[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 23.11.2009

KOM(2009)639 lõplik

KOMISJONI TEATIS

Aruande „Tööhõive Euroopas 2009” olulisemad seisukohad

KOMISJONI TEATIS

Aruande „Tööhõive Euroopas 2009” olulisemad seisukohad

1. Sissejuhatus

Mullu sügisel hoo sisse saanud enneolematu kriis globaalsetel finantsturgudel on kaasa toonud raskeima majandussurutise alates Teisest maailmasõjast ning see mõjutab maailmamajandust ja järjest enam ka ELi tööturge. Mitu aastat kestnud üsna tugev majanduskasv ja töökohtade loomine (ainuüksi ajavahemikus 2005–2008 loodi 9,7 miljonit töökohta) viis Euroopa tööhõivenäitajad ajaloolistesse kõrgustesse. Sellele järgnenud üleilmne kriis on kahjustamas ettevõtteid, töökohti ja leibkondi ning mõjutab üha enam ka ELi kodanike elujärge ja tulevikuväljavaateid. Tööhõive kasvu järsk pööre alla on pannud poliitikakujunduse proovile. Töötuse suurenedes on rõhk asetatud meetmetele, millega piiratakse sotsiaalset mõju ning luuakse soodsad tingimused uuesti tööle asumiseks, kui majandus peaks taas elavnema.

EL on reageerinud kriisile ja selle mõjudele koordineeritult. Läinud sügisel võttis EL vajalikke meetmeid, et vältida finantsturgude kokkukukkumist ning anda kriisile laiaulatuslik vastulöök. 2008. aasta detsembris võttis Euroopa Ülemkogu vastu Euroopa majanduse elavdamise kava,[1] et vähendada surutise mõju, ning 2009. aasta kevadisel kohtumisel määrati kindlaks järgmised tööhõivepoliitika prioriteedid:

- säilitada tööhõive, luua töökohti ja edendada liikuvust

- ajakohastada oskusi ja viia need vastavusse tööturu vajadustega

- parandada juurdepääsu tööhõivele.

Lähtudes nendest ühistest jõupingutustest ning 7. mail 2009 peetud erakorralisest tööhõivealasest tippkohtumisest, avaldas komisjon juunis teatise „Ühine kohustus tööhõive tagamisel”, mille eesmärk on tugevdada koostööd Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide vahel ning ELi sotsiaalpartnerite vahel kolme peamise prioriteedi alal, keskendudes konkreetsetele meetmetele ja tuginedes kõigile kättesaadavatele ühenduse instrumentidele, iseäranis Euroopa Sotsiaalfondile ja Globaliseerumisega Kohanemise Fondile .

Üleilmsest kriisist tingitud uus majanduskeskkond on näidanud, et lisaks tööturu olukorra kaasaegsele seirele ja analüüsile, millega on osaliselt tegeldud komisjoni väljaantavas uues igakuises seirearuandes,[2] on vaja ka täiendavaid uuringuid selle kohta, kuidas piirata kriisi negatiivset mõju tööturgudele ning positsioneerida tööturud nii, et nad oleksid valmis nii uue majandustõusu saabumisel kui ka tulevaste kriiside puhul.

Iga-aastane aruanne „Tööhõive Euroopas” ilmus tänavu juba 21. korda ning selles keskendutakse Euroopa tööhõivestrateegia tulevikusuundumuste üle peetava keskustelu kahele olulisele (kuigi mitte ammendavale) teemale: Euroopa tööturgude dünaamika ja kliimamuutuste mõju tööturule.

Kriisiaegadel on oluline analüüsida tööturu suundumusi , et saaks võtta õigeaegselt poliitilisi meetmeid, eelkõige suurendada uuesti tööleasumist ning vähendada pikaajalise töötuse juhtumeid , mis võivad kaasa tuua heaolu püsiva puudumise ja inimkapitali halvenemise. Halvimate stsenaariumide vältimine on mitte ainult kriisiga eduka võitlemise eeltingimus, vaid ka struktuuriliselt ühtse ja rahvusvaheliselt konkurentsivõimelise Euroopa majanduse tuleviku nurgakivi.

