmaturu hindade volatiilsus mõjutab ELi põllumajandustootjaid nüüd rohkem, on hinnavolatiilsus jätkuvalt väiksem kui peamistel konkurentidel: nt pehme nisu puhul oli see 2015.–2017. aastal 6,8 %, samal ajal kui maailmaturul oli vastav näitaja 10 %.

ELi põllumajanduslike toiduainete eksport suurenes viimasel kümnendil peaaegu kaks korda, jõudes 2017. aastaks 138 miljardi euroni, mis aitas suurendada kaubandusbilansi ülejääki 20,5 miljardi euroni (+28 miljardit eurot võrreldes 2007. aastaga). ELi eksport moodustab kogu maailma põllumajanduslike toiduainete ekspordist ligikaudu 17 % ja see näitaja on püsinud aja jooksul võrdlemisi muutumatu.

ÜPP on läbinud mitu reformi oma turule orienteerituse suurendamiseks: toodete toetamiselt (hindade kaudu) on mindud üle tootjate toetamiseni (kasutades sissetulekutoetusi, peamiselt tootmiskohustusega sidumata toetusi). Selle üleminekuga vähenes lõhe ELi ja maailmaturu hindade vahel, tänu millele suurenes aja jooksul ELi konkurentsivõime ja paranesid ELi kaubandustulemused: peamiste põllumajandustoodete puhul langes ELi ja maailmaturu hindade suhe (kaalutud keskmine) 2007. aasta 140 %-lt 2017. aastaks 113 %-le.

Siinkohal on asjakohane kutsuda üles ettevaatusele. ÜPP tulemuslikkuse hindamisel on vaja eraldada poliitika mõju muudest mõjutavatest teguritest (kontekstist tulenevad asjaolud, muud seonduvad poliitikavaldkonnad jne). Mõõta tuleb nn puhasmõju. Seda tehakse tavaliselt hindamise teel. Praeguses etapis on selliseks hindamiseks olemas piiratud kogus teavet, sest viimast ÜPP reformi hakati ellu viima alles 2015. aastal. Viivitusi on esinenud ka mõjunäitajate (ja taustnäitajate) kättesaadavaks tegemisel. Mitme näitaja puhul on kõige värskemad andmed 2012. või 2013. aasta kohta, olles seega pärit ÜPP 2013. aasta reformi elluviimise eelsest ajast. Lisaks kulub mõne mõjunäitaja mõju avaldumiseks rohkem aega, mis muudab ÜPP puhasmõju väljaselgitamise keeruliseks.

Olemasolevate andmeallikate kasutamine ja teatavate näitajate puhul nõutav üksikasjalikkus mõjutavad andmete kättesaadavaks tegemise aega ja sagedust. Näiteks Eurostati tehtavatel põllumajanduslike majapidamiste struktuuriuuringutel põhinevaid andmeid kogutakse iga kolme aasta tagant ja need muutuvad kättesaadavaks poolteist aastat pärast vaatlusaastat. Samamoodi põhineb mõni keskkonnanäitaja perioodilistel uuringutel, näiteks mulla kvaliteediga seotud näitajaid kogutakse viieaastase vahega ja kõige uuem teave on 2012. aasta kohta.

Teise samba puhul kogutakse seireandmed rakendamisaruannetest, mille liikmesriigid esitavad iga aasta juunis eelmise aasta kohta. Need aruanded sisaldavad väljund-, tulemus- ja sihtnäitajate väärtusi. Lisaks pidid liikmesriigid 2017. aastal (ja peavad ka 2019. aastal) esitama täiustatud rakendamisaruande, mis sisaldab hindamise käigus saadud lisateavet. Peale selle kogutakse teavet kulutuste kohta kord kvartalis Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi kuludeklaratsiooni kaudu. Maaelu arengu valdkonnas on näitajatega seotud andmed kättesaadavad 2015. aasta kohta ja kuni 2016. aasta lõpuni .

Esimese samba puhul on väljundnäitajad kättesaadavad põllumajandusturu korralduse ja järelevalve infosüsteemi, Euroopa põllumajandusfondide maksetega seotud andmeid sisaldava andmebaasi CATS ning põllumajandustoetustele tehtavaid kulutusi kajastava infosüsteemi AGREX kaudu. Andmed on kättesaadavad 2015. ja 2016. ning osaliselt 2017. aasta kohta.

Vältimaks toetusesaajatele ja liikmesriikidele täiendava halduskoormuse tekitamist, on näitajad määratud võimaluste piires kindlaks nii, et andmete kogumisel saab kasutada olemasolevaid kanaleid . Ühises seire- ja hindamisraamistikus kasutatavate mitmesuguste andmeallikate hulka kuuluvad liikmesriikide teated, Eurostati esitatud Euroopa statistika ja Euroopa Keskkonnaameti kogutud andmed.

Paari viimase aasta kogemustest on näha, et vajaduse korral on turumeetmed olemas ja neid on võimalik hinnalanguse peatamiseks rakendada. Vastusena impordikeelule, mille Venemaa kehtestas 2014. aastal, võeti kasutusele erakorralised meetmed, nagu eraladustamistoetus ja turult kõrvaldamine.

Põllumajandustulu

Üks ÜPP põhieesmärke on aidata suurendada põllumajandusettevõtete tulu ja piirata selle kõikuvust. Põhivahend põllumajandusettevõtete tulu kindlustamisel on otsetoetused, millest enamik on tootmiskohustustega sidumata.

2016. aastal ulatusid otsetoetused keskmiselt peaaegu 6 200 euroni toetusesaaja kohta ja moodustasid EL 28s põllumajanduslikust ettevõtjatulust 44 %, jagunedes eri liiki ja eri suurusega põllumajandusettevõtete lõikes erinevalt. Mõnes sektoris (veiseliha, lambad, oliivid) ja piirkonnas (looduslikust eripärast tingitud piirangutega alad) moodustavad otsetoetused isegi suurema osa tulust, aidates põllumajandusettevõtetel jätkata oma tegevust kogu ELi territooriumil ja panustades sel viisil maapiirkondade elujõulisusesse. Põllumajandustulu nendes sektorites ja piirkondades jääb siiski allapoole ELi keskmist. Sektorites, kus hinnavolatiilsus on suur, aitavad otsetoetused põllumajandustootjatel paremini toime tulla hinnalangusega. Ühes hiljutises maailmapanga aruandes jõuti järeldusele, et ÜPP abil suureneb tegelikult põllumajandusettevõtete tulu ning väheneb lõhe põllumajandustulu ja muudes majandussektorites saadava palga vahel .

ÜPP 2013. aasta reformiga pakuti välja ka mitu riskijuhtimisvahendit: kindlustusmaksed, usaldusfondid ja äsja kasutusele võetud vahend sissetuleku stabiliseerimiseks. Nende piiratud kasutamise tõttu (2016. aastal osales ELi riskijuhtimiskavades vaid 0,5 % põllumajanduslikest majapidamistest) pakuti nn koondmääruses välja mõned muudatused. Ühes hiljutises uuringus riskijuhtimise kohta ELi põllumajanduses leiti, et Euroopa põllumajandustootjad puutuvad üha enam kokku riskidega, kuid riskijuhtimisvahendite kättesaadavuses on vajakajäämisi. Kõige sagedamini kasutatav vahend on endiselt kindlustus; usaldusfondide kättesaadavus ja kasutamine on piiratum .

Põllumajanduse tootlikkus

Põllumajanduse tootlikkus väljendatuna koguteguritootlikkusena kasvab pidevalt, kuid aeglaselt (viimasel viiel aastal +0,7 % aastas), kusjuures seda suurendab eeskätt tööviljakuse kasv.

ÜPP tootmiskohustusega sidumata toetustel ja arengutoetustel on positiivne seos põllumajanduse tootlikkuse kasvuga töötaja kohta (erinevalt tootmiskohustusega seotud toetustest). ÜPP toetused parandavad põllumajandustootjate juurdepääsu laenudele ja vähendavad riskipositsiooni, ning see võimaldab neil rohkem investeerida .

Tootlikkuse pikaajalise kasvu puhul on määrav tegur innovatsioon. Innovatsiooni kasutuselevõtu kiirendamiseks lõi komisjon 2012. aastal põllumajanduse tootlikkusele ja jätkusuutlikkusele keskenduva Euroopa innovatsioonipartnerluse (vt punkt 3.4).

Loodusvarade säästev majandamine ja kliimameetmed

ÜPP aitab oma erinevate meetmete koondmõju kaudu mitmel viisil kaasa loodusvarade säästvale majandamisele ja kliimameetmete võtmisele. Nende meetmete hulka kuuluvad nõuetele vastavus (kohaldatakse 90 %-l kasutataval põllumajandusmaal), otsetoetused (keskkonnasäästlikumate põllumajandustavade rakendamine 77 %-l kasutataval põllumajandusmaal ) ning konkreetsetele keskkonnaeesmärkidele suunatud maaelu arengu meetmed, millele lisandub põllumajandustootjate nõustamise toetus ning Euroopa innovatsioonipartnerluse ja selle töörühmade uuendustegevuse toetus.

