[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 7.10.2005

KOM(2005) 133 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Millenniumi arengueesmärkide saavutamise kiirendamine - arengu rahastamine ja abi tulemuslikkus

{SEK(2005) 453}{SEK(2005) 454}

TÄITMISE KOKKUVÕTE

ÜRO kõrgetasemelisel kohtumisel, kus esmajärjekorras tehakse kokkuvõte millenniumideklaratsiooni järgimisest, sealhulgas millenniumi arengueesmärkide osas saavutatust, peetakse eraldi nõu arengu rahastamise üle, tuginedes ÜRO kõrgetasemelisele dialoogile arengu rahastamise küsimustes. 2004. aasta oktoobris liikmesriikidele saadetud iga-aastases kontrollküsimustikus on konkreetsete küsimuste sõnastamisel nende asjaoludega arvestatud.

Liikmesriikide vastuste põhjal komisjon 1) koostab ajakohastatud ülevaate kaheksa nn Barcelona kohustuse täitmisest, mis EL võttis endale seoses 2002. aastal toimunud (arengu) rahastamise alase Monterrey konverentsiga, 2) hindab, millised võetud kohustustest vajavad uuendamist (ametlik arenguabi: Official Development Aid, edaspidi „arenguabi“; uudsed rahastamisallikad, võlakoorma leevendamine) ja milliste puhul on tänu Euroopa Liidus või rahvusvahelisel areenil toimunud edasiminekule õigustatud kohustuste läbivaatamine (koordineerimine, ülemaailmse tähtsusega avalikud hüved), ja 3) teeb konkreetsed ettepanekud ELile uute kohustuste võtmiseks.

Esialgsed kohustused arenguabi mahtude, poliitika koordineerimise ja menetluste ühtlustamise, abi mittesiduvaks muutmise, kaubavahetusega seonduva abi (Trade Related Aid, edaspidi „kaubavahetusabi“) ja võlakergendamise alal on võimalik 2006. aastal täita, mistõttu nüüd võiks olla õige aeg kaaluda, milliste kohustustega ennast järgnevalt siduda. Ülemaailmse tähtsusega avalike hüvede ja uudsete rahastamisallikate osas tehtava töö hetkeseisu arvestades võiks kaaluda konkreetsemate kohustuste võtmist. Rahvusvahelise finantssüsteemi üle peetavad arutelud on aga sellises järgus, et 2006. aastal soovitud tulemusteni jõudmine on vähe tõenäoline.

Teatises kavandatakse tee võimaliku vahe-eesmärgi poole, mis hõlmaks ELi arenguabi mahtude suurendamist 2010. aastaks ja ÜRO püstitatud eesmärgi (arenguabi osakaal 0,7 % rahvamajanduse kogutulust) saavutamist 2015. aastaks. Selles pakutakse välja uusi abistamisviise ja rida uudseid rahastamisallikad ning tehakse ettepanekuid, et leevendada seni lahendamata laenuprobleeme, mis järgnevad madala sissetulekuga riikide väljatulekule suure võlakoormaga vaese riigi seisundist. Ülemaailmse tähtsusega avalike hüvede osas tehakse ettepanek ELi kohustus ümber sõnastada. Koordineerimise ja ühtlustamise vallas seisneb tulevane põhiraskus hiljaaegu kokkulepitud ELi raamistiku ja hiljutise abi tulemuslikkust käsitleva kõrgetasemelise foorumi järelduste usaldusväärses rakendamises ning konkreetsetes sammudes abi kättetoimetamise vastastikuse täiendavuse suunas. Tugevdamist vajab rahvusvahelise finantssüsteemi reformimisega seotud kohustus.

1. Taust: Monterrey konsensus, ELi panus ja edasine tegevus

Monterrey arengu rahastamise konverentsil käsitleti kaht küsimust - vajalikud vahendid (s.t rahastamine) ja kõige tulemuslikumad teed (s.t abi tulemuslikkus) rahvusvahelisel tasandil kokku lepitud arengueesmärkide, sealhulgas millenniumideklaratsiooni eesmärkide saavutamiseks. Tegemist on kahe teineteist vastastikku võimendava eesmärgiga ja edasiminek on vajalik mõlema puhul. ELi panus Monterrey konverentsi positiivsesse lõpptulemusse seisnes nn Barcelona kohustuste[1] võtmises, ms koosnevad järgmistest osadest:

- arenguabi mahtude ja allikatega seotud kohustused - arenguabi mahtude suurendamine, uudsed rahastamisallikad, ülemaailmse tähtsusega avalike hüvede ja suure võlakoormaga vaeste riikide võlakergendamisega seotud algatused;

- abi tulemuslikkusega seotud kohustused - poliitika tihedam koordineerimine ja menetluste ühtlustamine, abi mittesiduvaks muutmine, kaubavahetusabi, rahvusvahelise finantssüsteemi reformimine.

Nõukogu volitas komisjoni nimetatud kohustuste täitmist jälgima. 2003. aasta aruanne kujunes ka osaks 2003. aasta oktoobris korraldatud esimese ÜRO kõrgetasemelise arengu rahastamise teemalise dialoogi ettevalmistustööst.[2] 2004. aasta aruande[3] tulemuseks oli ELi aruanne “Koordineerimise, ühtlustamise ja vastastikuse lähendamise edendamine: ELi panus”, mille nõukogu kinnitas 2004. aasta novembris[4] ja mis kujutas endast olulist panust 2005. aasta märtsis Pariisis toimunud II kõrgetasemelise foorumi töösse.

Kõrgetasemelisel kohtumisel üleskerkivateks põhiprobleemideks, mille lahendamiseks oodatakse olulist panust ELilt, on muu hulgas i) pidev alafinantseerimine, ii) arenguabi tulemuslik kasutamine ja iii) paljude vaeste riikide jätkuvalt üle jõu käiv võlakoorem.

Eraldi töödokumendis[5] kirjeldatakse lähemalt, millises olukorras on ELi kohustuste täitmine.

