ET Euroopa Liidu Teataja C 255/124

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Arenguriikide toetamine kriisiga toimetulemiseks””

KOM(2009) 160 lõplik

(2010/C 255/23)

Raportöör: Luca JAHIER

_28. aprillil 2009 otsustas Euroopa Komisjon vastavalt Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklile 262 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ja Regioonide Komiteele „Arenguriikide toetamine kriisiga toimetulemiseks””

KOM(2009) 160 lõplik.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav välissuhete sektsioon võttis arvamuse vastu 19. novembril 2009. Raportöör oli Luca Jahier.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 458. istungjärgul 16.–17. detsembril 2009 (16. detsembri istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 151, vastu hääletas 5, erapooletuks jäi 8.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Nüüd, kui rahvusvahelise majandus- ja finantskriisi muutumine süsteemseks riskiks on vähem tõenäoline, peab Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee oluliseks, et me ei jätaks tähelepanuta, et sellel on paljude arenguriikide jaoks tõsised tagajärjed, mis ohustavad viimaste aastakümnete jooksul saavutatud edusamme ning lisanduvad energia- ja toidukriisi mõjudele. Kõik see võib süvendada olemasolevaid konflikte ja poliitilist ebastabiilsust.

Nüüd on rahvusvahelise kogukonna ülesanne võtta vajalikud meetmed ja langetada vajalikud otsused, et aidata vaeseimatel riikidel võidelda kriisiga, mille eest viimased ei ole vastutavad.

1.2 Komitee tunnustab komisjoni teatist kui esimest rahvusvahelise kogukonna poolt vastuvõetud raamotsust, mille näol on tegemist siiani kõige positiivsema ja täielikuma otsusega. Teatises tehakse arvukalt ettepanekuid, millest mitmed on keskpika perspektiiviga, ning need tuleks asjakohaselt välja töötada.

Komitee märgib, et teatise kaks peamist kitsaskohta on, et ei nähta ette täiendavate ressursside eraldamist ning et kriisi puudutavad otsused (nt abikohustuste eeljaotus) on lühiajalise mõjuga.

1.3 Komitee tervitab enamike hiljutiste rahvusvaheliste tippkohtumiste tulemusi, (1) eriti vaesemaid riike puudutavaid hästi struktureeritud ettepanekuid, abi koguse ja kvaliteedi parandamise kavatsuse kinnitamist ning reformidele uue hoo andmist. Need ei ole aga piisavad, et tegeleda selliste oluliste probleemidega nagu

— tungiv vajadus enamate rahaliste vahendite ja uute vahendite järele arengu rahastamiseks;

— toetussüsteemi reform;

— vastutustundliku maksuhalduse ja arengu vaheline seos.

1.4 Nagu märgib komisjoni president José Manuel Barroso, on kõigepealt oluline kinni pidada kõikidest viimastel aastatel võetud kohustustest. Komitee kutsub komisjoni üles tuletama liikmesriikidele meelde, et abivahendite suurendamise ajakavadest tuleb kinni pidada. Kõnealuseid ajakavasid ei ole siiani kuigi suurel määral läbi vaadatud, ehkki mõned liikmesriigid on neist taganenud, otsustades toetusi vähendada.

Komitee leiab, et vaja on märkimisväärseid täiendavaid vahendeid, milleks kutsutakse üles kõikides peamistes rahvusvahelistel foorumitel, et suunata uusi toetusi ja investeeringuid vaesematesse riikidesse. Komitee toetab ka eesmärki eraldada kriisi lahendamiseks vähemalt 0,7 % rahvusvahelise kogukonna kogutud rahast, mida on praegu hinnanguliselt umbes 7 000 miljardit USA dollarit.

1.5 Komitee leiab, et energia- ja toidukriisi topeltmõju tõttu on vaja paika panna selgemad prioriteedid uuteks investeeringuteks, see oleks üks osa jätkuvast pühendumisest aastatuhande arengueesmärkidele.

Nii Euroopa kui ka vaesemate riikide huvides on seada põllumajanduse ja toiduga kindlustatus strateegiliseks prioriteediks, nagu ka investeeringud, mille eesmärk on vastata kliimamuutustest põhjustatud pakilistele vajadustele, samuti on oluline alustada uute suurte investeeringutega vaesematesse riikidesse, et tagada pikaajaline säästev areng.

1.6 Komitee kutsub komisjoni uut koosseisu üles etendama rahvusvahelisel tasandil juhtivat rolli pühendumisel arenguabi ja investeerimissüsteemi radikaalsele reformimisele, vastamisel uue aastatuhande väljakutsetele nagu loodussäästlik majanduskasv ja ränne ning uue hoo andmisel abisüsteemi kui terviku muutmisele tõhusamaks, läbipaistvamaks ja tulemuslikumaks.

