[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel, 21.4.2009

KOM(2009) 161 lõplik

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Abi parem suunamine ebasoodsate looduslike tingimustega piirkondade põllumajandustootjatele

{SEK(2009) 449}{SEK(2009) 450}{SEK(2009) 451}

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Abi parem suunamine ebasoodsate looduslike tingimustega piirkondade põllumajandustootjatele

1. TAUST

ALATES 1975. AASTAST KOHALDATUD VÄHEM SOODSATE PIIRKONDADE (LFA) PÕLLUMAJANDUSTOOTJATE ABIKAVAGA ON KEHTESTATUD MEHHANISM PÕLLUMAJANDUSTEGEVUSE JÄTKUMISE JA SEEGA PAIKKONNA SÄILITAMISE TOETAMISEKS MÄGIPIIRKONDADES, MUUDES VÄHEM SOODSATES PIIRKONDADES KUI MÄGIPIIRKONDADES (NN TAVALISED VÄHEM SOODSAD PIIRKONNAD) JA ERILISELT EBASOODSATE TINGIMUSTEGA PIIRKONDADES.

Mägipiirkonnad, mis määratakse teatavate materiaalsete näitajate alusel,[1] hõlmavad peaaegu 16 % ELi põllumajandusmaast. Ligikaudu 31 % ELi põllumajandusmaast on liigitatud tavalise vähem soodsa piirkonnana mitmesuguste kriteeriumide alusel ja selline mitmekesisus võib Euroopa Kontrollikoja arvates tuua kaasa ebavõrdse kohtlemise[2]. Üksnes väike osa nende piirkondade põllumajandusettevõtetest, mis vastab 7 %-le ELi põllumajandusettevõtete üldarvust, saab LFA-toetust; kõnealuse toetuse keskmine summa erineb liikmesriigiti oluliselt: alates 16 eurost/ha Hispaanias kuni 215 euroni/ha Belgias.

LFA-abikava põhimõtted vaadati läbi 2005. aastal. Euroopa Liidu säästva arengu strateegias maaelu arengu poliitika panuse tõhustamiseks otsustati abikava eesmärgid suunata selgelt maakorraldusele.

LFA-toetuste (praegu „ebasoodsate looduslike tingimuste toetus”) põhieesmärkide hulgast sotsiaalmajanduslike eesmärkide väljajätmist tuleks vaadelda seoses põllumajandustootjate sissetuleku toetuseks võetavate rohkem sihipärasemate meetmete kättesaadavuse, konkurentsivõime ja maapiirkondadeulatuslikuma majandusega. Turule orienteerituse kontekstis peab põllumajandustootja sissetulek peamiselt vastu tänu toodanguga sidumata otsetoetustele ning põllumajandusettevõtete konkurentsivõimet soodustavale maaelu arenguabile. Maapiirkondade majanduslikku ja sotsiaalset arengut edendatakse peamiselt maaelu arengu ja ühtekuuluvuspoliitika[3] meetmetega, millega toetatakse mittepõllumajandusliku tegevuse mitmekesistamist, mikroettevõtete, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete ja turismitegevuse arengut ning põhiteenuste osutamist.

Määruse (EÜ) nr 1698/2005[4] artikli 50 lõike 3 punktis a on sätestatud ebasoodsate looduslike tingimuste poolt mõjutatud muude kui mägipiirkondade ja eriliste ebasoodsate tingimuste poolt mõjutatud piirkondade määratlus, st „ mõjutatud oluliste ebasoodsate looduslike tingimuste, eeskätt madala mullaviljakuse või halbade ilmastikutingimuste poolt, või sellised, kus ekstensiivse põllumajandustegevuse säilitamine on maade hooldamise jaoks oluline ”. 2005. aastal ei saavutanud nõukogu kokkulepet kogu ühendust hõlmava kõnealuste piirkondade uue määratluse ja poliitikaeesmärkidega kooskõlas oleva liigitussüsteemi kohta. Seepärast otsustati piiratud ajavahemiku jooksul kasutada endist süsteemi ning komisjonil paluti läbi vaadata LFA-abikava, silmas pidades tulevase, 2010. aastast kohaldatava toetuse ja määramissüsteemi kohta esitatavat ettepanekut.

