P6_TA(2007)0049

Veinituru ühine korraldus

Euroopa Parlamendi resolutsioon veinituru ühise korralduse reformimise kohta (2006/2109(INI))

Euroopa Parlament,

- võttes arvesse komisjoni 22. juuni 2006. aasta teatist nõukogule ja Euroopa Parlamendile: "Jätkusuutliku Euroopa veinisektori väljakujundamine" (KOM(2006)0319);

- võttes arvesse nõukogu 17. mai 1999. aasta määrust (EÜ) nr 1493/1999 veinituru ühise korralduse kohta [1];

- võttes arvesse oma 14. aprilli 1999. aasta seisukohta ettepaneku kohta võtta vastu nõukogu määrus 1999/2000 veiniaasta veinide soovituslike hindade kohta [2], oma 11. veebruari 1999. aasta [3] ja 6. mai 1999. aasta [4] seisukohti veinituru ühise korralduse kohta Agenda 2000 raames ning oma 11. detsembri 2001. aasta [5] ja 15. novembri 2005. aasta [6] seisukohti määruse (EÜ) nr 1493/1999 muutmise kohta;

- võttes arvesse komisjoni 2006. aasta veebruari töödokumente [7]"Vein - turu ühine korraldus" ja "Vein - sektori majandustulemused";

- võttes arvesse komisjoni poolt 16. veebruaril 2006 korraldatud seminari "Euroopa veinide väljakutsed ja võimalused" järeldusi [8];

- võttes arvesse komisjoni [9] ja Euroopa Parlamendi nimel koostatud välisuuringud;

- võttes arvesse põllumajanduse ja maaelu arengu komisjoni poolt 12. juulil 2006 korraldatud avaliku kuulamise arvamusi ja arutelusid jätkusuutliku Euroopa veinisektori kohta;

- võttes arvesse kodukorra artiklit 45;

- võttes arvesse põllumajanduse ja maaelu arengu komisjoni raportit ning rahvusvahelise kaubanduse komisjoni ja regionaalarengu komisjoni arvamusi (A6-0016/2007),

A. arvestades, et viinamarjakasvatus on Euroopa multifunktsionaalse põllumajandusmudeli võtmeelement, seda viljeldakse enam kui 1,6 miljonis põllumajandusettevõttes ja see hõlmab 3,4 miljonit hektarit ja moodustab 5,4% ELi põllumajandustoodangu väärtusest, kuid saab üksnes 2,5% Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi eraldistest; arvestades, et viinamarjakasvatusel on keskkonnale põhimõtteliselt positiivne mõju, mis seisneb eeskätt pinnase kaitsmises erosiooni eest, aga ka seetõttu, et üldjuhul tähendab viinamarjakasvatus loodusressursside ekstensiivset kasutamist;

B. arvestades, et Euroopa viinamarjakasvatus on oluline ekspordisektor, mille toodang moodustab 60% maailma toodangust;

C. arvestades, et kõnealuse sektori ekspordi elujõulisuse aluseks on ülemaailmse tunnustusega kvaliteeditraditsioon;

D. arvestades, et EL on maailma suurim veinitootja, -tarbija ja -eksportija;

E. arvestades, et pärast veinituru ühise korralduse viimast põhjalikku reformi, mis nähti ette määrusega (EÜ) nr 1493/1999, on ühises põllumajanduspoliitikas ning ELi poolt peamiselt Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) raames sõlmitud rahvusvahelistes lepingutes ja peetavatel läbirääkimistel toimunud olulised arengud ning et kõnealuse sektori turuolukord ja nimetatud määruse kohaldamisest saadud kogemused sunnivad kohanema uue olukorraga, ning et Euroopa Liidult ei saa nõuda rohkem järeleandmisi;

F. arvestades, et veinisektori reform peab tagama kindla tuleviku veinituru ühise korralduse jaoks ja stabiilsuse viinamarjakasvatajatele ning on oluline tagada, et reformi ei seataks Doha vooru raames peetavatel läbirääkimistel jälle kahtluse alla, eelkõige seoses sisetoetusega;

G. arvestades, et ELi veinisektor nõuab ELilt kindlat poliitilist seisukohavõttu, et edendada veini ja venisektori kohta meie ühiskonnas, töötades veinituru ühise korralduse abil välja tõelise Euroopa veinipoliitika;

H. arvestades, et komisjon peab tagama, et sektori reform keskenduks tõelise ühenduse veinipoliitika välja töötamisele, mis aitaks parandada tootmis-, töötlemis- ja eelkõige turustamisstruktuure ELis ning aitaks kaasa uute ja laienevate turgude arengule, konsolideerides samas traditsioonilisi turge;

I. arvestades, et ülalnimetatud komisjoni teatis tunnustab vajadust eraldi veinituru ühise korralduse järele ning pakub välja praeguse ühise turukorralduse põhjaliku reformi;

J. arvestades, et ülalnimetatud komisjoni teatise ja sellele lisatud uuringute ja dokumentide alusel on võimalik kokku panna veinituru ühise korralduse reformi üldine ettepanek, milles kasutatakse erinevaid variante, mida komisjon on kaalunud, ilma üht või teist neist tervikuna üle võtmata, ning et seetõttu on põhjust arvata, et veinituru ühise korralduse põhjaliku reformi, mis sisaldab olulisi muudatusi välja pakutud meetmetele, võib käsitleda sobivana soovitud eesmärkide saavutamiseks;

K. arvestades, et veinisektori reformi peamine eesmärk on muuta Euroopa veinisektorit dünaamilisemaks ja konkurentsivõimelisemaks, kaotamata seejuures turuosa rahvusvahelistel turgudel, arvestades Euroopa veinitootjate ja -tarbijate huvisid, Euroopa veinitraditsioone ning Euroopa veinide kvaliteeti ja eripära;

L. arvestades, et turutasakaalu pole võimalik saavutada koguste reguleerimise ega poliitilise sekkumise teel tootmisesse;

M. arvestades, et olukord veinisektoris nõuab kohast ja ambitsioonikat reformi, mis peab veinituru ühise korralduse põhjaliku kohandamise teel võimaldama tagada Euroopa veinisektori tulevikku, ilma tootmisvõimsusi kahjustamata;

N. arvestades, et nimetatud ambitsioonikas reform peab ette nägema piisavad vahendid, mille abil oleks võimalik katta nii veinituru ühise korralduse moderniseerimiseks vajalike kohandamiste kui ka selle võimalike sotsiaalsete tagajärgede rahastamine;

