[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 4.4.2006

KOM(2006) 159 lõplik

KOMISJONI TEATIS

Suunised töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega

{SEK(2006) 439}

KOMISJONI TEATIS

Suunised töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega

1. TEATISE EESMÄRK

EÜ asutamislepingu artiklis 49 on sätestatud põhimõte, et liikmesriigid peavad ühenduse piires tagama teenuste osutamise vabaduse. See põhivabadus hõlmab liikmesriigis tegutseva teenuseosutaja õigust lähetada töötajaid teenuste osutamise eesmärgil ajutiselt teise liikmesriiki. See tuleneb kohtupraktikast, mille kohaselt teenuste vaba osutamist kui asutamislepingu olulist põhimõtet ei tohi piirata muul viisil kui EÜ asutamislepingu artiklis 46 loetletud põhjuste ja üldsuse ülekaalukate huvidega põhjendatud õigusnormide abil, pidades kinni mittediskrimineerimise ja proportsionaalsuse põhimõtetest.

Direktiivis 96/71/EÜ (edaspidi „direktiiv“) on täpsustatud vastuvõtvas riigis kehtivad kohustuslikud eeskirjad, mida kohaldatakse lähetatud töötajate suhtes; selles on kehtestatud nende töö- ja töölevõtutingimuste minimaalne tuumik ja muudetud need tingimused siduvaks ettevõtetele, kes lähetavad töötajaid muusse liikmesriiki kui see riik, mille territooriumil need töötajad tavaliselt töötavad.

Direktiivil on selge sotsiaalne eesmärk: tagada lähetatud töötajatele, et nende tööandja peab lähetuse ajal kinni teatavatest kaitseotstarbelistest eeskirjadest, mis kehtivad liikmesriigis, kuhu nad on lähetatud. Need eeskirjad käsitlevad eelkõige järgmist:

- tööaja maksimaalset ja puhkeaja minimaalset pikkust,

- tasulise aastapuhkuse minimaalset kestust,

- palkade miinimummäärasid,

- ajutise tööjõu vahendamise tingimusi, eelkõige vahendusettevõtete jaoks,

- ohutust, tervishoidu ja hügieeni töökohal ning

- rasedate ja hiljuti sünnitanud naiste, laste ja noorte töö ja töölevõtmise suhtes kohaldatavaid kaitsemeetmeid.

Liikmesriigid on juriidiliselt kohustatud vastu võtma direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid, võtma vajalikud meetmed nende normide eiramise korral ning tagama, et töötajate ja nende esindajate käsutuses on direktiivis määratletud kohustuste jõustamiseks vajalikud abinõud, samuti nägema ette koostöö riigiasutuste vahel.

Direktiivi eesmärk on ühitada ühelt poolt nende ettevõtete õigused, kes osutavad piiriüleseid teenuseid kooskõlas EÜ asutamislepingu artikliga 49, ja teiselt poolt töötajate õigused, kes on teenuste osutamiseks ajutiselt välismaale lähetatud.

Pärast seda, kui Euroopa Parlament võttis 2006. aasta 16. veebruaril vastu resolutsiooni siseturul teenuste osutamist käsitleva direktiivi ettepaneku kohta, esitas komisjon muudetud ettepaneku, millest on välja jäetud esialgse ettepaneku artiklid 24 ja 25, mis sisaldasid erisätteid töötajate lähetamise kohta. Nende artiklitega tegi komisjon ettepaneku kaotada teatavad töötajate lähetamisega seotud haldusnõuded. Lisaks nende nõuete kaotamisele olid kavandatud meetmed, millega süvendada halduskoostööd liikmesriikide vahel.

Komisjon kohustus koostama suuniseid, mis kajastaksid ühenduse õiguse praegust olukorda seoses artiklites 24 ja 25 käsitletud haldusmenetlustega. Käesolevas teatises antakse liikmesriikidele juhised selle kohta, kuidas järgida ühenduse õigustikku, mida Euroopa Ühenduste Kohus on tõlgendanud EÜ asutamislepingu artiklist 49 lähtudes, et saavutada kiiremini direktiiviga nõutud tulemusi. Andmed, mis komisjoni talitused on koondanud käesolevale teatisele lisatud aruandesse SEK(2006)439[1] näitavad, et juurdepääsu teabele, halduskoostööd ja järelevalvet õigusaktide täitmise üle saab oluliselt parandada, kui määratletakse head tavad ja levitatakse neid. Käesolev teatis ei mõjuta komisjonile asutamislepinguga antud õigusi, mille eesmärk on tagada ühenduse õiguse järgimine liikmesriikides, ega üldisi nõudeid elamislubade alal.