Hoolimata riiklike ametiasutuste ja sidusrühmade vahelisest intensiivsest koostööst ning alates 2005. aastast komisjoni teostatud teaduslikest konsultatsioonidest, ei võimalda üle-euroopaliste andmete ulatusest tingitud piirangud komisjonil esitada seadusandlikku ettepanekut, mida toetavad analüüsid kõnealuste piirkondade uue võimaliku piiritlemissüsteemi kohta. Uue piiritlemissüsteemi üksikasjalikuks hindamiseks vajalik teave on kättesaadav või kogutav üksnes riiklikul tasandil.

Seepärast annab komisjon käesoleva teatisega aru vähem soodsate piirkondade läbivaatamise seisust ning kavatseb tulevikus liikmesriike analüüsimisse tõhusamalt kaasata, et töötada välja kindel alus piirkonna piiritlemissüsteemi käsitlevale ettepanekule, mis on kooskõlas ELi ebasoodsate looduslike tingimuste toetuse andmise eesmärkidega ning ajalises lõikes võimalikult stabiilne.

2. TUNTUD MEEDE – UUS SEKKUMISPÕHIMÕTE

Vastavalt komisjoni teostatud ja 2006. aastal lõpule viidud hinnangule[5] on LFA-abikava olnud tõhus ELi äärealade maakasutuse säilitamisel.

Kuigi ebasoodsate looduslike tingimuste puhul kohaldatav abikava on juba suhteliselt kaua kasutusel olnud, on kõnealuse abikava nõukogu määruses (EÜ) nr 1698/2005 sätestatud põhieesmärgid endiselt asjakohased ELi tähtsate põllumajanduslikult kasutatavate maapiirkondade puhul: piirkondades, kus intensiivistamist ei ole toimunud füüsiliste piirangute tõttu, toetatakse jätkuva põllumajandustegevusega avatud maastike, poollooduslike elupaikade ja bioloogilise mitmekesisuse säilimist; see aitab kontrollida metsatulekahjusid ning panustada mullaharimise ja veevarude majandamise headesse tavadesse.

Toetused ebasoodsate looduslike tingimustega piirkondadele on ühise põllumajanduspoliitika üldstruktuuris muude poliitiliste instrumentide hulgas teistest eristuva rolliga, samal ajal aga seotud muude pindalapõhiste abikavadega.

Kui ühtne otsemaksete kava (SPS)[6] kehtestati 2003. aastal eelkõige selleks, et säilitada põllumajandusettevõtjate sissetulek otsese sissetulekutoetuse andmisega, siis ebasoodsate looduslike tingimuste toetuse eesmärk on vältida põllumajandusmaa kasutamata jätmist piirkondades, mis on kõige rohkem marginaliseerumise ohus, nähes ette hüvitise kõnealust ohtu põhjustava konkreetse halvemuse puhul.

Ühtne otsemaksete kava hõlmab kohustust hoida põllumajandusmaad heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes (GAEC), et vältida sobimatut majandamist ja maa kasutamata jätmist. Hektari kohta madala saagikuse ja tulu tõttu on vähem soodsate piirkondade põllumajandusettevõtete jaoks heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste järgimine koormavam. Siiski on ühtne otsemakse hektari kohta varasema madala saagikuse tõttu üldiselt madalam kui vähem soodsatest piirkondadest väljapoole jääva põllumajandusmaa puhul. Sellistes piirkondades, kus progressiivne kasutamatajätmine on tõenäolisem kui muudes piirkondades ning keskkonna perspektiivist lähtudes on põllumajanduslik tegevus olulisim, on ebasoodsate looduslike tingimuste toetusega ette nähtud konkreetne vahend jätkuva põllumajandustegevuse toetamiseks.

Ebasoodsate looduslike tingimuste toetuse kohaldamisala on ka küllalt erinev sellistest põllumajanduse keskkonnatoetustest, mis hõlmavad saamata jäänud tulu ning kantud kulusid, mis on seotud põhinõudeid ületavate keskkonnaalaste erikohustuste täitmisega. Ebasoodsate looduslike tingimuste toetusega hüvitatakse vaid sellised lisakulud ja saamata jäänud tulu, mis on tingitud looduslikult ebasoodsatest tingimustest. Sellised toetused kujutavad endast toetuse põhivormi, millega võimaldatakse asjakohasel põllumajandusel edasi kesta.

