Liikmesriigid esitasid aruanded 2012. aastal pärast rakendamise esimest etappi, mis hõlmas esmahindamist ning hea keskkonnaseisundi kriteeriumide ja keskkonnaalaste sihtide kindlaksmääramist. Komisjon avaldas kõnealuseid elemente käsitleva hinnangu, milles järeldati, et liikmesriigid ei olnud keskkonnaalaste sihtide kehtestamisel olnud piisavalt ambitsioonikad. Hinnangus rõhutati samuti, et kõigis merelistes alampiirkondades ja merepiirkondades ei olnud meetmete rakendamine piisavalt sidus ja järjepidev.

ELi merestrateegia raamdirektiivis on sätestatud raamistik, mille alusel peavad liikmesriigid võtma vajalikud meetmed, et saavutada või säilitada 2020. aastaks kõikide ELi merealade hea keskkonnaseisund. Selle eesmärgi saavutamine tähendab, et ELi mered on puhtad, terved ja produktiivsed ning merekeskkonda kasutatakse jätkusuutlikult. Merestrateegia raamdirektiiv sisaldab 11 kvalitatiivset tunnust, mille abil kirjeldatakse hea keskkonnaseisundi omadusi. Komisjoni otsuses 2010/477/EL mereakvatooriumi hea keskkonnaseisundi kriteeriumide ja metoodikastandardite kohta on esitatud liikmesriikidele juhised kõnealuse eesmärgi saavutamiseks.

59 % seiretoimingutest on seotud ülejäänud kaheksa tunnusega, kusjuures üsna vähe teostatakse seiret energia (sh veealuse müra) ja mereandides esinevate saasteainete (tunnused 11 ja 9) üle (kummagagi seotud toimingud moodustavad 4 % koguarvust), võõrliikide (tunnus 2) (5 %) ning mereprügi ja hüdrograafiliste muutuste üle (tunnused 10 ja 7) (mõlemad 6 %). Vees leiduvate saasteainete (tunnus 8), eutrofeerumise (tunnus 5) ja kaubanduslikel eesmärkidel kasutatava kalaga (tunnus 3) seotud seiretoimingud on levinumad (moodustades vastavalt 13 %, 11 % ja 9 % kõigist seiretoimingutest).

Bioloogilise mitmekesisuse (tunnused 1, 4 ja 6) seire moodustab 41 % seiretegevusest. Bioloogilise mitmekesisusele keskendumine on seletatav tööga, mida juba tehakse seire raames, mis on seotud selliste muude ELi õigusaktide rakendamisega nagu linnudirektiiv, elupaikade direktiiv, veepoliitika raamdirektiiv, suplusvee direktiiv, nitraatide direktiiv ning ühise kalanduspoliitika määrus. Loetletud õigusaktidega on ette nähtud seirenõuded, mis on otseselt seotud merestrateegia raamdirektiivi tunnustega. Näiteks peavad liikmesriigid linnudirektiivi kohaselt arvesse võtta arengutendentse ja muutusi selliste metslinnuliikide populatsioonide puhul, kelle suhtes kohaldatakse kaitse erimeetmeid. Liikmesriikide teostatav merelindude populatsiooni, mõõtmete ja arvukuse seire kaudu täidetakse seega nii linnudirektiivist kui ka merestrateegia raamdirektiivist tulenevaid nõudeid.

Kuna programmide ja nende toime vahel on kattuvusi, on eri järelevalvetoimingute summa suurem kui 100 %.

Nagu joonisel 1 näidatud, keskendub enamik seiretoimingutest (73 %) liikmesriigi merealade keskkonnaseisundi ja inimtegevuse mõju hindamisele. Seiretoimingutest 41 % on seotud inimtegevusest tuleneva surve seirega (nt vee läbipaistvust vähendav hõljuvate tahkete osakeste esinemine veesambas, eutrofeerumist põhjustav toitainetega rikastumine või mereprügi kogunemine randadele), 19 % keskenduvad survet tekitavale inimtegevusele (nt süvendamistööd sadamates, põllumajanduslik tegevus, asulareovee ärajuhtimine või tahkete jäätmete sobimatu käitlemine), samas kui vaid 12 % on suunatud kõnealuste survetegurite ja nende mõju leevendamise meetmete tõhususe uurimisele (nt toitainete kao vähendamismeetmete või tahkete jäätmete käitlemise parandusmeetmete mõju). Meetmete hindamisele pööratava tähelepanu vähesus tuleneb osaliselt asjaolust, et liikmesriigid ei olnud kohustatud meetmeid rakendama enne 2016. aasta lõppu (merestrateegia raamdirektiivi artikli 5 lõige 2).

territoriaalveed,

majandusvöönd,

majandusvööndist väljapoole jääv mandrilava piirkond ning

väljaspool liikmesriike asuvad merealad.