1.7 Komitee arvates ei tohiks EL taganeda oma sammudest valitsusväliste organisatsioonide, eelkõige erasektorit, ametiühinguid, põllumajandustootjaid, naisi ja tarbijaid esindavate organisatsioonide tunnustamisel ja toetamisel. See on Euroopa lähenemisviisi oluline osa.

Komitee taunib tõika, et teatises ei viidata nende rollile kriisi lahendamisel, eelkõige kuna kodanikuühiskond on üks väheseid rahvusvahelisi osalejaid, kes on näidanud üles suutlikkust koondada täiendavaid ressursse. Paljudes vaesemates riikides on kriis tabanud erasektorit eriti jõuliselt ning takistab sotsiaalpartnerite ja kodanikuühiskonna organisatsioonide tegevust. Need organid on olulise tähtsusega jätkusuutlike arenguvormide tagamiseks pikas perspektiivis.

1.8 Lisaks ametliku arenguabi kohustuste austamisele toetab komitee uute innovatiivsete arengu rahastamise mehhanismide loomist ja rakendamist – nagu seda on näiteks Tobini maks. Eriti oluline on tunnustada sisserändajate rahaülekannete võtmerolli, rakendades G8 otsust vähendada rahaülekannete tehinguga seonduvaid kulusid poole võrra ning töötades välja strateegiad, kuidas tõhustada sisserändajatest töötajate kaitset kriisi ajal.

1.9 Komitee leiab, et jätkuvalt tuleks rakendada kõiki turgude avamise meetmeid, käivitades selleks taas Doha läbirääkimised, toetades regionaalse integratsiooni protsesse (2) ning tugevdades kaubanduse rahastamise mehhanisme ning pöörates eritähelepanu kõige vaesematele riikide vajadustele õiglase kaubanduse osas. Samuti tuleks taas käivitada välismaised otseinvesteeringud, kasutades ennekõike Rahvusvahelise Valuutafondi ja Maailmapanga uuenduslikke rahalisi vahendeid, nagu Rahvusvahelise Valuutafondi uued laenueriõigused ning Maailmapanga toetusfondi (Vulnerability Fund) loomine.

1.10 Komitee peab oluliseks seada maailma tasandil absoluutseks prioriteediks korruptsiooni ja maksupettuste (maksude vältimise ja neist kõrvalehoidmise) vastane võitlus, et koguda arengukavade jaoks uusi ulatuslikke vahendeid. Komitee kutsub komisjoni üles selle probleemiga viivitamatult tegelema ning töötama välja asjaomased ettepanekud.

2. Sissejuhatus

2.1 Rahvusvahelise finantskriisi alguses olid analüütikud kindlad, et see ei mõjuta arenguriike, eelkõige kõige vaesemaid riike. Kuude möödudes sai selgemaks, millised on võimalikud tagajärjed arenguriikidele, eelkõige arvestades maailmamajanduse oodatavat langust. Alles 2009. aasta aprillis G20 tippkohtumisel Londonis ning Rahvusvahelise Valuutafondi ja Maailmapanga kohtumistel sai selgeks, et kriis hakkab avaldama mõju ka suurematele arenguriikidele. See tähendas ohtu, et neile 160 miljonile vaesele, kes elavad pärast 2007.–2008. aastate energia- ja toidukriisi juba allpool absoluutset vaesuspiiri, lisandub veel 100 miljonit vaest.

2.2 Prognoosid on murettekitavad. 19. juunil avaldas ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon maailma toiduga kindlustatust käsitleva tulevase aruande põhipunktid, milles viidatakse sellele, et 2009. aastal on oodata, et nälga kannatavate inimeste arv ületab esmakordselt miljardi künnise. See tähendaks 11 %-list kasvu ning vallandaks suure humanitaarkriisi, mis muudaks olematuks 1980–1990ndatel aastatel saavutatud edu. 22. juunil langetas Maailmapank järsult kõiki oma prognoose, ennustades 2009. aastaks maailmamajanduse languseks3 %, maailmakaubanduse languseks 10 % ja rahvusvahelise erakapitali voogude kokkuvarisemist (1 triljonilt USA dollarilt 2007. aastal ja 707 miljardilt USA dollarilt 2008. aastal 363 miljardi USA dollarini 2009. aastal). Üldine majanduskasv arenguriikides on praegu hinnanguliselt veidi üle 1 %. Kui aga Hiina ja India välja arvata, on arenguriikides oodata SKP langust 1,6 %. Eriti rängalt tabab see Aafrikat, mille kohta prognoositakse, et majanduskasv langeb 2009. aastal võrreldes 2007. aasta andmetega 66 %. Maailma Tööorganisatsiooni hinnangul võib 2009. aastal töö kaotada 50 miljonit inimest ning vaesusega silmitsi seisvate töötajate arv võib jõuda 200 miljonini.