O. arvestades, et komisjoni valitud veinituru ühise korralduse põhjaliku reformimise stsenaariumit võib kritiseerida, eelkõige järgmistel põhjustel:

i) analüüs, millele komisjon tugineb, on ekslik, kuna: selles ülehinnatakse sisetarbimise vähenemist (vt Rahvusvahelise Veiniorganisatsiooni andmeid), pidades seda sektoris esinevate raskuste peamiseks põhjuseks; välja pakutud lahendused, eelkõige laiaulatuslik väljajuurimine, ei ole sobivad ega võimalda toime tulla sektori ees seisvate peamiste väljakutsetega, millest kõige olulisem on konkurentsivõime hoidmine; üks võimalus Euroopa viinamarjaistanduste väljatoomiseks praegusest kriisist on tarbimise edendamine Euroopa ja maailma turgude hõivamise teel;

ii) laiaulatuslik ja valimatu väljajuurimine, mida selles soovitatakse, kujutab endast põhjendamatut rünnet Euroopa veinipärandi vastu, eeskätt just kõige haavatavamates piirkondades, ning on ebasobiv vahend Euroopa ületootmise vältimiseks ja sektori konkurentsivõime tugevdamiseks kasvaval maailmaturul;

iii) kogu potentsiaali täielik liberaliseerimine on ohtlik, kuna see võiks seada ohtu jõupingutused tasakaalu taastamiseks pakkumise ja nõudluse vahel ning viia viinamarjaistanduste ümberpaigutamiseni; samas ei käsitleta selles peamist küsimust, milleks on istutusõiguste jagunemise parandamine ühe liikmesriigi sees;

iv) komisjoni ettepanekutega kaldutakse turu reguleerimise meetmete ja viinamarjakasvatajate toetamise järkjärgulise kaotamise suunas, suunates assigneeringuid ühise põllumajanduspoliitika esimese samba alt teise samba alla, ehk maaelu arendamise üldise poliitika käsutusse;

v) Euroopa kodanikud on sektori arengu, toetuskava haldamisviisi ning Euroopa veinide turustamisvõimaluste suhtes väga kriitilised, samas kui "uuest maailmast" imporditud veinide positsioon on turul märgatavalt tugevnenud;

vi) pole välja pakutud piisavaid meetmeid, mille abil parandada tarbijate informeeritust veini kvaliteedi ja selle tervislike omaduste kohta mõõdukal tarbimisel;

vii) komisjon kavatseb Euroopa viinamarjakasvatuse restruktureerida nii, et tootmine koonduks suurte veiniettevõtjate kätte ja toodetavaid veine ühtlustataks, mille tagajärjel sattuks ohtu Euroopa veinide mitmekesisus ning paljude Euroopa piirkondade majanduslik, sotsiaalne ja kultuuriline õitseng;

P. arvestades, et "uue maailma" agressiivse kaubanduspoliitika taustal peab veinituru ühine korraldus edasi arenema, et soodustada ühenduse veinisektori suuremat konkurentsivõimet ja selle kohandumist maailmaturu muutustega, ilma et see muudaks Euroopa veinisektori maailmaturul marginaalseks;

Q. arvestades, et Euroopa veinisektori ühise turukorralduse reform kujutab endast suurepärast võimalust selle sektori konkurentsivõime taastamiseks üha tugevneva konkurentsiga rahvusvahelises õhkkonnas;

R. arvestades, et veinituru ühise korralduse muutmise juures tuleb püüda stabiliseerida veinipiirkonnad ja kogu sektor tervikuna, reguleerida kõige tõhusamal viisil ja võimalikult vertikaalselt pakkumise ja nõudmise suhet, austades samas Euroopa veinitraditsioone ning Euroopa veinide kvaliteeti ja omapära, veenda tarbijaid Euroopas ja kogu maailmas Euroopa veinide kvaliteedieelises ning näidata, et selle tagab ühtlustatud ja läbipaistev ühenduse õigusloome, mille juures on arvesse võetud ka kultuuriga seotud aspekte;

S. arvestades, et ühenduse veinisektoril on terve hulk eripärasid seoses viljelusmeetodite ning tootmis- ja turustamisstruktuuridega, mis eristavad seda teistest põllumajandussektoritest; arvestades, et seetõttu ei saa selle sektori puhul kasutada lahtiseotud ühekordse makse süsteemi kasutamist;

T. arvestades, et veinisektori konkurentsivõimet saab tõsta vaid süstemaatilise teabe- ja edendamisetegevuse abil, püüdmaks uuesti suurendada oma osa ühenduse turul ning hõivata uusi tekkivaid turge; arvestades, et sellist edendamistegevust tuleks finantseerida selleks otstarbeks loodavast ning kutseühingute, kutsealavaheliste organisatsioonide, tootekaitseorganisatsioonide ja arenguküsimustega tegelevate piirkondlike riigiasutuste poolt hallatavast edendusfondist,

Reformi üldpõhimõtted

1. peab hädavajalikuks veinituru ühise korralduse reformimist, mille puhul tuleks eelkõige keskenduda järgmistele küsimustele:

a) õiguslike meetmete lihtsustamine ja ühtlustamine, mis põhineb sektori eripära tunnustamisel;

b) Euroopa veinisektori konkurentsivõime tugevdamine ja parandamine üha tihenevas rahvusvahelises konkurentsis;

c) veinituru ühise korralduse ja sellele ühenduse eelarvest eraldatavate vahendite säilitamine ühise põllumajanduspoliitika esimese samba all;

d) veinisektori kokkusobivus ühise põllumajanduspoliitika tegevustega, et viia veinituru ühise korralduse reform läbi elujõulisel viisil;

e) territoriaalne lähenemisviis, mis võtab arvesse loodusressursse, tagades viinamarjakasvatuse sektori vastavuse eri valdkondade nõuetele ning usaldusväärsetele maaviljelustavadele, s.t stiimulite loomine, mis aitavad sektoril liikuda tootmismeetodite poole, mille abil saavutada toodangu üle parem kvalitatiivne ja kvantitatiivne kontroll ning keskkonnakaitse, pikaajalisema eesmärgiga säilitada viinamarjakasvatajatele piisav sissetulek ja parandada toodete kvaliteeti;

f) ühiste eeskirjade säilitamine veinituru ühise korralduse raames, lisades neile ulatusliku struktuuriabiprogrammi, mille eesmärk on tugevdada Euroopa veinisektori konkurentsivõimet ja jätkusuutlikkust;

g) subsidiaarsuspõhimõtte järgimine uue toetussüsteemi kohaldamisel, rakendades riiklikke veinisektori toetus- ja arendusprogramme, mis peavad hõlmama ühenduse abikõlblikku poliitikat ja meetmeid, mis vastavad veinituru ühisele korraldusele eraldatud eelarvevahenditest rahastamiseks kehtestatud nõuetele, s.t ühise põllumajanduspoliitika esimesest sambast;

h) uue veinituru ühise korralduse järkjärguline rakendamine kahes etapis, mis võimaldavad hinnata tulemusi pärast esimest etappi ning vajadusel kohandada liikmesriikide valitud ühenduse poliitikat, mis lülitatakse riiklikesse veinisektori toetus- ja arendusprogrammidesse, muutmata siiski veinituru ühise korralduse jaoks eraldatavate eelarvevahendite jaotust liikmesriigiti;

i) tootjaorganisatsioonide ja teiste kõnealuse sektori kutseorganisatsioonide rolli ja kaasvastutuse suurendamine ning viinamarjaistanduste registri korrigeerimine;

j) eraldi müügiedenduskampaaniad turuosa tagasivõitmiseks ja uute turgude avamiseks nii ELis kui ka väljaspool ning tarbijate teavitamise kampaaniad vastutustundliku ja mõõduka veinitarbimise edendamiseks Euroopas;

