[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 12.12.2008

KOM(2008) 768 lõplik/2

CORRIGENDUM: Replaces COM 768 of 13.11.2008.Concerns all linguistic versions.

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Avamere tuuleenergia: meetmed, mida on vaja võtta energiapoliitika 2020. aasta ja edaspidiste eesmärkide saavutamiseks

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Avamere tuuleenergia:meetmed, mida on vaja võtta energiapoliitika 2020. aasta ja edaspidiste eesmärkide saavutamiseks

1. AVAMERE TUULEENERGIA – MERETÄIS KASUTAMATA VÕIMALUSI

Tuuleenergia on Euroopa uue energiapoliitika eesmärkide saavutamisel esmatähtis. Praegu toodetakse vaid vähestes liikmesriikides suurem osa kogu elektrist tuule jõul, kuid tuuleenergia osatähtsus suureneb: enam kui 40 % uuest elektri tootmisvõimsusest, mis lisati 2007. aastal Euroopa võrku, oli pärit tuuleenergiast. See tähendab, et tuuleenergia on maagaasi kõrval kõige kiiremini kasvav energiatootmise tehnoloogia[1]. Teise strateegilise energiaülevaate[2] puhul kasutatud modelleerimisstsenaariumi kohaselt toodetakse tuuleenergia põhjal 2020. aastaks enam kui kolmandik ja 2030. aastaks pea 40 % kogu elektrist, mis pärineb taastuvatest energiaallikatest. See tähendab, et 2030. aastaks investeeritakse kokku vähemalt 200–300 miljardit eurot (mis võrdub veerandiga elektrijaamadesse tehtavatest koguinvesteeringutest).

Komisjoni 2007. aasta teatises Euroopa energiapoliitika kohta[3] märgiti, et ELi energiaeesmärkide saavutamiseks on vaja täiendavalt arendada ookeanide ja merede kasutamist, võttes arvesse võimalusi energia tootmiseks ja energia transpordiliinide ja meetodite mitmekesistamiseks. Samal ajal kui lähitulevikus kasutatakse endiselt kõige enam maismaa tuuleenergiat, muutuvad merel asuvad tuulepargid üha tähtsamaks. Maismaa tuuleenergiaga võrreldes on avamere tuuleenergia tootmiseks vajalike tuuleparkide rajamine ning nende hooldamine keerulisem ja kulukam,[4] kuid avamere tuuleenergial on ka mitmeid olulisi eeliseid. Meretuuled on maismaatuultest tavaliselt tugevamad ja püsivamad, mis tähendab, et iga rajatud paigaldis toodab märkimisväärselt rohkem energiat. Merel asuvad tuuleturbiinid võivad olla maal asuvatest turbiinidest suuremad, kuna logistiliselt on väga keeruline vedada suuri turbiiniosi mööda maanteed tootmispaigast tuuleparkidesse. Samuti on merel asuvate tuuleparkide puhul väiksem võimalus, et need põhjustavad muret ümbruskonna elanikele ja muudele sidusrühmadele, välja arvatud juhul, kui kõnealused paigaldised takistavad merega seotud konkureerivat tegevust või kahjustavad olulisi merekeskkonna-alaseid huve. Tegelikult võivad merel asuvad tuulepargid aidata kaitsta mereökosüsteeme ja luua koostoimeid mere uute kasutusaladega, näiteks avamere vesiviljelus, millele võivad tuuleparkide alusehitised kasulikud olla.

Euroopa merede tuulevaru on keskkonnasõbraliku ning taastuva energia tohutu kohalik allikas . Avamere tuuleenergia võimaldab toota elektrit ilma fossiilkütusteta ja luua töökohti sektoris, milles tegutsevad Euroopa ettevõtjad on kogu maailmas juhtpositsioonil, ning võib seepärast aidata saavutada uue energiapoliitika kolme tähtsaimat eesmärki : kasvuhoonegaaside heite vähendamine, energiavarustuse kindluse tagamine ja ELi konkurentsivõime suurendamine.

Saadaolevat energiakogust silmas pidades võiks tuulevarudega rahuldada kogu Euroopa elektrinõudluse. Tegelikkuses oleneb aga see, kui kiiresti ning millises ulatuses kõnealust märkimisväärset potentsiaali kasutatakse, tuule muutlikkusest ning muudest tehnilistest, poliitilistest või majanduslikest probleemidest ja piirangutest. Praegu on avamere tuuleenergia potentsiaal suuresti kasutamata: isegi kui jätta arvestamata võimalikud süvamerepaigaldised ujuvatel alustel, on 2020. aastaks kasutatav potentsiaal tõenäoliselt 30–40 korda suurem praeguseks rajatud elektripaigaldiste tootmisvõimsusest[5] ja 2030. aastaks võib see olla kuni 150 GW[6] ehk ligikaudu 575 TWh. Selle võimaluse kasutamiseks on vaja ennetavaid poliitikaalgatusi.

Käesolevas teatises käsitletakse meetmeid, mida on vaja võtta avamere tuuleenergia suuremahuliseks kasutamiseks, kuid paljud esitatud väljakutsed ning algatused on asjakohased ka ELi muude taastuvate avamereenergia ressursside (nt loodete-, laine-, soojus- ja hoovuseenergia) puhul. Kuigi kõnealuseid avamereenergia ressursse ei ole arendatud sama palju kui tuuleenergiat, laieneb nende kasutuselevõtt ja nad võivad aidata saavutada Euroopa energiapoliitika eesmärke.

