EUROOPA KOMISJON Brüssel,9.12.2021 COM(2021) 777 final KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE Kaasavam ja kaitsvam Euroopa: vaenukõne ja vaenukuritegude lisamine ELi kuritegude loetellu



Viha on viha – ja keegi ei peaks olema sunnitud seda taluma. Euroopa Komisjoni president Ursula von der Leyen

Kõne olukorrast Euroopa Liidus, 2020. aasta september 1.Sissejuhatus Oma 2020. aasta kõnes olukorrast Euroopa Liidus rõhutas komisjoni president von der Leyen, et edusammud rassismi ja viha vastu võitlemisel on haprad ning et nüüd on õige aeg teha muudatus, et ehitada üles liit, mis läheb hukkamõistmisest tegudeni. Ta teatas, et komisjon teeb ettepaneku „lugeda ELis kuriteoks kõik vihakuriteo ja vihakõne vormid, olenemata sellest, kas need on seotud rassi, usu, soo või seksuaalsusega“. Vaenukõne ja vaenukuritegude vastu võitlemine on osa komisjoni tegevusest, mille eesmärk on edendada ELi põhiväärtusi ja tagada ELi põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) järgimine. Kõik vaenu ja sallimatuse vormid ja ilmingud on vastuolus selliste ELi aluseks olevate väärtustega nagu inimväärikus, vabadus, demokraatia, võrdsus, õigusriigi põhimõte ja inimõiguste, sealhulgas vähemuste hulka kuuluvate isikute õiguste austamine. Need Euroopa Liidu lepingu (edaspidi „ELi leping“) artiklis 2 sätestatud väärtused on liikmesriikide ühised väärtused ühiskonnas, kus valitsevad pluralism, diskrimineerimiskeeld, sallivus, õiglus, solidaarsus ning naiste ja meeste võrdõiguslikkus. Diskrimineerimine soo, rassilise või etnilise päritolu, usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel on keelatud, nagu on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artiklis 19. Samal ajal on sõnavabadus üks demokraatliku ja pluralistliku ühiskonna alustalasid ning seda tuleb kindlalt kaitsta. Lisaks, nagu on sätestatud ELi toimimise lepingu artiklis 67, moodustab EL vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala, kus austatakse põhiõigusi. Meetmete abil peab liit tagama kõrge turvalisuse taseme, et ennetada kuritegusid, rassismi ja ksenofoobiat ning nende vastu võidelda. Vaenukõne ja -kuriteod ei mõjuta ainult konkreetseid ohvreid ja nende kogukondi ega põhjusta ainult neile kannatusi ja piira ainult nende põhiõigusi ja -vabadusi, vaid mõjutavad ka ühiskonda laiemalt. Viha õõnestab meie ühiskonna alustalasid. See nõrgendab vastastikust mõistmist ja mitmekesisuse austamist, millele pluralistlikud ja demokraatlikud ühiskonnad on rajatud. Viimastel aastakümnetel on vaenukõne ja -kuriteod Euroopas järsult kasvanud. Vihkamine on muutumas peavooluks, mis on suunatud üksikisikute ja inimrühmade vastu, kellel on või kellel tajutakse olevat ühine tunnus nagu rass, etniline päritolu, keel, usutunnistus, rahvus, vanus, sugu, seksuaalne sättumus, sooline identiteet, sooväljendus, sootunnused või muu põhitunnus või nende kombinatsioon. Need tunnused on üldiselt teistele märgatavad ja õigusrikkujad kasutavad neid lihtsamini ära: need viitavad isiku identiteedi aspektile, mis on muutumatu või isiku enesetunnetuse jaoks keskse tähtsusega, olles samas ka rühmaidentiteedi tähis. Interneti ja sotsiaalmeedia elavam kasutamine on aastate jooksul kaasa toonud ka rohkem vaenukõnet internetis. Vaenukõne kiiret jagamist digikeskkonnas lihtsustab internetile omane kammitsematus, kuna eeldatav anonüümsus ja karistamatuse tunne vähendavad inimeste tõrksust selliste kuritegude toimepanemise suhtes. Samal ajal on emotsioone ja haavatavust üha enam ära kasutatud, sealhulgas avalikus arutelus poliitilise kasu nimel, et levitada rassistlikke ja ksenofoobseid avaldusi ja õhutada rünnakuid, mida sotsiaalmeedia on sageli võimendanud. Vaenu levitamist potentsiaalselt haavatava sihtrühma hulgas võib täheldada vägivaldse ekstremismi laias spektris alates džihaadivõitlejatest kuni äärmuslike parem- ja vasakpoolseteni. See on suurendanud ühiskonna polariseerumist ja seega ka üha sagenevat vaenukõnet eelkõige tõrjutud rühmade vastu. COVID-19 pandeemia põhjustatud rahvatervise kriis on suurendanud ebakindlust, isoleeritust ja hirmu ning loonud õhkkonna, kus vaenukõne on vohanud. Pandeemiat on kasutanud mitmed äärmuslikud ideoloogilised liikumised konkreetsete elanikkonnarühmade vastu (erinevatel alustel, sealhulgas rahvuse, usu, rassi, soo, seksuaalse sättumuse, nahavärvi ja isegi vanuse alusel) ja seegi on viinud vaenukuritegudeni. Komisjoni eesmärk on laiendada ELi kuritegude loetelu, et lisada sinna vaenukõne ja vaenukuriteod. Vihal ei ole ELis kohta. Selle vastu tuleks võidelda kõigi olemasolevate vahenditega, sealhulgas kriminaalõiguse kaudu. 2.Algatuse taust ELi toimimise lepingu artikli 83 lõikes 1 on sätestatud ammendav loetelu kuriteoliikidest, mille korral Euroopa Parlament ja nõukogu võivad kehtestada kuritegude määratlemise ja karistuste miinimumeeskirjad, mida kohaldatakse kõigis ELi liikmesriikides. Samuti on seal sätestatud, et kuritegevusalase olukorra muutustest tulenevalt võib nõukogu võtta vastu otsuse, milles määratakse kindlaks muud eriti ohtlikud piiriülese mõõtmega kuriteoliigid tulenevalt nende kuritegude olemusest või mõjust või erivajadusest võidelda nende vastu ühistel alustel. Sellise otsuse vastuvõtmine nõukogu poolt oleks esimene samm, et luua õiguslik alus, mis on vajalik, et võtta teise sammuna vastu ühine õigusraamistik vaenukõne ja -kuritegude vastu võitlemiseks kogu ELis. Sellised tulevased õigusaktid täiendaksid kehtivat ELi õigust, milles nõutakse, et kriminaliseeritaks vaenukõne ja vaenukuriteod, mille aluseks on rass, nahavärv, usutunnistus, sünnipära või rahvuslik või etniline päritolu (vt punkt 2.2), nähes vaenukõne ja -kuritegude kriminaliseerimiseks ette uusi aluseid. Selle algatuse jaoks on tehtud põhjalikke ettevalmistusi, sealhulgas viidud läbi välisuuring ja ulatuslik komisjoni konsultatsioon ning koostatud arvukalt aruandeid ja uuringuid. 2.1.Institutsiooniline kontekst Komisjon esitab käesoleva algatuse, mis põhineb ELi lepingu artikli 17 lõikel 1 ja järgib ELi toimimise lepingu artikli 83 lõikes 1 ettenähtud kaheetapilist menetlust: Esimeses etapis võtab nõukogu pärast Euroopa Parlamendilt nõusoleku saamist ühehäälselt vastu otsuse, millega määratletakse vaenukõne ja -kuriteod kuriteoliigina, mis vastab ELi toimimise lepingu artikli 83 lõikes 1 sätestatud kriteeriumidele. Sellise otsusega laiendatakse ELi toimimise lepingu artikli 83 lõikes 1 loetletud kuriteoliikide loetelu, et lisada vaenukõne ja -kuriteod ELi kuriteona. Seega luuakse õiguslik alus, mis võimaldab Euroopa Parlamendil ja nõukogul kehtestada direktiividega miinimumeeskirjad kuritegude ja karistuste määratlemiseks nende kuriteoliikide eest.

