Artikkel Tähelepanek

Põhjendus 41 Õiguskindlust lisaks see, kui üldmääruse ettepanekus oleks loetletud rahastamisvahendeid käsitlevad riigiabi erisätted.

Põhjendus 87 Kontrollikoda soovitab muuta teksti järgmiselt: „... Et komisjoni auditeerimistase oleks proportsionaalne riskiga, peaks komisjonil olema võimalik vähendada oma auditeerimistegevust rakenduskavade puhul, kus ei ole märkimisväärseid vajakajäämisi ja kus auditeerimisasutuse töö on usaldusväärne.”

Artikli 4 lõige 5 Määrusest ei selgu, kuidas tuleks kohaldada proportsionaalsuse põhimõtet ja kuidas proportsionaalsust hinnata.

Artikli 4 lõige 9 See säte, mis käsitleb ainult mõjusust, on ülearune ning vastuolus artikli 4 lõikega 8, mis viitab finantsmääruse artiklile 73 ja ühtlasi ka säästlikkuse ja tõhususe põhimõtetele. Järelevalve, aruandluse ja hindamise etappidele tuleks lisada veel kaks: kavandamine ja rakendamine.

Artikkel 8 Artikkel käsitleb saastaja-maksab-põhimõtet teisese õiguse aktides. Näiteks põllumajanduses kannatab selle põhimõtte kohaldamine aga järelevalve- ja kontrollisüsteemi puuduste tõttu (asjakohaste kontrollide puudumine, toetuste vähendamine arvutatakse protsendina toetusest, mitte keskkonnamõju alusel) ning ka puuduste tõttu maksete vähendamise jõustamisel. Kontrollikoda soovitab seda põhimõtet rõhutada, tagades selle kasutamise fondispetsiifiliste määruste asjakohastes osades ning ka liikmesriikide programmides.

Artikli 24 lõige 3, artikli 40 lõike 2 punkt h Nõutavaid näitajaid tuleks kohaldada eelkõige lisaks rahastamisvahendeid puudutavatele SMART-näitajatele. Selliste näitajate kombineerimine rakenduskavade arvukate, kuid üldiste toetusi käsitlevate näitajatega on veel üks põhjus, miks rahastamisvahendeid tuleks eelistatavalt kaasrahastada ühest rakenduskavast.

Artiklid 28–31 „Kogukonna juhitud kohalik areng” võib olla oluline vahend kohaliku institutsioonilise suutlikkuse loomiseks ja uuendamiseks, et saavutada tulemustele suunatud rakendamine. Määruse ettepaneku põhjendus 21 sätestab küll järgmist: „et paremini kaasata kohaliku tasandi võimalusi, on vaja hõlbustada kogukonna juhitud kohalikku arengut … Vastutama peaksid kohalikud algatusrühmad, mis esindavad kogukonna huve. … ”, kuid suuremas osas maa- (ja linna-)piirkondadest on juba olemas struktuurid, mis esindavad kohaliku kogukonna huve, st kohalikud omavalitsused, volikogud või muud kohaliku halduse struktuurid. Nende eeliseks kohalike tegevusrühmade ees on see, et need esindavad kohalikku elanikkonda, on demokraatlikult vastutavad ning neil on juba olemas eelarve haldamise struktuurid. Tähelepanu tuleb pöörata selle tagamisele, et LEADER-lähenemine pakuks tõelist lisandväärtust võrreldes kohalike arengustrateegiate rahastamisega olemasolevate asutuste kaudu.

Artiklid 32–40 Termin „rahastamisvahend” tuleb määratleda. Terminit kasutatakse laialdaselt finantssektoris, tähistamaks väärtpabereid või lepinguid, mis annavad nende valdajale (või omanikule) teatud nõude. Sellised vahendid on enamasti laenud, tagatised, omakapitali- või kvaasiomakapitali investeeringud või osalused või muud riskiga seotud rahastamisvahendid. Samalaadset määratlust kasutatakse finantsmääruse muutmise ettepanekus (artikkel 130). Üldmääruse ettepaneku artikkel 33 ei viita aga eelnimetatud vahenditele, vaid vahenditele, mis võimaldavad rahastamisvahendeid pakkuda, st fondifondidele ja fondidele. Määruses tuleks põhjalikumalt selgitada, kas ja millistel tingimustel on abikõlblikud investeeringud käibekapitali ja kas ELi kantud halduskuludele tuleks kehtestada ka ülemmäär.