Sellega seoses on võib ette näha suurt koostoimet Euroopa energiapoliitika ja ELi uue integreeritud merenduspoliitika[7] vahel ning see suureneb tulevikus tõenäoliselt veelgi. Kõnealuste poliitikate alused on samad: mõlema eesmärk on ühendada majandusarengut keskkonnakaitsega. Koos võimaldavad need poliitikad paremini uurida Euroopa ookeanide ning merede geopoliitilist väärtust energiavarustuse kindluse, konkurentsi ja jätkusuutlikkuse seisukohast[8].

2. Arenev turg, mis seisab silmitsi paljude väljakutsetega

2.1. Üldraamistiku täiustamine

Nagu teistegi taastuvenergia tehnoloogiate puhul, on avamere tuuleenergia puhul vaja püsivaid ja soodsaid raamtingimusi , et arendada välja selle potentsiaal konkureerides tavapäraste energiaallikatega. ELi tasandil on selliseid tingimusi seni tagatud järgmiste peamiste õiguslike vahenditega: elektrienergia siseturgu käsitlevad üldised õigusnormid,[9] taastuvallikatest toodetud elektrit käsitlev direktiiv,[10] ELi heitkogustega kauplemise süsteem[11] ja keskkonnakaitseks antavat riigiabi käsitlevad ühenduse suunised[12].

Olemasolevat raamistikku arendatakse edasi komisjoni poolt oktoobris 2007 avaldatud energia siseturu kolmandas paketis [13] ning jaanuaris 2008 esitatud energia- ja kliimapaketis [14]. Kõnealuste pakettide õigeaegse vastuvõtmise ja rakendamisega annab EL oma peamise panuse avamere tuuleenergia ning üldisemalt taastuvenergia edendamisse . Parandusettepanekud sisaldavad siduvaid eesmärke, vahendeid tihedama piirkondliku koostöö edendamiseks energiasektorit reguleerivate asutuste ja võrguettevõtjate vahel ning tõhusamaid nõudeid liikmesriikidele planeerimis- ja heakskiitmismenetluste lihtsustamiseks, võrgule juurdepääsu tagamiseks ning haldustõkete vähendamiseks.

Teatavad tõkked mõjutavad aga avamere tuuleenergia projekte kas konkreetselt või mõningal määral . Pärast 2008. aasta jooksul peetud avalikku konsultatsiooni sidusrühmadega[15] on komisjon määranud kindlaks neli esmatähtsat valdkonda, millele tuleb pöörata erilist tähelepanu:

2.2. Sektor, mis seisab silmitsi eriliste tööstus- ja tehnoloogiaalaste väljakutsetega

Maismaa tuuleenergiaga võrreldes on avamere tuuleenergia ikka veel suhteliselt kallis ja selle tehnoloogia on vähem arenenud. Mõnede varaste projektide puhul kasutati avamere tuuleenergia saamiseks maismaa tuuleenergia kohandatud tehnoloogiaid ning nende käigus tekkis ootamatuid tehnilisi probleeme, näiteks ei olnud turbiiniosad (käigukastid ja muundurid) usaldusväärsed. See on muutnud investorid ettevaatlikumaks, raskendanud projektide rahastamist ja suurendanud kulusid investorite nõutud riskipreemiate tõttu. Seni saadud kogemused näitavad samuti, kui oluline on vähendada paigaldiste rajamise, käitamise ja hooldusega seotud kulusid, mis on karmimas ning raskemini ligipääsetavas merekeskkonnas palju suuremad kui maismaal.

Asjaomase tööstusharu praegune ülesehitus muudab olukorda veelgi keerulisemaks. Tänaseks on väga vähestel turbiinitootjatel pikaajalisi ja laiaulatuslikke kogemusi avamerel kasutatavate masinatega, mistõttu väheneb konkurents ja harvenevad uuendused ning hind on maismaa tuuleenergia hinnaga võrreldes veelgi kõrgem. Lisaks esinevad tarneahela eri etappides kitsaskohad : peamisteks tõketeks on turbiiniosade, vastuvõetava hinnaga paigalduslaevade, sobivate sadamarajatiste ning sarnaste seadmete ja infrastruktuuride piiratud kättesaadavus, aga ka vajaliku kvalifikatsiooniga oskustöötajate puudus.

Olemasolevad aluste paigaldamise tehnoloogiad on ette nähtud vaid madala vee jaoks (tavaliselt madalam kui 30 m). Avamere tuuleenergia laiaulatuslikku kasutuselevõttu hõlbustaks oluliselt tehnoloogiad, mis võimaldaksid tuuleparkide rajamist süvavees, kulutasuvaid lahendusi tuleb aga veel tegeliku kasutamise kaudu demonstreerida.

Praegu võistleb avamere tuuleenergia ühest küljest maismaa tuuleenergiaga turbiinide olemasoleva tootmisvõimsuse pärast ning teisest küljest nafta- ja gaasiuuringute tööstusega olemasolevate avamereseadmete ja asjatundjate kogemuste pärast. Niisuguse kahepoolse surve all näevad kõnealuse valdkonna teerajajad vaeva, et arendada nišiturg välja täiemahuliseks tööstusharuks, sest niikaua kui asjaomane tehnoloogia on endiselt arengujärgus, on investorid teadus- ja arendustegevusse ning tarneahela vajalikku ülesehitamisse investeerimisel ettevaatlikud.

2.3. Puudub terviklik strateegiline planeerimine ja piiriülene kooskõlastamine

Erinevalt maismaa ruumilisest planeerimisest on liikmesriikidel üldiselt vähe kogemusi seoses tervikliku ruumilise planeerimisega merekeskkonnas ning vahel on puudulikud ka sellealased haldusstruktuurid ja eeskirjad . Kui puudub kord, mille alusel tegeletakse üheaegselt nii tuulevarude ruumilise jaotusega, muust merega seotud tegevusest või muudest sellealastest huvidest tulenevate piirangutega kui ka elektrivõrgu-alaste küsimustega, suureneb ebakindlus ja merel asuvate projektide hilinemise või läbikukkumise oht. Sama kehtib ka muude taastuvate ookeanienergia ressursside (nt loodete- ja laineenergia) puhul.

Lisaks toob merel asuvatele jaotusvõrkudele juurdepääsu punktide puudumine kaasa ebakindluse, kas võrguga ühendamine on võimalik või millised on sellega seotud kulud , ning tähendab avamere projektide jaoks täiendavat riski.

Positiivne on aga see, et avamere projektide kaudu võib tekkida võimalus seada üles liine, mis ühendavad uut elektri tootmisvõimsust ja samuti loovad elektri siseturu eri piirkondade vahel edastusmahu või suurendavad seda. Kuid praegu ei kasutata sellist võimalikku koostoimet avamere tuuleenergia projektide ja piiriüleste ühendusliinide vahel[16] . Üheks põhjuseks on asjaolu, et piiriülene koostöö on keerukam, kuna tegeleda tuleb eri planeerimis- ja õiguskordadega. Ilma piiriülese kooskõlastamiseta on aga oht, et elektrivõrku tehtud investeeringud ei ole optimaalsed, kuna neid käsitletakse kui üksikuid projekte, mitte kui terveid süsteeme. Uutest piiriülestest ühendusliinidest sõltuvaid avamere tuuleenergia projekte võib seetõttu enam ohustada ebakindlus, mida põhjustavad õiguskordade erinevused (nt toetuskavad ja eeskirjad elektrivõrkudesse tehtud investeeringute tagasiteenimise kohta).

Tõhusamat piiriülest koostööd ei ole vaja mitte üksnes võrkude planeerimisel ja arendamisel, vaid ka süsteemide käitamisel ning juhtimisel. Avamere tuuleenergia osatähtsuse suurenemisel võivad olla tagajärjed, mida peavad kajastama ülekoormuse juhtimise strateegiad, elektritootmise ja nõudluse tasakaalustamise kavad ning paremad mehhanismid piiriüleseks kauplemiseks ja elektrituru tasakaalustamiseks.

2.4. Puudulikud teadmised ja vähene teabevahetus takistavad ELi keskkonnaalaste õigusaktide tõrgeteta rakendamist

Enamikus liikmesriikides on hakatud avamere tuuleenergiast elektrit tootma suhteliselt hiljuti või ei tehta seda üldse ning veel on üsna vähe kogemusi ELi keskkonnaalaste õigusaktide (nt linnudirektiiv,[17] loodusdirektiiv[18] ja keskkonnamõju hindamise direktiiv[19]) kohaldamisega selliste projektide suhtes. Tegelikkuses tähendab see, et avamere tuuleenergia projektide arendajad seisavad silmitsi täiendava ebakindlusega, mis võib kaasa tuua lisaviivitusi ja -kulusid.

Üks tegur, mis asjatult takistab avamere tuuleenergia projekte, on liikmesriikide viivitus merekeskkonna kaitsealade määramisel vastavalt loodusdirektiivile ja linnudirektiivile . Kui selliseid alasid kindlaks ei määrata, ei saa olla kindel asjaomase piirkonna võimalikus sobivuses tuulepargi jaoks. Ilma vajalike andmeteta mereökosüsteemide kohta ning teabeta, kus asuvad tundlikud või kaitsealused elupaigad ja liigid, võivad mõju hindamised ja nõustumismenetlused pikale venida ning nende üle võib tekkida rohkem vaidlusi.

Veel üks tegur on teadlikkus seoses ajakohaste teadmistega selle kohta, milline on tuuleparkide mõju looduslikele elupaikadele ja liikidele. Sellist teavet tuleb koostada ja jagada korrapärasemalt, et hõlbustada keskkonnamõju hindamisi. Olemas on suur ja kiirelt kasvav hulk teaduslikku kirjandust, kuid suur osa sellest on uus ning paljud kohalikud, piirkondlikud ja riiklikud asutused ning sidusrühmad ei ole sellega tuttavad. Sellises olukorras on oht, et arendajate suhtes kohaldatakse liigseid ning kalleid keskkonnamõju hindamise ja järelevalve nõudeid , mida oleks saanud vältida, kui arvesse oleks võetud uusimaid teadmisi.

2.5. Kitsaskohtade kõrvaldamine ja energia tasakaalustamine maismaa elektrivõrkude puhul

Mitmel põhjusel on elektritootmine avamere tuuleenergia projektide kaudu üldjuhul geograafiliselt vähem hajutatud kui elektritootmine maismaa tuuleenergia ja paljude muude taastuvenergia tehnoloogiate abil.

