Esitatud andmed näitavad, et Itaalia ei saavutanud 2019. aastal võla vähendamise sihttaset (vt tabel 1), sest erinevus sihttasemest on 7,4 % SKPst. 2019. aasta eelarve täitmise andmete põhjal nähtub analüüsist seega, et võlakriteerium ei ole täidetud.

2020. aasta stabiilsusprogrammi kohaselt peaks Itaalia valitsemissektori eelarvepuudujääk jõudma 2020. aastal 10,4 %ni SKPst, mis ületab oluliselt aluslepingus sätestatud kontrollväärtust 3 % SKPst. Aluslepingus sätestatud kontrollväärtuse kavandatud ületamine 2020. aastal on erandlik, kuna selle põhjuseks on tõsine majandussurutis. Võttes arvesse COVID-19 pandeemia mõju, prognoositakse komisjoni 2020. aasta kevadprognoosis, et reaalne SKP väheneb 2020. aastal 9,5 %. Majandustegevuse vähenemine vähendab eelduste kohaselt valitsuse tulusid, samas kui valitsuse kulud peaksid automaatsete tasakaalustusmehhanismide ja poliitilise reageerimise maksumuse tõttu kasvama. Viimase otsene eelarvemõju on 2020. aastal hinnangute kohaselt umbes 4,5 % SKPst.

Lisaks sellele osutavad 2019. aasta andmed ebapiisavatele edusammudele võla vähendamise sihttaseme saavutamisel, mis on samuti esmapilgul tõendiks selle kohta, et esineb ülemäärane eelarvepuudujääk stabiilsuse ja kasvu pakti tähenduses.

20. märtsil 2020 võttis komisjon vastu teatise stabiilsuse ja kasvu pakti üldise vabastusklausli aktiveerimise kohta. Määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 5 lõikes 1, artikli 6 lõikes 3, artikli 9 lõikes 1 ja artikli 10 lõikes 3 ning määruse (EÜ) 1467/97 artikli 3 lõikes 5 ja artikli 5 lõikes 2 sätestatud klausel hõlbustab eelarvepoliitika koordineerimist tõsise majandussurutise korral. Komisjon jagas oma teatises nõukoguga seisukohta, et arvestades COVID-19 puhangust tingitud eeldatavat tõsist majandussurutist, võimaldab praegune olukord klausli aktiveerida. 23. märtsil 2020 nõustusid liikmesriikide rahandusministrid komisjoni hinnanguga. Üldise vabastusklausli aktiveerimine võimaldab ajutiselt kõrvale kalduda keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamiseks nõutavast kohandamiskavast, tingimusel et see ei ohusta riigi rahanduse jätkusuutlikkust keskpikas perspektiivis. Parandusliku osa puhul võib nõukogu teha komisjoni soovituse alusel ka otsuse võtta vastu muudetud eelarvekurss. Üldine vabastusklausel ei peata stabiilsuse ja kasvu pakti kohaseid menetlusi. See võimaldab liikmesriikidel kalduda kõrvale tavapäraselt kohaldatavatest eelarvenõuetest ning komisjonil ja nõukogul võtta pakti raames vajalikke poliitika koordineerimise meetmeid.

4.Asjakohased tegurid

Aluslepingu artikli 126 lõikes 3 on sätestatud, et juhul kui liikmesriik ei vasta ühele või mõlemale kriteeriumile, peab komisjon koostama aruande. Aruandes tuleb võtta „arvesse ka seda, kas eelarvepuudujääk ületab riigi investeerimiskulutused, samuti kõiki muid asjassepuutuvaid tegureid, kaasa arvatud liikmesriigi keskmise pikkusega perioodi majandus- ja eelarveseisund“.

Neid tegureid on lisaks selgitatud määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 2 lõikes 3, milles on sätestatud, et asjakohast tähelepanu tuleb pöörata „kõikidele teistele teguritele, mis on asjaomase liikmesriigi arvates olulised, et põhjalikult hinnata puudujäägi- ja võlakriteeriumide järgimist, ning millest liikmesriik on nõukogule ja komisjonile teada andnud“. Kui võlakriteeriumi ilmselgelt ei järgita, on asjaomaste tegurite analüüs eriti põhjendatud, kuna tegurid, mis ei ole valitsuse kontrolli all, mõjutavad võladünaamikat suuremal määral kui eelarvepuudujääki. See kajastub määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 2 lõikes 4, milles on sätestatud, et kui hinnatakse võlakriteeriumi järgimist, võetakse rikkumise suurusest olenemata arvesse asjaomaseid tegureid. Seoses sellega tuleb võlakriteeriumi järgimist hinnates võtta arvesse vähemalt kolme järgmist põhiaspekti, arvestades nende mõju võla dünaamikale ja jätkusuutlikkusele: i) keskpika perioodi eelarve-eesmärgi või selle suunas liikumisel nõutava kohandamiskava järgimine; ii) struktuurireformide rakendamine; iii) valitsevad majandustingimused.

