ET Euroopa Liidu Teataja C 77/8

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv mänguasjade ohutuse kohta”

KOM(2008) 9 lõplik — 2008/0018 (COD)

(2009/C 77/02)

17. märtsil 2008 otsustas Euroopa Liidu Nõukogu vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 95 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv mänguasjade ohutuse kohta”.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav ühtse turu, tootmise ja tarbimise sektsioon võttis arvamuse vastu 15. juulil 2008. Raportöör oli Jorge PEGADO LIZ.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 447. istungjärgul 17.–18. septembril 2008 (18. septembri istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 49, vastu hääletas 1, erapooletuks jäi 8.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee tervitab Euroopa Komisjoni algatust vaadata läbi mänguasjade ohutuse direktiiv, kuigi see toimub üsna hilja ja ei ole piisavalt ambitsioonikas.

1.2 Komitee märgib, et mõjuhinnang, millel algatus põhineb, pärineb 2004. aastast ning selles ei võetud arvesse kõiki praeguseid ELi liikmesriike.

1.3 Viimase RAPEXi aruande (2007) kohaselt on mänguasjadega seotud hoiatusteated sagenenud ning seetõttu on komitee üllatunud, et mõjuhinnangus ei esitata veenvaid järeldusi seose kohta praegu kehtiva direktiivi ning lastel mänguasjadega juhtuvate õnnetuste vahel ega tunnistata ka teadmiste puudumist mõju kohta, mis kõnealusel ettepanekul on mänguasjadega seotud õnnetuste arvule ja raskusele tulevikus. See peaks olema käesoleva algatuse keskne eesmärk ja selle koostamise peamine põhjus.

1.4 Kuna komisjon tunnistab, et puuduvad usaldusväärsed ja kindlad andmed mänguasjade põhjustatud õnnetuste kohta ELis, soovitab komitee, et komisjon töötaks koostöös liikmesriikide pädevate asutustega välja sobiva süsteemi statistika kogumiseks selliste õnnetuste kohta. See süsteem peaks olema vähemalt sama ulatuslik kui praegu mõnes õigussüsteemis kehtiv süsteem ning kättesaadav kõigile tootmis- ja turustusahelas osalejatele, et õnnetusi ära hoida (1).

1.5 Komitee leiab, et kõnealuse ettepaneku õiguslik alus peaks olema asutamislepingu artikkel 153, mitte ainult artikkel 95, sest eesmärk lapsi tõhusalt kaitsta on olulisem mänguasjade piiriülese kaubanduse lihtsustamisest.

1.6 Samuti leiab komitee, et arvestades kõnealuse uue õigusakti ettepaneku kohaldamisala ja iseloomu, kogemusi praeguse direktiivi rakendamisel mitmetes liikmesriikides ning asjaolu, et otsustatud on täieliku ühtlustamise kasuks, oleks kõige sobivam õigusakt direktiivi asemel määrus.

1.7 Komitee kiidab heaks ettepaneku tehniliselt ja õiguslikult sidusa ja hästi struktureeritud vormi ning üldiselt pooldab esitatud uuendusmeetmeid, mis hõlmavad järgmist: — laiendada „mänguasjade” mõiste määratlust ning võtta kasutusele „eeldatavate kasutusviiside” mõiste, pidades silmas laste tavapärast käitumist; — tugevdada liikmesriikide turujärelevalvemeetmeid; — kehtestada mänguasjade ohutuse valdkonnas asjakohased õnnetuste ennetamise ja teavitamise nõuded — hoiatused ja märgistused.

1.8 Komitee väljendab aga kahetsust, et mitmed väga olulised aspektid on välja jäetud või neid on käsitletud ebapiisavalt. Kõnealused aspektid on järgmised: a) ettevaatuspõhimõtte selge järgmine; b) põhjalikum koolitus ja haridus neile, kelle kohustuste hulka kuulub mänguasjadega kokkupuutuvate laste hoidmine; c) mitmetähenduslikuks või ebamääraseks jäänud mõistete selgitamine, nt „mänguasja” mõiste või kahjustuse ulatus; d) asjaolu, et importijatele ja volitatud esindajatele ei kehti samad nõuded nagu tootjatele; nii võetakse mänguasjade levitamis- ja müügiahelas osalejatelt vastutus tekitatud kahju hüvitamise eest; e) vastavushindamise menetlus, mis ei sobi väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele.

1.9 Seetõttu kutsub komitee komisjoni tungivalt üles vaatama ettepanek läbi vastavalt käesolevas arvamuses soovitatule, et muuta see usaldusväärsemaks, tagades sel viisil tõhusalt laste kaitse ja ohutuse mänguasjade kasutamisel.