2.3 Finants- ja majanduskriisil on neli peamist tagajärge: a) kaubanduse kogumahu vähenemine ning eksporditulude järsk langus; arenguriigid seisavad silmitsi hinnanguliselt 270–700 miljardi USA dollari suuruse puudujäägiga; (3) b) erainvesteeringute voogude vähenemine, seda eelkõige keskmise sissetulekuga riikides ja riikides, kus alles teostatakse struktuurilisi investeeringud; c) järsk langus sisserändajate rahaülekannetes, mis mõnedes Aafrika riikides moodustavad 30 % SKPst ning mis üksnes 2006. aastal ulatusid 270 miljardi USA dollarini; see on kaks korda suurem summa kui kogu arenguabi kokku; d) paljude kahepoolsete rahastajate ametliku arenguabi vähenemine 2009. ja 2010. aastal. Viimatinimetatud kaks tagajärge, mis lisanduvad eelnevatele toidu- ja energiakriisidele, on eriti tuntavad Aafrikas, kus sellised kapitalivood on sageli olulised nii riigieelarve jaoks kui ka kohalike kogukondade ja majapidamiste ellujäämiseks.

2.4 Kõnealustel üksteisele järgnevatel ja omavahel seotud probleemidel, mis mõjutavad selgelt mitmeid riike ja piirkondi väga erineval viisil, on järgmised tagajärjed:

— kohaliku majanduse kasvu aeglustumine või selle tugev vähenemine;

— tööpuuduse, vaesuse ja nälja järsk kasv, ennekõike linnapiirkondades, millel on tõsised tagajärjed kõige haavatavamate rühmade, eelkõige naiste ja alaealiste jaoks;

— maksutulu vähenemine, millel on tõsised tagajärjed eelarvele: eelkõige Aafrika riigid on viimase kümne aasta jooksul pidanud eelarvet tõsiselt saneerima;

— sellest tulenevad ohud riiklikele investeerimiskavadele, eriti mis puudutab hooldust ja infrastruktuuri;

— tõsisemad probleemid seoses suurte elanikkonna rühmade juurdepääsuga kaupadele ja teenustele ning kärbetega juba niigi habrastes sotsiaalkindlustussüsteemides;

— turismist saadava tulu vähenemine;

— üha keerukam juurdepääs krediidile ja investeeringutele, eelkõige erasektori jaoks;

— suur oht, et aastatuhande arengueesmärke ei saavutata; nende eesmärkideni jõudmine on olnud kahtluse all juba vähemalt viimased kaks aastat pärast 2000.–2005. aastate edusamme;

— oht, et puuduvad piisavad vahendid kliimamuutuste mõjuga tegelemiseks.

2.5 Olukord muutub veel murettekitavamaks, kui võtta arvesse võimalikku mõju poliitilisele stabiilsusele ning sise- ja välisjulgeolekule maailma eri paikades. Ühendkuningriigi valitsuse tellitud 2008. aasta uuringus prognoositakse, et 2010. aastal elab pool maailma kõige vaesemast elanikkonnast riikides, kus on peaaegu pidevalt konfliktid.

2.6 Kriis võib kutsuda esile täiendavat rännet nii riigisiseselt ja piirkondlikul tasandil kui ka rikkamatesse riikidesse. Lisaks olemasolevate pingete teravdamisele eelkõige ELi piiril võib see kõik paljude vaesemate riikide jaoks kaasa tuua veel rohkem oluliste inimressursside kaotusi, mis on murettekitav.

3. Komisjoni vastus

3.1 Euroopa Komisjon oli esimene institutsioon, kes võttis G20 Londoni tippkohtumise eel vastu konkreetsed otsused, mille lähtepunkt oli José Manuel Barroso selge sõnum: „Majanduslangust ei tohi ega saa kasutada ega hakatagi kasutama vabandusena, et abi andmise lubadustest taganeda.”

3.2 Komisjoni teatises sisalduv raamotsus on üks positiivsemaid, mida rahvusvaheline kogukond on siiani teinud, et aidata vaesematel riikidel kriisiga toime tulla. Teatises rõhutatakse vajadust täita olemasolevaid abikohustusi ja kasutada uusi arenguga seotud ressursse (nt ambitsioonikat, kuid võib-olla veidi ebarealistlikku ettepanekut, et iga abiks kulutatud euro looks 5 ametliku arenguabi välist eurot) ning toonitatakse, et oluline on abi väljamaksmist kiirendada või koondada see abiperioodi algusesse, mis on ainulaadne näide rahastajate seas, ning vastu võtta paindlikumaid menetlusi. Euroopa Investeerimispangal palutakse välja töötada antitsüklilised meetmed, eelkõige infrastruktuuri ja finantssektori tarbeks. Komisjon kohustub ka intensiivistama eelarvetoetusi ja erandjuhtudel kaaluma makromajanduslikku abi Euroopa naabruspoliitika riikidele.

3.3 Teatises märgitakse, et nn tulemusteta abi on väga kulukas ning vaja on kogu ametliku arenguabi süsteemi põhjalikke reforme. Komisjon kutsub liikmesriike üles edendama ühiseid kooskõlastatud lähenemisviise kriisi lahendamiseks. Samal ajal peaks Euroopa Liit kui maailma suurim rahastaja tõukama tagant rahvusvahelise abisüsteemi reformi.

