Kõige suurem on teatatud käitiste arv kodulindude ja sigade intensiivkasvatuse sektoris – need moodustavad 39 % kõigist käitistest. Tööstusheidete direktiiviga hõlmatud eri sektorite suhteline osakaal on esitatud joonisel 1.

Mõlema aruandlussüsteemi raames (2013.–2016. ja 2017.–2018. aasta, periood) esitatud liikmesriikide aruandeid on hinnatud ja nende hinnangute kokkuvõtted on veebis kättesaadavad.

Saadud kogemustele tuginedes muudeti uuemas komisjoni rakendusotsuses (EL) 2018/1135 märkimisväärselt aruannete esitamise protsessi – nüüd esitatakse neid igal aastal (mitte kolme aasta tagant), kasutades elektroonilist vahendit (ELi tööstusalade register), mille komisjon on teinud kättesaadavaks kõigile liikmesriikidele. Kuigi alguses esines mõningaid probleeme, on liikmesriikide aruandlus nüüd palju süstemaatilisem ja ühtlustatum.

2020. aasta septembris avaldas komisjon tööstusheidete direktiivi hindamist käsitleva komisjoni talituste töödokumendi, milles anti põhjalik hinnang direktiivi rakendamise ja toimimise kohta. Hindamise järelduste põhjal alustas komisjon tööd tööstusheidete direktiivi läbivaatamiseks. Õigusakti läbivaatamise pakett on kavandatud 2022. aasta esimesse kvartalisse. Komisjon on avaldanud esialgse mõjuhinnangu ning korraldanud avalikke konsultatsioone ja konsulteerinud sidusrühmadega. Sellega seoses vaadatakse käesolevas aruandes ka tulevikku ja esitatakse kasulikke järeldusi tööstusheidete direktiivi läbivaatamiseks.

Euroopa rohelist kokkulepet käsitlevas teatises teatas komisjon suurtest tööstuskäitistest pärineva saaste vähendamiseks mõeldud ELi meetmete läbivaatamisest, mis on üks põhielemente komisjoni nullsaaste tegevuskavas, mille eesmärk on muu hulgas tagada kooskõla kliima-, energia- ja ringmajanduse poliitikaga.

Tööstusheidete direktiivi artikli 73 kohaselt peab komisjon esitama nõukogule ja Euroopa Parlamendile aruande esmalt rakendamise algetapi kohta 7. jaanuariks 2016 ja pärast seda iga kolme aasta järel. Rakendamise algetappi käsitlev aruanne avaldati 2017. aastal. Käesolevas aruandes tehakse kokkuvõte liikmesriikidelt 2013.–2018. aasta rakendusperioodil kogutud andmetest ning võetakse arvesse nii edusamme, mis on tehtud alates aruandlussüsteemi täiustamisest 2018. aastal (vt 2. jagu), kui ka tööstusheidete direktiivi hindamist 2020. aastal (vt 5. jagu). Aruandes kirjeldatakse ka muid ELi tasandil võetud meetmeid, mille eesmärk on toetada tööstusheidete direktiivi rakendamist.

Tööstusheidete direktiiv on peamine ELi õigusakt, millega reguleeritakse ELis umbes 52 000 põllumajandus- ja tööstuskäitise heidet. Sellised käitised on muu hulgas elektrijaamad, rafineerimistehased, terase, mitteraudmetallide, tsemendi, lubja, klaasi, kemikaalide, puitmassi ja paberi, toiduainete ja jookide tootmise käitised, jäätmekäitlus- ja -põletustehased ning kodulindude või sigade intensiivkasvatuse käitised. Direktiivi eesmärk on tuua olulist kasu keskkonnale ja inimeste tervisele, seda eelkõige parima võimaliku tehnika kohustusliku kohaldamise kaudu. Märkimisväärne osa õhku- ja vetteheitest ning muudest kui kodumajapidamises tekkinud jäätmetest pärineb Euroopas tööstusheidete direktiivi kohaldamisalasse kuuluvatest tööstusharudest. Hinnanguliselt tekib neis tööstusharudes ligikaudu 23 % ELi õhkuheite kogumassist ja ligikaudu 40 % ELi kasvuhoonegaaside koguheitest.

