[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 24.9.2010

KOM(2010) 487 lõplik

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

EUROOPA KINO VÕIMALUSTEST JA PROBLEEMIDEST DIGIAJASTUL

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

EUROOPA KINO VÕIMALUSTEST JA PROBLEEMIDEST DIGIAJASTUL

1. SISSEJUHATUS

Euroopa filmitööstusel on tähtis koht Euroopa identiteedi kujundamisel, mis omakorda on Euroopa kultuurivaldkonna tegevuskava keskne teema. Audiovisuaalne maastik muutub kiiresti kõikjal maailmas, see avab Euroopa filmi- ja audiovisuaaltööstusele tuhandeid võimalusi, juhul kui suudetakse ületada seadmete maksumuse, väljaõppe ja uuendustega seotud probleemid. Seoses audiovisuaalsete teoste edastamise uute moodustega (tellitav videoteenus, järelvaadatavad saated) on digitehnoloogia juba muutnud lihtsamaks juurdepääsu Euroopa audiovisuaalsetele teostele väljaspool nende päritoluriiki. Euroopa audiovisuaaltööstuse konkurentsivõime sõltub olulisel määral uue tehnoloogia kasutamisest levitamise etapis.

Euroopa 2020. aasta aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegia[1] üks seitsmest tähtsamast juhtalgatusest on Euroopa digitaalne tegevuskava ,[2] mille eesmärk on ühtse digitaalse turu loomine, et kaubanduslikku ja kultuurilist infosisu ning nendega seonduvaid teenuseid saaks levitada piiriüleselt ning Euroopa kodanikud saaksid digiajastu eeliseid täiel määral kasutada. Euroopa jaoks on IKT üks eelistest võimalus levitada kultuurialast ja loomingulist sisu laiemalt ja odavamalt.

Loome- ja kultuuritööstuse potentsiaali avardamist käsitleva rohelise raamatu[3] kohaselt on kultuurilisel aspektil oluline roll infoühiskonna põhimõtte rakendamises ning investeeringute suurendamises lairiba-infrastruktuuri ja teenustesse, digitehnoloogiasse, uude tarbeelektroonikasse ning uutesse telekommunikatsiooniseadmetesse. Lisaks otsesele panusele SKPsse on kultuuri- ja loomemajandusel täita oluline roll mitme muu sektori majandusliku ja sotsiaalse innovatiivsuse edendamisel.

Poliitiliste seisukohavõttude taustal oli oluline roll ka UNESCO kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamise konventsioonil,[4] mille Euroopa Liit ratifitseeris 2006. aastal, ning mis võimaldas määrata kindlaks vajaduse Euroopa Liidu meetmete järele seoses kinode digiteerimisega.

Poliitilised küsimused, mis on seotud digitehnoloogia kasutuselevõtuga Euroopa filmitööstuses, hõlmavad nii piirkondlikku, riiklikku kui ka Euroopa tasandit. Erilist tähelepanu tuleks pöörata kahele aspektile:

- Euroopa teoste konkurentsivõime ja ringluse edendamine;

- teoste mitmekesisuse ning keelelise ja kultuurilise mitmekesisuse säilitamine.

Liikmesriigid toetavad enamasti filmide loomeetappi ja tootmist. Selleks et filmid jõuaksid potentsiaalse publikuni, on nüüd vaja luua filmide digitaalsed originaalversioonid ja võtta nende näitamiseks kasutusele digitehnoloogia. Kiiresti muutuval turul mõjutab digiseadmete ja digitaalsete originaalversioonide kättesaadavus oluliselt konkurentsivõime säilimist.

Selleks et aidata kaasa Euroopa teoste ringlusele ja tagada vaatajate jaoks Euroopa filmide mitmekesisus, on vaja arvukalt ettevõtjaid (levitajaid ja näitajaid). Üks eesmärkidest on kinode säilitamine vaatamata digiseadmete kõrgele hinnale, mis seab ohtu paljude Euroopa kinode tegevuse jätkamise.

Käesolevas teatises toetutakse Euroopa Komisjoni ja liikmesriikide varem tehtud uuringutele selles valdkonnas . Juba 2008. aasta kevadel moodustas Euroopa Komisjon digitaalkino eksperdirühma . Eksperdirühma kuulusid digiteerimisega tegelevate levitajate, kinoomanike ja filmiagentuuride esindajad, kes uurisid filmide ja kinode mitmekesisuse säilitamise võimalusi digitaalses Euroopas. Aruteludes selgus, et olemasolevale VPF-mudelile on vaja alternatiivi, ning kinnitati Euroopa Liidu ja liikmesriikide toetuse tähtsust teatavate kinode digiteerimisel.

Neid küsimusi arutati laiemalt ka Euroopa Komisjoni 16. oktoobril 2009 algatatud avalikul arutelul „Euroopa kino võimalused ja probleemid digitaalajastul”[5]. Filmide näitajatelt, levitajatelt, tootjatelt, müügiagentidelt ja muudelt sidusrühmadelt nagu filmiagentuurid, kutseala liidud ja digiteenuseid pakkuvad ettevõtted laekus rohkem kui 300 vastust. Need vastused moodustasid väärtusliku panuse käesoleva dokumendi koostamiseks.

