Euroopa Liidu ja Norra Kuningriigi vahelise lepingu (mis käsitleb Taani, Norra ja Rootsi lipu all sõitvate laevade vastastikust juurdepääsu püügitegevusele Skagerrakis) sõlmimise kohta

SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

•Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Taani, Norra ja Rootsi vaheline leping kalavarudele vastastikuse juurdepääsu kohta Skagerrakis ja Kattegatis allkirjastati 19. detsembril 1966 ning see jõustus 7. augustil 1967. Kõnealuse lepinguga, mis lisati 1980. aasta ELi ja Norra vahelisele kahepoolsele kalanduskokkuleppele, anti nimetatud kolmele riigile vastastikune juurdepääs kalapüügiks kuni nelja meremiili kaugusel nende vastavatest lähtejoontest Skagerrakis ja Kattegatis, mis on Põhjamere ja Läänemere vahelised veed. Lisaks sätestati lepingus, et sellise kalapüügiga seoses käsitati kõnealust piirkonda avamerena. Seega reguleeriti lepinguga ühelt poolt lipuriikide ja teiselt poolt vastavate rannikuriikide vahelisi suhteid.

1966. aasta leping oli lihtne leping, milles võeti arvesse Skagerraki ja Kattegati piirkonna kalastusalast geograafilist eripära, ja tunnistati, et praktilistel põhjustel loodi lihtne juurdepääsukord kõnealusele väga väikesele merepiirkonnale. Seepärast koosnes 1966. aasta leping üksnes kolmest artiklist: esimeses määrati kindlaks asjaomane piirkond, teises määratleti juurdepääsuõigused ja esitati soov ühtlustada tehnilised eeskirjad.

Kui Taani ja Rootsi vastavalt 1973. ja 1995. aastal ELiga ühinesid, võttis komisjon nimetatud kahe liikmesriigi nimel vastutuse kõnealuse lepingu haldamise eest. Lepingust tulenevate kalapüügivõimaluste üle peeti läbirääkimisi samaaegselt 1980. aasta kahepoolse kalanduskokkuleppe raames peetavate läbirääkimistega.

1966. aasta leping oli algselt jõus 35 aastat, st kuni aastani 2002, ja seejärel pikendati seda kaheks viieaastaseks ajavahemikuks aastani 2012. Lepingut oli võimalik lõpetada, teavitades teist lepinguosalist kolm aastat enne mis tahes viieaastase ajavahemiku lõppu.

Võttes arvesse hiljutisemaid arenguid rahvusvahelises kalandusõiguses ning eelkõige ÜRO 1982. aasta mereõiguse konventsiooni vastuvõtmist ja ÜRO 1995. aasta kalavarude kokkuleppe vastuvõtmist, leidis Norra, et kehtiv leping ei ole kooskõlas mereõiguse kehtivate sätetega. Eriti tundis Norra muret kontrolli käsitlevate sätete üle. Lisaks leidis ta, et leping ei ole kooskõlas ÜRO mereõiguse konventsioonist tuleneva rannikuriigi tavapärase jurisdiktsiooni põhimõtetega ega vasta uuema aja kaitse- ja majandamispõhimõtetele.

29. juulil 2009 teatas Norra välisministeerium ametlikult Taani (lepingu hoiulevõtja valitsus) ametiasutustele, et ta soovib lepingu lõpetada lepingu artikli 3 lõike 3 kohase ametliku denonsseerimise teel. Sellest tulenevalt kaotas 1966. aasta leping kehtivuse 7. augustil 2012.



Seejärel alustas Norra ametlikke läbirääkimisi komisjoniga, kes tegutses Euroopa Liidu nimel, et koostada asendusleping kalavarudele vastastikuse juurdepääsu kohta Skagerrakis ja Kattegatis. Uus leping parafeeriti 24. oktoobril 2013 ja allkirjastati 15. jaanuaril 2015. See on vastavuses nii ÜRO mereõiguse konventsiooni kui ka muude lepingute vastavate sätetega.

Uues lepingus säilitatakse Taani, Norra ja Rootsi laevadele antud ainujuurdepääsuõigused üksteise vetele kuni nelja meremiili kaugusel lähtejoontest. Sellega tagatakse kahele liikmesriigile ja Norrale jätkuv vastastikune juurdepääs teiste lepinguosaliste vastavatele vetele Skagerrakis, kindlustades samas asjakohaste kalanduse kaitse- ja majandamismeetmete rakendamise nimetatud piirkonnas. Lisaks võimaldab leping võtta rannikuriigi tavapärase jurisdiktsiooni põhimõtetele vastavaid kontrollimeetmeid, mis on juba kasutusel Põhjamere püügipiirkondades.

•Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega

Et tagada ELi laevade jätkuv juurdepääs püügitegevusele, tuleks lepingut enne selle jõustumist kohaldada ajutiselt kuni kaks aastat alates selle allkirjastamise kuupäevast.

•Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega

Esitatud meetmed on kavandatud vastavalt ühise kalanduspoliitika eesmärkidele ja eeskirjadele ning need on kooskõlas liidu säästva arengu poliitikaga.

2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS

•Õiguslik alus

Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 43 lõige 2 koostoimes selle artikli 218 lõike 6 punktiga a.

•Subsidiaarsus (ainupädevusse mittekuuluva valdkonna puhul)