[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 10.1.2007

SEK(2006) 1720

KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT

Taastuvenergia kaardistamine MÕJU HINDAMISE KOKKUVÕTE

{KOM(2006) 848 lõplik}{SEK(2006) 1719}{SEK(2007) 12}

KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT

Taastuvenergia kaardistamine – mõju hindamise kokkuvõte

SISSEJUHATUS

Euroopa Ülemkogu on eesistujariigi järelduste kaudu palunud Euroopa Komisjonil esitada taastuvenergia kaardistamine ja uurida taastuvenergia 15% eesmärgi saavutamist 2015. aastaks.[1] Euroopa Parlament on omalt poolt seadnud eesmärgiks taastuvenergia kohustusliku 25% osakaalu saavutamise kogu energiatarbimisest 2020. aastaks (koos kohustuslike valdkonnaeesmärkidega).[2] Käesoleva mõju hindamise eesmärk on uurida, kas EL peaks võtma vastu numbrilisi eesmärke 2020. aasta[3] taastuvenergia osakaalu kohta, kui jah, siis mil määral ja mis vormis.

Käesolevas mõju hindamises käsitletakse ELi energiapoliitika eesmärke: keskkonnasäästlikkus, varustuskindlus ja konkurentsivõime. Taastuvad energiaallikad on võimelised toetama kõiki kolme. Nad tekitavad vähe kasvuhoonegaase ega aita kaasa kliimamuutustele, mis on kõige suurem keskkonnaprobleem. Nad on valdavalt kohaliku päritoluga ja tagavad kütuste mitmekesisuse ning varustuskindluse. Nad võivad toetada konkurentsivõimet uute ja innovaatiliste tootjate energiaturule toomise kaudu.

Käesolevas dokumendis hinnatakse kõnealuseid mõjusid ja väljendatakse neid arvuliselt seal, kus see on võimalik. Selles kasutatakse kahe mudeli andmeid: PRIMES ja GREEN-X.

TAVALINE VÕI AKTIIVNE TAASTUVENERGIA POLIITIKA?

EL võib taastuvenergia arendamisel kas jätkata tavapärast suhtumist[4] või rakendada ühtset poliitikat. Taastuvenergia osakaal jõuab 2020. aastaks tavapärase suhtumise korral tõenäoliselt 10,5–12,5%ni. Võrreldes proaktiivse stsenaariumiga, mis on kooskõlas Euroopa Parlamendi ja Euroopa Liidu Nõukogu ettepanekutega, võib taastuvenergia 2020. aastaks saavutada 20% osakaalu.

Teostatavus

Esimene küsimus on, kas oluliselt suurem osakaal on teostatav. Uuritud on kahte aspekti: energiatootmiseks piisava biomassi olemasolu ja elektrisüsteemide võimet haarata piisavas koguses tuult ning muid muutuva energia vorme.

Et saavutada näiteks 20%-line taastuvenergia osakaal, on vaja vähemalt 230 miljonile tonnile naftaekvivalendile (Mtoe) vastavat bioenergia hulka, mis jaguneks kodustoodetu ja impordi vahel. Tagasihoidliku oletuse alusel, et 15% kasutatud biomassist on imporditud,[5] peaks EList tulev panus olema maksimaalselt 195 Mtoe. Selline tulemus on saadud komisjoni energiamudelite alusel ning tundub rakendatav. Seda võib võrrelda Euroopa Keskkonnaagentuuri hinnanguga, et EL 25 on suuteline 2020. aastal tootma 235 Mtoe bioenergiat[6]. Kuna nimetatud EL 25 põhine hindamine ei võta arvesse Rumeeniat ja Bulgaariat, riike, kus riigisisene energiatarbimine on väike, aga bioenergia tootmise potentsiaal suur, võib siit järeldada, et biomassi kättesaadavus ei ole teostatavusel takistuseks.

Samuti võivad elektrienergia tootmisesse panustada kuni 18% ulatuses muutuvad energiad. See ei tekitaks teostatavuse probleeme: on mitmeid ulatuslikke uuringuid, mis tõendavad selle taseme muutuva energia energiavõrku integreerimise tehnilisi võimalusi.[7]

Tasub ka märkida, et kasutatud mudelid lähtuvad energiasektori (tihti pikast) investeerimistsüklist (varade eluiga), et määrata uue tehnoloogia võimalik kasvukiirus ja tavapäraste energiaallikate asendamine taastuvatega.