Samal ajal alustasid ka mitu liikmesriiki arutelusid, kuidas tagada üleminek digitehnoloogiale nii, et kinod ei jääks ilma oma sissetulekust. Käesoleva teatise ettevalmistamisel uuriti ka neid tegevuskavasid.

Euroopa Komisjonil on tähtis osa kinode digiteerimisel, eelkõige aitab komisjon luua digitehnoloogiale ülemineku raamistiku, mis hõlmab järgmist:

- standardimine;

- digiformaadis filmide kogumine ja säilitamine;

- piirkondlik toetus digiteerimiseks (sh ELi ühtekuuluvuspoliitika);

- vastavus ELi toimimise lepingule;

- toetused Euroopa filme näitavatele kinodele (programm MEDIA);

- juurdepääs rahastamisvõimalustele (Euroopa Investeerimispank ja programm MEDIA).

2. EUROOPA KINOD

Võrreldes Ameerika Ühendriikidega, kus suurem osa filmitööstusest on vertikaalselt integreeritud ja omamaiste filmide osatähtsus on 95 %, iseloomustab Euroopa filmiturgu killustatus, erinevad keelepiirkonnad ja ettevõtjate paljusus, mis muudab keerulisemaks nii rahvusvaheliste kokkulepete sõlmimise kui ka riiklike strateegiate rakendamise.

Euroopa kinodest moodustavad kobarkinod ligikaudu 10 %, USAs on selliste kinode osatähtsus 35 %[6]. Ligikaudu 31 % Euroopa kinodest on ühe ekraaniga. See aeglustab digiteerimissrtateegiate rakendamist, sest vähene tegevusaktiivsus ei taga kallite digiseadmete kasumlikkust.

Probleem on veelgi teravam uutes liikmesriikides, kus ühe ekraaniga kinode osatähtsus on 60 % ja mõnes riigis isegi üle 80 %. Samuti on väga erinev ka elanike arv ühe ekraani kohta, kui 2007. aastal oli Lääne-Euroopas iga ekraani kohta 15 977 elanikku, siis Kesk- ja Ida-Euroopa liikmesriikides oli keskmiselt 50 926 elanikku ekraani kohta[7].

Enamikus Euroopa kinodes on 2–7 ekraani. See mõjutab ka Euroopa kinode programmivalikut – kohalikud kahe ekraaniga kinod näitavad enamasti kohalikke ja USAs toodetud filme, linnade kobarkinodes on ülekaalus Euroopa filmid. Kinode toimimis- ja ettevõtlusmudeleid on mitmesuguseid ning puudub üks, kõikidele sobiv lahendus.

Mõned Euroopa kinoomanikud on digiseadmetesse investeerimise suhtes ikka veel kahtleval seisukohal, sest viimase 15 aasta jooksul on nad investeerinud märkimisväärselt oma kinohoonete renoveerimisse ning mitme saaliga kinode või kobarkinode loomisse. 2008. aastal oli programmiga MEDIA liitunud riikide ekraanidest 37 % kobarkinodes, 1994. aastal oli see osatähtsus vaid 9,4 %. Kõnealune näitaja suurenes 2000. ja 2008. aasta vahel rohkem kui kaks korda.

Kiire üleminek digifilmide levitamisele toob kaasa kaks olulisemat probleemi:

- kinoomanikud peavad investeerima suuri summasid digiseadmetesse, kuid samas vähenevad levitajate kulud, sest digikoopiate hind on väiksem;

- digiseadmete hankimisega seotud kulud on jõukohased kinokettidele ja kobarkinodele, kuid sageli ületamatud teatavate väiksemate sõltumatute (enamasti väärtilme näitavate) kinode jaoks.

Selle tulemusel võib filminäitajate ja levitajate turg lõheneda ning digitaalkino kiirest arengust saaksid osa ainult kobarkinod ja suure eelarvega kommertsfilmid. Kultuuriline mitmekesisus ja uute andekate tegijate pealekasv aga sõltub Euroopa ainulaadse kinovõrgu säilimisest.

Tähtis on meeles pidada, et üleminekul digitehnoloogiale on ka sotsiaalne hind (väheneb kinomehhaanikute ja laboritöötajate arv) ning lahendus tuleb leida koolitusvajaduse rahuldamiseks. Seepärast tuleb üleminekuperioodi hoolikalt suunata, võttes arvesse mõju igale sidusrühmale audiovisuaalsete toodete turu kõikidel tasanditel.