1.10 Komitee kutsub Euroopa Parlamenti ja nõukogu võtma arvesse käesolevas arvamuses esitatud soovitusi ja ettepanekuid ning integreerima need õigusloome protsessi, mis viib uue direktiivi vastuvõtmiseni.

2. Sissejuhatus: ettepaneku kokkuvõte

2.1 Komisjon teatas kavatsusest rakendada õiguslikke meetmeid mänguasjade ohutuse valdkonnas esmakordselt 1970-ndatel aastatel, esitades mitmed ettepanekud, mis hiljem poliitilise üksmeele puudumise tõttu tagasi võeti. Lõpuks, enne nõukogu 23. juuni 1986. aasta resolutsiooni tarbijakaitse ja -ohutuse kohta (2), viidati komisjoni uues ettepanekus üksmeelsemalt vajadusele ühtlustada Euroopa tasandil mänguasjade määratlust, tootmisnorme, peamisi ohutusnõudeid, turustamistingimusi ja garantiisid, et lapsed võiksid mänguasju ohutult kasutada.

2.2 Sel ajal avaldatud 3. mai 1988. aasta direktiiv 88/378/EÜ (3) on üks esimesi õiguslikke algatusi, milles järgiti uut, nõukogu 7. mai 1985. aasta resolutsioonil (4) põhinevat lähenemisviisi tehnilise ühtlustamise ja standardiseerimise vallas.

2.3 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee koostas kohustusliku konsulteerimise raames kõnealuse direktiivi ettepaneku (5) kohta arvamuse, milles tervitati ettepanekut, ent väljendati kahetsust pika viivitamise üle selle koostamisel. Põhinedes eeldusel, et kõik mänguasjad peavad olema usaldusväärsed ja et lapsed on ohualtid ja vajavad erilist kaitset, rõhutati arvamuses, et mänguasjade ohutust tuleks käsitleda ulatuslikuma reguleerimisalaga tootevastutusalases direktiivis (6).

2.4 1988. aasta direktiivi täiendati mitmete parandustega (7), seda muudeti põhjalikult 22. juuli 1993. aasta direktiiviga 93/68/EMÜ (8) ning selle rakendamise kohta koostas komisjon teatise (9).

2.5 1992. ja 2001. aastal võeti vastu ja avaldati kaks üldise tooteohutuse teemalist direktiivi, kus käsitleti mänguasjade ohutust üldiselt (10). Hilisemas direktiivis rõhutati eraldi asutamislepingusse tehtud muudatusi, eriti muudatusi rahvatervist käsitlevas artiklis 152 ja tarbijakaitset käsitlevas artiklis 153, ning ettevaatuspõhimõtet.

2.6 Kakskümmend aastat pärast 1988. aasta direktiivi avaldamist on komisjon nüüd sel teemal esitanud uue direktiivi ettepaneku, mõistes, et asjaomased kehtivad õigusaktid on vahepeal iganenud ning nende reguleerimisala ja neis kasutatud mõisteid tuleb täpsustada ja viia kooskõlla praeguse olukorraga. Samuti mõistab komisjon tungivat vajadust tagada, et asjaomased õigusaktid oleksid kooskõlas hiljuti esitatud kaupade turustamise üldise õigusraamistikuga (11), ning eelkõige seda, et mitmetes liikmesriikides on direktiivi ülevõtmisel ja rakendamisel ilmnenud tõsised puudujäägid ja erisused kohaldamisel ning et need probleemid tuleb lahendada.

2.7 Kõnealune komisjoni ettepanek põhineb kolmel suurel tehnilisel uuringul, mis on ettepaneku lahutamatud osad. Kaks uurimust käsitlevad nõudeid väidetavalt ohtlikele ainetele ja nende ainete kasutust mänguasjade tootmisel. Kolmas on üldine mõjuhinnangu uuring — lõpparuanne, mis pärineb aastast 2004.

2.8 Lühidalt öelduna soovib komisjon oma ettepanekuga saavutada järgmised eesmärgid. A) Rangemad ohutusnõuded, eelkõige järgmistes aspektides: a) kemikaalide kasutus; b) hoiatused ja teave tarbijatele ja kasutajatele; c) väikeste osade oht ja lämbumisoht; d) toidukaupadega seotud mänguasjad; e) üldise ohutusnõude määratlemine. B) Direktiivi tulemuslikum ja järjekindlam jõustamine, sh järgmiste meetmete abil: a) turujärelevalvemeetmete tugevdamine liikmesriikides; b) teave kemikaalide kohta tehnilises toimikus; c) CE-märgise kinnitamine; d) ohutushinnang. C) Direktiivi vastavus toodete turustamise üldisele õigusraamistikule. D) Kohaldamisala selgitamine ja kasutatud mõistete parem määratlus.

