ET Euroopa Liidu Teataja C 370/10

Nõukogu määruse (EÜ) nr 510/2006 (põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta) artikli 6 lõike 2 kohase taotluse avaldamine

2012/C 370/07

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 510/2006 (1) artiklile 7. Komisjon peab vastuväited kätte saama kuue kuu jooksul alates käesoleva dokumendi avaldamise kuupäevast.

KOONDDOKUMENT

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 510/2006

„WEIDEOCHSE VOM LIMPURGER RIND”

EÜ nr: DE-PDO-0005-0881-17.06.2011

KGT ( ) KPN ( X )

1. Nimetus:

„Weideochse vom Limpurger Rind”

2. Liikmesriik või kolmas riik:

Saksamaa

3. Põllumajandustoote või toidu kirjeldus:

3.1. Toote liik:

Klass 1.1. Värske liha (ja rups)

3.2. Toote kirjeldus, mida punktis 1 esitatud nimetus tähistab:

Toode on valmistatud Limpurgi kohalikku tõugu härgade tapalihast või härja rümpade jaotustükkidest. Härjad on määratletud geograafilises piirkonnas sündinud ja kasvanud ning neid on söödetud piirkondlike põllumajandussaaduste ja -kõrvalsaadustega või vegetatsiooniperioodil ekstensiivselt karjatatud traditsioonilistel karjamaadel.

Härgade nuumamise lõppfaasis kasutatud teravilja tõttu on iseenesest lühikiulisest ja seetõttu õrnast härjalihast valmistatud toode „Weideochse vom Limpurger Rind” marmorjas ning paraja pekikihiga. Helekollase-punakaskollase nüansiga ühtlase kollase värvusega loomade ristluukõrgus on 140 cm ja rohkem. Tapale viiakse vähemalt 30 kuu vanused loomad, kelle tapakaal on 340–450 kg. Õrna tekstuuriga mahlakas liha on tihke ja maheda võiselt kreemja maitsega. Liha kvaliteediklasside määramise süsteemi SEUROP järgi on toote lihakusklass U+ kuni R–: üldprofiil kumer kuni sirge; lihase täidlus hea kuni väga hea; reis: väljaarenenud kuni väga hästi väljaaarenenud; selg: kumer kuni kergelt kumer; abaosa: väljaarenenud kuni üsna hästi väljaaarenenud; puusaosa on väljaarenenud kuni nõrgalt arenenud. Rasvakiht ja rasvaladestus vastab rasvkoeklassidele 2– kuni 4+: õhuke, kerge rasvakiht kõikjal nähtava tihke lihase peal kuni paks rasvakiht lihastel; reie- ja abaosal rasvakiht siiski veel osaliselt nähtav. Toote selge, puhta veiselihalõhnaga iseloomulik liigiomane maitse on täidlane, harmooniline ja kompleksne, mis on ühtseks tervikuks liidetud aasalõhnade ja maheda magususega. Praadimise käigus tekib selge, jõuline, väga aromaatne ja kestlik karamellinüansiga veiselihalõhn. Praetud ja pruunistatud lihalõikude jaoks sobivad reie- ja abaosa jaotustükid peavad vähemalt kolm nädalat ilma vaakumita kondi küljes küpsema.