Samal ajal on liikumine vähese süsinikdioksiidiheitega ja teadmispõhise majanduse suunas muutunud prioriteediks, mis vajab viivitamatut tegutsemist. Võimalused luua uusi keskkonnasõbralikke töökohti[3] ning muuta olemasolevad Euroopa töökohad keskkonnasõbralikumaks on laiad ning katavad kõiki töötegijate tüüpe . Nende võimaluste tõhusaks kasutamiseks tuleb rakendada asjakohaseid poliitilisi meetmeid, mis põhinevad sügavatel teadmistel peamiste suundumuste kohta nii kliimamuutustega kohanemisel kui ka nende mõju vähendamisel.

2. Peamised suundumused, järeldused ja mõju poliitikale

Kriis on jätnud jälje ELi tööturgudele: alates 2000. aastast saavutatud tööhõive kasv on suuresti pööranud langusele

Praegune majandussurutis mõjutab ilmselt oluliselt ELi tööturge ning toob kaasa märkimisväärse tööpuuduse tõusu, kuigi teatavates liikmesriikides on siiani suudetud töökohtade kaotust piirata, kasutades selliseid võtteid nagu lühendatud tööaeg või ajutine osaline töötus[4].

Kuigi tööturud on osutunud varasemast paindlikumaks, on siiski hinnatud, et Euroopas kaob ajavahemikus 2009–2010 rohkem kui seitse miljonit töökohta ning töötus võib 2010. aastaks kasvada üle 10 %[5] . Kuna tööhõive reageerib majanduslikele tingimustele teatava viitajaga, siis halvenevad tingimused tööturul mõnda aega ka veel siis, kui majandus on hakanud elavnema.

Kõik see takistab oluliselt Lissaboni eesmärkide saavutamist 2010. aastaks. Alates Lissaboni strateegia algusest on tööhõivepoliitika valdkonnas saavutatud märkimisväärset edu: üldine tööhõive on tõusnud peaaegu nelja protsendipunkti võrra, olles 2008. aastal 65,9 %, samuti on märgatavalt suurenenud naiste ja vanemate töötajate tööhõive, mis 2008. aastal olid vastavalt 59,1 % ja 45,6 %[6]. Kahjuks on tõenäoline, et praegune majandussurutis muudab suures osas tööhõive kasvu olematuks[7] ning tööhõive määr jääb järjest rohkem maha ajavahemikuks 2008–2010 püstitatud eesmärkidest.

Kriisile on iseloomulik, et teatavatele töötajate rühmadele on mõju rängem kui teistele. Tööhõive langus puudutab kõige rohkem tähtajalise või ajutise töölepinguga töötajaid, samuti on noorte töötus jõudnud viimastel kuudel uute tippudeni. Need suundumused näitavad selgelt, et on vaja tõhustada meetmeid noorte tööpuuduse leevendamiseks ja tööturu killustatuse vähendamiseks.

ELi tööturud on osutunud väga dünaamiliseks, mis näitab struktuurilist arengut…

ELi tööturud on viimastel aastatel näidanud üles märkimisväärset dünaamikat. Ajavahemikus 2002–2007 oli keskmine aastane tööjõu voolavus[8] 22 %, mis näitab, et igal aastal vahetab iga neljas või viies Euroopa töötajatest töökohta .

Selline tööjõu dünaamika ei ole omane ainult riikidele, mida peetakse üldiselt paindlikuks, nagu Ühendkuningriik või Taani, vaid see puudutab kõiki liikmesriike, kuigi tööjõu voolavuse määr võrrelduna üldise tööhõivega on riigiti erinev: väikseim on see Kreekas (14 %) ja Rootsis (16 %) ning suurim Ühendkuningriigis, Soomes, Hispaanias ja Taanis (25–30 %).

Tööjõu voolavuse määr on töötajate rühmade lõikes väga erinev. Üldiselt on tööjõu voolavus suurem naiste hulgas (viie protsendipunktiline erinevus ELis keskmiselt võrrelduna meestega), kuid on ka mõned erandid (Eesti, Poola ja Rootsi). Tööjõu voolavus noorte hulgas (15–24 a) on umbes 70 % nende tööhõive määrast ehk märgatavalt suurem kui parimas tööeas ja vanemapoolsete töötajate hulgas. Haridustaseme tõustes tööjõu voolavus üldiselt väheneb, kuid liikmesriigiti on selles vallas erinevusi.

Erinevused sektorite vahel moodustavad palju suurema osa ELi töölevõtmiste varieerumisest kui riikide erinevused või majandustsükli mõju. Seetõttu on tööjõu dünaamika seisukohast olulised sektorispetsiifilised tehnoloogilised, korralduslikud ja nõudlusega seotud tegurid.

