[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 25.7.2005

KOM(2005) 331 lõplik

.

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE

Liikmesriikidele asutamislepingu artikli 119 kohaselt antava keskmisetähtajaga rahalise abi jaoks loodud süsteemi läbivaatamine

.

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE

Liikmesriikidele asutamislepingu artikli 119 kohaselt antava keskmise tähtajaga rahalise abi jaoks loodud süsteemi läbivaatamine

TAUST

Asutamislepingu artikli 119 kohaselt on olemas ühenduse keskmise tähtajaga rahalise abi andmise süsteem liikmesriikidele, kes ei ole eurot kasutusele võtnud ning kes on raskustes või kellel on tõsine oht sattuda raskustesse seoses maksebilansi jooksevkonto või kapitalikontoga. Kõnealune süsteem on reguleeritud nõukogu 18. veebruari 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 332/2002 (edaspidi „määrus”).[1] Määruses on sätestatud, et nõukogu peab iga kolme aasta järel kontrollima, mil määral süsteem rahuldab oma põhimõtte, korra ja tagasimaksmata laenude suhtes kehtestatud ülemmäärade poolest vajadusi, mis viisid selle loomiseni. Nõukogu kontroll tuleb läbi viia komisjoni aruande alusel ning pärast majandus- ja rahanduskomitee arvamuse saamist. Seoses kolme aasta möödumisega määruse vastuvõtmisest on komisjon koostanud käesoleva teatise nõukogule esitatava aruandena süsteemi toimimise kohta.

SÜSTEEMI PÕHIJOONED

Süsteem kavandati selleks, et oleks võimalik õigeaegselt anda märkimisväärset rahalist abi. Abi saav liikmesriik peaks abi saama piisavalt aegsasti, et oleks võimalik võtta majanduspoliitilisi meetmeid tõsise maksebilansikriisi vältimiseks ja lähenemispüüdluste toetamiseks. Sel viisil aitab abi saamine – koos rahalise abiga seotud majanduslike tingimustega – suurendada finantsturgude usaldust toetust saava liikmesriigi suutlikkuse vastu taastada tasakaalustatud maksebilansi olukord.[2]

Süsteemi võib võtta kasutusele nõukogu, tehes seda komisjoni algatusel (vastavalt artiklile 119) kooskõlas ühenduselt rahastamist taotleva liikmesriigiga või vastava liikmesriigi otsese taotluse alusel. Pärast süsteemi rakendamist tutvub nõukogu abi taotleva liikmesriigi olukorraga ja otsustab a) laenu või mõne muu sobiva rahastamisvahendi andmise, selle summa ja keskmise tähtaja; b) keskmise tähtajaga rahalise abiga seotud majanduspoliitilised tingimused tasakaalustatud maksebilansi olukorra taastamiseks ja c) üksikasjad laenu või rahastamisvahendi kohta, mis tavaliselt makstakse välja või eraldatakse järjestikuste osamaksetena. Nõukogu otsused abi andmiseks süsteemi raames võetakse vastu kvalifitseeritud häälteenamusega ja komisjoni ettepanekul, mis tehakse pärast konsulteerimist majandus- ja rahanduskomiteega.

Komisjon kontrollib koostöös majandus- ja rahanduskomiteega korrapäraste ajavahemike järel, kas abi saava liikmesriigi majanduspoliitika on kooskõlas kohustustega, mis on sätestatud kohandusprogrammis, või teiste tingimustega. Liikmesriik tagab, et komisjonil oleks juurdepääs kogu vajalikule teabele ja edasiste osamaksete väljamaksmine sõltub kontrollimise tulemustest. Kui abi saav liikmesriik esitab vastava taotluse, siis võib ette näha laenu varasema tagasimaksmise võimaluse. Kui rahalise abi andmise jooksul kehtestatakse või taaskehtestatakse kapitali liikumise piirangud (EÜ asutamislepingu artikkel 120), vaadatakse rahalist abi reguleerivad tingimused ja selle andmise kord uuesti läbi.

LAENUDE RAHASTAMINE SÜSTEEMI RAAMES

Keskmise tähtajaga rahalise abi süsteemi kohaselt liikmesriikidele antavate laenude põhisumma on praegu maksimaalselt 12 miljardit eurot. Komisjonil on õigus võtta Euroopa Ühenduse nimel kuni kõnealuse ülemmäärani laenu kas kapitaliturgudelt või rahaasutustelt. Laenutehingud sooritatakse eurodes ning nendes kasutatakse sama väärtuspäeva ja nendega ei tohi ühenduse jaoks kaasneda tähtaegade muutumist, mis tahes valuuta- või intressimäärariski ega ühtki muud kommertsriski. Euroopa Keskpank teeb vajalikud korraldused laenude haldamiseks.[3] Nõukogu teeb otsuse keskmise tähtajaga abi täieliku või osalise rahastamise kohta koos liikmesriikidega.