2. SUUNISED: KONTROLLIMEETMED

Euroopa Kohus on oma kohtupraktikas[2] tunnistanud, et näiteks kolmandate riikide töötajaid vastuvõtva liikmesriigi tööturule viies saavad liikmesriigid kontrollida, kas teenuste osutamise vabadust ei kuritarvitata. Samuti tunnustas kohus kontrollimeetmete vajalikkust, et kindlaks teha, kas üldsuse huvidega õigustatud nõudeid tegelikult täidetakse. Komisjon tuletab siiski meelde, et direktiivi rakendamise raames tehtavate kontrollide ajal on liikmesriigid kohustatud järgima EÜ asutamislepingu artiklit 49 ja hoiduma ühenduse piires toimuvale vabale teenuste osutamisele põhjendamatute ja ebaproportsionaalsete piirangute tekitamisest või nende säilitamisest. Kohus toonitas nimelt mitu korda, et need kontrollid peavad tõepoolest proportsionaalsuse põhimõttest kinni pidades tagama taotletud eesmärkide saavutamise, piiramata kõnealust vabadust enam kui paratamatult vajalik[3].

2.1. Üldised rakendusmeetmed

Kontrollimeetmete hulgas, mida on rakendanud teatavad liikmesriigid, on meetmeid, mis vajavad selgitust EÜ asutamislepingu artiklist 49 lähtuvate kohtulahendite põhjal. Neist eriti olulised on järgmised[4]:

- nõue omada esindajat vastuvõtva liikmesriigi territooriumil;

- nõue taotleda luba vastuvõtva liikmesriigi pädevatelt asutustelt või nendes asutustes registreerida, või mis tahes muu samaväärne kohustus;

- nõue esitada deklaratsioon;

- nõue omada ja säilitada sotsiaalkaitsega seotud dokumente vastuvõtva riigi territooriumil vastavalt selle riigi territooriumil kehtivatele tingimustele.

a) Nõue omada esindajat, kes asub vastuvõtva liikmesriigi territooriumil

Nõuet omada riigi territooriumil filiaali nimetas kohus[5] „ teenuste osutamise vabadusega täielikus vastuolus olevaks “. See kohustus, mille kohaselt teenuste osutaja peab liikmesriigis teenuste osutamiseks nimetama esindaja, kelle asukoht on selles liikmesriigis, sarnaneb kohtu poolt õigusvastaseks tunnistatud nõudega valida asukoht esindaja juures ning on kokkusobimatu EÜ asutamislepingu artikliga 49[6].

Otsuses Arblade jt asjas[7] leidis kohus, et kohustust hoida ja säilitada teatavaid dokumente sellise vastuvõtvas liikmesriigis elava füüsilise isiku kodus, kelle tööandja on sel eesmärgil esindajaks või käsundisaajaks nimetanud, isegi siis, kui tööandjal enam ei ole selles riigis töötajaid, saab tunnustada üksnes juhul, kui riigiasutused ei ole võimelised sellise kohustuse puudumise korral tõhusalt täitma oma kontrolliülesandeid. Kõnealuseid kohtulahendeid tuleb tõlgendada ühekaupa, kuid võib tõdeda, et selle ülesande täitmiseks oleks piisav, kui lähetatud töötajate hulgast määratakse üks isik, näiteks eestööline, kes on kontaktisik välisettevõtte ja tööinspektsiooni vahel.

Järeldus. Senise kohtupraktika põhjal tuleb teha järeldus, et vastuvõtva liikmesriigi poolt tema territooriumile töötajaid lähetavale ettevõttele esitatav nõue omada selles liikmesriigis asuvat esindajat ei ole proportsionaalne eesmärgiga kindlustada asjaomaste töötajate töötingimuste kontroll. Lähetatud töötajate hulgast ühe isiku, näiteks eestöölise määramine kontaktisikuks välisettevõtte ja tööinspektsiooni vahel peaks olema piisav. |

b) Nõue saada lähetuse liikmesriigi pädevatelt asutustelt luba või nendes asutustes registreerida, või mis tahes muu samaväärne kohustus

Euroopa Kohtu praktikast ilmneb, et riiklikud õigusnormid, millega seatakse muus liikmesriigis asuvale ettevõttele asjaomase riigi territooriumil teenuste osutamiseks üldiselt ja kõigi tegevusalade puhul tingimuseks ametliku loa saamine, kujutavad endast piirangut teenuste osutamise vabadusele EÜ asutamislepingu artikli 49 tähenduses (vt eelkõige otsused Vander Elsti asjas)[8]. Liikmesriikides on mõnedel tegevusaladel töötamine reguleeritud õigus- või haldusnormidega, mis sisaldavad lubade taotlemise konkreetset korda iga tegevusala puhul. Paljud liikmesriigid nõuavad luba oma territooriumil tööjõudu vahendavatelt ettevõtetelt, soovides veenduda, et neil ettevõtetel on sellise teenuse osutamiseks piisavad tagatised.