2. rõhutab, et reform peab arvestama ka järgmisega:

a) ELi laienemine Bulgaariasse ja Rumeeniasse, kus mõlemas on mahukas veinitootmise sektor ja mis peavad kohanema nii uute turu- ja sekkumismeetmete kui ka uue toetussüsteemi alusel teostatava kontrolli ja jälgimisega;

b) nii tootmise kui ka tarbimise seisukohast järjest tihenev rahvusvaheline konkurents;

c) jätkuvalt arenev Hiina turg ja Hiina aktiivsed katsed alustada veinitootmist ning kasvav tootmine teistes uutes veini tootvates riikides, nagu Austraalia, Uus-Meremaa, Ameerika Ühendriigid, Kanada ja Lõuna-Aafrika Vabariik;

d) ELi kaubanduskokkulepete mõju;

e) rahvusvahelised läbirääkimised WTO Doha vooru raames, mille käigus ei tohiks mingil juhul seada kahtluse alla reformi põhimõtteid, mis tuleks inkorporeerida selles voorus võetavatesse kohustustesse, eriti seoses sisetoetusega;

f) ühise põllumajanduspoliitika väljavaated, eriti tulevane rahastamine, mida hakatakse arutama 2009. aastal;

Veinituru ühise korralduse reguleerimise lõpetamine - ühenduse ühispoliitika

3. usub, et veinituru ühise korralduse reformiga tuleb määrata kindlaks eesmärgid ning tugevdada erinevate poliitikavaldkondade, turu tasakaalustamise meetmete, struktuurilise sekkumise ning veinide märgistamise ja klassifitseerimise eeskirjade sidusust, määrates kindlaks veinituru ühise korralduse eesmärgid ja poliitika, mida tuleb nende saavutamiseks teostada; on seisukohal, et selline üldine sidusus peab siiski tuginema subsidiaarsuspõhimõttel, et austada riikliku ja piirkondliku tasandi iseärasusi ning näidata, et EL asub kooskõlastatud poliitika abil võitlema turgude ja tarbijate usalduse eest;

4. on seisukohal, et assigneeringute ümberpaigutamine ühise põllumajanduspoliitika esimese samba alt teise alla, millega kaasneb kaasrahastamine regionaalarengu programmide kaudu, on ebaloogiline ja see tuleb tagasi lükata, et võimaldada vahendite eraldamist riiklikele rahastamiskavadele ja tagada komisjoni poolt osutatud meetmete abil sektori säästlik areng, mis lähtuks riiklikest rahastamiskavadest;

5. tuletab meelde, et teistele uue ühise põllumajanduspoliitika raames reformitud põllumajandussektoritele ühenduse eelarvest eraldatavate assigneeringute jaotamine riiklike assigneeringute kaudu põhines ühenduse abi täielikul või osalisel lahtisidumisel; rõhutab, et uue veinituru ühise korralduse juhtimine peab põhinema kõikide liikmesriikide jaoks ühiste ja ühetaoliste meetmete rakendamisel ning subsidiaarsuspõhimõttest lähtuvatel meetmetel, mis võimaldaksid võtta arvesse sektori erivajadusi igas liikmesriigis ja tootmispiirkonnas; lisab, et igas liikmesriigis peaks sektor (tootmine, turustamine, kutsealavahelised organisatsioonid, tootmispiirkonnad jne) koostöös piirkondlike ja riiklike valitsusasutustega määrama kindlaks asjaomased programmid, mille abil kavatsetakse saavutada eesmärk kohandada toodang turutingimustele, kasutades ühte või mitut rahvusliku paketi kontekstis määratletud meetmetest; on seisukohal, et subsidiaarsuspõhimõttel põhinevad meetmed tuleb konkurentsi moonutamise vältimiseks määrata kindlaks ja piiritleda Euroopa tasandil ning neid tuleb rahastada eranditult ühenduse eelarvest;

Reformi kaks etappi (2008-2011 ja 2012-2015)

6. on seisukohal, et eesmärkide saavutamiseks tuleb reform ellu viia kahes etapis: esimeses etapis (2008-2011) peab eesmärk olema turu tasakaalustamine, tervendamine ja läbipaistvamaks muutmine ning abi andmine tootjatele ja veinipiirkondadele, rakendades järkjärguliselt meetmeid, mis on sisult ühenduse ühismeetmed ja mis valmistaksid Euroopa veinisektori ette agressiivsemaks turgude avamiseks, paigutades kogutud destilleerimisressursid järk-järgult ümber konkurentsivõime ja arenguabi toetuste alla;

7. märgib, et kõnesoleva reformi tõenäoliste kaugeleulatuvate tagajärgede ja keerukuse ning vajaduse tõttu rakendada seda järk-järgult on esimese etapi lõpus vajalik teha vahekokkuvõte, millega kaasneb esimesele etapile järgnev vaheetapp, mille käigus oleks võimalik hinnata saavutatud tulemusi ja lähte-eesmärke arvestades vajaduse korral kohandada nii juba eraldatud vahendeid kui ka neid, mida veel pole eraldatud;

8. kinnitab, et kuna praegune olukord nõuab kiiret tegutsemist Euroopa veinisektori probleemide lahendamiseks, tuleb kohe algusest peale kehtestada reformi toetamiseks võetavaid meetmeid - olgu tegu praeguse eelarve piiresse jäävate või vajaduse korral lisavahenditega - kusjuures mõnda neist, näiteks müügiedenduspoliitikat ja kvaliteedi parandamist, tuleb rakendada suureneva intensiivsusega, teisi seevastu, näiteks turupoliitikat, kahaneva intensiivsusega;

Veinituru ühise korralduse põhjaliku reformi kokkusobivus uue ühise põllumajanduspoliitikaga

9. rõhutab, et viinamarjakasvatusel on keskkonnale põhimõtteliselt positiivne mõju, mis seisneb eeskätt pinnase kaitsmises erosiooni eest, aga ka seetõttu, et üldjuhul tähendab viinamarjakasvatus loodusressursside ekstensiivset kasutamist; leiab, et ülalnimetatud põhjustel ja toetussüsteemi ühtlustamiseks uue ühise põllumajanduspoliitika vaimus tuleks edendada ja rahastada ühenduse tasandil veinituru ühise korralduse eelarvest keskkonnasõbralikke peamisi maaviljelustavasid;

Tootmise kontrollimine kvaliteedi, keskkonnamõju ja turutasakaalu jälgimiseks

10. märgib, et raamistikuga, mille abil määrata kindlaks lauaveini valmistusviis, saaks kõige muu kõrval täpsustada lauaveinide turustamistingimusi ja eristada neid geograafilise tähisega veinidest, mille tootmine on allutatud palju rangematele tingimustele ja mis on kaitstud kohalikul ja piirkondlikul tasandil;

11. peab hädavajalikuks, et maaviljelustavade ning keskkonna-, tervisekaitse- ja muude nõuete järgmine oleks viinamarjakasvatajatele kohustuslik, et toetada keskkonnakaitset, kontrollida esmatootmist, piirata tootmisvõimsust, võidelda ületootmise vastu ja parandada veinide kvaliteeti, vähendades seeläbi destilleeritavate koguste mahtu;