Võlgnik-liikmesriigi taotlusel ja kui asjaolud võimaldavad laenude intressimäära parandamist, võib komisjon täielikult või osaliselt oma esialgse laenu refinantseerida või muuta vastavaid finantstingimusi. Nimetatud toimingud ei pruugi põhjustada laenu keskmise kestuse pikenemist ega laekumata põhisumma suurenemist. Tehingute sõlmimisel ja teostamisel tekkinud kulud kannab abi saav liikmesriik. Majandus- ja rahanduskomiteed tuleb teavitada kõnealustest tehingutest. Keskmise tähtajaga rahalise abina antud laene võib kasutada Euroopa Keskpanga (EKP) poolt väga lühikese tähtajaga rahastamisvahendist antava lühikese tähtajaga rahalise toetuse konsolideerimiseks.

PÕHIMÕTTE HINDAMINE JA SÜSTEEMI KOHASELT ANTUD TAGASIMAKSMATA LAENUDE ÜLEMMÄÄR

Pärast määruse vastuvõtmist ei ole süsteemi kunagi kasutatud.[4] Ühtegi abikõlblikku liikmesriiki ei ole kõnealusel ajavahemikul tabanud või ähvardanud maksebilansiraskused. Sellest tulenevalt ei ole süsteemi põhimõtte, korra ja tagasimaksmata laenude ülemmäära asjakohasust ühenduse rahastamist vajavates liikmesriikides kontrollitud.

Vaatamata sellele, et vajadus keskmise tähtajaga rahalise abi järele ei ole pärast määruse vastuvõtmist suurenenud, kehtivad süsteemi põhimõte ja alused ka edaspidi. Euroopa Liidu laienemine 1. mail 2004 suurendas abikõlblike liikmesriikide arvu kolmelt kolmeteistkümneni. Nendel liikmesriikidel on õigus taotleda ühenduselt maksebilansiraskuste tekkides keskmise tähtajaga rahalise abi seni, kuni nad euro kasutusele võtavad. Süsteemi kohaselt antud tagasimaksmata laenude praegu kehtiv ülemmäär 12 miljardit eurot kehtestati nõukogu otsusega, arvestades tulevasi laienemisi.[5] Vaatamata sellele, et kehtiv ülemmäär tähendab 1988. aasta määruses sätestatud 16 miljardi euro suuruse ülemmäära vähendamist, usub komisjon, et see on piisav, et rahuldada mitmete liikmesriikide samaaegseid vajadusi. Sellega seoses ei kavandata praegu muuta süsteemi põhimõtet, süsteemi kasutamise korda või tagasimaksmata laenude ülemmäära.

ÜHENDUSE KESKMISE TÄHTAJAGA LAENUPROGRAMMI (EUROPEAN MEDIUM-TERM NOTE, EMTN) AJAKOHASTAMINE

Selleks, et ühendus saaks õigeaegselt anda keskmise tähtajaga rahalist abi, on süsteemi reguleerivas määruses sätestatud, et selleks peab olema kindlaks määratud nõuetekohane kord ja vastavad vahendid. Sellega seoses tuleks mainida, et komisjon on ajakohastanud oma raamkokkuleppe – keskmise tähtajaga laenuprogrammi – võlakirjade emiteerimiseks. Ajakohastatud raamistikuga seonduvad dokumendid on viidud vastavusse finantsturgude suhtes kehtivate nõuetega. Lisaks sellele võimaldab ajakohastatud, keskmise tähtajaga laenuprogramm komisjonil väljastada ühenduse ja/või Euratomi nimel kohe laene, mille põhisumma on kuni 4 miljardit eurot ning mille laenutähtaeg on rahastatava projekti vajadustest sõltuvalt kolm kuud kuni 30 aastat.[6] Programm põhineb lühiajalise rahastamisvajaduse realistlikul hinnangul ja programmi mahtu on võimalik vajaduse korral komisjoni algatusel kiiresti suurendada.

Keskmise tähtajaga laenuprogramm ei ole ainult keskmise tähtajaga rahalise abi andmiseks. Selle programmi raames rahastatakse ka kompensatsioonilaene, mida (i) EL annab rahalise abina kolmandatele riikidele, mis on tõsistes rahalistes raskustes; ja (ii) EURATOM võib anda liikmesriikidele, teatavatele Kesk- ja Ida-Euroopa riikidele ning SRÜ-le, et aidata parandada tuumaelektrijaamade turvalisust. 2005 aasta juuni seisuga on uue programmi raames sooritatud tehingute summa kokku 1,66 miljardit eurot.

Keskmise tähtajaga laenuprogrammi ajakohastamisega seoses on majandus- ja rahanduskomitees septembris 2003 sõlmitud kokkuleppest lähtuvalt dokumentidesse võetud ühise tegutsemise nõuded ( collective action clauses ). Ühise tegutsemise nõuded on koostatud, et suurendada võlakirjade omanike õigusi. Ühise tegutsemise nõuete lisamine keskmise tähtajaga laenuprogrammi dokumentidesse on kooskõlas liikmesriikide ja komisjoni

avaldusega, milles väljendatakse soovi anda eeskuju, lisades ühise tegutsemise nõuded oma rahvusvaheliste võlakirjalaenude tingimustesse, et toetada rahvusvahelisi jõupingutusi korrapäraste ümberkorralduste tegemiseks riigi laenukriisi korral.[7]

JÄRELDUS

Käesolev teatis on esimene nõukogule esitatav ja nõukogu vastavas määruses ettenähtud kolme aasta aruanne ühenduse süsteemi raames antava keskmise tähtajaga rahalise abi põhimõtte, korra ja tagasimaksmata laenude ülemmäära kohta. Läbivaatamisetapil ei ole ükski abikõlblik liikmesriik süsteemi kasutanud ning seetõttu ei ole süsteemi raames väljastatavate laenude andmise põhimõtet, korda ja ülemmäära veel kontrollitud. Komisjon usub siiski, et süsteem vastab ka edaspidi abikõlblike liikmesriikide vajadustele ja ei kavanda praegu seda süsteemi muuta.

[1] Euroopa Ühenduste Teataja L 53, 23.2.2002, parandus: Euroopa Ühenduste Teataja L 349,24.12.2002. 2002. aasta määrus asendas nõukogu määruse (EÜ) nr 1969/88.

[2] Liikmesriik, kes kaasab ühenduseväliseid rahastamisallikaid, mille suhtes kehtivad majanduspoliitilised tingimused, peab eelnevalt nõu pidama komisjoni ja teiste liikmesriikidega, et uurida ühenduse keskmise tähtajaga rahalise abi süsteemi pakutavaid võimalusi. Need arutelud tuleb pidada majandus- ja rahanduskomitee töö raames.

[3] Euroopa Keskpanga 7. novembri 2003. aasta otsus EKP/2003/14 Euroopa Ühenduse laenusaamise ja laenuandmise toimingute haldamise kohta keskmise tähtajaga rahalise abi süsteemis (Euroopa Liidu Teataja L 297, 15.11.2003).

[4] Viimati võttis nõukogu vastu otsuse süsteemi kasutuselevõtu kohta eelmise määruse alusel jaanuaris 1993, kui Itaalia sai nelja osamaksena laenu 8 miljardit eurot. Välja maksti ainult kaks esimest osamakset suurusega 2 miljardit eurot, sest Itaalia maksebilansi olukord paranes ja ülejäänud osamaksete väljamaksmine ei olnud vajalik.

[5] Kui nõukogu 18. veebruari 2002. aasta määruse nr 332/2002 vastu võttis, kuulusid lisaks kümnele uuele liikmesriigile ühinejariikide hulka Bulgaaria ja Rumeenia.

[6] Uus programm asendab programmi, mida esmakordselt tutvustati 1994 ja ajakohastati 1999 ning mille raames antavate laenude piirsumma oli 2 miljardit eurot. Programmi rakendavad Goldman Sachs ja Deutsche Bank, kes vastutavad võlakirjade paigutamise eest Euroopa ja rahvusvaheliste investorite juures.

[7] Seoses rahvusvaheliste jõupingutustega korrapäraste ümberkorralduste soodustamiseks riigi laenukriisi korral on ELi liikmesriigid leppinud kokku anda eeskuju, lisades võlakirjalaenude tingimustesse ühise tegutsemise nõuded. Täpsemalt: majandus- ja rahandusministrite nõukogu eesistuja teatas rahvusvahelise rahandus- ja finantskomitee kohtumisel aprillis 2003, et „EL kasutab kuni selle aasta lõpuni keskvalitsuse võlakirjade puhul, mis väljastatakse välismaal ja/või välismaa seaduse kohaselt,G-10 väljatöötatud raamistikul põhinevaid lepingusätteid, tehes seda vajaduse korral kooskõlas kohaldatava õigusega ja vastavalt kohalikele õiguslikele tavadele. Edaspidi ei väljasta ELi liikmesriigid selliseid võlakirju ilma ühise tegutsemise nõudeid järgimata. Majandus- ja rahaküsimuste volinik teatas, et ühise tegutsemise nõuded lisatakse ka ühenduse laenutegevust käsitlevatesse dokumentidesse.