KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Esimene aruanne direktiivi 2010/13/EL artiklite 13, 16 ja 17 kohaldamise kohta aastatel 2009–2010 Euroopa päritolu teoste edendamine ELi kavakohastes ja tellitavates audiovisuaalmeedia teenustes

I SISSEJUHATUS

Käesolev, kahest osast koosnev aruanne on koostatud direktiivi 2010/13/EL (edaspidi „audiovisuaalmeedia teenuste direktiiv”)[1] artikli 13 lõike 3 ja artikli 16 lõike 3 kohaselt.

See on komisjoni esimene aruanne artikli 13 (milles käsitletakse Euroopa päritolu teoste edendamist ELi tellitavates teenustes) kohaldamise kohta alates audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi vastuvõtmisest ning see hõlmab aastaid 2009–2010. Artikli 13 kohaselt põhineb aruanne andmetel, mille liikmesriigid pidid esitama 2011. aasta detsembriks, ja 2011. aastal teostatud sõltumatul uuringul[2] (edaspidi „uuring”). Järgmine aruanne artikli 13 kohaldamise kohta tuleb esitada nelja aasta pärast.

Käesolev dokument sisaldab ühtlasi aruannet selle kohta, kuidas on kohaldatud audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi artikleid 16 ja 17[3] Euroopa päritolu ja sõltumatute tootjate audiovisuaalteoste edendamisel aastatel 2009–2010. Nimetatud aruanne esitatakse iga kahe aasta tagant.

Erinevalt direktiivi 89/552/EMÜ (piirideta televisiooni direktiiv)[4] endisi artikleid 4 ja 5 käsitlevatest eelmistest aruannetest ei hõlma käesolev aruanne EMP riike,[5] kuna audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi ülevõtmisega EMP õigustikku on viivitatud. Seetõttu ei palutud nimetatud riikidel käesoleva aruande jaoks andmeid esitada.

II ARUANDED

1. KOMISJONI ARUANNE ARTIKLI 13 KOHALDAMISE KOHTA

1.1. Üldised märkused

Direktiivi 89/552/EMÜ läbivaatamisega audiovisuaalmeedia teenuste lähenemise arvesse võtmiseks laiendati selle reguleerimisala ka tellitavatele (mittelineaarsetele) teenustele. Audiovisuaalmeedia teenuste direktiivis on sätestatud, et tellitavate teenustega edendatakse ka Euroopa päritolu teoseid ja kultuurilist mitmekesisust. Nii nagu artiklid 16 ja 17, on ka artikkel 13 kavandatud nii majandusliku kui ka kultuurialase eesmärgi saavutamiseks, püüdes tugevdada Euroopa audiovisuaaltööstust. Liikmesriigid peavad tagama, et nende jurisdiktsiooni kuuluvad tellitavad teenused edendavad võimaluse korral asjakohaste vahenditega Euroopa päritolu teoste tootmist ja nende kättesaadavust. Võttes arvesse tellitavate teenuste tärkavat ja spetsiifilist olemust, on artikkel 13 paindlik Euroopa päritolu teoste edendamisel kasutatavate meetodite osas. Artikli 13 lõikes 1 on esitatud näited kõnealuse edendamise vahendite kohta: rahaline toetus Euroopa päritolu teoste tootmiseks ja neid teoseid käsitlevate õiguste omandamiseks või hoolitsemine Euroopa päritolu teoste osakaalu ja/või nende esiletoomise eest tellitava audiovisuaalmeedia teenuse osutajate pakutavates programmikataloogides.

Euroopa päritolu programmi edendamine ja kättesaadavus on teemad, mida on tõstatatud ühendatud seadmete ja lähenemisprotsessi esilekerkimise raames. Audiovisuaalset infosisu on juba aastaid interneti kaudu levitatud ja tarbitud. See võib hõlmata infosisu, mis jõuab tarbijateni väljaspool kaabellevioperaatorite, internetiteenuse osutajate või ringhäälinguorganisatsioonide mõjuala. Nüüd, mil müügil on internetti ühendatavad telerid ja lisaseadmed (nn netikarbid) ning üha rohkem kasutatakse tahvelarvuteid ja nutitelefone, on lähenemine igapäevaelu pidevalt kasvav osa.

1.1.1. Artikkel 13 seoses Euroopa tellitavate audiovisuaalmeedia teenuste sektoriga

Tellitavate teenuste turu areng oli ELis vaatlusperioodil väga ebaühtlane.