Artikkel 32 Artikkel 32 sätestab, et sekkumisi võib õigustada mitte ainult turutõrgetega, vaid ka „mitteoptimaalsete investeerimisolukordadega”. Edasiste täpsustusteta võib see viia nõrgalt põhjendatud rahastamisvahendite toetamiseni. Rahastamisvahenditele ELi toetuse saamiseks vajalikud tingimused peaksid olema üldmääruses kitsamalt määratletud. Rahastamisvahenditele tuleb kehtestada ranged eeskirjad seoses — nende pangakontode kasutamisega, kuhu kantakse ÜSRi vahendid, ja — asjakohaste arvestus- ja aruandlusnõuetega. Iga rahastamisvahendi jaoks tuleb avada oma konto, kuhu/kust kantakse vastavalt kõik sissetulevad ja väljaminevad summad (algsed sissemaksed, antavad laenud, võlakohustuse täitmata jätnud laenuvõtjate garanteeritud kohustustega seotud maksed, preemiad, intressid, tagastatud vahendid, haldustasud). Rahastamisvahendite kohta tuleks pidada eraldi arvestust, mis tuleb viia vastavusse pangakontoga. Igal aastal tuleb koostada ja auditeerida rahastamisvahendite raamatupidamise aastaaruanne. Nende piirangute mitteseadmisega kaasneb oht, et kavandatud õiguslik raamistik võimaldab a) hoida rahastamisvahendite abil kõrvale riikliku kaasrahastamise kohustusest ja b) seda, et audiitorid ei märka seda ELi määruse rikkumist.

Artikli 32 lõige 2 Kui toetuse lõppsaajad saavad toetusi ka erinevatest avaliku sektori allikatest (ÜSRi fondid, teised ELi toetused, riiklikud/piirkondlikud toetused), teeb nõue pidada eraldi arvestust olukorra veelgi keerulisemaks, sest esitatud andmetest ei selguks avaliku sektori toetuse tegelik suurus. Täielikkuse tagamiseks peaksid iga-aastased rakendusaruanded olema koostatud konsolideeritud alusel, nii et neis esitatakse ülevaade eri rahastamisallikatest, mida rahastamisvahendite jaoks programmi raames kasutati.

Artikli 33 lõige 3 Artikli 33 lõike 3 punkt b jätab võimaluse ka rahastamisvahenditele, mida ei reguleeri artiklis 143 sätestatud tulevased rakendusaktid.

Artikli 33 lõike 4 punktid a ja c On oht, et toetatakse korraldusasutusi, kellel ei ole erilist kogemust finantsteenuste alal. Lisaks sellele võib korraldusasutus artikli 33 lõike 4 punkti a alusel rekapitaliseerida riiklikke panku või kohustustega ülekoormatud fonde, tingimusel et luuakse uued investeerimisvahendid ega rahastata uusi või eriti riskantses olukorras VKEsid.

Punkti b alapunkt i „EIP”, mitte „Euroopa Investeerimispank”, kuna ainult esimene on määratletud termin ning peaks sisalduma Euroopa Investeerimisfondis.

Artikkel 35 Artikkel võimaldab deklareerida sellised kulud, mis on juba makstud või makstakse rahastamisvahendisse eelnevalt määratletud aja jooksul (maksimaalselt kaks aastat). Ei ole selge, kas maksetaotlus võib sisaldada ka veel tegemata makseid. Lisaks nõuab artikli 35 lõige 3, et toetuskõlblike kulude summa korrigeeritakse järgnevates maksetaotlustes, selleks et võtta arvesse asjaomasele rahastamisvahendile varem makstud toetuse summa ja tegelikult lõppsaajasse investeeritud summa erinevust. Ei ole selge, kas selle nõudega mõeldakse ainult korrigeerimise avaldamist või ka kõigi toetuskõlblike kulude korrigeerimist.