3. STANDARDIMINE

2002. aastal moodustasid USA kuus suuremat filmitootjat töörühma Digital Cinema Initiative (DCI), et töötada välja digifilmide levitamisega seotud tehnilised nõuded. Kõnealused tehnilised nõuded avaldati 2005. aasta juulis ning ühendus Society of Motion Picture and Television Engineers (SMPTE) kinnitas need standardina. Kõnealuse standardi kohaselt peaks lahutusvõime olema 2048x1080 ehk 2K (4096x2160 ehk 4K ekraanide puhul, mille pikkus on üle 15m) ja tihendamisvorming JPEG 2000, mis võimaldaks digitaalkinol pakkuda parimat filmielamust peagi turule jõudva tehnoloogia abil (HDTV-formaadis ülekanded, Blu-Ray ja tellitav videoteenus). Standard käsitleb ka turvaparameetreid, mille järgimine moodustab märkimisväärse osa seadmete hinnast. Rahvusvahelisel Standardiorganisatsioonil (ISO), kelle peakorter asub Genfis, on kavas need kinnitada kui vabatahtlikud rahvusvahelised standardid.

Paraku kaasnevad standardite järgimisega kulud, näiteks on 2K/4K resolutsioon kinode jaoks väga kallis[8]. Mitmed kinod on juba niigi rahalistes raskustes. Kõik Euroopa kinod ei ole veendunud, et standardite järgimisega oleks võimalik teenida kasumit lühikeses (3D ekraanidega kinod ehk välja arvatud) või isegi pikas perspektiivis (digiprojektorite eluiga on 35mm projektorite omast lühem, neid tuleb seega sagedamini välja vahetada ja nad on kallimad).

Tuleb märkida, et 3D digitaalprojektsiooni kohta puuduvad igasugused standardid. Vaatajate huvi 3D filmide vastu võimaldab kinodel müüa nende filmide puhul vähemalt lühiajaliselt kalleid pileteid. See on julgustanud kommertskinosid paigaldama 3D võimelisi digiprojektoreid. Alternatiivse sisu (kontsertide, ooperietenduste ja spordiürituste otseülekanded) levitajad on siiani eeldanud vaid väheste miinimumnõuete täitmist.

Tehnoloogia muutub kiiresti. Tähtis on, et standardid vastaksid Euroopa kinode vajadustele. Turul on suurte ekraanide jaoks sobivaid digiprojektoreid, mis on märkimisväärselt odavamad kui 2K DCI võimelised projektorid, kuid mille lahutusvõime on 1920x1080. Mõni projektor vastab ligilähedaselt DCI standarditele ning mõni mudel võimaldab näidata 3D filme. Need projektorid on kompaktsed, neid on lihtne paigaldada olemasolevatesse projektoriruumidesse ning neid saab vähemalt lühiajaliselt kasutada koos 35mm projektoritega. Sel moel tagatakse paindlik üleminek 35mm filmilt digifilmile.

Rohkem kui 80 % Euroopa kinodel on ekraani pikkus väiksem kui 10 meetrit. Sellise suurusega ekraanil on lahutusvõimega 1920x1080 kuvatud pildi kvaliteet igati rahuldav ning vaatajate ja kinoomanike arvates ei erine see märkimisväärselt 2K formaadist. Valdava osa Euroopa kinode jaoks on see kindel alternatiiv. Kõnealuste projektorite kasutamisega on võimalik digifilmile üleminekus vajalikke riigi- ja erainvesteeringuid märkimisväärselt vähendada. Samas ei pruugi kõik levitajad olla nõus oma filmide näitamisega kirjeldatud tingimustel.

Euroopa Liidul on kavas ka edaspidi arutada, kuidas standardiseerimisega loodud võimalusi paremini kasutada. Eesmärk on tagada paindlikkus, et kõik elujõulised kinod Euroopas saaksid kasutada digitehnoloogiat.

4. DIGITAALKINO JA FILMIPÄRAND

Filmipärandi soovituse rakendamist käsitlevas teises aruandes rõhutati, et üleminek digitaalkinole võib vähendada digifilmide kättesaadavust tulevaste põlvkondade jaoks. Seoses digitaalkujul toodetud või digiteeritud filmide kogumisega filmipärandiga tegelevatesse asutustesse või kinodesse, tuleb ajakohastada õigusakte, millega nähakse ette filmide seaduspärane või kohustuslik deponeerimine, et hõlmatud oleks kõikides meediavaldkondades loodud filmid Samuti on oluline koostada Euroopa standardid, millega määratakse kindlaks filmide arhiividesse deponeerimise ja nende säilitamise tingimused.

Seoses digiteoste ladustamise ja pikaajalise säilitamisega on veel palju vastamata küsimusi, seepärast tuleks uurida kõiki digifilmide säilitamise võimalusi ning võrrelda liikmesriikide ja muude sektorite kogemusi. Kõnealuse valdkonna puhul on olulise tähtsusega ka investeeringud teadusuuringutesse ja seadmetesse ning erialase väljaõppe tagamine. Filmipärandiga tegelevad asutused ja kinod tuleb samuti varustada digiprojektoritega ning seepärast tuleb nad kaasata liikmesriikide kinode varustamist käsitlevatesse tegevuskavadesse. Lisaks oleks vaja koostada standardid digiteeritud filmipärandi näitamiseks.