Kulud

Väliste kulude ja tulude üle täieliku kontrolli puudumise tõttu on enamik taastuvenergia vormidest kulukamad kui nende tavapärased alternatiivid. 2020. aastaks on oodata erinevuse vähenemist, aga mitte kadumist.

Eeldades et energiahinnad põhinevad naftahinnal 48 USA dollarit barreli eest, maksab 2020. aastal taastuvenergia tavapärase stsenaariumi korral aastas 13 miljardit eurot rohkem kui traditsioonilised alternatiivid. 20%-lise taastuvenergia osakaalu juures on maksumus 24–31 miljardit eurot. Need lisakulud tasakaalustuksid aga peaaegu täielikult, kui naftahinnad oleksid kõrgemad, näiteks 78 dollarit barreli eest, ning kui CO2 heitkoguste hinnaks määrataks 25 eurot tonni CO2 kohta.

Kasvuhoonegaasid

Tavapärase stsenaariumi puhul hoitaks 2020. aastal taastuvenergia kasutamisega aastas kokku 430–600 miljonit tonni CO2. 20%-lise taastuvenergia osakaaluga oleks selleks arvuks 600–900 miljonit tonni[8].

Varustuskindlus

Green-X-i ja PRIMESi poliitikastsenaariumid näitavad, et taastuvenergiate osakaalu suurendamise abil ulatuks välditud kütuste hulk 2020. aastal 234 kuni 300 Mtoe/aastas,[9] millest ligikaudu 200 Mtoe/aastas oleks imporditud. Kesk-Idast ja SRÜ riikidest imporditud nafta hulk väheneks vähemalt 50 Mtoe võrra..

Nafta, eriti selle vedu, on varustuskindluse kõige suurema riskiga kütus. Kõrgema biokütuse osakaal aitaks enim lahendada ELi kõige suuremat varustuskindluse probleemi. Varustuskindlus on väga oluline küsimus ka küttesektoris, sest see toetub suurel määral naftale ja gaasile.

Tööhõive, SKT ja ekspordivõimalused

PRIMESi ja Green-X-i tulemused sisestati kogu majanduse mudelitesse. Need võtavad muuhulgas arvesse ka taastuvenergia edendamisest tulenevaid hinnamuutusi. Üks kolmest mudelist[10], mis näitas, et SKT kasvaks 2020. aastaks veidi üle 0,5%-i 20%-lise taastuvenergia osakaalu juures võrrelduna tavapäraste tingimustega, ning et tööhõive kasvaks natuke alla 0,3%, mis moodustaks umbes 650 000 lisatöökohta. Teise mudeli[11] alusel suureneks biokütuse sektori töökohtade arv 144 000 võrra ja SKT umbes 0,23% võrra. Kolmanda mudeli,[12] milles keskenduti elektrisektorile, kohaselt vähenes heaolu 0,05%.

Kõnealused modelleerimise harjutused keskenduvad Euroopa taastuvatest energiaallikatest toodetud energia ja selle tootmiseks vajaliku peamise varustuse nõudluse mõjudele. Samas loob aktiivne taastuvenergia poliitika Euroopa tootjatele võimalusi kõnealust tehnoloogiat eksportida. Kõnealuse ekspordi potentsiaal on parim innovaatilise tehnoloogia puhul, aga on samuti olemas muude hästi väljatöötatud tehnoloogiate puhul.

Bioloogiline mitmekesisus

Bioloogilise mitmekesisuse suurim oht on kliimamuutused. Seega toetab taastuvenergia positiivne mõju kasvuhoonegaaside heitele bioloogilist mitmekesisust. Samas tuleks arvesse võtta ka energiatootmise mõju kohalikule bioloogilisele mitmekesisusele. Näiteks tuleks vältida tuuleenergia ja biokütuse tootmisprotsesse, millel on tugev negatiivne mõju bioloogilisele mitmekesisusele: vältida tuuleturbiini asetamist kohtadesse, mida rändlinnud on sunnitud läbima, või langetada vihmametsa, et võimaldada palmiõlist biodiisli tootmist. Kõnealuste tootmisprotsesside vältimiseks töötab Euroopa Komisjon välja suuniseid, kuidas tuleks tuuleenergia arendamisel arvesse võtta keskkonnamõjusid, ja teeb ettepaneku tutvustada kava biokütuste direktiivi läbivaatamise osana.