Esiteks on avamere tuuleenergia projektide konkurentsivõime jaoks (eeskätt õiguskordade puhul, mille kohaselt ei kaeta ühenduskulusid võrgutariifidega vaid need katab arendaja) eriti oluline mastaabisääst, kuna luua tuleb spetsiaalsed võrguühendused rannikust kaugel meres asuvate punktidega. Ainuüksi see tähendab, et avamere tuuleenergia projektid on üldjuhul maismaa projektidest mahukamad.

Teiseks toodetakse kogu avamere tuuleenergia piirkondades, kus puudub elektrinõudlus (välja arvatud ehk mõningane elektritarbimine nafta- ja gaasiplatvormidel), nii et kõik toodetud elektri toitepunktid on koondunud rannikule.

Kui avamere tuuleenergiast elektri tootmine muutub laiaulatuslikuks, on see väljakutseks olemasoleva süsteemi võimele tasakaalustada elektritootmist ja -nõudlust ning edastada toodetud elektrit tarbimiskeskustesse , millest paljud asuvad sisemaal. Mõnes liikmesriigis, eelkõige Saksamaal, on juba tekkinud või eeldatavasti tekivad kitsaskohad, kui tuuleenergia tootmisvõimsus Põhjameres oluliselt suureneb, ning vajadust võrkude vastastikuse ühendamise täiendava võimsuse järele on näidatud Saksamaa Energiaagentuuri tellitud uuringus Dena I[20].

3. Edasised meetmed

3.1. ELi tuuleenergiatööstuse edaspidisesse konkurentsivõimesse investeerimine

Selleks et oluliselt parandada avamere tuuleenergia positsiooni võrreldes tähtsaimate konkurentidega investeeringute pärast (maismaa tuuleenergia ning nafta- ja gaasiuuringud), on tulevaste aastakümnete jooksul vaja teha põhjalikke jõupingutusi, et arendada tehnoloogiat ja tarneahela infrastruktuure. Energiatehnoloogia strateegiline kava ,[21] mis esitati 2007. aastal ning mille Euroopa Ülemkogu kiitis heaks märtsis 2008, koos teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse seitsmenda raamprogrammi [22] ning aruka energeetika kavaga [23] moodustavad ELi üldraamistiku, mille abil tuleks lahendada kõnealuseid probleeme. Lisaks annavad Euroopa Liidu ühtekuuluvuspoliitika fondid ajavahemikul 2007–2013 rohkem kui 787 miljonit eurot tuuleenergiasse tehtavate investeeringute (nende hulka võivad kuuluda ka avamere tuuleenergia projektid) toetuseks. Kuna ühtekuuluvuspoliitika fondidest võib muude rubriikide raames (nt teadus- ja arendustegevus, mille kogueraldis on 63,6 miljardit eurot) toetada ka investeeringuid säästvasse energiasse, sh tuuleenergiasse, on ühtekuuluvuspoliitika tegelik toetussumma tuuleenergiale eeldatavasti palju suurem.

Energiatehnoloogia strateegilises kavas määratleti, et suurimate tuuleturbiinide tootmismahu kahekordistamine peamiselt avamere tuuleenergiat kasutades on oluline väljakutse 2020. eesmärkide saavutamiseks, ning tehti ettepanek Euroopa tuuleenergia tööstusalgatuse kohta. Eesmärk on soodustada tuuleenergia turuletoomist ja vähendada nimetatud energiaga seotud kulusid, kuid pidades silmas, et maismaa tuuleenergia on juba üks kõige konkurentsivõimelisemaid tehnoloogiaid, leiab komisjon, et kõnealuse algatuse puhul tuleks pidada esmatähtsaks avamere tuuleenergiat. Kuigi tööstuse jaoks võib olla väga ahvatlev nautida maismaa tuuleenergia praegu õitseva turu hüvesid, on ELi poolt tehnoloogia vallas saavutatud üleilmse juhtpositsiooni säilitamiseks ülimalt oluline investeerida avamere tuuleenergiasse ning sellega valmistatakse ette ka uusi eksporditurge. Olulist positiivset kõrvalmõju võidakse avaldada ka muudele kõnealuse valdkonnaga seotud turgudele; heaks näiteks selle kohta on tänapäevane kõrgepinge-alalisvooluline (HVDC) kaabeltehnoloogia, mille alal on Euroopa tööstusel ainulaadsed võimalused[24].

Komisjon on nimetatud põhjustel asetanud teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse seitsmenda raamprogrammi raames (alustades 2009. aasta energeetikaalasest tööprogrammist) suuremat rõhku avamere tuuleenergiale . Tuuleenergia tehnoloogiaplatvormi[25] (avaldatud juulis 2008) juurde kuuluvas teadustegevuse strateegilises kavas[26] on esitatud ettepanekud avamere tuuleenergia alase teadustegevuse esmatähtsate valdkondade kohta, millega antakse igati tervitatav panus ELi ja riikide tulevaste teadusalaste jõupingutuste tähtsustamisse ning kooskõlastamisse. Selle taustal innustatakse ka liikmesriike kasutama paremini ära võimalusi, mida pakuvad teadus- ja arendustegevuse vallas ühtekuuluvuspoliitika fondid .

Teadustegevuse strateegilises kavas on osutatud kahtlusele, kas tuuleenergiaalast (sh avamere tuuleenergia alast) teadustegevust toetatakse praegu piisavalt, pidades silmas Euroopa energiapoliitika uut ambitsioonikat suunda ; komisjon käsitleb seda küsimust täiendavalt energiatehnoloogia strateegilise kava raames kavandatud teatises vähese süsinikdioksiidiheitega tehnoloogiate rahastamise kohta. Samal taustal kaalutakse seda, millised võimalused on avaliku sektori, tööstusharu ja erasektori vahendite ühendamiseks kõnealuse tööstusalgatuse raames , et tagada piisav tähelepanu avamere tuuleenergiaga seotud aspektidele.

Praegu ei ole avamere tuuleenergia ning nafta- ja gaasitootmise vaheline konkurents oskustööliste, paigalduslaevade ja muude erivahendite pärast võrdne. Kuid aja möödudes saab avamere taastuvenergia ning nafta- ja gaasitööstuse ühised aspektid muuta kasutoovaks vahendiks, kui rannikupiirkondades kasutatakse ära võimalusi korrapäraseks ja järkjärguliseks üleminekuks uutele energialiikidele . Paljud Euroopa piirkonnad kasutavad juba praegu uute töökohtade loomiseks ning majanduse elavdamiseks võimalusi, mida pakuvad rakenduseta jäänud kalandus- ja laevaehitusettevõtetes ja sadamates ning muudes võimalikes asjakohastes tööstussektorites olemasolevas oskused ja vahendid. Kõrged nafta- ja gaasihinnad soodustavad tõenäoliselt veel mõnda aega investeeringute jätkumist Euroopa nafta- ja gaasitootmisesse, kuid kõnealune tootmine on jõudnud haripunkti ning on aeg alustada uutele energialiikidele ülemineku kavandamist ning uute vajaminevate oskuste kasutamist. Selliste projektide rahastamiseks, mille puhul võetakse ennetavaid meetmeid taastuvenergiale üleminekuks ja avamere tuuleenergia arendamise toetamiseks, kasutatakse juba praegu ELi kavasid, näiteks kava „Arukas energeetika – Euroopa” ja ühtekuuluvuspoliitika juurde kuuluvad kavad[27].

3.2. Strateegilisem ja kooskõlastatum lähenemisviis avamere tuuleenergia arendamisele

Nagu on selgitatud eespool, on Euroopa tuulevarude kulutasuvamaks kasutamiseks vaja strateegilisemat ja kooskõlastatumat lähenemist ning sellele võivad kaasa aidata mitmed planeerimisvahendid ja foorumid Euroopa või piirkondlikul tasandil.

Seoses taastuvenergiaallikatega on komisjon teinud ettepaneku, et uue taastuvallikatest toodetavat energiat käsitleva direktiiviga tuleks liikmesriikidele ette näha siseriiklike tegevuskavade koostamise kohustus[28]. See annab liikmesriikidele võimaluse sätestada ühtne raamistik taastuvenergia eri allikate ja tehnoloogiate panuse jaoks. Selle taustal oleks asjakohane, et liikmesriigid, kellel on avamere taastuvenergiaallikaid, määratleksid kõnealuste allikate eeldatava panuse 2020. eesmärgi saavutamisse.

Seoses merekeskkonnaga annab hiljuti vastuvõetud merestrateegia raamdirektiivi [29] rakendamine liikmesriikidele võimaluse võtta avamere tuuleparke arvesse merekeskkonnale avaldatud surve ja mõju üldisel hindamisel ning kaaluda, kas nimetatud tuulepargid võivad mõjutada hea keskkonnaseisundi eesmärkide saavutamist kõnealuse direktiivi raames. Siinkohal võivad paremat kooskõla aidata saavutada ka piirkondlikud merekonventsioonid (OSPAR, HELCOM, MAP, BSC jne) ja tehtud on juba palju tööd, näiteks seoses keskkonnamõju hindamisega[30].

Elektrivõrgu-alaste küsimuste kooskõlastamise uued olulised vahendid on kolmandas paketis[31] kavandatud Euroopa põhivõrguettevõtjate võrgustiku (ENTSO) raames toimuv piirkondlik koostöö ning sellega seotud võrguarendus- ja investeerimiskavad; põhivõrguettevõtjad toetavad spetsiaalseid piirkondlikke kavasid avamere tuuleenergia elektrivõrkude jaoks. Hiljuti loodud Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööametil ja olemasolevatel piirkondlikel algatustel on samuti oluline ülesanne õiguslike küsimuste kooskõlastamisel selle tagamiseks, et loodaks täiustatud turumehhanismid (k.a elektri tasakaalustamiseks ja piiriüleseks kauplemiseks) ning kooskõlastatumad, paindlikumad ja soodsamad tingimused, mis innustavad investeeringuid avamere tuuleenergiast toodetud elektri riikidevahelistesse võrkudesse. Lisaks on üleeuroopalisi energiavõrke käsitlevate suuniste raames ametisse määratud Euroopa koordinaatoritele [32] (k.a Põhja-Euroopas avamere tuuleenergiaga tegelev koordinaator) antud eriülesanne edendada teatavate projektide Euroopa mõõdet piiriülese dialoogi hõlbustamise kaudu ja aidata koordineerida sidusrühmadega konsulteerimise siseriiklikke menetlusi.

Väljakutse seisneb selle tagamises, et eri protsessid oleks omavahel seotud ning et samas kasutataks ära iga protsessi eeliseid, vahendeid ja kogemusi. Euroopa Liidu integreeritud merenduspoliitikat käsitlevas komisjoni teatises[33] on selgitatud, et pikas perspektiivis peab merede haldamise eesmärk olema merede tõeliselt terviklik ruumiline planeerimine ; komisjon esitab sellekohase tegevuskava enne 2008. aasta lõppu. Sellise lähenemisviisiga saaks kujundada raamistiku eri sektorite huvide tasakaalustamiseks ja sobitamiseks ning luua stabiilsed tingimused investeerimiseks. Kõnealuste eesmärkide õigeaegseks saavutamiseks on vaja praktilisi meetmeid ja kogemusi, mille aluseks on tegelikud, sektoripõhised ning poliitiliselt esmatähtsad vajadused.

Praegu Saksamaa, Rootsi ja Taani poolt tehtav töö, mille raames püütakse leida lahendusi Läänemeres Kriegers Flaki piirkonnas asuva kolme avamere tuulepargi ühendamiseks ning mida toetab kindlalt Euroopa koordinaator, annab siinkohal väärtuslikke kogemusi selle kohta, kuidas jagada ühise lahenduse (mille puhul kombineeritakse uusi tuuleparke ja ühendatakse neid omavahel) võimalikku sotsiaalmajanduslikku kasu. Komisjon toetab ja täiendab Euroopa koordinaatori jõupingutusi eri protsesside, ametiasutuste ja sidusrühmade ühendamisel, parimate tavade väljakujundamisel konkreetsete juhtumite kaudu ning samalaadse koostöö edendamisel muudes piirkondades, alustades Põhjamerest. Eelkõige tagab ta tiheda koostöö ELi rahastatud olulise tähtsusega projektidega, näiteks NORSEWiND[34] ja WINDSPEED[35].

3.3. Avamere tuuleenergiast võimalikult suure keskkonnakasu saamine

Laialt on tunnistatud, et tuuleenergia kui keskkonnasõbralik elektriallikas, mis ei tekita kasvuhoonegaaside heidet ega kohalikku õhusaastet, on soodne keskkonnale ja kasulik varustuskindluse seisukohast, ning suur enamus Eurooplastest suhtub tuuleenergiasse väga heakskiitvalt[36]. Vähem tuntud, kuid samuti oluline on asjaolu, et võrreldes elektritootmisega soojuselektrijaamades ei tarbita tuuleenergiast elektri tootmisel vett ning aidatakse kliimamuutusi leevendades üleilmsel tasandil ja pikaajaliselt kaasa bioloogilise mitmekesisuse säilitamisele.

Kohalikul tasandil tekitavad aga üksikud projektid mõnikord muret seoses visuaalsete muutustega maastikus ning seoses müraga või mõjuga kohalikule bioloogilisele mitmekesisusele ja kohalikele elupaikadele. Kui tuulepargid asuvad rannikust kaugel, võib osutuda probleemiks vaid viimati nimetatud asjaolu, praegused kogemused näitavad aga, et tegelikult juhtub seda harva: olemasolevate tuuleparkide järelevalvekavad on näidanud, et täiesti võimalik on rajada ka suuri tuuleparke ilma olulise mõjuta kohalikule bioloogilisele mitmekesisusele ja kohalikele elupaikadele .

Siiski võivad tundlikke liike ja elupaiku mõjutada tuulepargid, mis ei ole rajatud nõuetekohastesse kohtadesse. Sellised võimalikud probleemid tuleks varakult kindlaks teha strateegiliste hindamiste kaudu ja vajaduse korral tuleb need lahendada asjakohaste leevendavate meetmete abil, et vältida või vähendada olulist kahjustavat mõju.

Komisjon leiab, et ELi kehtivad õigusaktid looduskaitse ja keskkonnamõju hindamise kohta on piisav ning küllaldaselt paindlik raamistik kõnealuste aspektide käsitlemiseks . Ta tunnistab aga, et täiendavad suunised raamistiku kohaldamiseks tundlikes looduspiirkondades või nende lähedal asuvate tuuleparkide suhtes võivad anda täiendavat kindlustunnet arendajatele, ametiasutustele ja muudele sidusrühmadele. Seepärast kiirendavad komisjoni talitused tööd looduskaitset ja tuuleparke käsitlevate suuniste väljatöötamisel ja seavad eesmärgiks viia see lõpule hiljemalt 2009. aastal . Sealjuures uuritakse võimalusi, kuidas koostada, hallata ja levitada uusimaid ülevaateid tuuleenergia keskkonnamõju käsitlevate teadusuuringute tulemustest. Lisaks jätkab komisjon tööd Euroopa merevaatlus- ja andmevõrgu (EMODNET) koostamiseks, et hõlbustada juurdepääsu andmetele, mis võivad olla keskkonnamõju hindamiste aluseks.