Teises etapis võib komisjon teha ettepaneku võtta vastu direktiivid, millega kehtestatakse vaenukõne ja -kuritegude määratluste ja karistuste kohta miinimumeeskirjad, ning mille Euroopa Parlament ja nõukogu võtavad vastu seadusandliku tavamenetluse kohaselt. Käesolev algatus on seotud esimese etapiga ega piira teises etapis võetavaid meetmeid. Sellega ei mõjutata ega nähta ette hiljem esildatavate teiseste õigusaktide kohaldamisala ja sisu. Samuti mõjutab eespool nimetatud direktiivide vastuvõtmine hartaga kaitstud põhivabadusi, eelkõige sõnavabadust, sealhulgas ajakirjandus- ja meediavabadust. Kui nõukogu otsus on vastu võetud, kasutab komisjon oma algatusõigust kooskõlas parema õigusloome nõuetega. Komisjon korraldab mõju hindamise, et hinnata hoolikalt kuritegude ja karistuste määratlemise erinevaid võimalusi ning nende mõju põhiõigustele (eelkõige väljendus-, ajakirjandus- ja meediavabadusele), mis on demokraatliku ühiskonna tugev alus. Selleks et täpselt kindlaks määrata kavandatavate normide kohaldamisala ja sisu, pöörab komisjon erilist tähelepanu vaenukõne ja -kuritegudega seotud muutustele, võttes arvesse uusimaid andmeid ja suundumusi. Selline ühiskondliku arengu ja suundumuste hoolikas hindamine on eriti oluline edaspidi kuriteokoosseisu tunnuste kindlaksmääramisel. Selle hulka kuuluvad vaenukõne ja -kuritegude konkreetsed vormid, mis kriminaliseeritakse sihtmärgiks olevate isikute ja rühmade kaitset vajavate tunnuste alusel. Kui komisjon valmistab ette teiseseid õigusakte, konsulteerib ta liikmesriikide ja Euroopa Parlamendiga, sealhulgas kriminaalõiguse ja põhiõigustega seotud riiklike õigusraamistike eripärade üle. Komisjon konsulteerib põhjalikult ka kõigi asjaomaste sidusrühmadega, kaasates samal ajal tihedalt Euroopa Parlamendi. 2.2.Võitlus vaenukõne ja -kuritegude vastu kui ELi prioriteet ELi tasandil on nõukogu 28. novembri 2008. aasta raamotsuse 2008/913/JSK (teatud rassismi ja ksenofoobia vormide ja ilmingute vastu võitlemise kohta kriminaalõiguse vahenditega) (edaspidi „raamotsus“) kujul juba olemas raamistik, et jõuliselt ja ühiselt reageerida rassistlikule ja ksenofoobsele vaenukõnele ning rassistlikele ja ksenofoobsetele vaenukuritegudele. Raamotsuse eesmärk on tagada, et raskete rassismi- ja ksenofoobiailmingute eest mõistetavad kriminaalkaristused oleksid kogu ELis tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. Selleks pidid liikmesriigid kriminaliseerima avaliku vägivalla ja vaenu õhutamise rassilise kuuluvuse, nahavärvi, usutunnistuse, sünnipära ja rahvusliku ja etnilise päritolu alusel. Samuti on selles nõutud, et liikmesriigid tagaksid muude süütegude korral peale vaenukõne, et rassistlikku ja ksenofoobset motiivi käsitatakse raskendava asjaoluna või et sellist motiivi võib karistuste määramisel arvesse võtta. Komisjon toetab liikmesriikide jõupingutusi raamotsuse tõhusaks rakendamiseks rassismi, ksenofoobia ja muude sallimatuse vormide vastu võitlemise kõrgetasemelise töörühma kaudu, et töötada välja koolitusi ja suurendada õiguskaitseasutuste suutlikkust, parandada vaenukuritegude registreerimist ja andmete kogumist ning julgustada ohvreid vaenukuritegudest teatama. See algatus on osa laiemast ELi meetmepaketist, mille eesmärk on võidelda ebaseadusliku vaenukõne, vägivaldsete äärmuslike ideoloogiate ja terrorismi vastu internetis ning kuhu kuuluvad internetis leviva vihakõne vastase võitluse ELi tegevusjuhend, määrus, mis käsitleb võitlemist terroristliku veebisisu levitamise vastu, ja ELi internetifoorum. Audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et videote jagamise platvormid võtavad tõhusaid meetmeid nii raamotsust rikkuva sisu levitamise kui ka harta artiklis 21 osutatud alustel kasutatud vaenukõne vastu. Lisaks on komisjoni ettepanekus digiteenuste õigusakti kohta ette nähtud põhjalik reform, et tagada ebaseadusliku sisu ja süsteemsete riskidega tegelemise kohustuse kaudu kasutajate turvalisus internetis. Lisaks on lastele parema interneti loomise Euroopa strateegia 2022. aasta ajakohastamise eesmärk kaitsta lapsi internetiohtude, sealhulgas küberkiusamise ja vaenukõne eest. Algatusega toetatakse ELi rassismivastast tegevuskava 2020–2025 ning ELi strateegiat antisemitismi vastu võitlemiseks ja juudi eluviisi edendamiseks. Algatus täiendab ka hiljutisi algatusi, mille eesmärk on edendada võrdõiguslikkust ja mitmekesisuse austamist, nagu LGBTIQ-inimeste võrdõiguslikkuse strateegia 2020–2025. Need hiljutised algatused on toonud esile vajaduse ELi tasandil kriminaalõiguse vahenditega karmilt reageerida vaenukõnele ja -kuritegudele, millel on muud põhjused kui rassism ja ksenofoobia, eelkõige sugu, seksuaalne sättumus, vanus ja puue. Soolise võrdõiguslikkuse strateegias 2020–2025 on sätestatud meetmed naiste- ja tüdrukutevastase soolise vägivalla vastu võitlemiseks, sealhulgas vajadus kriminaliseerida soolise vägivalla konkreetsed vormid ELi tasandil. See algatus täiendab tulevast ettepanekut võtta vastu direktiiv naistevastase vägivalla ja perevägivalla ennetamise ja tõkestamise kohta. Kui vaenukõnet ja -kuritegusid iseloomustab isikute rühma vastu suunatud vihkamine, sealhulgas märkimisväärne sooline kallutatus ja naiste vihkamine, kriminaliseeritakse kavandatava direktiiviga ELi pädevuse piires teatavad vägivalla erivormid, mille aluseks ei ole vaen ega eelkõige üksikisiku kui rühma liikme vihkamine. Seetõttu luuakse käesoleva ELi kuritegude loetelu laiendamise algatusega täiendav õiguslik alus, et käsitleda naiste- ja tüdrukutevastase raske vägivalla konkreetseid vorme, mida võib määratleda ka kui naiste vastu suunatud vaenukõnet või vaenukuritegusid, millel on objektiivselt tuvastatav sooliselt eelarvamuslik motiiv. Käesolev algatus täiendab ka puuetega inimeste õiguste strateegiat aastateks 2021–2030, ohvrite õigusi käsitlevat ELi strateegiat (2020–2025) ja ohvrite direktiivi. Samuti ühtlustatakse see nõukogu 2021. aasta märtsi järeldustega, mis käsitlevad vananemise süvalaiendamist avalikus poliitikas ja kus tuletatakse meelde, et vanuseline diskrimineerimine on sage nähtus ning vanemaealiste vastu suunatud vägivald on üha suurem probleem. Euroopa Parlament võttis 2021. aasta septembris vastu seadusandliku resolutsiooni, milles kutsuti komisjoni üles esitama seadusandlikku ettepanekut, et lisada sooline vägivald ELi toimimise lepingu artikli 83 lõike 1 kohase uue kuriteoliigina. Selle algatuse ning tulevase naistevastase vägivalla ja perevägivalla vastu võitlemist käsitleva seadusandliku ettepaneku eesmärk on vastata Euroopa Parlamendi üleskutsele. 3.Vajadus laiendada ELi kuritegude loetelu, lisades sinna vaenukõne ja -kuriteod ELi toimimise lepingu artikli 83 lõike 1 kohaselt võib nõukogu kuritegevusalase olukorra muutumisest tulenevalt kindlaks määrata muud kuriteoliigid, kui need vastavad konkreetsetele kriteeriumidele. Eelkõige peab uus kuriteoliik olema eriti raske kuritegu, millel on piiriülene mõõde, mis tuleneb kuriteo laadist või mõjust või erilisest vajadusest võidelda selliste kuritegude vastu ühistel alustel. Järgmistes punktides esitatakse komisjoni hinnang vaenukõnele ja -kuritegudele, võttes arvesse ELi toimimise lepingu artikli 83 lõike 1 kriteeriume. 3.1.Vaenukõne ja vaenukuriteod kui kuriteoliigid Vaenukõne ja -kuritegusid tunnistatakse rahvusvahelisel tasandil kui kuriteoliike. Juba oma 1997. aasta soovituses leidis Euroopa Nõukogu, et vaenukõne õhutab vihkamist teatavate kaitset vajavate tunnustega üksikisikute või rühmade vastu. Euroopa Nõukogu rassismi ja sallimatuse vastu võitlemise Euroopa komisjoni (ECRI) 2015. aasta soovituses määratleti vaenukõne järgmiselt: „isiku või isikute rühma alavääristamise, vihkamise või halvustamise propageerimine, edendamine või õhutamine mis tahes vormis, samuti sellise isiku või isikute rühma ahistamine, solvamine, nendega seotud negatiivsete stereotüüpide loomine, häbimärgistamine või ähvardamine ning kõigi eespool nimetatud väljendusvormide põhjendamine rassi, nahavärvi, sünnipära, rahvusliku või etnilise päritolu, vanuse, puude, keele, usutunnistuse või veendumuste, bioloogilise soo, sotsiaalse soo, soolise identiteedi, seksuaalse sättumuse ja muude isiklike tunnuste või seisundi alusel“. Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioon (OSCE) määratleb vaenukuritegusid kui „kuritegusid, mis on toime pandud eelarvamusliku motiiviga teatava ühiskonnarühma vastu“.