Eespool mainitud uuringu kohaselt oli tellitavaid teenuseid 2009. aastal 435[6]. Üle neljandiku neist moodustasid järelvaatamise võimalusega TV-teenused ja peamine edastamissüsteem oli internet, millele järgnes IP-televisioon. 2009. aastal pakuti kõige rohkem tellitavaid teenuseid Prantsusmaal (73 teenust), Ühendkuningriigis oli selliseid teenuseid 66 ja Saksamaal 47. Enamikus liikmesriikides jäi tellitavate teenuste arv 10 ja 20 vahele. Suurem osa neist olid kättesaadavad vabalt, ilma lepingut sõlmimata. Enamasti rahastati neid reklaamituludest või riiklikest vahenditest.

Nagu on selgitatud punktis 1.1.2, ei sisaldanud kõikide riikide aruanded teavet tellitavate teenuste kohta. Nimetatud andmeid sisaldavast 14 riiklikust aruandest nähtub, et turg areneb väga erinevalt. Viis liikmesriiki[7] teatasid rohkem kui kümnest tellitavast teenusest 2010. aastal. Nimetatud teenuseid oli kõige rohkem Ühendkuningriigis (82) ja Slovakkias (36) ning kõige vähem Iirimaal ja Hispaanias (3), Belgia prantsuskeelses kogukonnas (2) ning Austrias (1). Küprosel ei pakutud tellitavaid teenuseid.

Ka tellitavate teenuste jaotus[8] erineb liikmesriigiti suurel määral ja on keeruline kindlaks teha, millist teenuseliiki eelistatakse: kuues liikmesriigis[9] osutati peamiselt nõudevideoteenuseid, millele oli üldjuhul tingimusjuurdepääs; veel kuues liikmesriigis[10] osutati peamiselt vabalt kättesaadavaid järelvaatamise võimalusega TV-teenuseid, ühes liikmesriigis[11] oli tasuta kättesaadav järelvaatamise võimalusega teenuste ja segateenuste kombinatsioon ning ühes liikmesriigis[12] osutati peamiselt segateenuseid.

Uuringust ja riikide aruannetest nähtuvad mõningad erinevused teatavates liikmesriikides osutatavate tellitavate teenuste arvu osas. See võib tuleneda erinevustest arvessevõetavate teenuseliikide tõlgendamisel. Audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi artikli 1 lõike 1 punktis g esitatud määratluse kohaselt ei pea teavitama teenustest, mis pakuvad audiovisuaalset infosisu üksnes kõrvaltootena. Seevastu järelvaatamise võimalusega TV-teenused on tellitavad teenused ja nende kohta tuleb esitada aruanne, välja arvatud juhul, kui nende pakutavad saated on televisioonis edastatavatega identsed[13]. Kuigi artikli 13 sõnastuses ei osutata otseselt tellitavate teenuste pakutava infosisu liigile, on artikli 13 eesmärk sama mis audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi artiklitel 16 ja 17. Seepärast tuleks artikli 13 kohaldamist käsitlevatest riikide aruannetest välja jätta üksnes uudiseid, sporti, mänge või ärilisi teadaandeid pakkuvad tellitavad teenused. Samuti tuleks Euroopa päritolu teoste osakaal arvutada võimaluse korral üksnes arvessevõetavate tundide osakaaluna[14].

1.1.2. Komisjoni rakendatav metoodika

2011. aastal teostatud uuringu eesmärk oli analüüsida artikli 13 kohaldamise hetkeolukorda ELi liikmesriikides 2010. aasta lõpus ja ELi mittelineaarsete teenuste sisu. Samuti oli selle eesmärk anda komisjonile vajalikku teavet, et kehtestada tulemuslikkuse näitajad artikli 13 kohaldamise kohta.

Uuringu lähtepunktiks võeti direktiivi artikli 13 lõikes 1 esitatud kolm näidet Euroopa päritolu teoste edendamise kohta mittelineaarsete teenuste puhul ning vaadeldi järelevalveviise ja nende teostatavust.

Selle põhjal tegi komisjon kindlaks rea näitajaid, mis määratleti riikide ametiasutustele saadetud küsimustikes. Eri võimalusi mainiti eelkõige seoses esiletoomisega: teoste kirjeldus, sealhulgas päritoluriik, teoste hankimine päritoluriigi põhjal, vahendid Euroopa päritolu teoste soovitamiseks, teenuse osad, mis on suunatud Euroopa päritolu teostele, Euroopa päritolu teoseid tutvustavad filmiklipid või nimetatud teoste müügiedendusmeetmed. Tulevastes aruannetes võib osutuda vajalikuks kõnealuseid näitajaid täpsustada.

1.1.3. Liikmesriikide rakendamis- ja järelevalvemeetodid

a) Riikide õigusaktide praegune olukord

Artikli 13 kohaldamist käsitleva uuringu tulemused

2010. aasta lõpuks olid 14 liikmesriiki võtnud üle audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi sõnastuse, kehtestamata selgesõnalisi kohustusi tellitavate teenuste osutajate suhtes. Teatavatel juhtudel on riikide reguleerivate asutuste ülesanne täpsustada hiljem Euroopa teoste edendamise asjakohased meetodid.