3.4 Teatises rõhutatakse meetmeid kriisi sotsiaal- ja tööalase mõju leevendamiseks tugimehhanismide abil sotsiaalkulutuste tagamiseks ning riikliku ja piirkondliku infrastruktuuri loomiseks. Erilist tähelepanu pööratakse Vahemere piirkonnale ja Aafrikale, seda eelkõige rahastamise osas. Komisjon uuendab ka kohustust elavdada põllumajandust ning investeerida loodussäästlikku majanduskasvu, kasutades uuenduslikku rahastamist võitluses kliimamuutustega ning toetades keskkonnasäästlike ja säästvate tehnoloogiate siiret.

3.5 Lõpuks tehakse teatises ettepanekuid meetmete kohta rahvusvahelise kaubandussüsteemi toetamiseks, tõhustades kaubandusabi kavasid ja suurendades ekspordikrediiti. Samuti soovitatakse edendada arutelu riiklike võlakirjalaenude ümberstruktureerimise mooduste üle ning meetmeid maksukorralduse tõhustamiseks rahvusvahelisel, piirkondlikul ja kohalikul tasandil.

3.6 Nõukogu toetas teatises esitatud peamisi ettepanekuid ning rõhutas seda, kui oluline on, et liikmesriigid täidavad oma kohustusi, ja innustas „liikmesriike, komisjoni ja Euroopa Investeerimispanka võtma (…) ühiste riigikohaste kriisi mõju analüüside alusel ning koostöös rahvusvaheliste institutsioonide ja partnerriikidega koordineeritud meetmeid, et tuvastada kõige haavatavamad ja kõige väiksema vastupanuvõimega riigid ja elanikkonnarühmad” (4).

3.7 ELi otsuste kõige ilmsem puudus on aga asjaolu, et ainus kavandatud täiendav toetus on 100 miljonit eurot aastas, mis on eraldatud ELi-Aafrika infrastruktuuri sihtfondile.

4. Ametlik arenguabi on ohus

4.1 Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) arenguabikomitee andmetel jõudis ametlik arenguabi 2008. aastal kõrgemale tasemele kui kunagi varem, suurenedes 10 %, mis on tegelikkuses veidi vähem kui 120 miljardit USA dollarit ehk 0,30 % OECD liikmete kogurahvatulust. Ka kahepoolsete kavade maht on möödunud aastal suurenenud pärast järsku langust aastatel 2006–2008.

4.2 ELi liikmete kogupanus oli 2008. aastal 49 miljardit eurot, mis on 4 miljardit rohkem kui 2007. aastal ning moodustab kogurahvatulust 0,40 %. Väärib märkimist, et Monterrey konsensuse ajal, aastal 2002, seadis komisjon endale vahe-eesmärgi –0,39 % aastaks 2006. Oleme veel kaugel eesmärgist eraldada 0,20 % kogurahvatulust vähim arenenud riikidele. Praegu eraldatakse Aafrikale ainult 20 miljardit USA dollarit, ent 2010. aasta eesmärk oli eraldada 50 miljardit USA dollarit.

4.3 On tõsiseid kahtlusi, kas EL suudab tagada abi jätkuvat suurendamist. Hinnanguliselt on vaja täiendavalt 20 miljardit eurot, et saavutada eesmärk eraldada 2010. aastaks toetusteks 0,56 % kogurahvatulust. Euroopa valitsusväliste organisatsioonide platvorm CONCORD prognoosis oma 2008. aasta aruandes AidWatch abi vähenemist 27 miljardi USA dollari võrra aastate 2009–2010 jooksul. Samuti leiti, et ELi andmed tuleks läbi vaadata, kuna nad hõlmavad kulusid, mis ei peaks kuuluma ametliku arenguabi alla: 5 miljardit USA dollarit välisvõla kustutamiseks, 2 miljardit stipendiumideks ja 1 miljard põgenikega seotud kulude katmiseks. Nende andmete väljajätmisel jõuab CONCORD järgmisele tulemusele – 2008. aastal eraldati abile vaid 0,34 % kogurahvatulust, mis jääb kaugele 2010. aastaks seatud 0,56 % eesmärgist.

4.4 Maailmapanga 2009. aasta ülemaailmses seirearuandes nõustutakse sellega, et hoolimata 2008. aasta kasvust ja mõnede juhtivate rahastajate poolt juba võetud kohustustest on väljavaade saavutada Gleneaglesi eesmärke (2010. aastaks 130 miljardit USA dollarit aastas) praeguses olukorras täiesti ebarealistlik.