Destilleerimine - kriisijuhtimise ja turu stabiliseerimise, keskkonnakaitse ja kvaliteedi tõstmise mehhanism

12. rõhutab, et komisjoni ettepanek jätta destilleerimine või kõrvalsaaduste kõrvaldamine rahastamata ei ole mõistlik, kuna destilleerimine puudutab otseselt veinitootjaid, kuid sellega tegelevad destilleerijad, mis tegelikult muudaks meetme kasutuks; rõhutab, et komisjoni ettepanek veini kõrvalsaaduste kontrollitud eemaldamise kohta tooks suurtes veinitootmispiirkondades kaasa tõsiseid keskkonnaprobleeme; märgib, et ettepanek keelata kaheotstarbeline destilleerimine tooks kaasa suurte veinikoguste valmistamise, mis häiriks nii piirkondlikku kui Euroopa turgu ning tooks kaasa piirkondlikud probleemid; juhib tähelepanu, et komisjoni ettepanekuga ette nähtud ületoodangu äkiline vähendamine mõjutaks märgatavalt mitte ainult turgu, vaid ka viinamarjakasvatajate sissetulekut;

13. rõhutab, et veini destilleerimine kehtestati alguses ainult hädaabimeetmena, kuid sellest on saanud veinituru ühise korralduse kõige kulukam ja vastuolulisem osa; märgib seetõttu, et destilleerimise toetamise süsteemid tuleks mõistliku pikkusega üleminekuperioodi jooksul järk-järgult kaotada, nii et veinitootjatel oleks võimalik oma tegevust kohandada või pöörduda jätkusuutlike tootmisviiside ja kvaliteetveinide tootmise poole; märgib, et nimetatud üleminekuperioodi jooksul peaksid veinitootjad, kes on kasutanud destilleerimist, tegema ettevalmistusi sisenemaks kvaliteetveiniturule, kasutades väljajuurimise toetusi ning vabatahtlikke pakkumise haldamise ja maaeluarengu meetmeid, et parandada kvaliteetveinide turustamist ja tagada mitmekesisus;

14. on vastu destilleerimise toetamise mehhanismi ja muude turutoetuste kohesele kaotamisele, sest ehkki nii nende põhimõtteid kui kasutamist tuleks parandada, ei ole otstarbekas neid kaotada ilma eelnevalt asjakohast üleminekuperioodi kehtestamata, et kasutada lõpuni ära eelised, mida need pakuvad; rõhutab, et üleminekuperioodi jooksul tuleks turumeetmetele eraldatavaid summasid järk-järgult vähendada, tugevdades samas meetmeid, millega püütakse parandada Euroopa veinide kvaliteeti, neid edendada ja turustada;

15. on seisukohal, et tuleb jätkata veinisektori kõrvalsaaduste destilleerimise toetamist, et tagada jätkuvalt Euroopa veinide kvaliteet ja vältida asjakohaste toodete hülgamisest keskkonnale tuleneda võivaid kahjustusi; usub samuti, et tuleks jätkata alkohoolsete jookide destilleerimise toetamist, kuna see on ainus destilleerimise vorm, mida on võimalik turustada;

16. on seisukohal, et kõrvalsaaduste destilleerimise rakendamist tuleb muuta, et see oleks ühenduse tasandil vähem kulukas, eelkõike võimaldades osa alkoholi suunamist teistesse valdkondadesse, nagu alkohoolsed joogid;

17. on seisukohal, et reformi esimeses etapis on vaja asendada neli destilleerimise tüüpi kahe tüübiga:

a) kohustuslik destilleerimine, mis toimiks kaitsevahendina ja võimaldaks turgu järk-järgult tervendada, toimides keskkonnakaitse ja kvaliteedi eesmärkide huvides;

b) veinialkoholi vabatahtlik destilleerimine, mis võimaldaks veinialkoholisektori ümber kohandada, et valmistada veinialkoholi kasutamiseks veini baasil valmistatud toodetes (liköörivein, brändi) või veini tasakaalustatuse reguleerimiseks;

18. on seisukohal, et vaja oleks luua uus kriisiohjamismehhanism kasutamiseks konkreetsetes, rasketes ja reaalsetes eriolukordades, mis tehakse kindlaks ühenduse tasandil eelnevalt kindlaks määratud objektiivsete kriteeriumite alusel;

19. leiab, et avalik alkoholivaru tuleks kaotada ning kriisi olukorras destilleeritud alkoholi müük tuleks asendada vahetu otsemüügiga avalikul pakkumisel;

Piiramatu väljajuurimine - kriteeriumidel põhinev väljajuurimine

20. rõhutab, et ülalnimetatud komisjoni teatises rõhutatakse väljajuurimist sektori tootmise ja tööjõu vähendamise meetmena, selle asemel, et edendada tootmise kontrolli pakkumise ja nõudluse reguleerimise meetmete kaudu; on seisukohal, et sellise poliitika tagajärjel ei saavutata soovitud veinisektori konkurentsivõime tõstmist; väidab, et reguleerimise vastutustundetut lõpetamist, mis tekitab ebaõiglast konkurentsi isegi ELi piires, ei või põhjendada suurema subsidiaarsusega;

21. on seisukohal, et veinituru ühise korralduse reformi keskseks küsimuseks ei tohi olla püsiv viinamarjakasvatusest loobumine, vaid see peaks olema hoopis üks veinituru ühise korralduse eelarvest riikliku raamistiku kaudu rahastatava struktuurilise sekkumise parameetreid, mis on suunatud viinamarjakasvatuse potentsiaali läbivaatamisele ja veinisektori järkjärgulisele turunõuetega kohandamisele;

22. on seisukohal, et püsiva loobumise algatus peab tulema tootjalt, tingimusel et liikmesriikidele jääb võimalus püsiv loobumine heaks kiita või tagasi lükata kasutades selleks eelnevalt ühenduse tasandil kindlaks määratud tingimustega kooskõlas olevaid keskkonnaalaseid, sotsiaalseid, siseriiklikke ja/või piirkondlikke kriteeriume; peab hädavajalikuks näha igale liikmesriigile või piirkonnale ette võimalus seada paindlikul viisil igale piirkonnale väljajuurimisele ülempiir ning anda võimalus valida, millised veinikategooriad on väljajuurimise programmis esmatähtsad;

23. on seisukohal, et objektiivsed ühenduse tasandi kriteeriumid, mille alusel võib püsivat loobumist piirata, võivad hõlmata järgmist: a) mägistes, rannaäärsetes ja saarte piirkondades asuvad viinamarjaistandused, kus toodetakse põhiliselt geograafilise tähisega veine; b) viinamarjaistandused nõlvadel, kus tuleb ära hoida pinnase erosiooni ja bioloogilise mitmekesisuse kadu, või traditsioonilistes ajaloolise tähtsusega veinipiirkondades; c) viinamarjaistandused, mille veinidel on oma turustamiskanal; d) viinamarjaistandused, mille ülemäärane vähendamine ohustaks kogu maa-ala ("terroir")või kontrollitud päritolunimetust; e) viinamarjaistandused, mis on saanud ühenduse programmidest struktuuriabi; f) juhtumid, mille puhul viinamarjakasvatusest loobumine tekitab keskkonnariske;

24. on seisukohal, et objektiivsed ühenduse kriteeriumid, mis on kooskõlas maapiirkonna tootmise ja inimpotentsiaali üldisema ümberkorraldamisega ning mis võivad püsiva loobumise valiku tegemisele kaasa aidata, hõlmavad järgmisi näitlikke juhtumeid: a) viinamarjaistandused, millel on juba väga madal tootlikkus ja ei ole väljavaadet oma potentsiaali taastada; b) juhtumid, mil viinamarjakasvatajad on arvatud ennetähtaegselt pensionile jäämise kava alla; c) viinamarjaistandused, mis ei sobi kvaliteet- või kaubandusliku turustamisvõimalusega veinide tootmiseks;

25. soovitab lisaks püsiva loobumise skeemile seada sisse ajutine väljajuurimine, mille puhul iga liikmesriik otsustab selle rakendamise; on seisukohal, et ajutine väljajuurimine võimaldaks viinamarjakasvatajal saada mõningast rahalist toetust, kuna istutusõigused peatatakse mitmeks aastaks, pärast mida võiks viinamarjakasvataja taas istutada, loobuda oma istutusõigusest või esitada avaldus püsivaks väljajuurimiseks, kui asjaomases liikmesriigis on selline süsteem ette nähtud;

26. toetab seda, et väljajuuritud piirkondi, millele tuleb maksta kindlasummalist kompensatsiooni, peab saama arvata toodanguga sidumata ühtlustatud abi kõlblike piirkondade hulka; leiab, et maapiirkondade kahjustamise vältimiseks tuleks väljajuurimise tasude ja üksikabi kindlaksmääramisel arvesse võtta minimaalseid keskkonnanõudeid; on seisukohal, et liikmesriigid peaksid saama anda väljajuurimise programmis osalevatele viinamarjakasvatajatele lisatoetust veinisektori toetus- ja arendusprogrammide vahenditest või hinnakõikumismehhanismi kohaldades ja/või ühekordse makse õiguse siseriikliku reservi ümberjaotamise kaudu, nii et tootjatoetus küüniks riigi või piirkonna toodanguga sidumata otsemaksete keskmise tasemeni; on seisukohal, et ebaseaduslike istanduste väljajuurimise eest ei saa maksta mingisugust hüvitist;

Uusistutuse keeld - uusistutuse järkjärguline liberaliseerimine

27. on seisukohal, et istutusõiguste järk-järgult ümberjaotamisel tuleb järgida üksikasjalikku ja läbipaistvat korda, et hoida ära ELi viinamarjakasvatuse potentsiaali kontrollimatu kasvu negatiivne mõju turule; on seisukohal, et liikmesriigid peavad esitama programme, millega reguleeritakse istutuse sihtmäära, istutuseõiguste ümberjaotamise arengut, iga piirkonna sordid ja rakendamise ajakava; väidab, et uusistutuse õigused peaksid olema ette nähtud esmajoones noortele põllumajandustootjatele, kvaliteetveinide tootjatele ning kvaliteedi ja turustuse parandamise programmides osalevatele viinamarjaistandustele ning mis peaksid olema sisestatud viinamarjaistanduste korrigeeritud registrisse; on seisukohal, et iga liikmesriik peaks koostöös piirkondadega, kutsealadevaheliste organisatsioonidega ja tootjaorganisatsioonidega enne mis tahes uusistutuse õiguste andmist hindama väljajuurimise programmi ja selle arengut; on seisukohal, et enne uusistutuse õiguste andmist tuleks hinnata legaliseerimata või ebaseaduslike istanduste olukorda;

28. rõhutab, et geograafilise tähisega veine tootvate piirkondade puhul võib olla vajalik, et liberaliseerimisega seotud otsuseid võtaksid vastu pädevad piirkondlikud ametivõimud, arvestades vajadust kaitsta selliste piirkondade viinamarjakasvatajate investeeringuid, et hoida ära vastava geograafilise tähise väärtuse kahanemine ning tagada jätkuv toodete kvaliteedi kontroll;

29. on seisukohal, et uusistutust ei või pidada kuuluvaks tegevuste hulka, millel oleks võimalik saada sellist rahastamist nagu ümberkorraldamine, viljelustavade austamine, eri valdkondade nõuete järgimine ja kriisiohje, kuid need võidakse muuhulgas arvata tootjaorganisatsioonide ja/või sektori organisatsioonide ühistegevuse hulka reklaami, tarbijate teavitamise, turu-uuringute ja loodusõnnetuste tagajärgede korvamise poliitika valdkonnas, kui see on hõlmatud riiklikesse veinisektori toetus- ja arendusprogrammidesse;

Viinamarjaistandusregister - tulemuslike kontrollide ja veinituru ühise korralduse abivahend

30. soovitab liikmesriikidel pidada eraldi viinamarjaistandusregistrit, kus märgitakse ära istutatud sordid ja viinapuude arv igas ühikus (vastavalt määrusele (EMÜ) nr 2392/86 [10]);

31. rõhutab, et viinamarjaistandusregister on peamine vahend, mille abil kontrollida tootmispiirangute järgimist;

Rikastamine

32. on teadlik sellest, et rikastamisel on otsene mõju tootmistasemele, kuna see võib suurendada toodangut hektari kohta; rõhutab siiski, et küsimus, kas kaotada või jätta alles toetus kontsentreeritud viinamarjavirdele ja puhastatud kontsentreeritud viinamarjavirdele, on tihedalt ja lahutamatult seotud sahharoosi abil tehtava rikastamise kaotamise või säilitamise küsimusega, võttes arvesse samuti suhkruturu ühise korralduse reformi tulemusel vähenenud suhkruhinda, erinevate liikmesriikide veinivalmistamise traditsioone, selliste traditsioonide teatud kvantitatiivsest tasemest allapoole vähendamise võimalikkust ja tehnilist teostatavust ning virde võimalikku kasutamist teistel eesmärkidel, mis aitaks vähendada veini ületootmist;

33. on seisukohal, et liikmesriigid võivad siduda veini suhkruga rikastamise lubamise teatud tingimustega, nagu näiteks kvaliteedi parandamise meetmete kontroll (näiteks teatud piirangutest kinnipidamine), ning ilmastikuoludega;

34. on seisukohal, et rikastamist võib lubada kõigis veinipiirkondades, kus seda on tavapäraselt kasutatud ja kus ei esine struktuurset ületootmist; on seisukohal, et komisjoni ettepanek vähendada rikastamise maksimaalset taset ei ole õigustatud ning praegused eeskirjad peaksid edasi jõusse jääma;

35. on seisukohal, et suhkru abil veini rikastamist ei tohiks keelata, kuna see tähendaks nende liikmesriikide diskrimineerimist, mis asuvad Euroopa Liidu piirkondades, kus viinamarjakasvatus on ebasoodsate ilmastikuolude tõttu niigi raskendatud;

