Artikli 2 sõnastust on muudetud ning see sisaldab nüüd mitmete erinevate teenuste mõisteid. Normatiivsed sätted on üle viidud artiklisse 5.

Käesolev ettepanek on kooskõlas 28. novembri 2001. aasta institutsioonidevahelise kokkuleppega, milles käsitletakse struktureeritumat lähenemisviisi õigusaktide uuesti sõnastamise tehnikale. See töötati välja teksti esialgse konsolideerimise põhjal, mida tegi arvutisüsteem Euroopa Ühenduste Ametlike Väljaannete Talituses. Kui artiklid on uuesti nummerdatud, on vana ja uue numeratsiooni vaheline vastavus esitatud uuesti sõnastatud määruse II lisas esitatud vastavustabelis.

Käesolev ettepanek soodustab ühenduse õigustiku lihtsustamist. Ettepanek on osa komisjoni käimasolevast kavast ajakohastada ja lihtsustada ühenduse õigustikku ning komisjoni õigusloomekavast ja tööprogrammist viite 2006/TREN/42 all.

Kavandatav õigusakt on määrus, sest selle eesmärk on juba määruses sisalduvate eeskirjade lihtsustamine.

Võttes arvesse asjaolu, et üksikul liikmesriigil või liikmesriikide rühmal oleks võimatu täheldatud probleeme rahuldavalt lahendada, on ühenduse meetmed vajalikud. Ettepanek on seega subsidiaarsuse põhimõttega kooskõlas.

–lihtsam ja kiirem lubade andmise kord rahvusvaheliste regulaarvedude puhul: teatavad keeldumispõhjendused, mis on ette nähtud praegu kehtiva lubade andmise korraga on aegunud ning need tuleks välja jätta. Seepärast tuleks luba välja anda juhul, kui taotleja puhul ei esine selgelt määratletuid põhjendusi sellest keeldumiseks. Kehtima jääks üksnes üks asjaomase turuga seotud keeldumispõhjendus, mis hõlmab nimelt seda, kui taotletav teenus mõjutaks suuresti teise samasuguse teenuse elujõulisust, mida osutatakse avaliku teenindamise kohustuse raames asjaomastes piirkondades;

Kõnealuseid aspekte arvesse võttes keskendutakse käesolevas ettepanekus 3. valikuvõimalusele, milleks on „ühtlustamine”. Käesolevale ettepanekule on lisatud mõju analüüsi kokkuvõte ning selle täielik aruanne. Mõju analüüsist ilmneb, et käesolev määrus koos kahe teise samaaegselt kavandatava määrusega (kaubaveo kohta ning tegevusalale lubamise kohta) aitaks vähendada konkurentsimoonutusi, täiustaks sotsiaal- ja liiklusohutuseeskirjade järgimist ning annaks liikmesriikidele võimaluse vähendada halduskulusid suurusjärgus ligikaudu 190 miljonit eurot aastas.

4.„kõrgemaid kvaliteedinõudeid” hõlmava valikuvõimalusega tõstetaks veelgi asjaomase sektori keskmist kutsekvalifikatsiooni ning täiustataks selle finantssuutlikkust. Pikemas perspektiivis julgustaks see ettevõtjaid oma tegevust tõhusamaks muutma, mis oleks kasulik kogu majandusele. Lühemas perspektiivis kaasnevad sellega täiendavad halduskulud, mis tooksid kahju väga väikestele ning iseseisvatele ettevõtjatele. Kõnealune poliitiline valikuvõimalus on vastuolulisem;

Mõju hindamise aluseks olid mitmed aastatel 2004–2006 läbiviidud uuringud. See oli väliskonsultandiga sõlmitud lepingu tulemus. Lepingu sõlmimise käigus esitati pidevalt mõju hindamise kohast tagasisidet, et tagada, et kavandatava uuesti sõnastatud õigusakti puhul võetaks arvesse mõju hindamise tulemusi. Kohaldatud on proportsionaalse analüüsi põhimõtet ning kõnealune analüüs on keskendunud mõju ja selle jaotumise kõige tähtsamatele vormidele.