Vastuvõtval liikmesriigil on õigus nõuda eelnevat luba üksnes teatavate tegevusalade ettevõtjatelt, olenemata lähetuse laadist, kui seda võib põhjendada üldsuse ülekaalukate huvidega ja see on kooskõlas teenuste osutamise vabadust käsitleva lepingu asjaomaste sätetega. Selle nõude puhul tuleb arvesse võtta kontrolle, mis on juba tehtud päritoluliikmesriigis.

Järeldus. Senise kohtupraktika põhjal tuleb teha järeldus, et eeskirjad, millega töötajate lähetamise puhul nõutakse eelnevat süstemaatilist kontrolli, kaasa arvatud eelnevat luba või registreerimist, ei oleks proportsionaalsed. |

c) Nõue esitada deklaratsioon

Ligi pooled liikmesriigid kohustavad teenusteosutajaid, kes lähetavad töötajaid nende territooriumile, esitama eelnevat deklaratsiooni nende ametiasutustele[9]. Võiks öelda, et nende deklaratsioonide eesmärk on võimaldada esiteks riigiasutustel kontrollida kohapealsete kontrollidega lähetuste kohta saadud teavet ja teiseks aidata tööinspektsioonidel hinnata ohtusid, et kontrollida eelkõige kõrge riskitasemega ettevõtteid ja olukordi.

Praeguseks ei ole kohus veel teinud otsuseid, mis käsitleksid konkreetselt deklaratsiooni esitamise kohustust lähetuse puhul. Komisjoni ja Luksemburgi vahelises kohtuasjas[10], mis käsitles seoses teenuste osutamisega tööloa nõude kehtestamist töötajate puhul, kes on kolmandate riikide kodanikud, sedastas kohus, et „ teenuseid osutava ettevõtte kohustus teatada kohalikele asutustele ette ühe või enama lähetatud töötaja saabumisest, märkides nende lähetuse kavandatud kestuse ning teenuse või teenused, mille osutamisega lähetust põhjendatakse, oleks sama tõhus ning vähem piirav meede kui vaidlusalune nõue. See võimaldaks neil asutustel kontrollida Luksemburgi sotsiaalõigusnormide täitmist lähetuse ajal, arvestades kohustusi, mis ettevõttel juba on päritoluliikmesriigis kohaldatavate sotsiaalõigusnormide kohaselt “.

Seoses juhtumitega, mil ühenduse teenusteosutaja lähetab kolmanda riigi kodanikest töötajaid, otsustas kohus komisjoni ja Saksamaa vahelises kohtuasjas[11], et „ nagu kohtujurist märgib oma järelduste punktis 27, et teenusteosutaja lihtne eelnev deklaratsioon, milles ta kinnitab asjaomaste töötajate seisundi õiguspärasust (.…) asukohaliikmesriigis, annaks lähetuseelse kontrolliga võrreldes riiklikele asutustele vähemate piirangutega ja sama tõhusalt tagatised selle kohta, et nende töötajate seisund on õiguspärane ja et nad teevad oma põhitööd liikmesriigis, kus teenuseid osutav ettevõte on asutatud. Sellekohane nõue võimaldaks riigiasutustel hiljem neid andmeid kontrollida ja nimetatud töötajate õigusvastase seisundi korral võtta vajalikud meetmed “.

Selle Euroopa kohtu lahendiga tunnustatakse deklaratsiooni eelneva loaga võrreldes sama tõhusa ja vähem piirava meetmena, mis võimaldab liikmesriikidel igal ajal olla teadlik kolmandatest riikidest pärit lähetatud töötajate viibimisest oma territooriumil.

Liikmesriigid peavad hoiduma deklaratsioonide kasutamisest muudel eesmärkidel kui teavitamise eesmärgil, eelkõige teenuseid osutavate ettevõtete kontrolli või registreerimise eesmärgil, mis oleks samaväärne loa saamise nõudega.

Järeldus. Senise kohtupraktika põhjal on komisjon arvamusel, et vastuvõtval liikmesriigil peaks direktiivis kehtestatud töötingimuste täitmise kontrollimiseks olema võimalik proportsionaalsuse põhimõttest kinni pidades nõuda teenusteosutajalt hiljemalt töö alguse ajaks deklaratsiooni esitamist lähetatud töötajate andmete, lähetuse kestuse, koha ja osutatava teenuse laadi kohta. Deklaratsioon võiks sisaldada märget, millega kinnitatakse, et lähetatud kolmanda riigi töötajate seisund, kaasa arvatud elamisloaga seostud nõuete aspektist, on õiguspärane ja nad on seaduslikult tööle võetud teenuste osutaja asukohariigis. |

d) Nõue omada ja säilitada sotsiaalkaitsega seotud dokumente vastuvõtva riigi territooriumil ja/või vastavalt selle riigi territooriumil kehtivatele tingimustele

Euroopa Kohus on avaldanud arvamust kohustuse kohta omada ja säilitada vastuvõtva liikmesriigi territooriumil lähetatud töötajate sotsiaalkaitsega seotud dokumente.

Otsuses Arblade jt asjas[12] sedastas kohus, et töötajate tõhus kaitse, eelkõige ohutuse ja tervise alal, samuti tööaja küsimustes, võib tingida vajaduse hoida teatavaid dokumente vastuvõtva liikmesriigi kontrollivatele asutustele kättesaadavana ligipääsetavas ja selgelt kindlaksmääratud kohas selle liikmesriigi territooriumil, „ eelkõige juhul, kui puudub liikmesriikide vaheline organiseeritud koostöö- ja teabevahetussüsteem, mis on ette nähtud direktiivi 96/71/EÜ artiklis 4 “.

Samas otsuses täpsustas kohus siiski, et vastuvõtva riigi pädevad asutused peavad enne teenusteosutajale sellise nõudmise esitamist kindlaks tegema, kas asjaomaste töötajate sotsiaalkaitset saab piisavalt tagada asukohaliikmesriigis hoitavate dokumentide esitamisega mõistliku tähtaja jooksul[13]. Finalarte asjas[14] möönis kohus, et väljaspool vastuvõtvat liikmesriiki asutatud ettevõtteid võib kohustada esitama rohkem andmeid, kui peavad esitama samas liikmesriigis asutatud ettevõtted, kui sellist erinevust kohtlemises saab põhjendada objektiivsete erinevustega nende ettevõtete ja vastuvõtvas liikmesriigis asutatud ettevõtete vahel.

Samas aga tõdes kohus, et tuleb kontrollida, kas kõik asukohaliikmesriigi õigusnormidega nõutud andmed üheskoos on piisavad, et vastuvõtvas liikmesriigis oleks võimalik teha vajalikud kontrollid[15].

Pärast direktiivi ülevõtmise tähtaja lõppu 1999. aastal ning seejärel artiklis 4 ettenähtud teabealase koostöö rakendamist piiratakse varasemast rohkem liikmesriikide võimalust nõuda teatavate sotsiaalkaitsega seotud dokumentide hoidmist lähetuse liikmesriigis. Komisjon on siiski arvamusel, et vastuvõttev liikmesriik võiks ka edaspidi nõuda, et töökohal hoitaks selliseid dokumente, mida tuleb paratamatult koostada ja hoida kohapeal, näiteks tegeliku tööaja registrid või töökoha tervishoiu- ja ohutustingimusi käsitlevad dokumendid. Et vastuvõtva liikmesriigi asutustel oleks võimalik direktiivi kohaselt töötingimusi kontrollida, lubatakse neil nõuda teenusteosutajalt kontrollimise eesmärgil vajalikuks peetavate dokumentide esitamist mõistliku tähtaja jooksul.

Siiski ei saa lubada, et vastuvõttev liikmesriik nõuaks oma eeskirjade kohaste dokumentide uue kogumi esitamist üksnes sel põhjusel, et need mingil määral vormi või sisu poolest erinevad asukohaliikmesriigi dokumentidest. Seega ei saa lubada, et sotsiaalkindlustusdokumente nõutaks seetõttu, et nende puhul on päritoluliikmesriigis kehtestatud erimenetlus vastavalt määrusele (EMÜ) nr 1408/71. Arblade jt asjas[16] möönis kohus aga, et „ andmed, mida nõutakse kas asukohaliikmesriigi õigusnormidega või vastuvõtva liikmesriigi õigusnormidega, (…) võivad olla nii erinevad, et vastuvõtva liikmesriigi õigusnormidega nõutud kontrolle ei ole võimalik teha asukohaliikmesriigi õigusnormide kohaselt hoitavate dokumentide põhjal “.

Järeldus. Eespool tsiteeritud kohtulahendite põhjal tuleb teha järeldus, et direktiiviga kehtestatud töötingimuste täitmise kontrollimiseks peab vastuvõtval liikmesriigil olema võimalik proportsionaalsuse põhimõttest kinni pidades nõuda, et töökohal hoitaks neid dokumente, mis oma olemuse tõttu seal koostatakse, näiteks tööajapäevikud või töökoha tervishoiu- ja ohutustingimusi käsitlevad dokumendid. Vastuvõttev liikmesriik ei või nõuda uut dokumentide kogumit, kui kõik asukohaliikmesriigi õigusnormidega nõutud dokumendid üheskoos on piisavad, et võimaldada vastuvõtvas liikmesriigis vajalike kontrollide tegemist. |

2.2. Meetmed, mida kohaldatakse nende lähetatud töötajate suhtes, kes on kolmandate riikide kodanikud

Senises EÜ asutamislepingu artiklil 49 rajanevas kohtupraktikas teenuste osutamise vabaduse kohta (vt nt otsuseid Vander Elsti asjas[17] ning komisjoni ja Luksemburgi vahelises kohtuasjas[18]) on kohus otsustanud, et kui töötajad on õiguspäraselt tööle võetud liikmesriigis asutatud teenusteosutaja juures ja tavaliselt seal töötavad, võib neid lähetada teise liikmesriiki (vastuvõttev riik) ilma, et nad nimetatud teises liikmesriigis peaksid täitma haldusformaalsusi, nt tööloa taotlemine.

Kohus otsustas samuti, et mõned töötajate lähetamise lisatingimused, mis on kehtestatud teatavates liikmesriikides, ei ole proportsionaalsed. Komisjoni ja Saksamaa vahelises kohtuasjas[19] otsustas Euroopa Ühenduste Kohus, et EÜ asutamislepingu artikliga 49 ei ole kooskõlas Saksamaa õigusaktidega kehtestatud nõue, mille kohaselt mõnes muus liikmesriigis asutatud ettevõtte poolt lähetatud kolmanda riigi kodanikest töötajatele saab anda elamisloa üksnes sel juhul, kui nad on asjaomases ettevõttes töötanud vähemalt ühe aasta. Selles asjas tehtud otsust kinnitas kohus komisjoni ja Luksemburgi vahelise kohtuasja[20] puhul, otsustades, et õigusaktidega kehtestatud kuue kuu pikkuse eelneva tööperioodi nõue läheb kaugemale sellest, mida võib nõuda kolmanda riigi kodanikest lähetatud töötajate sotsiaalse kaitse eesmärgil. Viimati nimetatud otsuses tunnistas kohus ühtlasi õigusvastaseks tähtajatu töölepingu nõude.

Järeldus. Senise kohtupraktika põhjal tuleb teha järeldus, et vastuvõtval liikmesriigil ei ole lubatud nõuda kolmandatest riikidest pärit lähetatud töötajatelt haldusformaalsuste või lisatingimuste täitmist, kui need töötajad on õiguspäraselt tööle võtnud mõnes muus liikmesriigis asutatud teenusteosutaja, kuid see ei piira vastuvõtva liikmesriigi õigust kontrollida, kas need tingimused on teenusteosutaja asukohaliikmesriigis täidetud. |

3. TEABEALANE KOOSTÖÖ

a) Juurdepääs teabele

Direktiivi artikli 4 lõikes 3 on selgelt sätestatud liikmesriikide kohustus võtta asjakohased meetmed selleks, et töö- ja töölevõtutingimusi käsitlev teave oleks välismaistele teenusteosutajatele ja töötajatele üldkättesaadav.

Lähetustega seotud töö- ja töölevõtutingimusi ja sel puhul kehtivaid kohustusi käsitleva teabe levitamise vahendite kasutamist saab oluliselt parandada. On vaja teha täiendavaid jõupingutusi, et saavutada märgatav paranemine järgmistes aspektides.

- Kuigi lähetustele pühendatud riiklike veebilehekülgede arv on oluliselt suurenenud, on endiselt tarvis, et liikmesriigid kasutaksid paremini ära Interneti võimalusi ning parandaksid riiklikel veebilehekülgedel pakutava teabe ligipääsetavust ja selgust.[21]

- Liikmesriigid peavad täpsustama, milliseid nende siseriikikke õigusnorme peavad välismaised teenusteosutajad kohaldama, ning vältida tuleb olukorda, kus antakse üksnes üldist tööõigusalast teavet, märkimata, millised tingimused kehtivad lähetatud töötajate suhtes.

- Teave peab olema kättesaadav ka muudes keeltes kui vastuvõtva riigi ametlik(ud) keel(ed).

- Kontaktasutustel peab olema vajalik personal ja muud vahendid, et täita oma ülesandeid teavitamise alal.

- Liikmesriigid peaksid nimetama kontaktisiku, kelle ülesanne on menetleda teabetaotlusi, kuna selline toimimisviis annab paremaid tulemusi kui suur anonüümne asutus.

- Kontaktasutustel peavad tuginema tõhusale tugistruktuurile. Nad peavad suutma olla vahendajaks teavet taotlevate isikute ja muude pädevate riigiasutuste vahel.

Liikmesriike kutsutakse üles tegema lisapingutusi, et täita oma kohustused ning teha selgemaks ja kättesaadavamaks teave töö- ja töölevõtutingimuste kohta, mida peavad täitma teenusteosutajad, ning tagada, et nende kontaktasutused oleksid suutelised oma ülesandeid tõhusalt täitma. Komisjon jätkab liikmesriikide abistamist selles valdkonnas eelkõige ekspertide rühma abil ning jälgib liikmesriikide pingutusi ühiselt tunnustatud parimate tavade kasutuselevõtmise nimel. |

b) Koostöö liikmesriikide vahel

Direktiivi artikli 4 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud selged kohustused riigiasutuste vahelise koostöö alal ja tehtud liikmesriikidele ülesandeks luua selleks koostööks vajalikud tingimused. See kohustus eeldab kontrolliasutuse loomist, kes oleks võimeline vastama näiteks põhjendatud taotlusele teatada, kas rahvusvahelisi teenuseid osutav äriühing on tõepoolest asutatud päritoluliikmesriigis, või taotlusele saada tõendavaid dokumente, mis võimaldaksid kindlaks teha, kas töötajat saab vastuvõtva liikmesriigi õigusaktide kohaselt lugeda töötajaks.

Teabetaotlused võivad pärineda ka mujalt, nt lähetatud töötajalt, kes soovib lähetuse lõpul teada, kas ta on omandanud õigused, mis tal lähetuse jooksul pidid tekkima.

Et järgida direktiivi artiklit 4, peavad liikmesriigid hoolitsema selle eest, et kontaktasutused ja kontrolliasutused oleksid korraldatud ja varustatud selliselt, et neil on võimalik tõhusalt oma ülesandeid täita ja taotlustele kiiresti vastata. Selleks võib olla vajalik, et kontaktasutused ja/või kontrolliasutused korraldavad uurimisi või hangivad teavet teistest allikatest või asutustest (nt sotsiaalkindlustusorganitest);. Sellisel juhul toimivad nad samuti kui asutusesiseste juhtumite puhul ja täidavad siseriiklikke õigusakte.

Komisjoni algatused seoses ekspertide rühmaga (eriti hea koostöö jaoks käitumisjuhiste väljatöötamine ning asutustevaheliseks teabevahetuseks mõeldud mitmekeelse vormi kehtestamine) võivad kaasa aidata piiriülese koostöö parandamisele. Teabevahetust võib sobival ajal hõlbustada, kasutades elektroonilist süsteemi, mille komisjon loob teenuseid käsitleva direktiivi rakendamise vajadusteks.

Liikmesriike kutsutakse üles täitma oma kohustused ja võtma vajalikud meetmed, et kontaktasutuste ja/või kontrolliasutuste käsutuses oleks seadmed ja vahendid, mida on tarvis, et tõhusalt vastata teabetaotlustele ja piiriülese koostöö taotlustele, mis pärinevad teiste liikmesriikide pädevatelt asutustelt. Komisjon jätkab liikmesriikide toetamist selles valdkonnas, eelkõige asjakohasemate elektrooniliste süsteemide loomisega, ja jälgib tähelepanelikult nende edasiminekut. |

4. KONTROLL DIREKTIIVI JÄRGIMISE ÜLE JA MEETMED SELLE EIRAMISE PUHUL

Liikmesriigid on vastavalt direktiivi artiklile 3 kohustatud tagama oma territooriumile lähetatud töötajatele teatavad tingimused ning võtma meetmed, et ära hoida ja tõkestada teenuseosutajate mis tahes õigusvastast käitumist, millega kaasneb eelkõige nimetatud tingimuste ja võimaluste andmisest keeldumine. See on põhitingimus, et luua tingimused ausaks konkurentsiks ja sellega tagatised töötajate usaldusväärseks lähetamiseks seoses teenuste piiriülese osutamisega. Liikmesriigid peavad niisiis hoolitsema selle eest, et luuakse vajalikud mehhanismid lähetamise alaste rakendusmeetmete täitmise tagamiseks.