Nagu on näidatud joonisel 2, toimub suurim osa (68 %) liikmesriikide seirest rannikuvetes ning olulisel määral korraldatakse seiretoiminguid ka territoriaalvetes (57 %) ja majandusvööndis (51 %). Kõige vähem (6 %) toimub seiretoiminguid majandusvööndist väljapoole jääva mandrilava piirkonnas.

Nagu eespool selgitatud, on liikmesriigid enamasti sidunud oma seireprogrammid olemasolevate programmidega, mis on ette nähtud muude ELi õigusaktidega; sellest võib tuleneda rannikuvetes tehtava seire ülekaal. Väljaspool liikmesriikide territoriaalvett toimuvaid seireprogramme on vähe. See võib tuleneda mitmesugustest asjaoludest, näiteks sellise seire maksumusest ning vajadusest keskenduda peamisele survele ja mõjule, mis avaldub rannale lähemal.





Rakendamise ajakava

Liikmesriigid pidid seireprogrammid välja töötama ja rakendama 15. juuliks 2014. Joonisel 3 on kujutatud tunnusekategooriate kaupa selliste seireprogrammide osakaal, mis peaks eeldatavasti olema rakendatud 2014., 2018. ja 2020. aastaks ning pärast 2020. aastat. 2014. aastal toimus liikmesriikides enim seiret mereandides esinevate saasteainete (tunnus 9), kaubanduslikel eesmärkidel kasutatava kala (tunnus 3) ja eutrofeerumise (tunnus 5) üle. 2020. aastaks peaksid liikmesriikide enesehindamise tulemuste kohaselt olema rakendatud seireprogrammid seoses eutrofeerumise (tunnus 5), imetajate, roomajate, kalade ja peajalgsete (tunnused 1 ja 4) ning saasteainetega (tunnus 8). Kaubanduslikel eesmärkidel kasutatava kala (tunnus 3), hüdrograafiliste muutuste (tunnus 7), mereprügi (tunnus 10) ning merepõhja ja veesamba elupaikade (tunnused 1, 4 ja 6) puhul peaks ligikaudu 90 % seireprogrammidest olema rakendatud 2020. aastaks.

Joonis 3. Liikmesriikide eeldatav hea keskkonnaseisundi tagamisega seotud seireprogrammide rakendamise aeg (tunnusekategooriate kaupa)

Võõrliikide (tunnus 2) ja veealuse müra (tunnus 11) puhul rakendatavate seireprogrammide kasutuselevõttu tuleb selgelt kiirendada, et tagada nõuetekohane seire, võttes arvesse merestrateegia raamdirektiivi kohaseid tähtaegu merestrateegiate ajakohastamiseks 2018. aastaks ning hea keskkonnaseisundi saavutamiseks 2020. aastaks. Lisapingutusi tuleb teha ka seoses bioloogilise mitmekesisuse tunnustega (tunnused 1, 4 ja 6) ning eelkõige tunnustega, mille seiret ei hõlma kehtivad õigusaktid.

Joonis 4. Liikmesriikide eeldatav hea keskkonnaseisundi tagamisega seotud seireprogrammide rakendamise aeg

Joonisel 4 on kujutatud liikmesriigiti selliste seireprogrammide osakaal, mis peaks eeldatavasti olema hea keskkonnaseisundi saavutamisel tehtavate edusammude seireks rakendatud 2014., 2018. ja 2020. aastaks ning pärast 2020. aastat.

Viis liikmesriiki teatasid, et neil on 2014. aasta seisuga rakendatud seireprogrammid enamiku tunnusekategooriate puhul. Neli liikmesriiki ei olnud 2014. aastaks rakendanud ühtegi seireprogrammi. Üldiselt olid seireprogrammid 2014. aastaks vaid osaliselt asjakohased, kuigi see oli programmide väljatöötamise ja rakendamise tähtaeg vastavalt merestrateegia raamdirektiivi artikli 5 lõike 2 punkti a alapunktile iv. Seetõttu esineb märkimisväärseid lünki liikmesriikide andmetes, mida on vaja hea keskkonnaseisundi saavutamisel tehtavate edusammude ja keskkonnaalaste sihtide saavutamise hindamiseks 2018. aastal.

Liikmesriikide aruannete kohaselt paraneb olukord tulevikus järk-järgult: 2018. aastaks kavatsevad üheksa liikmesriiki olla seiretoimingutega hõlmanud kõik (või peaaegu kõik) tunnusekategooriad ning 2020. aastaks peaks seireprogrammid olema rakendatud kokku 15 liikmesriigis. Üldiselt on liikmesriigid enamjaolt teatanud, et suurem osa nende seireprogrammidest rakendatakse täielikult 2020. aastaks. See on julgustav märk, sest võib eeldada, et merestrateegia raamdirektiivil põhinev seire on kõnealuseks ajaks täielikult rakendatud.

Samas ei ole viis liikmesriiki on oma kavatsusest teatanud või on andnud teada, et nad ei rakenda seireprogramme täielikult ka pärast 2020. aastat, mis on liikmesriikide hea keskkonnaseisundi saavutamise tähtaeg.