On raske teha lõplikke järeldusi soovitava või optimaalse tööjõu voolavuse kohta. Jäigem tööturu korraldus põhjustab üldiselt tõkkeid tööjõu liikumisele kahanevatest valdkodadest kasvavatesse, teisalt võib kõrge tööjõu voolavusega seostada kõrgemaid sotsiaalkulusid, näiteks siirdetööpuudus, oskuste vastavusega seotud kulud, teatava inimkapitali kaotus ning samuti tõenäoliselt suuremad kulutused töötushüvitistele.

Andmed tööjõu voolavuse kohta näitavad, et töötute hulk ei ole staatiline, vaid toimub pidev juurde- ja äravool. Ajavahemikus 2002–2007 leidis aasta jooksul töö keskmiselt kolmandik töötutest ja 10 % tööturult eemal viibivatest isikutest . Siiski on selline üleminek töötuselt tööhõivele riigiti erinev: suurim on see Ühendkuningriigis, Hispaanias, Portugalis ja Madalamaades (40 % või rohkem) ning väikseim Saksamaal, Kreekas, Poolas ja Belgias (25 % või vähem). Tööturult eemal viibijate siirdumine tööhõivesse on suurim Rootsis, Ühendkuningriigis ja Taanis (15 % või rohkem) ning väikseim Kreekas (3 %) ja Itaalias (4,5 %)

Kui jälgida töötuselt tööhõivele üleminekut ja tööturult eemal viibijate siirdumist tööhõivesse (mida peetakse positiivseteks tööturu üleminekuteks), siis võib näha, et mõlema ilmingu suundumustegurid on alates 1990. aastate teisest poolest tugevnenud. See näitab, et nimetatud perioodi jooksul on ELi tööturgudel toimunud fundamentaalne struktuuriline areng [9].

Vanemate töötajate (55–64) siirdumine töötuselt tööhõivesse on vähem kui kolmandik parimas eas olevate töötajate (24–54) omast. Samuti on kõrgelt haritud töötute või tööturult eemalviibijate tõenäosus tagasi tööle minna märkimisväärselt kõrgem (võrreldes rühmadega, kelle koolitustase on madal või keskmine).

… kuid pikaajaline töötus on jätkuvalt probleem

Kuigi pikaajalise töötuse määr on ELis alates 1990. aastate keskpaigast vähenenud, on pikaajaline töötus ning selle kestus jätkuvalt probleem, millega võidelda. Ajavahemikus 2005–2007 kestis Euroopas keskmiselt peaaegu 45 % töötusperioodidest rohkem kui aasta , kui USAs oli vastav osakaal vaid 10 %. See tekitab küsimusi nii õigluse kui ka tõhususe seisukohast.

Sugudevahelised erinevused on ELis keskmiselt väga väiksed (naistel 12 kuud, meestel 11,7 kuud). Töötusperioodi pikkus tendeerib kasvama vanuse lisandudes ning vähenema haridustaseme tõustes (madala kvalifikatsiooniga töötutel 12,3 kuud , kutseoskustega töötutel 8,1 kuud).

Majandussurutise tingimustes on esile kerkinud ka küsimused seoses töötuse asjakohase mõõtmisega , sest töötuse määr ei ole poliitika kujundamisel piisav indikaator.

Kuigi asi vajab täiendavat uurimist, võib esialgsetel andmetel oletada, et tavastatistika töötusperioodi kestuse kohta, mis põhineb pooleliolevatel perioodidel (s.t uurimise hetkel töötusperiood veel kestab), jätab sageli tähelepanuta mitmed lühikesed töötusperioodid, mis jäävad vaatlusperioodide vahele, ning seetõttu on töötusperioodide keskmine pikkus ülehinnatud. Ajavahemikus 2005–2008 oli ELis lõppenud töötusperioodide keskmine pikkus vaid umbes pool sellest, mis saadi pooleliolevaid töötusperioode, s.t ametlikku statistikat kasutades.

Kuigi lõppenud töötusperioodidel põhinev mõõtmine on asjakohasem hindamaks töötuse sotsiaalset mõju, on töötuse kestuse tavalise statistika kasutamisel mitmeid praktilisi eeliseid nii ajakohasuse, läbipaistvuse, andmete kättesaadavuse kui ka arvutamise lihtsuse seisukohast ning seetõttu on sellise statistika jätkuv kasutamine õigustatud, hoolimata võimalikust kallutatusest.

