SELETUSKIRI

1. ETTEPANEKU TAUST

Maailma esimeseks kliimaneutraalseks maailmajaoks saamine on meie aja suurim väljakutse, ent ka võimalus. Selleks on vaja kohe otsustavalt tegutseda.

Ursula von der Leyen, poliitilised suunised

Käes on kriitiline hetk: inimtegevus on jõudmas punkti, kus kahju, mida me põhjustame oma planeedile – kogu meie eksistentsi ja heaolu allikale – on pöördumatu. Selleks et tagada elamisväärne tulevik, on kiiresti vaja rakendada ühiseid ja individuaalseid meetmeid, et suunata meie ühiskond ja majandus jätkusuutlikule teele. Noored on olnud eriti häälekad ja aktiivsed, nõudes muutusi ja kutsudes ametiasutusi üles tegutsema kiiresti, et kaitsta kliimat ja keskkonda nii praeguste kui ka tulevaste põlvkondade jaoks. Paljud leiavad, et kool ei anna neile piisavat arusaama kliimamuutustest, keskkonnast ning sellest, kuidas elada ja tegutseda kestlikumalt.

Komisjon esitas president von der Leyeni juhtimisel koos Euroopa rohelise kokkuleppega ambitsioonika strateegia, et saavutada kestlikkus ja viia ellu põhjalikud muutused, mida meie majandus ja ühiskond vajavad. Kestlik areng on Euroopa Liidu aluspõhimõte ning ÜRO kestliku arengu eesmärkide saavutamine on liidu sise- ja välispoliitika prioriteetne eesmärk. EL on seadnud sihiks õiglase ja kaasava rohepöörde, mille teostamiseks koordineeritakse omavahel eri poliitikavaldkondade meetmeid, sealhulgas energia-, keskkonna-, liikuvus- ja põllumajandusmeetmeid. Samamoodi nagu kõigis teistes sektorites tuleb ka haridus- ja koolitussektoris rakendada meetmeid kliimahädaolukorra ja planeeti mõjutava kriisiga toimetulekuks, pidades silmas nii sektori enda tegevust kui ka eelkõige seda, kuidas õppijaid tulevikuks ette valmistatakse.

Euroopa haridusruumi käsitlevas teatises, Euroopa rohelises kokkuleppes ja muudes olulistes algatustes tunnistatakse hariduse ja koolituse tähtsust rohepöördes. Igas vanuses õppijatel peab olema võimalik arendada oma teadmisi, oskusi ja hoiakuid, et elada säästvamalt, muuta tarbimis- ja tootmisharjumusi, võtta omaks tervislikumad eluviisid ning aidata nii individuaalselt kui ka kollektiivselt kaasa meie ühiskonna ümberkujundamisele.

Selle saavutamine eeldab keskkonnasäästlikkust toetavat elukestvat õpet, mis hõlmab praktilisi, kaasavaid ja tegevuspõhiseid õppimisviise, mis edendavad i) teadmisi, mõistmist ja kriitilist mõtlemist (kognitiivne õpe); ii) praktiliste oskuste arendamist (rakenduslik õpe) ning iii) empaatiat, solidaarsust ja loodusest hoolimist (sotsiaal-emotsionaalne õpe). Vaja on interdistsiplinaarseid õppemeetodeid, et aidata õppijatel mõista majandus-, sotsiaal- ja loodussüsteemide omavahelist seotust.

Keskkonnasäästlikkust toetava õppega seotud probleemid

Kogu Euroopas rakendatakse alushariduses, koolides, kutsehariduses ja -õppes, kõrghariduses ja kogukonnaorganisatsioonides aina enam kliimamuutuste, elurikkuse ja kestlikkusega seotud algatusi ja meetmeid. Paljudes riikides on välja töötatud keskkonna- ja kestlikkusalase haridusega seotud poliitika ja strateegiad ning samavõrra elujõulised hariduskontseptsioonid näiteks kestliku arengu ja üldise pädevuse vallas. Ometi, hoolimata aastakümneid kestnud pingutustest ja algatustest, ei ole keskkonnasäästlikkust toetav õpe ikka veel ELis poliitika ja tavade süsteemne osa.

Vaid mõnes riigis on kestlikkusega seotud elukestvast õppest saanud hariduse ja koolituse üks juhtpõhimõtteid. Selleks et kasutada ära keskkonnasäästlikkust toetava õppe kõiki võimalusi, ei peaks see toimuma mitte ainult koolides ja kõrgharidusasutustes, vaid süsteemi kõigis osades (formaalne, mitteformaalne ja informaalne haridus) ja kõigil tasemetel (alates varasest lapsepõlvest kuni täiskasvanuea ja vanaduspõlveni).

Riikidel on sageli raskusi keskkonnasäästlikkusalase hariduse ja koolitusega seotud poliitika elluviimisel ja selle üle järelevalve tegemisel. Sageli puuduvad konkreetsed eesmärgid, meetmed, näitajad ja selge visioon. Keskkonnasäästlikkust toetava õppe interdistsiplinaarsus, vajadus õppijakeskse pedagoogika järele, uued hindamismeetodid, organisatsioonilised muutused ning kogukondlik partnerlus võivad olla vastuolus hariduses ja koolituses väljakujunenud kultuuri ja normidega.

Õppekavades käsitletakse keskkonnasäästlikkust, sealhulgas elurikkust, lünklikult ja enamikus liikmesriikides ei saa seda pidada kõikehõlmavaks. Vähestes riikides viidatakse konkreetselt kestlikkusalastele pädevustele, nendega seotud õpieesmärkidele ja nende pädevuste hindamise viisidele. Keskkonna- ja kestlikkusküsimusi käsitletakse sageli loodusteaduste ja geograafiatundides, kuid neid küsimusi võivad õppijatel aidata mõista ka paljud muud õppeained ja õppeainete kombinatsioonid.

Paljud Euroopa haridustöötajad juba õpetavad aktiivselt või püüavad õpetada keskkonnasäästlikkust. Samal ajal väidavad paljud neist, et neil puuduvad vajalikud teadmised ja väljaõpe, eriti mis puudutab interdistsiplinaarseid lähenemisviise, aktiivseid õppemeetodeid ja keerulist teemat ennast.

Kogu asutust hõlmavad lähenemisviisid, mille puhul kestlikkuse teema on lõimitud kõikidesse protsessidesse ja tegevustesse, ei ole haridusasutustes veel laialt levinud ka ebapiisava rahastamise ja toetuse tõttu. Asutustel puuduvad sageli andmed ja vahendid kestlikkusega seotud algatuste ja jõupingutuste tulemuslikkuse jälgimiseks.

Liikumine põhjaliku ja pöördelise muutuse suunas

Üha suurem arv keskkonnasäästlikkusega seotud projekte ja programme näitab, et huvi nende küsimuste vastu ja nendega tegelemine suureneb. Paljud algatused on siiski ajaliselt ja ulatuselt piiratud. Arvestades kliima- ja elurikkuse kriisi lahendamise pakilisust, on aeg teha radikaalne muudatus ja minna üksikalgatustest kaugemale, et jõuda hariduses ja koolituses põhjaliku ja süsteemse muutuseni.

Selleks et arendada rohepöördeks vajalikke oskusi ja pädevusi, on hädavajalik lõimida keskkonnasäästlikkus kõikidesse haridus- ja koolitusmeetmetesse, -programmidesse ja -protsessidesse. Meetmeid on vaja rakendada nii vertikaalselt – üksikisiku, asutuse ja süsteemi tasandil – kui ka horisontaalselt, mis tähendab, et kõik hariduse ja koolituse valdkonna sidusrühmad peavad tegema koostööd ja saavutama sünergia. Kestlikkuse teema peaks kindlalt kajastuma õpilaste kogu õpikogemuses.

Tuleb välja töötada lühiajalised meetmed ja neid järjepidevalt rakendada, et toetada haridusasutusi ja -töötajaid ning aidata õppijatel arendada rohepöördeks vajalikke oskusi ja mõtteviisi. Keskpikas ja pikas perspektiivis peaksid kõik haridus- ja koolitusreformid olema kooskõlas muudatustega, mis on vajalikud keskkonnahoidlikuma ja jätkusuutlikuma tuleviku saavutamiseks, ning neid muudatusi toetama.