Nõukogu direktiivis 2006/117/Euratom on sätestatud radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse piiriüleste vedude ühenduse järelevalve- ja kontrollisüsteem, et tagada elanikkonna piisav kaitse. Selle abil tagatakse, et asjaomaseid liikmesriike teavitatakse radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse vedudest nende territooriumile või läbi nende territooriumi, kusjuures liikmesriigid on kohustatud andma vedudele oma nõusoleku või teatama põhjendatud keeldumisest. Direktiiv täiendab nõukogu direktiivi 2011/70/Euratom, mis keskendub radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud kütuse pikaajalise käitlemise poliitikale ja kohustustele.

Tuumaelektrijaamade reaktorite ja uurimisreaktorite töö käigus tekib ka kasutatud tuumkütust. Kasutatud tuumkütus on määratluse kohaselt tuumkütus, mida on kiiritatud ning mis on reaktori südamikust alaliselt eemaldatud. Seda võib käsitada kasutatava ressursina, mida saab ümber töötada, või suunata radioaktiivse jäätmena lõppladustamisele, kuna edasist kasutamist ei ole ette nähtud.

Pärast kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete tekkimist säilitatakse neid enne võimalikku töötlemist, ümbertöötamist või lõppladustamist. Objektidelt, kus kasutatud tuumkütus ja radioaktiivsed jäätmed on tekkinud, veetakse need materjalid ära peamiselt maanteed või raudteed mööda või meritsi ning vähestel juhtudel ka õhuteed pidi.

Radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse import, eksport ja transiit läbi liikmesriikide on ELis tavapärane. Nimetatud materjale liigub – teisisõnu neid veetakse – enamikus liikmesriikides olenemata konkreetse riigi tuumaprogrammi mahust.

Praegu asuvad tuumareaktorid 16 liikmesriigi territooriumil ning töötavaid tuumareaktoreid on 14 liikmesriigis. Lisaks on 20 ELi liikmesriigis kasutatud või kasutatakse ka praegu uurimisreaktoreid. Mõned liikmesriigid veavad kasutatud tuumkütuse ümbertöötamiseks ELi või kolmandatesse riikidesse. Enamik uurimisreaktoritega liikmesriike plaanivad tagastada kasutatud tuumkütuse selle tarnijale (Ameerika Ühendriigid või Venemaa Föderatsioon) enne 2020. aastat, ehkki osade koolitus- ja uurimisreaktorite kasutatud tuumkütuse pikaajalise käitlemise (näiteks lõppladustamise) viis on veel määratlemata. Paljudel juhtudel on radioaktiivseid jäätmeid ELis ja EList välja veetud ka selleks, et minimeerida radioaktiivsete jäätmete mahtu enne säilitamist ja/või lõppladustamist töötlemise (nt sulatamise, tuhastamise) teel.

Vastavalt nõukogu direktiivi 2006/117/Euratom artikli 20 lõikele 1 peavad liikmesriigid alates 25. detsembrist 2011 esitama iga kolme aasta järel komisjonile aruande direktiivi rakendamise kohta. Seega oli teise aruande esitamise tähtpäev 25. detsember 2014.

Kõik liikmesriigid on esitanud oma riigi teise aruande radioaktiivsete jäätmete ja tuumkütuse vedude kohta nende territooriumitel ajavahemikul 2012–2014, vaid Horvaatia esitas aruande esmakordselt. Kõnesolevas teises aruandlusvoorus esines olulisi viivitusi, kuna vaid kolm liikmesriiki esitasid aruanded õigeaegselt (ülejäänud saatsid teated eri pikkuste viivitustega).

Riikide aruannete põhjal ning pärast arvamuste vahetamist nõuandekomiteega ja aruannete tema poolt vastuvõtmist koostas komisjon vastavalt direktiivi artikli 20 lõikele 2 käesoleva aruande Euroopa Parlamendile, nõukogule ning Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele. See põhineb kõigi liikmesriikide teatistel ning järgneb komisjoni 2013. aastal avaldatud aruandele ajavahemiku 2008–2011 kohta.

Aruandluse eesmärk on saada ülevaade kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete vedudest ühenduses, kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete impordi, ekspordi ja transiidi uutest suundumustest ja probleemidest, teatatud keeldumistest ja ebaõnnestunud vedudest ning kavandatavatest meetmetest.

Üksikasjalikum teave direktiivi rakendamise kohta igas liikmesriigis on esitatud komisjoni talituste töödokumendis SWD(2018)4. Käesoleva aruande järeldustes tuuakse välja teemad, mis vajavad täiendavat tähelepanu.

1.1.Õiguslik raamistik

Radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse ohutu ja vastutustundlik käitlemine, sealhulgas nende materjalide ohutu vedamine liikmesriikide territooriumitel ja neist väljaspool, on õigusaktidest tulenev nõue. See nõue põhineb nii rahvusvahelisel kui ka ELi õigusel.

Rahvusvahelisel tasandil reguleerib seda valdkonda peamiselt tuumkütuse käitlemise ohutust ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutust käsitlev ühiskonventsioon (edaspidi „ühiskonventsioon“). Muude sätete seas kehtestatakse ühiskonventsiooniga konventsiooniosalistele kohustused seoses kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete piiriülese liikumisega (import, eksport ja transiit). Konventsiooni artikkel 27 nõuab, et iga piiriüleste liikumistega seotud konventsiooniosaline astuks vajalikud sammud tagamaks, et nimetatud liikumine toimuks kooskõlas konventsiooni sätete ja asjaomaste siduvate rahvusvaheliste õigusaktidega. Pärast komisjoni esimest aruannet direktiivi 2006/117/Euratom rakendamise kohta sai konventsiooniosaliseks ka Malta ja kõik 28 ELi liikmesriiki on nüüd konventsiooni osalised, mis näitab liikmesriikide pühendumust kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete kõrge ohutustaseme tagamisele – alates tekkimisest kuni lõppladustamiseni.