3.3. Tooraine (üksnes töödeldud toodete puhul):

—

3.4. Sööt (üksnes loomse päritoluga toodete puhul):

Söödana on lubatud kasutada üksnes määratletud geograafilisest piirkonnast saadud aasataimed, haljassööt, rohi, koresööt, rohujahu, hein, naeris, teravili. Sööt peab vastama kvaliteedi tagamise rangetele nõuetele ning olema valdavalt toodetud kohalikes põllumajandusettevõtetes. Määratletud geograafilises piirkonnas toodetud teraviljaga tohib sööta üksnes noorloomi ning loomi nende viimase nelja elukuu jooksul enne tapale viimist. Geneetiliselt muundatud söödakoostisosade või sööda kasutamine ning maisijahu, soja ja sellest tehtud saaduste lisamine on välistatud. Veiseid peetakse traditsioonilisel ekstensiivsel viisil, kusjuures vegetatsiooniperioodil on kindlasti ette nähtud karjatamine karjamaal. Vastavalt karjatamistavadele ning olenevalt rohu kasvust ja ilmastikutingimustest algab karjatamine määratletud geograafilises piirkonnas ajavahemikul 15. aprillist kuni 5. maini mai ja lõpeb kõige varem 15. oktoobril. Lisaks tavapärasele söödale saavad loomad lakukivist mineraliseeritud soolana ka mineraalsööta. Mineraalsööt võib olla toodetud ka väljaspool määratletud geograafilist piirkonda. Kogusööda kuivaines on mineraalsööda osa maksimaalselt 0,5 %.

3.5. Tootmise erietapid, mis peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas:

Liha päritolupõhise kvaliteedi tagamiseks peavad tootmise kõik etapid, st valmistamine ja töötlemine, seega härja sünd, kasvatamine, aretamine ja tapmine ning rümba tükeldamine toimuma määratletud geograafilises piirkonnas. Vegetatsiooniperioodil karjatatakse loomi traditsiooniliselt ekstensiivselt kasutatavatel karjamaadel. Seejuures kujundavad loomad maastikku ilmestavate iseloomulike teguritena asukohta, kust nad pärinevad. Maastikuhoolduse raames on eriti soovitav looduskaitse põhimõtetele vastav loomade karjatamine mäenõlvade rohumaadel.

3.6. Erieeskirjad viilutamise, riivimise, pakendamise jm kohta:

—

3.7. Erieeskirjad märgistamise kohta:

Kõikides turustusetappides on tootel märgistus „Weideochse vom Limpurger Rind”. Etiketil on tootja nimi ja aadress ja/või tootja registreerimisnumber toodete kaitse ühingus ning kõik muud andmed, mida toodete kaitse ühing peab oluliseks, et tagada toote jälgitavus.

Lisaks sellele peavad toodete kaitse ühingu liikmed kasutama ühingu sõna/pilditähist ning stiliseeritud härjapea kujutise ning Württembergi sümboli hirvesarvega ühendatud suletõmmet „Weideochse vom Limpurger Rind”.

4. Geograafilise piirkonna täpne määrtalus:

Geograafiline piirkond hõlmab järgmisi maakondi: Ostalb, Schwäbisch Hall, Hohenlohe, Rems-Murr ja Main Tauber. Hõlmatud on ka jõe ja selle harude orgudega külgnevad Heilbronni maakonna omavalitsusüksused Wüstenrot ja Löwenstein ning Neckar-Odenwald-Kreisi maakonna omavalitsusüksus Hardheim.

5. Seos geograafilise piirkonnaga:

5.1. Geograafilise piirkonna eripära:

Alpide künklikku eelmäestikku läbistavad sügavalt maastikku uuristunud Remsi ja Leini jõe ning nende külgharude orud. Määratletud geograafilise piirkonna mullad on valdavalt triiase ning musta ja pruuni juura ajastu liivakivi murenemisel tekkinud geoloogilised formatsioonid. Valdavalt rasketel ja toitainevaestel muldadel asuvaid alasid kasutatakse püsirohumaadena. Sellistel maaharimise jaoks ebasobivatel muldadel asuvas piirkonnas on metsamajandus olnud oluline majandusala alates möödunud sajanditest tänapäevani. Piirkonna põhjaosas on kerged ja liivased mullad, orunõlvadel aga valdavalt raske ja hõlpsasti erodeeruv muguljas mergel. Määratletud geograafilise piirkonna kõrgus merepinnast on vahemikus 320–500 m ja rohkem. Kliimale on tunnuslik suur sademete hulk, soojad ja niisked läänetuuled ning aasta keskmine temperatuur 9 °C. Aasad asuvad peamiselt künklikul maastikul, millesse põuaperioodil tekivad lõhed. Valdavate aasatüüpide ja rohumaade taimekoosluse iseloomulikud taimed on aasristik, koeratubakas, kurereha ja jumikas. Liigirikkad rohumaad annavad kehva kuni keskmist heinasaaki. Geograafilises piikonnas on iseloomulikud väiketalustruktuurid.