Lähetatud töötajatel ja neid esindavatel organisatsioonidel peaks olema võimalus pöörduda kaebustega otse vastuvõtva liikmesriigi pädeva asutuse poole ning töötajate ja konkureerivate ettevõtete kaebuste peale peaks olema võimalik rakendada meetmeid. Kuigi see võimalus aitaks kaasa õigusaktide paremale rakendamisele ja nende täitmise kontrollimisele, eeldab see, et kontrolliasutusel on vajalikud vahendid ja volitused kõnealuste kaebuste menetlemiseks.

Liikmesriigid peavad vastavalt oma direktiivijärgsetele kohustustele järjekindlalt hindama tööinspektsioonide ja muude kontrollisüsteemide tõhusust ning otsima võimalusi nende parandamiseks. Seda tegevust saab toetada koostöö süvendamise teel direktiiviga hõlmatud asjaolusid kontrollivate riigiasutuste (sealhulgas tööinspektsioonide) vahel. Tööinspektsioonide esindajad või muud direktiivi rakendamise eest vastutavad asutused peaksid vähemalt kord aastas kohtuma töötajate lähetamisega tegeleva ekspertide rühma raames.

Direktiivist tulenevate kohustuste eiramise korral on liikmesriigid vastavalt direktiivi artiklile 5 kohustatud võtma piisavad meetmed. Nende kohus on valida kehtestamiseks sobivad vahendid, kuid need vahendid peavad olema sellised, et asjaomastele isikutele oleks tagatud nende õiguste tõhus kaitse, ning sarnanema siseriikliku õiguse rikkumise puhtalt riigisiseste juhtumite korral kohaldatavate vahenditega.

Kui ilmneb eeskirjade eiramisi, on liikmesriikide ülesanne ette näha tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad meetmed, mis sisaldavad sanktsioone. Nad võivad samuti kehtestada asjakohased menetlused, millega töötajad ja nende esindajad saavad oma õigusi kaitsta. Selle tegevuse raames on vältimatu anda lähetatud töötajatele sama hõlbus juurdepääs kohtuasutustele, kaasa arvatud vahekohtu- ja lepitusmenetlustele, kui on vastuvõtva riigi töötajatel.

Euroopa Ühenduste Kohus on oma seisukoha teatavaks teinud ühe peatööettevõtjate ja emaettevõtjate ühis- ja solidaarse vastutuse süsteemi käsitleva eelotsusemenetluse puhul[22]. Kohus sedastas, et direktiivi artikkel 5, tõlgendatuna EÜ asutamislepingu artikli 49 eesmärke silmas pidades, ei ole vastuolus sellise süsteemi kui asjakohase meetme kasutamisega direktiivi nõuete eiramise korral. Kohus tõdes ühtlasi, et selline meede ei tohi minna kaugemale kui taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik, ja et selles asjas tehtud otsuse rakendamine on riikliku kohtu ülesanne.

Liikmesriike kutsutakse üles hindama seda laadi proportsionaalse ja mittediskrimineeriva meetme siseriiklikku õigusse lülitamise mõju. Liikmesriigid, kes on juba analoogse süsteemi kehtestanud, peaksid hindama selle tõhusust direktiivi nõuete eiramise puhul võetava proportsionaalse ja mittediskrimineeriva meetmena.

Liikmesriike kutsutakse üles täitma oma direktiivijärgseid kohustusi ja läbi vaatama direktiiviga seotud kontrollisüsteeme ja rakendamissüsteeme. Eelkõige kutsutakse neid üles hoolitsema selle eest, et kehtestatakse asjakohased puuduste kõrvaldamise mehhanismid ning piisavad ja proportsionaalsed kontrollimeetmed ja et nõudeid eiravaid teenuseosutajaid oleks tõepoolest võimalik karistada. Komisjon kohustub abistama liikmesriike tööinspektsioonide piiriülese koostöö parandamisel valdkondades, mis on hõlmatud töötajate lähetamist käsitleva direktiiviga. |

5. JÄRELDUSED

On tarvis kiiresti selgitada kontrollimeetmeid, mida liikmesriigid võivad võtta Euroopa Kohtu otsustega tõlgendatud EÜ asutamislepingu artikli 49 alusel, ning parandada juurdepääsu teabele ja halduskoostööd. Liikmesriigid peaksid tegutsema selle nimel, et käesolevas teatises esitatud suunised annaksid konkreetseid tulemusi nii kiiresti kui võimalik. Komisjon koostab lähema 12 kuu jooksul aruande, milles kirjeldatakse kõigi liikmesriikide olukorda kõigist käesolevas teatises käsitletud aspektidest ja hinnatakse selles valdkonnas saavutatut. Et jälgida olukorra arengut liikmesriikides ning olla võimeline seda objektiivselt hindama, lähtudes eespool esitatud suunistest, kohustub komisjon