3. Üldised märkused

3.1 Komitee tervitab komisjoni algatust, kuigi see tuleb suure hilinemisega, arvestades, et läbivaadatav direktiiv on üle 20 aasta vana ning vahepeal on mänguasjade tootmis- ja turustamistingimused ja -meetodid ning samuti nende tavapäraste kasutajate maitsed ja harjumused märkimisväärselt muutunud. Komitee leiab, et komisjoni ettepaneku eesmärgid võiksid olla ambitsioonikamad ning sätetes võiks arvestada hiljutiste sündmuste taustal kerkinud probleeme. Kõnealuseid avalikustatud sündmuseid on kajastatud mitte ainult tarbijakaitse voliniku kaalukates kõnedes ja seisukohtades, vaid ka Euroopa Parlamendi 2007. aasta septembri resolutsioonis, mille sisu komitee toetab (12). Komitee väljendab kahetsust, et komiteega peetavatesse aruteludesse ei kaasatud ka tervishoiu ja tarbijakaitse peadirektoraati, mis ei ole ettepaneku väljatöötamisel otseselt osalenud.

3.2 Komitee on üllatunud, et mõjuhinnang, millel direktiivi ettepanek põhineb, on üle nelja aasta vana ning ei hõlma olukorda kõigis liikmesriikides. Samuti ei ole selge, mil määral on arvestatud tarbijate ja perekondade esindajatega ning kui palju neid ettepaneku koostamisel tegelikult kaasati.

3.3 Arvestades komisjoni kriitikat väidetavate puudujääkide kohta direktiivi kohaldamisel, on komitee üllatunud, et koos kriitika esitamisega ei esita komisjon algatusi, et tagada ühenduse õiguse nõuetekohane täitmine.

3.4 Arvestades seda, et komisjon tunnistab statistiliste andmete puudumist või puudulikkust, on komiteel on raske mõista, kuidas on võimalik sel juhul jõuda asjakohaste järeldusteni muutmist vajava olukorra või kavandatavate meetmete tõhususe kohta. On teada, et Euroopa mänguasjaturg, mis 2002. aastal hõlmas hinnanguliselt 17,3 miljardit eurot jaehindades ning mille import ulatus üle 9 miljardi euro, on edukas sektor. Mänguasjasektoris tegutseb umbes 2 000 ettevõtet, kellest enamik on VKEd ning kes annavad tööd rohkem kui 100 000 inimesele (13).

3.5 Komitee arvates peaks direktiivi ettepaneku laadi arvestades võtma õiguslikuks aluseks mitte ainult artikli 95, vaid kindlasti ka artikli 153, sest selle reguleerimisala ei puuduta ainult siseturu väljakujundamist, vaid eriti haavatavat tarbijate rühma, keda ei saa käsitleda samamoodi nagu tavatarbijat.

3.6 Lisaks peaks asjaolu, et lapsed on mänguasjade kaudsed tarbijad, sest nad ei muretse endale mänguasju ise, vaid seda teevad nende vanemad või teised täiskasvanud, ajendama komisjoni selgesõnaliselt käsitlema selle tarbijaterühma teavitamise ja harimise vajadust direktiivi sätetes.

3.7 Komitee mõistab komisjoni valikut täieliku ühtlustamise kasuks, ent kordab taas oma veendumust, et sellistel juhtudel nagu kõnealune, oleks äärmiselt kasulik valida õigusvahendiks mitte direktiiv, vaid määrus. Määruse selge eelis oleks õiguskindlus ning puuduks oht, et ülevõtmine hilineks või oleks puudulik või tekiksid erisused kohaldamisel, nagu komisjoni sõnul toimus praegu kehtiva direktiiviga (14).

3.8 Arvestades teema iseloomu, jätkuvat tipptehnoloogia arengut, ootamatute õnnetuste võimalust, nagu oli selgelt näha Matteli ja Fisher Price'i juhtumitest, samuti mänguasjadega seotud hoiatusteadete murettekitavat sagenemist viimase RAPEXi aastaaruande (2007) kohaselt ning seda, et mänguasjasektoris on kõige enam teatiseid (31 %) (15), võinuks oodata, et direktiivi ettepanekus võetakse neist asjaoludest (ja eelkõige turustamisjärgse seire ebaõnnestumisest) õppust ning töötatakse välja praktilisem ja lihtsamini kohaldatav direktiiv, mille kaudu saavutada turvalisem mänguasjade turg. See tähendaks, et kahtluse korral keelataks kõik mänguasjad, mille suhtes võib põhjendatult kahtlustada — ka siis, kui see ei ole veel täiesti kindel — et see võib lastele olla ohtlik, isegi kui oht on väike, arvestades seejuures laste ettearvamatut käitumist. Praegu ei ole see aga nii.