Paljude töötusperioodi kestusega seotud aspektide uurimiseks (näiteks kestuse seos töötusperioodide korduvusega) on vaja kestevandmeid[10]. Kestevandmete kasutamisel töötusperioodi kestuse mõõtmiseks tuleb arvestada kolme asjaoluga. Esiteks, kestevandmed võimaldavad lühemate töötusperioodide täielikumat kaetust. Teiseks on kestevandmete abil võimalik arvutada pikaajalise töötuse alternatiivseid indikaatoreid, mis ei reageeri lühiajalistele töötusperioodi katkestustele, näiteks kui osa töötutest on töötud 12 või rohkem kuud vaadeldavate aastate jooksul. Kolmandaks saab neid andmeid kasutada korduvate töötusperioodide jälgimiseks, sest nende abil saab arvutada töötuse kestuse statistikat töötusperioodide arvu kohta.

Eespool esitatud asjaolud näitavad selgelt, et on vaja kasutada erinevaid töötusperioodide indikaatoreid ning hinnata nende suhtelist kasu. Eriti oluline on see tõsiste majandussurutiste puhul, mis toovad endaga kaasa märgatava töötusperioodide pikenemise, mis võib avaldada tugevat negatiivset ja pikaajalist mõju töötute konkurentsivõimele.

Positiivsete üleminekute toetamine tööturul: võimalus lühendada töötusperioodide ning säilitada tööalast konkurentsivõimet

Töötuse lõppemise tõenäosus väheneb töötusperioodi pikenedes (negatiivne sõltuvus kestusest),[11] osaliselt seetõttu, et tööalane konkurentsivõime üldiselt väheneb seda enam, mida kauem on inimesed tööturult eemal. Majanduslangusele järgnev töötusperioodide pikenemine võib seega muutuda püsivaks, ehk tsüklilisest probleemist saab struktuuriline probleem . Sellisele olukorrale võib reageerida muu hulgas sellega, et aktiivse tööturupoliitika vahendid suunatakse paremini neile, kellel on kõige suurem risk jääda pikaks ajaks töötuks või tööturult eemale. Selleks võib kasutada profiilide koostamise tehnikat[12]. Asjakohaste haridus- ja koolitusprogrammide abil võib selline investeering aidata kõige riskialtimatel inimestel omandada põhiteadmised ja -oskused, mis on tööturul vajalikud.

Aruandes sisaldub lihtne ökonomeetriline riike võrdlev analüüs erinevate meetmete mõju kohta pikaajalisele töötusele, mis näitab, et töökohti jäigalt kaitsvad õigusaktid pigem suurendavad pikaajalist töötust ning kulutused tööturu meetmetele pigem vähendavad seda[13] .

Turvalise paindlikkuse põhimõtted soovitavad keskenduda tööturul „häid” üleminekuid tegevate töötajate toetamisele , mitte niivõrd teatavate töökohtade säilitamisele. Ökonomeetrilised andmed toetavad seda lähenemisviisi, sest see võimaldab vähendada pikaajalist töötust.

Süsinikdioksiidiheite vähendamise meetmed hakkavad mõjutama ELi tööhõive struktuuri

ELi meetmetest,[14] mis on suunatud üleminekule konkurentsivõimelisele, vähese süsinikdioksiidiheitega, teadmispõhisele tulevikumajandusele, kujuneb liikumapanev jõud tööturu seisukohast. Need meetmed muudavad majanduse struktuuri, sest nad mõjutavad seda, kuidas ja milliseid tooteid ja teenuseid toodetakse, imporditakse ja eksporditakse. Samuti on neil mõju toodete ja teenuste nõudlusele, sest nad mõjutavad tarbijate, töövõtjate ja -andjate ning ametnike käitumist.

Struktuurilised muutused hõlmavad töötajate ümberjaotamist ning erinevat mõju majandussektoritele, oskustele ja piirkondadele. Mõju üldisele tööhõivele on tõenäoliselt vähene ning võimalik, et isegi kergelt positiivne (vähemalt pikas perspektiivis eeldusel, et rakendatakse asjakohast poliitikat).

Kõige selgemini on muutusi näha tööhõive sektorilises jaotuses . Luuakse uusi keskkonnasõbralikke töökohti, muudetakse olemasolevaid töökohti keskkonnasõbralikumaks ning mõned olemasolevad töökohad ka kaovad. Kaudsed mõjud läbivad kogu majandust ning see mõjutab tööhõivet hindade, palkade ja tulude kaudu.