Pärast komisjoni esimest aruannet direktiivi 2006/117/Euratom rakendamise kohta muudeti ELi tasandil 2013. aastal põhilisi ohutusnorme käsitlevat nõukogu direktiivi 96/29/Euratom, mille üldeesmärgiks on endiselt tugevdada kaitset ioniseeriva kiirgusega kiiritamise ohtude eest, sealhulgas kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete vedamise käigus. Muudetud direktiiviga 96/29/Euratom (uus direktiiv 2013/59/Euratom) tunnistati kehtetuks ja konsolideeriti ühte õigusakti viie ELi direktiivi sätted, millest üks on kõrgaktiivseid kinniseid kiirgusallikaid käsitlev direktiiv 2003/122/Euratom. Uue direktiiviga, mille liikmesriigid peavad oma õigusse üle võtma 6. veebruariks 2018, on kindlaks määratud ka ühtlustatud vabastamiskriteeriumid ja materjali regulatiivsest kontrollist vabastamise üldised tasemed. Seoses looduslikult esinevate radioaktiivsete materjalidega (NORM) on direktiivi 2013/59/EURATOM kohaldamisala laiendatud looduslike kiirgusallikatega seotud inimtegevusele, sealhulgas looduslikke radionukliide sisaldava materjali töötlemisele. Direktiivis on nõutud, et kaitset looduslike kiirgusallikate eest ei tuleks käsitleda erijaotises, vaid see tuleks täielikult lõimida üldistesse nõuetesse. Eelkõige tuleks nende tööstusharude suhtes, kes tegelevad looduslikke radionukliide sisaldavate materjalide töötlemisega, mis nõuab regulatiivset kontrolli, kohaldada sama reguleerivat raamistikku kui kõigi muude kiirgustegevuste suhtes. Selles on nõutud, et liikmesriigid tuvastaksid kiirgustegevuse klassid või -liigid, mis on seotud looduslikult esinevate radioaktiivsete materjalidega ning põhjustavad töötajatele või elanikele kiiritust, mida kiirguskaitse seisukohalt ei ole võimalik tähelepanuta jätta (artikkel 23). Loetelu looduslikult esinevate radioaktiivsete materjalidega seotud tööstusharudest – lisaks uraani kaevandamisele ja eraldamisele – millele tuleb tuvastamisel tähelepanu pöörata, on esitatud direktiivi 2013/59/Euratom VI lisas. Kui liikmesriik tunnistab looduslikult esinevad radioaktiivsed materjalid radioaktiivseteks jäätmeteks, tuleb nende vedamisest aru anda vastavalt direktiivi 2006/117/Euratom artiklile 20.

ELi terviklikus tuuma- ja kiirgusohutuse raamistikus reguleeritakse direktiiviga 2006/117/Euratom konkreetselt tsiviilotstarbelistest rajatistest ja tegevustest pärinevate radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse piiriüleste vedudega seonduvaid reguleerivate asutuste lube ja protseduurilisi aspekte. Direktiivi kohaldatakse alati, kui:

·kasutatud tuumkütuse või radioaktiivsete jäätmete päritoluriik või sihtriik või mis tahes transiidiriik on ELi liikmesriik;

·kasutatud tuumkütuse või radioaktiivsete jäätmete (ehk saadetise) kogused ja kontsentratsioon ületavad direktiivi 96/29/Euratom (hiljuti asendatud nõukogu direktiiviga 2013/59/Euratom) artikli 3 lõike 2 punktides a ja b nimetatud tasemeid.

1.2.Vedude järelevalve ja kontrolli üldpõhimõtted

Vastavalt direktiivile 2011/70/EURATOM on iga liikmesriik täielikult vastutav oma jurisdiktsioonis olevate radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse haldamist käsitleva poliitika eest, mis võib hõlmata kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete eksporti või nende materjalide importi tema territooriumile (nt töötlemiseks või ümbertöötamiseks).

Direktiivi 2006/117/Euratom artikli 17 lõikes 1 on nõutud, et liikmesriigid kasutaksid radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse vedude järelevalve ja kontrolli tüüpvormi. Kui nimetatud materjale soovitakse vedada kolmandatesse riikidesse, peavad liikmesriigid lisaks kohaldama direktiivi artikli 16 lõikes 2 ja komisjoni soovituses sätestatud veokriteeriume.

Kui vedu ei saa lõpule viia või kui veo tingimused ei ole vastavalt kõnealusele direktiivile täidetud, tagavad päritoluliikmesriigi pädevad asutused, et kõnealuste radioaktiivsete jäätmete või kasutatud tuumkütuse valdaja võtab need tagasi, kui olukorda ei saa mõne alternatiivse ohutu kokkuleppe abil lahendada. Kõnealused pädevad asutused tagavad, et veo eest vastutav isik võtab vajaduse korral ohutusalaseid parandusmeetmeid. Kui vedu ei saa või ei tohi lõpule viia, kannab sellest tulenevad kulud valdaja (direktiivi artikkel 12).