3.9 CE-märgise osas kordaks komitee lihtsalt oma seisukohta, mille esitas varasemas, toodete turustamise ühist raamistikku käsitlevas arvamuses: komitee leiab, „et CE-vastavusmärgistamise usaldusväärsuse puudumine tähendab usalduse puudumist kogu süsteemi, nii turujärelevalveasutuste, tootjate, laborite ja sertifitseerimisasutuste kui lõpuks ka uue lähenemisviisiga õigusaktide sobivuse osas” (16). Komitee kutsub komisjoni üles viima direktiivi ettepaneku lõplik tekst kooskõlla tekstiga, mis võeti vastu eelnimetatud ühist raamistikku puudutavate ettepanekute kohta (17).

3.10 Komitee toetab täielikult Euroopa Parlamendi ettepanekut võtta kasutusele Euroopa mänguasjade ohutuse märgis, mille andmise otsustavad sõltumatud kolmandad osapooled. Komitee väljendab kahetsust, et komisjon ei ole direktiivi ettepanekus täielikult arvestanud parlamendi 2007. aasta septembri resolutsioonis esitatud ettepanekutega. Komitee toob välja ka VKEde mured: mitte et VKEde toodetavad ja müüdavad mänguasjad oleksid vähem ohutud, vaid nagu ka eelmainitud arvamuses märgiti, on mured seotud vastavushindamise menetlustes kasutatavate meetmete proportsionaalsusega, eelkõige toodete osas, mida ei valmistata masstoodanguna või toodetakse väikestes kogustes (18).

3.11 Komitee leiab, et kõik ained, mida liigitatakse potentsiaalselt ohtlikuks, tuleb mänguasjade tootmisest täielikult eemaldada, kasutades raamistikku, mis on proportsionaalne, tasakaalustatud ja ellu viidav vastutustundlike tootjate jaoks ning ametivõimude jaoks jõustatav.

3.12 Komitee tervitab komisjoni hiljutist otsust magnetiga mänguasjade kohta, aga on üllatunud, et seda küsimust praeguses direktiivi ettepanekus isegi ei mainita. Arvestades ohtude tõsidust ning õnnetusi, mis on seda liiki mänguasjadega juba juhtunud, ei ole komisjoni reaktsioon piisav, seisnedes üksnes üleskutses liikmesriikidele, et igaüks omal viisil tagaks toodetele hoiatuste lisamise.

3.13 Komitee arvates on põhjust määratleda karistuste tase ja iseloom täpsemalt, nagu komisjon on juba teinud valdkondades, kus valest käitumisest põhjustatud kahju on ühiskondlikust vaatepunktist märkimisväärselt väiksem.

3.14 Üldisemas plaanis väljendab komitee kahetsust, et käest on lastud võimalus viia Euroopa laste kaitse vähemalt sellele tasemele, milleni on jõutud — sh tootjate endi algatusel — mõnes liikmesriigis ja muus riigis, kus teatud liiki mänguasjad on lihtsalt keelatud, nagu ilmnes ühes Euroopa Parlamendi hiljuti tellitud uurimuses (19).

3.15 Komitee on teadlik tihedast rahvusvahelisest konkurentsist mänguasjatööstuses. Seetõttu kutsub ta Euroopa Komisjoni, Euroopa Parlamenti ja nõukogu arvestama sektori konkurentsivõimega, kui tehakse muudatusi kõnealuse direktiivi vastuvõtmise käigus. Mänguasjadele esitatavaid ohutusnõudeid ei tohi langetada tarbijate, eriti laste ohutuse kaitse arvelt, ent samas tuleb rangelt järgida rahvusvahelisi kaubandusreegleid, nii et Euroopa ettevõtted saaksid konkureerida teistega võrdsetel tingimustel.

3.16 Samuti kutsub komitee komisjoni üles pöörama tähelepanu mänguasjatootmisega seotud sotsiaalsetele probleemidele, seda eriti kolmandates riikides, kus lapsed peavad töötama pikki tunde ebainimlikes tingimustes, käideldes mürgiseid, äärmiselt ohtlikke tooteid. Komisjon peaks võtma selge seisukoha mänguasjade keskkonnasäästliku ja eetilise tootmise poolt.

4. Konkreetsed märkused

4.1 Artikkel 1 ja I lisa — loetelu toodetest, mida ei peeta mänguasjaks

Komitee näeb, et komisjon kavatseb ajakohastada „mänguasja” mõiste, et seda saaks kohaldada kõigile toodetele, mis ei ole valmistatud üksnes mängimise otstarbeks.