2. Arenguabile eraldatavate rahaliste vahendite suurendamise kohustus

2.1. ELi 2003. aasta tulemused

Arenguabi ja RKT (rahvamajanduse kogutulu) suhte osas seatakse Barcelona kohustustes eesmärgiks individuaalne alammäär 0,33% igale osalevale liikmesriigile, kes osaleb ELi 2006. aastaks seatud 0,39% ühise eesmärgi saavutamises. 2003. aastal oli arenguabi ja RKT suhe ELis keskmiselt 0,34%. See ületab OECD/DAC (Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni Arenguabi Komitee) riikide keskmist näitajat (ilma Norra ja Šveitsita). Kümme liikmesriiki on kas saavutanud või kohustunud saavutama arenguabi ja RKT suhte 0,7%. 2003. aastal Austrias, Taanis, Iirimaal, Hispaanias, Rootsis ja Itaalias täheldatud arenguabi vähenemise põhjuseks oli osaliselt riikide võlakoorma leevendamiseks tehtud pingutustest põhjustatud arenguabi järsk suurenemine 2002. aastal.

1. diagramm: ELi arenguabi tasemed liikmesriikide lõikes 2003. aastal

[pic]

Allikas: OECD/DAC 2004. aasta aruanne, statistikaandmete lisad.

2. diagramm: arenguabi ja RKT suhe 2003. aastal: ELi võrdlus teiste Arenguabi Komitee liikmesriikidega

[pic]

Allikas: OECD/DAC 2004. aasta aruanne, statistikaandmete lisad.

2002. aastaga võrreldes suurenes 2003. aastal arenguabi tegelik maht 12 liikmesriigis.[6] EU-25 ODA flows increased from €28.4 bn in 2002 to €33 bn in 2003, representing an additional €4.6 bn p.a.. The new MS increased their collective contribution by 53% in real terms.

Olulise osa arenguabivoogude suurenemisest annavad vaesemate riikide võlakoorma vähendamise operatsioonid. See ei vasta Monterrey konsensuse vaimule, kuna viimases märgitakse, et vaeste riikide võlakergendamise algatust “tuleks tervenisti rahastada täiendavatest vahenditest”. Seetõttu tuleb (näiteks Iraagi) võlakoorma vähendamise tulemusi ja selle mõju arenguabivoogudele põhjalikult uurida. Seejuures on oluline, et arenguabi mõiste ümber toimuvate vaidluste tulemused ei seaks kahtluse alla doonorriikide poolt Monterreys võetud kohustuste usaldatavust ja mõõdetavust.

3. diagramm: ELi arenguabivood ja võlakoorma leevendamine aastatel 2000-2003

[pic]

Allikas: OECD/DAC 2004. aasta aruanne, statistikaandmete lisad.

2.2. Arenguabiprognoos 2006. aastaks

Kui liikmesriigid võetud kohustustele ka edaspidi kindlaks jäävad, on ELi keskmine arenguabi osakaal RKTst 2006. aastal 0,42%, mis tähendab potentsiaalselt 46,5 miljardi euro eraldamist aastas. Seda arvestades tekitab erilist muret Itaalia arenguabi madal tase.

Tabel 1: ELi arenguabi tasemed aastatel 2003-2006

[pic]

Allikas: OECD/DAC 2004. aasta aruanne, statistikaandmete lisad ja ELi liikmesriikide vastused Monterrey küsimustikule

2.3. Uus vahe-eesmärk 2010. aastaks

2004. aasta detsembris kokku tulnud Euroopa Ülemkogu kinnitas ELi tahet saavutada millenniumi arengueesmärke ja volitas komisjoni esitama nõukogule “konkreetsed ettepanekud uute ja piisavate arenguabieesmärkide seadmiseks aastateks 2009-2010, võttes seejuures arvesse uute liikmesriikide seisukohta”.

Komisjon teeb ettepaneku püstitada 2010. aastaks kaks omavahel seotud eesmärki:

1. liikmesriikidele individuaalsete künniste määramine, mis oleksid erinevad nendele, kes olid juba ELi liikmed 2002. aastal (Barcelona kohustused, EL-15) ja neile, kes hiljem ühinesid (EL-10);

2. ühise keskmise näitaja saavutamine kõigile liikmesriikidele (EL 25).

Nimetatud eesmärgid peavad olema piisavalt julged, et realistlikult tagada 0,7% taseme saavutamine 2015. aastaks. Kooskõlas nõukogu taotlusega seada „ uus ja piisav eesmärk “ peaks niisiis 2010. aastaks olema läbitud pool vahemaad selle eesmärgini. Võttes aluseks 2002. aasta Barcelona kohustuste puhul rakendatud lähenemisviisi, teeb komisjon ettepaneku:

- igas liikmesriigis, kes osales Barcelona kohustuste kandmisel (EL-15), kus pole veel saavutatud soovituslikku taset, viia arenguabi uuele individuaalsele soovituslikule tasemele , mis moodustab ( 0,51)% RKTst;

- liikmesriigid, kes ühinesid pärast 2002. aastat ( EU-10 ), peaksid 2010. aastaks saavutama arenguabi individuaalse soovitusliku taseme (0,17)% RKTst, mis võimaldaks neil 2015. aastaks jõuda „Barcelona acquis´“ vahenäitaja (0,33% RKTst) saavutamiseni.

2010. aasta näitaja 0,51% on vahenäitaja 2006. aasta 0,33% ja 2015. aasta 0,7% vahel. See ettepanek tagab koormuse õiglase jaotuse liikmesriikide vahel ja annaks tulemuseks EL-25 ühise keskmise suhte (0,56)% , mis hinnanguliselt võimaldaks eraldada 2010. aastaks täiendavalt 20 miljardit eurot.

Tabel 2 (revised): ettepanek ELi arenguabi uute eesmärkide kohta aastatel 2006-2010

[pic]

Eelnevat arvestades kutsub komisjon nõukogu üles:

- jätkama jõupingutusi arenguabi-alase Barcelona kohustuse täitmiseks; kutsuma üles neid EL-15 liikmesriike, kes ei ole seda veel teinud, kehtestama endale range ajakava, et saavutada 2006. aastaks ÜRO poolt eesmärgiks seatud arenguabi 0,7%line osakaal RKTst;

- kutsuma liikmesriike , kes ühinesid Euroopa Liiduga pärast Barcelona kohustuste kehtestamist (märts 2002) (EL-10) üles, kehtestama range ajakava „Barcelona acquis´“ rakendamiseks aastaks 2005.

- hoolitsema selle eest, et ühelt poolt võlakoorma kergendamises toimuvad uued arengud ja teiselt poolt arenguabi mõiste muutumine ei kahjustaks Monterreys võetud kohustuste usaldusväärsust;

- nõustuma soovitatud uute individuaalsete ja ühiste vahe-eesmärkidega 2010. aastaks.