5. DIGITAALKINOLE ÜLEMINEKU RAHASTAMINE

5.1. Ärimudel

VPF ärimudeli puhul sõlmivad levitajad (algselt USA kuus suuremat filmitootjat) vahendajatega (nö kolmandate investoritega) pikaajalise lepingu. Investorid[9] rahastavad kinoomanike digitaalkino seadmete ostu ja koguvad seejärel kokku levitajate rahalise toetuse, millega kaetakse (osaliselt) kinoomanike kohustused.

Ärimudeli idee seisneb selles, et kui levitaja digifilmi näidatakse esmakordselt kinos, mille seadmed on soetatud VPF lepingu raames, maksab levitaja investorile teatava summa (VPF) investori alginvesteeringu hüvitamiseks.

Praegused rahastamise ärimudelid lähtuvad peamiselt VPF maksetest. Levitamise lepingud on juba sõlmitud USA kõikide suuremate filmitootjatega ning teistega on lepingud sõlmimisel. VPF maksed ei pruugi tagada piisavat tuluvoogu Euroopa filme näitavatele väikestele ja väärtfilmikinodele. Seepärast võib kõnealune rahastamismudel mõjutada kinode filmivalikut.

5.2. Avalik sekkumine riigi, piirkondlikul või kohalikul tasandil

Kuna VPF rahastamismudel lähtub traditsioonilisest filmide levitamise mudelist, ei pruugi see vanemaid filme näitavatele kinodele sobida, sest lähtub keskmisest filmide ringlusest esilinastuvaid filme näitavates kinodes.

Väikestes asulates ja maapiirkondades on kinodel tähtis sotsiaalne ja kultuuriline roll, sest sageli on kino ainus koht, mis võimaldab ühiskonna juurdepääsu kultuurile. Euroopas kuuluvad paljud kinod (eriti ühe ekraaniga kinod) kohalikele omavalitsustele.

Digiteerimisprojektide ja koolitusalgatuste puhul võiksid liikmesriigid ja piirkonnad taotleda kaasrahastamist Euroopa Liidu struktuurifondidest , sest innovatiivsust ja kultuurilist mitmekesisust ja piirkondlikku arengut toetavate projektide ja algatuste rahastamine on kooskõlas riigiabi eeskirjadega. Sellest lähtuvalt võib rahastada mitmesuguseid projekte, mis sisaldavad kultuurilist mõõdet ning suurendavad kohalikku atraktiivsust (nt linnade taaselustamist, maaelu mitmekesistamist, kultuuriturismi, innovatsioonitegevust, infoühiskonda ja inimkapitali edendavad projektid)[10]. Kuna struktuurifonde haldavad liikmesriigid või piirkonnad ise, on nende ülesanne lisada digiteerimine riiklikest strateegilistest raamistikest ja rakenduskavadest[11] rahastatavate valdkondade hulka. Selleks et olla edukad, peavad digiteerimist käsitlevad projektid sobituma piirkonna või linna integreeritud arengustrateegiasse ning kaasama mitmesuguste poliitikavaldkondade ametiasutusi ja kodanikuühiskonna esindajaid.

Poola Malopolska piirkond on juba kasutanud Euroopa struktuurifondidest saadud toetust kohalikele omavalitsustele kuuluva väärtfilmikinode võrgu digiteerimiseks, et muuta piirkond turistidele atraktiivsemaks. Portugalis on peaaegu lõpule viidud mitut piirkonda hõlmav projekt (enamasti kohalikele omavalitsustele kuuluvate) kinode digiteerimiseks Põhja ja Kesk-Portugalis ning Alentejo piirkonnas. Seda projekti rahastati ERFi[12] rubriigi „Kultuurirajatised” vahenditest. Saksamaa Alam-Saksi liidumaal ja mõnel Prantsusmaa piirkonnal on samuti kavas taotleda ERFi abi kinode digiteerimiseks.

EMP riikide poliitilised, sotsiaalsed ja majanduslikud tingimused on väga erinevad, seepärast kohaldavad riigid kinode digiteerimisel erinevaid meetodeid. Näiteks Prantsusmaal ja Saksamaal pakuti välja kollektiivse rahastamise skeem, mida siiski ei rakendatud.

- Katseprojektid: Esimene katseprojekt Digital Screen Network algatati Ühendkuningriigis ning selle eesmärk oli 240 kinosaali kohandamine digifilmide näitamiseks. Samasuguseid katseprojekte rakendati ka Iirimaal (Cultural Cinema Consortium) ja Rootsis (koostöös Rootsi Filmiinstituudiga);

- Sihtotstarbelised riiklikud kavad: Soome, Poola, Tšehhi Vabariik ja Slovakkia kavad keskenduvad peamiselt munitsipaalkinodele;

- Maksu ja laenusoodustused: Hispaania (sooduslaenud), Itaalia (maksusoodustus)[13];

- Muud kavad: Norra (rakendamisjärgus) Madalmaad (väljatöötamisel).

Täiendavus

Piirkondades, kus turulahendused/VPF lepingud toimivad, saavad paljud kinod (kobarkinod, kinoketid, mitme saaliga kinod, kus esilinastuvate filmide ringlus on kiire) neid võimalusi kasutada. Kui see on vastavuses konkurentsieeskirjadega võivad väiksema ringlusega kinod, kes soovivad digiseadmeid hankida, katta VPF lepingutega (või Euroopa Regionaalfondi vahenditega) kaasnevad kulud ühiselt. Võimalik on kasutada ka riikliku solidaarsusfondi abi.

