Vastavalt ELi 2020. aasta eesmärkidele taastuvenergia osatähtsus kasvab. Iga liikmesriik võttis oma riikliku taastuvenergia tegevuskava raames vastu taastuvenergia eesmärgi kütte ja jahutuse valdkonnas. Enamikul liikmesriikidel on võimalik oma eesmärk saavutada; mõnes liikmesriigis toimub üleminek kavandatust kiiremini . Taastuvate energiaallikate osakaal kütmiseks kasutatavas energias on suurim Balti- ja Põhjamaades (alates 43 %st Eestis kuni 67 %ni Rootsis). Kütteks kõige laialdasemalt kasutatav taastuv energiaallikas on praegu biomass, moodustades kõigist sellistest energiaallikatest ligikaudu 90 %. Komisjon esitab 2016. aasta lõpus bioenergia jätkusuutlikkuse meetmed, milles võetakse arvesse bioenergia mõju keskkonnale, maakasutusele ja toidutootmisele.

Küte ja jahutus, mille osa energia lõpptarbimisest oli 2012. aastal 50 % (546 miljonit naftaekvivalenttonni), on ELi suurim energiasektor. Eeldatavalt jääb see nii ka edaspidi.

Kütte ja jahutuse arukam ja säästlikum kasutamine on võimalik, kuna tehnoloogia selleks on olemas. Meetmeid saab rakendada kiiresti, ilma eelneva investeerimiseta uude taristusse, ning need toovad olulist kasu nii majandusele kui ka üksiktarbijatele, eeldusel et (kodumajapidamiste) tarbijad saavad endale lubada investeeringuid või et neil on võimalik saada selleks vajalikku rahastust.

45 % küttele ja jahutusele kuluvast energiast ELis kasutatakse eluasemesektoris, 37 % tööstuses ja 18 % teenustesektoris. Igas sektoris on võimalik vähendada nõudlust, suurendada tõhusust ja minna üle taastuvatele energiaallikatele.

Hoonete energiatõhusamaks renoveerimise takistused

Hooned (ja nendes elavad inimesed) on kütte ja jahutuse peamised tarbijad. Külmema kliimaga piirkondades moodustab ruumide kütmine rohkem kui 80 % kütte ja jahutuse kogutarbimisest. Soojema kliimaga piirkondades on kõige olulisem ruumide jahutamine, mis on tõusuteel.

Hoonete halva kvaliteedi tõttu esineb sageli sooja- või külmakadu. Kaks kolmandikku ELi hoonetest on ehitatud ajal, mil energiatõhususe nõudeid oli vähe või need puudusid; enamik neist hoonetest on alles veel 2050. aastal. Suurt kokkuhoidu on võimalik saavutada lihtsa renoveerimisega, näiteks pööningu, seinte ja vundamendi soojustamisega, ning kahe- või kolmekordse klaasiga akende paigaldamisega. Neid töid on kõige odavam teha muude ehitustööde käigus. Energianõudlust vähendavad ka looduspõhised lahendused, näiteks hästi läbimõeldud haljastus ning murukatused ja -seinad, mis pakuvad hoonetele isolatsiooni ja varju, vähendades vajadust kütmise ja jahutamise järele.

Hoonete eri omandivormide tõttu on nende energiatõhusaks renoveerimise soodustamiseks vaja erinevaid meetmeid.

Ligikaudu 70 % ELi rahvastikust elab eraomandis olevates elamutes. Omanikud sageli loobuvad kulutasuvast renoveerimisest, sest nad ei ole teadlikud selle eelistest, neile ei anta nõu tehniliste võimaluste kohta, neil on tegemist vastukäivate stiimulitega (nt kortermajades) ning neil on raskusi rahastamisega.

Eraomandis olevate üürihoonete puhul, mis mõnes riigis moodustavad suure osa elamufondist, on peamisteks probleemideks vastukäivad stiimulid, üürieeskirjad ja rahastamine. Stiimulid on vastukäivad selles mõttes, et kinnisvara omanik ei ole kuigi motiveeritud investeerima, kui küttearvete eest tasub üürnik. Mõnes riigis kehtiva süsteemi kohaselt võib energiatõhususe parandamisest tulenevate madalamate energiakuludega põhjendada üüri tõstmist.

Märkimisväärse osa hoonetest moodustavad avaliku sektori asutustele kuuluvad hooned, sealhulgas sotsiaaleluruumid. Sellised hooned, nagu koolid, ülikoolid ja haiglad, on avalikkuse silma all ja sageli energiamahukad.

Peamine probleem avaliku sektori hoonete renoveerimisel on rahanappus. Tehnilist abi, oskusteavet ja juurdepääsu kapitalile pakuvad energiatõhususe lepingud ja energiateenuse ettevõtjad (ESCO). USAs on tavapärane kaasata energiateenuse ettevõtjad avaliku sektori hoonete renoveerimisse ja selle sektori käive ulatub üle 6 miljardi dollari. ELis ei ole nimetatud turg piisavalt arenenud.