5.2. Toote eripära:

Limpurgi veisetõug on Württembergi vanim olemasolev veisetõug. Kohalikku veisetõugu peetakse ohustatud põllumajandusloomatõuks. Piirkondliku kultuuripärandina kujundavad Limpurgi veised tänapäevani selle piirkonna maastikku, kust nad pärinevad.

Tõu nimetus tuleneb endisest Limpurgi krahvkonna nimest. Kollast maatõugu veise tõug saadi pärast kolmekümneaastast sõda (1618–1648) Jagsti jõe piirkonnas allesjäänud maatõugu veiste ristamisel allgäu veistega. Vanimad asjaomased ürikud on pärit 19. sajandist: August von Weckherlin on kirja pannud: „kahkjaskollakas … Limpurgi liini tõug” („Die Rindviehzucht Württembergs, mit Vorschlägen zu deren weiterem Emporbringen- ein Beitrag zur landwirtschaftlichen Beschreibung des Königreichs” (Württembegri veisekasvatus: ettepanekud selle edasiseks täiustamiseks – põllumajanduslikust aspektist lähtuv kuningriigi kirjeldus) J. G. Cottascheni raamatuäri, 1839, lk 20) ning nimetab seejuures: „oivalise švaabi nuumveise tõugu nuumhärgade Pariisi ajamine” („Abbildungen der Rindvieh- und anderen Hausthier-Racen auf den Privatgütern Seiner Majestät des Königs von Württemberg nebst angehängter Beschreibung” (Tema Majesteet Württembergi kuninga mõisate veise- ja muude koduloomatõugude joonised koos kirjeldustega), F. C. Löflund und Sohn, 1827, lk 19).

18. sajandi lõpus oli nimetuse „Boeuf de Hohenlohe” all tuntud veiseliha oma pehmuse ja suurepärase maitse tõttu Pariisis kõrgelt hinnatud. Tol ajal levinud, kuid praeguseks hääbunud maatõugu veiseid (nt „Haller Braunblässenschlag” ja „Limpurger Rind”) aeti Prantsusmaale karjade kaupa. Viimast korda aeti veiseid Pariisi 1913. aastal.

Juba 19. sajandil kiideti Limpurgi veise liha erakordset kvaliteeti: H. Sieglin on kirjeldanud: „pehme, mahlakas ja suurepärase maitsega liha” („Die Rinderzucht in Württemberg” (Württembergi veisekasvatus), A. Müller, 1888, lk 28 jj); „peenekiuline, marmorjas, pehme ja maitsev ning seetõttu väga hinnatud” on kiidusõnu jaganud August Lydtin & H. Werner („Das deutsche Rind: Beschreibung der in Deutschland heimischen Rinderschläge“, Arbeiten der Deutschen Landwirtschafts-Gesellschaft, (Saksa veis: Saksamaa kohalike veisetõugude kirjeldus, Saksamaa põllumajandusühingu uurimustööd) 41. köide, Deutsche Landwirtschafts-Ges. Berlin, 1899, lk 487).

Organoleptiliste omaduste hinnang kehtib tänapäevani (Hans H. Sambraus, „Gefährdete Nutztierrassen: Ihre Zuchtgeschichte, Nutzung und Bewahrung” (Ohustatud põllumajandusloomatõud: nende aretuslugu, kasutamine ja hoidmine) Ulmer Verlag, 1999, lk 176–177; Werner Abele, „Der Heutige Stand der Zucht des Limpurger Rindes” (Limpurgi veise tõuaretuse praegune seis, väitekiri, põllumajanduskõrgkool Landwirtschaftliche Hochschule Hohenheim, 1953, lk 41 jj). Tänapäeval on Limpurgi puhtatõulise härja peenekiuline ja suurepärane liha väga nõutud.