36. rõhutab vajadust toetada rikastamiseks kasutatava viinamarjavirde või kontsentreeritud puhastatud viinamarjavirde tootmist, kuna ajaloolist veinivalmistustava tuleb säilitada;

37. rõhutab vajadust säilitada viinamarjamahla tootmiseks kasutatava viinamarjavirde toetust eesmärgiga hoida alles toodet, mida kasutatakse muul otstarbel kui veini tootmiseks, mis on sektori jaoks oluline ja aitab turgu tasakaalus hoida;

38. on seisukohal, et kui veini rikastatakse kontsentreeritud viinamarjavirdega, peab see pärinema samalt toodangualalt;

39. märgib, et uuring, mis tuvastab seose veini suhkru abil rikastamise ja veini ületootmise vahel ELis on pärit 1991. aastast ega vasta enam praegustele turutingimustele ning igal juhul ei toodud selles välja sisukaid andmeid;

Riiklik alkoholipoliitikasse sekkumine - veini ja virde eraladustamine

40. on seisukohal, et vähemalt reformi esimeses etapis (2008-2011) tuleks uurida veini ja virde eraladustamise võimalust, arvestades destilleerimise kavandatavate piirangute ja riikliku ladustamise keelamisega;

Kutseorganisatsioonid ja sektori organisatsioonid

41. rõhutab, et sektori organisatsioonid võivad teha algatusi, kui on loodud seda võimaldav ühenduse õigusraamistik näiteks järgmistes valdkondades: tootmisvõimsuse täielikum ärakasutamine, tarbijate teavitamine mõõduka veinitarbimise hüvedest, tootmise paremini turu vajadustega kohandatud toodetele keskendamiseks vajalike ja ekspordiga seotud uuringute korraldamine, hädavajalikud kaubandusinvesteeringud, uute meetodite otsimine taimekaitsevahendite kasutamise vähendamiseks, mahepõllunduse kasutuselevõtt jne;

42. kutsub komisjoni üles kinnitama ettepanekus oma pühendumust veinisektorit reformida, viies eelkõige ellu tõhusat ja konkreetset ühenduse tasandi poliitikat Euroopa veinide edendamiseks, nähes ette piisavad rahalised vahendid;

43. on seisukohal, et tuleb luua eraldi fond Euroopa veinide edendamiseks kutseorganisatsioonide, sektori ja tarbijakaitseorganisatsioonide ning piirkondliku arenguga tegelevate avalike ametite kaasabil;

44. on seisukohal, et komisjon peaks koostama tegevussuunised Euroopa veinide edendamiseks, mis põhineb veini mõõdukal ja vastutustundlikul tarbimisel ning millega kaasneks piisav rahastamine;

Euroopa veinide märgistus ja edendamine

45. on seisukohal, et ELi eesmärgiks peab olema teatud geograafilist päritolu veinide turuosa säilitamine, nende tunnustamine ja kaitse üle kogu maailma; märgib, et selliste veinide identifitseerimise hõlbustamiseks tuleb märgistust lihtsustada;

46. on seisukohal, et traditsiooniliste meetodite järgi kvaliteetveini valmistamine ja asjakohane märgistamine ilma nimetatud toote müügiedendusele maailmaturul tähelepanu pööramata ei ole piisav nõudluse säilitamiseks ega võimalikuks suurendamiseks; peab sellel otstarbel hädavajalikuks töötada välja erilised, piisavalt rahastatud meetmed, et teadvustada maailmaturul Euroopa veinide kvaliteeti;

47. on seisukohal, et arvestades määrustes (EÜ) nr 1991/2004 [11] ja (EÜ) nr 1427/2004 [12] hiljuti märgistamise osas tehtud muudatusi, tuleks hinnata nende muudatuste mõju enne märgistamist käsitlevate sätete mistahes uut muutmist;

48. rõhutab, et ELis keelatud veinivalmistustavade pruukimine tuleb veini nime kasutatavate importjookide puhul sildil selgelt ära märkida;

49. on seisukohal, et ELi veinide märgistamine on väga oluline; leiab siiski, et see ei tohiks olla keerulisem kui kolmandatest riikidest pärit veini märgistus;

50. soovitab ühtlustada liikmesriikide eeskirju etiketil kasutatava keele suhtes, et mitte sundida ettevõtjaid tõlkima teistesse keeltesse teatud mõisteid, kui sihtriigis kasutatav mõiste on väga sarnane ja seega pole ohtu tarbijaid eksitada;

ELi veinide ennetav ja ambitsioonikas turustuspoliitika kui veinituru ühise korralduse nurgakivi

51. juhib tähelepanu asjaolule, et veinisektori raskused, mille peamiseks põhjuseks on kasvav veiniimport kolmandatest riikidest ja suurenevad veinivarud, mis ületavad ühe aasta toodangut ja mille realiseerimiseks on vähe lootust, avaldavad survet nii hindadele kui tootjate sissetulekule ja need tuleks lahendada lihtsate prioriteetide abil, mida ei ole arvesse võetud komisjoni ülalnimetatud teatises, sealhulgas näiteks mõõduka ja vastutustundliku tarbimise edendamine, eelarvevahendite ümberkorraldamine uute tarbijate ja turgude leidmise või isegi turgude tagasivõitmise eesmärgil ning kvaliteedi ja uurimistöö edendamine;

52. kutsub komisjoni üles tegema kõik, mis võimalik, tugevdamaks geograafiliste tähiste kaitset, kõrgendades nõudeid ja luues ühise raamistiku neile tähistele üleeuroopalisel ning regioonidevahelisel ja mitmepoolsel tasandil, eelkõige WTO lepingute ja intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide lepingu (TRIPS) kontekstis, et luua veinide ja piiritusjookide multilateraalne register ja võidelda Euroopa geograafiliste tähiste ja traditsiooniliste nimetuste võltsimise ja igasuguse kuritahtliku tarvituse vastu kolmandates riikides;

53. peab vajalikuks tõhustada WTO läbirääkimiste ja kahepoolsete lepingute raames kaitstud geograafiliste tähiste ja kaitstud päritolunimetuste kaitset, kuna need on peamiseks kvaliteetveinide piirkondlike looduslike iseärasuste ja kohalike tavadega seotud valmistamise säilitamise toetamiseks;

54. rõhutab, et sektori konkurentsivõime tugevdamiseks rahvusvahelistel turgudel on tarvis tihedas koostöös Euroopa ettevõtjate esindusorganisatsioonidega töötada välja Euroopa veinide jaoks ennetav ja ambitsioonikas väliskaubanduspoliitika, millega kaasneks eelarveressursside ja asjakohaste vahendite eraldamine;

55. rõhutab vajadust sõlmida Euroopa veinide edendamiseks loodava väliskaubanduspoliitika raames kolmandate riikidega vastastikuse tunnustamise ja geograafiliste tähiste kaitse alusel kahepoolseid veinikaubanduslepinguid;