Artikli 36 lõige 1, artikli 55 lõige 2 ja artikli 114 lõige 4 Tuleks sätestada halduskulude ülemmäär rahastamisvahendi liikide kaupa (fondifondid või muud fondid vastavalt rahastamisvahendi liigile). Nagu programmitöö perioodi 2007–2013 käsitlevas üldmääruses, on ka määruse ettepanekus tagatiste käsitlus ebaselge. Kui on koostatud usaldusväärne rahastamislünga hinnang, peaksid portfelligarantiide tagatud summad olema toetuskõlblikud kulud. Artikli 36 lõikes 1 jääb selgusetuks, kas toetuskõlblikkusperioodi jooksul antud portfelligarantiid oleksid toetuskõlblikud ka siis, kui aluseks olevad vahendid (näiteks laenud) eraldatakse pärast programmitöö perioodi lõpetamist.

Artikli 36 lõige 2 Arvestades programmitöö käigus täheldatud viivitustega peaks riskikapitalifondide puhul pikendama kulude toetuskõlblikkusperioodi (näiteks kümne aastani). Koos võrdse kohtlemise põhimõttest ja võimendusnõuetest kinnipidamisega võimaldaks see suurendada ELi vahenditelt teenitavat tulu.

Artiklid 37 ja 39 Nagu programmitöö perioodi 2007–2013 käsitlevas üldmääruses, on ebaselge, kas rahastamisvahenditele makstud ELi toetusest tekkinud intressid ja muud tulud tuleb kasutada sama tüüpi rahastamisvahenditeks ja kui kaua pärast lõpetamist seda teha tuleks (intressi ja kapitalikasumi ringlevus). Artikkel 39 võimaldab kasutada teenitud vahendeid (sh tulud ja muud sissetulekud) tagastamatu toetuse kavade rahastamiseks, piirates seega ringlevust.

Artikli 38 lõiked 1 ja 2 Oma teatises ELi eelarve suhtes kohaldatavate finantseeskirjade kohta märgib komisjon, et rahastamisvahendite kasutamise mõte on ELi vahendite võimendamine. Käesolevas artiklis ei võeta aga arvesse usaldusväärse finantsjuhtimise alaseid küsimusi: — tehakse vahet tagasi makstud kapitalivahendite ja muude vahendite vahel, mis võib tekitada tehnilisi probleeme: oleks raske määratleda, kui suur peaks olema halduskulude eraldis; — uuesti kasutamine „kooskõlas programmide eesmärkidega” ei anna õiguskindlust selle kohta, et avalik sektor paneb selleks vahendeid kõrvale; — investorite tasu soodusmäära peetakse standardiks, mida ei tasakaalustata võimendusega seotud või muude nõuetega. Investorite sooduskohtlemist fondi likvideerimise puhul ei ole käsitletud; — ei ole viidatud võrdse kohtlemise põhimõttele, mida kohaldatakse ettevõtete ja ettevõtluse mitmeaastase programmi (MAP) ja konkurentsivõime ja uuendustegevuse raamprogrammi (omakapitali instrumentide jaoks) raames. See tähendab, et ELi vahenditele võib kohaldada ükskõik millist sooduskohtlemist. Alternatiivina võiks komisjon viidata huvide ühtlustamise põhimõttele. Ilma edasise selgituseta on ohus ELi vahenditelt teenitud tulu, mis on mõeldud tulevaste VKEde rahastamiseks. Lisaks ei tohiks tagastatud vahendeid ja rahastamisvahendite teenitud tulu suunata mujale enne rakenduskava lõpetamist, nagu on sätestatud artikli 38 lõigetes 1 ja 2: sellised vahendid tuleks tagastada asjakohastele rahastamisvahenditele.