- saatma riikide asutustele ja sotsiaalpartneritele nii kiiresti kui võimalik üksikasjaliku küsimustiku, milles palutakse neil mitte ainult selgitada omaenda võetud meetmeid, vaid ka märkida, kuidas nad hindavad teiste asutuste ja sotsiaalpartnerite meetmeid ja tegevust;

- andma oma veebisaidil kasutajate käsutusse vormi, mille abil nad võivad edastada oma positiivseid või negatiivseid kogemusi teabe hankimise, rahvusvahelise koostöö ning õigusaktide täitmise kontrolli ja rakendamise alal;

- jälgima ja hindama järjekindlalt meetmeid, mida liikmesriigid võtavad teabe kättesaadavuse parandamiseks ning hea käitumise juhiste ja standarditud teabevahetusvormi rakendamiseks.

Kui sellise järelevalve tulemusel peaks komisjon jõudma järeldusele, et kõnealuses valdkonnas kohaldatavate ühenduse õigusnormide täitmine ja/või direktiivi artiklites 4 ja 5 ettenähtud liikmesriikidevaheline koostöö ei ole oluliselt paranenud, võtab ta meetmeid olukorra parandamiseks.

[1] See aruanne on vastuseks Euroopa Parlamendi soovile, mis esitati komisjonile 2004. aasta 15. jaanuari resolutsioonis P5_TA (2004)0030.

[2] Kohtuasi C-113/89 (Rush Portuguesa Lda v riiklik immigratsiooniamet), 27. märtsi 1990. a otsus, punkt 17 ja liidetud kohtuasjad C-369/96 ja 376/96 (prokuratuur v Jean-Claude Arblade jt), 23. novembri 1999. a otsus, punkt 62.

[3] Sellega seoses vt otsuseid kohtuasjades C-445/03 (komisjon v Luksemburg), 21. oktoobri 2004. aasta otsus, punkt 40, ja C-244/04 (komisjon v Saksamaa). 19. jaanuari 2006. aasta otsus, punkt 36.

[4] Need meetmed on nimetatud komisjoni 30. juuli 2002. aasta aruandes nõukogule ja Euroopa Parlamendile olukorra kohta teenuste siseturul - KOM(2002) 441.

[5] Kohtuasi C-279/00 (komisjon v Itaalia Vabariik), 7. veebruari 2002. aasta otsus, punkt 18.

[6] Vt näiteks Euroopa Kohtu 6. märtsi 2003. aasta otsust kohtuasjas C - 478/19, punkt 19.

[7] Vt märkus 2, punkt 76.

[8] Kohtuasi C-43/93 (Raymond Vander Elst v rahvusvahelise migratsiooni amet), 9.augusti 1994. aasta otsus.

[9] Need riigid on järgmised: Austria, Belgia, Saksamaa, Prantsusmaa, Kreeka, Luksemburg, Ungari, Läti, Leedu, Malta, Madalmaad ja Portugal. Sloveenia ja Tšehhi Vabariik on kehtestanud samasuguse kohustuse teenuste tarbijatele.

[10] Vt märkus 3, punkt 31.

[11] Vt märkus 3, punkt 41.

[12] Vt märkus 2, punkt 61.

[13] Vt märkus 2, punkt 65.

[14] Liidetud kohtuasjad C-49/98, 50/98, 52/98, 54/98, 68/98 ja 71/98 (Finalarte Sociedade de Construēćo Civil Lda v Urlaubs- und Lohnausgleichskasse der Bauwirtschaft jt.), 25. oktoobri 2001. aasta otsus, punktid 69-74.

[15] Vt märkus 2, punktid 64–65.

[16] Vt märkus 2, punkt 63.

[17] Vt märkus 8.

[18] Vt märkus 3.

[19] Vt märkus 3.

[20] Vt märkus 3.

[21] Töötajate lähetamise teemalisel komisjoni veebisaidil on lingid riikide veebisaitidele:

http://europa.eu.int/comm/employment_social/labour_law/postingofworkers_fr.htm

[22] Kohtuasi C-60/03 (Wolff & Müller GmbH & Co. KG v José Filipe Pereira Félix), 12. oktoobri 2004. aasta otsus, punkt 37.