Täiendavus on seda vajalikum, et mõne tõlgenduse kohaselt võib riigiabi mõjutada filminäitaja seadmete maksumuse hüvitamiseks tehtava VPF makse suurust.

Mõned riigid eelistavad riiklikke digiteerimiskavasid, mis tagavad kinodele võrdse juurdepääsu rahastamisele ja kiire ülemineku digitehnoloogiale. Teised riigid on arvamusel, et riik peab toetama neid kinosid, kellel puudub juurdepääs turulahendustele või solidaarsusfondile ning kes ei saa seetõttu hankida seadmeid ilma riigi abita – ühe ekraaniga kinod, osalise tööajaga kinod, rändkinod jne. Üks võimalus on seada digiteerimise toetamise tingimuseks, et kinod võtavad kohustuse näidata Euroopa filme.

Vastavus Euroopa Liidu riigiabi- ja konkurentsieeskirjadele

Kooskõlas Euroopa Komisjoni poliitikaga on riigiabi kinode digiteerimiseks ning toetused kinodele, kes näitavad teataval määral Euroopa või väärtfilme, heaks kiidetud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti d[14] kohaselt, ning riigiabi väikestele kinodele või kõrvalistes piirkondades asuvatele kinodele on heaks kiidetud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c[15] kohaselt. Väiksemate riiklikult rahastatavate summade puhul, mis vastavad vähese tähtsusega abi käsitleva määruse[16] tingimustele, ei peeta oluliseks nende võimalikku mõju liikmesriikidevahelisele konkurentsile ega kaubandusele, seega ei pea nendest meetmetest komisjonile eelnevalt teatama.

Praegused erandid ei hõlma abi suurematele (kobar)kinodele, kelle kavas ei ole vajalikul määral Euroopa või väärtfilme, ning abi mis ületab vähese tähtsuse künnise.

Komisjon peab hindama kinode digiteerimiseks antud riigiabi kokkusobivust ühisturuga, kas ELi toimimise lepingu artikli 107 lõik 3 punkti c kohaselt või artikli 107 lõike 3 punktis d esitatud kultuuri käsitlevat erandi kohaselt. Mõlemal juhul peab komisjon hindama abi vajalikkust, proportsionaalsust ja sobivust.

Komisjon märgib, et 3D filmide näitamine tagab digiseadmetesse tehtud investeeringute rentaabluse. Seega ei ole kõnealuste kulude puhul riigiabi vajalik.Digiseadmete hankimise abikava

- ei tohiks kiirendada selliste kinode sulgemist, mille kava koosneb suures osas väärtfilmides;

- peaks lähtuma tehnoloogilise neutraalsuse põhimõttest, st:

- abi tuleb anda digiseadmete ostuks, mis on kinoomaniku arvates sobilikud tema kinosaali ja külastajate jaoks ning

- seadmetega, mille ostu toetati, peab olema võimalik näidata mitmesugustest allikatest pärit digitaalteoseid.

Komisjon võtab alati arvesse filmisektori kahetist (kultuurilist ja majanduslikku) olemust, mis on kooskõlas UNESCO kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamise konventsiooni juhtpõhimõtetega.

Digiseadmeid käsitlevate abikavade koostamisel peavad liikmesriigid vältima abikavasid, mis võiksid tekitada konkurentsiprobleeme, näiteks hõlmavad kollektiivseid kokkuleppeid levitajate enamikuga. Komisjon jälgib, et üleminek analoogtehnoloogialt digitehnoloogiale toimuks vastavalt Euroopa Liidu konkurentsieeskirjadele ning eelkõige peetaks kinni ELi toimimise lepingu artiklis 101 sätestatud kitsendavate kokkulepete keelust.

6. AVALIK SEKKUMINE EUROOPA TASANDIL

Kui üleminek digitehnoloogiale sunnib kinosid uksi sulgema, võib see ohustada kultuurilist mitmekesisust. Euroopa Liit on võtnud kohustuse hoida ja edendada kultuurilist mitmekesisust kooskõlas järgmiste aktidega:

- ELi toimimise lepingu artikli 167 lõikega 4 nähakse ette, et liit peab lepingu teiste sätete kohaselt tegutsedes võtma arvesse kultuuriaspekte, eriti selleks, et austada ja edendada oma kultuuride mitmekesisust;

- UNESCO kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamise konventsioonis tõstetakse esile toodete ja teenuste, sh audiovisuaalteoste, kahetist (kultuurilist ja majanduslikku) iseloomu[17].

Euroopa Komisjoni tegevuskava eesmärk on luua soodne keskkond Euroopa filmide digitaalesitamiseks. Uue digitehnoloogia kasutuselevõtu ja investeeringute toetamiseks on juba loodud mitu algatust ja mitu algatust on veel kavas. Euroopa Komisjoni üks eesmärk on edendada Euroopa struktuurifondide ja programmi MEDIA toetusel Euroopa kodanike juurdepääsu digifilmidele.