Kuigi ebasoodsate looduslike tingimuste toetus erineb põllumajanduslikust keskkonnameetmest struktuuri poolest, aidatakse sellega selgelt kaasa keskkonnaalaste eesmärkide saavutamisele. Maaelu arengu poliitika teise telje alla kuuluva ebasoodsate looduslike tingimuste toetuse eesmärk on jätkuva põllumajandusmaa kasutuse kaudu paikkonna säilitamine ning säästva põllumajandusliku tootmise süsteemide hoidmine ja edendamine.

Lõpuks tuleks rõhutada, et käesoleval läbivaatamisel on piiratud kohaldamissala; sellega ei ole hõlmatud ajakohastatud ühise põllumajanduspoliitika raames ebasoodsate looduslike tingimuste toetuse positsiooni ning muude põllumajandustootjatele ettenähtud pindalapõhiste maksetega koosmõju põhjalikum hindamine; kõnealuste küsimustega tegeldakse edaspidi ühise põllumajanduspoliitika edasist arengut käsitleva arutelu raames.

3. RAKENDAMISE NÕRGAD KOHAD

Vastupidiselt eespool nimetatud tugevatele külgedele juhiti eespool nimetatud 2003. aasta Euroopa Kontrollikoja aruandes tähelepanu LFA-abikava rakendamise mitmetele olulistele nõrkadele kohtadele, mis laskis abikava tõhusust ja tulemuslikkust paista hoopis teises valguses – nimelt seoses tavaliste vähem soodsate piirkondade piiritlemisega.

Mitmeid Euroopa Kontrollikoja tõstatatud kriitilisi küsimusi on juba käsitletud. Määrusega (EÜ) nr 1698/2005 on läbi vaadatud makse arvutamist ja tavaliste vähem soodsate piirkondade liigitamist käsitlevad lähenemisviisid ning mõlemad on sõnaselgelt seotud põllumajandusele mõju avaldavate ebasoodsate looduslike tingimustega, vähendades sel moel ülekompenseerimise ohtu. Kõnealuse määrusega kehtestati ka ebasoodsate looduslike tingimuste toetuse saajatele tingimus järgida nõuetele vastavust,[7] et näha ette hõlpsam ja ühtsem lähenemisviis kui see, mida eelnevalt kohaldati heade põllumajandustavade suhtes. Ühises järelevalve ja hindamise raamistikus töötati välja meetme tõhusam järelevalve ja hindamine, mida kohaldatakse ajavahemikul 2007–2013 kõigi maaelu arengu toetuste suhtes, samal ajal kui määruses (EÜ) nr 1975/2006[8] on sätestatud kontrolle ja sanktsioone käsitlevad üksikasjalikumad eeskirjad.

Käesoleva läbivaatamise raames veel lahendamist vajavad probleemid on seotud liikmesriikide poolt kasutatud tavaliste vähem soodsate piirkondade liigitussüsteemi puuduliku läbipaistvuse ja maa säästva majandamisega seotud abi ebapiisava suunamisega, mistõttu tuleb edaspidi keskenduda olukordadele, kus maa kasutamata jätmise oht on kõige suurem ning kus on vaja saavutada maa-alade liigitamise ühine lähenemisviis.

4. VÄHEM SOODSATE PIIRKONDADE PIIRITLEMISE SÜSTEEMI TÕHUSTAMINE

4.1. Tavaliste vähem soodsate piirkondade praeguse liigitamise puudujäägid

Määruse (EÜ) nr 1257/1999[9] artiklis 19 loetletud kolme liiki näitajatel põhinev tavaliste vähem soodsate piirkondade praegune klassifikatsioon tekitab tõsiseid küsimusi abikavale eraldatud vahendite tõhusa ja suunatud kasutuse kohta, ning seda kahel peamisel põhjusel.

Osaliselt põhineb see sellistel sotsiaalmajanduslikel kriteeriumidel, mis ei kajasta enam ebasoodsate looduslike tingimuste toetuse põhieesmärke ning mis olid pärit nüüdseks aegunud abikava esialgsest lähenemisviisist. Lisaks sellele ei ole kasutatud demograafiliste ja majanduslike andmete arengus arvesse võetud piiritlemise ajakohastamist.

Lisaks põhineb piiritlemine suurel hulgal riiklikel kriteeriumidel, mis ei ole võrreldavad Euroopa tasandil. See mitmekesisus vähendab läbipaistvust olulisel määral ning selle tagajärjeks võib olla meetme eesmärke silmas pidades abi ebapiisav suunamine.

Seaduseandja määratles 2005. aastal uuesti ebasoodsate looduslike tingimuste poolt mõjutatud muud kui mägipiirkonnad ning eriliselt ebasoodsate tingimustega piirkonnad, mida mõjutavad olulised ebasoodsad looduslikud tingimused, nagu on osutatud eespool punktis 1. Kõnealusest uuest määratlusest lähtudes kavatses nõukogu abikõlbliku piirkonna määramiseks kehtestada mitmeid ühiseid objektiivseid kriteeriume, nagu on osutatud määruse (EÜ) nr 1698/2005 põhjendustes.

Määruse vastuvõtmisele eelnenud aruteludest ilmnes, et kokkulepet ei olnud võimalik saavutada sellise piirkonna liigitusmeetodi suhtes, mis põhineb mitmel mulla vähest viljakust ja ebasoodsaid ilmatikutingimusi kajastavatel kaudsetel näitajatel (nt keskmine teraviljasaagikus, püsirohumaa protsendimäär, loomkoormus). Selgus, et objektiivsete ja teaduslikel alustel põhinevate piiritlemise kriteeriumide määratlemiseks on liikmesriikidega vaja teha põhjalikumat tehnilist koostööd.

Esiteks tegid komisjoni osakonnad Teadusuuringute Ühiskeskusele ülesandeks koguda hulk ühiseid mulla- ja kliimakriteeriume, millega saaks toetada tavaliste vähem soodsate piirkondade uut piiritlemist. Kõnealuse ülesande täitmiseks loodi pinnase, kliima ja maa hindamise kõrgetasemelistest ekspertidest koosnev rühm, mille tööd koordineeris Teadusuuringute Ühiskeskus. Ekspertide rühm määratles kaheksa mulla- ja kliimakriteeriumit, mis teataval läviväärtusel osutasid rangetele piirangutele Euroopa põllumajanduse jaoks. Kõnealused kriteeriumid on loetletud käesoleva teatise tehnilises lisas, mis hõlmab ka nende määratluse ja põhjendusega seotud tehnilisi detaile.

Teadusuuringute Ühiskeskuse võrgustiku kaudu teadlaste eksperdirühma määratletud biofüüsikalisi kriteeriumeid saab kasutada igal pool Euroopas, et teha vahet piirkondadel, kus on ranged piirangud põllumajandusliku tegevuse jaoks, tingimusel et mulda ja kliimat käsitlevad ruumiliselt ja tähenduslikult piisavalt üksikasjalikud andmed on kättesaadavad.

Neid saab suhteliselt hõlpsasti kohaldada ebasoodsate looduslike tingimuste mõjutatud põllumajandusmaa määramiseks: piirkonda käsitatakse oluliste ebasoodsate looduslike tingimuste mõjutatuna, kui suur osa sellest (vähemalt 66 %), mida kasutatakse põllumajandusmaana täidab vähemalt ühe tabelis loetletud kriteeriumidest sealsamas osutatud läviväärtuse ületamise puhul. Seepärast ei ole biofüüsilised kriteeriumid kumulatiivsed. Iga üksik näitaja võib olla liigitamise aluseks tingimusel, et sellise kriteeriumiga seotud tunnused on täheldatud ja piirkonnas ühendatud läviväärtuse juures asjakohaselt mõõdetud.

Läviväärtusi tuleks käsitada ebasoodsa tingimuse miinimumtasemena, mida on vaja järgida piirkonna liigitamisel ebasoodsana piirkonnana. Liikmesriikidel peaks olema võimalus tõsta läviväärtuse taset, kui see ei ole diskrimineeriv ning riiklike tingimuste tõttu põhjendatud.

4.2. Biofüüsiliste kriteeriumide ja andmepiirangute eelhindamine

Eespool nimetatud biofüüsilised kriteeriumid on paljulubav lähenemisviis, et luua objektiivne ja läbipaistev süsteem piirkondade määramiseks määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 50 lõike 3 punkti a kohaselt. Seepärast on neid kasutatud piirkonna piiritlemise alusena 22. mail 2008. aastal avalikuks aruteluks esitatud LFA-süsteemi läbivaatamise neljast võimalusest kolme puhul ning neid on kirjeldatud käesolevale teatisele lisatud mõju hindamise aruandes.