Mis puudutab võlakriteeriumi järgimist 2020. aastal, siis määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 2 lõike 4 kohaselt ei saa menetluses, mille tulemusel tehakse Itaalia võlakriteeriumi põhjal otsus ülemäärase eelarvepuudujäägi olemasolu kohta, neid asjakohaseid tegureid arvesse võtta, sest valitsemissektori võla suhe SKPsse ületab kontrollväärtust 60 % SKPst ja topelttingimus (valitsemissektori eelarvepuudujääk on kontrollväärtuselähedane ja kontrollväärtuse ületamine on ajutine) ei ole täidetud.

Praeguses olukorras on peamine lisategur, mida tuleb 2020. aasta puhul arvesse võtta, COVID-19 pandeemia majanduslik mõju. Pandeemial on väga arvestatav mõju eelarveseisundile ja see toob kaasa väga ebakindlad väljavaated. Pandeemia on viinud ka üldise vabastusklausli aktiveerimiseni.

4.1. COVID-19 pandeemia

COVID-19 pandeemia on toonud kaasa suure majandusšoki, millel on märkimisväärne negatiivne mõju kogu liidus. Selle mõju SKP kasvule sõltub nii pandeemia kestusest kui ka meetmetest, mida võetakse riiklike ametiasutuste poolt ning Euroopa ja üleilmsel tasandil, et aeglustada selle levikut, kaitsta tootmisvõimsust ja toetada kogunõudlust. Liikmesriigid on juba võtnud või võtavad eelarvemeetmeid, et suurendada tervishoiusüsteemide suutlikkust ja anda abi eriti palju mõjutatud inimestele ja sektoritele. Vastu on võetud ka märkimisväärsed likviidsustoetuse meetmed ja muud garantiid. Kui üksikasjalikumast teabest ei tulene teisiti, peavad pädevad statistikaasutused uurima, kas neil meetmetel on vahetu mõju valitsemissektori eelarvepositsioonile või mitte. Koos majandustegevuse aeglustumisega suurendavad need meetmed märkimisväärselt valitsemissektori eelarvepuudujääki ja võlapositsiooni.

4.2 Keskpika perioodi majanduslik seisund, sealhulgas struktuurireformid

Eelduste kohaselt tingivad COVID-19 pandeemia ja sellega seotud liikumist piiravad meetmed Itaalias 2020. aastal tõsise majanduslanguse. See on leevendav tegur Itaalia eelarvepuudujäägi kriteeriumi täitmise hindamisel 2020. aastal. Konkreetselt nähakse komisjoni 2020. aasta kevadprognoosiga ette, et SKP väheneb sel aastal 9,5 %, eriti kuna liikumispiirangud pidurdasid järsult eratarbimist ja eksporditurud kahanesid oluliselt; kõige rohkem kannatada saanud sektorite hulgas oli turism. Lisaks sellele eeldatakse, et nõudluse tuntava vähenemise, kokkukuivavate rahavoogude ja suure ebakindluse kontekstis vähendavad ettevõtjad kulutusi investeeringutele. 2020. aasta teises pooles oodatakse tehnilist elavnemist, mida toetavad poliitikameetmed, ja sellele järgneb 2021. aastal osaline taastumine. Makromajanduslikke väljavaateid iseloomustab ülim ebakindlus, mis on seotud pandeemia kestuse ja selle majandusliku mõjuga.

Lisaks sellele elas Itaalia juba enne praegust kriisi läbi makromajanduse kasvu aeglustumist: nii SKP reaalkasv kui ka SKP deflaator on alates 2018. aastast olnud alla 1 %. Konkreetselt aeglustus SKP reaalkasv 2017. aasta 1,7 %-lt 2018. aastal 0,8 %ni ja 2019. aastal 0,3 %ni, olles seega väiksem kui nimetatud aasta potentsiaalne kasv (0,6 %), kuna maailmakaubanduse aeglustumise mõju laienes kogu majandusele ja seda võimendas tagasihoidlik sisenõudlus. Seevastu SKP deflaator kasvas 2017. aasta 0,7 %-lt 2018. aastal 0,9 %ni ja püsis 2019. aastal stabiilne. Üldiselt saab väita, et osaliselt on suured puudujäägid võla vähendamise sihttaseme saavutamisel 2019. aastal seletatavad Itaalia makromajanduse pikka aega püsinud aeglustumisega (SKP nominaalkasv on alates 2018. aastast alla 2 %).