Artikli 38 lõige 3 Määratlemata on periood, mille kestel tuleb säilitada ja võib auditeerida andmeid, mis on seotud vahendite uuesti kasutamisega.

Artikkel 39 Artiklis 39 määratletakse ÜSRi fondidest rahastamisvahendile makstud vahendite uuestikasutamine (kümme aastat pärast programmi lõpetamist). Siiski ei ole ikka veel selge, kuidas toimub järelevalve. Positiivne on see, et minimaalne ringrahastamise aeg on kümme aastat, kuid sellega seoses ei ole võetud arvesse eri liiki rahastamisvahendite eriomadusi ning finantsvõimenduse suhtarve ja näitajaid ei ole üksikasjalikult käsitletud. Ei ole täpsustatud võimalust pärast programmi lõpetamist vahendeid tagastamatute toetuste kujul uuesti kasutada. Võimatuks on tehtud edasine investeerimine pärast programmi lõpetamist (2022) ja juhul, kui aktsiafondid on ELi vahenditelt tulu teeninud.

Artikli 40 lõike 2 punktid b ja g Punktis b kasutatud sõnastus („rahastamisvahendi ja rakenduskorra kirjeldus”) on ebatäpne (komisjoni määruse (EÜ) nr 1828/2006 artikli 44 lõikes 2 on asjakohasem sõnastus) ning punktis g tekitab lugejas segadust „võimendav mõju” (ingliskeelses versioonis multiplier effect – mitmekordistav mõju), mida ei ole määratletud. Põhjenduses 22 on õigesti viidatud võimendavale mõjule (ingliskeelses versioonis leverage effect, mitte multiplier effect). Lisaks on mitmekordistav mõju aktsiate, laenude ja tagatisvahendite puhul väga erinev. Seda asjaolu määruse ettepanekus ei arvestata.

Artikkel 44 Liikmesriik esitab ERFi, ESFi ja Ühtekuuluvusfondi puhul 30. septembriks 2023 programmi lõpliku rakendusaruande ning EAFRD ja EMKFi puhul iga-aastase rakendusaruande. Ei ole selge, miks tehakse sellist vahet struktuurifondide ning EAFRD ja EMKFi vahel.

Artiklid 51 ja 52 Kontrollikoda on seisukohal, et tehniline abi peaks aitama luua ja uuendada pikaajalist institutsioonilist suutlikkust, mis hõlmab enamat kui üksiku projekti kavandamist ja rakendamist või sellega seonduvate toimingute tegemist välisekspertide toel.

Artikkel 56 Artikkel tutvustab uusi toetuse vorme, nagu auhinnad ja tagastatav abi. Puudub aga määratlus, eelkõige auhindade kohta. Tagastatava abi tingimused peaksid olema üksikasjalikumad, näiteks riigiabi kavade kohta.

Artikkel 57 On ebaselge, millisel tasandil tuleb võimalikud meetodid määratleda ja nende üle järelevalvet teha. See, et arvutusmeetodi otsustab toetusesaaja, ei ole vastuvõetav. Ei ole selge, kas kulude lihtsustamise meetodit võib kasutada nendes kulukategooriates, mille puhul kasutati ka hankemenetlust.

Artikkel 58 Aktsepteeritavad otsesed ja kaudsed kulud vajavad selgitamist.

Artikkel 59 Määratleda tuleb „toimingu toetuse periood” artikli 59 lõike 2 punktis c ja „lubatud kõrgem protsendimäär” artikli 59 lõike 3 punktis b.

Artikli 60 lõike 2 punkt b On ebaselge, miks kasutatakse kahe fondirühma puhul erinevat lähenemist.

Artikli 60 lõike 2 punkt d Kavandatavate kokkulepete liiki on vaja selgitada.

Artikli 61 lõige 1 Artikli 61 lõikes 1 tuleks selgitada, et igal juhul on liikmesriik see, kes peab ELi vahendid tagasi maksma, sõltumata sellest, kas ta on vahendid maksete lõppsaajatelt tagasi saanud.