Nende üle on alates 2007. aasta novembrist põhjalikult aru peetud rohkem kui sajal komisjoni osakondade korraldatud koosolekul. Koostöös riiklike ekspertidega seni tehtud uuringute kohaselt on kõnealused kriteeriumid stabiilsed, põhinevad teaduslikul alusel ning võimaldavad kogu ELi piires piirkondi ühtlaselt liigitada. Kriteeriumidega nähakse ette vähem soodsate piirkondade määramise lihtne ja võrreldav süsteem, mis on selgelt seotud põllumajanduse jaoks ebasoodsate mulla- ja kliimatingimustega ning on hoolimata vajalikust halduskoormusest suhteliselt lühikese ajavahemiku jooksul rakendatav kõikides liikmesriikides.

Ühiste kriteeriumide seni tehtud hinnangut ei saa ELi tasandil piisavate andmete puudumise tõttu täielikuks pidada. Kättesaadavad üleeuroopalised andmed ei ole kohandatud üksikasjalikul territoriaalsel tasandil kriteeriumide kohaldamiseks ning kõnealusel tasandil selle mõju hindamiseks. Sel põhjusel ning kõrvalekalduvate tulemuste vältimiseks on asjaomaste liikmesriikide asutuste aktiivne kaasatus edaspidisesse analüütilisse töösse kavandatud vajaliku vaheastmena enne seadusandliku ettepaneku esitamist.

Ühelt poolt on liikmesriikidelt nõutava koostöö eesmärk piisavalt üksikasjalike mulla- ja kliimaandmete põhjal ühiste kriteeriumide kohaldamise simuleerimine.

Teiselt poolt peaks simuleerimine hõlmama piisavalt aspekte, mis tagavad, et sellistele piirkondadele, mille puhul ebasoodsatest looduslikest tingimustest on jagu saadudud, ei ole antud vähem soodsate piirkondade staatust (vt järgmine punkt).

5. ABI SUUNAMINE MAAKORRALDUSE JAOKS OLULISSE EKSTENSIIVSESSE PÕLLUMAJANDUSTOOTMISE SÜSTEEMI

5.1. Selliste piirkondade väljaarvamine, kus põllumajandustootmine on ebasoodsad looduslikud tingimused ületanud

Põllumajandustootmise süsteemide intensiivsus peegeldab sageli looduslikke tingimusi: selliseid piirkondi, kus ebasoodsad looduslikud tingimused ei ole tänu inimsekkumisele ja tehnoloogia arengule ületatud, iseloomustab vähese sisendi ja madala toodanguga põllumajandustootmine, kuna põllumajandustootjad peavad toime tulema füüsiliste piirangutega.

Mitmel juhul on põllumajandustootjad tänu tehnoloogia arengule ja inimsekkumisele ebasoodsate looduslike tingimustega toime tulnud ning on võimelised tegelema tulutoova põllumajandusega piirkondades, kus looduslikud tingimused on juba algusest peale olnud üsna ebasoodsad. Sellistel juhtudel jäävad piirkonna olulised tüüpilised tunnusjooned muutumatuks, nii et asjaomast piirkonda saaks üksnes biofüüsikaliste kriteeriumide alusel määrata põllumajanduse jaoks rangete piirangutega piirkonnaks. Ebasoodsad tingimused ei mõjuta siiski põllumajanduse tootlikkust ning puudub põhjendus liigitada piirkond ebasoodsate looduslike tingimuste poolt mõjutatuks. Näiteks on paljud märgalad kunstlikult kuivendatud ning praegu väga viljakad; kunstlik kuivendus ei ole aga mullaliigi olulisi omadusi siiski muutnud ning seda liigitatakse endiselt vähe kuivendatud piirkonnaks.

Seepärast on vaja selliste juhtumite jaoks, mille puhul ebasoodsad looduslikud tingimused on ületatavad, täpsustada piirkonna piiritlust, kohaldades biofüüsikalisi kriteeriume koos asjakohaste tootmisega seotud näitajatega.