2020. aasta riigiaruandes leidis komisjon, et Itaalia on teinud teatavaid edusamme 2019. aasta riigipõhiste soovituste täitmisel, mida võib pidada täiendavaks leevendavaks teguriks. Konkreetsemalt tegi Itaalia märkimisväärseid edusamme maksudest kõrvalehoidumisega võitlemisel, muu hulgas karmistades kohustust kasutada e-makseid. Itaalia tegi teatavaid edusamme seoses järgmisega: tagada aktiivse tööturu- ja sotsiaalpoliitika tulemuslik integreeritus ning selle jõudmine ennekõike haavatavate rühmade ja noorteni, keskenduda investeeringutega seotud majanduspoliitikas teadusuuringutele, innovatsioonile ja taristu kvaliteedile, võttes arvesse piirkondlikke erinevusi, muuta avalik halduse töö tulemuslikkust, soodustada pankade bilansside restruktureerimist ning parandada väiksemate ja novaatorlike ettevõtete pangandussektorivälist rahastamist. Teisalt tegi Itaalia piiratud edusamme seoses järgmisega: nihutada maksukoormus tööjõult mujale, sealhulgas vähendades maksukulusid ja reformides aegunud katastriväärtusi, võidelda deklareerimata töö vastu, toetada naiste osalemist tööturul, parandada haridustulemusi, sealhulgas asjakohaste ja sihipäraste investeeringute varal, ning soodustada täiendusõpet, vähendada menetlusnormide jõustamise ja lihtsustamisega tsiviilmenetluste kestust ning suurendada korruptsioonivastase võitluse tulemuslikkust menetlusnormide reformidega, et vähendada kriminaalmenetluste kestust. Lisaks sellele ei teinud Itaalia edusamme vanaduspensionite osakaalu vähendamisel avaliku sektori kulutustes eesmärgiga luua võimalusi muudeks sotsiaalseteks ja majanduskasvu ergutavateks kulutusteks ega konkrentsipiirangutega tegelemisel, muu hulgas uue iga-aastase konkurentsiseaduse abil.

4.3 Keskpika perioodi eelarvepositsioon, sealhulgas valitsemissektori investeeringud

Valitsemissektori nominaalne eelarvepuudujääk kahanes 2018. aasta 2,2 %lt SKPst 2019. aastal näitaja kõigi aegade madalseisu – 1,6 %ni. See kahanemine on seotud positiivse arenguga tulude vallas, mida toetavad valitsuse vastu võetud poliitikameetmed – näiteks maksumaksmisest kõrvalehoidumise vastu – ja vastupidav tööturg. Hinnangute kohaselt suurenesid valitsemissektori investeeringud veidi, jõudes 2018. aasta 2,1 %-lt SKPst 2019. aastal umbes 2,3 %ni, mis on rohkem kui valitsemissektori 2019. aastal registreeritud eelarvepuudujääk.

13. juulil 2018 soovitati Itaalial tagada, et valitsemissektori esmaste kulude nominaalne kasvumäär, millest on maha arvatud kaalutlusõigusel põhinevad tulumeetmed ja ühekordsed meetmed, ei ületa 2019. aastal 0,1 % (kulude kasvu eesmärk), mis vastab struktuursele kohandusele 0,6 % SKPst. Esitatud andmete ja komisjoni prognoosi põhjal ületas kulude kasv sihttaset. Lahutades ennetusliku osa nõudest erakorralise sündmuse klausli alusel lubatava kõrvalekalde 0,18 % SKPst, tingib see kõrvalekalde keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamiseks soovitatud kohandamiskavast, mille suurus on 0,4 % SKPst, viidates seega mõningasele kõrvalekaldele 2019. aastal ning märkimisväärsele kõrvalekaldele 2018. ja 2019. aasta koguarvestuses. Struktuurne eelarvepositsioon paranes 2019. aastal 0,8 protsendipunkti SKPst, mis viitab pärast erakorralise sündmuse klausli arvessevõttu sellele, et nii 2019. aastal kui ka 2018. ja 2019. aasta koguarvestuses järgitakse keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamiseks soovitatavat kohanduskava.