Eespool on juba rõhutatud, et strateegiline planeerimine aitab saavutada õige tasakaalu avamere tuuleparkide asukoha määramisel mängus olevate eri huvide vahel. Seepärast on arendajatele kindlustunde loomiseks oluline, et määratakse Natura 2000 merekaitsealad vastavalt loodusdirektiivile ja linnudirektiivile . Sellise määramisega ei tohi kauem viivitada ning komisjon on juba koostanud juhendi, et aidata liikmesriikidel merekaitsealad kindlaks määrata ja välja valida. On selge, et nüüd on liikmesriikide kord tegutseda ning komisjon võtab kõik vajalikud meetmed, et tagada kaitsealade õigeaegne ja asjakohane määramine .

3.4. Suuremahuliselt toodetud avamere tuuleenergia ühendamine tuleviku elektrivõrguga

Kui avamere tuuleenergiast elektri tootmine muutub laiaulatuslikuks, võivad olemasolevas elektrivõrgus tekkida kitsaskohad suurema tõenäosusega, kui võrku ei kohandata muutustele elektritootmise infrastruktuuris. Kõnealust probleemi uurib juba Põhja-Euroopas avamere tuuleenergiaga tegelev koordinaator ning selle kohta tehakse üksikasjalikke tehnilisi uuringuid selliste projektide raames nagu „Trade Wind”[37] ja Euroopa tuuleenergia integreerimist käsitlev uuring (European Wind Integration Study, EWIS)[38].

Kuni ei ole määratletud kõnealuse probleemi täpset ulatust ja laadi, ei ole võimalik esitada lõplikku lahendust selle lahendamiseks. Lahenduste hulgas on tõenäoliselt uus edastusmaht ning moodsate aruka võrgu tehnoloogiate kasutamine, mis hõlmab arukat nõudluse juhtimist, energia salvestamist (võimalik, et transpordisektori suuremale elektrikasutusele ülemineku kaudu) ja üldisemalt süsteemide ühendamist.

Kogu kõnealuse arutelu asjakohase ja üldisema tausta moodustavad käesoleva teatisega samal ajal vastuvõetud roheline raamat Euroopa energiavõrkude kohta, Euroopa koordinaatori täiendav töö ning tihedam koostöö energiasektorit reguleerivate asutuste ja põhivõrguettevõtjate vahel, nagu on arutatud punktis 3.2.

4. Järeldused

Avamere tuuleenergia on tohutute võimalustega kohalik elektriallikas, mis on suuresti kasutamata. Avamere tuuleenergia saab oluliselt aidata saavutada ELi energiapoliitika eesmärke ja peab seda tegema rajatud elektripaigaldiste tootmisvõimsuse märkimisväärse suurendamise kaudu praegusega võrreldes (30–40 korda suurem võimsus 2030. aastaks ja 100 korda suurem võimsus 2030. aastaks).

Kuid selleks et välja arendada vajalik tehnoloogia ja tööstusharu tarneahela võimsus ning planeerida projekte ja saavutada nende suhtes nõusolek, kulub aega. Tööstusharu vajab tungivalt suuremat kindlustunnet ning püsivaid ja soodsaid raamtingimusi, selleks et jõuda teha vajalikud investeeringud 2020. aastaks. Selle saavutamisel on olulise tähtsusega taastuvenergia osakaalu 20 % suurendamise kohustuslik eesmärk ja kliimapakett, kuid liikmesriigid, kellel on avamere taastuvenergiaallikaid, peavad kõnealust raamistikku ning kavandatud siseriiklikke tegevuskavasid kasutades selgelt määratlema, millised on nende eesmärgid seoses avamere tuuleenergiaga.

Komisjon omalt poolt võtab täiel määral kasutusele kõik asjakohased käimasolevad või hiljuti käivitatud ELi algatused, mis on loetletud eespool, ja võtab vajaduse korral täiendavaid meetmeid. Eelkõige teeb komisjon järgmist:

- püüab edendada avamere tuuleenergia paigaldiste asukohtade ning elektrivõrkude planeerimise alast piirkondlikku koostööd liikmesriikide, energiasektorit reguleerivate asutuste, põhivõrguettevõtjate ja muude asjakohaste sidusrühmade vahel, kasutades näiteks kolmandas paketis sätestatud vahendeid ja kooskõlastusplatvormi, mille on koostanud Lääne- ja Põhjamere tuuleenergia ühendamise eest vastutav Euroopa koordinaator ;

- innustab liikmesriike võtma merede ruumilisel planeerimisel aluseks komisjoni peagi valmiva merede ruumilise planeerimise tegevuskava põhimõtteid, et reguleerida mere konkureerivaid ja arenevaid kasutusalasid läbipaistva otsustamise kaudu ning saavutada kõige paremate asukohtade valik tuuleparkidele;

- innustab põhivõrguettevõtjaid ja energiasektorit reguleerivaid asutusi tihendama koostööd, et luua kiires korras soodsamad reguleerivad tingimused investeerimiseks avamere tuuleenergiast toodetud elektri riikidevahelistesse võrkudesse , piiriüleseks kauplemiseks ning tõhusate tasakaalustatud elektriturgude arendamiseks;

- rõhutab, et teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse seitsmenda raamprogrammi raames tehtavad avamere tuuleenergiat käsitlevad teadusuuringud on olulised ; samuti vaatab läbi, kuidas oleks võimalik ELi energiapoliitika uute eesmärkide taustal rohkem toetada avamere tuuleenergia ja muude meres saadaolevate taastuvenergiaallikate kiiremat arendamist ning turuletoomist , kasutades Euroopa tuuleenergiaalast tööstusalgatust ja energiatehnoloogia strateegilise kava raames kavandatud teatist vähese süsinikdioksiidiheitega tehnoloogiate rahastamise kohta;