Põllumajandustootjad saavad jagu sellistest ebasoodsatest tingimustest nagu vähene kuivendamine, mulla tekstuur, kivisus, juurdumise sügavus, keemilised omadused ning mullaniiskuse tasakaal kõige sagedamini tänu investeeringutele, viljelustehnikale ja asjakohaste kultuuride valikule. Selliste kriteeriumide alusel tehtud simulatsioonid peaksid seepärast süstemaatiliselt välistama:

1. kunstlikult kuivendatud piirkonnad, kui kohaldatakse vähese kuivendamise kriteeriumit;

2. suure osakaaluga niisutatava maa piirkonnad, kui kohaldatakse mullaniiskuse tasakaalu kriteeriumit;

3. piirkonnad, mille mullaprobleemidest (mulla tekstuur, kivisus, juurdumise sügavus ja keemilised omadused) on selgelt jagu saadud ja kus vastavad tootmisega seotud näitajad (keskmine teravilja saagikus või loomkoormus või standardne brutomarginaal hektari kohta) on riikliku keskmisega võrreldavad (jättes vajaduse korral välja mägipiirkonnad).

Käesolevale teatisele lisatud tehnilises lisas on esitatud rohkem üksikasju piirkonna piiritlust käsitleva sellise täpsustuse kohta, mis on seotud eri liiki ebasoodsate looduslike tingimuste ja ühendatud biofüüsikaliste näitajatega.

5.2. Põllumajandusettevõtte tasandil kohaldatavad abikõlblikkuse eeskirjad

Abikõlblike piirkondade piiramine selliste piirkondadega, mis kannatavad tegelikult ebasoodsate looduslike tingimuste all, on vältimatu tingimus, et suunata abi piirkondadele, mis on marginaliseerumise ja maa kasutamata jätmise ohus ning kus maakorralduse jaoks on oluline ekstensiivne põllumajandustootmine.

Piirkonna piiritlemise protsessi järgselt on asjakohaste abikõlblikkuse eeskirjade kohaldamine sellise piirkonna siseselt, mida käsitatakse ebasoodsas olukorras olevana maa kasutamata jätmise ohu tõttu, tõhus vahend abi suunamiseks põllumajandusettevõtetele, mis vastavad abikava eesmärkidele. Eri põllumajandustavad võivad tegelikult kehtida ühes ja samas piirkonnas, kus mõned põllumajandustootmise süsteemid on intensiivistamise protsessidega ebasoodsad looduslikud tingimused ületanud.

Liikmesriigid kasutavad praegu ulatuslikult põllumajandusettevõtte tasandil kohaldatavaid abikõlblikkuse eeskirju, kuigi hinnangu kohaselt on paljud neist meetme põhieesmärkide jaoks ebaolulised ning peegeldavad mitmesuguseid eri sihte ja haldusnõudeid. Nende vastavust abikava eesmärkidele ja ELi rahvusvahelistele kohustustele võiks tõhustada ning seejuures subsidiaarsuse põhimõtet järgides piisavalt paindlikkust säilitada, et kohalike eripäradega arvestada.

Põllumajandusettevõtte tasandil kohaldatavate abikõlblikkuse eeskirjade kasutamist ja määratlust on arutatud võimalustes, mis on määratletud valmivas mõjuhinnangus ja kirjeldatud käesolevale teatisele lisatud aruandes. Maksesüsteemi selle komponendi kontrollimist täiustatakse edaspidi seadusandlikku ettepaneku ettevalmistamise käigus, võttes arvesse ka võimaliku uue piiritlemissüsteemi mõju, mis vastusena käesolevale teatisele põhineb liikmesriikide teostatud simulatsioonidel.

6. LIHTSUSTUSPOTENTSIAAL

Piiritlemiskriteeriumide ühise kogumi kehtestamine lihtsustaks ELi tasandil ebasoodsate looduslike tingimuste toetuskava rakendamist, kuna praegu liikmesriikide poolt eri läviväärtuste juures kohaldatavad ligikaudu 100 näitajat asendataks selgelt määratletud kaheksa kriteeriumiga ning ühendataks samade miinimumläviväärtustega kogu ELi territooriumil.

Kõnealusest lihtsustamisest tulenev läbipaistvus peaks seoses ülevõtmise ja eesmärkide järgimisega tagama tõhusama rakendamise.

Üks biofüüsikaline näitaja on piisav ebasoodsate looduslike tingimuste poolt mõjutatud piirkonna liigitamiseks, samal ajal kui praeguse piirkonna piiritlemise süsteemi kohaselt on määramiseks vaja esitada kõik kolm määruse (EÜ) nr 1257/1999 artiklis 19 osutatud ebasoodsa tingimuse liiki (vt joonealune märkus 9).