Võttes arvesse kõnealuseid meetmeid, võib järeldada, et taastuvenergiate kasutamisest tulenev positiivne mõju bioloogilisele mitmekesisusele on märkimisväärselt positiivne, isegi enne ühegi tavapärase energiaallika negatiivse mõju arvestamist. Tegelikult on tavapärastel energiaallikatel üsna oluline mõju bioloogilisele mitmekesisusele (näiteks naftalekked). Taastuvenergia edendamise poliitika arendamisega need mõjud hääbuksid, sest taastuvenergia suurem osakaal tähendaks tavapäraste energiaallikate väiksemat kasutamist.

Õhu kvaliteet

Fossiilkütustega elektrienergia tootmise asendamisel taastuvenergiaga on üldiselt positiivne mõju õhu kvaliteedile, eriti kui kütus asendatakse söega. Tavapärase transpordikütuse asendamisel biokütusega on näiteks minimaalne mõju õhu kvaliteedile, sest maanteetranspordi saastatust kontrollitakse juba rangelt.

Tavapärase kütte asendamisel biomassküttega võib olla negatiivne mõju õhu kvaliteedile, kui kasutatakse halva kvaliteediga seadmeid. Selle vältimiseks tuleks teha maksimaalseid pingutusi, et tagada, et toetusmeetmed oleksid kättesaadavad vaid kvaliteetsete seadmete kasutamiseks.

Rahvusvahelised aspektid

Euroopa nõudlus biomassi, eriti biokütuste järele, võib soodustada Euroopa Liidu kaubandussuhete arengut kaubanduspartneritega, eriti arengumaadega, millest paljudel on potentsiaali toota ja eksportida konkurentsivõimelise hinnaga biomassi ning biokütuseid. Taastuvad energiaallikad võivad luua palju võimalusi arengumaades uute töökohtade loomiseks ja sealse maaelu arenguks. Seega võib ELi tugevat taastuvenergia poliitikat lugeda oluliseks arengumaadele suunatud poliitika vahendiks.

Kui eesmärk on muu kui 20% osakaal

Kasutades ühte uuritavat stsenaariumit, viidi ellu tundlikkuse analüüs, et võrrelda 2020. aastal 20%-lise osakaalu saavutamise mõju 16, 18 või 22%-lise osakaalu saavutamise mõjudega.

Kui taastuvenergia osakaalu tase seati alla 20%, siis oli kulude vähenemine (lähtudes kavandatud 20%-lisest stsenaariumist) laias laastus võrdne kasumi vähenemisega. Näiteks tähendaks 16%-line variant 20% vähem taastuvenergia kasutamist, 19% vähem CO2 kokkuhoidu, 24% vähem kokkuhoidu fossiilkütuste impordist ning 23% väiksemaid investeerimiskulusid.

Vastukaaluks, kui taastuvenergia osakaal seati tasemele üle 20%-i – näiteks 22% variant –, siis suurenesid kulud rohkem kui tulud. Sel juhul kasutataks 10% enam taastuvenergiat, kokkuhoid CO2 ja fossiilkütuste impordilt kasvaksid võrreldaval määral (vastavalt 7% ja 12%), kuid investeerimiskulud kasvaksid 26%.

Seega on tark mitte seada osakaalu saavutamise eesmärki üle 20%.

Järeldus

Käesoleva analüüsi alusel ja iga faktori poliitilisest rõhust sõltudes on ELil mõistlik järeldada, et taastuvenergiale tasub läheneda aktiivselt, seades 2020. aastaks ambitsioonika eesmärgi.

KUIDAS TULEKS TAASTUVENERGIAT EDENDADA?

Kui EL otsustab hakata püüdlema 2020. aastaks suure taastuvenergia osakaalu saavutamise poole, siis on tal vaja teada, kuidas seda teha.