Tööstusheidete direktiivi artikli 4 kohaselt ei tohi selle direktiivi kohaldamisalasse kuuluvaid käitisi käitada ilma loata.

2018. aastal oli 87 %-l tegutsevatest käitistest aruannete kohaselt luba, kuid endiselt on hulk ilma loata käitisi – eelkõige tegutsevad need jäätmetööstuses (17 % tööstusharus tegutsevatest käitistest) ja keemiatööstuses (16 % tööstusharus tegutsevatest käitistest). Suurimast arvust ilma loata tegutsevatest käitistest teatati kodulindude või sigade intensiivkasvatuse sektori puhul (2 685 käitist, mis moodustavad 14 % tegutsevatest käitistest). Seitse liikmesriiki teatasid loata käitistest, mis asuvad peamiselt Taanis, Saksamaal, Kreekas ja Hispaanias. Ei ole aga selge, kas see olukord tuleneb lubade puudumisest või aruandlusvigadest. Näiteks alates 2018. aastast peavad liikmesriigid juhul, kui luba ei ole antud, kirjeldama, milliseid täitemeetmeid on asjaomase käitise käitaja suhtes võetud (ja kandma need ELi registrisse). Loata käitiste arv on siiski suurem kui ELi registrisse kantud täitemeetmete võtmise juhtumite arv, mis tähendab, et vaja on lisaselgitusi (vt 6. jagu).

Heite piirnormid

Tööstusheidete direktiivi artikli 15 lõike 3 kohaselt peavad loa tingimustes kindlaks määratud heite piirnormid tagama, et tavapärastel käitamistingimustel ei ületa heide asjaomastes komisjoni rakendusotsustes sätestatud parima võimaliku tehnikaga saavutatavaid heitetasemeid.

Prantsusmaa, Saksamaa, Itaalia ja Rootsi teatasid kokku 22 juhtumist, kus loa tingimustes esitatud heite piirnormid on rangemad kui parima võimaliku tehnikaga saavutatavad heitetasemed. Tasub märkida, et seejuures teatati tööstusheidete direktiivi artikli 14 lõike 4 alusel kehtestatud rangematest loa tingimustest (et saavutada suurem heite vähenemine kui see, mida on võimalik saavutada vastuvõetud PVT-järeldustes kirjeldatud parima võimaliku tehnika kasutamisega) 16 juhtumi puhul ja artikli 18 alusel kehtestatud rangematest loa tingimustest (et täita õhu või veega seotud keskkonnakvaliteedi standardeid) viie juhtumi puhul. Ühe Saksamaa teatatud juhtumi puhul kehtestati rangemad loa tingimused nii tööstusheidete direktiivi artikli 14 lõike 4 kui ka artikli 18 alusel. Rangemaid loa tingimusi on kõige sagedamini kehtestatud klaasitööstuses tegutsevate käitiste puhul. See võib aga kajastada üksnes asjaolu, et selle sektori PVT-järeldused olid ühed esimestest, mis tööstusheidete direktiivi alusel vastu võeti, ning pärast seda on toimunud heitkoguste vähendamise tehnikate tehnoloogiline areng.

Artikli 15 lõikes 4 sätestatud erandid

Tööstusheidete direktiivi artikli 15 lõike 4 kohaselt võib pädev asutus erandina kehtestada erijuhtudel vähem ranged heite piirnormid kui need, mis on sätestatud komisjoni rakendusotsustes. Sellist erandit võib kohaldada juhul, kui parima võimaliku tehnikaga saavutatavate heitetasemeteni jõudmine tekitaks ebaproportsionaalselt suuri kulusid võrreldes keskkonnaalase kasuga.

Esitatud andmete põhjal tehti seoses PVT-järeldustega kokku 133 erandit, mida kohaldati 98 käitise suhtes 15 liikmesriigis (Belgia, Bulgaaria, Eesti, Hispaania, Iirimaa, Itaalia, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Rumeenia, Saksamaa, Soome, Taani, Tšehhi Vabariik ja Ungari), kusjuures suurim arv erandeid tehti Rootsis, Tšehhi Vabariigis ja Itaalias. Kõige rohkem erandeid on tehtud käitistele, mis kuuluvad klaasitootmise jaoks kehtestatud PVT-järelduste kohaldamisalasse, ning käitistele, mille suhtes kohaldatakse puitmassi, paberi ja papi tootmise jaoks kehtestatud PVT-järeldusi. Seoses õhkuheitega on tehtud rohkem erandeid (59 parima võimaliku tehnikaga saavutatava heitetaseme puhul kokku 811st, mis on esitatud PVT-järeldustes) kui seoses vetteheitega (24 parima võimaliku tehnikaga saavutatava heitetaseme puhul kokku 252st, mis on esitatud PVT-järeldustes).

