Kommenteeritud kokkuvõte

Mõjuhinnang järgmise ettepaneku kohta: Direktiiv, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/138/EÜ kindlustus- ja edasikindlustustegevuse alustamise ja jätkamise kohta (Solventsus II)

A. Vajadus meetmete järele

Miks? Mis on lahendamist vajav probleem?

Solventsus II direktiiviga, mis kehtib alates 2016. aastast, on ELis kindlustusandjate jaoks kehtestatud ühtne, tugev ja kindel usaldatavusraamistik. See põhineb iga konkreetse kindlustusandja riskiprofiilil, et edendada võrreldavust, läbipaistvust ja konkurentsivõimet. Hindamise tulemusena on jõutud järeldusele, et Solventsus II raamistik toimib tõhusalt, kuid selle teatavaid sätteid tuleb täiustada. 1.Solventsus II ei soosi endiselt pikaajalisi omakapitaliinvesteeringuid ega võta arvesse pikemaajalisi kestlikkusriske. 2.Solventsus II ei kajasta nõuetekohaselt valitsevaid madalaid intressimäärasid ja võib põhjendamatult muuta solventsuse suhtarvu volatiilseks. 3.Solventsus II võib olla väiksemate kindlustusandjate jaoks, kelle risk on väiksem, ülemäära keerukas. 4.Hiljutised juhtumid, mille käigus piiriüleselt tegutsevad kindlustusandjad on muutunud maksevõimetuks, osutavad puudulikule järelevalvele ja kinnitavad, et kindlustusandja maksevõimetuse korral ei ole kindlustusvõtjad kogu ELis ühtlaselt kaitstud. 5.Süsteemsete riskide ärahoidmiseks ette nähtud järelevalvevahendid ei pruugi olla piisavad.

Mida selle algatusega loodetakse saavutada?

Võttes arvesse eespool nimetatud probleeme, soovitakse Solventsus II läbi vaadata, et saavutada paremini eesmärgid, mis komisjon endale direktiivi koostamisel alguses seadis, nimelt: 1.suurendada kindlustusandjate panust majanduse pikaajalisse ja kestlikusse rahastamisse; 2.säilitada ELi kindlustusandjate rahvusvaheline konkurentsivõime ja suurendada nende tõhusust; 3.tugevdada kindlustusvõtjate kaitset; 4.toetada finantsstabiilsust.

Milline on ELi tasandi meetmete lisaväärtus?

Läbivaatamise tulemusena parandatakse olemasolevat ELi õigusakti ja lisatakse sellesse uusi sätteid, milles käsitletakse eelkõige keskkonnariske, kriisilahendust, makrotasandi usaldatavusnõuetega seotud vahendeid ja võimalik, et ka kindlustuse tagamise skeeme. Need muudatused on põhjendatud, kuna kindlustussektor on oma laadilt piiriülene. Kindlustusandjate jaoks on tõhusam, kui nende suhtes kohaldatakse eri riiklike raamistike asemel ühtseid eeskirju. Samuti on ainult ELi tasandi meetme kaudu võimalik tagada, et kõiki tarbijaid koheldakse võrselt.

B. Lahendused

Milliseid seadusandlikke ja mitteseadusandlikke poliitikavariante on kaalutud? Kas on olemas eelistatud variant? Miks?

Kõigi probleemide puhul on baasstsenaarium senise olukorra jätkumine. Pikaajaliste ja keskkonnahoidlike investeeringute puhul on eelistatud variant hõlbustada pikaajalisi omakapitaliinvesteeringuid, lõdvendades selliste investeeringute eeliskohtlemiseks nende suhtes kohaldatavaid nõuetekohasuse kriteeriume, ning tugevdada kliima- ja kestlikkusriskide puhul riskijuhtimisnõudeid. Muude variantidena kaaluti kapitalinõuete üldist vähendamist kõigi omakapitaliinvesteeringute puhul ja/või kapitalinõuete vähendamist keskkonnahoidlike investeeringute puhul. Riskitundlikkuse ja volatiilsuse puhul oli esimene variant kõrvaldada kõik tehnilised puudused. Eelistatud variant on siiski kõrvaldada puudused sellisel viisil, et muudatuste kogumõju kapitalinõuetele jääb samas mõõdukaks. Proportsionaalsuse puhul üks variant järgida EIOPA nõuannet. Selleks tuleks väga oluliselt tõsta Solventsus II kohaldamise künniseid ja määrata kindlaks „madala riskiprofiiliga“ kindlustusandjad, mille suhtes kohaldataks automaatseid proportsionaalsusmeetmeid. Eelistatud variant on tõsta kohaldamiskünniseid vähem, kuid minna Solventsus II proportsionaalsuse edendamisel, sealhulgas avalikustamise küsimuses, EIOPA nõuandest kaugemale. Järelevalve kvaliteedi ja kindlustusvõtjate puhul on eelistatud variant kokkuvõttes parandada piiriülest järelevalvet ja kehtestada ühtsed miinimumeeskirjad, et kindlustusvõtjad oleksid piisavalt kaitstud, kui kindlustusandja muutub (peaaegu) maksevõimetuks. Finantsstabiilsuse puhul soovitavad EIOPA ja ESRB kehtestada pangandussektoriga sarnase ulatusliku makrotasandi usaldatavusraamistiku, kuid eelistatud variant on teha ainult sihipäraseid muudatusi, millega järelevalveasutustele antakse finantsstabiilsuse riskide ärahoidmiseks piisavad vahendid, mis vastavad rahvusvahelistele standarditele. Eelistatud variantide kombinatsioon on kõige kulutõhusam lahendus, mis on ühtlasi kooskõlas Solventsus II põhieesmärkidega (kindlustusvõtjate kaitse ja finantsstabiilsus) ja praeguste poliitiliste prioriteetidega (kapitaliturgude liit ja Euroopa roheline kokkulepe).

Kes millist varianti toetab?

Sidusrühmade toetus varieerub sõltuvalt valdkonnast. Pikaajalise ja kestliku rahastamise ning riskitundlikkuse ja volatiilsuse küsimuses toetab enamik sidusrühmi esitatud valikutest eelistatud varianti. Proportsionaalsuse küsimuses toetavad eelistatud varianti kindlustusvõtjad. Ka need kindlustusandjad, kelle suhtes kohaldataks proportsionaalsusmeetmeid, toetavad üldiselt eelistatud varianti, kuigi nad läheksid kindlustusandjate Solventsus II kohaldamisalast välja jätmisel veelgi kaugemale. Järelevalve kvaliteedi ja kindlustusvõtjate kaitse küsimuses toetavad eelistatud varianti tarbijad ja valitsusvälised organisatsioonid, kes hindavad kõrgelt finantsstabiilsuse säilitamist. Kindlustusandjad eelistaksid nendes kahes valdkonnas ainult piiratud muudatusi.

C. Eelistatud poliitikavariandi mõju

Millised on eelistatud poliitikavariandi (kui see on olemas, vastasel korral peamiste poliitikavariantide) eelised?

Eelistatud variantide kombinatsioon mõjub eeldatavasti järgmiselt: -suurendab kindlustusandjate võimet rahastada ettevõtteid; -stimuleerib kindlustusandjaid kestlikkusriske rohkem arvesse võtma; -suunab kindlustusandjaid keskenduma oma tegevuses pikemale ajavahemikule, leevendades paremini turuvolatiilsuse mõju; -parandab kindlustusvõtjate kaitset: I.võttes paremini arvesse valitsevaid madalaid intressimäärasid; II.suurendades järelevalve koordineeritust ja ühtsust; III.kehtestades ühtsed miinimumeeskirjad, et leevendada mõju olukorras, kus kindlustusandja muutub (peaaegu) maksevõimetuks; -aitab säilitada finantsstabiilsuse. Algatuse tulemusena peaks tekkima kuni 30 miljardi euro suurune omavahendite ülejääk kapitalinõuete suhtes. Kuna kindlustusandjate solventsuse suhtarvu vähendavad muudatused rakenduksid järk-järgult mitme aasta vältel, peaks algatuse tulemusena lühemas perspektiivis vabanema kuni 90 miljardit eurot kapitali, mida kindlustusandjad saavad kasutada majanduse taastumise toetamiseks.

Millised on eelistatud poliitikavariandi (kui see on olemas, vastasel korral peamiste poliitikavariantide) kulud?

Mõned muudatused, mis on eelkõige seotud intressimääradega, vähendaksid eraldi võetuna kindlustusandjate kapitalivahendeid. Nagu eespool märgitud, suurendaksid muudatused kokkuvõttes siiski kindlustusandjate omavahendite ülejääki kapitalinõuete suhtes. Kindlustuse tagamise skeemide loomise kulu ulatuks umbes 21 miljardi euroni, mis kantaks suuremate kindlustusmaksete kaudu osaliselt üle kindlustusvõtjatele. Läbivaatamisega kaasnevad rakendus- ja halduskulud jääksid mõõdukaks.

Milline on mõju ettevõtjatele, VKEdele ja mikroettevõtjatele?

Läbivaatamise tulemusena vabaneks kuni 186 kindlustusandjat Solventsus II kohaldamise kohustusest. Vähemalt 249 kindlustusandja jaoks, mis jäävad Solventsus II kohaldamisalasse, muutuksid eeskirjad lihtsamaks ja proportsionaalsemaks, mis vähendaks nende nõuete täitmisega seotud kulusid. Lisaks hõlbustaks läbivaatamine kindlustusandjate jaoks VKEde kapitali rahastamist.

Kas on ette näha märkimisväärset mõju liikmesriikide eelarvetele ja ametiasutustele?

Ei.

Kas on oodata muud olulist mõju?

Ei.

D. Järelmeetmed

Millal poliitika läbi vaadatakse?