4.5 Üha enam leitakse, et vaja on uusi vahendeid, mis on ületavad kaugelt Gleneaglesi kohustused. Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Arenguprogrammis (UNDP) rõhutatakse, et oluline ei ole üksnes juba võetud kohustusi täita, vaid ka suurendada oluliselt eelarvelisi assigneeringuid, näiteks eraldades vähemalt 0,7 % kõikidest käsutuses olevatest vahenditest pankade päästmiseks ja majanduse taaskäivitamiseks (hinnanguliselt umbes 7 000 miljardit USA dollarit), et aidata arenguriikidel saavutada aastatuhande arengueesmärke ja taasalustada otseseid, pikaajalisi investeeringuid ja kulutuste tegemist vaesemates riikides. Maailmapanga president Robert Zoellick on kriisi algusest saadik mitu korda öelnud, et vaja on teha palju rohkem, et aidata kõige vaesematel riikidel toime tulla kriisi laastavate tagajärgedega, milles nad ise süüdi ei ole. Maailmapanga hiljutise hinnangu kohaselt on arenguriikide puudujääk kokku 350–635 miljardit USA dollarit. Need arvud on valgusaastate kaugusel summadest, mis rahvusvahelisel kogukonnal on siiani õnnestunud koguda, mitte üksnes ametliku arenguabi kujul, vaid ka muu toetuse ja laenude näol.

4.6 Veelgi enam, kui jätta tähelepanuta ELi väljendatud kavatsused, näitab OECD aruanne, et kriis kipub laiendama lõhet suure enamiku kahepoolsete rahastajate kohustuste ja väljamaksete vahel ning põhjustab sageli täiendavaid viivitusi maksete tegemisel või maksete edasilükkamist. Arenguabi Komiteesse mittekuuluvate riikide antav abi suureneb üha, kuid kokkuvõttes ei mõjuta see märkimisväärselt üldisi suundumusi. Nimetatud riikide antav abi oli OECD-le esitatud andmete kohaselt 2007. aastal kokku 5,6 miljardit USA dollarit.

4.7 Ehkki kättesaadavad andmed on piiratud, tunduvad erasektori abiandjaid puudutavad suundumused olevat positiivsed: 2007. aastal 18,6 miljardit USA dollarit, mis on 25 % rohkem kui 2006. aastal. USA siseste andmete kohaselt, mida OECD-le ei esitata, olid erasektori abiandjate hinnangulised kapitalivood 2007. aastal 37 miljardit USA dollarit, samas kui paljud suured sihtasutused nagu fond Bill and Melinda Gates Foundation on teatanud rahastamise suurendamisest 20 % võrra 2009. aastal.

5. Abi tõhusus ja korruptsioonivastane võitlus

5.1 Kriisiaegadel on eluliselt tähtis abi tõhustada. Täiesti ilmne on majanduslik kahju, mille on põhjustanud abi prognoosimatus ja killustatus ning rahastajate vaheline puudulik kooskõlastamine. Komisjoni hinnangul võib abi ebastabiilsus suurendada kulusid 15–20 %, seega säästaks abi tõhususe tegevuskava täiel määral rakendamine 5–7 miljardit eurot aastas. 2005. aasta Pariisi deklaratsiooni ja 2008. aasta Accra tegevuskava sätteid tuleb viivitamatult rakendada, arvestades juba vastuvõetud ELi otsuseid, mis võivad anda soovitud tulemusi: liikmesriikide ja komisjoni tööjaotus; riikide süsteemide parem kasutamine; abi prognoositavus ja suurem vastutus tulemuste eest, sh vähema hulga tingimuste seadmine (5).

5.2 OECD märgib, et abi kvaliteedi parandamisel ei tehta piisavalt edusamme. Üle maailma rahastab 225 kahepoolset ja 242 mitmepoolset asutust aastas sadu tuhandeid meetmeid. Näiteks on kogu maailmas rohkem kui 90 tervishoiufondi ning Maailma Terviseorganisatsioon peab koostama aruandeid umbes 4 600 rahastajale ja esitama rahastajatele aastas umbes 1 400 aruannet. Arenguriigi valitsusel tuleb keskmiselt vastu võtta umbes 200 ametlikku rahastamismissiooni aastas ja neile vastata, millele lisandub mitusada missiooni erasektori abiandjatelt. Lisaks näitab OECD viimane seireuuring, et ainult keskmiselt 45 % abist toimetatakse kohale vastavalt ajakavale.

5.3 Rahvusvaheliste eesmärkide saavutamiseks on seetõttu vaja kiiremaid edusamme. Euroopa Liidu 27 liikmesriigi valitsused peavad näitama üles vajalikku poliitilist tahet järgmistel viisidel:

— Pariisi deklaratsioonis nimetatud 12 näitaja läbipaistev kasutamine;

— ELi tegevusjuhendite rakendamine;

— poliitikate, eriti kaubandus- ja arengupoliitika vahelise kooskõla parandamine;

— kindlameelne investeerimine rahvusvahelise abisüsteemi üldreformi, kasutades ära valitsusväliste organisatsioonide potentsiaali ja algatades uusi mitmepoolseid investeeringuid.