Selge on see, et ühiste biofüüsikaliste kriteeriumide kohaldamine nõuab tegevuse alustamise kulusid, mis olenevalt mulda ja kliimat käsitlevate andmete kvantiteedist ja kvaliteedist on liikmesriigiti erinev.

Tavaliste vähem soodsate piirkondade määramiseks kasutavad praegu 13 liikmesriiki „indeksisüsteeme”. Need on meetodid, mis põhinevad mitmel indeksi arvutamise kombineeritud näitajal, mida kasutatakse piirkondade liigitamiseks vastavalt eri läviväärtustele või klassidele. Mitmel juhul on eri liikmesriikide indeksisüsteemid sarnased. Neid süsteeme on omavahel siiski keeruline võrrelda, sest kuigi need põhinevad sama laadi teabel, kasutatakse indeksi arvutamiseks ikkagi eri kaalumismeetodeid või klassifikatsioone.

Indeksisüsteemide keerukuse aste on erinev, kuid üldiselt kõrgem kui käesoleva läbivaatamise jaoks arvesse võetud biofüüsikaliste näitajate oma. Paljud indeksimeetodid hõlmavad ekspertide määratletud ning käesolevale teatisele lisatud tehnilises lisas loetletud biofüüsikalisi kriteeriume. Mõnel juhul võivad indeksisüsteemid olla rohkem arenenud kui biofüüsikalised kriteeriumid ning seetõttu paremini hõlmata piirkonna ebasoodsate tingimuste olemasolu. Kõikide liikmesriikide poolt pidevalt kohaldatava ühise indeksisüsteemi kehtestamine nõuaks kujundamise, andmekogumise, analüüsi ja rakendamisega seotud väga suurt tööd. Seepärast ei oleks ebasoodsate tingimuste olemasolu hõlmava üle-euroopalise indeksisüsteemi kehtestamine ei tõhus ega reaalne.

Liikmesriikides, kus praegune vähem soodsate piirkondade piiritlemine põhineb maa vähese viljakuse kaudsetel näitajatel, nõuaks ühistel biofüüsikalistel kriteeriumidel põhinev piirkonna määramise protsess tõenäoliselt pingutust, et vastaval tasandil mulda ja kliimat käsitlevaid andmeid koguda ja ühtlustada.

Võttes arvesse kõnealust andmete kogumise küsimust, võivad liikmesriigid biofüüsikaliste kriteeriumide kohaldamist simuleerides leida kompromissi uute piiritlemismeetodite lihtsustamise ja tõhususe vahel. Kui see on oluline, peaks tulemusi arvestama seadusandliku ettepaneku esitamisele eelnevas mõju hindamises.

7. MÕJU EELARVELE

Käesoleval läbivaatamisel ei ole mõju ELi ja liikmesriikide eelarvetele, kuna LFA-abikava selliste rahaliste eraldiste üle, mis koosnevad Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi (EAFRD) panusest ja riiklikust kaasrahastamisest, otsustatakse iga maaelu arengu programmi raames liikmesriigile kõnealuse programmiperioodi maaelu arengu toetuseks antud assigneeringute kogusumma ulatuses. Paremast suunamisest tuleneva rahaliste vahendite muudatusega suunataks vabanenud vahendid programmi raames ümber mõnele teisele meetmele.

8. JÄRELDUSED JA AJAKAVA

Ebasoodsate looduslike tingimustega piirkondade põllumajandustootjatele ettenähtud abikava on vaja läbi vaadata, et kohandada tavaliste vähem soodsate piirkondade piiritlemise ja maksesüsteemi 2005. aastal otsustatud maakorralduse süsteemi eesmärkidega, et parandada läbipaistvust ja objektiivsust, arvestades samal ajal riiklikke ja piirkondlikke eripärasid, ning soodustada abi suunamist sinna, kus maa kasutamata jätmise oht on kõige suurem.

Ebasoodsate looduslike tingimuste poolt mõjutatud muude kui mägipiirkondade ja eriliselt ebasoodsate tingimustega piirkondade liigitamise ühise raamistiku kehtestamine ühiste objektiivsete kriteeriumide alusel parandaks piirkonna piiritlemise süsteemi läbipaistvust, stabiilsust ja ühtsust kogu ELis.

Komisjonile üle-euroopalisel tasandil kättesaadavad andmed ei ole piisavad, et teostada mõju hindamise käigus määratletud võimalike ühiste kriteeriumide kohaldamise üksikasjalikku simuleerimist, mis võiks toetada ebasoodsate looduslike tingimuste toetuskava tõhustamist käsitlevat seadusandlikku ettepanekut.

Ühenduse ülesannete hõlbustamiseks ja eelkõige selleks, et luua tugev alus nõutava seadusandliku ettepaneku välja töötamiseks, soovitab komisjon liikmesriikidel simuleerida nende riigi territooriumil teatises loetletud biofüüsikaliste kriteeriumide kohaldamist ning koostada selliste simulatsioonide alusel abikõlblikeks osutada võivate piirkondade kaardid. Selliste piirkondade välja jätmiseks, kus ebasoodsad looduslikud tingimused on ületatud, peaks kõnealuste simulatsioonide käigus selguma piirkond, mida saaks piiritleda vajaduse korral asjakohaselt täpsustud biofüüsikaliste kriteeriumide ja käesolevale teatisele lisatud tehnilises lisas esitatud näitajate alusel.

Simulatsioonid tuleb läbi viia piisavalt üksikasjalikul territoriaalsel tasandil, nt LAU 2 statistiliste territoriaaljaotuste nomenklatuuris.

Neid ei käsitata vähem soodsate piirkondade uue piiritluse, vaid väärtusliku vahendina, et hinnata läbivaatamise määratletud võimaluste teostatavust ja toetada hiljem seadusandlikku ettepanekut, millega pikaajalises perspektiivis kehtestatakse uus raamistik vähem soodsate piirkondade piiritlemiseks.

Nõukogul, Euroopa Parlamendil, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteel ning Regioonide Komiteel palutakse arutada käesoleva teatise põhiideid. Liikmesriike kutsutakse üles eespool nimetatud simulatsioonid läbi viia ja saatma tulemused komisjoni talitustele käesoleva teatise vastuvõtmisele järgneva kuue kuu jooksul.

[1] Maapinna kõrgus, kalle või nende kahe faktori kombinatsioon. Mägipiirkondadena käsitatakse ka 62. laiuskraadist põhja pool paiknevaid piirkondi.

[2] Euroopa Kontrollikoda (2003), eriaruanne nr 4/2003, ELT C 151, 17.6.2003.

[3] Nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006, 11. juuli 2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999 (ELT L 230, 24.8.2006, lk 1).

[4] Nõukogu määrus (EÜ) nr 1698/2005, 20. september 2005, Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta (ELT L 277, 21.10.2005, lk 1).

[5] IEEP (2006). Hinnang Euroopa Liidu 25 liikmesriigi vähem soodsate piirkondade kohta, http://ec.europa.eu/agriculture/eval/reports/lfa/index_en.htm .

[6] Nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1782/2003, kehtetuks tunnistatud ja asendatud nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 73/2009, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003 (ELT L 30, 31.1.2009, lk 16).

[7] Määrusega (EÜ) nr 1782/2003 on kehtestatud põhimõte, mille kohaselt jäetakse põllumajandustootjad, kes ei vasta teatavatele tingimustele rahva-, loomade ja taimetervise, keskkonna ja loomade heaolu valdkondades, otsetoetusest ilma või nende otsetoetusi vähendatakse. Määruses (EÜ) nr 73/2009 säilitatud nõuetele vastavuse süsteemi kohaldatakse ka maa või loomadega seotud maaelu arengu toetuste suhtes.

[8] Komisjoni määrus (EÜ) nr 1975/2006, 7. detsember 2006, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 rakendamise üksikasjalikud eeskirjad kontrollimenetluse rakendamise ja maaelu arengu toetusmeetmete nõuetele vastavuse kohta (ELT L 368, 23.12.1006, lk 74).

[9] Madala tootlikkusega maa; tootmine põllumajanduse majandusliku suutlikkuse põhinäitajate poolest keskmisest märgatavalt madalam; peamiselt põllumajandusest sõltuv väikesearvuline või kahanev elanikkond (nõukogu 17. mai 1999. aasta määrus (EÜ) nr 1257/1999 Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseks ning teatavate määruste muutmise ja kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT L 160, 26.6.1999, lk 80).