Kõik mõjud tööhõivele ei ole püsivad , näiteks uute toodete ja tootmisviiside tööjõumahukus tehnoloogia arenedes väheneb ning suur osa positiivsest mõjust tööhõivele kaob, kui uue infrastruktuuri loomine ja kasutuselevõtt on viidud lõpule. Teisalt peaks turukonkurents tagama, et ettevõtted jätkavad innovatsiooni ja investeerimist uutesse tehnoloogiatesse ja tootmisprotsessidesse ning sellega säilitavad ja loovad uusi töökohti, mis on seotud uue infrastruktuuri loomise ja kasutusele võtmisega.

Üleminek vähese süsinikdioksiidiheitega, teadmispõhisele majandusele edendab kõrge kvalifikatsiooniga töötajate tööhõivet vähemalt esialgu. Kõrge kvalifikatsiooniga töötajad saavad alguses uutele tegevustele üleminekust rohkem kasu, sest kõrgtehnoloogia rakendamiseks on ainult neil vajalikud oskused. Uute keskkonnasõbralike tehnoloogiate kasutuselevõtuga kasvab vajadus asjakohaste oskuste järele ning mõned muud oskused muutuvad iganenuks. Uute tehnoloogiate laiem levik turul annab ka madalama kvalifikatsiooniga töötajatele võimaluse nendele töökohtadele asuda, eeldusel et nad saavad vajalikku koolitust.

Mõju tööhõivele sisaldab ka regionaalset dimensiooni, mis sõltub piirkonna stardipositsioonist: ilmastikutingimused, kohaliku majandusaktiivsuse näitajad ning ka kohaliku tööturu erijooned.

Tööhõivepoliitika vastus kliimamuutustele: toetada üleminekuid, keskenduda oskustele ja sotsiaalsele dialoogile

Pidades silmas oodatavaid struktuurilisi muutusi majanduses, tasub edendada selliseid tööturu meetmeid, mis lihtsustavad üleminekuid, et julgustada ja aidata töötajail muutuda innovaatilistele lahendustele vastuvõtlikuks, kui toimub nihe vähem saastavate tegevuste suunas. Oskuste erinevuste ja puudumise vältimiseks on eelkõige vaja asjakohaseid koolitus- ja hariduskavasid nii ettevõtete sees kui ka väljaspool. Uue algatusega „Uued kutseoskused uute töökohtade jaoks” on võetud kasutusele ühenduse vahendeid, et prognoosida tööturu vajadusi ja viia oskused nendega vastavusse. Kohandumismeetmeteks on Euroopa Sotsiaalfondi eelarvest (2007–2013) ette nähtud 13,5 miljardit eurot. Sellist poliitikat peavad täiendama asjakohased meetmed, millega propageeritakse ja juhitakse ümberkorraldusi sotsiaalselt vastutustundlikul viisil, kaasates kõik peamised sidusrühmad. Sellega seoses on ülimalt oluline tagada töötajate õigused teabele ja konsultatsioonile olemasolevate ELi direktiivide kohaselt[15]. Samuti tuleks jätta piisav varu, et suunata sotsiaalsed kulutused vahenditele, millega toetataks aktiivselt üleminekuprotsessi ja sellega kohanemist.

Selleks, et toetada selliste tööturu meetmete väljaarendamist, millega edendataks rohkemate ja paremate töökohtade loomist kõigile jätkusuutliku majanduse tingimustes, on vaja täiendavaid uuringuid, mille eesmärk oleks tugevdada ELi oskust prognoosida, milline on vähese süsinikdioksiidiheitega, teadmispõhisele majandusele ülemineku mõju tööhõivele . Samuti tuleks tugevdada sotsiaalset dialoogi, et tagada struktuuriliste muutuste toimumine seoses kliimamuutustega viisil, mis on tõhus ja nii majanduslikust kui ka sotsiaalsest perspektiivist vastuvõetav.

Praegune majanduslangus ei tohiks üleminekuprotsessi aeglustada ega teelt kõrvale juhtida, sest kliimamuutuste vastu võitlemine ja muud lahendust ootavad keskkonnaprobleemid pakuvad head võimalust uute töökohtade loomiseks .