Võimalikud vahendid, mida kasutada

Abistavat rolli võivad mängida mitteregulatiivsed meetmed nagu vabatahtlikud kokkulepped, tarbija teavitamine ning teadusuuringud ja tehnoloogiaarendus. Samas ei saa loota, et neist üksi piisaks taastuvenergia märkimisväärse osakaalu saavutamiseks 2020.aastal.

Väliste kulude üle kontrolli saavutamine on käimas, aga edusammud on aeglased ja ühenduse taastuvenergia eesmärkide saavutamiseks ebapiisavad.

Eesmärkidel on taastuvenergia poliitika vahendina kindel ajalugu. Eriti on just elektrienergia tootmise[13] ja transpordi[14] valdkonnas ühenduse vastuvõetud taastuvenergiaid hõlmavad seadusandlikud sihid aidanud kaasa mõlema sektori kasvule. Kui EL tahab tõsiselt pingutada taastuvenergia palju suurema osakaalu saavutamise nimel, siis näib oluline jätkata eesmärgipõhist lähenemist.

Valdkondlikud või üksikud taastuvenergia eesmärgid?

Alternatiivina praegusele valdkondlike eesmärkide süsteemile võib kaaluda iga liikmesriigi kohta sätestatud taastuvenergia eesmärkide süsteemi. Selle eelis oleks turu täielikult vabastamine valikul, kuidas eesmärk saavutada. Põhimõtteliselt võiks eeldada, et kulud hoitakse minimaalsed. Üldiselt tundub see olevat tulevase poliitika elluviimiseks asjakohane lähenemine.

Tuleb võtta arvesse, et üks kõige olulisem eesmärkide ülesanne on investorile kindlustunnet pakkuva raamistiku loomine. Samuti on oluline vältida ohtu, et turg on sunnitud keskenduma käesolevasse odavamasse tehnoloogiasse investeerimisele, mille tulemusel viibib paljutõotavama ja tõhusama tehnoloogia areng, sest see on liiga kallis. Tehnoloogia piiramine võib põhjustada nii varustuskindluse kui ka heitkoguste vähendamise eesmärkide mittesaavutamise.

Kõnealused ohud on eriti aktuaalsed biokütuste puhul, mis on ainsad kättesaadavad transpordisektori varustuskindluse ja heidete probleemidele suunatud vahendid.

Analüüsis märgitakse, et biokütuste jaoks valdkondlike eesmärkidega loodud tasakaalustatum arengutehnoloogia on pikaajalisemalt kasulik majandusele ja keskkonnale. Seetõttu on soovitav võtta vastu biokütuse kasutamise 2020. aasta miinimumeesmärk.

Taastuvenergia segapäritolu

Selleks et uurida iga energiasektori võimalikku arengut, töötati välja kolm stsenaariumi, millest iga puhul oleks taastuvenergia osakaal 2020. aastaks 20%, kuid sektorite vahel jaguneks see erinevalt.

1. PRIMESi „suure taastuvuse ja tõhususe” stsenaarium, kus taastuvenergia moodustaks 43% elektrienergia tootmisest, 15% bensiini ja diisli tarbimisest transpordis ning 16% kütte- ja jahutusseadmetes.

2. Green-X-i „väikese kulu” stsenaarium, millel on odavaim tehnoloogia, kus kasutatakse PRIMESi stsenaariumist rohkem taastuvenergiat elektrienergia tootmisel ja vähem transpordisektoris (12%).

3. Green-X-i „tasakaalustatud” stsenaarium, kus taastuvenergia potentsiaal on võrdselt edukas kõigi sektorite ja tehnoloogiate lõikes. Selle tulemusel on taastuvenergia osakaal kütte- ja jahutusseadmete sektoris suurem kui muude stsenaariumite puhul (21%), elektrienergia tootmisel on osakaal teistest väiksem (34%) ja transpordisektoris keskmine (14%).

Nende kolme stsenaariumi alusel võib väita, et 14%-line eesmärk spetsiaalselt biokütuste jaoks oleks optimaalne. Kuigi selline kasv oleks teostatav, tuleks siiski olla ettevaatlik siduva minimaalse eesmärgi vastuvõtmisel.