3. Abi tulemuslikkus: koordineerimine ja vastastikune täiendavus

Arenguabi tulemuslikkuse tõstmine vähendaks tehingukulusid, tagaks investeeringute parema kasutamise ning võimaldaks võtta pikemaajalisi kohustusi, ning kõik see kokku annaks abisaavate riikide käsutusse enam ressursse tegevuseks. Enamik liikmesriike on omapoolse välisabi tähtsuse järgi järjestamise, korraldamise ja realiseerimise viise reforminud. Komisjoni enda välisabi reform on hakanud vilja kandma ning see jätkub, muu hulgas välisabi andmise vahendite lihtsustamise näol, mida praegu arutatakse 2007.2013. aasta finantsperspektiivide kontekstis.

Rahvusvahelisele koordineerimisprotsessile on andnud tugeva tõuke märtsis 2005 Pariisis toimunud teine kõrgetasemeline abi tulemuslikkuse teemaline foorum, kus koostati üldine tegevusplaan koheseks rakendamiseks: rahvusvahelise tasandi abiandjad ja abisaavad riigid leppisid kokku omandiõiguse, vastavusseviimise, ühtlustamise, tulemuste haldamise ja vastastikuse aruandlusega seotud kohustustes.[7] Teist kõrgetasemelist foorumit silmas pidades võttis EL vastu üldise raamistiku koos ajaliselt kindlaksmääratud eesmärkidega[8]. See põhineb nõukogu 2004. aasta novembri järeldustel ühtlustamise kohta. Peale selle võttis EL endale Pariisis konkreetseid lisaeesmärke, eelkõige 1) anda igasugust suutlikkuse parandamiseks ettenähtud abi kooskõlastatud programmide kaudu, kasutades sealjuures üha suuremal määral mitme abiandja osalusega fonde, 2) edastada 50% valitsustele antavast abist riiklike süsteemide kaudu, 3) vältida uute projektijuhtimisasutuste loomist, 4)kahekordistada eelarvetoetuste raames antava ja sektoripõhise abi osa ning 5) vähendada 50% võrra kooskõlastamata tegevust. Nimetatud kohustused tuleb järkjärgult ellu viia aastaks 2010.

Siiski toimub edasiminek ikka veel liiga aeglaselt ning poliitiliste kohustuste ja nende tegeliku täitmise vahel valitsevad endiselt lahknevused. Paljudes poliitiliselt tundlikes valdkondades, kus on kaalul elulised huvid (nt immigratsioon, teadusuuringud), on ELi lähenemine arenguabi küsimustega võrreldes märksa enam koordineeritud. Olukord on paradoksaalne valdkonnas, kus EL annab suurima osa kogu maailma panusest (55%) ja kus pidevalt kutsutakse üles solidaarsusele ning kollektiivsele reageerimisele.

Isegi sellistes keerukates, ikka veel suures osas valitsustevahelise koostöö alla kuuluvates valdkondades nagu välis- ja julgeolekupoliitika on EL suutnud vastu võtta ühismeetmete alused (Euroopa julgeolekustrateegia). On raske mõista, et ülalkirjeldatud kontekstis, sellises poliitikavaldkonnas nagu arenguküsimused, mida reguleerivad asutamislepinguga (Nice'i leping või põhiseaduse leping) kehtestatud täpsed eeskirjad, ei ole suudetud koordineerimist ja vastastikust täiendavust kaugemale arendada. Et koordineeritust ja täiendavust ellu viia, süvendada ja kontrollida, peaks EL püüdma kokku leppida Euroopa tõelise arengustrateegia ehk juhtpõhimõtteid ja eeskirju määratleva raamistiku osas, mis aitaks tal tõsta oma hiiglaslike abimahtude tulemuslikkust ja muuta need “euroopalikumaks”. Leidub mitmeid paindlikke raammudeleid, mida saaks kergesti selleks otstarbeks kohandada. Meil on ühised millenniumi arengueesmärgid ja me oleme jõudnud kokkuleppele vahendite ning mõningate võrdlusaluste osas. ELil tuleb vastav raamistik ja sellest tulenevad tegutsemisviisid vormistada. Seal, kus EL loob ühiselt tegutsedes lisaväärtust, peaks ühenduse antav abi - nagu teistes poliitikavaldkondades - toimima katalüsaatorina selliste süvendatud tegutsemisvõimaluste tõttu nagu kaasfinantseerimine ja institutsioonidevaheline koostöö. ELi doonorriikide atlases toodi välja, millistes valdkondades esineb killustatust, puudujääke ja doonorriikide tegevuse kattumist. Vaja on kvalitatiivset hüpet tööjaotuse põhimõtte rakendamisel: see tuleb lahendada tegevuse suurema vastastikuse täiendavuse kaudu. Nagu nõukogu järeldustes (ADWPH) märgiti, aitaks ELi ühtne mitmeaastane programmeerimine kaasa sellisele riiklikul tasandil toimivale tööjaotusele.

On tähtis, et edaspidi hõlmaksid suurema koordineerituse ja vastastikuse täiendavuse nimel tehtavad pingutused ka erasektori ja tsiviilühiskonna osaliste panust.

Eelnevat arvestades kutsub komisjon nõukogu üles:

- hoolikalt jälgima nõukogu 2004. aasta novembris tehtud järelduste rakendamist;

- käivitama arutelu ELi vabatahtliku arenguabi raamistiku kehtestamise üle, mille aluseks oleks riiklike ettevõtmiste ja ühenduse pädevuse kombineerimist võimaldav avatud koordineerimismeetod;

- kasutama Euroopa Liidu arenguabi olukorra regulaarset ülevaadet, mille koostab komisjon koos liikmesriikidega;

- käivitama vastastikuse täiendavuse küsimuste töise arutelu, kus käsitletakse eeskätt riikidevahelist tööjaotust seoses ühtse mitmeaastase programmeerimise dokumentidega.

4. Abi mittesiduvaks muutmine

Nagu Barcelonas ühiselt leiti, on Euroopa Liidu arenguabikulutuste tulemuslikkus märkimisväärselt edenenud. Arenguabi Komitee soovituse kohaselt on liikmesriigid muutnud vähimarenenud riikidele antava abi mittesiduvamaks. Sellele lisaks liigub enamik liikmesriikidest abi veelgi vähem siduvaks muutmise suunas. EÜ abi mittesiduvaks muutmise ettepanekud on praegu menetlemisel. Samal ajal teeb EL vastavaid muudatusi ka Cotonou lepingu IV lisas.

Komisjon märgib, et liikmesriikide arenguabi hankimise suhtes kehtivad EÜ ühtset turgu ja konkurentsi reguleerivad eeskirjad ja et ta kavatseb ühtse turu toimimise tagamiseks aktiivselt tegutseda. Pealegi on kaks OECD Arenguabi Komitee ja komisjoni tellitud uuringut teineteisest sõltumatult näidanud abi täiendavast mittesiduvaks muutmisest saadavat lisatulu ja selle positiivset mõju.

Eelnevat arvestades põhjal kutsub komisjon nõukogu üles:

- viima kiiresti lõpule töö komisjoni esitatud määruse ettepanekuga, mis käsitleb abi mittesiduvaks muutmist,

- toetama praegu rahvusvahelisel tasandil toimuvaid arutelusid abi veelgi vähem siduvaks muutmisest võrreldes Arenguabi Komitee soovitustega, pannes erilist rõhku toiduabile, toiduabi transportimisele ja abi kättesaadavusele abi saavate maade jaoks.

5. Kaubavahetusega seonduv abi

EL annab kaubavahetusabiga seotud algatustesse ülemaailmselt suurima panuse,[9] tema osa on sellest ligi 50% ehk 1 miljard eurot aastas. Sellesse valdkonda kuuluvad sellised tähtsamad mitme doonorriigi osalusega programmid nagu vähimarenenud riikide toetamise integreeritud raamistik ja Ülemaailmne Doha Sihtfond. Summade järgi püsib EL seega oma 2002. aastal võetud kohustuse täitmisega graafikus.

Probleem seisneb kaubavahetusabi edasise kvaliteedi ja tulemuslikkuse tõstmises ning uute vajadustega toimetulekus. Sellega seoses hindasid Euroopa Komisjon ja mõned liikmesriigid oma kaubavahetusabialast tegevust 2004. aastal.[10] Muude põhijärelduste hulgas leiti, et kaubavahetusabi 1) suurendas partnerriikide teadmisi kaubavahetusküsimustes ja parandas kohalike ettevõtete tootlikkust ning ekspordinäitajaid; 2) peab põhinema nii abisaavate maade valitsuste kui ka kõigi doonorriikide poolsel põhjalikul vajaduste hindamisel; 3) peaks kiiresti muutuvatele oludele paindlikumalt reageerima.

Edaspidi tuleks keskenduda kaubavahetusabi planeerimise koordineerimisele ja abi tulemuslikule edastamisele nii ELi siseselt kui ka laiema doonorriikide kogukonna raames. Sellesuunalisteks sammudeks on ELi mitteametlikus kaubanduse ja arengu asjatundjate töörühmas tehtav töö ja konstruktiivne panus OECD Arenguabi Komitee järelevalvetegevusse. 2005. aastal on kavas läbi viia ühine hindamine, mis peab andma ülevaate kaubavahetusabi valdkonna koordineerimisest ELis.

Üha enam ollakse ühel meelel selles, et paljud arenevad riigid peavad tegema märkimisväärseid kulutusi mitmepoolse kaubavahetussüsteemiga lõimumiseks ning Doha Arenguagenda läbirääkimistega saavutatud kaubavahetuse liberaliseerimisest tuleneva majanduskasvuni jõudmiseks. Majanduse kohandamine kaubanduse vajadustega ning majanduskasv saavutatakse kaubavahetusabi rahastamise olulise suurendamise ning pakkumise kasvu korral. Komisjon kaalub spetsiaalse rahandusmehhanismi kehtestamist, mis põhineks uuenduslikel rahastamisallikatel, eelkõige selleks, et aidata saavutada Aafrika infrastruktuuri ja kaubandusse lülitamise eesmärke.

Eelnevat arvestades kutsub EL nõukogu üles kokku leppima:

- ELi koostöö/koordineerimistegevuse parandamises: 1) nii keskuses kui kohtadel, sealhulgas koostöös abi saavate maade või piirkondade ja teiste suuremate abiandjatega ja 2) seoses ELi panusega laiulatuslikkesse rahvusvahelistesse algatustesse, nagu näiteks vähemarenenud riikide toetamise integreeritud raamistik. Kasutada võib olemasolevaid koordineerimiskanaleid, näiteks ELi kaubanduse ja arengu asjatundjate töörühma. See eeldab senisest intensiivsemat teabevahetust kaubavahetusabi planeerimisel ja abisaajatele edastamisel ning heade tavade vastastikust vahetamist;

- dialoogi intensiivistamises abi saavate maadega , tagamaks, et viimased integreerivad kaubanduspoliitikad oma riiklikesse vaesuse leevendamise ja arengu programmidesse;

- kaubavahetusabi programmeerimise täiustamises kaubavahetusvajaduste süstemaatilise hindamise kaudu (vajadusel ja partnerrrikide nõusolekul);

- kaubavahetusabi programmide suurema paindlikkuse ja muutuvate oludega kohanemisvõime tagamises (näiteks suutlikkus tulla toime sanitaar- ja fütosanitaarküsimustega) ning uute abiedastamise meetodite kasutamises, nt eelarve- ja valdkonnatoetuse edastamises, mis aitaks 1) hõlbustada kohanemist, (ka sotsiaalses plaanis) kaubanduspoliitika reformidega, 2) tugevdada tootmissektorit, 3) toetada vaeste kaitseks kasutatavaid sotsiaalkindlustuse mehhanisme, 4) tagada kaubandus- ja keskkonnapoliitika põhimõtete omavaheline täiendavus ning suunatus säästvale arengule;

- täiendava abi andmises kaubanduse kohandamiseks ja lõimimiseks, pidades silmas arenguriikide eeldatavaid suuri kulutusi kaubandussüsteemiga lõimumisel;

- horisontaalsete kaubavahetusabi alaste algatuste rahastamise ulatuse uurimises, et osutada tulemuslikumat abi, mis hõlmaks terveid geograafilisi piirkondi või haaraks kaasa mitmepoolsuse põhimõttel tegutsevaid asutusi.

6. Ülemaailmse tähtsusega avalikud hüved

2003. aastal asutasid Rootsi ja Prantsusmaa ülemaailmse tähtsusega avalike hüvede rahvusvahelise töökonna . Töökonna toetajate ühenduse kaudu on selle tegevusse kaasatud ka huvigrupid. Monterrey küsimustikule antud vastustest nähtub, et asjaomases arutelus osalevad aktiivselt komisjon ja kümme ELi liikmesriiki. Töökonna lõpparuanne peaks sisaldama ka kuue ülemaailmse tähtsusega avaliku hüve kättesaadavuse parema tagamise ajalist tegevuskava koos tähtaegade ja kõigi kuludega.

Liikmesriikide seas näib tekkivat üksmeel 1) rahvusvahelise tähtsusega avalike hüvede (edaspidi „avalik hüve“) mõiste ja tugevdatud meetmete rakendamiseks valitud kuue prioriteetse avaliku hüve (kaubavahetus, teadmised, rahu ja julgeolek, rahanduslik stabiilsus, üldkasutatavad varad, eelkõige loodusvarad, nakkushaiguste likvideerimine) sobivuse küsimuses ning 2) seoses valmisolekuga tegevuskava läbivaatamiseks, et kehtestada ELi ühisseisukoht avalike hüvede tagamise ja rahastamise osas, ning selles et 3) juhul, kui avalike hüvede kättesaadavuse tagamine on seotud millenniumi arengueesmärkideg, säästva arengu kolme samba ja muude kokkulepitud arengueesmärkidega, tuleb seda põhimõtteliselt rahastada üksnes praegusest arenguabist.

Eelnevat arvestades kutsub komisjon nõukogu üles:

- tutvuma töökonna valmiva tegevuskavaga avalike hüvede kättesaadavaks tegemist ja rahastamist käsitleva ELi ühisseisukoha sõnastamiseks esitatud komisjoni ettepaneku alusel;

- leppima kokku, millised avalikud hüved jäävad väljapoole arenguküsimuste reguleerimisala ja peaksid seetõttu olema rahastatud siseriiklikes eelarvetes muule kui arenguabile ette nähtud allikatest;

- ajakohastama Barcelona kohustust järgmiselt: jätkama tööd kollektiivsete mitmepoolsete meetmete rakendamiseks prioriteetsete avalike hüvede parema kättesaadavuse tagamiseks, koostades alustuseks 2006. aastaks sellealase ELi tegevuskava.

7. Uudsed rahastamisallikad ja uued abi edastamise mehhanismid

2004. aasta detsembris toimunud Euroopa Ülemkogu leppis kokku uurida uudseid rahastamisviise ja palus komisjoni esitada vastavad ettepanekud kõrgetasemelise kohtumise jaoks.

Selleks, et arengumaad võiksid millenniumi arengueesmärgid täita, on neil vaja tunduvalt enam abi. Lisaks sellele, et 2010. aastaks seatakse uued ja piisavad arenguabi eesmärgid, mis peavad jääma ELi prioriteediks number üks, tuleb ELil määratleda oma seisukoht rahvusvahelisel tasandil uudsete rahastamisallikate üle peetavates aruteludes. See ei tohi aga pidurdada tavaallikatest tuleva rahastamise suurendamist.

Eesmärk võtta kasutusele täiendavad ja senisest stabiilsemad rahastamisallikad peab suunama uudsete rahastamisallikate ja abistamisviiside ümber toimuvaid arutelusid ja teatava aja jooksul peaks see viima prognoositava rahastamismudelini – millegi niisuguseni, mis sarnaneb arenguabi “omavahenditega”.

Mitmed liikmesriigid on tegelenud uudsete rahastamismehhanismide uurimisega, mille tulemuseks on näiteks järgmised kaalukamad ettepanekud:

- Ühendkuningriigi ettepanek eraldada täiendavalt lubatud abi kiirkorras “rahvusvahelise rahastamisvahendi” kaudu;

- “Landau aruandes” ja Brasiilia, Tšiili ja Prantsusmaa presidendist ning Hispaania peaministrist koosneva “Lula grupi” töös sisalduvad rahvusvahelise maksustamise ettepanekud ; ja ning

- vabatahtliku rahastamise võimalused , nagu näiteks ülemaailmne loterii või heategevuslikud annetused .

Kõik nimetatud ettepanekud väärivad tähelepanu, kuid kõige paljutõotavamate variantide väljavalimiseks tuleb neid teatud valikukriteeriumite põhjal vaagida. Nimetatud kriteeriumid on näiteks: kui palju võimaldab mingi ettepanek koguda, millisel määral oleks tegemist täiendavate vahenditega, kui stabiilsed ja prognoositavad need oleksid, kuidas need mõjutaksid konkurentsivõimet/eri valdkondi, millised on ettepanekute miinused, nt käivitus- ja halduskulud jms, milliseid ettepanekuid saaks kõige kiiremini käiku anda, kas ettepanekud eeldavad (peaaegu) ülemaailmset toetust või saab neid ellu viia piirkondlikul, st ELi tasandil.[11]

Rahvusvaheline rahastamisvahend on kavandatud kui Monterreys võetud kohustuste täitmiseks vajalike abisummade kiirkorras eraldamise ajutine fond, mis annab välja võlakirju rahvusvahelistel kapitaliturgudel, ja seda toetavad abiandjate siduvad kohustused teha rahastamisvahendisse regulaarselt makseid. It is not designed to provide additional resources on top of those already committed in Monterrey in 2002, but could help to fill the financing gap up to 2015 identified if the MDG are to be met. The European Commission believes that the IFF proposal merits careful study, though it raises some concerns and many details still have to be clarified, notably in terms of governance issues. Kuigi abi kiirkorras eraldamise idee on ahvatlev, kuna see aitaks kohe täiendavaid ressursse saada, tuleks sellise stsenaariumi korral eelnevalt suurendada arenguriikide suutlikkust abisummasid kasutada. Samuti võivad doonorriikides ja abisaavates riikides tekkida lahkhelid eri põlvkondade vahel. Rahastamisvahendi kulutused tuleb tegelikult katta tuleviku maksumaksjatel, kuigi ettepaneku esitajate väidete kohaselt on kulutused planeeritud nii, et need mahuvad suurendatud abieelarvetesse, mis võetakse vastu Monterreys ja pärast Monterreyd antud lubadustest kinni pidamiseks. Lisaks tuleks pärast 2015. aastat rahvusvahelise rahastamisvahendi doonorriikide abieelarveid osaliselt kasutada rahvusvaheliste rahastamisvahendi võlgade tagasimaksmiseks võlakirjaomanikele, see aga võib kaasa tuua arenevatele riikidele antavate arenguabisummade vähenemise. Samuti pole veel selge, millist arvepidamismeetodit tuleks abiandjate osamaksete puhul kasutada, vähemalt EÜ liikmesriikides on aga oluline tagada, et see ei kahjusta maksukorralduse läbipaistvust.

Viimase aja aruteludes on tehtud mitmeid ettepanekuid:

- Keskkonna-/energia-/transpordimaksud, nt meretranspordi, lennundusese või CO² maks;

- valuutatehingu maksud, nt Tobini maks;

- toidu tervislikkusega seotud maksud, nt toidu suhkrusisalduse maks;

- relvakaubanduse maksud;

- suurte rahvusvaheliste ettevõtete kasumimaksud.

Heategevus ning ettevõtete sotsiaalse vastutuse algatused väärivad samuti teravdatud tähelepanu. Peale selle, et niisugused ettevõtmised väljendavad originaalsel moel inimestevahelist solidaarsust, kogutakse nendega ka märkimisväärseid rahasummasid. Komisjon usub, et ka siin leidub palju uudseid võimalusi: oluline panus peab küll tulema vabatahtlikult sektorilt endalt, näiteks selles, mis seondub internetitehnoloogia kasutamisega inimestevahelise solidaarsuse suurendamiseks, aga komisjon ja liikmesriikide valitsused võiksid kaaluda selliste ürituste toetamist näiteks heategevuslikele annetustele antavate maksusoodustuste, partnerlussidemete sõlmimisele või ülemaailmsete loteriide taoliste vabatahtlike rahastamisallikate organiseerimisele antava abi näol.

Ükskõik, milline variant lõpuks teoks saab ja kas on tegemist traditsiooniliste või uudsete allikatega, vaja on senisest suuremaid arenguabivoogusid. Tagamaks, et suuremad vahendid aitaksid arengumaadel kõige tulemuslikumalt millenniumi arengueesmärke täita, tuleb kavandada uued, prognoositavamad ja vähem ebakindlad abistamisviisid . Praegused abistamisviisid ei taga abivoogude sellist paindlikkust ja prognoositavust, nagu partnerriikidel oleks vaja millenniumi arengueesmärkide kiiremaks saavutamiseks tarvilike keskpika perspektiiviga investeeringutega alustamiseks.

Kõigil praegustel rahastamisvahenditel on omad tugevad küljed: asjaomased projektid võivad kaasa haarata ka valitsusväliseid osalejaid ja laiemas perspektiivis tagavad eelarvetoetused riiklike prioriteetidega ühitatava paindliku rahastamise. Kuid ükski neist ei taga ideaalset kombinatsiooni keskmise tähtajaga prognoositavuse ja korduvkulude rahastamiseks vajaliku paindlikkuse vahel. Võlakoorma leevendamine, mis küll neile kriteeriumitele vastab, võib vahendite jaotamist moonutada. Seepärast on millenniumi arengueesmärkide saavutamiseks vajalike reformide toetamiseks tarvis uusi abistamisviise. Highly aid dependent countries should be eligible for such new modalities: They should have shown their commitment to poverty reduction through the implementation of a poverty reduction strategy and a credible results monitoring system . Nende majandus peab olema piisavalt stabiilne ja nad peavad suutma demonstreerida riigi rahanduses ja valitsemistavades toimunud arengut.

Abi küllaldase prognoositavuse tagamiseks (seejuures saavad doonorriigid oma kohustuste suurust abi tulemuste põhjal korrigeerida) võib ette näha mitmesuguseid mehhanisme: kolmeks kuni viieks aastaks garanteeritud toetus, kusjuures järgneval perioodil antava abi suurus sõltub vahearuande tulemustest; abi miinimumtaset tagavad kümneaastased lepingud; perioodiliselt kolmeks aastaks võetavad kohustused, jne. Partnerlus- ja koostöölepete oluliste sätete rikkumisele (nt inimõiguste tõsine rikkumine) peaks järgnema programmide peatamine.

Nimetatud ettepanekuid tuleks arutada partnerriikidega nii tehnilisel kui ka poliitilisel tasandil. Ülalkirjeldatud uudsete abistamisviiside rakendamiseks peab saama kasutada piisavalt paindlikke ja stabiilseid rahastamisallikaid.

Välistest vapustustest tabatud riikide puhul tuleks täiendavalt kaaluda nende võlakoorma ajutise leevendamise mehhanismide rakendamist.

Eelnevat arvestades kutsub komisjon nõukogu üles kokku leppima:

- kiirendada kõige paljutõotavamate uudsete täiendavate rahastamisallikatega seotud tööd;

- uurida, milline võiks olla senisest paremini prognoositavate ja stabiilsemate abistamisviiside väljatöötamise üleeuroopalise algatuse ulatus;

- uurida põhjalikult uudseid ettepanekuid (äriliste ja heategevuslike) eraalgatuste toetamiseks.

8. Rahvusvahelise finantssüsteemi reformimine

Selle konkreetse ELi Barcelona kohustuse osas saavutatud edasiminekut on raske jälgida ettevõtmise üldise ja keeruka olemuse tõttu, mistõttu edenemine selles küsimuses nõuab pikaajalisi pingutusi. Sellegipoolest näib ELi ühisseisukoha väljatöötamine olevat siin eluliselt vajalik, kui tahetakse saavutada edu Monterrey kohustuse täitmisel, mille kohaselt arengumaad peaksid suuremal määral ise oma tulevikku kujundama. ELi liikmesriigid on väljendanud oma üldist rahulolu sellega, kuidas mõne viimase aastaga on paranenud ELi seisukohtade mitteametlik kooskõlastamine Washingtonis asuva Maailmapanga ja IMFi ELi esindavate tegevdirektorite vahel – see toimub regulaarsete koordinatsiooninõupidamiste kujul, kus osaleb ka komisjon. Lisaks on majandus- ja rahanduskomitee moodustanud spetsiaalse allkomitee (IMFi allkomitee), mille ülesandeks on kooskõlastada ELi seisukohti IMFi ja sellega seotud küsimuste osas. Samasugust ELi koostööd tuleks laiendada ka regionaalsetele arengupankadele, milles ELil on märkimisväärne kollektiivne osalus.

Sellegipoolest on vaja rohkem ära teha. Mitmed liikmesriigid on väljendanud soovi minna kaugemale (nt põhjalikum omavaheline teabe jagamine, ühtsem lähenemisviis).

Eelnevat arvestades kutsub komisjon nõukogu üles:

- kokku leppima rahvusvahelistes finantsinstitutsioonides võimalikult sageli ühtse Euroopa seisukoha esindamises , et suurendada Euroopa Liidu märgatavust ja mõju (kuuldavust) kõnealustes institutsioonides;

- töötama välja ELi ühisseisukoht arengu- ja üleminekuriikide seisukohtade jõulisemast esitamisest rahvusvahelise tasandi majandusotsuste langetamisel.

9. Võlakoorma kergendamine

Vaeste riikide võlakergendamise laiendatud algatuse toetamisel on EL tegutsenud kõigiti kavakohaselt ja asjaomast kohustust täiel määral täitnud. Uued liikmesriigid annavad võlausaldajatena neilt oodatava panuse kõnealusesse algatusse ja mõned neist on teinud sissemakseid vaeste riikide võlakoorma kergendamise sihtfondi. Enamik liikmesriike on valmis minema sellealase kavaga ettenähtust kaugemale ja täielikult loobuma juba eelnevalt vähendatud ning tähtaja ületanud võlanõuetest.

Sellele vaatamata tekitab vaeste riikide võlaküsimus endiselt suurt muret ja nõuab edasist vaagimist[12] ning tegutsemist. Lühiajaliselt ei ole võlakergendamise algatuse üldine rahastamine täielikult tagatud seni, kuni võlausaldajad, kes Pariisi klubisse ei kuulu, ei võta enda kanda neile ettenähtud osa võlakoorma leevendamise kuludest. On kujunemas üldine arusaam, et haarde laiendamisele vaatamata jääb see algatus vaestele riikidele pikaajaliselt talutava võlakoorma tagamiseks ebapiisavaks . G7 riigid on põhimõteliselt kokku leppinud mitmepoolsete võlakohustuste täieliku tühistamise võimalikkuses.[13]

Seetõttu tuleb nüüd koondada jõud tulevikku suunatud strateegiate väljatöötamisele, et lahendada järgmised küsimused.

- Suure võlakoormaga vaeste riikide võlgade tühistamine, mida on küll kritiseeritud, on olnud abi edastamis- ja tehingukulude mõttes kõige uudsem lähenemisviis. Kuid rahastamisvajadused ületavad kaugelt ka selle, mida võib anda võlgade tühistamine. Pealegi on võlgade tühistamine abi suunamise seisukohalt halb vahend, kuna suurimat võlakoormat ei kanna sugugi kõige vaesemad, kõige paremini valitsetud ega ka kõige pakilisemate vajadustega riigid.

- Mitmed, enamasti konfliktijärgses olukorras olevad riigid võivad endiselt algatusest eemale jääda. Enamik liikmesriike möönab, et selline väljavaade on murettekitav, kuid neil puudub ühtne seisukoht võimalike lahenduste osas.

- Põhjalik analüüs näitab, et mõningad riigid, sealjuures ka sellised, kes on suure võlakoormaga vaese riigi seisundist välja pääsenud, jäävad endiselt või satuvad uuesti raskesse võlaolukorda . Enamik liikmesriike on nõus võlakoorma täiendava leevendamisega või ei ole sellele vastu, seisukohad lahknevad aga küsimuses, kuidas seda teha.

- ELis valitseb laialdane üksmeel selles, et madalate tuludega maadele mõeldud tulevikku suunatud, usaldusväärne IMFi/Maailmapanga poolne võlaolukorra stabiilsuse analüüsi metoodika ja selle range rakendamine on eespool nimetatud probleemide lahendamisel otsustava tähtsusega.

- Võlaolukorra stabiilsuse analüüsi raamistikus rõhutatakse ka tihedat seost võlaolukorra stabiilsuse ja väliste vapustuste talumise võime vahel ning komisjon tegeleb aktiivselt välistest vapustustest tabatud maade abistamiseks mõeldud vahendite uurimisega.

Eelnevat arvestades kutsub komisjon nõukogu üles:

- toetama lisaks laiendatud võlakoorma kergendamise algatuse elluviimisele – üksiklahenduste väljatöötamist ja ellurakendamist nende konfliktijärgses olukorras olevate riikide jaoks, kellel on mahukad tasumata välisvõlad ja kes pole suutnud algatusest kasu saada, aidates neil paremini toime tulla probleemidega, mis on tingitud institutsioonide nõrkusest ja suure põhivõla olemasolust ;

- uurima muude vahendite hulgas võimalust kasutada võlakoorma ajutise kergendamise vahendi loomist, et pehmendada võlakoormast kurnatud maid tabanud väliste vapustuste mõju.

10. Kokkuvõte

EL on enamiku Barcelona kohustuste täitmisel olnud edukas. 2005. aasta septembris peetaval ÜRO kõrgetasemelisel kohtumisel keskendutakse küsimusele, kuidas kiirendada liikumist millenniumi arengueesmärkide täitmise poole, seda eriti Aafrikas. Sellega kerkib laienenud ELi ette vajadus demonstreerida ELi kohustuste suurendamisega taas oma otsustavust tegelda arengu rahastamise probleemiga. Komisjon soovib käesolevas dokumendis esitatud ettepanekutega käivitada arutelu eesmärgiga sõnastada uus kohustustekogum ja jõuda kokkuleppele “Barcelona II” tüüpi kohustuste osas. Kui käesolevas teatises keskendutakse arengu senisest parema rahastamise vahenditele, siis poliitikate sidusust käsitlevas teatises[14] esitatakse ettepanekuid muude poliitikameetmete kohta, mida võiks millenniumi arengueesmärkide saavutamise toetuseks rakendada.

Annex 1

Summary | March 14, 2002: Council Conclusions on the International Conference on Financing for Development (Monterrey, Mexico, 18-22 March 2002) |

The Council of the European Union:

“1. Considering that the International Conference on Financing for Development represents an historic opportunity to make progress towards the achievement of the Millennium Development Goals for poverty reduction and the other internationally agreed development targets in a holistic manner.

2. Recalling the need for all international partners to reach the UN goal of 0.7% ODA/GNI and the European Council Presidency Conclusions in Gothenburg and Laeken, and recognizing that mobilizing international private and public resources for sustainable development is essential, that resources would need to be increased in order to reach the Millennium Development Goals, including according to World Bank estimates a doubling of ODA;

3. Stressing that the Conference should be based on a spirit of strengthened partnership in which developing countries take primary responsibility for their own development, ensuring democracy, human rights and the rule of law, while developed countries actively support them, thus contributing to the "global deal" that will be discussed at the Johannesburg Summit

4. Recognizing that the issue of aid effectiveness both by donors and recipients must be adequately addressed to ensure that increased ODA flows have a positive impact on development, and resources go effectively and efficiently to fighting poverty and reducing inequality.

5. Stressing that developing countries have primary responsibility to create a sound macroeconomic environment, an appropriate framework for investments and guarantee that funds received are properly and effectively managed, engaging themselves to ensure good governance, achieve high standards of transparency and eliminate corruption.6. Recalling the importance to development financing of the Doha Development Agenda, which should address the specific concerns and priorities of developing countries, allowing them to realize the full benefits of participation in the world economy.

7. And thus, in order to achieve a successful outcome of the Conference, the Council stresses the value of the Monterrey Consensus, and affirms its willingness to make the following commitments;

a) In pursuance of the undertaking to examine the means and timeframe that will allow each of the Member States to reach the UN goal of 0.7% ODA/GNI, those Member States that have not yet reached the 0.7% target commit themselves - as a first significant step - individually to increasing their ODA volume in the next four years within their respective budget allocation processes, whilst the other Member States renew their efforts to remain above the target of 0.7% ODA, so that collectively an EU average of 0.39% is reached by 2006. In view of this goal, all the EU Member States will in any case strive to reach, within their respective budget allocation processes, at least 0.33% ODA/GNI by 2006.

b) To take concrete steps on coordination of policies and harmonization procedures before 2004, both at EC and Member States level, in line with internationally agreed best practices including by implementing recommendations from the OECD Development Assistance Committee Task Force on donor practice.

c) To implement the DAC recommendation on untying of aid to Least Developed Countries and continue discussions in view of further untying. The EU will also consider steps towards further untying of Community aid while maintaining the existing system of price preferences of the EU-ACP framework.

d) To increase assistance for long-term trade-related capacity building, productive capacity and measures addressing supply-side constraints in developing countries, as well as to provide immediate support for trade-related technical assistance in order to improve the negotiating capacity of developing countries in trade negotiations, including by commitments made at the WTO pledging Conference in Geneva on 11 March 2002.

e) To further work towards a participatory process at the global level, including the proposal of setting up a task force open to all actors on a temporary basis, designed to lead to the identification of relevant Global Public Goods.

f) To further explore innovative sources of financing and taking into account the conclusions of the Commission Globalization Report.

g) To influence the reform of the International Financial System by combating abuses of financial globalization, strengthening the voice of developing countries in international economic decision-making, and, while respecting their respective roles, enhancing the coherence between the UN, International Financial Institutions and WTO.

h) To pursue its efforts to restore debt sustainability in the context of the enhanced HIPC initiative, so that developing countries, and especially the poorest ones, can pursue growth and development unconstrained by unsustainable debt dynamics."

Website link: http://europa-eu-un.org/articles/en/article_1222_en.htm

Annex 2

Extract of the Conclusions of the General Affairs and External Relations Council of 22-23 November 2004 on the report of the Ad Hoc Working Party on Harmonisation:

RECALLING:

The Commission Communication of 5 March 2004 on 3translating the Monterrey Consensus into practice: the contribution by the European Union"[15];

Its Conclusions of 27 April 2004[16], which called for the establishment of an Ad-Hoc Working Party of the Council consisting of experts on Harmonisation (AHWPH), in order to examine in detail the Commission recommendations contained in the Commission Communication and other relevant proposals with a view to translating the Barcelona Commitment II into practice;

The decision adopted by the COREPER establishing the AHWPH and setting up its mandate[17];

That the Working Party was invited to report back to Council no later than November 2004, with a view to adoption by the Council of an EU Action Plan for Coordination and Harmonisation for submission to the Second High Level Forum on Harmonisation and Alignment for Aid Effectiveness to be held in Paris in 2005;

THE COUNCIL,

NOTING that the COREPER, on 18 November 2004 agreed on the Report presented by the AHWPH;

ENDORSES the report of the Ad-Hoc Working Party on Harmonisation entitled "Advancing Coordination, Harmonisation and Alignment: the contribution of the European Union";

INVITES the relevant Council bodies to continue the work for preparing the participation of the EU to the Second High Level Forum on Harmonisation and Alignment for Aid Effectiveness to be held in Paris in 2005;

REAFFIRMS its intention to monitor regularly the further progress made with the view to translating the Barcelona Commitment II into practice.

[1] Nõukogu 14. märtsi 2002. aasta järeldused ÜRO arengu rahastamise teemalisest (Monterrey) konverentsist, vt 1. lisa.

[2] SEK(2003) 569, 15.5.2003.

[3] KOM(2004) 150, 5.3.2004.

[4] 22-23.11.2004. aasta välisministrite nõukogu järeldused; 14724/04 (Presse 325) lk.37, vt 2. lisa.

[5] Töödokument SEK(2005) 453: ELi Barcelona kohustuste järelmeetmed ja Monterrey konsensuse elluviimine.

[6] Belgia (62,9%), Prantsusmaa (30,5%), Rootsi (27,6%), Luksemburg (26,3%), Ühendkuningriik (23,4%), Iirimaa (18,3%), Saksamaa (18,1%), Kreeka (14,4%), Hispaania (13,7%), Soome (11,7%), Holland (9,9%) ja Portugal (5,7%).

[7] Pariisi deklaratsioon arenguabi tulemuslkkusest, Pariisi kõrgetasemeline foorum 28.2.-2.3.2005.

[8] Vt 2. lisa. Need järeldused põhinevad ELi ajutise ühtlustamistöörühma soovitustel. Neid on pikemalt kirjeldatud nõukogu töödokumendis.

[9] Nagu selgub Doha Arenguagenda kaubavahetussuutlikkuse suurendamise andmebaasi (TCBDB) aruandest. Lõviosa sellest tuleb EÜlt, kes on 2001. aastast saadik suunanud kaubavahetusabisse keskmiselt 700 miljonit eurot aastas. Liikmesriigiti on pilt erinev: mõned riigid on kaubavahetusabi jaoks antavat toetust suurendanud.

[10] Ühendkuningriik (kaubavahetusabi hindamine rahvusvahelise arengu osakonna poolt), Holland ja Taani.

[11] Olulisemaid küsimusi käsitletakse komisjoni töödokumendis „Arengu rahastamise uudsed allikad – ülevaade võimalustest“ {SEK(2005) 467}.

[12] Vt EÜ rahastatud uuring “Võlakergendamise algatuse edasiarendamine“ (Beyond the HIPC Initiative), märts 2004:http://www.europa.eu.int/comm/development/body/theme/hipc/docs/Beyond_HIPC_en.pdf#zoom=100.

[13] G7 rahandusministrite järeldused arenguküsimustes, London, 5. veebruar 2005

[14] KOM(2005) 134.

[15] Doc. 7108/04 - COM(2004) 150.

[16] Doc. 8973/04.

[17] Doc. 9188/04.