I. Sissejuhatus

Hiljutine ELi võlakriis tõi esile makromajandusliku tasakaalustamatuse ja riskid, mis on seotud liigse tuginemisega riigireitingutele. Riigireitingutel on oluline roll valitsuste laenuvõtmiskulude kujunemisel. Kriisi ajal tekitas liigne tuginemine reitingutele turuhäireid, mis teatavatel asjaoludel võivad ohustada ELi finantsstabiilsust.

Riigireitingutele liigse tuginemise negatiivset mõju saab vähendada nii, et Euroopa riigivõlakirjaturgudel tegutsevad investorid ise hindavad Euroopa riikide krediidivõimelisust, selle asemel et tugineda üksnes ja mehhaaniliselt välisreitingutele. Selleks peab neil olema täpne ja asjakohane teave, et ise teostada riikide krediidiriski hindamist.

Euroopa riikide krediidivõimelisuse hea hindamine soodustab investeeringuid ELi liikmesriikide võlakirjadesse. See suurendab investorite üldist turu usaldust eraldi liikmesriikides, mis kallutab nende investeerimisotsuseid nendes liikmesriikides ka muude varaklasside kasuks, nt soodustab investeeringuid seal asutatud äriühingutesse ja finantsasutustesse. Euroopa riikide krediidivõimelisuse kohta täpse ja asjakohase teabe kättesaadavus võib investeeringuid soodustava aluselemendina toetada president Junckeri poliitilisi suuniseid.

Käesolevas aruandes kirjeldatakse riske, mida on täheldatud seoses liigse tuginemisega riigivõlakirja reitingutele (II jagu), ja praeguseks võetud poliitikameetmeid (III jagu). Aruandes analüüsitakse, kas olemasolevad teabeallikad on piisavad ja asjakohased, et investorid saaksid ise teostada riikide krediidiriski hindamist (IV jagu), või kas on asjakohane töötada välja täiendav vahend (nt riikide võlakohustuste krediidikvaliteedi üleeuroopaline hindamine), mis võiks täiendada olemasolevat teavet (V ja VI jagu).

II. Liigne tuginemine välisreitingutele riigivõlakirjaturgudel

1. Riigivõlakirjade reitingutele liigse tuginemisega seotud riskid

Hiljutine võlakriis tõi esile riskid, mis on seotud liigse tuginemisega riigireitingutele. Kriis näitas, et teatavatel majandustingimustel võib selline liigne tuginemine põhjustada nn kaljuefekti, mille puhul investorid vähendavad oma riskipositsiooni teatavates riigivõlakirjades ja muudes võlainstrumentides ja mis võib ohustada finantsstabiilsust. Selline nn kaljuefekt võib aset leida pärast reitingu alandamist, eelkõige allapoole teatavat künnist. Sellel võib olla täiendav mõju likviidsusele, mis on tingitud vajadusest täita regulatiivseid kapitalinõudeid. See sai ilmsiks hiljutise finantskriisi ajal, mil halvenevad majandusväljavaated seadsid riikide rahanduse surve alla. See viis riigivõlakirjade reitingu alandamisele, mistõttu finantsasutused ja investorid hakkasid üheaegselt võlainstrumente müüma. Seda turureaktsiooni tugevdasid mõnes finantsalases õigusaktis sätestatud viited reitingutele ja finantsasutuste lepingujärgne liigne tuginemine reitingutele.

Riigireitingute võimalik mõju läheb märksa kaugemale vahetust mõjust reitingu saanud riikide võlakirjadele ja võib kaasa tuua negatiivse mõju ülekandumise turgude ja isegi riikide vahel, kellel on märkimisväärsed majandussidemed (nn nakkusefekt). Seda mõju tugevdavad riigireitingute ja kõnealuste riikides tegutsevate üksuste reitingute vastastikused seosed. Need seosed tulenevad reitinguagentuuride kasutatavatest metoodikatest, mis sageli piiravad teatavas jurisdiktsioonis mis tahes finantsinstrumendi kõige soodsama reitingu riigireitinguga (sageli nimetatakse riigireitingust tulenevaks ülempiiriks). Seetõttu kaasneb riigireitingu alandamisega sageli ka muude asjaomase riigi jurisdiktsiooni alla kuuluvate finantsinstrumentide reitingu alandamine, sealhulgas äriühingute võlakirjade ja finantsinstitutsioonide reitingute alandamine.

2. Tähelepanekud riigireitingute ja ELi võlakirjaturgude kohta

ELi võlakriisi raames saadud empiirilised tõendid on näidanud, et „[...] valitsuse võlakirjade tootluse vahet on märkimisväärselt mõjutanud nii reitingud kui reitinguväljavaated, mis on eelkõige olnud olulised negatiivsete teadete puhul”. Lisaks on leidnud kinnitust, et „[…] riigireitingute alandamisega kaasneb statistiliselt ja majanduslikult märkimisväärne negatiivse mõju ülekandumine teistesse riikidesse ja teistele finantsturgudele, mis osutab, et reitinguagentuuride teated võivad mõjutada finantsstabiilsust”.

Joonisel 1 on näha, et kuni 2008. aastani olid euroala liikmesriikide reitingud keskmiselt kõrgemad kui euroalasse mittekuuluvate liikmesriikide reitingud. Euroala liikmesriikide keskmine reiting oli AA+, samas kui euroalasse mittekuuluvate liikmesriikide keskmine reiting oli A. Alles pärast finantskriisi halvenesid aastatel 2009–2010 nii euroala liikmesriikide kui ka euroalasse mittekuuluvate liikmesriikide reitingud piiratud määral ja sarnaselt keskmiselt kahe astme võrra. Alates 2011. aasta algusest alandati euroala liikmesriikide reitinguid järsult keskmiselt tasemelt AA 2011. aastal tasemele A- 2013. aastal. Pärast lähenemist 2013. aastal tasemele A- on euroala liikmesriikide keskmine reiting praeguse seisuga euroalasse mittekuuluvate liikmesriikide reitingust tugevam.

Joonis 1: Riigireitingu suundumused ELis

Allikas: Euroopa Komisjoni talituste arvutused

Joonistel 2 ja 3 on esitatud teatavate euroala ja euroalasse mittekuuluvate liikmesriikide reitingute muutus, mis toetab eespool esitatud analüüsi. Joonisel 2 on näha, et enne 2009. aastat oli teatavate euroala liikmesriikide reiting A või veelgi kõrgem. Võlakriisi ajal alanes paljude liikmesriikide reiting järsult aastatel 2010–2012 ja tõusis mõõdukalt alates 2013. aasta lõpust.