Neljandiku hoonetest moodustavad teenindushooned, näiteks pangad, kontorihooned ja kauplused. Nende puhul on energiatarbimine ruutmeetri kohta keskmiselt 40 % suurem kui elamutes. Elektritarbimine on eriti suur hoonetes, kus on keerukad valgustus-, õhu konditsioneerimise ja ventilatsioonisüsteemid. Teenustesektor on ka Euroopa suurim ruumide jahutuse tarbija . Suur nõudlus jahutamise järele on supermarketites (kus see moodustab tavaliselt üle 40 % elektritarbimisest) ja andmekeskustes (25–60 % tegevuskuludest).

Kõiki sektoreid mõjutab oskusteabe ja koolituse puudumine. Praegu on liiga vähe töötajaid, kellel on nõutavad eriteadmised energiatõhusa ehituse ning energiatõhusate ja taastuvenergia tehnoloogiate alal. Arhitektid võivad nüüdisaegseid projekteerimislahendusi ja ehitusmaterjale ning arukat tehnoloogiat kasutada hoonete kõikides aspektides soojusisolatsioonist valgustuseni. Kuid paljude tehnoloogiate puhul on turul määrava tähtsusega nende paigaldajad.

Keskmiselt 6 % eurooplaste tarbimiskulutustest läheb küttele ja jahutusele; 11 % ei saa endale talvel lubada kodu piisavalt soojana hoidmist. Tarbijate valikud on piiratud, kuna neil puudub teave tegeliku elektritarbimise ja tegelike kulude kohta, ning sageli ei ole neil ka rahalisi vahendeid, et investeerida kõige tõhusamasse tehnoloogiasse. Tehnoloogiaid ja lahendusi on kogu kasutusiga hõlmavate kulude ja tulude ning kvaliteedi ja usaldusväärsuse põhjal keeruline võrrelda.

Rahastamine

Hoolimata kaalukatest majanduslikest põhjendustest on vähe atraktiivseid finantstooteid hoonete renoveerimiseks.

ELi eelarves aastateks 2014–2020 on sellealast panust märkimisväärselt suurendatud. Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide (ESIF) raames eraldatakse umbes 19 miljardit eurot energiatõhususe suurendamiseks ja 6 miljardit eurot taastuvenergia jaoks eelkõige hoonete ning kaugkütte ja -jahutuse valdkonnas, ligikaudu 1 miljard eurot arukate jaotusvõrkude jaoks ning ka teadusuuringute ja innovatsiooni rahastamine põhineb riiklikus või piirkondlikus aruka spetsialiseerumise strateegias valitud prioriteetidel. Teadusuuringute ja innovatsiooni raamprogrammi „Horisont 2020” raames eraldatakse 2,5 miljardit eurot energiatõhususe suurendamiseks ja 1,85 miljardit eurot taastuvenergia jaoks. Lisaks on tänu ELi tagatisel põhinevale Euroopa Strateegiliste Investeeringute Fondile (EFSI) oodata vähemalt 315 miljardi euro ulatuses täiendavaid investeeringuid. EFSI üks strateegilisi prioriteete on säästva energia projektide investeeringute suurendamine ja mõned neist on juba heaks kiidetud.

Kuid riigi rahandusel ei saa olla ega peaks olema põhiroll. Energiatõhususe turg peab arenema ja muutuma täielikult investeerimiskõlblikuks. Nagu on kinnitatud energiatõhususe finantseerimisasutuste rühma (EEFIG) aruandes, tuleb projektiedendajatel ja investoritel siiski mõista ja uskuda, et energiakulude säästmine toob kaasa täiendavat vaba raha ja et parem energiatõhusus suurendab varade väärtust. Komisjon käsitleb neid küsimusi arukate hoonete aruka rahastamise algatuse raames koostöös EEFIGiga, nagu on öeldud energialiidu strateegias.

Kütte- ja jahutusseadmed

Peaaegu pooltel ELi hoonetel on enne 1992. aastat paigaldatud individuaalsed katlad, mille tõhusus on 60 % või väiksem. 22 % individuaalsetest gaasikateldest, 34 % otse kasutatavatest elektrikütteseadmetest, 47 % õlikateldest ja 58 % söekateldest on vanemad kui nende tehniline kasutusaeg.

Vanad seadmed otsustatakse tavaliselt asendada alles siis, kui küttesüsteem lakkab töötamast. Enamikul tarbijatel ei ole kerge kätte saada eri lahenduste hinnavõrdlusi ega teavet olemasoleva süsteemi toimimise kohta. Seetõttu kasutavadki nad jätkuvalt vanemaid, vähem tõhusaid tehnoloogiaid.