–mitmed sidusrühmad olid arvamusel, et tuleks lihtsustada korda, mis on seotud lubade andmisega rahvusvahelisteks reisijate regulaarvedudeks ning mis on siiani endaga kaasa toonud mittevajaliku bürokraatia. Samuti tehti ettepanek, et lihtsustada tuleks korda, mis on seotud piirüleste piirkondlike või kohalike teenustega;

–kauba- ja reisijatevedu maanteel peaks jätkuvalt reguleerima kahe eraldi eeskirjaga. Need on kaks eri veoliiki ning sidusrühmade arvates ei ole need piisavalt sarnased, et käsitleda neid ühes tekstis;

Käesolev ettepanek kuulub programmi „parem õigusloome” raamesse ning see on kooskõlas komisjoni võetud kohustusega lihtsustada ja ajakohastada ühenduse õigustikku. Erilist tähelepanu on pööratud lihtsustamisele ja avalikke teenuseid käsitlevate ning muude autovedusid hõlmavate eeskirjade paremale ühtlustamisele, eelkõige määrusele (EMÜ) nr 881/92 ja määrusele (EMÜ) nr 3118/93 riigisisesele autoveoturule juurdepääsu kohta ning direktiivile 96/26/EÜ, milles on sätestatud põhitingimused, mis tuleb tegevusalale lubamiseks täita ja nende täitmise järelevalve.

–ilmneb, et liikmesriikidevaheline teabevahetus ei ole tõhus, kuigi see on juba ette nähtud praegu kehtivate eeskirjadega. Selle tulemusena ei kaasne nendele ettevõtjatele, kes osutavad teenuseid muu liikmesriigi kui nende asukohaliikmesriigi territooriumil, peaaegu mingisuguseid halduskaristusi, mis võib omakorda moonutada konkurentsi teiste ettevõtjate ning nende ettevõtjate vahel, kes asjaomaste eeskirjade järgimisse piisavalt ei panusta;

Komisjon teatas oma 2006. aasta õigusloomekava raames kavatsusest kõnealuseid eeskirju üksikasjalikumalt uurida ning vajaduse korral muuta need lihtsamaks ja selgemaks. Pärast avalikku arutelu ja mõju hindamist on ilmnenud, et selguse puudumine kehtivate sätete puhul või nende keerukus muudavad jõustamise raskeks ning need sisaldavad mittevajalikku halduskoormust järgmistes valdkondades:

Määrusega (EMÜ) nr 684/92 avati juurdepääs bussidega toimuvale rahvusvahelisele reisijateveole, samas kui määruses (EÜ) nr 12/98 on sätestatud tingimused, mille kohaselt mitteresidendist vedajad võivad osutada teenuseid liikmesriigis. Vedajatel on selline juurdepääs, kui nad omavad ühenduse litsentsi, mis antakse välja üksnes siis, kui nende asukoht on liikmesriigis ning kui nad vastavad miinimumnõuetele, mis on seotud hea maine, finantsolukorra ja ametialase suutlikkusega vastavalt direktiivile 96/26/EÜ.

Kõnealused eeskirjad tuleks nüüd ühtlustada uue õigusraamistikuga, mille aluseks on Euroopa Parlamendi ja nõukogu peatselt vastuvõetav määrus reisijateveoteenuse osutamise kohta raudteel ja maanteel. Samuti tuleks kõnealuseid eeskirju muuta selgemaks ning mõnel juhul lihtsamaks, sest kogemustest on ilmnenud, et teatavate õigusnormidega kaasneb mittevajalik halduskoormus.

Ühenduse litsents ja tõestatud koopiad

Artiklis 4 esitatakse uued sätted, millega standarditakse ühenduse litsentsi ja tõestatud koopiaid, mille näidised on esitatud I lisas.

Turulepääs

Artiklis 5 täpsustatakse tingimused, mille alusel võib erinevaid teenuseid pakkuda. Seda täiendavad varem artiklis 2 esitatud normatiivsed sätted.

Lubade andmise kord rahvusvaheliste regulaarvedude puhul

Artikliga 8 nähakse ette sujuvam ja lihtsustatum lubade andmise kord võrreldes sellega, mis on sätestatud määruses (EMÜ) nr 684/92. Kui taotleja puhul ei kehti ükski kolmest põhjendusest, antakse edaspidi luba välja. Kehtima jääks üksnes üks asjaomase turuga seotud keeldumispõhjendus, mis hõlmab nimelt seda, kui taotletav teenus mõjutaks suuresti teise samasuguse teenuse elujõulisust, mida osutatakse avaliku teenindamise kohustuse raames asjaomastes piirkondades. Transiidiriike, s.t neid liikmesriike, keda asjaomane teenus ei mõjuta, sest reisijad ei võeta peale ega panda maha, ei kuulata enam ära, kuid neid teavitatakse kõnealust teenust hõlmava loa andmisest.

Kui lubade andmisega tegelev asutus ei ole võimeline otsust langetama, on võimalik kõnealune juhtum suunata komisjonile otsustamiseks. On ilmnenud, et määrusega (EMÜ) nr 684/92 komisjoni jaoks ettenähtud kümnenädalane tähtaeg on liiga lühike. Seda tuleks pikendada nelja kuuni, et võimaldada komisjonil leida põhjendatud lahendus.

Kabotaaž

Kabotaažieeskirjad, milles käsitletakse reisijatevedu maanteel, jäävad põhimõtteliselt samaks. Need olid varem sätestatud määruses (EÜ) nr 12/98.

Määruse (EÜ) nr 12/98 artikli 9 sätet, mis hõlmab tõsiste häirete korral veonduse siseturul võetavaid ohutusmeetmeid, ei võeta üle uude uuesti sõnastatud määrusesse. Kõnealust sätet ei ole pärast riiklike kabotaažiturgude avamist kunagi kasutatud ning seega võib seda käsitada tarbetuna.

Liikmesriikidevaheline koostöö

Kuigi kehtivate määrustega on juba ette nähtud liikmesriikide vastastikune abistamine, on tegelikkus näidanud, et asjaomast koostööd ei arendatud kunagi täielikult välja. Väljaspool vedaja asukohaliikmesriiki toimepandud rikkumistest teatas liikmesriik, kus rikkumine toimus, üksnes üksikjuhtudel ning tavaliselt ei kaasnenud sellega vedaja asukohaliikmesriigi kehtestatavat karistust.

Selleks et tugevdada ja hõlbustada riiklike asutuste vahelist teabevahetust, kohustatakse artikliga 20 liikmesriike vahetama teavet riiklike kontaktpunktide kaudu, mis luuakse määruse (autoveo-ettevõtja tegevusalale lubamise kohta) alusel. Need on määratud haldusorganid või -asutused, kes vastutavad teabevahetuse toimumise eest teiste liikmesriikide vastavate organite ja asutustega. Samuti on artiklis 24 sätestatud, et liikmesriigid kannavad oma riiklikku autoveo-ettevõtjate registrisse kõik tõsised rikkumised ja korduvad pisirikkumised, mille on toime pannud nende vedajad ning millega on kaasnenud karistus.

Ühenduse litsentsi kehtetuks tunnistamine ja teabevahetus

On olemas kaks lähenemisviisi, mille abil liikmesriigid saavad praegust järelevalve- ja kontrollisüsteemi ühtlustada. Esimene on anda liikmesriigile sellised volitused, et ta saaks kohaldada hoiatavaid karistusi tema territooriumi läbivate mitteresidendist vedajate suhtes, näiteks vähendades ühenduse litsentsi vastastikuse tunnustamise tähtsust. Kõnealuse valikuvõimalusega võib kaasneda kontrolliasutuste diskrimineeriv käitumine ning see ei pruugi olla kooskõlas liikumisvabaduse põhimõttega. Teine lähenemisviis on suurendada nende riiklike asutuste võimu ja vahendeid, kelle ülesandeks on ühenduse litsentsi andmine ja selle kehtetuks tunnistamine. Käesolev ettepanek (koos direktiivi 96/26/EÜ uuesti sõnastatud versiooniga) hõlmab viimast lähenemisviisi.

Sellest tulenevalt, kui vedaja paneb toime autoveoalaste ühenduse õigusaktide tõsise rikkumise või korduvad pisirikkumised, kehtestatakse artikliga 22 vedaja asukohaliikmesriigi pädevale asutusele kohustus anda välja hoiatus. Kõnealust kohustust kohaldatakse ka juhul, kui vedaja pani sellise rikkumise toime teises liikmesriigis. Lisaks sellele täpsustatakse artikli 22 lõikes 1 neid karistusi, mida liikmesriik võib tema territooriumil asutatud vedaja suhtes kohaldada, milleks on eelkõige ühenduse litsentsi või selle tõestatud koopiate (ajutine või osaline) kehtetuks tunnistamine. Selgitatakse, et liikmesriik võib karistusena kohaldada ka vedaja veokorraldaja suhtes ajutist või alalist tegutsemiskeeldu.

Artikliga 23 kehtestatakse uus kord, mida peab järgima liikmesriik, kes tuvastab mitteresidendist vedaja toimepandud rikkumise. Kõnealusel liikmesriigil on aega üks kuu, et edastada teave vastavalt minimaalsele standardvormile. Ta võib asukohaliikmesriigilt paluda halduskaristuste kohaldamist. Asjaomase vedaja asukohaliikmesriigil on aega kolm kuud, et teavitada teist liikmesriiki järelmeetmete võtmisest.

Sätted liikmesriikide aruandluskohustuse kohta on nüüd koondatud ühte artiklisse, milleks on artikkel 28.

Muutmata sätted

Järgmised sätted jäävad põhimõtteliselt samaks, kuid neid on siiski teataval määral tehniliselt kohandatud: