ET

Brüssel 19.7.2006

KOM(2006) 403 lõplik

2006/0142 (COD)

Ettepanek:

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,

millega kehtestatakse ühenduse viisaeeskiri

(komisjoni esitatud)

{SEK(2006) 957}

{SEK(2006) 958}

SELETUSKIRI

1) Ettepaneku taust

110

· Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Tihedama Schengeni koostöö raames leiti, et ühisel viisapoliitikal on oluline osa ühise sisepiirikontrollideta ala loomises.

Schengeni acquis’ viisapoliitikat käsitlev osa, sealhulgas ühised konsulaarjuhised, mis koostati Schengeni valitsustevahelise koostöö raames, inkorporeeriti pärast Amsterdami lepingu jõustumist Euroopa Liidu institutsioonilisse ja õiguslikku raamistikku. Schengeni sätted viisapoliitika kohta on saanud õigusliku aluse [1] (artikli 62 lõike 2 punkt b) ja need on seega ühenduse õiguse osa. Ühised konsulaarjuhised on praegu peamine juriidiline dokument, millega reguleeritakse lühiajaliste, transiidi- ja lennujaama transiidiviisade andmise menetlusi ja tingimusi, kuigi teatud põhimõtted on ka Schengeni konventsioonis kirjas ja mitmed sätted sisalduvad teistes eraldiseisvates otsustes.

Haagi programmis rõhutatakse, et „ühise viisapoliitika edasiarendamise vajadust mitmekihilise süsteemi osana, mille eesmärgiks on siseriiklike õigusaktide ja kohalike konsulaaresinduste käitlemistoimingute edasise ühtlustamise tulemusena hõlbustada seaduslikku reisimist ja võidelda ebaseadusliku sisserändega.“ Seetõttu kutsuti komisjoni teiste meetmete kõrval üles läbi vaatama ühiseid konsulaarjuhiseid. Selleks et täita Haagi programmi eesmärke ja tugevdada ühise viisapoliitika sidusust eespool nimetatud viisa liikide küsimuses, on kavandatava määruse eesmärk järgmine:

– kõik õigusaktid, millega reguleeritakse viisadega seotud otsuseid, koondatakse ühtseks viisaeeskirjaks,

– teatud osasid olemasolevates õigusaktides arendatakse selleks, et arvesse võtta hiljutisi arengusuundi ja viisa andmise protsessiga seotud uusi mõõtmeid ning täita olemasolevaid tühimikke;

– parandatakse läbipaistvust ja õiguskindlust ühiste konsulaarjuhiste sätete ning lisade õigusliku seisundi selgitamise kaudu; selleks jäetakse õigusaktist välja sätted, mis on ülearused või praktilist ja rakenduslikku laadi;

– tugevdatakse menetlustagatisi, sätestades kohustusliku põhjendamise juhised viisa andmisest keeldumise korral;

– parandatakse viisataotlejate võrdset kohtlemist terve rea küsimuste selgitamise kaudu , et edendada õigusnormide ühtlustatud rakendamist.

· Üldine taust

Nagu järgmises peatükis kirjas, reguleeritakse praegu lühiajaliste viisade andmist mitmete erinevate õigusaktidega. Seega lihtsustab läbivaatamine õiguslikku raamistikku, sest edaspidi reguleeritakse ühist viisapoliitikat järgmise nelja õigusaktiga:

– määrus (EÜ) nr 539/2001, 15. märts 2001, milles loetletakse kolmandad riigid, kelle kodanikel peab välispiiride ületamisel olema viisa, ja need kolmandad riigid, kelle kodanikud on sellest nõudest vabastatud (õiguslik alus: Euroopa Liidu asutamislepingu artikli 62 lõike 2 punkti b alapunkt i);

– nõukogu määrus (EÜ) nr 1683/95, 29. mai 1995, ühtse viisavormi kohta (õiguslik alus: Euroopa Liidu asutamislepingu artikli 62 lõike 2 punkti b alapunkt iii);

– nõukogu määrus (EÜ) nr 333/2002, 18. veebruar 2002, ühtse vorminguga vormide kohta liikmesriigi väljastatud viisa kinnitamiseks isikutele, kelle reisidokumenti vormi koostav liikmesriik ei tunnusta (õiguslik alus: Euroopa Liidu asutamislepingu artikli 62 lõike 2 punkti b alapunkt iii);

– käesolev määrus, millega kehtestatakse viisaeeskiri (õiguslik alus: Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 62 lõike 2 punkt a, punkti b alapunktid ii ja iv ning artikli 62 lõige 3).

Meenutatakse, et erinevuste tõttu õiguslikus aluses ja õigusliku alusega seotud “muutuva geomeetria” tõttu on nelja erineva õigusakti säilitamine vajalik.

· Ettepaneku valdkonnas kehtivad õigusnormid

– Nõukogu määrus (EÜ) nr 539/2001, 15. märts 2001, milles loetletakse kolmandad riigid, kelle kodanikel peab välispiiride ületamisel olema viisa, ja need kolmandad riigid, kelle kodanikud on sellest nõudest vabastatud;

– nõukogu määrus (EÜ) nr 1683/95, 29. mai 1995, ühtse viisavormi kohta;

– 14. juuni 1985. aasta ühispiiridel kontrolli järkjärgulist kaotamist käitleva Schengeni lepingu rakenduskonventsioon (eriti artiklid 9–18, milles sätestatakse kõnealuse valdkonna ühised ja ühtsed põhimõtted);

– nõukogu määrus (EÜ) nr 415/2003, 27. veebruar 2003, viisade andmise kohta piiril, kaasa arvatud selliste viisade andmine läbisõidul olevatele meremeestele;

– viisasid käsitlevad ühised konsulaarjuhised diplomaatilistele ja konsulaaresindustele, milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad kõnealuste põhimõtete rakendamiseks ja milles ühendatakse peaaegu kõik sätted lühiajaliste viisade väljastamise kohta;

– nõukogu määrus (EÜ) nr 1091/2001, 28. mai 2001, liikumisvabaduse kohta pikaajalise viisa alusel;

– Schengeni täitevkomitee otsused (SCH/Com-ex (93) 21), (SCH/Com-ex (93)24), (SCH/Com-ex (94) 25), (SCH/Com-ex (98)12) ja (SCH/Com-ex (98)57);

– ühismeede 96/197/JSK, 4. märts 1996, mille nõukogu on vastu võtnud Euroopa Liidu lepingu artikli K.3 põhjal ja mis käsitleb lennujaamade transiidikorda.

140

· Kooskõla Euroopa Liidu muude tegevuspõhimõtete ja eesmärkidega

Olemasolevate viisa andmise eeskirjade läbivaatamisel ja muutmisel on arvesse võetud hiljuti vastuvõetud Schengeni piirieeskirju, et tagada õigusaktide ühtlus.

Viisataotluste töötlemine peaks olema professionaalne ja lugupidav ning proportsionaalne taotletavate eesmärkide suhtes. Oma tööülesannete täitmisel ei diskrimineeri konsulaartöötajad isikuid ühtelgi järgmisel põhjusel: sugu, rassiline päritolu, usutunnistus või veendumused, puue, vanus või seksuaalne sättumus.

2) Konsulteerimine huvitatud isikutega ja mõju hindamine

· Konsulteerimine huvitatud isikutega

Arvesse on võetud kolmandate riikide ametiasutuste tõstatatud probleeme seoses liikmesriikide käitumisega viisataotluste käsitlemisel ja viisataotlejate või nende sugulaste esitatud kaebusi.

· Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine

Arvestatud on liikmesriikide delegaatide arutelu, mis toimus nõukogu viisatöörühmas ja kus käsitleti probleeme, mis on seotud viisa andmisega. Lisaks sellele on arvestatud ka ekspertide leidudega kohalikku konsulaarkoostööd käsitlevatel sihtlähetustel ja Schengeni hindamise lähetustel.

· Mõju hindamine

Komisjon teostas mõju hindamise, mille käigus analüüsiti kuut erinevat tegevusvõimalust: status quo säilitamine, liikmesriikide konsulaartöötajatele mõeldud ühtse koolituse loomine, kohaliku konsulaarkoostöö tugevdamine, olemasolevate õigusaktide minimaalne läbivaatamine, olemasolevate õigusaktide uuendamine, ühiste konsulaaresinduste loomine. Lahenduseks valiti uuendamine, et luua sidusad ja põhjalikud õigusaktid ning parandada ühtlustamist kõige rahuldavamal ja ulatuslikumal moel. Käesolevale ettepanekule on lisatud mõju hinnang.

3) Ettepaneku õiguslik külg

· Kavandatud meetmete kokkuvõte

Põhjalik ja ühtne viisapoliitika koos viisataotlejate võrdse kohtlemisega tagatakse sellega, et kõik õigusaktid, millega reguleeritakse viisa andmise tingimusi ja menetlusi, koondatakse ühte viisaeeskirja, parandatakse olemasolevate eeskirjade läbipaistvust ja selgust, ühtlustatakse menetlusi, tugevdatakse õiguskindlust ja menetlustagatisi.

· Õiguslik alus

Käesoleva määruse kavandatud õiguslik alus on järgmine:

– eelkõige Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 62 lõike 2 punkti b alapunkt ii, sest kavandatava õigusaktiga luuakse ühtne „viisaeeskiri kuni kolmekuulise kavatsetud viibimise puhuks“;

– ka asutamislepingu artikli 62 lõike 2 punkt a, mis käsitleb „norme ja korda, mida liikmesriigid järgivad isikute kontrollimisel sellistel piiridel“, eesmärgiga integreerida lennujaama transiidiviisat käsitlevad sätted ühtsesse viisaeeskirja. Lennujaama transiidiviisa ei ole „päris“ viisa liikmesriikide territooriumil viibimiseks ja seega ei kuulu see artikli 62 lõike 2 punktis b kehtestatud viisa määratluse alla. See on luba, mis antakse kolmanda riigi kodanikule enne liikmesriikide lennujaamade rahvusvaheliste alade läbimist selleks, et vältida ebaseaduslikke riiki sisenemisi. Seetõttu võib seda pidada osaks ”normidest ja korrast” seoses piirikontrolli ja ebaseadusliku sisserände vältimisega.

Subsidiaarsuse põhimõte

Vastavalt asutamislepingu artikli 62 lõikele 1 ja lõike 2 punktile b on ühendusel õigus ja isegi kohustus võtta meetmeid, mis on seotud viisaeeskirjadega kuni kolmekuulise kavatsetud viibimise puhul. Sellised meetmed tuleb võtta viie aasta jooksul pärast Amsterdami lepingu jõustumist.

Olemasolevad ühenduse sätted lühiajaliste ja transiidiviisade puhul moodustavad osa Schengeni asquis’st, mis on integreeritud Euroopa Liidu poliitikaraamistikku. Vaatamata sellele on olemasolevat acquis’d vaja selgitada, edasi arendada ja täiendada. See kehtib ka praeguste lennujaama transiidiviisasid käsitlevate sätete kohta. On selge, et olemasolevat acquis’d lühiajaliste, transiidi- ja lennujaama transiidiviisade puhul on võimalik edasi arendada vaid asutamislepingul põhinevate ühenduse meetmete võtmisega.

Võttes arvesse kavandatavat algatust – kehtestada ühenduse viisaeeskiri –, peab õigusakt olema määrus, et tagada selle ühesugune kohaldamine kõigis Schengeni acquis'd kohaldavates liikmesriikides.

Eesmärk on läbi vaadata olemasolevad ühtset viisapoliitikat käsitlevad õigusaktid ja parandada ühtlustamist. Seega oleks iseseisev tegevus liikmesriikide tasandil õiguslikust vaatenurgast võimatu.

Ühenduse meede on ainuke võimalus saavutada ettepaneku eesmärgid järgmis(t)el põhjus(t)el.

Arvestades ettepaneku õiguslikku alust ja eesmärke on ainult ELi meede sobilik.

Seetõttu on ettepanek kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega.

· Proportsionaalsuse põhimõte

Ettepanek on proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas järgmistel põhjustel.

EÜ asutamislepingu artiklis 5 sätestatakse, et „ükski ühenduse meede ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik käesoleva lepingu eesmärkide saavutamiseks”.

Käesoleva ühenduse meetme valitud vorm peab võimaldama ettepanekuga saavutada soovitud eesmärke ja võimaldama selle võimalikult tõhusat rakendamist.

Kavandatud määrusel puudub liikmesriikide diplomaatilistele või konsulaaresindustele finantsmõju ning uute nõuete haldusmõju on proportsionaalne taotletava eesmärgiga.

· Õigusakti valik

Kavandatud õigusakt: määrus.

Kõiki viisadega seotud otsuseid reguleerivaid menetlusi käsitlevad sätted on kohustuslikud kõikidele liikmesriikidele, kes kohaldavad Schengeni acquis’d, ning seega on määrus ainuke sobiv õigusakt.

4) Mõju eelarvele

Ettepanek ei mõjuta ühenduse eelarvet.

5) Täiendav teave

· Lihtsustamine

Ettepanekuga nähakse ette õigusaktide lihtsustamine.

Erinevad õigusaktid, millega reguleeritakse viisade andmise menetlusi ja tingimusi, on koondatud ühte viisaeeskirja.

· Olemasolevate õigusaktide kehtetuks tunnistamine

Ettepaneku vastuvõtmisega kaasneb olemasolevate õigusaktide kehtetuks tunnistamine.

· Läbivaatamine

Käesolev ettepanek hõlmab läbivaatamist.

· Vastavustabel

Käesolevale ettepanekule on lisatud vastavustabel, mis näitab, millised sätted on ühistest konsulaarjuhistest ja Schengeni lepingust üle võetud.

· Ettepaneku üksikasjalik selgitus

1. Viisa andmist ja otsuseid seoses viisa andmisest keeldumise, viisa pikendamise, tühistamise, kehtetuks tunnistamise ja lühendamisega reguleerivate sätete koondamine ühte viisaeeskirja

1.1. Lennujaama transiidiviisa

Eespool nimetatud ühismeetme sätted sisalduvad ühistes konsulaarjuhistes, millele on lisatud nimekiri kodanikest, kelle suhtes kõnealust nõuet rakendatakse. Selleks et parandada läbipaistvust ja ühtlustamist, on ühtlustatud mitmeid (üldiselt täpselt samasuguseid) “ühepoolseid” erandeid kõnealuse nõude kohaldamisel teatud kategooria isikute suhtes.

Selleks et saavutada viisapoliitika kõikide aspektide ühtlustamine, on kaotatud võimalus, et üksikud liikmesriigid seavad sisse lennujaama transiidiviisa nõude teatavate riikide kodanike suhtes.

1.2. Viisa andmine piiril

Nõukogu määrus (EÜ) nr 415/2003 erandkorras viisade andmise kohta piiril, kaasa arvatud selliste viisade andmine läbisõidul olevatele meremeestele, on integreeritud käesolevasse määrusesse.

1.3. Viisa kehtetuks tunnistamine ja tühistamine

Praegu on antud viisa kehtetuks tunnistamise ja tühistamise reeglid dokumendis SCH/Com-ex (93) 24 ja ühiste konsulaarjuhiste 14. lisa 2. osas. Kõik kõnealused sätted on ühendatud kahte eraldi artiklisse, millega määratletakse selgelt, millised ametiasutused vastutavad nende ülesannete eest.

1.4. Viisa pikendamine

Kolmanda riigi kodanikul, kes viibib liikmesriikide territooriumil kehtiva viisa alusel, võivad olla mõjuvad põhjused esialgse viisa kehtivusaja lõppemise kuupäevast kauemaks jäämiseks. Selliseid olukordi reguleerivad reeglid (SCH Com-ex (93) 21) on esitatud selgemalt ning välja on pakutud ka ühtlustatud lähenemisviis, st viisa pikendamist tuleks kinnitada ainult templiga, mille näidis on toodud määruse lisas. Põhjus on see, et enamikel juhtudel pikendatakse viisat liikmesriikide ametiasutustes, kus tõenäoliselt ei ole turvalisuse põhjustel suurt varu rangete turvalisusnõuetega kaitstud viisakleebiseid.

1.5. Statistika vahetamine

Arvestades seda, et antud viisade ja viisa andmisest keeldumiste arvu käsitleva statistika analüüs on väärtuslik juhtimisvahend nii kohalikul kui ka kesktasandil, sätestatakse määruses, et kõnealust ühtses formaadis esitatud teavet tuleb vahetada ja edastada komisjonile kaks korda aastas (komisjon vastutab kõnealuse teabe avaldamise eest), igas piirkonnas tuleb teavet vahetada kord kuus. Vaatamata kahe statistikat käsitleva Schengeni täitevkomitee otsuse olemasolule ((94) 25 ja (98) 12) puudub praegu kasutatav ja võrreldav teave antud viisade ja viisa andmisest keeldumiste arvu kohta.

2. Viisa andmise uued aspektid

Liikmesriikidevahelist lühiajaliste viisade alast teabevahetust võimaldava viisainfosüsteemi loomine muudab oluliselt viisataotluste töötlemist. Ühest küljest on liikmesriikidel automaatselt juurdepääs teabele kõikide isikute kohta, kes on viisat taotlenud (andmeid säilitatakse viis aastat), mis hõlbustab järgnevate viisataotluste läbivaatamist. Teisest küljest mõjutab viisa taotlemisel ühe nõudena biomeetrilitse tunnuste kasutamine oluliselt viisataotluste vastuvõtmise praktilist külge.

Viisainfosüsteem peaks käivituma juba 2007. aastal, mistõttu on komisjon otsustanud ajakohastada ühiseid konsulaarjuhiseid, esitades ettepaneku eraldi õigusakti kohta, millega sätestatakse registreeritavate biomeetrilitse tunnuste standardid ja kehtestatakse mitmed võimalused nii liikmesriikide diplomaatiliste ja konsulaaresinduste praktiliseks korraldamiseks viisataotluste registreerimisel kui ka õigusliku raamistiku loomiseks liikmesriikide koostöö jaoks väliste teenuseosutajatega.

Kõnealuse ettepaneku sisu lisatakse käesolevasse ettepanekusse ja kohandatakse selle struktuuriga. Ettepanekut muudetakse, kui läbirääkimised eraldi ettepaneku üle on lõppenud.

Sätteid koostöö kohta kaubanduslike vahendajatega, näiteks reisibüroode või -korraldajatega, on karmistatud , et arvesse võtta seda uut olukorda (vt allpool).

3. Teatud acquis’ osade edasiarendamine

3.1. Suurendatud läbipaistvus ja viisataotlejate võrdse kohtlemise parandamine

Sisse on viidud konkreetset sätted, mille kohaselt liikmesriigid on kohustatud edastama üldsusele asjakohast teavet viisa andmise kohta. Lisaks sellele on sisse viidud sätted, millega kehtestatakse:

a) maksimaalne viisa väljastamise aeg;

b) selge vahe taotluste läbivaatamata jätmise ja viisa andmisest ametliku keeldumise vahel;

c) täielik läbipaistvus nimekirja puhul, kus on loetletud kolmandad riigid, kelle kodanike suhtes kohaldatakse eelnevat konsulteerimist;

d) lühemad vastamistähtajad eelneva konsulteerimise puhul;

e) ühtlustatud vorm kutse, ülalpidamiskohustuse ja majutuse tõendamiseks;

f) liikmesriikide kohustus teatada ja põhjendada eitavaid otsuseid;

g) õiguslik raamistik, millega tagatakse ühtlustatud lähenemisviis koostööl puhul nii liikmesriikide diplomaatiliste ja konsulaaresinduste vahel kui ka koostööle väliste teenuseosutajatega;

h) kohustuslikud eeskirjad liikmesriikide diplomaatiliste ja konsulaaresinduste koostööle kaubanduslike vahendajatega.

3.1.1. Eelnev konsulteerimine

Komisjon tunnistab, et liikmesriikide keskasutustel võib olla õigustatud põhjusi soovimaks, et nendega konsulteeritakse enne viisa andmist teatud kolmandate riikide kodanikele või nende riikide teatud kategooriasse kuuluvatele kodanikele, ning teeb ettepaneku kiirendada olemasolevat eelneva konsulteerimise menetlust seoses tehnika arenguga (kiirem juurdepääs teabele ja selle kiirem vahetamine) eesmärgiga vältida viisataotluste läbivaatamise asjatut pikendamist ja hoida ära ebasoodsaid kõrvalmõjusid, näiteks viisadega kauplemine.

Tuleks meenutada, et täiendavate kolmandate riikide lisamine nimekirja, kelle suhtes peaks kohaldama sellist kohustuslikku eelnevat konsulteerimist, on mitmetel juhtudel kaasa toonud asjaomaste kolmandate riikide poliitilist rahulolematust. Arvestades, et enamikel juhtudel nõuab vaid üks või mõni liikmesriik, et nendega konsulteeritakse, karistab selline korraldus ülejäänuid liikmesriike, kes seetõttu peavad ootama vastust konsulteeritavalt liikmesriigilt enne, kui viisataotluste kohta on võimalik vastu võtta lõplik otsus. Lisaks sellele on teatud liikmesriigid tõestanud, et eelneva konsulteerimise lisandväärtus võimalusele keelduda viisa andmisest on väga piiratud.

Selleks et vältida selliseid ebasoodsaid mõjusid, on komisjon teinud ettepaneku konsulteerimise korral oluliselt lühendada vastamise tähtaegu ja tarvitusele võtta võimalus, et liikmesriik taotleb, et teda teavitatakse viisa andmisest teatud kolmanda riigi kodanikule või sellise riigi teatud kategooriasse kuuluvale kodanikule, sest mõned liikmesriigid on väitnud, et konsulteerimise esmane eesmärk ei ole viisast keeldumise taotlemine, vaid selle tagamine, et nende keskasutused on teadlikud viisa andmisest.

Selleks et suurendada läbipaistvust, pooldab komisjon, et alandatakse salastatuse astet nimekirja puhul kolmandatest riikidest, kelle suhtes rakendatakse eelnevat konsulteerimist. Praegu on nimekiri liigitatud salastatuse kategooriasse “EU RESTREINT”. Ühiste konsulaarjuhiste kõnealuse lisa konfidentsiaalsus on ainult suhteline, sest tegelikkuses paljastab teatud kategooriasse kuuluvate isikute taotluste töötlemise aeg, millised kolmandad riigid kuuluvad sellesse nimekirja. Lisaks sellele on nende salastatud lisade sisu juba avalikkusele teada liikmesriikide diplomaatiliste või konsulaaresinduste veebilehtede kaudu.

Võib küsitavaks pidada ka seda, kas pärast viisainfosüsteemi käivitumist (vaatamata sellele, et viisainfosüsteemil puudub hoiatusfunktsioon) säilib samaväärne vajadus säilitada konsulteerimiskorda, sest üksikute liikmesriikide keskasutustel on juurdepääs teabele kõikide liikmesriikide väljastatud viisade kohta.

3.1.2. Taotluse läbivaatamata jätmine

Praegu puudub selge eristus nende viisataotluste vahel, mis puhul keelduti ametlikult viisa andmisest pärast täielikku toimiku läbivaatamist, ning selliste juhtumite vahel, kus sellist põhjalikku läbivaatust ei korraldatud, sest taotleja ei esitanud täiendavat teavet. Käesolevas määruses võetakse kasutusele mõiste “taotluse läbivaatamata jätmine”, mida viisainfosüsteemis selgelt eristatakse ametlikust keeldumisest.

3.1.3. Viisa andmisest keeldumisega seotud ühtlustatud eeskirjad

Praegu reguleeritakse keeldumisest teatamist ja põhjendamist liikmesriikide õigusaktidega, mille tulemusel mõned liikmesriigid ei teata ega põhjenda keeldumise põhjuseid taotlejatele, samal ajal kui mõned põhjendavad keeldumist ainult teatud kategooriasse kuuluvate taotlejate puhul. Hiljuti vastuvõetud Schengeni piirieeskirjades on kasutusele võetud sätted, mille kohaselt peavad asjaomased ametiasutused põhjendama sissesõidukeeldu ning teatama konkreetsed põhjused standardse vormi abil, mis antakse kolmanda riigi kodanikule, kellele sissesõiduõiguse andmisest keelduti.

Läbipaistvuse ja viisataotlejate võrdse kohtlemise eesmärgil ning asjaomaste õigusaktide ühtluse tagamiseks tuleb ühises viisapoliitikas käsitleda ka seda väga olulist küsimust. Seetõttu on lisatud sätted, mille kohaselt liikmesriikide diplomaatilised ja konsulaaresindused on nüüd kohustatud kõikidel juhtudel nii keeldumisest teatama kui ka seda põhjendama.

3.2. Tavade ühtlustamine tegevtasandil

3.2.1. Taotluse esitamist kinnitav tempel

Vaatamata sellele, et on olemas ühised eeskirjad, millega reguleeritakse nii taotluse esitamist kinnitava templi kasutamist kui ka selle sisu, erinevad tavad üksteisest oluliselt. Seetõttu on kasutusele võetud sätted, mis käsitlevad mõlemat küsimust ja tagavad nii ühtlustatud rakendamise.

3.2.2. Ühtlustatud vorm kutse, ülalpidamiskohustuse ja majutuse tõendamiseks

Ühiste konsulaarjuhiste 15. lisa sisaldab “ühtlustatud” vorme, kuid ainult kolm liikmesriiki on edastanud näidised ning nende sisu on erinev. Käesoleva määrusega sätestatakse ühtlustatud vorm, mida peavad kasutama kõik liikmesriigid.

3.3 Kohalik konsulaarkoostöö – ühise viisapoliitika ühtlustatud rakendamise parandamine

Komisjon tunnistab, et põhiõigusaktid on otseselt kohaldatavad kõikides liikmesriikides, kuid on ka teadlik, et üksikute juhtumite mitmekesisus ja kohalikud tingimused muudavad väga keeruliseks koostada üksikasjalikud eeskirjad, mis kehtiksid kõikides tingimustes ja käsitleksid kõiki olukordi. See on põhjus, miks olemasolevas acquis’s tunnistatakse diplomaatiliste ja konsulaaresinduste olulist rolli, eriti rändega seotud riskide hindamisel (tuleks märkida, et kõnealust olemasoleva acquis’ aspekti tugevdati seadusandliku muudatusega 2003. aastal).

Kohalikku konsulaarkoostööd käsitlevate sihtlähetuste (2004–2005) järelduste põhjal on koostatud nõuetekohane õiguslik raamistik kohaliku konsulaarkoostöö tarbeks, milles sätestatakse kohalikul tasandil sooritatavad ülesanded ning millega tagatakse läbipaistvus ning oluline ühendus asjaomaste keskasutuste ja nõukogu vahel. See uus kohaliku konsulaarkoostöö korraldus arvestab ka ühenduse institutsionaalset raamistikku.

4. Teatud küsimuste selgitamine selleks, et parandada õigusnormide ühtlustatud kohaldamist

- Piiratud territoriaalse kehtivusega viisa

Praegu on piiratud territoriaalse kehtivusega viisasid käsitlevad sätted laiali mitme õigusakti (Schengeni konventsioon ja ühised konsulaarjuhised) erinevates artiklites. See on kaasa toonud ebakindluse kõnealuse viisa andmise tingimustes ning teatud määral väärkasutamist ja liikmesriikide erinevaid tavasid. Lisaks sellele on ilmnenud, et nii tegev- kui ka kesktasandil ei olda piisavalt teadlikud kohustuse ulatusest teavitada teisi riike antud piiratud territoriaalse kehtivusega viisadest. Kõik sätted, mis käsitlevad piiratud territoriaalse kehtivusega viisade andmist, on koondatud ühte artiklisse. Nõue teavitada teisi liikmesriike piiratud territoriaalse kehtivusega viisade andmisest on piiratud juhtumitega, mille puhul sellise viisa andmine on põhjustatud eelneva konsulteerimise raames teise liikmesriigi antud eitavast vastusest või kui viisa antakse kolmanda riigi kodanikule, kes ei täida Schengeni piirieeskirjades sätestatud sissesõidunõudeid.

- Reisi- ja tervisekindlustus

Nõukogu otsus 2004/17/EÜ, milles käsitletakse meditsiiniabikindlustuse poliisi kaasamist ühtse sissesõiduviisa andmiseks nõutavate dokumentide hulka, jõustus 1. juunil 2004. Et kõnealuse uue meetme rakendamine oli suhteliselt problemaatiline mitmes piirkonnas, muu hulgas seetõttu, et esialgses otsuses oli lünki ja mitmetimõistetavusi, koostati 2004. aasta oktoobris täiendavad suunised otsuse rakendamiseks. Käesolevas määruses selgitatakse mitmetimõistetavusi esialgses tekstis ja muudetakse mõned täiendavad suunised siduvateks reegliteks. Liikmesriikide vastuste põhjal küsimustikule reisi- ja tervisekindlustuse nõude rakendamise kohta (mida levitati 2005. aasta oktoobris) teeb komisjon ettepaneku ühtlustada ja selgitada kõnealust küsimust käsitlevaid sätteid. Lisaks sellele vabastatakse isikud, kellele erandkorras antakse viisa piiril, meremehed, kes täidavad oma tööülesandeid, ning isikud, kellel on diplomaatiline pass või kes taotlevad lennujaama transiidiviisat, süstemaatiliselt sellest nõudest. Esimesel juhul muudab asjaolude pakilisus, mille tõttu kõnealused isikud viisat taotlevad, ebaproportsionaalseks nõude sõlmida reisi- ja tervisekindlustus. Meremehed on tavaliselt piisavalt kaetud oma töölepingu kaudu ja täidavad seega ühenduse nõudeid.

5. Ühiste konsulaarjuhiste lisade õigusliku seisundi selgitus

Olemasolevad ühised konsulaarjuhised sisaldavad kaheksateist lisa, sealhulgas mitmed õigusnormid ja erinev teave, mis põhinevad teistel õiguslikel allikatel või liikmesriikide teatistel: nimekiri kolmandate riikide kodanikest, kelle suhtes rakendatakse viisanõuet; erandid teatud tüüpi reisidokumendi omanikele; esinduste tabel; dokumendid, mis annavad omanikule õiguse riiki siseneda ilma viisata; tehnilised nõuded (viisakleebiste näidised, ühtlustatud vorm kutse jne tõendamiseks); praktiline rakenduslik teave (viisakleebise täitmise juhised); teave erinevate tavade kohta (nõutavad summad, millist teavet sisestada märkuste osasse).

Selleks et selgitada kõnealuste lisade õiguslikku staatust, on komisjon otsustanud (nagu ka hiljutise üldkäsiraamatu muutmise puhul) alles hoida ainult need lisad, mis on otseselt seotud põhitekstis sisalduvate sätete rakendamisega, nimelt määruse I–XIII lisa. Kõnealuseid lisasid muudetakse tulevikus komiteemenetluse kaudu vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 202 ja nõukogu otsusele 1999/468/EÜ, sest komisjon on arvamusel, et need praktilised sätted on tegelikult meetmed, mille abil kohaldatakse määruse V jaos sätestatud põhimõtteid.

6. Väljajätmine

6.1. Riigi viisa

Kuna määrus käsitleb nii Schengeni lühiajaliste ja transiidiviisade kui ka lennujaama transiidiviisade andmist, on kõik viited riigi viisale (D tüüpi viisa) välja jäetud.

6.1.2. Pikaajaline riigi viisa, mis kehtib samal ajal lühiajalise viisana (D+C tüüpi viisa)

Selline viisa võeti kasutusele liikmesriikide algatusel 2001. aastal (määrus (EÜ) nr 1091/2001). D + C tüüpi viisa kehtib samal ajal ka kui ühtne lühiajaline viisa kolmekuuliseks perioodiks alates selle kehtima hakkamise kuupäevast. Olemasoleva teabe põhjal on selgunud, et enamik liikmesriike ei anna D + C tüüpi viisat üldse või annavad seda väga väikeses koguses. [2] Mitmetel juhtudel on täheldatud, et konsulaartöötajatel on väga vähe teavet sellist tüüpi viisa või selle andmise tingimuste kohta või puudub selline teave üldse, mistõttu taotlejaid ei teavitata kõnealusest võimalusest. Lisaks sellele on kindlaks tehtud, et mitmetel juhtudel ei võimalda riigi viisaregister ja viisa töötlemise programmid isegi sellise viisa taotluse läbivaatamist või viisakleebise trükkimist. Samal ajal võimaldavad mitmed liikmesriigid oma diplomaatilistel ja konsulaaresindustel anda elamislubasid, pidades seega D + C tüüpi viisat üleliigseks. Kui kolmekuuline periood alates D + C tüüpi viisa esialgsest kehtima hakkamise kuupäevast on lõppenud, ei tohi viisa omanik, kes selleks ajaks on seaduslikult selle liikmesriigi territooriumil, kes viisa andis, enam liikuda liikmesriikide territooriumil.

Seetõttu teeb komisjon ettepaneku kaotada sellist tüüpi viisa, et olukorda lihtsustada, ja taotleda liikmesriikidelt kiirendada elamislubade andmise protsessi nende kolmandate riikide kodanikele, kellel on elamisloale õigus.

6.2. Grupiviisa kaotamine

Võttes tarvitusele biomeetrilised tunnused kui osa andmetest, mida viisataotleja peab esitama, ja registreerides taotlejad viisainfosüsteemis, tähendab, et enam ei ole võimalik säilitada grupiviisa võimalust. Iga taotleja, isegi abikaasad ja lapsed, kes reisivad sama passiga, peavad täitma eraldi taotlusvormi ning tuleb anda eraldi viisakleebised, mis kinnitatakse viisa kinnitamiseks ettenähtud eraldi lehele.

6.3. Ühiste konsulaarjuhiste 2. lisa “eemaldamine”

Meenutatakse, et ühiste konsulaarjuhiste 2. lisa sisaldab nimekirja kolmandatest riikidest, kes on loetletud määruse (EÜ) nr 539/2001 I lisas ja kelle kodanikud on vabastatud viisanõudest, kui neil on “diplomaatiline, ameti- või teenistuspass”, ning nimekirja kolmandatest riikidest, kes on loetletud määruse (EÜ) nr 539/2001 II lisas ja kelle kodanike suhtes rakendatakse viisanõuet, kui neil on “diplomaatiline, ameti- või teenistuspass”. Praegu reguleeritakse määrusega 789/2001 liikmesriikide 2. lisa muudatustest teatamise menetlust vaatamata tõsiasjale, et määrus (EÜ) nr 539/2001, milles on sätestatud, et teave vabastuste kohta vastavalt kõnealuse määruse artiklile 4 tuleb edastada komisjonile (kes vastutab kõnealuse teabe õigeaegse ja regulaarse avaldamise eest), on õiguslik alus liikmesriikide ühepoolsele viisanõudest vabastamisele. Selleks et vältida menetluste kattumist ja arvestades, et puudub õiguslik seos viisanõudest vabastamise vahel määruse (EÜ) nr 539/2001 alusel ja määruse alusel eeskirja kohta, millega reguleeritakse viisade väljastamise tingimusi ja menetlusi, ei lisata kõnealust teavet viisaeeskirja lisasse.

6.4. 6. lisa väljajätmine

Vastavalt viisainfosüsteemi määruses kavandatud eeskirjale andmetele juurdepääsu kohta ei ole aukonsulitel enam õigust viisat anda.

7. Viisaeeskirja ühtlustatud rakendamine tegevtasandil

Nagu eespool mainitud, sisaldab viisaeeskiri ainult õigusnorme lühiajaliste, transiidiviisade ja lennujaama transiidiviisade andmise kohta. Selleks et tagada, et liikmesriigid nüüdsest peale hoiduksid oma praegusest tavast koostada oma juhiseid, mis oleksid ühiste eeskirjade suhtes „ülimuslikud“, koostatakse üks ühine juhis õigusakti praktiliseks rakendamiseks.

Viisaeeskirja ettepaneku koostamisega samal ajal arutas komisjon, milline peaks olema viisaeeskirja praktilise kohaldamise juhiste formaat ja sisu, millega luuakse ühtlustatud tavad ja menetlused, mida liikmesriikide diplomaatilised ja konsulaaresindused peaksid järgima viisataotluste töötlemisel.

Kõnealused juhised, mis koostatakse määruse V jaos sätestatud korras, ei lisa viisaeeskirjale juriidilisi kohustusi, vaid on rakenduslikku laadi. Nende koostamine lõpetatakse viisaeeskirja jõustumise kuupäevaks.

6) Aluslepingutele lisatud erinevate protokollide mõju

Lühiajaliste viisade ja transiidiviisade andmisega seotud meetmete ettepanekute õiguslik alus on EÜ asutamislepingu IV jaotises, millest tulenevalt kohaldatakse Ühendkuningriigi, Iirimaa ja Taani seisukohta käsitlevates protokollides ja Schengeni protokollis sätestatud „muudetava geomeetria“ süsteemi.

Käesolev ettepanek põhineb Schengeni acquis'l. Seetõttu tuleb võtta arvesse järgmisi erinevate protokollidega seotud tagajärgi:

Island ja Norra:

Nõukogu, Islandi Vabariigi ja Norra Kuningriigi vahel sõlmitud assotsiatsioonilepingus, [3] mis käsitleb nende riikide kaasamist Schengeni acquis' rakendamisse, kohaldamisse ja edasiarendamisse, sätestatud menetlused on kohaldatavad, kuna käesolev ettepanek põhineb kõnealuse lepingu A lisas määratletud Schengeni acquis'l.

Taani:

Euroopa Liidu lepingule ja EÜ asutamislepingule lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli kohaselt ei osale Taani määruse vastuvõtmisel ning seega ei ole määrus tema suhtes siduv ega kohaldatav. Arvestades asjaolu, et käesolev määrus on vastavalt EÜ asutamislepingu IV jaotise sätetele Schengeni acquis'l põhinev õigusakt, kohaldatakse eespool nimetatud protokolli artiklit 5.

Ühendkuningriik ja Iirimaa:

Vastavalt Schengeni acquis' Euroopa Liidu raamistikku integreerimise protokolli artiklitele 4 ja 5 ja nõukogu 29. mai 2000. aasta otsusele 2000/365/EÜ, mis käsitleb Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi taotlust, [4] ning vastavalt nõukogu 28. veebruari 2002. aasta otsusele 2002/192/EÜ, mis käsitleb Iirimaa taotlust osaleda teatavates Schengeni acquis' sätetes, [5] ei osale Ühendkuningriik ja Iirimaa määruse vastuvõtmisel ning seega ei ole määrus nende suhtes siduv ega kohaldatav.

Šveits:

Šveitsi puhul kujutab kõnealune ettepanek endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendust lepingu tähenduses, mis sõlmiti Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse ning Šveitsi Konföderatsiooni vahel eesmärgiga kaasata viimane Schengeni acquis’ nende sätete rakendamisse, kohaldamisse ja edasiarendamisse, mis kuuluvad nõukogu otsuse 2004/860/EÜ (Euroopa Ühenduse nimel lepingu allkirjastamise ja selle lepingu teatavate sätete ajutist kohaldamise kohta) [6] artikli 4 lõikes 1 osutatud valdkonda.

Šveitsiga 26. oktoobril 2004 sõlmitud lepingus sätestatakse teatavate sätete ajutine kohaldamine pärast lepingu allkirjastamist, eelkõige nende, mis käsitlevad Šveitsi osalemist Schengeni acquis’ edasiarendamisega tegelevas segakomitees.

7) Schengeni acquis'st tulenevate õigusaktide rakendamise kaheetapilise menetluse mõju uutele liikmesriikidele

Ühinemisakti artikli 3 lõikes 1 on sätestatud, et Schengeni acquis’ ja sellest lähtuvate või sellega muul viisil seotud akti I lisas loetletud õigusaktide sätted on uute liikmesriikide suhtes siduvad ja kohaldatavad alates ühinemise kuupäevast. [7] Sätted ja aktid, millele lisas viidatud ei ole, on uutele liikmesriikidele alates ühinemise kuupäevast küll siduvad, kuid neid kohaldatakse uute liikmesriikide suhtes ainult vastavalt sellekohasele nõukogu otsusele, mis on vastu võetud ühinemisakti artikli 3 lõike 2 kohaselt.

Tegemist on kaheosalise rakenduskorraga, kus teatavad Schengeni acquis’ sätted on siduvad ja kohaldatavad alates liiduga ühinemise kuupäevast, kuid teised, eelkõige need, mis on lahutamatult seotud kontrollide kaotamisega sisepiiridel, on siduvad alates ühinemise kuupäevast, kuid neid kohaldatakse uutes liikmesriikides ainult pärast eespool nimetatud nõukogu otsuse vastuvõtmist.

Viisapoliitikat käsitlevad Schengeni sätted (Schengeni konventsiooni artiklid 9–17 ning nende rakendusotsused, eriti ühised konsulaarjuhised, välja arvatud selle 1., 7., 8. ja 15. lisa) ei ole lisas loetletud.

Selle tulemusel ei ole käesolev ettepanek, mis asendab ühised konsulaarjuhised ja Schengeni konventsiooni teatavad sätted ja põhineb nendel ning mille eesmärk on luua ühenduse viisaeeskiri, pärast vastuvõtmist kohaldatav uutes liikmesriikides, välja arvatud sätted, mis käsitlevad lennujaama transiidiviisa andmist.

8) Märkused artiklite kohta

Üldine märkus

Selleks et arvestada ühenduse raamistikku ja terminoloogiat, on sõna „lepinguosaline (lepinguosalised)“ asendatud sõnaga „liikmesriik (liikmesriigid)“ nii määratlustes kui ka kogu ülejäänud ettepanekus. Loomulikult tuleks viiteid “liikmesriikidele” lugeda nii, arvestatakse esiteks Schengeni protokolli seoses Ühendkuningriigi ja Iirimaa Schengeni acquis’ rakendamisega (vt punkt 6 eespool) ja teiseks ühinemislepingu artiklit 3, milles on sätestatud Schengeni acquis’ rakendamine uutes liikmesriikides kahes etapis (vt punkt 7 eespool). Lisaks sellele tuleks arvestada ka Norra, Islandi ja Šveitsi eriseisukohta Schengeni acquis’ kohta vastavalt selgitusele seletuskirja punktis 6.

I jaotis: Üldsätted

Artikkel 1: Eesmärk ja reguleerimisala

Kõnealuse artikli lõikes 1 määratletakse määruse eesmärk, mis on tingimuste ja menetluste kehtestamine viisataotluste töötlemiseks, mis on esitatud kuni kolmekuulisteks külastusteks kuuekuulise perioodi jooksul.

Lõikes 2 on sätestatud, et määrust kohaldatakse nende kolmandate riikide kodanike suhtes, kelle suhtes rakendatakse kõnealust nõuet vastavalt nõukogu määrusele (EÜ) nr 539/2001. Lisaks sellele viidatakse vaba liikumise õigusele, mida teatud kategooriasse kuuluvad kolmanda riigi kodanikud saavad vastavalt ühenduse õigusele kasutada.

Lõikes 3 on loetletud need kolmandad riigid, kelle kodanikel on vaja lennujaama transiidiviisat. Üldine nimekiri (VII lisa) on kehtestatud käesoleva määrusega (ja mitte nõukogu määrusega (EÜ) nr 539/2001).

Artikkel 2: Mõisted

Enamik kõnealuses artiklis esitatud mõistetest on võetud Schengeni konventsioonist ja ühistest konsulaarjuhistest, kuigi arvestatud on ka vajadusega teatavaid mõisteid selgitada ja edasi arendada ning lisada uusi. Määruses esitatud mõisted vastavad määruses (EÜ) nr 539/2001 ja Schengeni piirieeskirjades kasutatud mõistetele.

“Kolmandate riikide kodanike“ mõiste on määratletud vaikimisi, jättes sellest välja Euroopa Liidu kodanikud EÜ asutamislepingu artikli 17 lõike 1 tähenduses. Seega hõlmab see ka pagulasi ja kodakondsuseta isikuid.

Viisa mõiste vastab määruses (EÜ) nr 539/2001 esitatud mõistele, kuid sellele on lisatud viide lennujaama läbimisele, mis erineb riigis viibimisest ja tavalisest läbisõidust. See lisamine on olnud vajalik ka lennujaamade transiiti käsitleva ühismeetme integreerimise tõttu ühenduse õiguslikku raamistikku.

Mõiste “ühtne”, mis tähendab ühte viisat, mis annab omanikule õiguse pärast sisenemisõiguse saamist liikuda mitmes või kõigis liikmesriikides või läbida neid, on säilitatud vastukaaluks „piiratud territoriaalse kehtivusega” viisale, mis annab omanikule õiguse peatuda vaid ühes või mitmes liikmesriigis, ja „lennujaama transiidiviisale”, mida on vaja teatud kolmandate riikide kodanikel selleks, et läbida liikmesriikide lennujaamade rahvusvahelisi transiidialasid.

Et üks tingimus ühtse viisa andmiseks on see, et kõik liikmesriigid tunnustaksid taotleja esitatud reisidokumenti, on peetud vajalikuks täpsustada, mida mõeldakse tunnustatud reisidokumendi all. Praeguses Schengeni konventsiooni ja ühiste konsulaarjuhiste sõnastuses kasutatakse sõna “kehtiv” nii autentsuse, ajutise kehtivuse kui ka tunnustamise kirjeldamiseks ning see on tekitanud segadust. Selleks et liikmesriikide diplomaatilised ja konsulaaresindused teaksid, kas anda ühtne viisa või piiratud territoriaalse kehtivusega viisa, on kõnealune määratlus oluline. Arvestades käesoleva ettepaneku õiguslikku alust, ei ole võimalik hõlmata Schengeni täitevkomitee otsuseid SCH/Com-ex (98) 56 ja (99) 14, millega kehtestatakse käsiraamatu koostamine reisidokumentide kohta, mis annavad omanikule õiguse ületada välispiire ja mida saab viisaga varustada.

Vaatamata sellele tundub loogiline integreerida see põhidokument ühenduse õiguslikku raamistikku.

“Viisakleebise” mõistes osutatakse mõistetele määruses (EÜ) nr 1683/95 ja sõnastus on sama, mis viisainfosüsteemi määruses.

“Eraldi leht viisa kinnitamiseks“ on määratletud, osutades määrusele (EÜ) nr 333/2002 ühtse vorminguga vormide kohta liikmesriigi antud viisa kinnitamiseks isikutele, kelle reisidokumenti vormi koostav liikmesriik ei tunnusta.

II jaotis: Viisataotluste vastuvõtmine ja töötlemine

I peatükk: Viisataotluste töötlemisel osalevad ametiasutused

Artikkel 3: Viisataotluste töötlemiseks pädevad ametiasutused

Kõnealused sätted on üle võetud nii ühistest konsulaarjuhistest kui ka Schengeni konventsioonist, kuid täpsustatud on töötlemise mõistet, mis tähendab viisataotluste läbivaatamist, mida peaksid alati tegema liikmesriikide diplomaatilised ja konsulaaresindused. Viimaste arengute tulemusel (suurenenud viisataotluste arv, konsulaartöötajatega seotud julgeolekuriskid jne) ja seoses eelseisva biomeetriliste tunnuste kasutuselevõtuga viisa taotlemise tingimusena ei võta viisataotlusi vastu ainult liikmesriikide diplomaatilised ja konsulaaresindused.

Ühiste konsulaarjuhiste 6. lisa on siiski tunnistatud kehtetuks eesmärgiga välja arvata aukonsul viisataotluste töötlemise protsessist.

Määruse (EÜ) nr 415/2003 (viisade andmise kohta piiril) sätted on üle võetud käesolevasse määrusesse (lõige 2).

Artikkel 4: Territoriaalne pädevus

Ühistes konsulaarjuhendites on kirjas, et „kui” viisat taotleb riigis ajutiselt elav isik, tuleb tema taotlust käsitleda teatud viisil. Liikmesriikide tavad selles küsimuses on erinevad, mistõttu sätestatakse määruses selgelt, et kolmandate riikide kodanikud peavad viisat taotlema nende päritoluriigis (lõige 1) ja ainult riigis ajutiselt viibivad isikud, kes viibivad seaduslikult teises riigis kui oma elukohariik ning kellel on taotlemiseks õigustatud põhjused, võivad seda teha (lõige 2). Sellisel juhul võtavad enne viisa andmist liikmesriikide diplomaatilised või konsulaaresindused ühendust oma kolleegidega taotleja päritoluriigis või selle keskasutusega (lõige 3).

Artikkel 5: Viisataotluse töötlemise eest vastutav liikmesriik

Käesolevad sätted on ülevõetud ühistest konsulaarjuhistest ja nendega kehtestatakse kriteeriumid, mille alusel otsustatakse, milline diplomaatiline või konsulaaresindus vastutab viisataotluse töötlemise eest. Mitmekordse viisa taotlused esitatakse selle liikmesriigi konsulaaresindusele, kuhu taotleja tavaliselt reisib (mis põhjendab mitmekordse viisa taotlemist), kuigi viisa omanikul on õigus reisida teistesse sihtkohtadesse liikmesriikide piires. Põhjus, miks selliseid viisasid saab anda ainult taotleja elukohariigis, on see, et ainult seal asuv konsulaaresindus suudab täielikult hinnata taotleja ausameelsust.

Artikkel 6: Pädevus viisade andmiseks nendele kolmandate riikide kodanikele, kes viibivad seaduslikult liikmesriikide territooriumil

Praegu antakse suhteliselt palju viisasid liikmesriikide territooriumil vaatamata tõsiasjale, et sellised isikud ei ületa välispiire. Oleks vaja kehtestada üksikasjalikud eeskirjad, mis käsitleksid olukordi, kus kolmanda riigi kodanikul, kes viibib seaduslikult ühe liikmesriigi territooriumil ja kellel on õigustatud põhjused reisimaks teise liikmesriiki, puuduvad dokumendid, mis lubasid tal liikuda.

Artikkel 7: Esindamise kord

Suurem osa käesoleva artikli sisust on üle võetud ühistest konsulaarjuhistest. Siiski on tehtud pingutusi selleks, et ümber korraldada sätteid ja muuta neid seeläbi paremini arusaadavamaks. Lisatud on ka konkreetsed reeglid eesmärgiga tagada taotlejate ja teiste liikmesriikide (nii kohalikul kui ka kesktasandil) õigeaegne teavitamine esindamise kokkulepete jõustumisest või katkestamisest. Liikmesriigid, kes otsustavad tellida teatava osa viisatöötlemise protsessist allhanke korras, peavad teavitama liikmesriiki (liikmesriike), keda nad esindavad, enne sellise koostöö alustamist.

Lõikes 6 selgitatakse olukorda, kus esindava liikmesriigi diplomaatiline või konsulaaresindus kaalub viisa andmisest keeldumist. Sellisel juhul esitatakse terve toimik esindatava liikmesriigi keskasutustele selleks, et neil oleks võimalik teha lõplik otsus keeldumise kohta. Rakendatakse artikli 23 lõiget 3 eitava vastuse saanud taotleja teavitamise kohta. Sellisel viisil tagatakse, et taotluse kohta võetakse vastu lõplik otsus ning et taotlejal, nagu seda praegu sageli tehakse, ei paluta taotlus lihtsalt uuesti esitada esindatud liikmesriigi lähimasse konsulaaresindusse.

Lõiget 2 muudetakse, et võtta arvesse läbirääkimiste tulemusi seoses ettepanekuga, millega muudetakse ühiseid konsulaarjuhiseid seoses biomeetriliste tunnuste kasutuselevõtuga, sealhulgas ühiste viisataotluskeskuste loomine.

Artikkel 8: Eelnev konsulteerimine liikmesriigi oma keskasutustega

Menetlus konsulteerimiseks viisat andva diplomaatilise või konsulaaresinduse keskasutustega enne viisa andmist teatud kategooriasse kuuluvatele isikutele või teatud kolmandate riikide kodanikele on juba olemas ja nimekiri kolmandatest riikidest, kelle kodanike puhul selline konsulteerimine on vajalik, on sätestatud ühiste konsulaarjuhiste 5. lisas (liigitatud salastatuse kategooriasse "EU RESTREINT"). Lõikes 2 on sätestatud, et selline konsulteerimine ei tohi pikendada viisataotluse töötlemist.

Lõikes 3 sätestatakse, et esindamise korra raames peavad esindava liikmesriigi keskasutused konsulteerima esindatava liikmesriigi kontrolliasutustega (I lisas loetletud kolmandate riikide puhul).

Artikkel 9: Eelnev konsulteerimine teiste liikmesriikide keskasutustega ja nende teavitamine

Lõikes 1 on kehtestatud sätted, mis käsitlevad liikmesriikide keskasutuste soovi, et nendega konsulteeritakse enne, kui teiste liikmesriikide diplomaatilised või konsulaaresindused annavad viisa teatud kategooriasse kuuluvatele isikutele või teatud kolmandate riikide kodanikele.

Lõikes 2 kehtestatakse tähtaeg, mis ajaks peab vastama liikmesriik, kellega konsulteeritakse. See tähtaeg on kolm tööpäeva. Kui vastus ei saabu tähtaja jooksul, võib konsultatsiooni küsinud liikmesriik lubada oma diplomaatilisel või konsulaaresindusel välja anda viisa, mille kohta konsultatsiooni taotleti.

Lõikes 3 sätestatakse lihtsa teavitamise menetlus, millega vastatakse mitme liikmesriigi soovile, mida avaldati arutlustel aastatel 2002–2003: konsulteerimise asemel soovivad liikmesriikide keskasutused, et neid teavitatakse viisade andmisest teatud kolmandate riikide kodanikele või nende riikide teatud kategooriasse kuuluvatele kodanikele.

Lõikes 5 sätestatakse, et esindamise korra raames peavad esindava liikmesriigi keskasutused konsulteerima teiste liikmesriikide keskasutustega (I lisas loetletud kolmandate riikide puhul).

II peatükk: Taotlus

Artikkel 10: Taotluse esitamise praktilised üksikasjad

Käesolev artikkel on uus, mis tähendab, et selles on sätestatud üldised põhimõtted taotluse reaalseks esitamiseks ja see on seotud artikliga 11, millega võetakse kasutusele taotluse läbivaatamisele võtmise mõiste. Lõikes 1 on sätestatud, et taotlusi ei saa esitada varem kui kolm kuud enne kavatsetavat reisi, ning see nõue on praegu esitatud vaid ühiste konsulaarjuhiste 13. lisa joonealuses märkuses. On oluline, et viisasid ei anta liiga vara enne reisi toimumist selleks, et taotleja olukord, mille põhjal viisa on antud, ei muutuks.

Lõikes 2 esitatakse tingimus esmakordselt taotluse esitanutel esitada oma taotlus isiklikult, et registreerida oma biomeetrilised tunnused; see peab toimuma taotluse esitamise ajal.

Lõiked 3 ja 4 on vajalikud, sest kohtumiste süsteemi kasutusele võtnud liikmesriikide diplomaatiliste ja konsulaaresinduste arv järjest kasvab. Lõiget 5 tuleks tõlgendada koostoimes artiklitega 11 ja 19.

Artikkel 11: Biomeetriliste andmete kogumine

Käesolevas artiklis sätestatakse biomeetriliste tunnuste registreerimise nõuded ja isikute kategooriad, kes sellest on vabastatud. Käesoleva artikli sisu vastab ettepanekule Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse kohta, millega muudetakse viisasid käsitlevaid ühiseid konsulaarjuhiseid diplomaatilistele ja konsulaaresindustele seoses biomeetria kasutuselevõtmisega ning viisataotluste vastuvõtmise ja menetlemise korraldamise sätete lisamisega ja mille komisjon esitas 31. mail 2006 [KOM (2006) 269].

Artikkel 12: Viisataotluse esitamine

Käesolevas artiklis on loetletud dokumendid, mida taotleja peab esitama selleks, et tema taotlust hakatakse läbi vaatama. Selliste eeskirjade kehtestamine muudab taotleja jaoks lihtsamaks taotluse koostamise ja kiirendab taotluse läbivaatamist, sest diplomaatilisele või konsulaaresindusele esitatakse täielik toimik. Lisaks sellele on järjest enam liikmesriike lubamas oma diplomaatilistel ja konsulaaresindustel teha koostööd väliste teenuseosutajatega ja seetõttu on väga oluline (arvestades vahendajat taotleja ja taotlust läbivaatavate töötajate vahel), et algusest peale saadakse täpne teave ja seega ei pea taotleja hiljem enam esitama täiendavat teavet. Seeläbi sätestatakse käesoleva artikliga, millal saab viisataotlust lugeda esitatuks. Kui kõik artiklis 12 loetletud punktid on täidetud, vaadatakse viisataotlus läbi.

See on oluline ka seetõttu, et eristada enne põhjalikku läbivaatamist “tagasilükatud” taotlusi taotlustest, millele on viisa andmisest ametlikult keeldutud. Eristamise kasutuselevõtmine toob endaga kaasa ka realistlikuma statistika, sest ametlikke keeldumisi eristatakse juhtumitest, kus läbivaatamist ei lõpetatud ning seega annab keeldumiste arv tõesema pildi olukorrast. Keeldumiste määr on oluline juhtimisvahend liikmesriikide ühe piirkonna diplomaatilistele ja konsulaaresindustele.

Artikkel 13: Taotlusvorm

Lõige 1 on üle võetud ühistest konsulaarjuhistest, kuid lisatud on nõue, et saatvad isikud, kes on kantud taotleja passi, täidaksid eraldi taotlusvormi. Selle tulemusel väljastatakse eraldi viisakleebised (artikkel 26) ja grupiviisa kaotatakse.

Lõikes 2 lahendatakse terve rida praktilisi küsimusi, mida enne ei ole käsitletud. Lõikes 3 kehtestatakse eeskirjad taotlusvormi võimalikule tõlkimisele selle riigi keelde, kus asub diplomaatiline või konsulaaresindus, ja kuidas selliseid tõlkeid tuleks esitada. Selleks et tagada ühtlus ja kulude kokkuhoid, kasutavad liikmesriikide ühe piirkonna diplomaatilised esindused sama tõlkeversiooni. Lõiked 2 ja 3 põhinevad peamiselt komisjoni töödokumendil JAI/23/2003.

Lõikes 4 nõutakse liikmesriikide diplomaatilistelt ja konsulaaresindustelt, et need tagaksid, et taotlejad oleksid teadlikud sellest, milliseid keeli nad taotlusvormi täitmisel kasutada võivad.

Artikkel 14: Tõendavad dokumendid

Käesoleva artikli sisu ja ka IV lisa, millega kehtestatakse mittetäielik nimekiri nõutud tõendavatest dokumentidest, mida taotleja peab esitama, on üle võetud ühistest konsulaarjuhistest, kuid teave on esitatud kasutajasõbralikumal moel. Lisaks sellele on tõendavad dokumendid loetletud nii, et arvestada kavatsetava külastuse/transiidi eesmärki. Koostatud on ühtlustatum vorm kutse, ülalpidamiskohustuse ja majutuse tõendamiseks eesmärgiga täita olemasolevates õigusaktides olev tühimik. Kuigi ühised konsulaarjuhised sisaldavad lisa, mis koosneb niinimetatud ühtlustatud vormidest, mida erinevad liikmesriigid kasutavad, on praeguseks ainult kolm riiki esitanud suhteliselt erinevad vormid. Käesolev artikkel on kooskõlas Schengeni piirieeskirjadega.

Võib esineda vajadus eristada erinevaid dokumendi tüüpe, mida taotlejad peavad ja saavad kohalikke asjaolusid arvestades esitada. Kohaliku konsulaarkoostöö raames hinnatakse vajadust koostada nimekiri dokumentidest, mida käesolevas artiklis sätestatud eesmärgil tuleb esitada, ja sellele vastav lisa kui ühte olulist tegurit viisadega kauplemise vältimiseks.

Artikkel 15: Reisi- ja tervisekindlustus

Käesolev artikkel on üle võetud ühistest konsulaarjuhistest, kuid sätteid on muudetud eesmärgiga selgitada mitmeid esialgses otsuses esinenud lünki ja mitmetimõistetavusi. Arvestatud on ka nii 2004. aastal koostatud kõnealuse meetme rakendamise suuniseid kui ka meetme rakendamise hindamist, mis viidi läbi küsimustike põhjal, mis edastati liikmesriikide diplomaatilistele ja konsulaaresindustele 2005. aastal.

Diplomaatilise passi omanikud ja meremehed on reisi- ja tervisekindlustuse nõudest üldiselt vabastatud, sest leitakse, et nad on oma ametiülesannete tõttu piisavalt kaetud. Lisaks sellele on nõudest vabastatud ka kolmandate riikide kodanikud, kes taotlevad viisat piiril (mis peaks olema erakordne juhtum ainult kiireloomulistel põhjustel), sest sellistel isikutel on reisi- ja tervisekindlustust sõlmida ilmselt ebaproportsionaalne ja tihti võimatu.

Artikkel 16: Menetlustasu

Käesolevas artiklis sätestatakse eeskirjad tasu kohta, mida taotleja maksma peab. Tasu katab viisataotluse töötlemise halduskulud. Tasu suurus on võrdne summaga, mis on sätestatud nõukogu 1. juuni 2006. aasta otsuses 2006/440/EÜ. [8] Ülejäänud osa lõikest 1, milles sätestatakse, et tasu võetakse kas eurodes või diplomaatilise või konsulaaresinduse asukohariigi vääringus ja et tasu ei tagastata, jääb kehtima. Lõikes 2 sätestatakse, et taotlejad saavad kviitungi ja et neid teavitatakse kirjalikult, et tasu ei kuulu tagastamisele. Lõikes 3 viidatakse probleemidele, mis esinevad, kui menetlustasu võetakse kohalikus vääringus. Selleks et vältida negatiivset mõju taotlejatele, mis tuleb sellest, et liikmesriigid kasutavad erinevaid vahetuskursse erinevatel aegadel, on välja pakutud kasutada ühte vahetuskurssi – euro välisvahetuskurssi (EKP). Lõikes 4 loetletakse isikute kategooriad, kes on menetlustasust vabastatud vastavalt nõukogu otsusele 2006/440/EÜ. Lõikes 5 lubatakse liikmesriikidel menetlustasust loobuda või seda vähendada, hinnates igat üksikjuhtumit eraldi. See juba olemasolev võimalus kinnitati nõukogu otsusega 2006/444/EÜ. Lõikega 6 säilitatakse olemasolev tasu üleminekuperioodi jooksul kodanike puhul, kes on pärit nendest kolmandatest riikidest, kelle puhul on alates 1. jaanuaris 2007 antud volitused läbi rääkida viisarežiimi lihtsustamise lepingu üle.

Lõige 7 on lisatud eesmärgiga vältida sellise kolmanda riigi kodaniku karistamisest, kellel on reisidokument, mida üks liikmesriik ei tunnusta, kuid kellele on antud piiratud territoriaalse kehtivusega viisa, ning vabastada ta teise menetlustasu maksmisest, sest ta peab taotlema teist viisat selleks, et sõita liikmesriiki, mille territooriumi ei hõlma esimene viisa.

Lõikega 8 võetakse kasutusele erakorraline tasu: menetlustasu kahekordistatakse juhtudel, kui taotlus esitatakse viimasel minutil ilma põhjenduseta.

Artikkel 17: Taotluse esitamist kinnitav tempel

Nõue liikmesriikide diplomaatilistele ja konsulaaresindustele lüüa tempel taotleja reisidokumenti, kui taotlus on esitatud, on üle võetud ühistest konsulaarjuhistest. Kõnealuse meetme eesmärk on takistada ühel ja samal inimesel esitada taotlus üheaegselt mitmes liikmesriigis. Arvestades tõsiseid probleeme meetme tegelikkuses rakendamisega, selgitatakse määruses templi kasutamise eeskirju ning kehtestatakse ühtlustatud templi vorm. Viimast on peetud vajalikuks, sest aastate jooksul on avastatud mitmeid näiteid nii ebaõigetest templitest kui ka täiendavatest ebareeglipärastest koodidest. Lõikes 1 on arvestatud muudatusi viisataotluste vastuvõtmisel (vt artikkel 33), sest just diplomaatiline või konsulaaresindus peab lööma templi taotleja reisidokumenti.

Ühistes konsulaarjuhistes lubatakse liikmesriikidel ühepoolselt otsustada mitte lüüa tempel diplomaatilistesse passidesse. Selleks et tagada ühtlustatud lähenemine, on kõnealune erand muudetud üldiseks, samas kui liikmesriikide diplomaatilised ja konsulaaresindused peavad kokku leppima kohaliku konsulaarkoostöö raames erandite tegemises teistesse kategooriasse kuuluvate isikute puhul.

Selleks et vältida, et taotlejad või kohalikud ametiasutused mõistavad templit valesti, teavitavad liikmesriikide diplomaatilised ja konsulaaresindused üldsust sellest, et kõnealusel templil ei ole õiguslikku mõju ning et tegemist on vaid märgiga selle kohta, et viisataotlus on esitatud.

Pärast seda kui liikmesriigid alustavad teabe edastamist viisainfosüsteemi, muutub tempel üleliigseks, sest teiste liikmesriikide diplomaatilistel ja konsulaaresindustel on juurdepääs teabele selle kohta, kas taotleja on samaaegselt esitanud taotluse teises konsulaadis.

III peatükk: Viisataotluste läbivaatamine ja töötlemine

Artikkel 18: Taotluse läbivaatamine

Käesoleva olulise artikli lõiked 1 ja 2 on üle võetud ühistest konsulaarjuhistest ning nendega kehtestatakse põhilised tingimused viisataotluste läbivaatamiseks: kaks põhilist küsimust, mida konsulaartöötajad peavad meeles pidama viisataotluste läbivaatamisel, on rändeoht ja julgeolekuohud. Arvestades uusi viise viisataotluse esitamiseks erinevate vahendajate kaudu, rõhutatakse, et juhul, kui esitatud kirjalikud dokumendid ei ole piisavad, et tõestada külastuse eesmärki ja tagasipöördumise kavatsust, võib taotleja kutsuda isiklikule vestlusele.

Lõike 4 sisu on üle võetud ühistest konsulaarjuhistest, kuid lisatud on rohkem üksikasju kontrollide kohta, mida tuleb läbi viia. Erilist tähelepanu pööratakse punktile e, milles viidatakse elatusvahenditele ning milles märgitakse, et nende hindamisel tuleb arvestada nii Schengeni piirieeskirjades esitatud nõutavaid summasid kui ka avaldust majutuse/kulude kandmise kohta (IV lisa).

Liikmesriikide kehtestatud nõutavad summad olid eelnevalt sätestatud ühiste konsulaarjuhiste 7. lisas. Et kooskõlas Schengeni piirieeskirjadega on liikmesriigid kohustatud avaldama nõutavad summad, puudub vajadus lisada viisaeeskirjale nõutavaid summasid sisaldav lisa. Kõnealused summad lisatakse siiski praktilistel põhjustel viisaeeskirja praktilise kohaldamise juhistele (artikkel 45), mis koostatakse hiljem.

Arvestades tõsiasja, et lennujaama transiidiviisade omanikud ei sisene liikmesriikide territooriumile, sätestatakse lõikes 6, et selliste taotluste kontrollimisel tuleb jälgida ainult lõike 2 punktides a (kehtiv ja autentne reisidokument), b (ei ohusta avalikku korda, inimeste tervist, sisesuhteid) ja d (eelneva ühtse viisa kasutamine) kehtestatud nõudeid, kuid kindlaks tuleb teha siiski edasise reisi eesmärk.

Lõige 7 on üle võetud ühistest konsulaarjuhistest ja seda võib kokku võtta fraasiga “kahtluse korral viisat ei anta”.

Artikkel 19: Taotluse läbivaatamata jätmine

Käesolev artikkel on otseselt seotud artikli 10 lõikega 4. Juhul kui taotleja ei esita nõutud täiendavat teavet, tema taotlust läbi ei vaadata ja see registreeritakse viisainfosüsteemis. Taotluste läbivaatamata jätmise mõiste on kasutusele võetud selleks, et eristada ametlikku keeldumist, mis põhineb viisataotluse läbivaatamisel, juhtudest, kui sellist läbivaatamist ei viidud läbi, sest taotleja ei esitanud nõutud teavet. Praegu loetakse ametlikke keeldumisi ja lõpetamata läbivaatamisi statistikas tihti kui “keeldumised/tagasilükkamised”, mistõttu tegelik keeldumiste arv ja tegelik keeldumiste määr ei ole selge.

Et läbivaatamata jätmine ei ole ametlik viisast keeldumine, ei ole taotlejal õigus otsust edasi kaevata. Seetõttu võib taotluse jätta läbivaatamata ka esindava liikmesriigi diplomaatiline või konsulaaresindus.

Artikkel 20: Otsus viisataotluse kohta

Selleks et parandada viisataotlejate võrdset kohtlemist, on lõikes 1 kehtestatud kindel maksimaalne tähtaeg viisa andmiseks.

Lõikes 2 sätestatakse üldised põhimõtted asjakohase antava viisa kindlaksmääramiseks ning kehtivusaja ja lubatava külastuse kestuse väljaarvutamiseks. Selleks et võimaldada ootamatuid muudatusi kavatsetud reisi ajas põhjustel, mida taotleja ei saa kontrollida (näiteks lendude tühistamine, kaubanduslike või kultuurisündmuste ja ärikohtumiste edasilükkamine), lisatakse külastuseks või riigi läbimiseks või lennujaamade rahvusvaheliste alade läbimiseks vajalikele päevadele mõistlikul arvul lisapäevi (nn ajapikendus).

Tuleb märkida, et praegune ühiste konsulaarjuhiste 13. lisa, milles on esitatud konkreetsed näited täidetud viisakleebistest, uuendatakse ja see saab üheks osaks viisaeeskirja praktilise kohaldamise juhisest, mis lisatakse viisaeeskirja lõplikule versioonile.

Lõige 3, milles käsitletakse mitmekordse viisa andmist, on üle võetud ühistest konsulaarjuhistest, kuid on sätestatud üksikasjalikult, millisele taotleja sellist viisat võib anda (näiteks vajadus tihti liikmesriikides reisida ja ausameelsus).

Artikkel 21: Piiratud territoriaalse kehtivusega viisa

Käesoleva artikliga käsitletakse kõiki aspekte piiratud territoriaalse kehtivusega viisa andmisel, mis praegu on laiali pillutud erinevatesse õigusaktidesse ja mis tihti kordavad samu sätteid (Schengeni konventsiooni artikli 11 lõige 2, artikli 14 lõige 1 ja artikkel 16, ühiste konsulaarjuhiste V osa punkt 3 ja 14. lisa).

Lõikes 1 kirjeldatakse üksikasjalikult juhtumeid, mille korral antakse piiratud territoriaalse kehtivusega viisa.

Lõikes 2 täpsustatakse, millal on vaja teavet teistelt liikmesriikidelt. Vaatamata sellele, et teave antud viisadest säilitatakse viisainfosüsteemis, on vaja aktiivselt teavitada keskasutusi üksikjuhtumitest, et neil oleks võimalik viisainfosüsteemis üksikasju kontrollida.

Et vastavalt punktidele a ja b antud piiratud territoriaalse kehtivusega viisad annavad isikutele, kes ei täida tavalisi liikmesriikide territooriumile sissesõidu tingimusi, õiguse siseneda viisa andnud liikmesriigi territooriumile, peab viisa andnud liikmesriigi keskasutus sellest teiste liikmesriikide keskasutusi teavitama.

Vastupidiselt aga lõike 1 teises lõigus viidatud olukorrale, kus kodanik, kellel on reisidokument, mida üks või teine liikmesriik ei tunnusta, kuid kes täidab sissesõidutingimusi, ei ole piiratud territoriaalse kehtivusega viisa andmisest teavitamine vajalik.

Et vajadus anda piiratud territoriaalse kehtivusega viisa, mis kehtib ainult viisa andnud liikmesriigis, ei ole lõike 1 teises lõigus viidatud juhtudel seotud punktides a ja b esitatud põhjustega ja et asjaomane isik, kellele on eelnevalt antud lühiajaline viisa, ei ole seda valesti kasutanud, ei ole ka sellistel juhtudel vaja teisi liikmesriike teavitada.

Artikkel 22: Lennujaama transiidiviisa

Käesoleva artikliga kehtestatakse ühtlustatud lähenemisviis lennujaama transiidiviisale. Selles on üle võetud ühiste konsulaarjuhiste sätted ning selleks, et parandada läbipaistvust, on liikmesriikide üksikud sellest nõudest vabastamised (põhiliselt diplomaatilise passi omanikele) muudetud üldiseks erandiks, mida kohaldatakse üldisesse nimekirja kantud kolmandate riikide kodanike suhtes.

Lõike 2 punktides a–d loetletakse erinevad kategooriad, kes on nõudest vabastatud. Lisaks neile, keda on nimetatud ühtses konsulaarjuhistes, on nimekirja lisatud ka ELi kodanike pereliikmed.

Artikkel 23: Viisa andmisest keeldumine

Olemasolevates ühistes konsulaarjuhistes viidatakse riigi õigusaktidele keeldumistest teatamise ja nende põhjendamise küsimuses ja ainult juhul, kui nende õigusaktide kohaselt tuleb viisadest keeldumistest teatada või neid põhjendada, tuleks kasutada selliste teadete edastamiseks ühtlustatud ja üldist teksti. Selleks et parandada ühenduse lähenemisviisi ja taotlejate võrdset kohtlemist, muudetakse käesoleva artikliga kõnealused aspektid kohustuslikuks.

Lõikes 1 loetletakse täpsed tingimused viisa andmisest keeldumiseks ja need on kooskõlas Schengeni piirieeskirjadega. Olemasolevad ühised konsulaarjuhised sellist konkreetset nimekirja ei sisalda.

Lõikes 2 täpsustatakse, et viisa andmisest keeldumistest tuleb teatada kirjalikult ja kasutada selleks IX lisas ettenähtud vormi. Ühtlustatud vormi kasutatakse ka sellisel juhul, kui viisa andmisest keeldutakse piiril (vt artiklid 32 ja 33).

Lõikes 3 sätestatakse selgelt, et edasikaebamise reguleerimine viisa andmisest keeldumise jääb liikmesriikide pädevusse.

Lõikes 4 viidatakse juhtumitele, kus üks liikmesriik esindab teist viisade andmisel ja kus esindatud liikmesriik teeb lõpliku otsuse taotlejale viisa andmisest keeldumises. Esindava liikmesriigi diplomaatiline esindus teavitab taotlejat keeldumise otsusest, mille võttis vastu esindatud liikmesriik.

Lõike 5 eesmärk on formaalselt tagada, et igat taotlust hinnatakse iseseisvalt ja et arvestatakse nõuetekohaselt taotleja olukorda taotluse esitamise ajal.

Artikkel 24: Antud viisast tulenevad õigused

On oluline selgitada põhilist ja olulist põhimõtet, et viisa omamine võimaldab omanikul vaid välispiirile ilmuda. Seda põhimõtet on peetud vajalikuks käesolevas artiklis selgitada ning seeläbi meelde tuletada, et piirikontrolliasutused kontrollivad, kas sissesõidutingimused on täidetud, kui viisaomanik ilmub piirile.

Artikkel 25: Viisakleebise täitmine

Käesolev artikkel on üle võetud ühistest konsulaarjuhistest ja täiendavad sätted on loetletud X lisas. Kuigi viisaeeskiri ei käsitle pikaajalist riigi viisat, sätestatakse X lisa punktis 7 kood, mida sellise viisa puhul viisakleebisele trükkida. Kooskõlas Schengeni konventsiooni artikliga 18 võimaldab pikaajaline riigi viisa („D“ viisa) eeldusel, et kõnealuses artiklis loetletud tingimused on täidetud, läbida omanikul liikmesriikide territooriumit selleks, et jõuda pikaajalise riigi viisa andnud liikmesriigi territooriumile. Seetõttu on komisjon arvamusel, et viide koodile on asjaomane.

Artikkel 26: Täidetud viisakleebiste tühistamine

Käesolev artikkel on üle võetud ühistest konsulaarjuhistest ning sellele on lisatud sätted tagamaks, et selline kleebiste tühistamine registreeritakse viisainfosüsteemis.

Artikkel 27: Viisakleebiste reisidokumenti kinnitamine

Käesolev artikkel on üle võetud ühistest konsulaarjuhistest. Lõiked 1–3 käsitlevad kõige tavalisemaid olukordi, kus viisat andev liikmesriik tunnustab taotleja reisidokumenti. Lõike 1 teine lõik on ülevõetud 10. lisast (mis muidu on kustutatud), sest praktikas on tihti ette tulnud, et konsulaartöötajad kinnitavad kleebise nii, et seda ei ole võimalik masinaga lugeda. Lõikes 4 viidatakse olukorrale, kus viisat andev liikmesriik ei tunnusta taotleja reisidokumenti. Sellisel juhul tuleks kasutada eraldi lehte viisa kinnitamiseks.

IV peatükk: Viisa kehtivusaja muutmine

Artikkel 28: Pikendamine

Ühised konsulaarjuhised ei hõlma otsust SCH/Com-ex (93) 21 viisa kehtivuse pikendamise kohta, mistõttu on see üle võetud käesolevasse määrusesse ja sisse on viidud üksikasjalikumad sätted.

Pealkirjas viidatakse sellele, et viisa pikendamine toimub liikmesriikide territooriumil. Juhul kui viisaomaniku olukord on muutunud enne antud viisa kasutamist, vastutab viisa andnud diplomaatiline või konsulaaresindus esimese viisa tühistamise ja vajadusel uue andmise eest.

Lõikes 1 kehtestatakse põhjused, mille alusel on lubatud väljastatud lühiajalise või transiidiviisa kehtivust ja/või külastuse pikkust pikendada ilma, et muudetaks viisa liiki või et külastuse kestus ületaks 90 päeva (lõige 2). Transiidiviisa pikendamise korral ei reguleerita olemasolevate õigusaktidega transiidi maksimaalset pikkust. Transiidi maksimaalseks kestuseks kehtestati 10 päeva (mis võib tunduda liialdusena, sest see kahekordistab transiidiks mõeldud aja) ja sellega võeti kasutusele ühtsed standardid.

Haldusasutus võib otsustada muuta antud viisa territoriaalset kehtivust, piirates selle kehtivust liikmesriigi territooriumiga, kus viisa pikendamise taotlus esitati (lõige 3), või ainult mõne liikmesriigi territooriumiga.

Lõige 4 on osaliselt üle võetud täitevkomitee otsusest ja sellega sätestatakse, et teave asjaomaste pädevate ametiasutuste kohta (praegu loetletud kõnealuses täitevkomitee otsuses, mida ei ole uuendatud alates 2000. aastast) tuleb esitada komisjonile, kes seejärel nimekirja avaldab (vt artikkel 47).

Selleks et kasutusele võtta ühtlustatud lähenemisviis, on lõikes 5 kehtestatud kohustuslik tasu 30 eurot viisa pikendamise eest. Et viisa pikendamisega ei kaasne biomeetriliste tunnuste registreerimist, ei pea kõnealune tasu vastama viisa andmise eest võetavale tasule.

Praegu on liikmesriikidel võimalik viisat pikendada kas uue viisakleebi andmise näol või esialgsele kleebisele templi löömise näol. Lõikes 6 kehtestatakse, et viisat võib pikendada ainult ühtse templiga, mille näidis on sätestatud XI lisas. Ühe meetodi kasutuselevõtmisega tagatakse selgus pikendamiste autentsuses ja kohalikud ametiasutused (tihti politseiasutused), kes on pädevad viisat pikendama, ei ole kohustatud alaliselt hoiustama rangete turvalisusnõuetega kaitstud viisakleebiseid.

Lõike 7 kohaselt sisestatakse teave viisa pikendamise kohta viisainfosüsteemi.

Artikkel 29: Kehtetuks tunnistamine

Artiklite 28, 29 ja 30 sätted on praegu ”peidetud” ühiste konsulaarjuhiste 14. lisasse, mis suures osas kordab otsuse SCH/Com-ex (93) 24 sisu. Olukorra selgitamiseks on kõnealused kolm valdkonda eraldatud erinevatesse artiklitesse, et teha vahet tegevuse erinevate eesmärkide vahel.

Kehtetuks tunnistamise eesmärk on takistada viisa omanikul liikmesriikide territooriumile sisenemast. Artikli 29 lõikes 1 sätestatakse millised ametiasutused ja millal võivad viisat kehtetuks tunnistada. Punktis b käsitletakse juhtumeid, millal viisa omanik ei ole viisat veel kasutanud ja seega saab diplomaatiline või konsulaaresindus, kes viisa andis, selle kehtetuks tunnistada.

Piirikontrolliasutused (punkt b) võivad juhul, kui viisaomanik ei täida sissesõidutingimusi, viisa kehtetuks tunnistada; viisa võivad kehtetuks tunnistada ka liikmesriikide territooriumil asuvad õiguskaitseorganid juhul, kui viisaomanik enam ei täida riigis viibimise tingimusi, kuigi viisa veel kehtib.

Juhul kui viisa tühistab teise liikmesriigi pädev ametiasutus kui see, kelle diplomaatiline või konsulaaresindus viisa andis, tuleb viisa andnud liikmesriiki kehtetuks tunnistamisest teavitada.

Artikkel 30: Viisa tühistamine

Tühistamine tähendab külastuse ülejäänud ajavahemiku kehtetuks tunnistamist pärast seda, kui viisaomanik on liikmesriikide territooriumile sisenenud. Lõikes 1 sätestatakse kaks juhtumit, mille korral antud viisat võib tühistada: a) viisaomanik taotleb viisa tühistamist või b) pädevad ametiasutused otsustavad, et viisaomanik ei täida enam sissesõidutingimusi pärast seda, kui ta on sisenenud liikmesriikide territooriumile.

Juhul kui viisa tühistab teise liikmesriigi pädev ametiasutus kui see, kelle diplomaatiline või konsulaaresindus viisa andis, tuleb viisa andnud liikmesriiki tühistamisest teavitada.

Artikkel 31: Viisaga lubatud riigis viibimise aja lühendamine

Juhul kui piiriasutused hindavad, et viisaomanikul ei ole piisavalt vahendeid, et end kavatsetud riigis viibimise ajal elatada, võivad nad lühendada viisaga lubatud külastuse kestust nii, et kohandada külastuse pikkust elatusvahenditele, mida viisaomanik omab.

V peatükk: Välispiiril antav viisa

Artikkel 32: Välispiiril antav viisa

Artiklites 32 ja 33 on üle võetud nõukogu määruse (EÜ) nr 415/2003 sisu, mis on jagatud kahte erinevasse artiklisse, et eraldada üldiseid sätteid, mis käsitlevad viisa andmist piiril, konkreetsetest sätetest, mis on seotud läbisõidul olevate meremeestega.

Artikli 32 lõikes 6 täpsustatakse, et üldised sätted viisa andmisest keeldumisest teatamise ja selle põhjendamise kohta ning teabe kohta, mis käsitleb võimalust otsus edasi kaevata, kehtivad ka juhul, kui viisat taotletakse ja selle andmisest keeldutakse piiril.

Artikkel 33: Välispiiril antav viisa meremeestele

Käesolev artikkel sisaldab konkreetseid sätteid, millega reguleeritakse piiril viisa andmist läbisõidul olevatele meremeestele. Nõukogu määruse (EÜ) nr 415/2003 kaks lisa (tegevusjuhised ja läbisõidul olevate meremeeste vorm) on esitatud käesoleva määruse XII lisa 1. ja 2. osas.

III JAOTIS: Halduskorraldus

Artikkel 34: Viisaosakondade korraldus

Käesolev artikkel on suures osas üle võetud ühiste konsulaarjuhiste VII osast. Vaatamata võimalikele muudatustele viisataotluste vastuvõtmises vastavalt artiklile 37, vastutavad liikmesriikide diplomaatilised ja konsulaaresindused jätkuvalt viisataotluste töötlemise ja nende taotluste kohta tehtavate otsuste eest.

Üksikute toimikute (paberkandjal) säilitamisperiood, mis on sätestatud lõike 3 teises lõigus, vastab viisainfosüsteemi määruses sätestatud säilitamisperioodile.

Artikkel 35: Vahendid viisataotluste töötlemiseks ning diplomaatiliste ja konsulaaresinduste kontrollimiseks

Käesolev artikkel vastab samasisulisele artiklite Schengeni piirieeskirjades.

Artikkel 36: Töötajate käitumine viisataotluste töötlemisel

Käesolev artikkel on koostatud selleks tagamaks, et liikmesriikide diplomaatilised ja konsulaaresindused austaksid viisataotlejate kohtlemisel ja taotluste käsitlemisel Euroopa Liidu põhiõiguste hartat.

Artiklid 37, 38 ja 39: Viisataotluste vastuvõtmisega ja töötlemisega seotud koostöö vormid

Käesolevate artiklite eesmärk on pakkuda liikmesriikidele õiguslikku raamistikku, valimaks erinevate töökorralduse võimaluste vahel viisataotlejate biomeetriliste andmete kogumisel.

Artiklis 38 sätestatakse konkreetsed eeskirjad, mida liikmesriigid peavad järgima, kui nad otsustavad teha koostööd väliste teenuseosutajatega.

Artikkel 39 käsitleb teatud töökorralduslikke aspekte, et tagada läbipaistvus valitud koostöövõimaluse puhul. Lõikega 2 antakse liikmesriigile võimalus otsustada, et vaatamata valitud koostöövormile on viisataotlejatel ka võimalus pöörduda otse riigi konsulaaresindusse.

Neid artikleid muudetakse, et võtta arvesse läbirääkimiste tulemust ettepaneku osas, millega muudetakse ühiseid konsulaarjuhiseid seoses biomeetriliste tunnuste kasutuselevõtmisega ja sealhulgas ühiste viisataotluskeskuste loomisega.

Artikkel 40: Viisataotluste esitamine kaubanduslike vahendajate kaudu

Käesolev artikkel võtab üle VIII osa 5. jao sisu, mis on oma algses sõnastuses natuke ebaselge ja vananenud.

Lõikes 1 määratletakse ülesanded, mida kõnealused kaubanduslikud vahendajad võivad täita, selle asemel, et määratleda erinevat liiki vahendajaid nagu see on ühistes konsulaarjuhistes, sest selline loetelu ei osa olla täpne. Tuleks märkida, et kaubanduslikud vahendajad ei saa koguda taotlejate biomeetrilisi andmeid, mistõttu ei saa esimest viisataotlust nende kaudu esitada.

Lõikes 2 loetletakse erinevad aspektid, mida tuleb enne akrediteerimist kontrollida.

Lõikes 3 kehtestatakse sätted, mis käsitlevad selliste vahendajate pidevat kontrollimist, ja lõikes 4 sätestatakse, et sellise kontrollimise negatiivsete tulemuste korral tuleb nendest kohe kohaliku konsulaarkoostöö raames teavitada teiste liikmesriikide diplomaatilisi ja konsulaaresindusi. Reeglina tuleb akrediteeritud kaubanduslike vahendajate nimekiri esitada nii teistele diplomaatilistele ja konsulaaresindustele kui ka üldsusele (lõige 5).

Artikkel 41: Üldsuse teavitamine

On oluline, et taotlejatel oleks piisavalt teavet eelkõige viisa taotlemise tingimuste ja menetluste kohta. Arvestades viimaseid arenguid, mille käigus on kasutusele võetud kõnekeskused, kohtumiste süsteem ja allhangete korraldamine, tuleb teha pingutusi tagamaks, et taotlejatel oleks piisavalt teavet, kuhu ja kuidas oma taotlusi esitada.

Lõikes 2 meenutatakse liikmesriikidele, kes sõlmivad esindamisealaseid lepinguid, vajadusest teavitada sellest üldsust vähemalt kolm kuud enne sellise koostöö algust ja täpsustada, millistesse kategooriatesse kuuluvaid taotlejaid sellised esindamised hõlmavad. Kolmekuuline tähtaeg vastab maksimaalsele tähtajale taotluse esitamiseks enne kavatsetavat külastust (vastavalt artikli 10 lõikele 1).

Arvestades tegelikkuses esinenud probleeme, on lõikes 3 kehtestatud säte, mille kohaselt tuleb üldsust teavitada, et templil, mis näitab taotluse esitamist, ei ole mingeid õiguslikke mõjusid.

Lõikes 4 sätestatakse, et selget teavet tuleb anda viisa andmise tähtaja ja eelneva konsulteerimise tingimuste kohta teatud kolmandate riikide kodanike või nende riikide teatud kategooriasse kuuluvate kodanike korral.

Lõikes 5 kehtestatakse tingimused üldsuse teavitamiseks nende õigustest viisa andmisest keeldumise korral.

Lõikes 6 rõhutatakse vajadust teavitada üldsust, et viisa omamine ei too iseenesest automaatselt kaasa sissesõiduõigust ja et piiril sissesõidutingimuste kontrollimisel võidakse inimestelt nõuda tõendavaid dokumente. Viimatinimetatutele ei viidata olemasolevas acquis's.

IV JAOTIS: Kohalik konsulaarkoostöö

Artikkel 42: Liikmesriikide diplomaatiliste ja konsulaaresinduste kohaliku konsulaarkoostöö

Ühised konsulaarjuhised sisaldavad peatükki kohaliku konsulaarkoostöö kohta, milles sätestatakse üldised tingimused nii konsulaarkoostöö raamistikule kohalikul tasandil kui ka teatud küsimustele, mida tuleb kohalikele tingimustele vastavalt kohandada. Kuid et kohaliku konsulaarkoostöö praktiline rakendamine seoses viisade andmisega on olnud seni suhteliselt mitterahuldav, mis ilmnes sihtlähetuste aruannetest, sätestatakse määruses selgelt sihtlähetuste aruannete järelduste põhjal (mida on toetanud ka asjaomased nõukogu üksused), kes milliseid ülesandeid täitma peab ja kui sageli. Lisaks sellele on kohaliku konsulaarkoostöö korraldust kohandatud vastavalt ühenduse institutsionaalsele raamistikule. See ei ole kõnealuse raamistikuga kooskõlas, kui liikmesriikide diplomaatilised ja konsulaaresindused võtavad vastu otsuseid, mis toovad endaga kaasa õiguslikult siduvaid õigusi ja kohustusi viisataotlejate jaoks. Seetõttu tuleks kohaliku konsulaarkoostöö raames hinnata vajadust kohandada teatud sätteid kohalike tingimustega. Positiivse hinnangu korral tuleb kokku leppida “kohalikes” eeskirjades vastavalt komiteemenetlusele, arvestades loomulikult kohaliku konsulaarkoostöö panust.

Lõikes 1 käsitletakse sätteid eesmärgiga hinnata vajadust ühtlustatud tavade järele ühes piirkonnas tegutsevates liikmesriikide diplomaatiliste ja konsulaaresindustes seoses taotlejate teavitamisega enne taotluse esitamist ja taotlejate võrdse kohtlemisega pärast taotluse esitamist (a–c). Selline võrdne kohtlemine aitab kaasa ka viisadega kauplemise ärahoidmisele. Punktis c käsitletakse kolmandate riikide välja antud reisidokumente, sest nii kohalikul kui ka kesktasandil on oluline, et uuendatud nimekiri kolmandate riikide välja antud reisidokumentidest oleks kättesaadav. Käesoleva punkti viimases lauses tõdetakse, et praegu nõuavad mõned liikmesriigid, et teatud tüüpi ametlikele reisidokumentidele lisatakse suulised teated samal ajal, kui teised seda ei nõua.

Kohalikul tasandil tuleb hinnata ka vajadust ühtlustatud lähenemisviisi järele seoses nii väliste teenuseosutajate kui ka kaubanduslike vahendajate kaasamisega ja seda selleks, et vältida viisadega kauplemist.

Lõikes 2 sätestatakse, et täieliku läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise tagamiseks tuleks kohaliku konsulaarkoostöö raames koostada ühtne teabeleht.

Lõikes 3 kehtestatakse teave, mida tuleb iga kuu (statistika, punkt a) või regulaarselt (konkreetne ühe piirkonnaga seotud teave, punkt b) vahetada.

Iga kuu statistika vahetamise ja läbivaatamise abil on diplomaatilistel ja konsulaaresindustel pidev ülevaade arengusuundadest ja nende muutumistest oma piirkonna piires, mistõttu on kiiresti võimalik leida lahendusi negatiivsetele muutustele. Üldise teabe kogumisega riigi kohta, kus asub diplomaatiline või konsulaaresindus, ja sihtkoha kohta (sotsiaalne ja majanduslik ülesehitus, kohaliku tasandi teabeallikad, vale- ja võltsitud dokumentide kasutamine, ebaseadusliku sisserände marsruudid jne) tagatakse, et oluline ühine tarkus ei lähe kaotsi isegi konsulaartöötajate regulaarse vahetumisega ning see aitab uutel kodumaalt saadetud töötajatel kiiremini tööle hakata ja viia end kurssi kohalike tingimustega.

Lõikes 4 sätestatakse võimalused, kuidas muuta kohalikku konsulaarkoostööd seoses ühise viisapoliitikaga tõhusamaks, arvestades EÜ institutsioonilist raamistikku. Et konsulaarkoostöö üldiselt hõlmab mitmeid erinevaid küsimusi, on oluline korraldada konkreetseid koosolekuid viisa andmisega seotud tehnilistele küsimuste arutamiseks, kus osaleksid nende liikmesriikide esindajad, kes kohaldavad ühenduse acquis'd täies mahus ja kes on seotud viisataotluse töötlemisega.

Lõikega 5 võetakse kasutusele kohustuslik nõue koostada iga koosoleku kohta aruanne, mille iga diplomaatiline ja konsulaaresindus peab edastama oma keskasutustele. See looks ühenduse tegevtasandi ja keskasutuste ning edaspidi (vastavalt lõikele 7) [asjaomase nõukogu üksuse] seadusandliku tasandi vahel.

Lõikega 6 tagatakse võimalus kutsuda vastavalt vajadusele osalema ühes piirkonnas korraldatud viisa andmisega seotud küsimuste arutelus esindajaid liikmesriikidest, kes ei osale ühenduse acquis’ täies mahus kohaldamises, või kolmandatest riikidest.

V jaotis. Lõppsätted

Artikkel 43: Erandkord

2004. aastal korraldas olümpia- ja paraolümpiamänge esimest korda liikmesriik, kes kohaldab Schengeni acquis’d. Selleks et ühest küljest oleks kõnealusel liikmesriigil võimalik täita nii Schengeni acquis’ tingimusi kui ka olümpiahartast tulenevaid kohustusi ja teisest küljest vältida teiste Schengeni acquis’d kohaldavate liikmesriikide pakkumiste kahjustamist, kui nad soovivad korraldada järgmisi mänge, lepiti kokku, et kõige sobilikum lahendus on koostada erimeetmed viisade andmise ja välispiiride ületamise lihtsustamiseks. Kreeka kohaldas kõnealust määrust edukalt 2004. aastal ja 2005. aastal tehti määrusesse vajalikud muudatused, võimaldamaks Itaalial järgida sama menetlust viisade andmisel olümpiapere liikmetele. Et tulevikus lihtsustada kõnealust aspekti olümpiamängude korraldamisel, kui korraldaja on liikmesriik, kes kohaldab Schengeni acquis'd täies mahus, on viisaeeskirjale lisatud konkreetsed menetlused ja tingimused, mida saab kiiresti rakendada ilma pikaajalise seadusandliku menetluseta.

Artikkel 44: Lisade muudatused

Käesolevas artiklis sätestatakse, et määruse III, IV, V, VI, VIII, IX, X ja XI lisa tuleb muuta vastavalt artikli 46 lõikes 2 sätestatud komiteemenetlusele. Põhjus, miks tehti ettepanek kasutada komiteemenetlust, on see, et kõnealused lisad sisaldavad meetmeid, millega rakendatakse üldiseid käesoleva määruse II jaotises sätestatud eeskirju viisataotluste vastuvõtmise ja töötlemise kohta.

Artikkel 45: Viisaeeskirja praktilise kohaldamise juhised

Käesolevas artiklis sätestatakse, et viisakomitee koostab kaasnevad tegevusjuhised viisaeeskirja praktiliseks kohaldamiseks. Praktilised juhised on vajalikud selleks, et tagada õigusakti ühtlustatud kohaldamine tegevtasandil ja et vältida, et liikmesriigid koostavad paralleelselt oma juhised. Juhiste koostamine lõpetatakse ajaks, mil ühenduse viisaeeskirja määrus jõustub.

Artikkel 46: Komitee

See on tavapärane artikkel komiteemenetluse kohta, mida tuleb järgida määruse rakendusmeetmete vastuvõtmisel kooskõlas otsusega 1999/468/EÜ. Nähakse ette regulatiivkomitee menetlus, sest tegemist on üldmeetmetega otsuse artikli 2 tähenduses. Kohaldatakse otsuse artikleid 5 ja 7.

Otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 lõikes 6 sätestatud tähtaeg, mille jooksul nõukogu teeb kvalifitseeritud häälteenamusega otsuse komisjoni ettepaneku kohta võtta meetmed, kui need ei ole kooskõlas komitee arvamusega, on kaks kuud.

Artikkel 47: Teavitamine

Liikmesriigid edastavad lõikes 1 kehtestatud teabe komisjonile, kes vastutab selle avaldamise eest.

Liikmesriigid teavitavad komisjoni ka kavatsetavatest muudatustest I ja II lisas (eelnev konsulteerimine). Et kõnealused muudatused mõjutavad otseselt taotleja õigusi ja kohustusi, ei piisa, arvestades Euroopa ühenduse institutsioonilist tausta, lihtsast teavitamisest. Seetõttu tuleb otsus nende lisade muutmise kohta võtta vastu vastavalt komiteemenetlusele.

Artikkel 48: Kehtetuks tunnistamine

Käesolevas artiklis loetletakse õigusaktid, mis tunnistatakse määrusega kehtetuks.

Arvestades, et viisainfosüsteemi määrus põhineb olemasoleval acquis’l, tuleb seda muuta vastavalt muudetud acquis’le kooskõlas viisaeeskirjaga. Selline ettepanek peab põhinema sobilikul õiguslikul alusel (Euroopa ühenduse asutamislepingu artikkel 66). Lisaks sellele ei ole viisainfosüsteemi määrust veel vastu võetud, mistõttu on võimatu praeguses etapis sätestada täpseid vajalikke muudatusi.

Artikkel 49: Jõustumine

See on tavapärane säte jõustumise ja otsese kohaldatavuse kohta.

[Võttes arvesse ülesande ulatuslikkust] ja vajadust koostada viisaeeskirja praktilise kohaldamise juhend, hakatakse määrust kohaldama kuus kuud pärast selle jõustumist. Vaatamata sellele peavad liikmesriigid teavitama komisjoni erinevatest artiklis 47 loetletud küsimustest kohe pärast määruse jõustumist. Ka komisjon peaks olema võimeline ette valmistama rakendusmeetmed ja seetõttu peaks ka artikkel 44 olema kohaldatav jõustumise kuupäevast.

Lisad

Lisad on esitatud määruses esinemise järjekorras.

Vastav viide ühistes konsulaarjuhistes kustutatud sätte kohta on esitatud järgmises tabelis.

Ühiste konsulaarjuhiste sätted, mida üle ei võetud

Ühiste konsulaarjuhiste sätted, mida üle ei võetud | Põhjus(ed) |

I osa, punkt 2.1.4Grupiviisa | Turvalisuse põhjustel ja arvestades tõsiasja, et kõik üksikud viisataotlejad peavad esitama eraldi vormi ja kõik esimest korda viisat taotlevad isikud peavad taotluse esitamisel registreerima oma biomeetrilised tunnused, ei ole grupiviisa enam vastuvõetav. |

I osa, punkt 2.2Pikaajaline viisa | Ühenduse viisaeeskiri ei hõlma viisade andmist külastuste puhul, mis on pikemad kui 3 kuud (artikli 1 lõige 1), ja kaotatud on pikaajaline viisa, mis samaaegselt kehtib ühtse lühiajalise viisana. |

IV osaÕiguslik alus | Kõnealuses osas korratakse vaid Schengeni konventsiooni sätteid (artikkel 5, artikli 11 lõige 2, artikli 14 lõige 1, artiklid 15 ja 16) ja see on ülearune. |

V osa, punkt 2.3Menetlus, mida järgitakse juhtudel, kui on vaja eelnevalt konsulteerida teiste lepinguosaliste keskasutustega | Kõnealune osa sisaldab põhiliselt praktilisi, mitte õiguslikke suuniseid. |

LISAD |

1. lisa Ühine nimekiri kolmandatest riikidest, kelle kodanikel peab liikmesriikidesse sisenemiseks olema viisa vastavalt määrusele (EÜ) nr 539/2001, [9]* muudetud määrusega (EÜ) nr 2414/2001 [10]** ja määrusega (EÜ) nr 453/2003 [11]***.Ühine nimekiri kolmandatest riikidest, kelle kodanikud võivad liikmesriikidesse siseneda viisavabalt vastavalt määrusele (EÜ) nr 539/2001,* muudetud määrusega (EÜ) nr 2414/2001** ja määrusega (EÜ) nr 453/2003***. | Kõnealuses lisas korratakse vaid nimekirju, mis esinevad viidatud määruses. |

2. lisaEeskirjad, millega reguleeritakse diplomaatilise, ameti- või teenistuspassi omanike ning teatavate rahvusvaheliste valitsusvaheliste organisatsioonide poolt nende ametnikele välja antud reisiloa omanike liikumist. Tabelid A ja B | Et diplomaatilise, ameti- või teenistuspassi ja eripassi omanikke viisanõudest vabastamist reguleeritakse määrusega (EÜ) nr 539/2001 ja seda muutvate määrustega, ei peaks kõnealune lisa olema viisaeeskirja osa. |

3. lisa II osa | Täielik ühtlustamine nimekirja puhul, kus on loetletud kolmandad riigid, kelle kodanikelt nõutakse lennujaama transiidiviisat. Liikmesriikidel ei ole enam võimalik nõuda sellist viisat muude kolmandate riikide kodanikelt. |

4. lisaSelliste dokumentide nimekiri, mis annavad õiguse viisata sissesõiduks | Vastavalt Schengeni piirieeskirjade artikli 5 lõike 1 punktile b sätestatakse, et kolmandate riikide kodanikud, kellele on kehtiv elamisluba, võivad siseneda liikmesriikide territooriumile ja Schengeni piirieeskirjade artikli 34 lõike 1 punkti a kohaselt tuleb selliste elamislubade nimekiri edastada komisjonile. Seetõttu ei peaks kõnealust nimekirja viisaeeskirjas kordama. |

6. lisa Nende aukonsulite nimekiri, kellel on erandjuhtudel ja ajutiselt lubatud väljastada ühtset viisat | Et käesoleva määruse artiklis 3 on sätestatud, et ainult liikmesriikide diplomaatilistel ja konsulaaresindustel ning erandkorras piirikontrolliasutustel on õigus viisataotlusi läbi vaadata, ei ole kõnealust lisa üle võetud. |

7. lisaPiiriületamisel nõutavad summad, mis riikide ametiasutused määravad kindlaks kord aastas | Nagu on pealkirjas kirjas, on piiriületamisel nõutavaid summasid käsitlevad sätted seotud piiri ületamisega ja seetõttu reguleeritakse seda Schengeni piirieeskirjadega (artikli 5 lõige 3). |

8. lisaViisakleebiste ühtne vorm ning teave nende tehniliste omaduste ja turvaelementide kohta | Kõnealuses lisas korratakse vaid nõukogu määrusi (EÜ) nr 1683/95 ja (EÜ) nr 334/2002 ning lisa ei sobi seetõttu viisaeeskirja. |

9. lisaTeave, mille lepinguosalised vajaduse korral kirjutavad märkuste lahtrisse | Kõnealustest riikide kannetest tuleks kooskõlas artikli 46 lõike 1 punktiga d teavitada komisjoni, kes vastutab nende avaldamise eest. |

10. lisaMasinloetavasse osasse kannete tegemise juhend | Kõnealuses lisas esinevad mõisted on üleliigsed ning masinloetava ala kirjeldused on aegunud, sest see oli mõeldud teabena konsulaaresindustele, kus puuduvad arvutiseadmed. |

11. lisaKriteeriumid kindlakstegemiseks, kas reisidokumenti võib kanda viisat. | Viisaeeskirja õiguslik alus ei hõlma kõnealuse lisa sisu ja seetõttu ei võetud seda üle. Teemad on seotud otsusega SCH/Com-ex (98) 57, mida tuleks ühenduse õiguslikku raamistikku üle tuua. |

12. lisaViisataotluste menetlemise halduskulude eest võetavad tasud eurodes | Et 2003. aastal kehtestati kindel määr igat tüüpi viisataotluste menetlemise halduskulude eest võetavatele tasudele, ei ole kõnealuse tabeli uuesti esitamine vajalik. Lisaks sellele ei hõlma viisaeeskiri D tüüpi viisasid, D+C tüüpi viisad on kaotatud ja välispiiridel taotletud viisade puhul ei tohiks kohaldada üldist erandit.Lisas sätestatud kolm reeglit on inkorporeeritud määrusesse (artikkel 16). |

13. lisaViisakleebiste täitmine | Kõnealuses lisas korratakse täidetud viisakleebiste näiteid. Sellised praktilised juhiseid ei peaks olema juriidilise dokumendi osa. Seetõttu tuleks viisaeeskirja praktilise kohaldamise juhistele (artikkel 43) lisada kõnealuse lisa uuendatud versioon.Kõnealuse lisa 1. lehekülje säte seoses viisa taotlemise maksimaalse tähtajaga on sisse viidud artikli 10 lõikesse 1. |

14. lisaNõuded teabe kohta, mida lepinguosalised peavad esitama piiratud territoriaalse kehtivusega viisade andmise, ühtse viisa kehtetuks tunnistamise, tühistamise või selle kehtivuse piiramise ning riiklike elamislubade andmise korral | Kõnealune lisa sisaldab mitmeid küsimusi, mis ei ole omavahel seotud. Kõik sätted seoses– piiratud territoriaalse kehtivusega viisadega on lisatud artiklisse 21– viisa kehtetuks tunnistamisega on lisatud artiklisse 29– viisa tühistamisega on lisatud artiklisse 30– viisaga lubatud riigis viibimise aja lühendamisega on lisatud artiklisse 31Praeguse 14. lisa 3. osa, mis käsitleb elamislubasid, ei ole viisaeeskirja puhul asjaomane. |

17. lisa Transiiti hõlbustav dokument (FTD)ja raudteetransiiti hõlbustav dokument (FRTD) | Kõnealuses lisas korratakse vaid nõukogu määrusi (EÜ) nr 693/2003 ja (EÜ) nr 694/2003 ning lisa ei sobi seetõttu viisaeeskirja. |

18. lisaÜhtseid viisasid andvate esinduste tabel | Kõnealustest esindamiskordadest tuleks kooskõlas artikli 46 lõike 1 punktiga a teavitada komisjoni, kes vastutab nende avaldamise eest. |

2006/0142 (COD)

Ettepanek:

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,

millega kehtestatakse ühenduse viisaeeskiri

EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 62 lõike 2 punkti a ja punkti b alapunkti ii,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [12]

tegutsedes asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras [13]

ning arvestades järgmist:

(1) Kooskõlas asutamislepingu artikliga 61 peavad sellise ala loomisega, kus inimesed võivad vabalt liikuda, kaasnema meetmete võtmine välispiiril toimuva kontrolli, varjupaiga ja sisserände valdkonnas.

(2) Vastavalt asutamislepingu artikli 62 lõikele 2 tuleb liikmesriikide välispiiri ületamisega seotud meetmetega kehtestada viisaeeskirjad kuni kolmekuuliste kavatsetud riigis viibimise puhuks, näiteks liikmesriikide menetlused ja tingimused viisade andmiseks.

(3) Viisapoliitika puhul on ühise õigusaktide kogu loomine, eriti acquis' (14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni asjakohased sätted [14] ja ühised konsulaarjuhised [15]) konsolideerimise ja edasiarendamise kaudu, üks olulisemaid komponente „ühise viisapoliitika edasises arengus osana mitmekihilisest süsteemist, mille eesmärk on lihtsustada seaduslikku reisimist ja piirata ebaseaduslikku sisserännet riikide õigusaktide suurema harmoniseerimise ning konsulaaresinduste tegevuse korraldamise kaudu", nagu see on määratletud dokumendis „Haagi programm: vabaduse, turvalisuse ja õiguse tugevdamine Euroopa Liidus“. [16]

(4) Liikmesriigid peaksid viisade andmiseks olema esindatud kõikides nendes kolmandates riikides, kelle kodanike suhtes viisanõuet kohaldatakse. Nad võivad otsustada, et teatavate kolmandate riikide kodanike viisataotlused või teatavat liiki viisataotlused tuleb esitada otse taotleja peamise sihtkohariigi alalisele konsulaar- või diplomaatilisele esindusele.

(5) Kohalik konsulaarkoostöö on äärmiselt oluline ühise viisapoliitika ühtlustatud kohaldamise ja rändega seotud riskide õige hindamise seisukohalt. Et kohalikud tingimused on erinevad, peaksid liikmesriikide diplomaatilised ja konsulaaresindused koos hindama konkreetses piirkonnas õigusaktide teatud sätete tegelikku rakendamist, sest erinevused õigusaktide rakendamisel ei pruugi kaasa tuua ainult viisadega kauplemist, vaid ka viisataotlejate erinevat kohtlemist.

(6) Ebaseadusliku sisserändega võitlemiseks on vaja kehtestada lennujaamade rahvusvaheliste alade transiidieeskirjad. Seeläbi nõutakse ühisesse nimekirja kuuluvate kolmandate riikide kodanikelt lennujaama transiidiviisat ja kaotatakse võimalus nõuda liikmesriikidel kõnealust viisat teiste kolmandate riikide kodanikelt.

(7) Kui liikmesriik korraldab olümpia- või paraolümpiamänge, tuleks kohaldada spetsiaalset kava, mis hõlbustab olümpiaperele viisade andmist.

(8) Kahepoolsetes kokkulepetes, mis on sõlmitud ühenduse ja kolmandate riikide vahel ning mille eesmärk on hõlbustada lühiajaliste viisade taotlemise menetlust, võib teha erandeid käesoleva määruse kohaldamisest.

(9) Taotluste vastuvõtmise korra kehtestamisel tuleks arvestada inimväärikust. Viisataotluste töötlemine peaks olema professionaalne ja lugupidav ning proportsionaalne taotletavate eesmärkide suhtes.

(10) Liikmesriigid peaksid tagama, et üldsusele pakutava teenuse kvaliteet on mõistlik ja järgib head haldustava. Selleks peaksid nad eraldama nii kohasel hulgal koolitatud töötajaid kui ka piisavalt vahendeid.

(11) Biomeetriliste tunnuste kaasamine on tähtis samm uute meetodite kasutamise suunas, mis loovad usaldusväärsema seose viisaomaniku ja tema passi vahel, et vältida valede isikuandmete kasutamist. Seepärast peaks viisataotleja isikliku kohaleilmumise nõue – vähemalt esimese taotluse korral – olema üks põhinõudeid viisa andmiseks koos biomeetriliste tunnuste registreerimisega viisainfosüsteemis; isikul, kes taotleb viisat esimest korda, ei tohiks lubada esitada oma taotlust kaubanduslike vahendajate, näiteks reisibüroode kaudu.

(12) Kasutusele tuleks võtta uued võimalused konsulaaresinduste töö korraldamiseks, näiteks tuleks viisataotluste vastuvõtmiseks ja biomeetriliste andmete registreerimiseks kasutada ühisosakondi, ühiseid viisataotluskeskusi ja allhankeid. Kõnealuste võimaluste jaoks tuleks andmekaitsenõudeid arvestades kehtestada kohane õiguslik raamistik. Sellised konsulaarkoostöö ja allhangete viisid tuleks kehtestada täielikus vastavuses viisade väljastamise kesksete põhimõtetega ning arvestada tuleks andmekaitsenõudeid, mis on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivis 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta.

(13) Taotleja peaks biomeetriliste tunnuste esmaseks registreerimiseks isiklikult kohale tulema. Iga järgmise viisataotluse läbivaatamise lihtsustamiseks peaks olema võimalik kopeerida biomeetrilised andmed esimeselt taotluselt 48 kuu jooksul, arvestades viisainfosüsteemis sätestatud säilitamisaega. Pärast selle ajavahemiku möödumist tuleks biomeetrilised tunnused uuesti registreerida.

(14) Statistilised andmed on üks oluline vahend rändevoogude jälgimisel ja neid võib kasutada tõhusa juhtimisvahendina. Seetõttu tuleks kõnealuseid andmeid ühtses vormis korrapäraselt koguda.

(15) Tuleks sätestada menetlus, mis võimaldaks komisjonil vastu võtta teatavaid üksikasjalikke ja praktilisi eeskirju lühiajaliste viisade andmiseks. Nendel juhtudel tuleks käesoleva määruse rakendamiseks vajalikud meetmed vastu võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsusele 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused. [17]

(16) Selleks et tagada käesoleva määruse ühtlustatud rakendamine tegevtasandil, tuleks koostada juhised menetluste ja tava kohta, mida liikmesriikide diplomaatilised ja konsulaaresindused peavad viisataotluste töötlemisel järgima.

(17) Kuna Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, mis käsitleb viisainfosüsteemi ja liikmesriikidevahelist teabevahetust lühiajaliste viisade kohta (edaspidi „viisainfosüsteemi määrus") põhineb olemasolevatel õigusaktidel, tuleks seda muuta ja arvesse võtta viisainfosüsteemi jaoks asjaomaste õigusaktide muudatusi.

(18) Käesoleva kavandatud meetme eesmärkide puhul tuleks meenutada, et vastavalt Euroopa ühenduse asutamislepingu artikli 62 lõikele 1 ja lõike 2 punktile b on ühendusel õigus ja isegi kohustus võtta meetmeid, mis on seotud viisaeeskirjadega kuni kolmekuulisteks kavatsetud viibimisteks; asutamislepingu artiklis 5 sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev määrus nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale.

(19) Käesoleva määrusega täidetakse põhiõigusi ja peetakse kinni põhimõtetest, mida tunnustatakse eelkõige inimõiguste ja põhivabaduste Euroopa konventsioonis ning Euroopa Liidu põhiõiguste hartas.

(20) Erandina asutamislepingu artiklist 299 kohaldatakse käesolevat määrust ainult Prantsusmaa ja Madalmaade Euroopas asuvate territooriumite suhtes, sest ülemereterritooriumid ei moodusta osa sisepiirideta alast.

(21) Liikmesriigi territooriumile sisenemise või viisade andmise tingimused ei mõjuta eeskirju, millega reguleeritakse praegu reisidokumentide kehtivuse tunnustamist.

(22) Selleks et võimaldada liikmesriikide ametiasutustel teha ettevalmistusi käesoleva määruse rakendamiseks, kohaldatakse käesolevat määrust alles kuue kuu möödumisel selle jõustumise kuupäevast, välja arvatud artiklid 46 (komiteemenetlus) ja 47 (liikmesriikide teatised).

(23) Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Ühenduse asutamislepingule lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva määruse vastuvõtmisel, mistõttu see ei ole talle siduv ega kuulu tema suhtes kohaldamisele. Arvestades, et käesolev määrus arendab edasi Schengeni acquis’d Euroopa Ühenduse asutamislepingu kolmanda osa IV jaotise alusel, peab Taani otsustama kõnealuse protokolli artikli 5 kohaselt kuue kuu jooksul alates käesoleva määruse vastuvõtmisest, kas ta rakendab seda oma õiguses või mitte.

(24) Islandi ja Norra puhul kujutab kõnealune määrus endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist Euroopa Liidu Nõukogu ning Islandi Vabariigi ja Norra Kuningriigi vahel sõlmitud lepingu tähenduses, mis käsitleb nimetatud kahe riigi ühinemist Schengeni acquis’ [18] sätete rakendamise, kohaldamise ja edasiarendamisega, mis on seotud nimetatud lepingu teatavaid rakenduseeskirju käsitleva nõukogu 17. mai 1999. aasta otsuse 1999/437/EÜ artikli 1 punktis B osutatud valdkonnaga [19].

(25) Tuleb ette näha kord, mille alusel Islandi ja Norra esindajad saaksid osaleda komiteede töös, kes käesoleva määruse alusel abistavad komisjoni tema rakendusvolituste kasutamises. Sellist korda on kavandatud ühenduse ning Islandi ja Norra kirjavahetuses, [20] mis on lisatud eespool nimetatud lepingule. Komisjon on nõukogule esitanud soovituse ettepaneku, et leppida kokku kõnealuses korras.

(26) Käesolev määrus kujutab endast Schengeni acquis’ sätete edasiarendust lepingu tähenduses, mis sõlmiti Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse ning Šveitsi Konföderatsiooni vahel eesmärgiga kaasata viimane Schengeni acquis’ nende sätete rakendamisse, kohaldamisse ja edasiarendamisse, [21] mis kuuluvad nõukogu otsuse 2004/860/EÜ (Euroopa Ühenduse nimel lepingu allkirjastamise ja selle lepingu [22] teatavate sätete ajutist kohaldamise kohta) [23] artikli 4 lõikes 1 osutatud valdkonda.

(27) Käesolev määrus kujutab endast Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist, milles Ühendkuningriik ei osale vastavalt nõukogu 29. mai 2000. aasta otsusele 2000/365/EÜ Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni acquis' sätetes. [24] Ühendkuningriik ei osale seetõttu käesoleva määruse vastuvõtmises ja see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

(28) Käesolev määrus kujutab endast Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist, milles Iirimaa ei osale vastavalt nõukogu 28. veebruari 2002. aasta otsusele 2002/192/EÜ Iirimaa taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni acquis' sätetes. [25] Iirimaa ei osale seetõttu käesoleva määruse vastuvõtmises ja see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

(29) Käesolev määrus koosneb sätetest (välja arvatud artikkel 22), mis põhinevad Schengeni acquis’l või on sellega seotud mõnel muul viisil vastavalt 2003. aasta ühinemisakti artikli 3 lõikele 2,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:

I JAOTIS: Üldsätted

Artikkel 1

Eesmärk ja reguleerimisala

1. Käesoleva määrusega kehtestatakse eeskiri nende viisataotluste töötlemiseks, mis on esitatud liikmesriikide territooriumil kavatsetavate viibimiste kohta ja mille kestus ei ületa kolme kuud kuuekuulise ajavahemiku jooksul.

2. Eeskirja kohaldatakse kolmandate riikide kodanike suhtes, kellel peab nõukogu määruse (EÜ) 539/2001 [26] alusel olema välispiiride ületamisel viisa, ilma et see eeskiri piiraks

(a) nende kolmandate riikide kodanike vaba liikumise õigust, kes on Euroopa Liidu kodanike perekonnaliikmed,

(b) ne