3. Järeldused

Kriis on oluliselt mõjutanud ELi majanduskasvu. Kuigi alguses oli mõju tööturule üsna vähene – osaliselt seetõttu, et tavaliselt on vähemalt kuuekuune viitaeg, enne kui muutused toodangus hakkavad mõjutama tööhõivet, kuid ka seepärast, et nõudlust tööjõu järele kohandati paindliku töökorralduse abil (nt lühem tööaeg), mitte ei hakatud töökohti vähendama – kuid viimastel kvartalitel on negatiivne mõju muutunud nähtavamaks ning eeldatavasti kestab see veel järgmistegi kuude jooksul. Meetmed, millega toetatakse majanduse elavnemist ja leevendatakse töö kaotust, on muutunud järjest tähtsamaks, eriti keskpikas perspektiivis, sest tööhõive taastumine võtab majanduse elavnemisest rohkem aega.

Euroopa peab majanduslangusega võitlema, kuid lisaks kasutama seda kui võimalust luua tootlikum, innovaatilisem, oskuspõhisem ja keskkonnasõbralikum majandus, millel oleks avatud ja osalust soodustav tööturg, mis pakuks rohkem ja paremaid töökohti nii naistele kui ka meestele. See ei tohiks olla ühekordne pingutus, vaid pigem kestev ja hästi koordineeritud protsess, mis hõlmaks nii struktuurilisi meetmeid tööturul kui ka meetmeid teistes Lissaboni protsessi poliitikavaldkondades.

Kriis ja üleminek vähese süsinikdioksiidiheitega, teadmispõhisele majandusele muudavad Euroopa tööturge sügavuti. Töötajatele ja ettevõtetele tuleb anda vajalikud vahendid ja stiimulid, et nad saaksid edukalt kohaneda muutuva reaalsusega viisil, mis soodustaks kaasatust, võrdsust ja sotsiaalset õiglust . Turvaline paindlikkus koos tervikliku aktiivse kaasamise poliitikaga on jätkuvalt õige lähenemisviis nii tööturgude moderniseerimisele kui ka majanduse eduka taastumise tagamisele.

Aruanne „Tööhõive Euroopas 2009” on kättesaadav veebisaidilt:

http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=119&langId=en

[1] KOM (2008) 800

[2] Kättesaadav tööhõive, sotsiaalküsimuste ja võrdsete võimaluste peadirektoraadi veebisaidilt http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=120&langId=en

[3] Keskkonnasõbralike töökohtade definitsiooni käsitletakse täpsemalt tagapool.

[4] Sarnaseid tähelepanekuid on esitatud nt väljaandes „Labour market and wage developments in 2008”, European Economy 8/2009

[5] „European Commission economic forecast, autumn 2009”, European Economy 10/2009

[6] Siiski tuleb tõdeda, et sellise eduga käis sageli kaasas suur arv ebakindlaid töökohti ning töötajate pidev vaesus.

[7] Edasiminek alates 2000. aastast on olnud peamiselt struktuuriline, praegune langus on aga teataval määral tsükliline.

[8] Tööjõu voolavuse all mõeldakse töötajate arvu, kes muudavad oma töösuhte liiki või vahetavad töökohta.

[9] Seda tõendavad ka pahade üleminekute (või netoüleminekute) arengud.

[10] ELi tulu ja elutingimuste statistika (EU SILC)

[11] Üksikute näitajate kontrollimisel selgus, et see sõltuvus on siiski üsna vähene.

[12] Profiil koostatakse isikute kohta, kellel on suurim risk pikaajaliseks töötuseks. Seda käsitletakse mitmetes aktiivsetes tööturu meetmetes.

[13] Analüüsi kohaselt ei oma maksusoodustused suurt mõju pikaajalisele töötusele.

[14] Meetmed hõlmavad energiatõhususe parandamist, taastuvenergia allikate arendamist, CO2 ja teiste kahjulike heidete ladustamist ja käitlemist, Euroopa infrastruktuuri (k.a transpordivõrgud ja varustus) moderniseerimist, keskkonna eest vastutamise lõimimist ärimudelitesse, keskkonnasõbraliku maakasutuse ja põllumajanduse propageerimist ning soodsate tingimuste loomist kliimaga seotud uuringuteks ja innovatsiooniks.

[15] Vaata muu hulgas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/14/EÜ, millega kehtestatakse töötajate teavitamise ja nõustamise üldraamistik Euroopa Ühenduses ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mai 2009. aasta direktiivi 2009/38/EÜ Euroopa töönõukogu asutamise kohta