Kuigi ELi õiguses ei ole vaenukõne ja -kuritegude õiguslikku määratlust ette nähtud, on raamotsuses sätestatud kõige raskemate rassismi ja ksenofoobia vormide kriminaalõiguslikud määratlused. Raamotsuses määratletud vaenukõne tähendab avalikku õhutamist vägivallale või vihkamisele kaitset vajavate tunnusega rühma või sellise rühma liikme vastu. Vaenukuritegu raamotsuse tähenduses on iga kuritegu (süüteokoosseisule vastav tegu) peale vaenukõne, kui see on toime pandud rassistliku või ksenofoobse motiiviga (eelarvamusliku motiiviga). Nii vaenukõne kui ka vaenukuritegude puhul on kuriteo toimepanija tegevusel eelarvamuslik motiiv. Sihtmärgiks olevad isikud valitakse nende tegelikul või tajutaval seosel kogukonna või rühmaga, millel on kaitset vajav tunnus, kuuluvusel sellisesse kogukonda või rühma või sellise kogukonna või rühma toetamise või liikmesuse tõttu. Need on identiteedi või sõnumiga seotud teod, kuna edastatavad sõnumid – eelkõige see, et sihtrühma kuuluvad ohvrid ei kuulu ühiskonda – ei ole suunatud mitte ainult ohvrile, vaid ka nende kogukonnale või rühmale. Seetõttu on keskse tähtsusega kuriteo toimepanija motiiv, et eristada neid kuritegusid muudest õigusrikkumistest ja määrata kindlaks nende suurem raskusaste, võttes arvesse nende kuritegude mõju ohvrile endale, kogukondadele ja ühiskonnale üldiselt. Vaen on nii vaenukõne kui ka vaenukuritegude lahutamatu osa. Vihkamine vähendab isiku või rühma inimväärikust ja ohustab seda. See eirab nende võrdset kohtlemist ühiskonnaliikmetena, sealhulgas nende poliitilises või sotsiaalses elus osalemise õigust, mis on ELi aluspõhimõtted. Kaitset vajavate tunnustega inimeste vastu suunatud viha olemuse mõistmine on kesksel kohal, et neid inimesi tunnustada, esitada süüdistus ja määrata karistus meie kriminaalõigussüsteemis. Kuna vaenukõnet ja -kuritegusid iseloomustab konkreetne omadus, s.t vihkamine, mis on suunatud isikute või rühmade vastu, kellel on (või tajutakse olevat) ühine kaitset vajav tunnus, võib vaenukõnet ja -kuritegusid pidada kuriteoliikideks ELi toimimise lepingu artikli 83 lõike 1 tähenduses. Sarnaselt teiste ELi kuritegudega, millel on ühised omadused, nagu organiseeritud kuritegevus või terrorism, hõlmab kaitset vajavate tunnustega inimeste vastu suunatud vaen laiemat kuritegude rühma. Vaenukõne ja -kuritegude kriminaliseerimise peamine ja ühine eesmärk on võidelda vaenu vastu, mis seob need kaks kuriteokategooriat üheks kuriteoliigiks. Vaenukõne ja -kuritegude lisamine kuriteoliikide hulka võimaldaks komisjonil teha teises etapis ettepanekuid teiseste õigusaktide kohta, mis on suunatud kaasnevate ühiskondlike muudatuste ja probleemidega tegelemiseks, kui need tulevikus tekivad ja kujunevad. 3.2.Vaenukõne ja -kuriteod kui eriti raske kuriteoliik Vaenukõne ja -kuriteod on eriti rasked kuriteod, sest neil on kahjulik mõju üksikisikutele ja ühiskonnale tervikuna ning need õõnestavad ELi alustalasid. 3.2.1.Mõju ühistele väärtustele Vaenukõne ja -kuriteod on vastuolus ELi ühiste väärtuste ja põhiõigustega, mis on sätestatud ELi lepingu artiklites 2 ja 6 ning hartas. Euroopa Inimõiguste Kohus on oma praktikas järjekindlalt tunnistanud selliste tegude erilist raskust, kuna need mõjutavad väärtusi ja põhiõigusi. Euroopa Inimõiguste Kohus leidis, et kui raskete kuritegudena käsitatavad teod on suunatud isiku füüsilise või vaimse puutumatuse vastu, saab piisava kaitse tagada ja hoiatava mõju saavutada ainult tõhusate kriminaalõiguse mehhanismidega. Euroopa Inimõiguste Kohus leidis eelkõige, et kriminaalõiguse meetmeid on vaja otseste verbaalsete rünnakute ja füüsiliste ähvarduste korral, mis on ajendatud diskrimineerivatest hoiakutest. Tunnistades, et sallivus ja kõigi inimeste võrdne väärikus on demokraatliku ja pluralistliku ühiskonna alustala, leidis Euroopa Inimõiguste Kohus, et võib osutuda vajalikuks „demokraatlikes ühiskondades karistada või isegi ennetada kõiki väljendusvorme, millega levitatakse, õhutatakse, edendatakse või õigustatakse sallimatusel põhinevat vaenu“. Lisaks juhtis Euroopa Inimõiguste Kohus tähelepanu sellele, et viimase abinõuna võib kasutada ka kriminaalkaristusi isikute suhtes, kes vastutavad kõige karmimate vaenuilmingute eest ja õhutavad teisi vägivallale. Neil põhjustel on Euroopa Inimõiguste Kohus oma kohtupraktikas järjekindlalt tunnistanud, et õigus sõnavabadusele ei takista kriminaalõiguslikku reageerimist teatavatele vaenukõne vormidele. 3.2.2.Kahjulik mõju ohvritele ja nende kogukondadele Vaenukõne ja -kuritegude erilist raskust näitab kahju, mida need põhjustavad ohvritele, laiematele kogukondadele ja ühiskonnale tervikuna. Vaenukõne ja -kuriteod rikuvad ohvrite põhiõigust väärikusele ja võrdsusele. Neil on rasked ja sageli pikaajalised tagajärjed ohvrite füüsilisele ja vaimsele tervisele ning heaolule. Vaenukõne ja -kuritegude ohvreid rünnatakse nende muutumatute tunnuste või identiteedi keskmes oleva tunnuse tõttu . Seetõttu tunnevad nad, et on oma identiteedi tõttu ühiskonnas alaväärtuslikud, soovimatud, halvustatud ja põlatud. Lisaks kahjulikele füüsilistele tervisemõjudele on vihkamise põhjustatud vaimne kahju (nt haavatuse ja alanduse tunne) sageli suurem kui vägivalla enda põhjustatud füüsiline kahju . Vaenukuritegude ohvrid võivad kogeda raske trauma sümptomeid, nagu depressioon, teiste umbusaldamine, enesesüüdistamine ja sügav isolatsioonitunne. Need kogemused eristavad vaenukuritegusid teistest kuriteoliikidest. Lisaks süüdistavad paljud vaenukuritegude ohvrid iseennast ja kogevad usalduse puudumist . Üldisemalt on vaenukuritegude ohvrid sunnitud elama korduva ohvristamise hirmus ning haavatavamad rühmad, nagu eakad, lapsed ning füüsilise ja vaimse puudega inimesed, on vaenukõne sihtmärkidena haavatavamad, kui nad kasutavad oma igapäevaelus veebisuhtlust. Vaenukõne ohvrid puutuvad kokku ka poliitilise ja sotsiaalse tõrjutusega, mis pärsib nende juurdepääsu arstiabile ja muudele elutähtsatele teenustele. Lisaks ähvardab ohvreid, kes vaenu kogemisest teatavad, sageli teisene ohvristamine, mis võib ohvrit veelgi kahjustada. Kui tegemist on lapsohvriga, võib vihakõne tõsiselt kahjustada tema pikaajalist isiklikku arengut. Kuriteod, mida põhjustab vaen, saadavad sõnumi tervete inimrühmade ja kogukondade vältimise ja väärtusetuks tunnistamise kohta ning inimesed, kes kuuluvad nendesse rühmadesse ja kogukondadesse, kardavad ja tunnevad, et neid ohustavad rünnakud. Oluline on märkida, et vaenukõnel ja -kuritegudel on potentsiaal kuriteo toimepanija jälgijate seas korduda, levitades veelgi kartust ja hirmu. Seega kinnistuks vaenukõne ja -kuritegude muster, mille puhul võetakse sihikule teisi isikuid, kellel tajutakse olevat sarnased kaitset vajavad tunnused või keda tajutakse ohvriga seotud isikutena. 