Ent komitee märgib, et mänguasjade praegune määratlus ei ole piisav seatud eesmärkide saavutamiseks, sest ühelt poolt ei võimalda see ajakohastamist vastavalt tehnoloogia arengule ja teiselt poolt kehtestatakse sellega loetelu toodetest, mis ei jää direktiivi reguleerimisalasse. Komitee peab küsitavaks selliste toodete asjakohasust nagu pidudel kasutatavad dekoratiivesemed, kunstehted, teravaotsalisi lendesemeid sisaldavad mängud, koolides ja muus pedagoogilises raamistikus haridusotstarbel kasutatavad tooted ning spordivahendid.

Toodete kasutajate kaitsmiseks erikorra kehtestamisel tuleb arvestada kasutajarühma ning eelkõige kasutaja haavatavust. Kasutajad ise ei tee vahet, mis on iga neile kättesaadava objekti otstarve — lapsed, lastevanemad ning isegi tooteid kataloogivad ja müüvad ettevõtjad peavad neid mänguasjadeks. Seepärast ei saa komitee aru, miks ei jää direktiivi reguleerimisalasse koolides haridusotstarbel kasutatavad mänguasjad, sest tegemist on sama kasutajarühmaga.

Komitee peab vajalikuks, et kõigile vahenditele ja toodetele, mis on kättesaadavad ja mida alla 14-aastased lapsed võivad kasutada mänguasjadena, tuleks kohaldada direktiivi kaitset käsitlevaid sätteid vastavalt ettevaatuspõhimõttele.

Seega kutsub komitee komisjoni üles vaatama läbi artiklis 1 esitatud määratlus ning loetelu, et viia need omavahel kooskõlla.

4.2 Artiklid 2–5

Komitee on tungivalt vastu vahetegemisele tootjate ja importijate vahel, sest Euroopa Parlamendi ja nõukogu üldist tooteohutust käsitlev direktiiv 2001/95/EÜ asetab importijad tootjatega samale alusele, kui viimastel ei ole liikmesriigis oma esindajat. Praeguse vahetegemise säilitamisega ei kaitsta piisavalt kasutajate õigust neile tekitatud kahju hüvitamisele (sest vastutus jääb ainult tootjale) ning ei ühtlustata vajalikul määral ühenduse õigust, ohustades seega paratamatult õiguskindluse põhimõtet.

Seetõttu leiab komitee, et kõnealuse direktiivi kohaldamisel tuleks volitatud esindajad ja importijad (kui tootjal puudub ametlik esindaja) samastada tootjatega — vastupidiselt direktiivi praeguse sõnastusele, mis asetab esimesed tootjatega samale alusele ainult siis, kui nad toovad mänguasja turule oma nime või kaubamärgi all või kui nad muudavad mänguasja, isegi kui see ei mõjuta tootmisprotsessi.

Komitee on selle vastu, et vastutuse osas tehakse vahet volitatud esindajate ja tootjate vahel. Komitee väljendab muret, et selle reegli järgmisega võidakse kahjustada tarbijate õigusi, eriti õigust kahju hüvitamisele olukordades, kus liikmesriigis on olemas vaid volitatud esindaja.

Üldiselt pooldab komitee seda, et säilitataks praegu kehtiva direktiivi need sätted, mille kohaselt jagavad vastutust kõik turustusahelas osalejad.

Kahjustuse määratluse osas leiab komitee, et see peaks hõlmama olukorrad, mis tekivad pika aja jooksul ning tõendatud õnnetuste otsesel tagajärjel.

4.3 Artikkel 9

Komitee tervitab muudatust artikli 9 lõikes 2, mille kohaselt tuleb ohtude hindamisel arvestada mänguasja eeldatavat kasutust, pidades silmas laste käitumist (samas märgib komitee, et 16. põhjendust võidakse tõlgendada vastupidiselt).

Komitee leiab, et tootjatel peaks lasuma kohustus näha ette oma toote võimalikke kasutusviise, milleks toode ei ole valmistatud, aga mida võib lastelt oodata. Lisaks on eeldatava kasutuse kriteeriumi säilitamine vastuolus seletuskirjaga, kus rõhutatakse, et mänguasjade valmistamisel tuleb arvestada laste sageli ettearvamatu käitumisega.

Komitee ei toeta artikli 9 lõike 3 sõnastust, sest selle sättega kehtestatakse ümberlükkamatu eeldus ning ähmased ja ebamäärased kriteeriumid, nagu „ettenähtava” ja „normaalse” kasutusaja mõisted. Lõppkokkuvõttes võetakse selle kaudu tootjalt kohustus olla kursis oma valdkonnaspetsiifiliste teaduslike ja tehniliste katsetega, sest niikaua, kui tema toode on turul kättesaadav, järeldub sellest, et üldine tooteohutus on tagatud (20).