Järelevalvega seoses nähtub uuringust, et enamik liikmesriike usaldab tellitavate teenuste osutajate esitatud teavet seda kontrollimata. Sõltumatut järelevalvet teostatakse ainult kahes liikmesriigis ja tellitavate teenuste osutajate esitatud teavet kontrollitakse veel neljas liikmesriigis.

Riikide aruanded

Üheksa riigi aruandes puudus igasugune teave, kuna audiovisuaalmeedia direktiiv oli üle võetud hilinenult või oli direktiivi rakendamisega seotud siseriiklik õigusakt liiga hilja jõustatud. Viis liikmesriiki teatasid, et neil ei olnud vaatlusperioodil registreeritud[15] ega tunnustatud[16] tellitavaid teenuseid.

Direktiivi rakendanud (st kehtestanud kohustuse edendada tellitavate teenustega Euroopa päritolu teoseid) liikmesriikide seast ainult kuue aruandes[17] osutati, et nende õigusaktidega nähakse ette konkreetsed meetmed.

Kõnealused meetmed erinevad liikmesriigiti: Tšehhi Vabariigis, Hispaanias, Itaalias ja Austrias kohaldatakse tellitavate teenuste suhtes kohustust reserveerida teatav osa oma kataloogidest Euroopa päritolu teoste jaoks (vastavalt 10 %, 30 %, 20 % ja 50 %)[18]. Kohustusest panustada Euroopa päritolu teoste rahastamisse teatasid Belgia prantsuskeelne kogukond, Tšehhi Vabariik, Hispaania ja Itaalia (vastavalt kuni 2,2 % ning vähemalt 1 % ja 5 % käibest)[19]. Belgia prantsuskeelse kogukonna, Bulgaaria ja Austria (eraisikute tellitavate teenuste puhul) õigusaktides on sätestatud kohustus tuua Euroopa päritolu teosed kataloogides esile. Seda tehakse eelkõige reklaamtrükiste, eraldi vahelehtede, ajakirjaartiklite ja edendusprogrammide abil, aga ka Euroopa teoste asjakohase kindlaksmääramise või päritoluriigi osutamise kaudu.

b) Riikide ametiasutuste järelevalvemeetodid

Riikide ametiasutused kogusid artikli 13 kohaldamist käsitlevad andmed enamasti otse tellitavate teenuste osutajatelt, kuigi üksnes vähestes aruannetes anti selle kohta teavet.

Osa liikmesriike kirjeldasid, kuidas nad on suurendanud või kavatsevad suurendada tellitavate teenuste osutajate teadlikkust vajaduse osas registreerida teenused ja/või täita artiklis 13 sätestatud kohustust[20]. Prantsusmaa reguleeriv asutus CSA teavitas kohapealsetest kontrollidest, mis hõlmasid Euroopa päritolu teoste osakaalu ja esiletoomist kataloogides. Belgia (prantsuskeelne kogukond), kus on sätestatud üldine esiletoomise kohustus, esitas huvitava ja üksikasjaliku teabe järelevalve kohta, mida reguleeriv asutus teostas Euroopa päritolu teostele pühendatud edendamistegevuse osakaalu kindlakstegemiseks tellitavates teenustes[21].

Komisjon rõhutab tõhusa järelevalve tähtsust artikli 13 nõuetekohase kohaldamise tagamisel. Kuigi audiovisuaalmeedia teenuste direktiiv ei sisalda konkreetsete järelevalvesüsteemide loomise kohustust, palub komisjon nende riikide ametiasutustel, kes ei ole seda veel teinud, kehtestada süsteemid, millega võimaldatakse kontrollida tellitavate teenuste osutajate esitatud andmeid.

1.2. Artikli 13 kohaldamine – Tellitavad audiovisuaalmeedia teenused

Uuringu tulemused[22]

Euroopa päritolu teoste osakaal järelvaatamise võimalusega TV-teenuste hulgas oli oluliselt suurem (96,2 % tundide koguarvust) kui nõudevideoteenustega pakutavate Euroopa päritolu teoste osakaal (üksnes 45,1 % tundide koguarvust). Järelvaatamise võimalusega teenuste kataloogid on tihedalt seotud televisiooniteenustega edastatava infosisuga. Euroopa päritolu teostel olid ringhäälinguorganisatsioonide pakutavates kataloogides märkimisväärselt suurem osakaal (81,1 % tundide koguarvust) kui sõltumatute tootjate (46,7 % tundide koguarvust) ja telekommunikatsiooniettevõtjate (31,2 % tundide koguarvust) omades. Samuti olid need märgatavalt nähtavamad avalike teenuste kataloogides (99,1 % tundide koguarvust), samal ajal kui äriliste teenuste kataloogides oli nende osakaal üksnes 55,8 % tundide koguarvust. Kõige vähem olid Euroopa päritolu teosed esindatud uute teenuste[23] juures (10–20 %). Euroopa päritolu teoste osakaal arvessevõetavatest tundidest[24] (64,5 %) oli sarnane nende osakaaluga kõikides kataloogides pakutavast (65,1 %).

Riikide aruanded

Riikide aruannetes esitatud andmed ei ole täielikud ega piisavalt representatiivsed, et teha artikli 13 kohaldamise kohta usaldusväärseid järeldusi.

Kuigi teatavate riikide õigusaktid ei hõlma konkreetseid kohustusi, esitati 14 riigi aruandes eri ulatuses andmeid meetmete kohta, mida tellitavate teenuste osutajad on võtnud Euroopa päritolu teoste edendamiseks. Nimetatud aruannetest nähtus Euroopa päritolu teoste küllaltki suur osakaal kataloogides. Keskmiselt oli see osakaal 2009. aastal 40 %-st (Hispaania)[25] 88,9 %-ni (Taani) ja 2010. aastal 36,4 %-st (Portugal) 100 %-ni (Austria)[26]. Kuna aruandeid esitati vähe ja osa liikmesriike teavitas vaid üksikutest tellitavatest teenustest (kaks või kolm), ei ole mõtet arvutada ELi keskmisi väärtusi. Samuti ei ole võimalik teha usaldusväärseid järeldusi Euroopa päritolu teoste tarbimise teavitatud osakaalu ja nimetatud teoste pakkumise võrdlemise alusel. Viis liikmesriiki[27] teavitas ka Euroopa päritolu toodangule antud rahalisest toetusest ja kuue riigi aruandes[28] viidati teatavate esiletoomisega seotud vahendite kasutamisele[29].

Komisjon võib Euroopa päritolu teoste suhteliselt suure osakaaluga tellitavates teenustes vaid rahule jääda.

2. KOMISJONI ARVAMUS ARTIKLITE 16 JA 17 KOHALDAMISE KOHTA

2.1. Üldised märkused

2.1.1. Artiklid 16 ja 17 Euroopa audiovisuaalmaastikul

Euroopa audiovisuaalturg kasvas aastatel 2009–2010 jätkuvalt stabiilselt. Numbrid näitavad kanalite hulga kiiret kasvutendentsi. Euroopa Audiovisuaalsektori Vaatluskeskuse andmetel oli EL-27 riikides 2010. aasta detsembris 7 622 telekanalit, millest 3 126 olid kohalikud telekanalid. 2008. aastal oli kanaleid 6 067. Seega on kasv olnud 25,6 %, mis on suurem kui aastatel 2006–2008.

Samal ajavahemikul vähenes aruandekohustuslike kanalite[30] koguarv eelmise perioodiga võrreldes: nende arv langes seoses Euroopa päritolu teostega 1 679-lt 2008. aastal 1 313-le 2009. aastal ja 1 390-le 2010. aastal,[31] tulenedes muudatustest metoodikas, millega vabastati väga väikesed kanalid aruandluskohustusest, nagu on osutatud punktis 2.1.2.1. Kuid kasutades eelmise aruande puhul rakendatud metoodikat, st võttes arvesse aruandluskohustusest vabastatud kanaleid, nähtub numbritest, et aruandluskohustuslike kanalite arv kasvas 2008. aastast (1 679) kuni 2010. aastani (2 045) 21,8 %, mis on turul registreeritud kasvutendentsist veidi aeglasem.

2.1.2. Liikmesriikide rakendamis- ja järelevalvemeetodid

2.1.2.1. Muudatused metoodikas

Võttes arvesse väga väikese vaatajaskonnaga (alla 0,3 %) kanalite turuletulekut, otsustati anda neile võimalus taotleda individuaalset erandit artiklite 16 ja 17 kohasest aruandluskohustusest. Selliste erandite lubamise üksikasjalikud tingimused on sätestatud dokumendis „Audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi artiklite 16 ja 17 kohaldamise järelevalvet käsitlevad läbivaadatud suunised”, mis vaadatakse läbi pärast kõnealuste suuniste 2014. aastaks kavandatud esimest rakendamist[32].

Üldiselt oli kõikide aruandluskohustuslike kanalite kohta andmeid esitavate riikide aruannete arv võrreldes eelmise perioodiga suurem. 27-st aruandest 15-s esitati statistilisi andmeid Euroopa päritolu teoste osakaalu kohta kõikides kanalites 2009. ja 2010. aastal (2007. ja 2008. aastal vastavalt 12 ja 11 aruandes). Sõltumatu toodangu puhul esitati 2009. ja 2010. aastal andmeid kõikide kanalite kohta vastavalt 14 ja 15 riiklikus aruandes (11 aruandes 2007. ja 2008. aastal). Komisjon on sellise suundumusega rahul, kuna see peegeldab riikide reguleerivate asutuste teostatava järelevalve tõhustumist. Kuid seda võib vähemalt osaliselt seletada ka väga väikeste kanalite aruandluskohustusest vabastamisega, kuna sellistel kanalitel on enamasti rohkem probleeme statistiliste andmete esitamisega.