Kahe näitaja vahe tuleneb peamiselt juhuslikest tuludest (0,5 protsendipunkti SKPst) ja intressikulude muutusest (0,3 protsendipunkti SKPst). Esimene on seotud avaliku sektori tulude jõulise suurenemisega hoolimata väikesest SKP reaalkasvust, mis on selgitatav suuresti tähtajatute lepingutega seotud positiivse arenguga tööturul ja vähemal määral ulatuslike poliitikameetmetega maksudest kõrvalehoidumine vastu (näiteks e-arveldamine, kviitungite elektrooniline esitamine ja muudetud metoodika maksumaksjate sissetuleku hindamiseks); nende kaalutlusõiguse alusel võetavate meetmete täpset mõju on veel raske hinnata. Teine tegur on tingitud riigivõlakirjade keskmisest madalamast tootlusest 2019. aastal võrreldes 2018. aastaga, mille võib muu hulgas pidada selle tulemuseks, et turud tajusid positiivsetena komisjoniga peetud dialoogi järel Itaalias 2018. aasta detsembris ja 2019. aasta juulis võetud eelarvemeetmeid. Kuna reaalse SKP dünaamika põhjal oodatust positiivsem tulude areng on struktuurset laadi, nähtub üldhinnangust, et puuduvad kindlad tõendid Itaalia märkimisväärse kõvalekaldumise kohta keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamiseks soovitatavast kohanduskavast 2019. aastal ning 2018. ja 2019. aasta koguarvestuses.

Stabiilsusprogrammis on esitatud teave pandeemia ohjeldamiseks ja majanduse toetamiseks võetud oluliste meetmete kohta. Selle kohaselt on nende otseste toetusmeetmete mõju eelarvele 2020. aastal 4,5 % SKPst. Lisaks sellele annab stabiilsusprogramm hoolimata püsivast ebakindlusest seoses keskpika perioodi eelarveväljavaadetega aimu sellest, millised on peamised punktid pikemaajalises strateegias valitsemissektori võla vähendamiseks pärast selle 2020. aastaks prognoositud kõigi aegade kõrgpunkti 155,7 % SKPst. Konkreetselt prognoositakse selles, et „osana üle mitme aasta ulatuvatest jõupingutustest säilitada eelarve jätkusuutlikkus ühiskonna ja keskkonna vaatepunktist õiglase ja kestliku arengu strateegia raames“ hakkab valitsemissektori võla suhe SKPsse hakkab vähenema juba 2021. aastal ja jõuab 152,7 %ni. Selles kontekstis rõhutavad ametiasutused, et praeguse šoki järel vajab Itaalia majandus ajavahemikku, mil kestel kasv taastatakse ilma sellele vastu töötava eelarve konsolideerimiseta, võttes võla jätkusuutliku vähendamise strateegia aluseks ülejäägis esmase eelarvepositsiooni ja Itaalia potentsiaalse majanduskasvu, mis tuleneb kõrgelennulistest avaliku ja erasektori investeeringutest.

4.4. Valitsemissektori keskpika perioodi võlapositsioon

Valitsemissektori võlg püsis 2016. ja 2019. aasta vahel üldiselt stabiilne (umbes 134,8 % SKPst), kuna intressikulude võlga suurendavat mõju (ehkki selle suundumus on kahanev) ning võlakoormuse muutuse ja eelarvepositsiooni vahelist erinevust kompenseeris suuresti järjepidev nominaalne esmane eelarveülejääk ja väike, kuid samas positiivne SKP nominaalkasv. Komisjoni 2020. aasta kevadprognoosi eelduste kohaselt suureneb Itaalia valitsemissektori võlg 2019. aasta 134,8 %-lt SKPst 2020. aastal 158,9 %ni SKPst; peamiselt kajastab see SKP dünaamikat ja asjaolu, et eelduste kohaselt muutub esmane eelarvepositsioon alles teist korda pärast euro kasutuselevõttu negatiivseks.

Komisjoni 2020. aasta kevadprognoosiga ajakohastatud võla jätkusuutlikkuse analüüs kinnitab, et riskidest hoolimata püsib Itaalia võlapositsioon keskpikas perspektiivis jätkusuutlik; seejuures võetakse arvesse olulisi leevendavaid tegureid, nagu valitsemissektori võlaprofiil ja välispositsioon. Kuigi valitsemissektori võlapositsioon halveneb COVID-19 kriisi tõttu, on lähtestsenaariumi kohane valitsemissektori võla suhe SKPsse keskpikas perspektiivis eelduste kohaselt jätkusuutlik (väheneb) (joonis 1).

Joonis1. Valitsemissektori võla suhe SKPsse, Itaalia, % SKPst