Tegelikult ei lõpe kohustus vältida tootevigu sel hetkel, kui toode viiakse turule. Tootja või tema kohalik esindaja, kui tal see on, on kohustatud mänguasju pidevalt jälgima ja vaatlema, et avastada vead, mis ei olnud teada ja mida ei olnud võimalik teada toote ringlusse laskmisel, ning samuti mänguasja kulumisest, väsimisest või enneaegsest vananemisest tekkinud vead.

4.4 Artikkel 10

Komitee tervitab komisjoni kavatsust nõuda, et hoiatused oleksid müügipunktis esitatud selgesti nähtava ja loetavana, et tagada kasutajatele eelnev informeeritus. Ent komitee leiab, et need hoiatused ei tuleks märkida mitte ainult pakendile, vaid ka toote enda peale.

Komitee arvates peaksid müügipunktides esitatud hoiatused sisaldama teavet mitte ainult kasutajate maksimaalse ja minimaalse vanuse kohta, vaid teatud mänguasjade puhul ka laste sobiva kaalu kohta. Samuti tuleks hoiatustes teavitada sellest, kui toodet tohib kasutada ainult laste hoolitsemise eest vastutavate isikute järelevalvel.

Komitee rõhutab ka seda, et hoiatused tuleb sõnastada kasutajatele sobival viisil, arvestades nende erilist vastuvõtlikkust.

Komitee kordab oma üleskutset edendada vanematele ja lapsehoidjatele suunatud koolitusmeetmeid, mille kaudu teavitada neid ettevaatusabinõudest ja ohtudest mänguasjade kasutamisel. Ent asjaolu, et laste ohutus on lõppkokkuvõttes nende vanemate, hooldajate, kasvatajate, õpetajate jt vastutus, ei tohi kasutada ettekäändena tootjate, importijate ja jaemüüjate vastutuse vähendamiseks mänguasjade täieliku ohutuse eest.

Kuna märgistused ei ole sageli sõnastatud riigikeeles, tuleks komitee arvates lõikes 3 esitatud võimaluse asemel — mille kohaselt võib liikmesriik nõuda, et tema turule viidavate mänguasjade hoiatused ja ohutusjuhised oleksid liikmesriigi ametlikus keeles — kehtestada vastav kohustus.

4.5 Artiklid 12 ja 26

Nõustudes vajadusega säilitada vastavuse eeldamine, peaks komitee arvates kahju tekitava juhtumi korral tõendamiskohustus olema vastupidine, mis oleks enam kooskõlas tipptehnoloogia olukorraga.

4.6 Artikkel 17

Komitee tõstab esile komisjoni otsust, mille kohaselt peavad tootjad analüüsima kõiki võimalikke mänguasja kasutamisel tekkivaid ohte, mitte ainult mänguasja kasutamisega automaatselt kaasnevaid riske. Ent komitee arvates peaks see analüüs hõlmama mänguasja tervet elutsüklit, sõltumata sellest, kas ohtlikud olukorrad tekivad või mitte, et vältida Matteli juhtumi kordumist.

4.7 Artikkel 18

Komitee leiab, et vastavushindamismenetlust tuleks kohaldada kõigile mänguasjade kategooriatele, mitte ainult lõikes 3 nimetatud juhtudele, tagades kriteeriumide ühtlase kasutuse ja võttes Euroopa Parlamendi ettepaneku kohaselt kasutusele Euroopa ohutusmärgise (21).

Arvestades, et tegemist on tehnikavaldkonnaga, kus puuduvad spetsiifilised praktilised teadmised või statistika toote kasutusest tekkivate õnnetuste kohta, peaks komitee arvates komisjon direktiivi ettepanekus ettevaatuspõhimõtet edasi arendama samamoodi, nagu tehti 2000. aasta jaanuari valges raamatus toiduohutuse kohta (22).

4.8 II lisa — turvalisuse erinõuded

I osa — füüsikalised ja mehaanilised omadused

Komitee arvates tuleks punkti 4 lõiget 3 laiendada alla 60 kuu vanustele lastele, sest võib juhtuda, et ka selles vanuses lapsed kasutavad mänguasja hoolimatult ja ettevaatamatult, pistes selle suhu, kuigi tootja ei olnud sellist kasutust ette näinud.

Komitee arvab, et järgmiseid aspekte ei ole ettepanekus käsitletud:

— toote pakendamine, eriti kui mänguasjad pakendatakse kilekottidesse;

— võimalus, et mänguasja teatud komponendid tulevad lahti ja lapsed neelavad need alla;

— mänguasja omadused katkiminemise korral.

