Nagu eelmistelgi aastatel, esindas Euroopa Komisjon Euroopa Liitu ekspordikrediidi rahvusvahelistel kõnelustel kahel eri tasandil. Kuigi IWG-l on ilmselgelt suur strateegiline potentsiaal, läheb veel aega, et saavutada käegakatsutavaid tulemusi. Seni on väga olulisel kohal ekspordikrediidi valdkonnas OECD raames toimuv töö. Seda illustreerib kujukalt uus ekspordikrediite käsitlev sektorilepe söepõhise elektritootmise projektide kohta, mis sõlmiti 2015. aasta novembris (üksikasju vt allpool). OECDs aastate jooksul välja arendatud kõrgetasemeline tehniline pädevus ja institutsiooniline mälu ekspordikrediidi küsimustes on märkimisväärseks eeliseks.

Seetõttu loodi USA ja Hiina kõrgetasemelise poliitilise algatuse raames 2012. aastal rahvusvaheline ekspordikrediidi töörühm (edaspidi „IWG“). IWG-l on 18 liiget (sh OECD üheksa kokkuleppeosalist ning uued ekspordikrediidi pakkujad, nagu Hiina, Brasiilia, India ja Venemaa). IWG ametlik eesmärk on jõuda kokkuleppele ekspordikrediidi uutes rahvusvahelistes põhimõtetes suurema arvu osalejate vahel, kui on OECD kokkuleppel.

Nagu juba mainitud eelmises aruandes, on OECD üldiselt väga eduka kokkuleppe ainsaks puuduseks asjaolu, et ei ole suudetud veenda sellega ühinema mõnd uut suurt osalejat (eelkõige Hiinat), kes on ekspordikrediidi valdkonnas viimastel aastatel esile kerkinud.

Alates 1970. aastate lõpust on Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) ekspordikrediidi komitee olnud peamine foorum läbirääkimiste pidamiseks rahvusvaheliste ekspordikrediidi eeskirjade üle. Viimaste aastakümnete jooksul on OECD riiklikult toetatava ekspordikrediidi kokkulepe tõhusalt taganud võrdsed tingimused ekspordikrediidi programmi üheksale osalejale. Lisaks ekspordikrediiditehingute üldeeskirjadele sisaldab kokkulepe ka nn sektorileppeid, mis hõlmavad konkreetsete majandussektorite (laevad, tuumaelektrijaamad, tsiviilõhusõidukid, taastuvenergia, kliimamuutuste leevendamine ja raudteetaristu) rahastamise erieeskirju. Samuti hõlmab kokkulepe eraldi eeskirju eri liiki tehingute jaoks (nt projektide rahastamine) ning pakub vastastikust täiendavust ekspordikrediidi ja kaubandusega seotud abi puhul.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määruse (EL) nr 1233/2011 (mis käsitleb riiklikult toetatavate ekspordikrediitide suuniste rakendamist ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu otsused 2001/76/EÜ ja 2001/77/EÜ) I lisaga on ette nähtud, et Euroopa Komisjon „esitab vastavalt oma pädevusele Euroopa Parlamendile aastaaruande läbirääkimiste kohta rahvusvahelise koostöö foorumites, milles komisjonile on antud volitus osaleda, et luua ülemaailmsed standardid riiklikult toetatavate ekspordikrediitide kohta“.

IWG on korraldanud aruandeperioodil järgmised ametlikud kohtumised: 9. ametlik kohtumine 2015. aasta novembris Washingtonis, 10. ametlik kohtumine 2016. aasta veebruaris Pekingis ja 11. ametlik kohtumine 2016. aasta juulis Berliinis.

9. ametlikul kohtumisel (14.–16. oktoober 2015) alustati kõnelusi horisontaalsete üldeeskirjade üle, mida kohaldatakse kõigi ekspordikrediiditehingute suhtes, pärast ettevalmistavate kõneluste esialgset etappi, mis piirdusid ekspordikrediidiga kahes konkreetses valdkonnas (meditsiiniseadmed ja laevad). Kõnelustest meditsiiniseadmete üle (mida peeti juba enne de facto ettevalmistuseks kõnelusteks horisontaalsete eeskirjade üle) on järk-järgult loobutud, kuid arutelud laevandussektori üle jätkuvad.

Horisontaaleeskirjade üle peetud kõnelused – nii Washingtonis kui ka 10. ametlikul kohtumisel Pekingis (23.–25. veebruar 2016) – on olnud keerukad, kuna on märkimisväärsed lahkarvamused küsimuses, kuidas kõige paremini kindlaks määrata tulevaste horisontaalpõhimõtete ulatus ja eesmärk. Nende mõistete perfektseid teoreetilisi määratlusi ei ole suudetud leida ka OECD kokkuleppe raames, kuid osaliste vahel on aastate jooksul kujunenud hea praktiline arusaam. Tulevaste IWG põhimõtete tasandil on samuti oluline kujundada selge arusaam, milliseid tehinguid ning finantseerimisasutusi hõlmatakse, kuna IWG osalejate institutsioonilised traditsioonid ja ärikultuur on üksteisest veelgi erinevamad.

Teine oluline sõlmküsimus – mida märgati juba sektoripõhiste kõneluste algetapis, kuid mis muutub veelgi olulisemaks keerulisemate horisontaalsete läbirääkimiste etapis – on ametlike koosolekute ebajärjepidevus, mis on põhjustatud juhtimise pidevast roteerumisest. Washingtonis toimunud kohtumisel soovis USA alustada viivitamata läbirääkimisi horisontaalse teksti üle, kuid järgmise kohtumise korraldanud Hiina delegatsiooni päevakorras olid peamiselt ettekanded, mida nemad pidasid üldist huvi pakkuvateks valdkonnaülesteks küsimusteks.

11. ametliku kohtumise korraldamisel Berliinis (6–8. juuli 2016) lähtus EL lähenemisviisist, mis põhines horisontaalse teksti „ehitusplokkidele“, keskendudes vähem vastuolulistele teemadele (nt pikim tagasimaksetähtaeg, maksimaalne riiklik toetus, kohalikud kulud ja tagasimaksegraafikud). See võimaldas üsna konstruktiivselt taaskäivitada horisontaalse teksti üle peetavad arutelud. Paralleelsed arutelud IWG liikmete ekspordikrediiditavade üle osutusid juhtumiuuringule tuginedes samuti võrdlemisi viljakaks. Ühtlasi oli võimalik lõpule viia läbipaistvusuuring, mille käigus koguti teavet IWG liikmete ekspordikrediidisüsteemide kohta. Seoses kohtumise logistikaga nõustus Euroopa Komisjon (kes juhatas kohtumist Euroopa Liidu nimel) Saksa ametiasutuste lahke pakkumisega korraldada kohtumine Berliinis föderaalse majandusministeeriumi ruumes. Kuna ELi korraldatud IWG koosolekud olid seni toimunud Brüsselis, oli see hea võimalus näidata Euroopa Liidu mitmekesisust.

Seoses laevandussektoriga toimusid IWGs konstruktiivsed arutelud kõigi kolme kohtumise jooksul. Edu on saavutatud eelkõige teatavate sektoripõhiste aspektide puhul (laevakategooriate hõlmamine uutesse laevandussektorit käsitlevatesse normidesse). Siiski tuleb meeles pidada, et laevandusest on aktiivselt huvitatud ainult osa IWG liikmetest. Seoses finantstingimustega selle sõna otseses tähenduses on ilmselgelt mõistlik eelistada nendes kokkuleppimist horisontaaleeskirjades ja seejärel otsustada, millised erandid üldreeglitest oleks laevandussektori puhul asjakohased.

Paralleelselt teksti üle peetavate aruteludega on viimase aasta jooksul tehtud suuri jõupingutusi, et saavutada IWG institutsiooniliste struktuuride tõhususe suurenemine. EL, USA ja paljud teised delegatsioonid on juba pikka aega arvamusel, et ametisse tuleks nimetada alaline juhtiv ametnik (nt esimees või peasekretär), kes võiks aidata leida konsensust IWG delegatsioonide vahel, tagada tekstidega tehtava töö vajaliku tehnilise sidususe ning kindlustada ametlike kohtumiste järjepidevuse. Hiina reageeris sellele ettepanekule esialgu äärmiselt vastumeelselt ja väitis, et IWG alaline toimumiskoht peaks olema tähtsam. Käesoleva aruande koostamise ajal on käimas pingelised arutelud, et leida kõigile osalistele vastuvõetav kompromiss (tõenäoliselt pakettlahendus, mis käsitleb mõlemat elementi). Eesmärgiks on jätkuvalt leppida kokku IWG tõhusamates institutsioonilistes struktuurides enne Brasiilias toimuvat IWG 12. ametlikku kohtumist 2016. aasta detsembris.

Aruandlusperioodil on IWGs toimunud teatavaid muutusi. Protsess nõuab pidevalt algatusi USA-lt, ELilt ja teistelt OECD kokkuleppeosalistelt, kuid ka ülejäänud IWG liikmed on järk-järgult rohkem kaasatud. Hiina on endiselt sageli reserveeritud seisukohal ja edusammud ei tule kergesti. Jätkuvalt on väga oluline IWG teema tõstatamine asjakohastel kahe- ja mitmepoolsetel kohtumistel (G7, G20 jne).

4. OECD areng aruandeperioodil

Kõige olulisem saavutus OECD ekspordikrediidikomiteedes oli aruandeperioodil ekspordikrediite käsitlev sektorilepe söepõhise elektritootmise projektide kohta, mis võeti vastu 18. novembril 2015. Kõnealuse sektorileppe sõlmimine – millega jõuti lõpule enne ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni osaliste 21. konverentsi (Pariis, 30. november – 12. detsember 2015) – lõpetas kaheaastased väga keerukad ja vastuolulised arutelud, mis vaieldamatult olid kõige poliitilisemad läbirääkimised, mida OECD ekspordikrediidikomiteedes on viimastel aastatel peetud.