Põllumajanduslik tootmine mõjutab keskkonda, kuid mängus on ka muud tegurid. Kuna värskeid andmeid keskkonnanäitajate kohta napib ja keskkonnamõju avaldumine on sageli pikaajaline protsess, on keskkonna valdkonnas keeruline kindlaks teha otsest seost ÜPP sekkumise ja selle sekkumise tegeliku tulemuse vahel. Tänu mullaharimisel tekkiva dilämmastikoksiidi heite kahanemisele (eelkõige lämmastikväetiste kasutamise vähenemise tulemusel) ja soolesisesest fermentatsioonist tuleneva heite kahanemisele (kariloomade arvu üldise vähenemise tulemusel) on põllumajanduse põhjustatud kasvuhoonegaaside heide vähenenud alates 1990. aastast üle 20 %, moodustades 2016. aastal ELi kasvuhoonegaaside koguheitest 12 %. Viimasel kümnendil on heite vähenemine siiski seiskunud ja praegu on heite suurus umbes 490 miljonit CO2-ekvivalenttonni. Vastupidiselt levinud arvamusele on rohu- ja põllumaadelt pärit heide endiselt positiivne, ehkki see väheneb (2006.–2016. aastal –15 %). Selle peamised põhjused on maa muutmine põllumaaks ja rohumaade majandamise tavad, kuid liikmesriikide vahel on märgata suuri erinevusi. Peale selle on kahel viimasel aastal suurenenud põllumajandusest pärit ammoniaagiheide (+10 %). Nendest keskkonnanäitajatest on näha, et keskkonnaprobleemid on endiselt alles ja tulevase ÜPP raames tuleks rohkem ära teha.

Otsetoetuste puhul kehtestatud kolme keskkonnasäästlikkuse suurendamise nõude eesmärk on parandada ÜPP tulemuslikkust keskkonna- ja kliimaeesmärkide saavutamisel ning tagada ELi põllumajanduse pikaajaline jätkusuutlikkus. Need nõuded on

1) ökoloogilise kasutuseesmärgiga maa-alad, mille eesmärk on eelkõige kindlustada põllumajandusettevõtetes elurikkus ja seda suurendada;

2) püsirohumaade säilitamine eesmärgiga toetada CO2 sidumist, toetada elurikkust, vältida mullaerosiooni ja kaitsta mulla kvaliteeti;

3) põllukultuuride mitmekesistamine, eelkõige mulla kvaliteedi parandamiseks.

Samas on keskkonnasäästlikkuse suurendamist kritiseeritud lisakoormuse tõttu, mille see põllumajandustootjatele ja haldusasutustele võrreldes saavutatava keskkonnatulemusega toob. Ühes hiljutises hindamisuuringus, milles käsitletakse kliimat ja keskkonda säästvate põllumajandustavadega seotud toetusi, kinnitatakse, et praegu liikmesriikides ja põllumajandustootjate seas toimuvat keskkonnasäästlikkuse suurendamist oleks võimalik tõhustada, et saavutada paremini selle eesmärgid.

Maaelu arengu meetmete puhul hõlmavad elurikkust ja/või maastikke toetavad lepingud 13 % kasutatavast põllumajandusmaast, veemajanduse parandamist käsitlevad lepingud 9 % kasutatavast põllumajandusmaast, mullaerosiooni vältimist ja mullaharimise parandamist käsitlevad lepingud 9 % kasutatavast põllumajandusmaast ning kasvuhoonegaaside heite ja/või ammoniaagiheite vähendamisele suunatud lepingud 1 % kasutatavast põllumajandusmaast. Peale selle on 7 % kasutatavast põllumajandusmaast mahepõllumajandusmaa. Liikmesriigid on mõõtnud mõju suurust üsna vähe, sest nende sõnul oli 2016. aastal toimunud hindamise ajal liiga vara vaadelda maaelu arengu programmide mõju keskkonnamõju näitajate väärtustele .

ÜPP reformimisel nähti ette, et liikmesriigid peaksid eraldama vähemalt 30 % teise samba vahenditest kliimamuutuste leevendamise ja keskkonnaprobleemide lahendamise meetmetele . 2016. aastal läksid liikmesriigid kulutuste tegemisel sellest kohustusest märksa kaugemale, eraldades kõnealustele meetmetele ELis keskmiselt 67 % vahenditest, kusjuures kõige rohkem panustati selle eesmärgi saavutamisse toetusega, mida anti looduslikust eripärast tingitud piirangutega või muude piirangutega aladele (30 %) ning põllumajanduse keskkonna- ja kliimameetmetele (18 %).

Selle konkreetse ÜPPst tuleneva kohustuse kõrval, mida täidetakse liikmesriikide tasandil, leppisid nõukogu ja Euroopa Parlament kokku, et vähemalt 20 % ELi eelarvest aastateks 2014–2020 tuleks kulutada kliimaga seotud meetmetele, millesse panustaksid eri poliitikavaldkonnad . ÜPP-l on selle eesmärgi saavutamiseks tehtavates jõupingutustes oluline roll. Tuginedes kliimamuutustega seotud kulutuste jälgimise metoodikale, mis on praeguse programmitöö perioodi jaoks kindlaks määratud kooskõlas OECD nn Rio markeritega, on ÜPP panus kliimamuutustega tegelemisse hinnangute kohaselt 26 % ehk 102,8 miljardit eurot.