2.1.2.2. Järelevalve

Nagu eelmistes aruannetes märgitud, puudub ELis ühtne järelevalvemetoodika. Küprose pädevatel asutustel oli võimalik teostada õigusaktide kohast järelevalvet üksnes analoogtehnoloogia abil edastavate kanalite üle[33]. Kreeka ja Sloveenia teatasid raskustest kõikidelt kanalitelt andmete kogumisel[34].

Seevastu kolmes liikmesriigis täheldati järelevalve paranemist. Sloveenia reguleeriv asutus hakkas kontrollima teatavate ringhäälinguettevõtjate esitatavaid andmeid. Järelevalve paranemisena tuleb käsitada ka avalikke piirkondlikke kanaleid käsitlevate andmete lisamist Saksamaa aruandesse. Rootsi järelevalveasutuse jõupingutused suurendada ringhäälinguettevõtjate teadlikkust artiklite 16 ja 17 nõuetekohase kohaldamise tähtsusest näisid vilja kandvat, kuna Euroopa päritolu teoste osakaal, mis jäi eelmisel perioodil alla nõutava kvoodi piiri, ületas 2009. ja 2010. aastal 50 % läve.

Siiski jätkub veel arenguruumi. Komisjon rõhutab järelevalve tähtsust artiklite 16 ja 17 nõuetekohase kohaldamise tagamisel. Kuigi audiovisuaalmeedia teenuste direktiiv ei sisalda konkreetsete järelevalvesüsteemide loomise kohustust, palub komisjon nende riikide ametiasutustel, kes ei ole seda veel teinud, kehtestada süsteemid, millega võimaldatakse kontrollida ringhäälinguettevõtjate esitatud andmeid.

2.2. Artikli 16 kohaldamine – Euroopa päritolu teoste ülekaal

Kõigi aruandes kajastatud kanalite poolt EL-27 riikides Euroopa päritolu teostele eraldatud keskmine saateaeg moodustas 2009. aastal 63,8 % ja 2010. aastal 64,3 %[35]. Nagu on osutatud alljärgnevas tabelis, näitavad numbrid tõusutendentsi, mis osaliselt korvab aastatel 2006–2007 registreeritud languse.

2009–2010: 0,5-protsendipunktine kasv 2007–2010: 1,7-protsendipunktine kasv

Aastatel 2007–2010 oli kasv märkimisväärsem uutes liikmesriikides[36].

EL-15: 1,7-protsendipunktine langus (65,8 % aastal 2007 ja 64,1 % aastal 2010) EL-12: 5,9-protsendipunktine kasv (58,7 % aastal 2007 ja 64,6 % aastal 2010)

Komisjon väljendab rahulolu EL-12 riikides täheldatud edusammude üle, mis võimaldas neil EL-15 riikide saavutatud taset isegi veidi ületada.

Liikmesriigi tasandil varieerus vaatlusperioodil Euroopa päritolu teostele pühendatud keskmine saateaeg 2009. aastal 44 % (Iirimaa) ja 83 % (Ungari) vahel ning 2010. aastal 47,4 % (Sloveenia ja Ühendkuningriik) ja 81 % (Ungari) vahel. Samal ajavahemikul oli suundumus positiivne 12 liikmesriigis, negatiivne 12 liikmesriigis ja püsis muutumatuna kolmes.

Euroopa päritolu teostele igas liikmesriigis reserveeritud saateaja suundumused aastatel 2007–2010 on esitatud tabelites[37].

Euroopa päritolu teoste edendamist lineaarsetes teenustes käsitlev reegel toimib üldjuhul edukalt, kuigi sellel on piiratud mõju programmide levitamisele kogu ELis, kuna sellega ei tagata väljastpoolt oma riiki pärit Euroopa teoste levitamist. Väljastpoolt oma riiki pärit Euroopa teosed moodustavad 8,1 % arvessevõetavatest saatetundidest ning suur osa väljastpoolt Euroopat pärit teostest tuleb Ameerikast[38]. Mõned edukad audiovisuaalteosed, nagu „Borgen” või ühistoodang „Borgia” ületasid riigipiire, kuid selliseid näiteid on siiski vähe. Peamine tähtsus on Euroopa päritolu teostel, mis haaravad publikut ka piiri taga. Seda oleks võimalik saavutada näiteks selliste ühistootmise projektide abil, mis huvitavad laia Euroopa publikut.

Euroopa päritolu teoseid käsitlevatele nõuetele vastavuse ELi keskmine tase oli aruandeperioodil suhteliselt stabiilne, kuid see suurenes märkimisväärselt ajavahemikul 2007–2010, tõustes 59,6 %-lt 69,6 %-le, kusjuures märgatav kasv leidis aset EL-15 riikides (11,3 protsendipunkti).

Ühtlasi tuleb märkida, et nõuetele vastavuse tase ei peegelda mitte üksnes kanalite saavutusi Euroopa päritolu teoste osakaalu suurendamisel, vaid ka seda, kui palju on andmeid esitatud või esitamata jäetud. Vaatlusperioodil esitati andmeid varasemast edukamalt (vt punkt 2.1.2.1), millel on olnud oma osa nõuetele vastavuse taseme paranemisel.

Kolmel liikmesriigil[39] oli probleeme Euroopa päritolu teoste nõutud osakaalu saavutamisel kogu vaatlusperioodi vältel. Samal ajal suutsid kaks liikmesriiki, kus keskmine osakaal jäi eelmisel vaatlusperioodil alla 50 %, jõuda 2010. aastal Euroopa päritolu teoste nõutud osakaaluni[40]. Komisjon kutsub asjaomaseid liikmesriike üles toetama nende jurisdiktsiooni alla kuuluvate kanalite pingutusi tulemuste parandamisel või säilitamisel tulevastel aastatel.

2.3. Audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi artikli 17 kohaldamine – Sõltumatute tootjate Euroopa päritolu teosed (sõltumatu toodang) ja uued teosed

Kõigi aruandes kajastatud kanalite poolt kõigis liikmesriikides sõltumatule toodangule reserveeritud saateaja keskmine osakaal oli ELis 2009. aastal 34,1 % ja 2010. aastal 33,8 %, mis tähendab osakaalu mõningast vähenemist vaatlusperioodi jooksul.

2009–2010: 0,3-protsendipunktine langus (34,1 % aastal 2009 ja 33,8 % aastal 2010) 2007–2010: 1,5-protsendipunktine langus (35,3 % aastal 2007 ja 33,8 % aastal 2010)

Nimetatud langustendentsi tõdeti juba üheksandas aruandes[41]. Liikmesriike kutsutakse seetõttu üles mõtlema nimetatud suundumuse muutmise viiside üle.

Liikmesriikide tasandil varieerus sõltumatule toodangule pühendatud keskmine saateaeg 2009. aastal 14,5 % (Sloveenia) ja 59,7 % (Belgia) vahel ning 2010. aastal 14,8 % (Itaalia) ja 61,7 % (Belgia) vahel. Nagu ka eelmisel vaatlusperioodil, saavutasid kõik liikmesriigid sõltumatu toodangu 10 %-lise osakaalu. Üle 25 %.oli sõltumatule toodangule eraldatud arvessemineva saateaja koguhulk 2009. aastal 21 liikmesriigis ja 2010. aastal 19 liikmesriigis.

EL-12 riigid jõudsid EL-15 riikidele peaaegu järele:

EL-15: 4-protsendipunktine langus (38,5 % aastal 2007 ja 34,5 % aastal 2010) EL-12: 1,7-protsendipunktine kasv (31,2 % aastal 2007 ja 32,9 % aastal 2010)

Kuigi EL-12 riikides tehti suuremaid edusamme kui EL-15 riikides, jäi sõltumatu toodangu osakaal EL-12 riikides 2010. aastal EL-15 riikides saavutatule alla.

Sõltumatut toodangut käsitlevatele nõuetele vastavuse keskmine tase ELis on arenenud samal viisil nagu Euroopa päritolu teoste puhul: mõõdukas kasv vaatlusperioodil ja märkimisväärne kasv aastatel 2007–2010 (11,5 protsendipunkti) eelkõige EL-15 riikides (15,4 protsendipunkti).

Sõltumatute tootjate uute Euroopa päritolu teoste (uued teosed)[42] puhul näitavad ELi keskmised väärtused samuti langustendentsi:

2009–2010: 0,3-protsendipunktine langus (62,1 % aastal 2009 ja 61,8 % aastal 2010) 2007–2010: 1,2-protsendipunktine langus (63 % aastal 2007 ja 61,8 % aastal 2010)

Vaadeldes nimetatud kahte liikmesriikide rühma,[43] on aastatel 2007–2010 saavutatud tulemused järgmised:

EL-15: 0,6-protsendipunktine kasv (65,4 % aastal 2007 ja 66 % aastal 2010) EL-12: 4-protsendipunktine langus (60 % aastal 2007 ja 56 % aastal 2010)

Kuigi uute teoste osas on tulemused üldiselt rahuldavad, õhutab komisjon liikmesriike, eelkõige EL-12 riike, tegema jõupingutusi uute sõltumatute teoste edendamiseks oma riigis.

3. JÄRELDUSED

Käesolev esimene aruanne ei sisalda piisavalt andmeid, et teha järeldusi Euroopa päritolu teoste edendamise kohta tellitavate teenuste osutajate poolt (artikkel 13). Analüüsi ja võrdluse teevad keeruliseks direktiivi hilinenud ülevõtmine liikmesriikides ja tellitavate teenuste turgude äärmiselt ebaühtlane areng. Samuti on eri liikmesriikides erinevalt üle võetud artikkel 13. Mõnes liikmesriigis nähakse õigusaktidega ette konkreetsed vahendid Euroopa päritolu teoste edendamiseks, teised liikmesriigid aga ei ole täpsustanud meetmeid, mida tellitavate teenuste osutajad peaksid kohaldama. Artikli 13 lõike 3 kohaselt võtab komisjon arvesse tehnika arengut ja analüüsib nimetatud küsimusi ühendatud seadmete ja lähenemisprotsessi esilekerkimise raames. Komisjon alustab peagi liikmesriikidega arutelu artikli 13 rakendamise asjakohaste viiside üle.

Direktiivi artikli 16 osas nähtus liikmesriikide esitatud andmetest, et üldine tulemuslikkus paranes vaatlusperioodi vältel. 2010. aastal saavutatud Euroopa päritolu teoste 64,3 %-line keskmine osakaal, mis ületab märkimisväärselt artiklis 16 sätestatud osakaalu, peegeldab kõnealuse sätte üldist nõuetekohast kohaldamist kogu ELis. Siiski moodustavad suure osa Euroopa päritolu teostest omamaised teosed. Liikmesriikidel palutakse tähelepanelikult jälgida kõigi nende jurisdiktsiooni alla kuuluvate kanalite saavutusi ja julgustada nõrgemate tulemustega kanaleid saavutama Euroopa päritolu teoste nõutavat osakaalu.

Artikli 17 nõuded seoses sõltumatu toodangu edastamisega täideti 2010. aastal rahuldavalt (keskmiselt 33,8 %). Tulemused näitasid siiski langustendentsi võrrelduna 2007. aastal nii sõltumatu toodangu kui ka uute teoste osas saavutatud tasemega. Kuigi EL-12 riikides on sõltumatu toodangu osakaal suurem kui EL-15 riikides, kutsutakse kõiki liikmesriike üles jälgima, kuidas ringhäälinguettevõtjad kohaldavad artiklit 17, ning soodustama jõupingutusi, mille eesmärk on edastada arvukamalt Euroopa päritolu sõltumatut toodangut ja uusi teoseid. Nende osakaalu suurenemine aitab toetada ja tugevdada ELi sõltumatu tootmise sektorit ning edendada selle tööhõivet.

Komisjon kutsub liikmesriike üles võtma arvesse väljastpoolt oma riiki pärit Euroopa teoste vähest ringlust ja selle probleemiga võimaluse korral tegelema.

Peamiste näitajate areng aastatel 2007–2010 (EL-27)

|| || || || || || || || || ||

[1] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2010/13/EL, 10. märts 2010, audiovisuaalmeedia teenuste osutamist käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus- ja haldusnormide koordineerimise kohta (audiovisuaalmeedia teenuste direktiiv). Kõnealuse kodifitseeritud versiooniga asendatakse direktiiv 89/552/EMÜ, mida on muudetud direktiividega 97/36/EÜ ja 2007/65/EÜ.

[2] Uuring on kättesaadav järgmisel veebisaidil: http://ec.europa.eu/avpolicy/info_centre/library/studies/index_en.htm#promot.

[3] Direktiivi 89/552/EMÜ endised artiklid 4 ja 5.

[4] Nõukogu direktiiv 89/552/EMÜ, 3. oktoober 1989, teleringhäälingutegevust käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (EÜT L 298, 17.10.1989, lk 23).

[5] Norra, Island, Liechtenstein.

[6] Nimetatud arv hõlmab EL-30 riike, sealhulgas EMP riigid.

[7] Belgia (flaami kogukond), Tšehhi Vabariik, Taani, Slovakkia ja Ühendkuningriik.

[8] Komisjonilt liikmesriikidele saadetud küsimustikus toodi välja järelvaatamise võimalusega TV-teenused, nõudevideoteenused (VoD) ja segateenused (VoD/järelvaatamise võimalusega teenused).

[9] Belgia (97,7 %), Bulgaaria (100 %), Taani (100 %), Hispaania (75 %), Luksemburg (80 %) ja Portugal (55,6 %) .

[10] Tšehhi Vabariik (86,2 %), Iirimaa (100 %), Kreeka (76,9 %), Austria (100 %), Rumeenia (100 %) ja Slovakkia (58,3 %).

[11] Soome.

[12] Rootsi.

[13] Vt audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi põhjendus 27.

[14] Välja arvatud uudised, sport, mängud ja ärilised teadaanded.

[15] Eesti, Läti, Leedu ja Ungari.

[16] Madalmaades oli 2010. aasta lõpuks teavitatud 23 teenusest, kuid Madalmaade meediaasutus ei olnud veel kehtestanud kriteeriume, mille põhjal otsustada, kas nimetatud teenused klassifitseeruvad tellitavateks audiovisuaalmeedia teenusteks – vt komisjoni talituste töödokument – I osa – 2. jagu.

[17] Belgia prantsuskeelne kogukond, Bulgaaria, Tšehhi Vabariik, Hispaania, Itaalia (õigusakt ei olnud 2010. aastal veel jõustunud) ja Austria. Kaks liikmesriiki on loetelust välja jäetud: Läti, kus õigusaktidega on kehtestatud kohustus pakkuda Euroopa päritolu teoseid, kuid ei täpsustata nende teoste konkreetset osakaalu, ja Ungari, kus õigusaktidega on ette nähtud kvoot üksnes Ungari päritolu teoste jaoks (nimetatud sätet on vahepeal muudetud).

[18] Austrias hõlmab see üksnes avalikke tellitavaid teenuseid.

[19] Tšehhi Vabariigis ja Itaalias on rahaline panus alternatiiv kohustusele pakkuda Euroopa päritolu teostele konkreetset osa kataloogidest.

[20] Eelkõige Tšehhi Vabariik, Läti, Madalmaad ja Rootsi.

[21] Vt märkused artikli 13 kohaldamise kohta Belgia prantsuskeelses kogukonnas – komisjoni talituste töödokument – I osa – 2. jagu.

[22] Tehnilistel põhjustel teostati kontroll 2011. aasta esimesel poolel.

[23] Muu hulgas Apple'i iTunes, Lovefilm (Saksamaa) ja Blinkbox (Ühendkuningriik).

[24] Vt joonealune märkus 14.

[25] See osakaal vastab ainsale 2009. aastal teatatud teenusele.

[26] See osakaal vastab ainsale 2010. aastal teatatud järelvaatamise võimalusega TV-teenusele.

[27] Belgia prantsuskeelne kogukond, Bulgaaria, Kreeka, Hispaania ja Rootsi.

[28] Belgia prantsuskeelne kogukond, Bulgaaria, Kreeka, Hispaania, Rumeenia ja Rootsi.

[29] Vt komisjoni talituste töödokument – I osa – 2. jagu.

[30] Aruandekohustuslikud kanalid: tuvastatud kanalite koguarv, millest on lahutatud mittetoimivad kanalid ja aruandekohustusest vabastatud kanalid (vt punkt 2.1.2.1) ning vabastatud kanalid (saadete laadi tõttu) või välja jäetud kanalid (õiguslike erandite tõttu) – vt komisjoni talituste töödokumendi 1. näitaja – II osa – I lisa.

[31] Sõltumatute tootjate teoste puhul langes aruandluskohustuslike kanalite arv 1 585-lt 2007. aastal 1 311-le 2009. aastal ja 1 387-le 2010. aastal.

[32] http://ec.europa.eu/avpolicy/docs/reg/tvwf/eu_works/guidelines_2011_en.pdf.

[33] See olukord muutus 1. juulil 2011.

[34] Vt Kreeka ja Sloveenia märkused komisjoni talituste töödokumendis – II osa – 3. jagu.

[35] ELi tasemel esitatud näitajad tulenevad kõigi riikide keskmiste näitajate matemaatilisest keskmisest. Riikide keskmised arvutatakse liikmesriikide edastatud statistiliste andmete põhjal. Tulemused ei ole kaalutud, sest kõigi kanalite kohta puuduvad kõik nõuetekohaseks kaalumiseks vajalikud parameetrid.

[36] Liikmesriigid, kes ühinesid ELiga 2004. ja 2007. aastal (EL-12) – EL-15 koosneb liikmesriikidest, kes ühinesid ELiga varasemas etapis (kuni aastani 1995).

[37] Vt komisjoni talituste töödokument – II osa – 2. jagu.

[38] Uuring. Vt joonealune märkus 2.

[39] Iirimaa, Sloveenia ja Ühendkuningriik.

[40] Küpros ja Rootsi.

[41] Üheksas teatis direktiivi 89/552/EMÜ, muudetud direktiiviga 97/36/EÜ ja direktiiviga 2007/65/EÜ, artiklite 4 ja 5 kohaldamise kohta aastatel 2007–2008 on kättesaadav aadressil: http://ec.europa.eu/avpolicy/reg/tvwf/implementation/promotion/index_en.htm.

[42] St teosed, mida edastatakse viie aasta jooksul alates nende valmimisest.

[43] Vt joonealune märkus nr 36.