3.2.3.Kahjulik mõju tervele ühiskonnale Vaenukõnel ja -kuritegudel on ka tugev ühiskondlik mõõde. Need ohustavad demokraatlikke väärtusi, sotsiaalset stabiilsust ja rahu ning suurendavad sotsiaalseid lõhesid, õõnestavad sotsiaalset ühtekuuluvust ja vallandavad kättemaksu, mille tulemuseks on vägivald ühelt ja teiselt poolt. Vaenust ajendatud tegudest tingitud konfliktide, hirmu, polariseerumise ja radikaliseerumise õhkkonda kinnitasid ka komisjoni sihipärasele konsultatsioonile vastajad. Vaenukõnel ja -kuritegudel on kahjulik mõju põhiõigustele, eelkõige inimväärikusele, võrdsusele ja sõnavabadusele. Nende pärssiv mõju sõnavabadusele võib viia selleni, et sotsiaalmeedia kasutajad hoiduvad vaenuliku sisu tõttu avalikest aruteludest. Vaen mürgitab ka poliitilist dialoogi ning mõjutab kodanike valmisolekut osaleda poliitikas ja täita avaliku nähtavusega ametiülesandeid, näiteks parlamendiliikme, linnapea või poliitikuna. Avalikus elus osalevate naiste kohta selgus 123 Euroopa naisparlamendiliikme hulgas korraldatud uuringus , et 46,9 % vastanutest on saanud surmaähvardusi või vägistamis- või peksmisähvardusi ning 58,2 % oli langenud sotsiaalvõrgustikes seksistlike rünnakute ohvriks.

Ajakirjanikud on sotsiaalmeedias sageli vihakõne ohvrid ning seetõttu võivad nad kõhelda, kas osaleda avalikus arutelus või tegeleda teatavate teemadega. Kuigi vaenukõne ja ähvardused on suunatud kõigi ajakirjanike vastu, näitab statistika, et naisajakirjanikke ähvardatakse rohkem kui meesajakirjanikke, eelkõige kogevad nad sagedamini internetis ahistamist, saavad vägistamis- ja mõrvaähvardusi ning puutuvad kokku soopõhisele vaenule õhutamisega . Need rünnakud toimuvad mõnikord organiseeritud kampaaniate raames, mille eesmärk on naisajakirjanikke diskrediteerida või vaigistada. Vaenukõne võib põhjustada lisaks konfliktidele ka vaenukuritegusid. Tõendid viitavad vihapüramiidile või kahjuredelile, mis algab eelarvamuste (nt kiusamine, naeruvääristamine, ebainimlik kohtlemine) ja diskrimineerimisega (nt majanduslik, poliitiline), liikudes eelarvamustest ajendatud vägivalla suunas, nagu mõrv, vägistamine, rünnak, terrorism, vägivaldne äärmuslus, isegi genotsiid. Uuringud näitavad seost teatavas linnas postitatud diskrimineerivate säutsude ja selles linnas toimepandud vaenukuritegude suure arvu vahel. Ühinenud Rahvaste Organisatsioon (edaspidi „ÜRO“) juhib tähelepanu sellele, et „õhutamine vägivallale, mis on suunatud kogukondade või üksikisikute vastu nende identiteedi alusel, võib soodustada jõhkrate massikuritegude võimaldamist või ettevalmistamist [...] ning on nii hoiatusmärk kui ka nende kuritegude ohu varajane näitaja“. Uuringud näitavad ka, et vaenukõne sotsiaalmeedias põhjustab rohkem kuritegusid vähemuste vastu füüsilises maailmas. Internetis leviv vaenukõne on suurendanud vägivalda pagulaste ja sisserändajate, etniliste ja usuvähemuste ning LGBTIQ-inimeste vastu. Kokkupuude vaenukõnega või selle sihtmärgiks olemine võib samuti suurendada radikaliseerumist ja vägivaldset äärmuslust, mida väljendatakse nii internetis kui ka päriselus kõne ja propaganda kaudu, kuid mis võib viia ka vägivaldsete äärmuslike või terroristlike rünnakuteni. Sellel võivad olla ühiskonnale kahjulikud ja saatuslikud tagajärjed. Tuletades meelde, et internet on loonud uued võimalused seksistliku vaenukõne väljendamiseks, on Euroopa Nõukogu rõhutanud, et seksistlik vaenukõne „võib eskaleeruda ja põhjustada avalikke rünnakuid ja ähvardavaid tegusid, sealhulgas seksuaalset kuritarvitamist või vägivalda, potentsiaalselt surmavate tagajärgedega tegusid või enesekahju, või neile õhutada“ . Sellega seoses on eriti murettekitav selliste veebirühmade ja -kogukondade esilekerkimine nagu manosphere ja incel’id, mis pakuvad täiendavaid rahvusvahelisi keskkondi mõttevahetuseks ning soodustavad ja levitavad naistepõlgust ja vaenulikkust naiste suhtes. 3.2.4.Vaenukõne ja -kuritegude ulatus Iga kümnes Euroopa Liidu Põhiõiguste Ameti (FRA) uuringule vastanud LGBTIQ-inimene (11 %) märkis, et teda on füüsiliselt või seksuaalselt rünnatud, kuna ta on LGBTIQ-inimene (trans- ja intersoolised vastajad kogesid sel ajavahemikul rohkem füüsilisi või seksuaalseid rünnakuid: vastavalt 17 % ja 22 % vastajatest), ning 51 % 15–17-aastastest vastanutest teatas ahistamisest koolis. COVID-19 pandeemia ajal on sagenenud vaenukõne ja -kuriteod Aasia päritolu inimeste (eelkõige Hiina päritolu inimeste) ja nende vastu, keda tajutakse Aasia päritolu inimestena, sealhulgas rassistlikud rünnakud ja peksmised, vägivaldne kiusamine, ähvardused ja rassistlik väärkohtlemine. FRA uuring näitab, et romadest vastajad ja Sahara-taguse või Põhja-Aafrika taustaga vastajad kogevad vaenust ajendatud diskrimineerimist, ahistamist ja vägivalda rohkem. FRA 2018. aasta antisemitismi käsitleva uuringu kohaselt kardab 40 % ELi juutidest füüsilist rünnakut. FRA 2017. aastal ELi vähemuste ja diskrimineerimise kohta korraldatud uuringu tulemused näitavad, et 27 % moslemitest on viimase 12 kuu jooksul kogenud vihast ajendatud ahistamist ning see näitaja on suurem (31 %) moslemitest naiste seas, kes kannavad avalikult pearätti. Naised, eelkõige noortele naistele, langeb osaks soolist vaenukõnet nii internetis kui ka päriselus. 2020. aasta ülemaailmse uuringu kohaselt koges 52 % noortest naistest ja tütarlastest internetivägivalda, sealhulgas ähvardusi. Lisaks tuleb pöörata tähelepanu neile, kellel on kaks või enam kaitset vajavat tunnust, näiteks mingi muu kui valge nahavärvusega naisi mainitakse kuritahtlikes ja probleemsetes säutsudes 84 % rohkem kui valgeid naisi . ÜRO on väljendanud muret eakate inimeste vastu suunatud vaenukõne pärast, mis on „ilmunud avalikku arutelusse ja sotsiaalmeediasse põlvkondadevahelise pahameele väljendusena“. Puuetega inimestel on vägivallakuriteo, sealhulgas vaenukuriteo või -kõne ohvriks langemise oht suurem kui teistel inimestel. Komisjoni konsultatsiooni tagasiside näitas, et mõnes riigis on 21 % ametiasutustele teatatud vaenukuritegudest toime pandud puuetega inimeste vastu. Üldiselt on ohver sihikule võetud üksnes seetõttu, et tal on puue, teda tajutakse puudega isikuna või ta on seotud puudega isikuga. Lisaks leiab Maailma Terviseorganisatsioon, et eakate väärkohtlemine muutub rahvastiku vananemise tõttu tõenäoliselt üha suuremaks probleemiks. Need arvud on üksnes jäämäe tipp, kuna vahejuhtumitest teatatakse liiga vähe ja neid ei ole piisavalt registreeritud ning andmete kogumise meetodid ei ole võrreldavad. Näiteks näitavad allikad, et 88 % vihkamisest ajendatud füüsilistest rünnakutest romade vastu on jäetud teatamata ja 79 % juudi rahva liikmetest, kes on kogenud antisemiitlikku ahistamist, ei teatanud kõige raskematest vahejuhtumitest politseile ega ühelegi organisatsioonile. Samuti on teatatud ainult igast viiendast (21 %) LGBTIQ-inimeste vastu suunatud füüsilise või seksuaalse vägivalla juhtumist. Vanuse harv tunnistamine vaenukõne ja -kuritegude põhjusena ning harvad karistused sellega seotud kuritegude eest on toonud kaasa kuriteost teatamata jätmise ja teabe puudumise eakate vastu suunatud vaenukõne ja -kuritegude ulatuse kohta. Eelkõige taunib Euroopa eakate platvorm (Age Platform Europe) niisugust „tegelikkuse moonutamist, mis toimub hoolimata selle nähtuse murettekitavast levikust kogu Euroopas“, ning juhib tähelepanu eakate ohvrite nähtamatusele ja kaitse puudumisele, mida süvendab vähene teadlikkus vanusest kui põhjusest, mis võib õhutada vaenukuritegudele. 3.2.5.Kriminaalõiguslikud meetmed liikmesriikides Eespool kirjeldatud suur mõju on sundinud mõnes liikmesriigis vaenukõne ja vaenukuritegude teatud vorme kriminaliseerima. Nende tegude kriminaliseerimine annab märku suurest sotsiaalsest halvakspanust nende vastu. See annab ühtlasi mõista, kui suurel määral ohustavad sellised teod põhiõigusi. Raamotsuse riiklikesse õigusnormidesse ülevõtmise järel on kõigis liikmesriikides kriminaliseeritud vaenukõne rassi, nahavärvi, usutunnistuse, sünnipära, rahvusliku või etnilise päritolu alusel. Lisaks sellele on liikmesriigid sõnaselgelt kriminaliseerinud vihakõne ka muude kaitset vajavate tunnuste puhul: 20 liikmesriigis on kriminaliseeritud seksuaalsel sättumusel põhinev vaenukõne ja 17 liikmesriigis bioloogilisel/sotsiaalsel sool põhinev vaenukõne. Lisaks on 14 liikmesriigis kriminaliseeritud puudel põhinev vaenukõne ja 6 liikmesriigis vanusel põhinev vaenukõne. Lisaks on 8 liikmesriigis kriminaliseeritud (kas alternatiivselt või lisaks) vaenukõne, ilma et oleks määratletud rühmade kaitset vajavad tunnused, et jätta vaenukõne kriminaliseerimine avatuks, mis võimaldab kaitsta kõiki vähemusrühmi ja elanikkonna osi. Ka vaenukuriteod on liikmesriikides laialdaselt kriminaliseeritud kas eraldiseisva õigusrikkumisena konkreetsete kuritegude koosseisus või üldise raskendava asjaoluna kõigi eelarvamuslikul motiivil toime pandud kuritegude puhul. Raamotsuse siseriiklikesse õigusnormidesse ülevõtmise järel on liikmesriikides kriminaliseeritud vaenukuriteod rassi, nahavärvi, usutunnistuse, sünnipära ning rahvusliku ja etnilise päritolu alusel, kuid lisaks sellele on 19 liikmesriigis kriminaliseeritud seksuaalsel sättumusel põhinevad vaenukuriteod ja 17 liikmesriigis bioloogilisel ja sotsiaalsel sool põhinevad vaenukuriteod. Lisaks on 13 liikmesriigis kriminaliseeritud puudel põhinevad vaenukuriteod ja 10 liikmesriigis vanusel põhinevad vaenukuriteod. Lisaks lubavad 15 liikmesriiki võtta riiklikel kohtutel kriminaalkaristuse üle otsustamisel iga kuriteo puhul arvesse kuriteo toimepanija motiivi, kas alternatiivina eraldiseisvale vaenukuriteole või lisaks sellele. Mõni liikmesriik on jätnud ka kaitset vajavad tunnused määratlemata, et hõlmata kõiki sallimatusel põhinevaid vaenukuritegusid. 3.3.Vaenukõne ja vaenukuritegude piiriülene mõõde Sellest, et vaenukõnel ja vaenukuritegudel on piiriülene mõõde, annab tunnistust nende nähtuste olemus ja mõju, samuti see, et on olemas erivajadus võidelda nende vastu ühistel alustel. Eriti ilmne on see internetis toime pandud vaenukõne puhul. Arvestades interneti piiriülest olemust, levib vaenukõne internetis kiiresti ja on kõigile igal pool kättesaadav. Seetõttu on vaenu õhutavatel rühmadel lihtne laieneda riikidesse, kus valitseb samasugune poliitiline või sotsiaalne olukord kui nende riigis. Piiriülese mõõtme tõi esile ka enamik sidusrühmi, kes osalesid komisjoni sihipärases konsultatsioonis, tuues muu hulgas konkreetseid näiteid. Näiteks esineb üha rohkem bioloogilistel sootunnustel põhinevat ja eriti intersooliste inimeste vastu suunatud vaenukõnet, mida levitavad piiriülesed rühmad. Ka Euroopa Nõukogu on rõhutanud soopõhise vaenukõne väga laia levikut, kutsudes üles võtma selle vastu võitlemiseks jõulisemaid meetmeid. Siiski on ka väljaspool internetti (nt trükimeedias, telesaadetes, poliitilistes kõnedes või spordivõistluste käigus) avaldatud vaenusõnumitel piiriülene mõõde ja suur mõju, sest neid on lihtne paljundada ja laialdaselt üle piiride levitada. Rohkem kui 80 % sihipärases konsultatsioonis osalenutest leidis, et internetivälisel vaenukõnel on piiriülene ülekanduv mõju. Nad osutavad asjaolule, et vaenulikke sõnumeid töötavad välja ja levitavad võrgustikud, millel on liikmeid mitmes riigis. Vaenusõnumite aluseks olev ideoloogia on töötatud välja rahvusvahelisel tasandil ja kujutab endast seetõttu piiriülest nähtust.

Vaenukõne piiriülese mõõtmega on otseselt seotud ka vaenukuritegude piiriülene mõõde. Vaen liigub üle riigipiiride, tuues kaasa vägivalla hoogustumise. Samamoodi nagu vaenukõnet saab vaenukuritegude aluseks olevat ideoloogiat kujundada rahvusvaheliselt ja kiiresti internetis levitada. Vaenukuritegusid võivad toime panna mitmes riigis tegutsevad võrgustikud (ELis või väljaspool seda), mis inspireerivad, korraldavad või viivad läbi füüsilisi rünnakuid. Äärmuslusevastane Projekt, Soufani Keskus ja Laimuvastane Liiga on toonud näiteid eri rühmade rahvusvahelisest tegevusest, millel on piiriülene mõju ja järgijad mitmes riigis. Vaenukuriteod võivad tekitada ka hirmuõhkkonda ja sotsiaalseid konflikte, mis võivad kanduda ühest ELi liikmesriigist teise. Vaenukõne ja vaenukuriteod võivad viia ka radikaliseerumise ja selliste vägivaldsete äärmusrühmituste loomiseni, mille tegevus ületab riigipiire, ent mis on oma ideoloogias ühtsed. Samuti võib ühesugune nähtus viia ühes riigis toime pandud vaenukuriteo kordamiseni või esialgset kuritegu jäljendavate käitumismustrite avaldumiseni teistes riikides. See võib juhtuda ka siis, kui vaenukuritegu leiab laia kajastamist, mis paneb teisi inimesi sarnaseid kuritegusid toime panema (kuritegude imiteerimise oht). Peale uute vaenukuritegude toimepanemisele õhutamise võib sellistel tegudel olla üksikisikutele ja ühiskonnale psühholoogiline mõju, mis liigub kergesti üle piiride, tekitades hirmuõhkkonda ja sotsiaalseid konflikte. Maailma eri paigus on aset leidnud kuritegusid ja rahutusi, millel on olnud mõju paljudes teistes riikides, näiteks liikumine Mustad Elud Loevad. Vaenukuritegude mõju kandumisest üle piiride andsid teada enamik komisjoni konsultatsioonil osalenutest. See protsess on loomult globaalne ning mõju levik ei sõltu sündmuse toimumiskohast. EL saab anda muule maailmale eeskuju, aga samuti muuta oma tegevust tõhusamaks mujal kasutusele võetud ideede ja algatuste varal. Seetõttu on kindlasti olemas erivajadus võidelda vaenukõne ja vaenukuritegude vastu ühistel alustel. Erivajadus tegeleda nende nähtustega ühistel alustel tuleneb vaenukõne ja vaenukuritegude kahjustavast mõjust ELi põhiväärtustele, mis on sätestatud ELi lepingu artiklis 2. Meie ühiste väärtuste kaitsmine nõuab ühist tegutsemist. Vaenukõne ja vaenukuritegude negatiivsed tagajärjed ulatuvad kaugemale üksikutest ohvritest, mõjutades mitmes eri riigis elavaid inimrühmi ja kogukondi. See, kui jätta vaenukõne ja vaenukuriteod mõnes liikmesriigis kriminaliseerimata, võib õõnestada nende nähtustega võitlemiseks tehtavate jõupingutuste tulemuslikkust ning soodustada nende ülekanduvat mõju. See, kui vaenukõnede ja vaenukuritegude kriminaliseerimine ei toimu ühtsel alusel, võib tekitada lünki ja ebavõrdsust ohvrite kaitsmisel ELis, sest ainult kuriteoohvriks tunnistatud isikutel on juurdepääs ELi õiguses sätestatud õiguskaitse- ja toetusmeetmetele. Lisaks võib killustatud lähenemisviis saata üldsusele sõnumi, et selliseid tegusid ei võeta tõsiselt ja neid võib karistamatult toime panna ning et sellised teod on normaalsed. Mõnes riigis võidakse ühtse tegutsemise puudulikkust tajuda koguni selliste tegude riigipoolse legaliseerimise ja/või tolereerimisena. Lisaks tuleneb eriline vajadus võidelda vaenukõne ja vaenukuritegude vastu ühistel alustel üksikute liikmesriikide püüdlustest kriminaliseerida vaenukuritegude ja vaenukõne eri vorme iseseisvalt. Sellise lähenemisviisi tagajärjeks oleks killustatus ning vaenukõne ja vaenukuritegude ohvriks langenud isikute ebavõrdne kohtlemine. 3.4.Kuritegevuse areng ÜRO andmetel on vaenukõne ja vaenu õhutamine internetis ja väljaspool seda viimastel aastatel murettekitavalt ägenenud. Alates 2007. aastast, mil komisjon tegi ettepaneku muuta rassistlikud ja ksenofoobsed teod kõikides liikmesriikides karistatavaks, on vaenukõne ja vaenukuritegude hulk pidevalt kasvanud. See kasv on seotud muutustega sotsiaalses, majanduslikus ja tehnoloogilises keskkonnas. Samuti tunnistas vaenukõne ja vaenukuritegude arvu kasvu aastatel 2018–2020, võrrelduna eelmise perioodiga aastatel 2015–2017, enamik komisjoni sihipärases konsultatsioonis osalenutest (üle 60 %). Selle põhjuste hulgas olid suurenenud rändevood, majandus- ja sotsiaalkriis (sealhulgas COVID-19 pandeemia) ning parem juurdepääs veebiteabele, sealhulgas sotsiaalvõrgustikele, millele on iseloomulik sisu kiire jagamine. Interneti kaudu on vaenukõnet lihtsam levitada ja seda saab teha suuremal hulgal. Vaenukõne esitajaid õhutab interneti anonüümsus ja julgustab karistamatuse tunne, mistõttu võib karta, et selliste kuritegude toimepanemine jätkub. Vägivaldsete äärmuslaste ja äärmusrühmade vohamine kõikjal Euroopas on üks tegureid, mis on aidanud kaasa ühiskonna polariseerumisele ja radikaliseerumisele. See on omakorda muutnud sagedamaks vaenukõne juhtumid tõrjutud rühmade ja naiste vastu. 2019. aastal tunnistas Euroopa Parlament seda resolutsioonis neofašistliku vägivalla sagenemise kohta Euroopas ning „palus liikmesriikidel mõista karmilt hukka poliitikute ja ametiisikute vihakuriteod ja -kõne ning patuoinaste otsimise […], kuna selline tegevus normaliseerib ja suurendab ühiskonnas vihkamist ja vägivalda“ . ECRI on rõhutanud ultranatsionalistliku, ksenofoobse, rassistliku ning homo- ja transfoobse vaenukõne sagenemist mitmesugustes 2019. aasta valimiskampaaniates, märkides, et see on üha valdavam ning sotsiaalmeedia võrgustikes sageli tooniandev. ECRI hinnangul aktsepteeritakse solvavaid ja alandavaid märkusi vähemusrühmade liikmete kohta tänapäeval varasemast kergemini. Euroopa Nõukogu on saatnud välja alarmeeriva teate, et Euroopa „seisab silmitsi šokeeriva reaalsusega: antisemiitlikud, moslemivastased ja muud rassistlikud vaenukuriteod sagenevad murettekitava kiirusega.“ COVID-19 pandeemia on loonud õhkkonna, kus vaenukõne vohab, tekitades tõelise „vaenu ja ksenofoobia tsunami“. Europol on rõhutanud, et COVID-19 pandeemia ning sellest tulenenud majandus- ja sotsiaalkriis on muutunud hoiakud järsemaks ja teinud aktsepteeritumaks hirmutamise, sealhulgas üleskutsed panna toime vägivallategusid. ECRI rõhutas oma 2020. aasta aruandes, et vaenukõne ja vägivallaga puutuvad üha rohkem kokku teatavad rühmad, keda süüdistatakse viiruse leviku peamises põhjustamises. Nende hulka kuuluvad romad ja rändajad, kelle juurdepääs tervishoiuteenustele ja riiklikele toetusmeetmetele on muutunud veelgi raskemaks, samuti Aasia päritolu isikud ja need, keda tajutakse Aasia päritolu isikuna . Samuti on sagenenud teatavate rühmade vastu suunatud vandenõuteooriad, mis on viinud vaenukõne ja vaenukuritegudeni. Uuringute kohaselt suurenes 2021. aasta esimesel kahel kuul (pandeemia ajal) 2020. aasta sama perioodiga võrreldes (enne pandeemiat) antisemiitlike postituste hulk Prantsusmaal vaadeldud kontodel ja kanalites seitse korda ning Saksamaal vaadeldud kontodel ja kanalites üle kolmeteistkümne korra. Pandeemia on toonud esile ka põlvkondadevahelised pinged ning sotsiaalmeedias on hakanud uuesti levima sellised vaenulikud sõnumid, mida võib pidada vaenukõneks eakate inimeste vastu, keda on haavatava rühmana pandeemia ajal rohkem väärkoheldud ning kes võivad kergemini vaenukõne ja vaenukuritegude ohvriks langeda. End LGBTIQ-kogukonna liikmena määratlevad inimesed on kogenud alates pandeemia algusest rohkem vägivalda . „Seksuaalne sättumus või sooline identiteet“ oli demokraatlike institutsioonide ja inimõiguste büroo (ODIHR) 2019. aasta vaenukuritegude aruande kohaselt teatatud vaenukuritegude kolmas kõige levinum ajend (18,35 %), olles 2018. aastaga võrreldes suurenenud (14,61 %). Samuti on Euroopas sagenenud soopõhine vaenukõne, levides nii internetis kui ka väljaspool seda ning igas sotsiaalse suhtluse vormis (nt koolis, tööl, avalikes kohtades). Kõik naistevastase soolise kübervägivalla vormid, sealhulgas misogüünne vaenukõne, olid sagenenud juba enne COVID-19 pandeemiat, viies naistevastase vägivalla normaliseerumiseni. Aruandes naisministrite ahistamise kohta internetis leidis NATO strateegilise kommunikatsiooni tippkeskus, et kõige suuremat väärkohtlemist sisaldavaid internetisõnumeid käivitasid järgmised teemad: COVID-19 pandeemia, sisseränne, suhted ELiga ja sotsiaalselt liberaalne poliitika. Seadusandluse kohta võib täheldada seda, et vaenukõne ja vaenukuritegude kriminaliseerimist muudel alustel kui nendel, mis on sätestatud raamotsuses, võib leida viimastel aastatel üha rohkem. Praeguseks on 11 liikmesriiki algatanud seaduseelnõu või seadusandliku protsessi vaenukõne ja/või vaenukuritegude edasiseks kriminaliseerimiseks. 9 liikmesriiki on teinud ettepaneku lisada vaenukõnet ja/või vaenukuritegusid reguleerivatesse seadustesse uued alused. 4.ELi kuritegude loetelu laiendamise eelised 4.1.Tõhusad vastumeetmed ELi tasandil Eespool esitatud kaalutlusi arvesse võttes peab komisjon käesolevat algatust kindlakstehtud probleemidele ELi tasandil kõige tõhusamaks lahenduseks. Kuna ELi lepingu artiklis 2 sätestatud ühiseid väärtusi kahjustavad kõik vaenukõne ja vaenukuritegude vormid sihtmärgiks olevatest isikutest või rühmadest olenemata, saab neid tõhusalt kaitsta üksnes ELi tasandi ühise algatusega.