Iseenesest lühikiulisest ja seetõttu õrnast härjalihast valmistatud toode „Weideochse vom Limpurger Rind” on marmorjas ning paraja pekikihiga. Õrna tekstuuriga mahlakas liha on tihke ja maheda võiselt kreemja maitsega. Toote selge, puhta veiselihalõhnaga iseloomulik liigiomane maitse on täidlane, harmooniline ja kompleksne, mis on ühtseks tervikuks liidetud aasalõhnade ja maheda magususega. Praadimise käigus tekib selge, jõuline, väga aromaatne ja kestlik karamellinüansiga veiselihalõhn.

2005. aasta novembris registreeriti tervisliku toitumise ühingu Slow Food Deutschland e.V. registris „Arche des Geschmacks” (algupärane maitse) toode „Weideochse vom Limpurger Rind” selle päritolust tingitud erakordselt heade maitseomaduste ja säästvate tootmisviiside (nt looduslikud karjamaad, lühikesed veoteed, stressivaba tapmine, liha kondi küljes laagerdumine) tõttu. 2009. aasta aprillis tunnustas toiduühing Slow Food Foundation for Biodiversity (tervislikku toitumist soodustav bioloogilise mitmekesisuse sihtasutus) toodet projektina „Slow Food Presidio” (kaitseprojekt/toetuspiirkond).

5.3. Põhjuslik seos geograafilise piirkonna ja (kaitstud päritolunimetusega) toote kvaliteedi või omaduste vahel või (kaitstud geograafilise tähisega) toote erilise kvaliteedi, maine või muude omaduste vahel:

Karm kliima ja ilmastikust mõjutatud muldadel kasvav taimestik koos väiketalude struktuuriga on tegurid, mis on aidanud kaasa sellise vastupanuvõimelise ja vähenõudliku maatõugu veise arengule, kelle omadused on parimal võimalikul viisil kohanenud lubja- ja toitainevaeste muldadega. Juba 1878. aastal kirjutati Württembergi põllumajandust kajastavas nädalalehes: „Kui Limpurgi tõugu veis viiakse mõnda teise piirkonda, siis aastate jooksul säilib küll looma hea piimaand, kuid selle looma puhta tõuliini aretuse tulemusel saadud järeltulijatel ei ole enam sellist piimaandi ega ka ilusat pehmekujulist eksterjööri” (Württembergi kuninglik põllumajanduskeskus Kgl. Württ. Zentralstelle für Landwirtschaft Stuttgart, 1878, lk 335).

Määratletud geograafilise piirkonna mulla- ja klimaatiliste tingimuste ning kohaliku veisetõu eripära avaldavad mõju lihatoote „Weideochse vom Limpurger Rind” kvaliteedile. Ekstensiivselt peetavad loomad on eriti hästi kohanenud geograafilise piirkonna maakeskkonna, karmi kliima ja kohaliku söödaga. Liha eriline kvaliteet, selle peenekiulisus, rasvakihi osa ja jaotumus ning liha maitse ja lõhn on otseselt tingitud loomade pidamis- ja söötmistavadest. Geograafilises piirkonnas valdavad mulla- ja ilmastikutingimused, kohalik tõug, vegetatsiooniperioodil karjamaal pidamine, määratletud geograafilises piirkonnas toodetud sööt, veiste minimaalne tapavanus 30 kuud ning kolme nädala pikkune liha kondi küljes laagerdumise aeg on asjaolud, millest tulenevad liha iseloomulikud ja tunnustatud organoleptilised omadused.

Kõik puhtatõulised, tõuraamatu tingimustele vastavad härjad peavad olema kantud riiklikult tunnustatud ja kontrollitud Limpurgi tõugu käsitlevasse tõuraamatusse. Selle tingimuse täitmisega tagatakse ka tulevikus selle tõu eriliste omaduste aluseks olnud ja selleks ka jääva genofondi kestmine.

Viide spetsifikaadi avaldamisele:

(Määruse (EÜ) nr 510/2006 artikli 5 lõige 7)

9. aprilli 2010. aasta väljaandes Markenblatt, 14. köide, 7a-aa/c osa, lk 5753.

http://register.dpma.de/DPMAregister/geo/detail.pdfdownload/14400

(1) ELT L 93, 31.3.2006, lk 12.