5.4 Selle käsitluse raames tuleb mõelda ka asjaolule, et paljudes arenguriikides langeb suur hulk vahendeid korruptsiooni ja ebaseadusliku kapitaliekspordi saagiks, eriti seoses tooraine kasutamise ja suurte infrastruktuurikavadega seotud investeeringutega. On tõendatud, et märkimisväärne osa abist kaob korruptsiooni tõttu, mis avaldab kohalikule elanikkonnale laastavat mõju ning õõnestab abiandvate riikide maksumaksjate usaldust. Transparency Internationali 2008. aasta maailmas levinud korruptsiooni käsitlevas aruandes sedastatakse, et korruptsioon läheb praegu maksma 50 miljardit USA dollarit, mis võrdub peaaegu poolega ülemaailmse ametliku arenguabi kogumahust ning investeeringutest, mida on tarvis joogivee ja sanitaartingimuste eesmärkide saavutamiseks. Selgelt parem valitsemine, eelkõige seoses abi jälgitavusega ja selgesõnaliste tingimustega maksetele, on oluline kõikide ELi kohustuste puhul ja mitmepoolsel tasandil. On vägagi kahetsusväärne, et teatises seda aspekti ei puudutata.

6. Erasektori osalejate ja kodanikuühiskonna roll

6.1 Valitsusväliste organisatsioonide osatähtsust – Cotonou lepingus määratletakse neid järgmiselt: „erasektor, majandus- ja sotsiaalpartnerid, sh ametiühingud, kodanikuühiskond selle kõigis vormides” – tunnustatakse nüüd laialdaselt. On kummaline, et teatises ei viidata nende organisatsioonide rollile kriisi lahendamisel, seda enam, et nad on ainsad rahvusvahelised osalejad, kes on näidanud üles suutlikkust koondada täiendavaid ressursse. Paljudes vaestes riikides on kriis tabanud erasektorit eriti jõuliselt ning see takistab sotsiaalpartnerite ja kodanikuühiskonna organisatsioonide tegevust. Need organid on olulise tähtsusega säästvate arenguvormide tagamiseks pikas perspektiivis.

6.2 18. mail 2009 avaldas Euroopa Kontrollikoda eriaruande, mis käsitles seda, kuidas komisjon on juhtinud valitsusväliste organisatsioonide osalemist ELi arengukoostöös (6). Kontrollikoda tervitab ühenduse vahendite üha suuremat investeerimist valitsusväliste organisatsioonide kaudu (7), kuid kritiseerib kolme põhiaspekti:

— valitsusvälised organisatsioonid ei ole piisavalt kaasatud arengukoostöö protsessi ja nende roll piirdub sageli projektide läbiviimise või teenuste osutamisega. Nendega konsulteeritakse vaid ühekordselt ja liiga hilja;

— suutlikkuse suurendamisele suunatud tegevus on ebapiisav ning kipub keskenduma teabe- ja osalussüsteemidele, mis tegelikkuses välistavad suurema osa väikestest, keskmise suurusega ja maapiirkondade organisatsioonidest;

— menetluste seires ja rakendamises on palju puudujääke ning paljude organisatsioonide arvates on nad liiga keerukad ja läbipaistmatud ning ei anna mõnikord piisavat teavet kavade edenemise ja lõpliku mõju kohta.

6.3 Probleemid, millele Kontrollikoda tähelepanu juhtis, innustavad meid kordama seda, mida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee on aastaid rääkinud – vajadusest suunata investeeringuid valitsusvälistele organisatsioonidele, töötades välja menetlusi nende tõhusamaks kaasamiseks ja kahekordistades otse valitsusvälistele organisatsioonidele suunatud abi mahtu 20 %-ni, nagu soovitatakse komitee varasemas arvamuses (8).

7. Abi läbivaatamise ja uute rahastamisvahendite suunas

7.1 Praegu on selgelt vaja rahvusvaheliste finantsasutuste ulatuslikku reformi, alustades Maailmapangast ja Rahvusvahelisest Valuutafondist. Juunis toimunud ÜRO konverentsil oldi selles osas ühemõttelised: rahvusvahelised finantsasutused peavad võtma selge suuna arengule ja neid tuleb reformida, et peegeldada tegelikku olukorda ja edendada arenguriikide seisukohti, kaasarääkimisvõimalusi ja osalust (9).

On mõneti paradoksaalne, et kriisiga silmitsi seistes on 82 % Rahvusvahelise Valuutafondi laenudest antud Euroopa riikidele ja ainult 1,6 % Aafrika riikidele ning 2. aprillil 2009 Londonis toimunud G20 tippkohtumise otsusega eraldatud 1 100 miljardist USA dollarist läheb vaid kasin 20 miljardit kõige vaesematele riikidele.