- rõhutab kava „Arukas energeetika – Euroopa” raames tulevikus esitatavates pakkumiskutsetes meetmeid, mille eesmärk on kõrvaldada peamised mittetehnoloogilised takistused avamere tuuleenergia kasutamisel;

- rahastab erisuuniseid, mis käsitlevad ELi looduskaitsealaste õigusaktide kohaldamist tuuleparkide suhtes, ning võtab kõik vajalikud meetmed selle tagamiseks, et liikmesriigid määraksid õigeaegselt merekaitsealad vastavalt loodusdirektiivile ja linnudirektiivile, et parandada projektiarendajate plaanimiskindlust ning aidata saavutada ELi bioloogilise mitmekesisuse eesmärke;

- käsitleb avamere tuuleenergia laiaulatuslikku ühendamist elektrivõrkudega kui Euroopa energiavõrke käsitleva rohelise raamatu järelmeetmete ühte tähtsaimat küsimust , võttes arvesse käimasolevaid uuringuid ja Euroopa põhivõrguettevõtjate tööd.

[1] Allikas: Euroopa Tuuleenergia Assotsiatsiooni (European Wind Energy Association, EWEA) aruanne „Pure Power”.

[2] KOM(2008) 776.

[3] KOM(2007) 1.

[4] Vt tehnoloogiakulude võrdlus dokumendis SEC(2008) 2872.

[5] ELis 2007. aasta lõpus rajatud paigaldiste tootmispotentsiaalist (56,5 GW) põhines vaid 1,1 GW avamere tuuleenergial (Allikas: EWEA).

[6] Teise strateegilise energiaülevaate puhul tehtud modelleerimistöö kohaselt on 2020. aastaks kasutatav potentsiaal ligikaudu 31 GW. EWEA märtsis avaldatud hinnangu kohaselt on potentsiaali väike, keskmine ja suur tõus vastavalt 20, 35 või 40 GW 2020. aastaks ning 40 , 120 või 150 GW 2030. aastaks. Eeldatavasti avaldab Euroopa Keskkonnaagentuur sõltumatu hinnangu ressursside kohta 2008. aasta lõpu poole.

[7] KOM(2007) 575, 10.10.2007.

[8] Vt komisjoni talituste töödokument „Energiapoliitika ja merenduspoliitika – parem haakumine” SEK (2007)1283, 10.10.2007.

[9] ELT L 176, 15.7.2003.

[10] EÜT L 283, 27.10.2001.

[11] ELT L 275, 25.10.2003, lk 32.

[12] ELT C 82, 1.4.2008, lk 1.

[13] http://ec.europa.eu/energy/electricity/package_2007/index_en.htm

[14] http://ec.europa.eu/energy/climate_actions/index_en.htm

[15] Konsulteerimise käigus saadud tagasiside kokkuvõte on aadressil: http://ec.europa.eu/energy/res/consultation/offshore_wind_energy_en.htm.

[16] Seda, milline võib olla kõnealune koostoime, on ilmekalt kirjeldatud 3E konsultantide hiljutises aruandes: Vt http://www.greenpeace.org/eu-unit/press-centre/reports/A-North-Sea-electricity-grid-(r)evolution.

[17] EÜT L 103, 25.4.1979.

[18] EÜT L 206, 22.7.1992.

[19] EÜT L 175, 5.7.1985.

[20] www.offshore-wind.de/page/index.php?id=2605&L=1

[21] KOM(2007) 723, 22.11.2007.

[22] ELT L 412, 30.12.2006, lk 1.

[23] ELT L 310, 9.11.2006, lk 15.

[24] Vt näiteks algatus „Electra”: http://ec.europa.eu/enterprise/electr_equipment/electra.htm .

[25] www.windplatform.eu

[26] www.windplatform.eu/92.0.html

[27] Näiteks www.power-cluster.net, www.offshore-power.net ja www.windskill.eu.

[28] KOM(2008) 19, 23.1.2008.

[29] ELT L 164, 25.6.2008, lk 19.

[30] Vt www.ospar.org ja www.environmentalexchange.info

[31] KOM(2007) 528.

[32] ELT L 262, 22.9.2006.

[33] KOM(2007) 575, 10.10.2007.

[34] NORSEWiND on uus projekt, mida rahastatakse seitsmenda raamprogrammi raames ning mille eesmärk on tavapäraste meteoroloogiliste mastide, maapinnal asuvate kaugustundlike mõõteriistade ja satelliidi kaudu saadud andmete abil koostada tuulevarude kaart, mis hõlmab Lääne- ja Põhjamerd ning Iiri merd.

[35] Kavaga „Arukas energeetika – Euroopa” toetatud projekti WINDSPEED eesmärk on koostada tegevuskava avamere tuuleenergia kasutamiseks Põhjamere kesk- ja lõunaosas, võttes arvesse kõiki merepiirkonna ruumilisi koostoimeid.

[36] Eurobaromeetri eriuuring, jaanuar 2007: http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/ebs/ebs_262_en.pdf

[37] www.trade-wind.eu

[38] www.wind-integration.eu