III osa — keemilised omadused

Kuigi komitee tervitab kavandatud muudatusi, pöörab ta tähelepanu vajadusele rakendada keemilistele omadustele viivitamatult ettevaatuspõhimõtet, sest Maailma Tervishoiuorganisatsiooni uurimused on näidanud, et kui lapsed nende toodetega kokku puutuvad, võib see viia krooniliste haigusteni, mis mõjutavad last ka pärast kolmeaastaseks saamist.

Seetõttu rõhutab komitee, et kõik kantserogeensete, mutageensete või reproduktiivset funktsiooni kahjustavate ainete — sh kategooriasse 3 kuuluvad ained, juhul kui need on liigitatud potentsiaalselt ohtlikuks — kasutamine tuleks keelata mitte ainult toote kavandamisel, vaid kõigis sisemistes konstruktsioonimaterjalides, nagu on ette nähtud kosmeetikatoodete direktiivis. Samuti juhatab komitee komisjoni tähelepanu liigsele vabadusele mitte ainult migratsiooni piirmäärade osas, vaid ka sisesekretsioonisüsteemi kahjustajate osas, mis võivad takistada lapse normaalset arengut.

Allergeenide kasutamise osas soovitab komitee komisjonil keelustada kõigi lõhnaainete ja sensibilisaatorite kasutamise, sest need võivad sisaldada mitte ainult allergeene — mis tuleks igal juhul keelustada — vaid ka muid aineid, millel on otsene mõju laste immuunsüsteemile.

Jäädes realistlikuks elluviimise suhtes ning arvestades, et mänguasjatööstus koosneb suures osas VKEdest, ning võttes arvesse märkimisväärseid muutusi, mida kõnealune direktiiv kaasa toob, eelkõige keemiliste omaduste valdkonnas, soovitab komitee kohaldada viieaastast üleminekuperioodi.

Samuti pöörab komitee tähelepanu vajadusele tagada direktiivi ettepaneku vastavus toiduohutuseeskirjadega, eelkõige materjalide osas, mida kasutatakse nooremate kui 36 kuu vanuste laste mänguasjades. Seega kutsub komitee komisjoni üles, et selliste mänguasjade kavandamisel lubataks kasutada ainult neid materjale, mis võivad olla otseses kontaktis toiduainetega.

IV osa — elektrilised omadused

Komitee arvates tuleks sellesse lisasse lisada erieeskirjad patareidega, eriti elavhõbedapatareidega töötavate toodete kohta.

4.9 V lisa — hoiatused

Komitee leiab, et lisada tuleks eraldi hoiatused eritingimuste kohta teatud füüsilise või vaimse puudega lastele, et vanemad või hooldajad oleksid eelnevalt teadlikud mänguasja kasutusega kaasnevatest ohtudest.

Mänguasjade kasutamise korral toidukaupades tuleks komitee arvates lisada eraldi hoiatus, et toidus leidub mänguasi. Hoiatus peab olema nähtav ja mitte eemaldatav, sõltumata pakendamise viisist.

Brüssel, 18. september 2008 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Dimitris DIMITRIADIS

(1) USA tarbekaupade ohutuse komisjoni (Consumer Product Safety Commission) juhitav riiklik elektrooniline kehavigastuste järelevalvesüsteem (NEISS) USAs.

(2) EÜT C 167, 5.7.1986, lk 1.

(3) EÜT L 187, 16.7.1988, lk 1; Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus: EÜT C 232, 31.8.1987, lk 22.

(4) EÜT C 136, 4.6.1985, lk 1.

(5) KOM(1986) 541 lõplik (EÜT C 282, 8.11.1986, lk 4).

(6) Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus 639/87, raportöör: pr WILLIAMS (EÜT C 232, 31.8.1987, lk 22).

(7) EÜT L 281, 14.10.1988, lk 55; EÜT L 37, 9.2.1991, lk 42.

(8) EÜT L 220, 30.8.1993, lk 1; Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus: EÜT C 14, 20.1.1992, lk 15 ja EÜT L 129, 10.5.1993, lk 3.

(9) ELT L 297, 9.12.2003, lk 18.

(10) Direktiiv 92/59/EMÜ, 29. juuni 1992 (EÜT L 228, 11.8.1992, lk 24; Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus: EÜT C 75, 26.3.1990, lk 1) ja direktiiv 2001/95/EÜ, 3. detsember 2001 (EÜT L 11, 15.1.2002, lk 4). Viimase direktiivi ettepaneku kohta (KOM(2000) 139 lõplik) koostas Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamuse CES 1008/2000, 20. september 2000, raportöör: pr WILLIAMS (EÜT C 367, 20.12.2000, lk 34). Varem oli pr Williams koostanud samal teemal omaalgatusliku arvamuse, mille Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis vastu 8. detsembril 1999 (CES 1131/99, EÜT C 51, 23.2.2000, lk 67).