7.2 EL peab võtma meetmeid tagamaks, et nimetatud suhtelised protsendimäärad vaadataks karmilt läbi, pöörates eelkõige tõsisemat praktilist tähelepanu Maailmapanga ettepanekule luua uus spetsiaalne toetusfond (Vulnerability Fund), mille eesmärk on rahastada toiduga kindlustatust, sotsiaalkaitset ja inimarengut, muu hulgas konkreetse ühise raamistiku loomise teel, mis hõlmaks Maailmapanka ja ÜRO konkreetseid asutusi. EL peaks tungivalt nõudma ka Rahvusvahelise Valuutafondi laenueriõigusi vähemalt 250 miljardi USA dollari ulatuses, mis oleksid konkreetselt eraldatud arenguabi likviidsuse võimaldamiseks.

7.3 EL peab võtma juhtrolli selle tagamisel, et kaubanduse rahastamisel ja Doha läbirääkimiste peatsel taaskäivitamisel pöörataks keskset tähelepanu arenguriikide vajadustele ning pakutaks kõige vaesematele riikidele konkreetset abi ja kaitsemeetmeid, sh toiduga kindlustatuse tagamiseks.

7.4 Komitee on olnud pikka aega veendunud, et vaja on innukalt töötada uute arengu rahastamise vahendite edendamise ja laiendamise nimel. On kahetsusväärne, et siiani on saavutatud vähest edu. Laiendada tuleks järgmiste kõige hiljutisemate algatuste ja otsuste ulatust: 2006. aasta novembris kasutusele võetud immuniseerimisele suunatud rahvusvaheline rahastamisvahend (International Finance and Facility Fund) eesmärgiga rahastada vaktsineerimisi vaesemates riikides, samast ajavahemikust pärinev eelturu kohustus (Advance Market Commitment) ning Aquila G8 algatus vähendada viie aastaga sisserändajate poolt päritoluriiki tehtud rahaülekannete ülekandekulusid poole võrra, mis vähendaks neid 13–15 miljardi USA dollari võrra aastas. Komitee toetab ettepanekut alustada viimaks arutelu 0,005 % suuruse vabatahtliku maksu rakendamise üle rahvusvahelistele finantstehingutele (Tobini maks), mille käivitasid hiljutisel G20 tippkohtumisel Pittsburghis Prantsusmaa ja Saksamaa valitsused. Nimetatud uued finantsmehhanismid, mis edaspidi ainult täiendavad olemasolevaid ametlikke arenguabi kohustusi, peaksid olema selgemalt seotud üksikute aastatuhande arengueesmärkide saavutamisega, kliimamuutustest põhjustatud pakiliste vajadustega ning kulutustega, mida vaesemad riigid peavad järgnevatel aastatel kandma.

7.5 Küsimus rahvusvahelise abisüsteemi reformimisest, mille komisjon õigustatult tõstatab ettepaneku punktis 11, on äärmiselt kiireloomuline ning EL saab siinkohal asuda tõelisele juhtpositsioonile, vähemalt järgmiste aspektide puhul:

— rahvusvahelise varajase hoiatamise süsteemi loomine, et jälgida eelolevatel aastatel kriisi mõju inimeste elamistingimustele ja arenguväljavaadetele, et juhtida abi ja investeeringuid;

— asjakohase aruandlussüsteemi väljaarendamine, et jälgida edusamme ja mõõta sekkumise tõhusust, nagu otsustati G8 tippkohtumisel;

— jõulisemad investeeringud konfliktipiirkondade stabiliseerimisse, institutsioonide ülesehitamisse ja kriisiohjamisse, kohaliku ja piirkondlik tasandi kavandamis- ja sekkumissuutlikkuse tugevdamisse, üldiste sotsiaalkaitsesüsteemide laiendamisse ning asjakohaste investeeringute kavandamine toiduga kindlustatuse ja kliimamuutuste väljakutsetele vastamiseks;

— mikrokrediidile juurdepääsu parandamine ja laiendamine, et toetada ettevõtlusalgatusi, mida pangad muidu ei rahastaks.

7.6 Toiduga kindlustatuse ja loodussäästliku majanduskasvu käsitamine pikaajaliste investeerimiseesmärkidena võib osutuda oluliseks juhtlõngaks uue abi- ja investeeringusüsteemi loomisel, mis on kriisi tõttu veelgi olulisem. See võib kaasa tuua ka areneva majandusega riikide ressursside ja pädevuste kooskõlastatuma kaasamise ning pakkuda praktilist võimalust ELi ja OECD riikide majanduspartnerluseks.

7.7 Veel kaks konkreetset punkti, mis puudutavad ELi:

— vaja on hoolikalt hinnata eelarveabi mehhanismide arengut viimastel aastatel, mis peaks olema konkreetsemalt suunatud valdkondlikele kohustustele nagu tervishoid, inimväärne töö, haridus ja koolitus, infrastruktuur, sotsiaalteenused ja keskkonnasäästlik majanduskasv, nagu soovitab Euroopa Parlament (10);

— pädevuste jaotus uute volinike vahel tuleks läbi vaadata, eelkõige anda arenguvolinikule otsene kontroll koostöötalituse EuropeAid üle, mis praegu on välissuhete voliniku ülesanne.

7.8 Arengu valdkonnas on selgem kui kusagil mujal, et EL peab üha rohkem näitama välja oma suutlikkust kõneleda ühel häälel ja moodustama koos liikmesriikidega ühtsema ja kooskõlastatuma ühisrinde. Mõlemad sammud on olulised selleks, et vastata tõhusamalt kriisist tingitud uutele rahvusvahelistele tingimustele ning kasutada tulemuslikumalt olemasolevaid vahendeid ja pädevusi. Arvestades rahvusvahelisel areenil osalejate muutuvaid positsioone, on vaeseimate riikide ja eriti Aafrika riikide arengul täna Euroopa edasise arengu jaoks suurem strateegiline tähtsus kui kunagi varem (11).

7.9 Kriis on muutnud rahvusvahelise koostöö korruptsiooni ja maksudest kõrvalehoidmise vastase võitluse valdkonnas aktiivsemaks, ennekõike seoses maksuparadiiside vastase tegevusega. ÜRO uimastite ja kuritegevuse vastu võitlemise büroo andmetel moodustab kuritegevusest ja maksudest kõrvalehoidmisest saadav tulu praegu 1 000–1 600 miljardit USA dollarit ebaseaduslikust piiriülesest liikumisest, pool sellest tuleb arenguriikidest ja üleminekumajandusega riikidest. Sellest 500–800 miljardist vaid 3 % pärineb korruptsioonist, 30 % kuritegevusest ja 67 % maksudest kõrvalehoidmisest. Teisisõnu läheb maksudest kõrvalehoidmine arenguriikidele maksma 300–500 miljardit USA dollarit. Sellest 285 miljardit põhjustab varimajandus ja 160 miljardit paljude neis riikides tegutsevate rahvusvaheliste ettevõtete poolne maksudest kõrvalehoidmine (12). Komitee leiab, et vaja on kiiresti ja jõuliselt suunda muuta, ning see väljavaade tundub praegu üsna realistlikuna. Seeläbi vabastataks ettenägematud vahendid arenguabiks ja investeeringuteks ning soodustataks tugevamate ja õiglasemate maksusüsteemide arengut paljudes vaesemates riikides. See on väga oluline institutsioonide ülesehitamiseks ja kõikideks positiivseteks pikaajalisteks arenguväljavaadeteks.

Brüssel, 16. detsember 2009 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Mario SEPI

(1) Eelkõige 2009. aasta juunis toimunud ÜRO tippkohtumine ning 2009. aasta juulis L'Aquilas toimunud G8 tippkohtumine.

(2) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus „Komisjoni teatis nõukogule, Euroopa Parlamendile, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Arengut edendav piirkondlik integratsioon AKV riikides””, ELT C 317, 23.12.2009, lk 126, raportöör: Gérard Dantin, kaasraportöör: Luca Jahier.

(3) Maailmapank 2009 ja Aafrika Arengupank 2009. Esitatud arvud tähistavad praegusi madalamaid ja kõrgeimaid hinnanguid.

(4) Üldasjade ja välissuhete nõukogu järeldused, 18. mai 2009.

(5) KOM(2009) 160 lõplik ja nõukogu 22. juuli 2008. aasta järeldused.

(6) Kontrollikoda kasutab kõnealuses aruandes valitsusväliste organisatsioonide määratlust, mis hõlmab ainult kodanikuühiskonna organisatsioone, jättes välja erasektori.

(7) Koostöötalituse EuropeAid andmetel on 2006. ja 2007. aastal valitsusväliste organisatsioonidega sõlmitud lepingute väärtus hinnanguliselt 836,43 miljonit ja 915,26 miljonit eurot (v.a humanitaarabi, mida haldab humanitaarabi peadirektoraat (ECHO)). See võrdub 10 %-ga ELi abist arenguriikidele. Umbes 50 % ECHO rahalistest vahenditest antakse valitsusvälistele organisatsioonidele (2007. aastal umbes 353 miljonit eurot).

(8) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus „Kodanikuühiskond ja arengupoliitika”, ELT C 234, 2003, raportöör: Susanna Florio.

(9) Vt ÜRO konverentsi „Maailma finants- ja majanduskriis ning selle mõju arengule” järeldused, juuni 2009.

(10) DEVE komisjoni resolutsiooni eelnõu, september 2009.

(11) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamused teemal „Komisjoni teatis nõukogule, Euroopa Parlamendile, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „EL, Aafrika ja Hiina: teel kolmepoolse arutelu ja koostöö poole”” (ELT C 318, 2009, raportöör: Luca Jahier) ning teemal „Lissaboni strateegia väline mõõde” (ELT C 128, 2010, raportöör: Luca Jahier).

(12) Vt CIDSE 2008. aasta novembri uuring.