Mõju hindamise aruandes selgitatakse, miks oleks mõistlik eesmärk biokütuste jaoks 2020. aastal umbes 31 Mtoe transpordikütuse tarbimisest, põhinedes konservatiivsetel oletustel, mis hõlmavad säästvalt toodetud biokütuste kättesaadavust ja automootorite ning biokütuste tootmise tehnoloogiat.

Käesoleva analüüsi alusel ja iga faktori poliitilisest kaalust sõltudes on soovitav kombineerida üldine (20%) 2020. aasta taastuvenergia üldist eesmärki biokütuste 10% valdkondliku eesmärgiga.

[1] Eesistujariigi järeldused 7775/06, 24. märts 2006.

[2] Euroopa Parlamendi 14. detsembri resolutsioon.

[3] Märkus: vastavalt käesolevas mõju hindamises kasutatud mudelile on 20% taastuvenergia jagunemine 2020. aastal (nagu Euroopa Parlament on eesmärgiks seadnud) kooskõlas 15% jagunemisega 2015. aastal (nagu on ettepaneku teinud Euroopa Liidu Nõukogu).

[4] On oluline märkida, et siin kirjeldatud tavapärane stsenaarium ei ole sama mis põhistsenaarium, kuna see hõlmab ligikaudu 13% suuremat energiasäästu, kui on võimalik saavutada põhistsenaariumi alusel ning seetõttu meetmeid, mis on sätestatud energiatõhususe tegevuskavas [KOM(2006) 545].

[5] Enamikel maailma piirkondadel on Euroopast enam potentsiaali biomassi tootmiseks, võrrelduna tema arvatava energiavajadusega, seega on nad võimelised tootma biomassi ekspordiks. Biomassi importimised moodustavad tõenäoliselt suure osa ELi taastuvenergiast 2020. aastal.

[6] Euroopa Keskkonnaagentuur (2006). Kui palju bioenergiat suudab Euroopa toota ilma keskkonda kahjustamata? EKA aruanne nr 7/2006.

[7] Euroopa Tuuleenergia Assotsiatsiooni 2006. aasta aruanne “Tuuleenergia laiaulatuslik integreerimine Euroopa energiavarustusse: analüüs, küsimused ja soovitused”. Vt http://www.ieawind.org/AnnexXXV/Task25_Publications.html

[8] Heitkoguste arvutused sisaldavad CO2 heiteid, aga mitte muid Kyoto protokollis käsitletud kasvuhoonegaaside heiteid nagu metaan (CH4) ja lämmastikoksiid (N2O). See tähendab, et biomassi kasvuhoonegaaside kasutegurid on liialdatud, sest tootmisprotsess (analüüsi elutsükkel sealhulgas) viib nii CH4 kui ka N2O heideteni. Heidete arvutused sisaldavad ka ainult otseseid heiteid, mitte elutsükli heiteid. Nimetatud metoodilised küsimused on biokütuste puhul eriti olulised ning neid võetakse täielikult biokütuste direktiivi ülevaatamise mõju hindamisel arvesse. [viide]

[9] PRIMESi mudeli „suur taastuvuse ja tõhususe” stsenaariumi näitaja on 234 Mtoe, samas Green-X-i stsenaariumi puhul 250-300 Mtoe.

[10] Sellest, et hinnata 20%-lise osakaalu saavutamise mõju SKT-le ja tööhõivele üle kolme energiasektori, kasutati ASTRA mudelit.

[11] Biokütuste kasutamise (14%) mõju hindamiseks SKT-le ja tööhõivele loodi sisendi-väljundi mudel, milleks kasutati Euroopa Komisjoni ESIM-i põllumajandusturu mudelit

[12] PACE-POLES mudeleid kasutati, et hinnata elektritootmises 35% taastuvenergia osakaalu mõju SKT-le.

[13] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. septembri 2001. aasta direktiiv 2001/77 taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia kasutamise edendamise kohta elektrienergia siseturul, EÜT L 283, 27.10.2001, lk 33.

[14] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. mai 2003. aasta direktiiv 2003/30/EÜ, millega edendatakse biokütuste ja muude taastuvkütuste kasutamist transpordisektoris, ELT L 123, 17.5.2003, lk 42.