Artikli 63 lõige 2 Kasulik oleks viidata ka artiklis 62 esitatud põhimõtetele.

Artikkel 64 Tuleks viidata komisjoni seatud kriteeriumidele (artikli 117 lõige 1).

Artikkel 76 Ei ole selge, mida tähendab raamatupidamise aastaaruannete õigsus.

Artikkel 77 Artikli 77 lõige 2 näib sätestavat, et finantskorrektsioone kohaldatakse vaid vastavusküsimuste korral. See ei ole kooskõlas artikli 20 lõikega 4. Üldmääruse ettepaneku artikli 77 lõige 4 sätestab, et finantskorrektsioonide kohaldamise kriteeriumid ja kord sätestatakse fondispetsiifilistes eeskirjades, kuid fondispetsiifilistes eeskirjades ei öelda selle kohta midagi.

Artikli 84 lõiked 4 ja 5 Ei ole selge, kuidas summad liikmesriikide vahel jaotatakse.

Artikkel 90 Puudub kontseptuaalne või õiguslik põhjendus, miks ei võiks rahastamisvahendeid pidada suurprojektideks, kui nende maht kokku ületab 50 miljonit eurot. Siin on tegemist hoopis kasutamata võimalusega, sest suurprojektiks arvestamine võiks aidata edendada piisava kriitilise massiga fondifondide loomist, võttes arvesse õiguskindlust, mille liikmesriik pärast suurprojekti staatuse taotlemist saavutab.

Artiklid 91 ja 92 Rahastamislünga küsimus ei ole lahendatud. On ebaselge, kas rahastamislünka tuleb kohaldada ka vahemaksete puhul.

Artikli 97 lõige 1 Tuleks sätestada, et komisjon osaleb tingimata juhtkomiteede töös.

Artikkel 100 Artikkel kattub osaliselt artikliga 43.

Artikli 110 lõige 7 Kontrollikoda soovitab komisjonil määratleda paremini rahastamisvahendite 100-protsendilise kaasrahastamise raamistiku ning vähendada riski, et — ÜSRi vahendid tõrjuvad välja ELi vahendid, mida komisjon haldab tsentraalselt; — ÜSRi ja teistelt ELi vahenditelt kokku teenitud tulu tuleks kulukohustustest vabastada.

Artikli 117 lõige 4 Komisjonil peaks olema õigus küsida sõltumatu auditeerimisasutuse aruannet ja arvamust ning juhtimis- ja kontrollisüsteemide kirjeldust kõikide rakenduskavade puhul, sõltumata ELi toetuse suurusest.

Artikkel 130 Kavandatud ajakavast kinnipidamiseks soovitab kontrollikoda täpsustada lisakuupäeva, mil tuleb esitada iga-aastane juhtkonna kinnitav avaldus.

Artikkel 131 Esitatud menetluse puhul on mitmeid ebaselgeid aspekte, näiteks seoses tulude mahaarvamisega juba lõpetatud projektide puhul. ERFi ja Ühtekuuluvusfondi ning ESFi toiminguid tuleks ühtlustada, mis tähendab, et ESFi puhul peaks jooksev lõpetamine kehtima ka toimingutele ning nendega seotud kuludele, mitte lihtsalt kuludele.

Artikkel 132 Antud säte piirab kontrollikoja volitusi ning jätab komisjonile ainuõiguse dokumentide kättesaadavusaja pikendamiseks. Uute elektrooniliste süsteemide kasutamise kohta on oluline selgitada, milliseid dokumente võib kasutada auditi tõendusmaterjalina (st dokumentide vastavuse kinnitamine riigi tasandil (lõige 5) ja elektrooniliste dokumentide turvanormid (lõige 6)).

Artikli 137 lõige 2 Kontrollikoda soovitab täpsustada, et läbivaatamine peaks toimuma mitte ainult kokkuleppel komisjoniga, vaid komisjon peab ka vastutama läbivaatamise olemuse ja ulatuse tõendamise ja tehtud järelduste asjakohasuse eest.