(11) Ettepanekute pakett KOM(2007) 36, 37 ja 53 lõplik, 14.2.2007; EMSK arvamused INT/352/353/354 (CESE 1693/2007, 13. detsember 2007, raportöör: Antonello PEZZINI).

(12) Vt volinik Meglena Kuneva sõnavõtt Euroopa Parlamendis 12. septembril 2007, tema sõnavõtud kohtumisel ettevõtte Mattel International asepresidendiga 20. septembril 2007 ning mänguasjatootjate (sh Hornby, Lego ja Mattel) delegatsiooniga 9. aprillil 2008, samuti pressikonverents 22. novembril 2007. Vt samuti Euroopa Parlamendi 26. septembri 2007. aasta resolutsiooni (doc P6-TA(2007)0412).

(13) Andmed pärinevad komisjoni veebilehelt.

(14) Nõukogu direktiiv 88/378/EMÜ, 3. mai 1988 (EÜT L 187, 16.7.1988, lk 1). Tuleb märkida, et erinevalt praegusest ettepanekust kavandab komisjon kosmeetikatooteid (KOM(2008) 49 lõplik/2, 14.4.2008) käsitlevas ettepanekus asendada direktiivi määrusega. Samuti tuleks lisada, et reformilepingu subsidiaarsuse protokolli tehtud muudatus, mille kohaselt kaotatakse direktiivide eelistamine, kujutab endast veel ühte argumenti kõnealuse lähenemisviisi kasuks tulevikus.

(15) Aruande kohaselt kõrvaldati ainuüksi 2007. aasta suvel turult üle 18 miljoni magnetitega mänguasja ning 2 miljonit mänguasja, mille värv sisaldas pliid.

(16) Arvamus CESE 1693/2007, 13. detsember 2007, raportöör: Antonello PEZZINI (INT/352-353-354). Punktis 5.2.12 rõhutatakse väga asjakohaselt, et

„Vastavalt nõukogu otsuses 93/465 määratletule on CE-vastavusmärgistamise staatust ja olulisust kõige parem edendada vastavusmärgistamise enda radikaalse uuendamisega. See hõlmab:

— selgitamist, et vastavusmärgistamist ei peaks kasutama või käsitlema kui märgistamise süsteemi tarbimiseks ega kvaliteedigarantiid, sertifitseerimist või sõltumatute kolmandate osapoolte kinnitust, vaid üksnes kui toote nõuetele vastavuse deklaratsiooni ja tehnilist dokumenti, mille tootja või importija on kohustatud ametiasutustele ja tarbijale esitama ning mille eest ta täielikult vastutab;

— vastavushindamise eri menetluste ratsionaliseerimist;

— CE-vastavusmärgistamise õiguskaitse tugevdamist selle registreerimisega kollektiivkaubamärgina, mis võimaldab ametiasutustel kiiresti tegutseda piiramaks kuritarvitamist, jättes samas alles riiklike lisamärgiste kasutamise võimaluse;

— turujärelevalvemehhanismide ja piiride tollikontrolli tugevdamist;

— tootjate ja tarbijate tähelepanu suunamist võimaliku vabatahtliku toimimisjuhendi eelistele ja puudustele Euroopa ja liikmesriikide kvaliteedimärkide ja märgiste levimise tõhususe kohta, olenemata sellest, kas need on vabatahtlikud või mitte, ning kuidas need sobivad CE-vastavusmärgistamisega.”

(17) KOM(2007) 36, 37 ja 53 lõplik, 14.2.2007.

(18) Vt joonealuses märkuses 16 nimetatud arvamuse punktid 5.2.7.1 ja 5.2.9. Vt ka EMSK arvamus, mis käsitleb poliitilisi meetmeid VKEde jaoks (INT/390, raportöör: Claudio CAPPELLINI) ning kosmeetikatooteid käsitlevat arvamust (INT/424, raportöör: Jacek KRAWCZYK).

(19) „Study on Safety and Liability Issues Relating to Toys” (PE 393.523), autorid: projektijuht Frank Alleweldt, põhiautor Anna Fielder, õigusanalüüsi teostaja Geraint Howells ning Senda Kara, Kristen Schubert ja Stephen Locke.

(20) Sellega seoses vt Euroopa Ühenduste Kohtu 29. mai 1997. aasta otsus (kohtuasi C-300/95, Euroopa Kohtu lahendid 1997, lk I-02649).

(21) Euroopa Parlamendi 19. septembri 2007. aasta resolutsioon ohtlike mängasjade kohta (dokument P6-TA(2007)0412), 26.9.2007.

(22) KOM(1999) 719 lõplik, 12.1.2000.