56. tuletab meelde, et EL on võtnud kohustuse kaotada 2013. aastaks järk-järgult eksporditoetused; kutsub komisjoni üles leevendama toetuste piiramise tagajärgi, eraldades rohkem vahendeid veinitootjate sissetulekute mitmekesistamiseks ja kehtestades veinitoodetele kvalifitseeritud turulepääsu, kui see on vajalik Euroopa turu tasakaalu säilitamiseks;

57. soovib veini kandmist WTO tundlike kaupade nimekirja;

58. usub, et tänu geograafiliste tähistega veinide süsteemi praegustele eripäradele võib reformi esimeses etapis (2008-2011) uurida võimalust hõlmata nõukogu 20. märtsi 2006. aasta määruse (EÜ) nr 510/2006 põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta [13] sätted, millesse on tehtud vajalikud muudatused, uude veinisektori ühisesse turukorraldusse; juhib tähelepanu, et reformi teises etapis (2012-2015), pärast esimeses etapis veinide järkjärgulist klassifitseerimist ja ühenduse ja siseriiklikul tasandi ühise veiniregistri loomist tuleks uurida, kas oleks mõistlik tulevase uut veinisektori ühist turukorraldust käsitleva määruse geograafilisi tähiseid reguleerivate sätete lisamine määrusesse (EÜ) nr 510/2006;

59. rõhutab kaubandusväliste kaalutluste olulisust WTO raames; kutsub komisjoni üles töötama välja eraldi märgistusprogrammi imporditud alkohoolsete jookide jaoks, mis ei vasta Euroopa veinivalmistustavadele ning mida ei tohiks nimetatud asjaoludel veinina märgistada;

60. juhib tähelepanu, et imporditud virdest veini valmistamise keelu tühistamine toob kaasa suure veinide võltsimise, turu moonutamise ja ühenduse toodangu vähenemise ohu, mistõttu komisjon peab WTO raames sellist kokkulepet vältima;

61. on seisukohal, et ühenduse õigusaktides peaks sisalduma keeld imporditud virdest ning selle segust ühenduse päritolu virdega veinivalmistamise suhtes, kuna sellised menetlused poleks kooskõlas teiste komisjoni välja pakutud meetmetega, nagu väljajuurimine ja alkoholitaseme tõstmiseks kontsentreeritud virde kasutamisele antava abi kaotamine;

62. rõhutab, et pole mingit kohustust pidada WTO raames läbirääkimisi võimaluse kohta segada omavahel kolmandatest riikidest pärit veine või kolmandatest riikidest pärit veine ühenduse päritolu veiniga ning on vastu sellisele arengule, kuna see tooks kaasa suuri probleeme seoses toodete päritolu, lähtekoha ja identifitseerimisega ning selle tulemusel väheneks Euroopa riikides valmistatud veini väärtus;

63. on seisukohal, et Euroopa veinide kvaliteedi ja reputatsiooni kaitsmiseks on äärmiselt oluline lubada nende valmistamisel ainult ELis valminud veinide ja virrete kasutamist;

Rahvusvaheline Veiniorganisatsioon - kahepoolsed kaubanduskokkulepped

64. on veendunud, et ELi poolt WTO raames ja kahepoolsete kokkulepete sõlmimiseks peetavatel käimasolevatel rasketel läbirääkimistel Euroopa toiduainete, geograafilise tähisega toodete, mahepõllumajandustoodete jne kaitsmiseks, peab uute veinivalmistustavade heakskiitmisel olema ainus pädev organ nõukogu - konsulteerides Euroopa Parlamendiga - sest juhul, kui selleks volitada komisjoni, satuks ohtu kvaliteetveinide määratlemine ja klassifitseerimine ELis; on seisukohal, et tuleks luua ühenduse tunnustatud veinivalmistustavade nimekiri;

65. palub komisjonil teha kõik endast olenev, et takistada pettust ja eksitavate geograafiliste tähiste kasutamist kolmandates riikides;

66. on seisukohal, et ei tohiks lubada olukorda, kus veinituru ühine korraldus jääb ilma igasuguste Euroopa tasandi rahastamisvahenditeta, kuna toetused paigutatakse ümber ühise põllumajanduspoliitika teise samba alla ning meetmed antakse taas liikmesriikide pädevusse, mis moonutaks konkurentsi erinevate tootmis- ja turustusstruktuuride ja erinevate liikmesriikide vahel, tuues kaasa ühtede diskrimineerimise;

67. rõhutab, et kasutatavad veinivalmistustavad ei tohiks tekitada tarbijates segadust, pärssida kvaliteeti ega tekitada ebaausat konkurentsi; rõhutab, et teatud veinivalmistustavadega leppimine minevikus ei peaks kaasa tooma nende automaatset lubamist ja kinnitamist ELis kasutamiseks, isegi juhul, kui veini eksporditakse ainult piirkondadesse, kus sellised tavad on lubatud;

68. on seisukohal, et kõigi veinivalmistustavade koondumine Rahvusvahelise Veiniorganisatsiooni pädevusse on mõistlik algatus, tingimusel, et nimetatud tavasid hinnatakse ja kehtestatakse teaduslike ja tehniliste uurimuste baasil ning antakse kõik toiduohutuse ja rahvatervisega seotud tagatised;

Mõistliku ja vastutustundliku veinitarbimise edendamine ja tarbijate teavitamine sellest

69. märgib, et veinitarbimine väheneb Euroopas jätkuvalt, eriti nendes riikides, kus on traditsiooniliselt kõrge tarbimine, mis on üheks veinisektori struktuurilise ületootmise põhjuseks; märgib, et viimastel aastatel on veinieksport pidurdunud, samas kui import on dünaamiliselt suurenenud, mistõttu on hädavajalik tõsta Euroopa veinisektori konkurentsivõimet; kutsub komisjoni üles koostama viivitamatult aruannet, milles selgitatakse Euroopa veiniekspordi täheldatud vähenemise ning kolmandatest riikidest pärit impordi pideva suurenemise põhjuseid, täpsustades eelkõige, kas peetakse kinni kolmandate riikidega sõlmitud kahepoolsetest kokkulepetest, kui palju arvestatakse ELi ja Euroopa tootjate legitiimsete kaubandushuvidega ning lõpuks kas ühenduse kaubanduspoliitikas nimetatud probleemide lahendamiseks ette nähtud mehhanisme on kasutatud sobilikul viisil;

70. rõhutab, et Euroopa veinisektori jätkusuutlik areng nõuab oluliste eelarvevahendite ümberpaigutamist veinituru ühise korralduse raames mõistliku ja vastutustundliku veinitarbimise edendamiseks; on seisukohal, et veinitarbimise muutmine üha mõistlikumaks ja vastutustundlikumaks tähendab Euroopa tarbijate ja rahvatervise kaitse jaoks olulist osa; nimetatud meetmeid tuleb arendada ühenduse, liikmesriikide, piirkondade ja veinisektori kui sellise, kellel on kanda oluline roll, tõhusa partnerluse kaudu;

71. kutsub komisjoni üles rakendama ennetavat kaubanduspoliitikat, et edendada Euroopa veinide kvaliteeti ja kaitsta Euroopas levinud veinivalmistustavasid;

72. rõhutab, et komisjoni prioriteetidele tuleb lisada veinitoodete edendamise hoogustamine ning jõupingutused uute tarbijate leidmiseks ja uute turgude vallutamiseks, eelkõige seoses veiniekspordiga ja uute tekkivate turgudega, võttes kasutusele ennetava ja ambitsioonika väliskaubandusstrateegia, mille jaoks on tagatud piisavad vahendid;

73. on seisukohal, et hädavajalik on edendada ja rahastada tarbijate teavitamist Euroopas vastavalt kontrollitud traditsioonilistele veinivalmistustavadele valmistatud veini kvaliteediomaduste kohta, et pakkuda kaitset kahtlase kvaliteediga importtoodete eest ja edendada Euroopas toodetud veine sise- ja maailmaturul;

Riiklikud assigneeringud - toetusprogrammidele ja veinisektori arendamisele tuginev ühenduse ühispoliitika

74. rõhutab vajadust säilitada ühenduse eelarvet ja mitte kanda vahendeid ühise põllumajanduspoliitika esimese samba alt teise samba alla, mis puudutab maaelu arengut, sest selle tagajärjeks võib olla vahendite hajutamine veinisektori arvel; nõuab, et rahastamiskõlblikud meetmed oleksid täpselt kindlaks määratud, et tagada fondide tegelik kasutamine veinisektorile;

75. soovitab veinituru ühise korralduse eesmärke, millega püütakse tõsta konkurentsivõimet, silmas pidades koostada asjaomane ühenduse raamistik, mida saaks rakendada riiklikul ja/või piirkondlikul tasandil, nähes muu hulgas ette rahastamise, mis peab tulema ühise põllumajanduspoliitika esimesest sambast, ehk siis veinituru ühise korralduse assigneeringutest; on seisukohal, et nimetatud poliitika võib hõlmata järgmist: viinamarjaistanduste ümberstruktureerimine, registreerimis- ja turustamisstruktuuride parandamise meetmed, maaviljelustavad ja keskkonnanormid kvaliteedi parandamise raames, kriisiohjamismehhanismid, teadusuuringud tootmise ja toodete turustamise parandamise kohta, looduskatastroofidele reageerimise vahendid, tarbijate teavitamise edendamine ning väljajuurimine ja - teatud üleminekuperioodi kestel - eraladustamine, destilleerimismeetmed ja muud sobivad turukorraldusmehhanismid;

76. täpsustab, et veinituru ühise korralduse reformi käigus tuleb pöörata peatähelepanu poliitikale, mis aitab tõsta Euroopa veinide konkurentsivõimet ja parandada nende kvaliteeti; rõhutab, et ühenduse vahendite jagamine veinisektori riiklike toetus- ja abiprogrammide vahel peab leidma aset ühistele kriteeriumitele tuginedes, et vältida ebavõrdsust liikmesriikide ja piirkondade vahel;

77. rõhutab, et ühenduse vahendite jagamise valimise meetodi juures veinisektori riiklike toetus- ja arenguprogrammide vahel tuleb arvesse võtta seda, et praeguse veinituru ühise korralduse vahenditest võtavad enda alla olulise osa turumeetmed, mille kasutamine on liikmesriigiti väga erinev;

78. on seisukohal, et lähtudes toodangu ja viinamarjakasvatusega hõivatud pindala statistilisest suhtest igas liikmesriigis teatud perioodi vältel, näiteks 2001-2005, võib asuda jagama riikidele pakette, mis võimaldaks igal liikmesriigil rakendada talle eraldatud riiklike assigneeringute raames eelnevalt ühenduse tasandil objektiivsete kriteeriumite alusel kindlaks määratud normatiivses raamistikus, mille meetmetega nähakse ette võrdne toetus kõikidele liikmesriikidele, vahendeid, mida ta peab otstarbekaks;

79. on seisukohal, et siin on ka teine võimalik lahendus, mis põhineks iga liikmesriigi poolt praeguse veinituru ühise korralduse käigus kasutatud summadel või vormeli ja/või segakriteeriumite väljatöötamisel, mis võtaks iga liikmesriigi puhul arvesse ajaloolisi andmeid, viinamarjaistanduste pindala ning toodetud ja turustatud koguseid ning võimaldades seega pidada toetuste andmise juures silmas kõnesoleva reformi eesmärke;

80. peab hädavajalikuks, et liikmesriik, kes on seisukohal, et vajab veinisektori struktuurilise sekkumise parandamiseks lisatoetust, võiks seda kaasrahastada ühise põllumajanduspoliitika teisest sambast, tingimusel et tegu on abikõlblike meetmetega; on seisukohal, et eelkõige peaks sellisel puhul tegu olema meetmetega, millega nähakse ühelt poolt ette struktuuriline sekkumine ning teiselt poolt ennetähtaegsed pensionilejäämise kavad ja abi noortele põllumajandusettevõtjatele;

81. on seisukohal, et uute istanduste rajamist ei saa pidada rahastamise suhtes abikõlblikuks;

82. on seisukohal, et veinituru ühise korralduse reform peab kaitsma Euroopa veinitootjaid ja parandama nende konkurentsivõimet; rõhutab, et selles suhtes on väga oluline uuendusmeelsus ja dünaamilisus;

*

* *

83. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule ja komisjonile.

[1] EÜT L 179, 14.7.1999, lk 1. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 1791/2006 (ELT L 363, 20.12.2006, lk 1).

[2] EÜT C 219, 30.7.1999, lk 198.

[3] EÜT C 150, 28.5.1999, lk 289.

[4] EÜT C 279, 1.10.1999, lk 385.

[5] EÜT C 177 E, 25.7.2002, lk 50.

[6] ELT C 280 E, 18.11.2006, lk 48.

[7] http://ec.europa.eu/agriculture/capreform/wine/index_en.htm

[8] http://ec.europa.eu/agriculture/eval/reports/wine/sem_concl_en.pdf

[9] http://ec.europa.eu/agriculture/eval/reports/wine/index_en.htm

[10] Nõukogu 24. juuli 1986. aasta määrus (EMÜ) nr 2392/86, millega seatakse sisse ühenduse viinamarjaistandusregister (EÜT L 208, 31.7.1986, lk 1). Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 1631/98 (EÜT L 210, 28.7.1998, lk 14).

[11] Komisjoni 19. novembri 2004. aasta määrus (EÜ) nr 1991/2004, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 753/2002, milles sätestatakse teatavad nõukogu määruse (EÜ) nr 1493/1999 rakenduseeskirjad veinisektori toodete kirjeldamise, nimetamise, esitlemise ja kaitse osas (ELT L 344, 20.11.2004, lk 9).

[12] Komisjoni 9. augusti 2004. aasta määrus (EÜ) nr 1427/2004, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1622/2000, milles sätestatakse veinituru ühist korraldust käsitleva määruse (EÜ) nr 1493/1999 üksikasjalikud rakenduseeskirjad ning kehtestatakse ühenduse eeskiri veinivalmistustavade ja -menetluste kohta (ELT L 263, 10.8.2004, lk 3).

[13] ELT L 93, 31.3.2006, lk 12.

--------------------------------------------------