Programm MEDIA 2007

Üleminek digitehnoloogiale on väljakutse programmi MEDIA üldiste eesmärkide saavutamisele, mis hõlmavad kultuurilisuse mitmekesisuse säilitamist, Euroopa teoste ringluse edendamist ja audiovisuaalsektori konkurentsivõime suurendamist[18].

Programmi MEDIA 2007 eesmärk on toetada Euroopa kinosid digiajastul. Programmi üks peamisi eesmärke on: „säilitada ja edendada Euroopa kultuurilist ja keelelist mitmekesisust ja (...) tagada avalikkuse juurdepääs sellele ...”.

Üleminekuga digitehnoloogiale peab kaasnema töötajate koolitamine. Seda silmas pidades on programmi MEDIA 2007 käsitleva otsuse artikli 3 lõigu 1 punktiga c ette nähtud „ digitehnoloogia kasutuselevõtt Euroopa audiovisuaalsete programmide tootmiseks, töötlemiseks, levitamiseks, turustamiseks ja arhiveerimiseks. ” Sellest lähtuvalt on toetatud koolitusalgatusi, sh 3D filmide tootjatele ja näitajatele[19]. Lisaks on programmi MEDIA 2007 käsitleva otsuse artiklis 5 sätestatud järgmised levitamise ja ringlusse laskmisega seotud eesmärgid:

„d) edendada Euroopa audiovisuaalteoste digiteerimist ning konkurentsile rajatud digitaalturu arendamist;

e) õhutada kinosaale kasutama digitaalse levitamisega kaasnevaid võimalusi.”

Punkti d elluviimiseks on programmi MEDIA raames toetatud Euroopa teoste digiteerimist katseprojektidega Europe's Finest (Euroopa parimad – Euroopa filmiklassika digiteerimine)[20] ja D-Platform (ühine vahend Euroopa filmide digitaalsete originaalversioonide tootmiseks ja levitamiseks)[21]. Kaudselt toetab programm MEDIA Euroopa teleprogrammide digiteerimist ka tellitava videoteenuse kaudu.

Punkti e elluviimiseks on komisjon toetanud programmi MEDIA abikavade raames mitut algatust: uute tehnoloogiate katseprojektid (CinemaNet Europe – digikinode võrk, mille eesmärk on dokumentaalfilmide näitamine), Euroopa filmide levitamisel digitehnoloogiale üleminekuga kaasnevate kulude kaasrahastamine ja sihtotstarbeline abikava Euroopa filmide digiesitamiseks, mida haldab võrgustik Europa Cinemas.

Järgmine samm on luua programmi MEDIA raames uus abikava , et toetada Euroopa kinode digitehnoloogiale üleminekut. Kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega ja programmi MEDIA eesmärkidega, toetatakse peamiselt neid kinosid, kelle kavas on ülekaalus uued Euroopas toodetud filmid. See on peamine kriteerium abi taotlevatele kinodele toetuse andmisel.

Sama kriteeriumi on arvesse võetud ka võrgustiku Europa Cinemas loomisel. Võrgustikul on tähtis roll Euroopa filmide linastamisel[22] ning programmi MEDIA raames on seda toetatud juba 15 aastat. Programmi MEDIA osalejariikides hõlmab võrgustik nüüdseks 770 kino kokku 1 945 saaliga 443 linnas.

Uue digiteerimiskava raames toetatakse kinosid otse ja kaasrahastatakse kindla summa ulatuses selgelt kindlaksmääratud digiseadmetega seotud kulusid. Programmi MEDIA raames antud abi võib liita riikliku toetusega, kuid eelis on nendel kinodel/riikidel, kes ei saa sõlmida VPF-tehinguid või kasutada riiklike digiteerimiskavade toetust. Kooskõlas programmi MEDIA 2007[23] prioriteetitega, pööratakse sellistes riikides asuvatele kinodele erilist tähelepanu.

Selleks et kindlasummalisi toetusi anda, on tellitud uurimus digiseadmetega seotud kulude kohta, et määrata kindlaks ühiku maksumuse skaala. Abikava kinnitatakse ja käivitatakse 2010. aasta lõpus, lähtudes uurimuse tulemustest.

Teise võimalusena võiks arutada, kuidas lihtsustada kinode juurdepääsu laenudele või anda abi rahastamiskulude katmiseks. Laenuraha vähenemise perioodil oleks selline meede teatavate kinode puhul asjakohane, sest meede ei ole liiga kallis, sellel on suur mõju, see vähendab kinode sõltuvust levitajatest/stuudiotest ning moonutab turgu kõige vähem. Võimalust luua programmi MEDIA raames kinode jaoks fond „Production Guarantee Fund” ja/või uus algatus „i2i” (Innovation 2000 Initiative) alles arutatakse.

Euroopa Investeerimispank saab samuti toetada digitehnoloogiale üleminekut aidates luua riiklikele fondidele/ digiteerimiskavadele juurdepääsu kommertslaenudele. Euroopa Investeerimispank osaleb võimaldab investeerimisfirmale XDC 100 miljoni euro suuruse laenu andmises Euroopa kinode digiteerimiseks.

7. KOKKUVÕTE

Euroopa Komisjon on teadlik, et digitehnoloogiale üleminek on seotud mitmesuguste probleemidega, mis tuleb ületada, et Euroopa kinod saaksid kasutada kõiki selle tehnoloogiaga kaasnevaid võimalusi. Eesmärgi saavutamiseks on vaja tagada:

- paindlik ja läbipaistev standardiseerimine, et digifilmide näitamise standardid vastaksid Euroopa kinode erinevatele vajadustele;

- kinode digiteerimiseks antava riigiabi õiguskindlus. Selleks tuleb kinnitada selged hindamiskriteeriumid, mis võimaldavad liikmesriikidel koostada oma abikavad nendest lähtuvalt;

- ELi rahaline toetus selliste kinode digitehnoloogiale üleminekul, kes näitavad Euroopa filme või mõjutavad piirkondlikku arengut.

Komisjonil on kavas võtta Euroopa kinode digitehnoloogiale ülemineku tegevuskava raames järgmisi meetmeid:

MEEDE | AJAKAVA |

Komisjon koostab arenguaruande digifilmide näitamise standardite ülevõtmise kohta, et olla kindel, et kõnealused standardid vastavad Euroopa kinode vajadustele, ning et kinode jaoks, kes ei vaja või kes ei suuda osta 2K seadmeid, on otsitud alternatiivseid võimalusi. | 2010 |

Komisjon käivitab digiseadmete maksumust käsitleva uuringu, et koguda asjaomaseid andmeid kogu EList. | 2010 |

Komisjon käivitab programmi MEDIA raames uue abikava selliste kinode digiteerimiseks, kes näitavad olulisel määral teiste Euroopa riikide filme. | 2010 |

Komisjon hindab võimalust rahastada programmi MEDIA raames loodud fondist Production Guarantee Fund ka kinosid või luua nende jaoks samalaadne fond, et lihtsustada kinode juurdepääsu laenudele. | 2011 |

Komisjon võtab vastu soovitused Euroopa kinode digiteerimise edendamiseks. | 2011 |

Komisjon kontrollib digitehnoloogiale üleminekut ja vaatab läbi audiovisuaalse valdkonna eri etappidega seotud küsimused (koolitus, digitaalsed originaalversioonid, kinokavade koostamine jne). | 2012 |

Komisjon avaldab kinosid käsitlevas teatises asjakohased kriteeriumid kinode digiteerimiseks antava riigiabi hindamiseks. | 2012 |

[1] Vt http://ec.europa.eu/eu2020/index_en.htm.

[2] Vt teatist KOM(2010) 245; 19.5.2010; http://ec.europa.eu/information_society/digital-agenda/index_en.htm, eriti lk 31–32.

[3] Vt teatist KOM(2010) 183; 27.4.2010; http://ec.europa.eu/culture/our-policy-development/doc2577_en.htm.

[4] Vt http://ec.europa.eu/culture/portal/action/diversity/unesco_en.htm.

[5] Vt avaliku arutelu taustadokumenti:http://ec.europa.eu/culture/media/programme/overview/consultations/docs/background_digital_cinema_en.pdf.

[6] 2007. aasta andmed (allikas: Media Salles).

[7] Euroopa Audiovisuaalsektori Vaatluskeskuses, Aastaraamat 2008, 3. köide, lk 18.

[8] Ligikaudu 60 000 eurot (projektor ja server) ekraani kohta + paigalduskulud + seotud kulud (projektoriruumi kohandamine, kaablite, õhukonditsioneeri ja lampide paigaldamine jne) + käituskulud (suuremad kui 35 mm projektorite puhul).

[9] Ainult neli (Arts Alliance Media, XDC, Ymagis ja Sony) osalevad rohkem kui ühes Euroopa riigis 4K seadmete rahastamisel.

[10] Ajavahemikul 2007–2013 on ühtekuuluvuspoliitika raames kavas investeerida piirkondadesse 347 miljardit eurot, sellest 5,9 miljardit eurot kultuuriprojektidesse, 10 miljardit linnade ja maapiirkondade taaselustamisse, ning 15,2 miljardit digitaalinfrastruktuuri arendamisse. Struktuurifondidest rahastatavate kultuuriprojektide kohta vt http://ec.europa.eu/regional_policy/themes/culture/index_et.htm.

[11] Struktuurifondidest rahastatavate programmide haldamise eest vastutavad liikmesriigid. Nad nimetavad iga programmi korraldusasutuse (riigi, piirkonna või muul tasandil), kes teavitab võimalikke taotlejaid, valib projektid ja tavaliselt kontrollib ka nende rakendamist. Korraldusasutuse leidmiseks vthttp://ec.europa.eu/regional_policy/manage/authority/authority_en.cfm.

[12] Euroopa Regionaalarengu Fond.

[13] 2009. aasta juulis algatas komisjon riigiabialase uurimise.

[14] Riigiabi N 477/04 – Ühendkuningriik, UK Film Council Distribution and Exhibition Initiatives - Digital Screen Network: artikli 107 lõike 3 punkt d hõlmab „abi kultuuri edendamiseks ja kultuuripärandi säilitamiseks, kui niisugune abi ei kahjusta kaubandustingimusi ja konkurentsi liidus määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega”. Ühendkuningriigi projekti Digital Screen Network raames erandi kohaselt antud abi kiideti heaks selliste kinode puhul, kelle kavas oli palju erialaseid filme, ning kes kasutasid (täielikult) riigiabi eest soetatud digiseadmeid.

[15] Riigiabi NN 70/2006 – Soome kinode abikava: artikli 107 lõike 3 punkt c hõlmab „abi teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega”. Sellest artiklist lähtuvalt kiitis komisjon heaks abikava raames Soome kinodele antud abi. Abi eesmärk oli väikestes või keskmise suurusega asulates tegutsevate kinode (väärtfilmikinode ja 1–3 ekraaniga kinode) seadmete ostu ja kinode ajakohastamise osaline rahastamine. Abi ei antud pealinna piirkonnas või keskmise suurusega asulates asuvatele kobarkinodele ja kinokettidesse kuuluvatele kinodele (v.a teatavate majandusolude korral).

[16] Vähese tähtsuse reeglit kohaldatakse juhul, kui on täidetud järgmised kriteeriumid:– ühegi abisaava ettevõtte puhul ei tohi vähese tähtsusega abi ületada kolme eelarveaasta jooksul 200 000 eurot (sularahaekvivalendina). See kolmeaastane ajavahemik on oma olemuselt liikuv, mis tähendab, et iga uue vähese tähtsusega abi andmisel tuleb kindlaks teha vähese tähtsusega abi kogusumma, mis on antud kolme järjestikuse eelarveaasta (sealhulgas jooksva eelarveaasta) jooksul;– ülemmäär kehtib igale abisaavale ettevõttele kogu vähese tähtsusega abiks loetava riigi vahenditest antava abi kohta. See ei mõjuta abisaaja võimalust saada abi muude komisjoni poolt heakskiidetud abikavade raames;– ülemmäär kehtib mis tahes liiki abi suhtes, olenemata abi vormist või eesmärgist. Ainuke abiliik, mille suhtes ei kohaldata vähese tähtsuse põhimõtet, on ekspordiabi;- määrust kohaldatakse üksnes „läbipaistvate” abi vormide suhtes, mille puhul on võimalik ette kindlaks määrata abi brutoekvivalent, ilma et oleks vaja teha riskihindamist. See eeldab mõnede piirangute kehtestamist teatavate abiliikide, näiteks laenugarantiide suhtes;– arvestades praegust majandusolukorda, loeb komisjon ajutiselt ühisturuga kokkusobivaks ka riigiabi, mille summa ei ületa 500 000 eurot ettevõtte kohta, kui on täidetud teatavad tingimused. Vähese tähtsusega abiks loetakse ka kuni 1,5 miljoni euro suurune laenugarantii.

[17] Vt eelkõige preambuli põhjendust 18 ja artikli 1 punkti g.

[18] Programmi MEDIA 2007 üldeesmärgid on sätestatud programmi käsitleva otsuse artikli 1 lõikes 2:a) säilitada ja väärtustada Euroopa kultuurilist ja keelelist mitmekesisust ning kinematograafia- ja audiovisuaalset pärandit, tagada avalikkusele juurdepääs nendele ning soodustada kultuuridevahelist dialoogi;b) suurendada Euroopa audiovisuaalteoste ringlust ja vaatajaskonda Euroopa Liidu sees ja väljaspool Euroopa Liitu, sealhulgas alal tegutsejate tõhusama koostöö abil;c) tugevdada Euroopa audiovisuaalsektori konkurentsivõimet Euroopa avatud ja konkurentsile rajatud turu süsteemis, mis soodustab tööhõivet, sealhulgas audiovisuaalalade spetsialistide vaheliste sidemete edendamise abil.

[19] Vt dokumenti „Where to be trained in Europe” (2010 väljaanne, eelkõige lk 59–71): http://ec.europa.eu/culture/media/programme/training/guide/docs/guide2010v2_en.pdf

[20] http://www.finest-film.com/en/index.html

[21] Nüüd Euroopa digifilmide arhiiv (European Digital Cinema Library – EDCL). Vt http://www.cnfilms.fr/soutien.html.

[22] 2009. aastal oli 36% seanssidest ja 34% kinokülastustest seotud teiste Euroopa riikide filmidega, keskmiselt on Euroopa Liidus see näitaja alla 10%.

[23] Programmi MEDIA 2007 käsitleva otsuse artikli 1 lõike 4 punktis c on ühe prioriteedina sätestatud „vähendada Euroopa audiovisuaalsel turul ebavõrdsust suurte tootmisvõimsustega maade ja nõrga tootmisvõimsustega maade või piirkondade vahel.”