Kõige pikaajalisem erand oli seotud PVT-järeldustega klaasitootmise jaoks (202 kuud ühe Tšehhi Vabariigi teatatud juhtumi puhul). 22 erandit on tehtud määramata ajaks. Pikaajalised või määramata ajaks kehtestatud erandid ei ole vastuolus tööstusheidete direktiivi asjakohase sättega, milles pole sõnaselget tähtaega sätestatud, aga neid uuritakse tööstusheidete direktiivi käimasoleva läbivaatamise käigus.

Lähteolukorra aruanded

Tööstusheidete direktiivi artikli 22 lõikes 2 on sätestatud, et kui tegevus on seotud ohtlike ainete kasutamise, tootmise või keskkonda laskmisega ja pidades silmas teatavaid tingimusi, esitatakse lähteolukorra aruanne, et määrata kindlaks pinnase ja põhjavee saastumine käitise tegevuskohas.

Ainult kuus liikmesriiki (Eesti, Küpros, Rumeenia, Sloveenia, Soome ja Ungari) teatasid, et kõik nõutavad lähteolukorra aruanded on esitatud. Ülejäänud liikmesriikide puhul on kindlaks tehtud juhtumeid, kus tööstusheidete direktiivi artikli 22 lõike 2 kohaselt tuli lähteolukorra aruanded esitada, aga seda ei tehtud. See on probleem eelkõige Austrias, Itaalias, Madalmaades, Poolas, Portugalis, Prantsusmaal, Rootsis, Saksamaal ja Taanis tegutsevate käitiste puhul.

Keskmiselt 57 % nõutavatest lähteolukorra aruannetest on esitatud õigel ajal. Käitiste puhul, kus kohaldatakse PVT-järeldusi nahaparkimise jaoks, on teatatud üksnes 14 % aruannete (neli aruannet 28st nõutavast aruandest) esitamisest. See annab alust arvata, et selle konkreetse tööstustegevuse puhul võib esineda probleeme rakendamisel või nõuete täitmisel. Üldiselt tundub, et selle aspekti puhul valmistab rakendamine ja nõuete täitmine liikmesriikidele raskusi kõigis tööstusharudes.

Võetud täitemeetmed

Tööstusheidete direktiivi artikli 8 lõike 1 kohaselt peavad liikmesriigid võtma vajalikud meetmed, et tagada loa tingimuste täitmine.

Täitemeetmete võtmisest teatasid kuus liikmesriiki (Hispaania, Horvaatia, Itaalia, Küpros, Poola ja Saksamaa). Enamik liikmesriike on teatanud 1–11st täitemeetmete võtmise juhtumist. Teatatud täitemeetmed on peamiselt kohtumenetlused.

Järelevalve – tegevuskoha külastused

Vastavalt tööstusheidete direktiivi artiklile 23 peavad liikmesriigid kehtestama tööstusheidete direktiivi kohaldamisalasse kuuluvate käitiste keskkonnajärelevalve süsteemi.

Tegevuskoha külastuste sagedus põhineb asjaomaste riskide süstemaatilisel hindamisel ning kõrgeima riskiga käitiste puhul tehakse külastusi vähemalt kord aastas ja madalaima riskiga käitiste puhul kord kolme aasta tagant.

Liikmesriikide esitatud andmete kohaselt on ELis igal aruandeaastal tehtud tegevuskoha külastusi keskmiselt 49 %s käitistest. Aruanded näitavad aga, et Hispaanias, Kreekas, Madalmaades, Portugalis ja Prantsusmaal on tehtud tegevuskoha külastusi vähem kui 25 %s käitistest. Seda, kas kõiki käitisi on õigel ajal kontrollitud, ei ole selle teabe põhjal võimalik kindlaks teha kahel põhjusel: