EUROOPA KOMISJON Brüssel,18.11.2020 COM(2020) 745 final KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA KESKPANGALE NING EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE







































































Häiremehhanismi aruanne 2021







































































(koostatud vastavalt määruse (EL) nr 1176/2011 (makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta) artiklitele 3 ja 4) {SWD(2020) 275 final}



Käesoleva häiremehhanismi aruandega käivitatakse makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse kümnes iga-aastane tsükkel. Kõnealuse menetluse eesmärk on teha kindlaks, hoida ära ja kõrvaldada tasakaalustamatused, mis takistavad liikmesriikide majanduse, majandus- ja rahaliidu või liidu kui terviku sujuvat toimimist, ning anda tõuge sobivate poliitikameetmete võtmiseks. Makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse rakendamine on majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta osa, et tagada kooskõla teiste majanduse järelevalve vahendite raames tehtud analüüside ja esitatud soovitustega (määruse (EL) nr 1176/2011 artiklid 1 ja 2). Käesoleva aasta Euroopa poolaasta järelevalvetsüklit, sealhulgas makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse rakendamist, kohandatakse, et võtta arvesse taaste ja vastupidavuse rahastamisvahendi loomist. 2020. aasta septembri keskel vastu võetud iga-aastases kestliku majanduskasvu strateegias tehti kokkuvõte Euroopa majanduslikust ja sotsiaalsest olukorrast, seati ELi üldised poliitilised prioriteedid ning esitati strateegilised suunised taaste ja vastupidavuse rahastamisvahendi rakendamiseks. Häiremehhanismi aruande analüüs põhineb valitud näitajatest koosneval tulemustabelil, mida täiendavad laiem täiendavate näitajate kogum, analüüsivahendid, hindamisraamistikud ja asjakohane lisateave, sealhulgas hiljuti avaldatud andmed ja prognoosid. Käesoleva aasta häiremehhanismi aruanne sisaldab makromajandusliku stabiilsuse ja makromajandusliku tasakaalustamatuse kujunemisega seotud riskide põhjalikumat tulevikku suunatud hindamist. Häiremehhanismi aruanne sisaldab ka analüüsi selle kohta, kuidas liikmesriikide makromajanduslikud tasakaalustamatused mõjutavad euroala tervikuna. Häiremehhanismi aruandes tehakse kindlaks liikmesriigid, kelle kohta tuleks koostada põhjalikud analüüsid, et hinnata, kas neid mõjutavad tasakaalustamatused, mis nõuavad poliitikameetmete võtmist (määruse (EL) nr 1176/2011 artikkel 5). Võttes arvesse häiremehhanismi aruannet käsitlevaid arutelusid Euroopa Parlamendiga ning nõukogus ja eurorühmas toimunud arutelusid, koostab komisjon asjaomaste liikmesriikide kohta põhjalikud analüüsid. Põhjalikud analüüsid avaldatakse 2021. aasta kevadel ning nende alusel koostab komisjon hinnangu makromajanduslike tasakaalustamatuste olemasolu ja tõsiduse kohta ning nende alusel tehakse kindlaks poliitikalüngad. 1.Kokkuvõte Käesolev häiremehhanismi aruanne koostatakse COVID-19 kriisi kontekstis. Võttes arvesse majandustingimuste kiiret ja märkimisväärset muutumist, mis on tingitud COVID-19 kriisist, sisaldab käesolev majandusanalüüs makromajanduslikku stabiilsust ohustavate riskide ja makromajandusliku tasakaalustamatuse suundumuste põhjalikumat tulevikku suunatud hindamist. Selleks tuleb vaadata kaugemale häiremehhanismi aruande tulemustabeli lõplikest aastaandmetest, mis käesoleva aasta häiremehhanismi aruandes hõlmavad ajavahemikku kuni 2019. aastani. Seega kasutatakse käesoleva aasta aruandes eelmiste aastatega võrreldes rohkem prognoose ja sagedasti esitatavaid andmeid, et hinnata COVID-19 kriisi võimalikku mõju. Euroopa poolaasta praegust järelevalvetsüklit kohandatakse ajutiselt, et tagada taaste ja vastupidavuse rahastamisvahendi järjepidev ja tulemuslik rakendamine, ning see mõjutab ka makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse rakendamist. 2021. aasta kestliku majanduskasvu strateegiaga, mis võeti vastu septembri keskel, käivitati selle aasta Euroopa poolaasta tsükkel ja anti strateegilised suunised taaste ja vastupidavuse rahastamisvahendi rakendamiseks. Taaste ja vastupidavuse rahastamisvahendi puhul on ette nähtud, et liikmesriigid võtavad vastu taaste- ja vastupidavuskavad, milles määratakse kindlaks reformid ja investeeringud oluliste majandusprobleemide lahendamiseks kooskõlas ELi prioriteetidega, sealhulgas liikmesriikidele viimastel aastatel ning eelkõige 2019. ja 2020. poolaasta tsüklites esitatud riigipõhiste soovitustega. Seepärast annab taaste ja vastupidavuse rahastamisvahend liikmesriikidele võimaluse rakendada reforme ja investeeringuid kooskõlas makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse raames antud soovitustega, milles käsitletakse praeguse makromajandusliku tasakaalustamatuse algseid ja pikaajalisi struktuurseid põhjuseid. Praeguse makromajandusliku tasakaalustamatuse kõrvaldamiseks võetavate poliitikameetmete üle erijärelevalvet 2020. aasta sügisel ei tehta, kuid selle asemel tehakse järelevalvet taaste- ja vastupidavuskavade hindamise raames. Järgmised põhjalikud analüüsid avaldatakse 2021. aasta kevadel koos stabiilsus- ja lähenemisprogrammide hindamisega ning nende raames analüüsitakse põhjalikult juba kindlaks tehtud tasakaalustamatuste tõsidust ja arengut ning uute tasakaalustamatuste tekkimise ohtu. Kuni COVID-19 kriisi puhkemiseni vähenes tänu soodsatele makromajanduslikele tingimustele enamik makromajanduslikke tasakaalustamatusi. 2008. aasta finantskriisile järgnenud aastatel vähenes erasektori võlakoormuse ulatusliku vähendamise kontekstis finantsvoogude tasakaalustamatus, nt jooksevkonto ülemäärane puudujääk või laenude hoogne kasv. 2013. aastal alanud majanduskasv toetas võlatasemega seotud tasakaalustamatuse korrigeerimist, mis algas hiljem ja edenes aeglasemalt, aidates langetada erasektori, avaliku sektori ja välisvõla suhet SKPsse ning tugevdades pankade bilansse. Samal ajal on majanduskasv toonud viimastel aastatel kaasa mõned ülekuumenemisriskid, peamiselt seoses eluasemehindade dünaamika ja kulupõhise konkurentsivõimega, eelkõige riikides, kus majanduskasv oli kiire. COVID-19 kriis süvendab mitmeid olemasolevaid makromajanduslikke tasakaalustamatusi ja võib kaasa tuua uusi riske. Eelkõige on suurenemas valitsemissektori ja erasektori võla suhe SKPsse. Edaspidi võivad erasektori võla tagasimaksmist hakata pärssima majandustegevuse madal tase, pankrotid ja nõrk tööturg. Sellised võlaprobleemid mõjutaksid pankade bilanssi ja vähendaksid veelgi nende kasumlikkust. Samal ajal peaks vaibuma viimastel aastatel täheldatud ülemääraselt hoogne tööjõukulu ja eluasemehindade dünaamika, kuid võib tekkida probleeme, kui selline kohandumine muutub ülemääraseks languseks, eelkõige eluasemehindade puhul liikmesriikides, kus kodumajapidamiste võlakoormus on juba niigi suur. Häiremehhanismi aruandes esitatud horisontaalse analüüsi põhjal saab teha mitu järeldust. ·Jooksevkonto muutus enamikus ELi liikmesriikides pärast COVID-19 kriisi puhkemist ei ole tõenäoliselt suur. Jooksevkonto puudujääk püsib enamikus riikides jätkuvalt mõõduks. Mõnes riigis suur jooksevkonto ülejääk püsib, kuid on viimastel aastatel vähenenud. Prognooside kohaselt muutuvad jooksevkontod COVID-19 kriisi tingimustes suhteliselt vähe. See erineb kardinaalselt suundumustest ülemaailmse finantskriisi ajal, mil eelarvepuudujääk oli ELi riikides märkimisväärne ja kriisi tõttu hakati seda vähendama. Jooksevkonto näitajate stabiilsus varjab aga suuri muutusi eri sektorite panuses üldisesse välispositsiooni, kuna erasektori netolaenupositsiooni suurt suurenemist tasakaalustab valitsuste netolaenupositsiooni oluline halvenemine, mis on tingitud kriisi mõju leevendamiseks tehtavatest jõupingutustest. ·Enamikus liikmesriikides viimastel aastatel aset leidnud rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni paranemine peaks prognooside kohaselt peatuma. Kuigi paljudes liikmesriikides püsib suur väline tasakaalustatus, paranes rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon 2019. aastal enamikus ELi riikides, mis tulenes rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni stabiliseerimiseks vajalikku taset ületavatest jooksevkonto tulemustest, SKP nominaalkasvust ja mõnikord suurest positiivsest väärtuse hindamise mõjust. Edaspidi peaks rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni ja SKP suhte paranemine prognooside kohaselt peatuma, mis on tingitud SKP järsust vähenemisest 2020. aastal ja suhteliselt stabiilsetest jooksevkonto näitajatest. ·Mõnes euroalavälises liikmesriigis ilmnesid COVID-19 kriisi alguses mõningad välisrahastamisega seotud pinged. Mõne euroalavälise liikmesriigi kapitalivood ja vahetuskursid sattusid riskikartlikkuse suurenemise tõttu lühikeseks ajaks märtsi lõpus ja aprillis suurema turusurve alla. Pärast seda on selline surve tänu finantsturu tingimuste paranemisele vähenenud. ·COVID-19 kriisi mõju tööturule on võrreldes majanduslanguse ulatusega olnud seni suhteliselt tagasihoidlik, muu hulgas tänu sellistele poliitikameetmetele nagu lühendatud tööaja kavad, kuid töötus peaks prognooside kohaselt suurenema. Kriisi tõttu lõppes kogu ELis aastaid kestnud tööturgude paranemine. Seni on see toonud kaasa peamiselt keskmise töötundide arvu vähenemise töötaja kohta, samal ajal kui töötajate arvu vähenemisest tingitud töötus on suurenenud üksnes pisut. Selline tööjõuvaru hoidmine (st ettevõtted hoiavad oma töötajaid palgal), mida on 2020. aastal täheldatud paljudes ELi riikides, tuleneb suures osas valitsuse toetatud algatustest töökohtade säilitamiseks, eelkõige ajutistest lühendatud tööaja kavadest. Töötus peaks siiski mõningase hilinemisega suurenema, nagu see tavaliselt juhtub pärast majanduslangust. Eelkõige on oht, et palju töökohti kaotatakse pandeemiast tugevalt mõjutatud sektorites, sõltuvalt nii sellest, kui kaua pandeemia mõju kestab, kui ka sellest, kui tugevaid poliitikameetmeid võetakse. ·Tööjõu ühikukulu kasv on viimastel aastatel mitmes ELi riigis kiirenenud, võttes arvesse palgatõusu ja tootlikkuse vähest kasvu, kuid peaks prognooside kohaselt pärast järsku kiirenemist 2020. aastal edaspidi aeglustuma. Viimastel aastatel on mitmes Kesk- ja Ida-Euroopa ning Balti riigis täheldatud tööjõu ühikukulu tugevat dünaamikat hoogsa majanduskasvu kontekstis. Tööviljakuse vähenemine, mis tuleneb tootmise vähenemisest töökohtade säilitamise tingimustes, peaks 2020. aastal hoolimata palgakasvu märkimisväärsest aeglustumisest tööjõu ühikukulu kasvu kiirendama. Majandustegevuse prognoositud järkjärguline taastumine 2021. aastal peaks kaasa tooma põhitootlikkuse taastumise, mis osaliselt tasakaalustaks tööjõu ühikukulu kasvu 2020. aastal. ·Ettevõtete võlg peaks 2020. aastal kõikjal märkimisväärselt suurenema, eelkõige likviidsusvajaduste tõttu. COVID-19 puhangu tõttu on enamikus riikides suurenenud laenuvõtmine käibekapitali rahastamiseks ja laenud finantssektorivälistele ettevõtetele. Laenugarantiid on aidanud ettevõtjatel võtta laenu oma tegevuse toetamiseks ja tugevdada ka oma likviidsuspositsiooni. Võla tagasimakse moratooriumid aitasid samuti kaasa võla suurenemisele. Võlataseme kerkimine koos SKP märkimisväärse langusega 2020. aastal peaks järsult tõstma võla suhet SKPsse, eriti lühiajalises perspektiivis. Majanduse taastudes valitsemissektori võla suhe SKPsse tõenäoliselt paraneb, kuid võla teenindamine võib olla problemaatilisem, eelkõige pandeemiast mõjutatud sektorites. See mõjutaks ka laenuandjate bilansse. ·Kodumajapidamiste võla dünaamika näib olevat suhteliselt tagasihoidlik. Enne COVID-19 kriisi hakkas kodumajapidamiste võlg pärast aastatepikkust vähenemist või tagasihoidlikku dünaamikat mitmes riigis tempokalt taas suurenema. Kodumajapidamiste võlakoormuse kasv näib 2020. aastal mõnevõrra aeglustuvat. See toimub hoolimata võlamoratooriumi mõjust, mis on leevendanud võlgades kodumajapidamiste likviidsussurvet ja lükanud edasi tagasimakseid. Kodumajapidamiste võla suhe SKPsse tõuseb 2020. aastal mehaaniliselt SKP vähenemise tõttu. Samal ajal on tarbimise järsu vähenemise tõttu suurenenud kodumajapidamiste säästud. Kodumajapidamiste võla tagasimaksmise väljavaateid varjutab tööturgude halvenemine.

·Eluasemehindade kasv püsis 2020. aastal hoogne, kiirenedes mõnes riigis, kuid tõenäoliselt võib see aeglustuda või hinnad võivad isegi langeda. 2019. aastal jätkus eluasemehindade kiire kasv, kusjuures ka mitmes riigis, kus oli märke ülehindamisest. Kriisi mõju tööhõiveväljavaadetele ja kodumajapidamiste sissetulekutele kajastub tavaliselt eluasemehindade dünaamika aeglustumises. Viimased kvartaliandmed juba osutavad eluasemeturu nõrgenemisele rohkem kui pooltes ELi riikides. Eluasemehindade kasvu prognooside kohaselt peaks enamikus liikmesriikides toimuma aastatel 2020–2021 hinnalangus. ·Valitsemissektori võlg, mis tänu SKP suuremale nominaalkasvule viimastel aastatel vähenes, on praegu kiiresti suurenemas kõigis liikmesriikides, eriti nendes, mida COVID-19 kriisi on mõjutanud kõige rängemalt. Valitsemissektori võlg on viimastel aastatel enamikus liikmesriikides jätkuvalt vähenenud, kuid mõnes suure võlakoormusega riigis ei ole vähenemist toimunud või on see olnud piiratud. Kriisi ajal on valitsused kõikjal ELis lasknud toimida automaatsetel stabilisaatoritel ning andnud otsest eelarve- ja likviidsustoetust, et leevendada tervisekriisi ja erasektori kulutuste vähenemist. Valitsemissektori võla suhe SKPsse tõuseb rohkem riikides, kus võlatase oli enne kriisi juba niigi kõrge, mis kajastab ka asjaolu, et majanduslangus on nendes riikides olnud suurem. Erakorraline rahapoliitika lõdvendamine ning mitmesugused ELi ja euroala tasandi algatused on hoidnud rahastamiskulud rekordiliselt madalal tasemel ja toetanud usaldust. Kuigi mõned riigid on kasutanud rohket likviidsust ja investorite nõudlust valitsemissektori võla tagasimaksetähtaja pikendamiseks, võivad mõnes riigis kaasneda valitsemissektori võla struktuuriga riskid, eelkõige lühikese tähtajastruktuuri ja välisvaluutas nomineeritud võla suure osakaalu tõttu. ·Tingimused pangandussektoris on viimastel aastatel paranenud, kuid COVID-19 šokk võib panna ELi pangandussektori vastupidavuse proovile. Tingimused pangandussektoris on pärast ülemaailmset finantskriisi märkimisväärselt paranenud ning omavahendite suhtarvud ja likviidsuspuhvrid on suuremad kui kümme aastat tagasi. Sektoris on aga endiselt probleemiks väike kasumlikkus madalate intressimäärade tingimustes ning mõnes riigis endiselt suhteliselt kõrge viivislaenude tase. Keskpankade pakutav rohke likviidsus aitas hoida ära krediidituru kriisi pärast COVID-19 puhkemist ning ka dividendimaksete peatamine ja mõningane ajutine regulatiivne lõdvendamine annavad pankadele täiendavat hingamisruumi. Prognooside kohaselt kahjustab kriis varade kvaliteeti ja kasumlikkuse väljavaateid. Ettevõtete ja kodumajapidamiste laenu tagasimaksmise raskenemine tooks kaasa viivislaenude suurenemise, eriti pärast võlamoratooriumi lõppemist. Eluasemehindade langus võib mõjutada tagatiste väärtust ja seega pankade bilansse. COVID-19 šokk süvendab praegust tasakaalustamatust euroalal, mistõttu tuleb kasutada ELi toetusmeetmeid parimal võimalikul viisil. Komisjoni 2020. aasta sügisesest majandusprognoosist selgub, et liikmesriikides, mida COVID-19 kriis on kõige enam mõjutanud, sest nad on pandeemia tõttu tõsiselt kannatanud või sõltuvad sektoritest, mis on suure surve all, on valitsemissektori võlg ja välisvõlg suhteliselt suur. Seega näib COVID-19 kriis tugevdavat euroalas sise- ja välisvõla puhul valitsevaid suundumusi. Paljudes riikides, mida COVID-19 kriis on rängalt mõjutanud, oli viimastel aastatel SKP potentsiaalne kasv vaevaline. Seega võib pandeemia suurendada ka majanduslikke erinevusi. Samal ajal prognoositakse, et hoolimata üleilmse nõudluse olulisest vähenemisest püsib kogu euroalas kaubandusbilansi ülejääk, mis näitab, et majanduse taastumise soodustamiseks võiks sisenõudlust kogu euroala tasandil veelgi suurendada, toetades samal ajal EKP jõupingutusi inflatsioonieesmärgi saavutamiseks. Võttes arvesse kõigi liikmesriikide kasvavat võlakoormust, võivad taaste ja vastupidavuse rahastamisvahend ning muud euroala ja ELi tasandil kehtestatud rahalise toetuse vahendid, sealhulgas TERA, REACT-EU ja ülejäänud ELi vahendite paindlikum kasutamine, aidata liikmesriikidel luua tingimused kestlikuks taastumiseks ja tugevdada vastupidavust. Edaspidi on oluline, et kogu euroalal rakendatavaid toetavaid poliitikameetmeid, reforme ja investeeringuid kombineeritaks selliselt, et need aitaksid tulemuslikult vähendada makromajanduslikku tasakaalustamatust, eelkõige juhul, kui see on ülemäärane. Kokkuvõttes näib, et COVID-19 kriisi tõttu on riskid suurenemas riikides, kus on juba (ülemäärane) tasakaalustamatus. Mõningal määral on COVID-19 kriis paljudes liikmesriikides tagasilöök tasakaalustamatuse järkjärgulisele vähendamisele, mis tulenes peamiselt alates 2013. aastast aset leidnud majanduskasvust. Samal ajal näib, et varasem ülekuumenemissurve, mis oli seotud eluasemehindade ja tööjõu ühikukulu kiire kasvuga, kujutab endast keskpikas perspektiivis väiksemat ohtu ning eluasemehinnad ja tööjõu ühikukulu võivad isegi langeda. Kuigi surve kapitalivoogudele ja vahetuskurssidele osutus 2020. aastal seni lühiajaliseks, võib olukord turul jääda ebastabiilseks. Seega peab järelevalve keskenduma riikidele, kus riskid suurenevad. Need on üldjuhul ka riigid, kus on juba kindlaks tehtud tasakaalustamatuse olemasolu. Lisaks tuleb tähelepanelikult jälgida suundumusi teistes liikmesriikides, sealhulgas mõnes euroalavälises riigis, kus välise jätkusuutlikkuse probleemid tõid kevadel kaasa turusurve, ja väga kõrge võlatasemega liikmesriikides. 2020. aastal tõusnud erasektori ja valitsemissektori võla suhe SKPsse vajab hoolikat jälgimist, kuid ei nõua praeguses etapis uute põhjalike analüüside koostamist. Makromajandusliku tasakaalustamatuse riskid, eelkõige need, mis on seotud võla ja SKP suhte kerkimisega, on süvenemas, eriti riikides, kus tasakaalustamatuse või ülemäärase tasakaalustamatuse olemasolu on juba kindlaks tehtud. Võla ja SKP suhte märkimisväärne tõus 2020. aastal on suures osas seotud ajutise, kuid suure majanduslanguse mehaanilise mõjuga, mis vähendab selle suhtarvu nimetajat. Selline valitsemissektori võla ja ettevõtete võla suurenemine on tingitud ka suurest ühekordsest COVID-19 šokist ning sihipärastest ja ajutistest poliitikameetmetest (ka sellised meetmed nagu pangagarantiid ja tagasimakse moratooriumid), mille eesmärk on leevendada kriisi mõju ja piirata pandeemia mõju majandustegevusele, sissetulekutele ja makromajanduslikule stabiilsusele. Selleks et parandada võlaväljavaateid tulevikus, tuleb ära hoida majanduslanguse süvenemine ja püsivaks muutumine, isegi kui selleks tuleb võlga ajutiselt suurendada. Põhjalikud analüüsid koostatakse nende liikmesriikide kohta, kus on juba kindlaks tehtud tasakaalustamatuse või ülemäärase tasakaalustamatuse olemasolu. Ettevaatuspõhimõttele tugineva väljakujunenud tava kohaselt tehakse põhjalikud analüüsid selleks, et hinnata, kas tasakaalustamatus on hakanud vähenema, püsib või süveneb, pöörates samal ajal tähelepanu ellu viidud parandusmeetmetele. Seega tuleb põhjalik analüüs koostada nende 12 liikmesriigi kohta, kus 2020. aasta veebruari põhjaliku analüüsi tulemuste alusel tehti kindlaks tasakaalustamatus või ülemäärane tasakaalustamatus . Üheksas liikmesriigis on praegu kindlaks tehtud tasakaalustamatus (Horvaatia, Prantsusmaa, Saksamaa, Iirimaa, Madalmaad, Portugal, Rumeenia, Hispaania ja Rootsi), samas kui Küprosel, Kreekas ja Itaalias on kindlaks tehtud ülemäärane tasakaalustamatus. Käesolevas häiremehhanismi aruandes tuuakse esile potentsiaalselt riskantsed suundumused mitmes liikmesriigis, mille kohta põhjalikke analüüse ei koostata. Pärast COVID-19 puhkemist on mõnes euroalavälises riigis esile kerkinud välisrahastamisega seotud riskid. Ungari näib olevat riik, kus valitsemissektori laenuvõtmise ja välisrahastamise koosmõju vajab jälgimist. Valitsemissektori võlga rahastatakse osaliselt välisvaluutas, mis kajastab majanduse avatust ja asjaolu, et osa avaliku ja erasektori tuludest on välisvaluutas. Valitsemissektori võla tähtaeg on aga väga lühike ja osa võlast on riigi pangandussektori käes, samas kui ametlikud reservid olid 2020. aasta alguses usaldatavusmiinimumide lähedal. Kuigi turusurve on alates kevadest vähenenud ja praegu puuduvad kindlad märgid tasakaalustamatusega seotud riskide kohta, võivad sellised riskid tulevikus taas ilmneda ja vajavad seetõttu hoolikat jälgimist. Mitmes liikmesriigis, kelle suhtes praegu ei kohaldata makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse kohast järelevalvet, tuleks jälgida ka võla ja SKP suhte kerkimise mõju. Prognooside kohaselt peaks nii erasektori kui ka valitsemissektori võlg jätkuvalt suurenema üle makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse künnisväärtuste. Liikmesriigid, kus erasektori võlg peaks prognooside kohaselt suurenema ja ületama künnisväärtust, on Taani, Soome ja Luksemburg. Austrias ja Sloveenias jätkub valitsemissektori võla suurenemine, kuigi see oli juba enne üle 60 % SKPst. Selles osas, mil määral need suundumused kujutavad endast täiendavat ohtu makromajanduslikule stabiilsusele, valitseb suur ebakindlus, arvestades eelkõige vajadust võtta arvesse ka keskpika perioodi ja pikemaajalisi kasvuväljavaateid ning seda, kuidas neid mõjutab COVID-19 kriis. Kuigi võla suhte prognoositud tõus nõuab hoolikat jälgimist, ei ole seepärast praeguses etapis vaja teha põhjalikku analüüsi täiendavate liikmesriikide kohta. 2. Muutuvad majandusväljavaated: mõju euroala makromajanduslikule tasakaalustamatusele COVID-19 pandeemia oli erakordne šokk majandusele. Pandeemia puhkedes võeti alates 2020. aasta märtsist selle levikut piiravaid meetmeid, mida enamikus liikmesriikides alates maist järk-järgult leevendati. Kehtestatud meetmed olid üldjoontes proportsionaalsed tervisealase hädaolukorra tõsidusega, kuid riigiti olid need küllaltki erinevad. COVID-19 pandeemiast tingitud liikumispiirangute tõttu kaasnesid koos tarbimist mõjutava ulatusliku nõudluse šokiga tarneprobleemid. Tarbimisdünaamika on COVID-eelsete suundumustega võrreldes jäänud tagasihoidlikuks, eriti teenuste puhul, kus inimkontakte on raskem vältida. Investeeringuid pärsib endiselt märkimisväärne ebakindlus. Sissetulekute ja tööhõive vähenemine ning tagasihoidlik ekspordituru dünaamika pidurdavad jätkuvalt nõudlust. Mõne väärtusahela häired ja töökohal suhtlemisdistantsi hoidmise meetmed mõjutavad jätkuvalt pakkumist, pärssides tootlikkust. EL ja teised maailma piirkonnad seisavad praegu silmitsi pandeemia uue puhanguga, mille tõsidus ja kestuse osas valitseb suur ebakindlus. Komisjoni 2020. aasta sügisese majandusprognoosi kohaselt väheneb SKP 2020. aastal euroalal ligikaudu -7,8 % ja ELis -7,4 %. Hoolimata 2021. aastaks oodatavast majanduse taastumisest prognoositakse, et SKP tase jääb allapoole 2019. aasta kriisieelset taset (joonis 1). Erakorralised poliitikameetmed aitasid leevendada COVID-19 kriisi majanduslikke tagajärgi. Kogu ELis ja maailma olulistes piirkondades võeti ulatuslikke poliitikameetmeid, et hoida ära sissetulekute järsk langus pärast piiravate meetmete võtmist ning vähendada töökohtade massilise kadumise ja ettevõtete pankroti ohtu. Valitsused andsid eelarvetoetust lühendatud tööaja kavade kaudu ja suurendasid töötute sissetulekutoetust. Maksude maksmisele ja hüpoteeklaenumaksetele kehtestati moratoorium. Pangalaenudele anti garantiisid, et vältida krediidi kokkutõmbumist. EKP võttis mitmesuguseid toetusmeetmeid finantsstabiilsuse ja finantsturgude sujuva toimimise tagamiseks, sealhulgas pakkus pankadele täiendavat likviidsust, leevendas tagatisnõudeid ning suurendas märkimisväärselt avaliku ja erasektori varade ostmist varaostukava ja pandeemia majandusmõjude ohjeldamise erakorralise varaostukava raames. Ühtne järelevalvemehhanism leevendas pankade suhtes kohaldatavaid regulatiivseid nõudeid vastutsüklilisel viisil. Euroopa stabiilsusmehhanism tegi kõigile euroala liikmesriikidele kättesaadavaks pandeemia kriisitoetuse kaitsemeetme, mis põhineb täiendavate tingimustega seotud krediidiliinil. EL ja selle liikmesriigid võtsid töötajate, ettevõtete ja riikide jaoks kasutusele kolm turvavõrku: eriolukorras töötuseriski leevendamiseks pakutava ajutise toetuse Euroopa rahastu (TERA), Euroopa Investeerimispanga üleeuroopaline tagatisfond ja Euroopa stabiilsusmehhanismi pandeemia kriisitoetus. Komisjon esitas ettepanekud uue taasterahastu Next Generation EU ning eelkõige ulatusliku taaste ja vastupidavuse rahastamisvahendi kohta, milles Euroopa Ülemkogu juulis kokkuleppele jõudis. Kõnealuse rahastamisvahendi raames antakse toetusi ja laene reformide ja investeeringute edendamiseks, et suurendada kasvupotentsiaali, tugevdada majanduslikku ja sotsiaalset vastupidavust ning hõlbustada rohe- ja digiüleminekut kooskõlas liidu vastavate eesmärkidega. Võeti mitmesuguseid muid poliitikameetmeid, sealhulgas kiirendati ELi ülejäänud rahaliste vahendite kasutamist ja muudeti see paindlikumaks, kehtestati ajutine riigiabi raamistik ning aktiveeriti stabiilsuse ja kasvu pakti kohane üldine vabastusklausel.



Joonis 1. SKP püsivhindades võrreldes kriisieelse tasemega Joonis 2. Majandususaldus ja aktsiaturu indeks, 2013–2020 Allikas: Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisene majandusprognoos Allikas: Euroopa Komisjon ja Euroopa Keskpank, esitanud DataStream COVID-19 puhangule järgnes tugev kohene reaktsioon finantsturgudel. Finantsturud eeldasid, et varsti pärast COVIDi kriisi puhkemist algab suur majanduslangus. Aktsiaturud kukkusid ettevõtete muutunud kasumiootuste taustal. Suundumused võlakirjaturgudel kajastasid suuremat nõudlust turvalisemate investeeringute järele, kusjuures riigivõlakirjade riskipreemiad suurenesid, kuna investorid pidasid neid võlakirju riskantsemaks, ja ettevõtete võlakirjade tootluse vahed laienesid, eelkõige madala reitinguga segmentide puhul. Vahetuskursi dünaamika kajastas survet tärkavatele turgudele kapitali väljavoolu ning nafta- ja toorainehindade olulise languse tõttu. Mõningast nõrgenemissurvet oli tunda ka mõne euroalavälise liikmesriigi valuuta puhul. Eriti täheldati pingeid mõne sellise euroalavälise liikmesriigi valuuta ja võlakirjade tootluse puhul, kes on kapitalivoogude suurenenud volatiilsuse tõttu võtnud kasutusele paindliku vahetuskursi. Finantsturutingimused on pärast ametiasutuste poolt toetusmeetmete võtmist oluliselt paranenud, kuid ei ole kooskõlas reaalmajanduse väljavaadetega. Aktsia- ja võlakirjaturud taastusid tänu riskipreemia vähenemisele. Nii valuuta- kui ka kaubaturud stabiliseerusid. COVID-19 puhangu järel tekkinud kahjud on oluliselt vähenenud ja turu volatiilsus on raugenud. Ametiasutuste ulatusliku, õigeaegse ja usaldusväärse sekkumise taustal näib, et finantsturud ei ole enam kooskõlas reaalmajanduse väljavaadetega, mida iseloomustavad ikka veel märkimisväärsed langusriskid ( joonis 2 ). Majandusväljavaadete osas valitseb suur ebakindlus, mis on tingitud pandeemia arengust, samuti poliitikameetmetest ja majandussubjektide käitumise muutumisest. 2020. aasta kevade majanduslanguse mõju tööhõive, pankrottide ja pankade bilansi seisukohast ei ole veel täielikult avaldunud. Pandeemia teise puhangu praegune areng mõjutab majanduskasvu väljavaateid uute tõkestamismeetmete kehtestamise kaudu. Need peaksid mõjutama majandustegevust ja -usaldust lühiajalises perspektiivis, avaldades negatiivset mõju tarbimisele ja investeeringutele, kuigi vähemal määral kui kevadel, kuna seni on lähenemisviis olnud sihipärasem. Seepärast peaks ELi SKP kasv pärast tugevat taastumist kolmandas kvartalis 2020. aasta neljandas kvartalis peatuma. Lisaks võivad taas tekkida kaubandus- ja geopoliitilised pinged. Finantsturud on seni pidanud fiskaal- ja rahandusasutuste toetavat poliitikat usaldusväärseks ning poliitikameetmete enneaegne kaotamine oleks riskantne. Ei saa välistada riskide ümberhindamist ja võimalikku uut finantsstressi, eriti riikides, kus on samaaegselt ulatuslik võlakoormus, nõrk välispositsioon ja suured rahastamisvajadused, mida ei ole võimalik täielikult rahuldada riigisiseselt. Positiivse poole pealt võib kiirem edu pandeemia tõkestamisel ning ambitsioonika ja kooskõlastatud poliitika rakendamine ELis aidata kaasa majanduse kiiremale taastumisele. Praegused majandussuundumused mõjutavad makromajanduslikku tasakaalustamatust. Enamikus liikmesriikides on valitsemissektori ja erasektori võla suhe SKPsse tõusmas. See on tingitud nii sellest, et majanduslanguse tõttu väheneb võla ja SKP suhtarvus nimetaja, kui ka sellest, et avalik ja ettevõtlussektor võtab rohkem laenu COVID-19 kriisi mõju leevendamiseks. Kokkuvõttes on valitsemis- ja erasektori võlaväljavaadete halvenemine risk, mis võib mõjutada finantssektori bilanssi, mida kasumlikkuse vähenemise seisukohast mõjutab otseselt ka COVID-19 šokk. Samas on tõenäoline, et mitmes liikmesriigis täheldatud suundumused seoses kulu- ja hinnapõhise konkurentsivõime halvenemise ja eluasemehindade tugeva kasvuga peatuvad. See tõstatab paraku küsimuse, milline on nende suundumuste pöördumise mõju. Eelkõige võivad töötajate sissetulekute nõrk või negatiivne areng tuua kaasa kodumajapidamiste tagasimaksevõime vähenemise, samas kui eluasemehindade langus, eriti kui see toimub riikides, kus kodumajapidamiste võlatase on kõrge, ja korrapäratult, võib mõjutada pankade bilanssi, kuna laenutagatiste väärtus on väiksem.

Allikas: Eurostat, Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisene majandusprognoos ja Oxfordi rakendus COVID-19 vastaste meetmete jälgimiseks. Allikas: AMECO andmebaas ja Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisene majandusprognoos. Märkus: kuigi SKP ja sisenõudluse erinevus peaks määratluse kohaselt võrduma kaubandusbilansiga, ei ole andmed euroalasiseste aruandluserinevuste tõttu täielikult kooskõlas. COVID-19 tingitud šokk näib süvendavat olemasolevat tasakaalustamatust euroalas. Kuigi võlatase ei näi olevat tegur, mis COVIDi-järgset majanduslangust märkimisväärselt süvendas, oli enamikus riikides, keda COVID-19 pandeemia kõige rängemalt mõjutas ja kes pidid kehtestama tõkestamismeetmed, suhteliselt kõrge avaliku ja erasektori võlatase ( joonis 3 ). See tähendab, et suhteliselt tugeva majanduslanguse tõttu on võla suhe SKPsse tõusmas eelkõige riikides, kus võlatase oli juba suhteliselt kõrge. Mõnda pandeemia tõttu rängalt kannatanud netovõlgnikriiki iseloomustab ka turismitulude suhteliselt suur osakaal (nt Küpros, Kreeka, Portugal, Hispaania). Selliseid tulusid mõjutab COVIDi kriis eriti rängalt, avaldades mõju ka nende riikide maksebilansile. Kokkuvõttes näib COVIDi kriis tugevdavat euroalas majanduslike erinevuste ning sise- ja välisvõla puhul valitsevaid suundumusi. Võttes arvesse kogunõudluse tohutut vähenemist, peaks euroala kaubandusbilansi ülejäägi järkjärguline vähenemine prognooside kohaselt lõppema. Euroala kaubandusbilansi ülejääk on alates 2017. aastast vähenenud ning peaks prognooside kohaselt jääma 2020. ja 2021. aastal üldjoontes stabiilseks. SKP vähenemine 2020. aastal ja selle taastumine 2021. aastal peaks olema üldjoontes kooskõlas sisenõudluse arenguga. Samamoodi prognoositakse, et euroala impordi dünaamika on tihedalt kooskõlas ekspordi dünaamikaga. Seepärast ei tohiks kaubandusbilansi ülejääki euroala tasandil prognooside kohaselt enam väheneda, pidades silmas, et SKP lõhe 2020. aastal suureneb ja on prognooside kohaselt suurem kui pärast finantskriisi 2009. aastal. Samal ajal peaks alusinflatsioon jääma tagasihoidlikuks ( joonis 4 ).



Joonis 5. Euroala jooksevkonto muutumine: jaotus riikide lõikes Joonis 6. Euroala netolaenuvõtmine/-laenuandmine Allikas: Eurostat, maksebilansi statistika ja Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisene majandusprognoos. Märkus: EA19 jooksevkonto 2020. ja 2021. aasta andmed vastavad Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisprognoosi kohandatud andmetele, milles võetakse arvesse euroalasiseseid aruandluserinevusi eri riikide statistikaasutuste vahel (vt joonealune märkus 17). Allikas: AMECO andmebaas, Eurostat ja Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisene majandusprognoos. Märkus: EA19 kogumajanduse 2020. ja 2021. aasta andmed vastavad Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisprognoosi kohandatud andmetele. Varasemate aastate puhul vastavad EA19 kogumajanduse andmed Eurostati maksebilansi andmetes kajastatud netolaenuandmisele/-võtmisele. Kodumajapidamiste ja ettevõtete sektori 2020. ja 2021. aasta andmed arvutatakse EA19 riikide (välja arvatud Malta, kelle kohta andmed puuduvad) andmete summana. Joonis 7. Nominaalne tegelik vahetuskurss Allikas: EKP



Euroala jooksevkonto ülejääk suhtena SKPsse on alates 2017. aastast vähenenud ja prognooside kohaselt peaks see 2020. aastal veelgi vähenema. Võlakoormuse ulatusliku vähendamise tõttu suurenes euroala jooksevkonto kuni 2017. aastani ning sellest ajast alates on see vähenenud. 2019. aastal on euroala jooksevkonto saldo hinnanguliselt 2,3 % SKPst ( joonis 5 ). Kui aastatel 2017–2018 oli jooksevkonto ülejäägi vähenemine peamiselt tingitud kaubabilansi arengust, mis oli eelkõige seotud kaubanduspoliitika pingete ja energiakulude suurenemisega, siis 2019. aastal oli vähenemine tingitud peamiselt teenustebilansist. Sellest hoolimata oli euroala jooksevkonto ülejääk nominaalarvestuses 2019. aastal endiselt maailma suurim. Selle väärtus, isegi tsükliga kohandatult, oli pisut üle jooksevkonto normi, mis on kooskõlas majanduse põhinäitajatega (hinnanguliselt 2 % euroala SKPst) . Kui poliitikat ei muudeta, väheneb euroala jooksevkonto ülejääk Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisprognoosi kohaselt 2020. aastal 1,8 %ni SKPst ja suureneb 2021. aastal 1,9 %ni SKPst, langedes seega allapoole praegust hinnangulist jooksevkonto normi. Euroala jooksevkonto ülejäägi prognoositud vähenemine on osaliselt tingitud energiakulude vähenemisest. Ka euro märkimisväärne tugevnemine, mis algas 2020. aasta alguses ( joonis 7 ), tooks kaasa jooksevkonto edasise vähenemise. Euroala jooksevkonto ülejäägi geograafiline jaotus püsib stabiilne, samas kui eri majandusesektorite panus on oluliselt muutumas. Euroala jooksevkonto ülejääk kajastab peamiselt Saksamaa ja Madalmaade suurt ülejääki, mis on endiselt suur, kuid väheneb püsivalt. 2019. aastal oli nende riikide koguvälisbilanss 2,7 % euroala SKPst. Euroala jooksevkonto saldod peaks riigiti püsima küllaltki stabiilsed ka 2020. ja 2021. aastal ( joonis 5 ). Jooksevkonto andmete stabiilsus varjab siiski märkimisväärseid muutusi eri majandussektorite netolaenupositsioonides, kuna erasektori netolaenupositsiooni suurt suurenemist tasakaalustab peaaegu täielikult valitsemissektori netolaenupositsiooni halvenemine ( joonis 6 ). See suundumus, mida täheldati euroalas tervikuna, kehtib ka riikide puhul. Kodumajapidamiste sektori säästude suur kasv 2020. aastal on suures osas seotud liikumispiirangutega ja selliste teenuste tarbimise tagasihoidliku dünaamikaga, mille puhul füüsilise distantsi hoidmine on raskendatud, samuti tagavarasäästude suurendamisega suurema ebakindluse tingimustes. Ettevõtete netolaenupositsiooni järsk suurenemine on osaliselt seotud investeeringute vähenemisega ja osaliselt tagavarasäästude suurenemisega. Valitsemissektori tulude vähenemine ja eelarvemeetmed, mis on kehtestatud eesmärgiga leevendada COVID-19 pandeemia mõju sissetulekutele, on toonud kaasa valitsemissektori netolaenupositsiooni olulise halvenemise. Samasugust, kuigi vähem tuntavat suundumust on prognoositud 2021. aastaks. Edaspidi tuleb kasvavate makromajanduslike riskide piiramiseks tulemuslikult rakendada ELi toetusmeetmeid. ·Praegune kriis erineb täielikult 2008. aasta finantskriisist. Kui viimane tulenes peamiselt jätkusuutmatu tasakaalustamatuse (finantssektori ülemäärane finantsvõimendus, kinnisvaramullid, suur ja kasvav maksebilansi puudujääk ning valitsemissektori võla suurenemine majanduslikult headel aegadel) kõrvaldamisest, siis COVID-19 kriis on tingitud majandusšokkidest, mis tulenevad valitsuse kehtestatud piirangutest ja terviseprobleemide tõttu muutunud käitumismustritest. Need šokid leiavad aset olukorras, kus enamik välispositsioone on tänu hiljutistele soodsatele majandustingimustele jõudnud tasakaalu või ülejääki, finantssektori finantsvõimenduse vähendamine viimastel aastatel on loonud pangandussektoris tugeva kapitalipuhvri, erasektori finantsvõimenduse vähendamine on viinud erasektori võlakoorma tagasi tasemele, mis on tunduvalt madalam kui enne 2008. aasta finantskriisi täheldatud kõrgtase, ning valitsemissektori võla suhe SKPsse on enamikus euroala liikmesriikides hakanud langema. ·Edaspidi sõltuvad võla tagasimaksmise väljavaated peamiselt majanduse taastumise tagamisest ja majanduse põhialuste tugevdamisest, milleks on vaja toetavat poliitikat kogu 2021. aasta jooksul. Majanduse kestlik taastumine on esmatähtis valitsemissektori jaoks valitsemissektori tulude dünaamika seisukohast, samuti finantssektori ja finantssektorivälise ettevõtlussektori jaoks, mille tagasimaksevõime sõltub kasumlikkusest, ja kodumajapidamiste jaoks, mille hüpoteeklaenude jätkusuutlikkuse väljavaated sõltuvad tööhõive ja sissetuleku dünaamikast.

·Euroala ja ELi tasandil kättesaadavaks tehtud vahendite tulemuslik kasutamine koos vajalike reformide ja investeeringute tulemusliku rakendamisega aitaks edendada majanduse püsivat taastumist ja tugevdada vastupidavust. On esmatähtis, et ELi rahalised vahendid kasutataks ära täielikult ja kõige otstarbekamalt. See tugevdaks rahaliste vahendite majanduslikku mõju ja hoiaks ära ohu, et sellised suuremad kulutused lühikese aja jooksul suurendavad liigselt suletud sektoriga seotud tegevust ja välist tasakaalustamatust riikides, kus vahendite sissevool moodustab suure osa SKPst. ·Edaspidi on oluline, et kogu euroalal rakendatavaid toetavaid poliitikameetmeid, reforme ja investeeringuid kombineeritaks selliselt, et need aitaksid tulemuslikult vähendada makromajanduslikku tasakaalustamatust, eelkõige juhul, kui see on ülemäärane. 3. Tasakaalustamatus, riskid ja kohandamine: peamised suundumused liikmesriigiti Häiremehhanismi aruanne põhineb makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse tulemustabeli näitajate majanduslikul analüüsil, mille eesmärk on teha kindlaks esmapilgul edasist uurimist nõudvad võimalikud riskid ja haavatavused. Tulemustabel sisaldab 14 näitajat koos soovituslike künnisväärtustega järgmistes valdkondades: välispositsioonid, konkurentsivõime, era- ja valitsemissektori võlg, eluasemeturud, pangandussektor ja tööhõive. Selleks et tagada andmete stabiilsus ja riikidevaheline ühtlus, toetutakse tulemustabelis hea statistilise kvaliteediga tegelikele andmetele. Makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse määruse (määrus (EL) nr 1176/2011) kohaselt ei tõlgendata tulemustabeli väärtusi häiremehhanismi aruande hinnangutes mehaaniliselt, vaid majanduslikult, mis võimaldab põhjalikumalt mõista üldist majanduslikku konteksti ja võtta arvesse riigipõhiseid kaalutlusi . Lisaks tulemustabeli näitajatele on esitatud 28 täiendavat näitajat. Võrreldes varasemate häiremehhanismi aruannetega kasutatakse käesolevas aruandes rohkem prognoose ja sagedasti esitatavaid andmeid, et hinnata ka COVID-19 kriisi mõju suure ebakindluse tingimustes. Seda mõju ei saa kajastada häiremehhanismi aruande ametlikus tulemustabelis, kuna selles kajastatakse andmeid üksnes kuni 2019. aastani. Seepärast on makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse analüüsi raames kasutatud tulemustabeli näitajate ja muude asjakohaste näitajate 2020. ja 2021. aasta väärtuste hindamisel komisjoni prognoositud andmeid ja aastast lühemate perioodide andmetel põhinevaid nüüdisprognoose (täpsem teave tulemustabeli näitajate kaupa on esitatud tekstikastis 1). Kuigi selline hindamine näib praeguste suundumuste analüüsimiseks vajalik, tuleb meeles pidada, et selliste prognoosidega seondub märkimisväärne ebakindlus. Nagu varasematel aastatel, võetakse häiremehhanismi aruande kohasel hindamisel arvesse ka hindamisraamistikest saadud teavet ning olemasolevate põhjalike analüüside ja asjakohaste analüüside tulemusi. Komisjoni analüüsis järgitakse jätkuvalt analüüsi ja kasutatud andmete läbipaistvuse põhimõtet ning konservatiivset lähenemisviisi järelduste tegemisel, võttes arvesse andmete kvaliteediga seotud ebakindlust. Tulemustabeli andmed osutavad, et võlatasemega seotud tasakaalustamatuse hiljutine korrigeerimine peaks lõppema, samal ajal kui viimastel aastatel täheldatud ülekuumenemise oht peaks kriisi tõttu vaibuma. Häiremehhanismi aruande tulemustabelis aastate jooksul künnisväärtusi ületavate väärtuste analüüsimisel ilmnevad järgmised mustrid ( joonis 8 ). ·2013. aastal alanud majanduskasv aitas tänu soodsale nimetajaefektile langetada era- ja valitsemissektori võla suhet SKPsse. See kajastub selliste riikide arvu vähenemises kuni 2019. aastani, kelle võla suhe ületas künnisväärtust. Näib, et COVID-19 kriisi tõttu see suundumus lõppeb. ·Pärast 2000. aastate suure jooksevkonto puudujäägi korrigeerimist oli mõnes riigis viimasel kümnendil suur jooksevkonto ülejääk, mis viimastel aastatel vähenes. COVIDi kriis ei muuda eeldatavasti põhjalikult väliskohandust, kuna kriisi mõju maksebilansile on prognooside kohaselt piiratud. Samuti mõjutab see vaid vähesel määral nende riikide arvu, kelle jooksevkonto saldo ja rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon ületavad künnisväärtusi. ·Tööjõu ühikukulude ja eluasemehindade kiire kasv on viimastel aastatel toonud kaasa rohkem asjaomaste künnisväärtuste ületamisi. Kiire majanduskasvuga riikides avaldunud ülekuumenemissurve peaks COVID kriisi tõttu järk-järgult leevenema. See on kõige nähtavam eluasemehindade puhul, mille kasv peaks pidurduma, ja seepärast peaks künnisväärtuse ületamise juhtumeid olema vähem. Tööjõu ühikukulu kasv võib samuti aeglustuda, kuid alles pärast ajutist, kuid järsku tõusu 2020. aastal, mil enam kui poolte liikmesriikide puhul on oht, et künnisväärtus ületatakse. See kajastab tuntavalt väiksema tootlikkuse mehaanilist mõju, mis on tingitud järsult vähenenud aktiivsusest ja vähem mõjutatud tööhõivest. Nominaalse vahetuskursi suundumusi silmas pidades peaks reaalne tegelik vahetuskurss prognooside kohaselt oluliselt ületama künnisväärtusi. Allikas: Eurostati ja komisjoni talituste arvutused (vt ka tekstikast 1). Märkus: selliste riikide arv, kellel tulemustabeli näitajad ületavad künnisväärtuse, põhineb tulemustabeli sellel versioonil, mis avaldati koos vastava aasta häiremehhanismi aruandega. Andmete hilisem võimalik muutmine võib tähendada, et künnisväärtusi ületavate väärtuste arv, mis on välja arvutatud tulemustabeli näitajate viimaseid andmeid kasutades, võib erineda ülaltoodud joonisel esitatust arvust. Tulemustabeli 2020. ja 2021. aasta näitajate prognooside puhul kasutatud lähenemisviisid on esitatud tekstikastis 1. Prognoosid on koostatud ainult 2020. aasta kohta järgmiste näitajate puhul: erasektori krediidivoog, erasektori võlg, finantssektori kohustused, pikaajaline töötus, noorte töötus. Tekstikast 1. Tulemustabeli põhinäitajate nüüdisprognoos Tulemustabeli tulevikku suunatud elementide täiendamiseks tugineb häiremehhanismi aruande analüüs võimaluse korral ka 2020. ja 2021. aasta prognoosidele ning jooksva aasta nüüdisprognoosidele. Kui vähegi võimalik, kasutatakse komisjoni 2020. aasta sügisprognoosil põhinevaid arvandmeid. Vastasel juhul kajastavad arvandmed asendusnäitajatel põhinevaid nüüdisprognoose, mille komisjoni talitused on koostanud spetsiaalselt käesoleva häiremehhanismi aruande jaoks. Alljärgnevas tabelis on kokkuvõtlikult esitatud tulemustabeli põhinäitajate prognooside ja nüüdisprognooside puhul kasutatud eeldused. SKP arvnäitajad, mida on mõnedes suhtarvudes kasutatud nimetajana, tulenevad komisjoni sügisprognoosist. Mitmeaastaste muutuste korral (näiteks ekspordi turuosa muutus viie aasta jooksul) põhineb prognoosidel ainult 2020. ja 2021. aasta komponent, samas kui 2019. või varasemate aastatega seotud komponentide puhul kasutatakse makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse tulemustabeli aluseks olevaid Eurostati andmeid. Tabel. Makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse tulemustabeli põhinäitajate puhul kasutatavad lähenemisviisid prognoosidele ja nüüdisprognoosidele Näitaja Lähenemisviis Andmeallikad Jooksevkonto saldo, % SKPst (3 aasta keskmine) Komisjoni sügisprognoosis esitatud jooksevkonto saldo väärtused (maksebilansi kontseptsioon) AMECO andmebaas Rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon (% SKPst) Komisjoni sügisprognoosis kogumajanduse netolaenuandmise/-võtmise kohta on esitatud rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni muutus, mis kajastab tehinguid; muid mõjusid (nt väärtuse hindamise muutused) võetakse arvesse kuni 2020. aasta 2. kvartalini ja eeldatakse, et need jäävad pärast seda nulli. AMECO andmebaas, Eurostat Reaalne tegelik vahetuskurss – 42 kaubanduspartnerit, THHI deflaator (kolme aasta muutus protsentides) Komisjoni sügisprognoosis esitatud väärtused AMECO andmebaas Ekspordi turuosa – % maailma ekspordist (viie aasta muutus protsentides) Arvud põhinevad i) komisjoni prognoosil kaupade ja -teenuste nominaalse ekspordi kohta ELi liikmesriikides (rahvamajanduse arvepidamise mõiste) ja ii) komisjoni prognoosil ekspordi mahu kohta ülejäänud maailmas, mille komisjon on teisendatud USA impordi deflaatori ja euro/USA dollari vahetuskursi prognooside alusel nominaaltasemele. AMECO andmebaas Nominaalse tööjõu ühikukulu indeks, 2010=100 (kolme aasta muutus protsentides) Komisjoni sügisprognoosis esitatud väärtused AMECO andmebaas Eluasemehinna indeks (2015=100), deflateeritud (ühe aasta muutus protsentides) Mudelipõhised prognoosid, mis on arvutatud eluaseme väärtuse hindamise mudeli alusel, mida jagatakse liikmesriikidega majanduspoliitika komitee Lissaboni metoodika töörühma raames. Prognoosid kajastavad majanduslike põhinäitajate (elanikkond, kasutada oleva tulu prognoos, eluasemete arv, pikaajaline intressimäär ja eralõpptarbimiskulutuste hinnadeflaator) põhjal eeldatavaid eluaseme reaalhinna protsentuaalseid muutusi, samuti veaparandust, mis võtab kokku hindade kohandumise põhinäitajatega pikaajalise seose suunas. Eurostat, komisjoni talitused Erasektori konsolideeritud krediidivoog (% SKPst) 2020. aasta näitaja kajastab tuletatud krediidivooge 2020. aasta esimesest kvartalist kolmanda kvartalini, kasutades EKP sektoripõhiste kvartaliaruannete (QSA) konsolideeritud andmeid 2020. aasta esimese ja teise kvartali kohta, millele on alates 2020. aasta kolmandast kvartalist lisatud mõne krediidivookomponendi asendusnäitajad. Viimase puhul kasutatakse EKP bilansikirjete (BSI) kohaseid rahaloomeasutuste laenuvooge erasektorisse, et prognoosida pangalaenukomponente 2020. aasta kolmanda kvartali puhul, ja EKP väärtpaberite emiteerimise statistika (SEC) kohast võlaväärtpaberite emiteerimist nominaalväärtuses, et prognoosida võlakirjade emiteerimise näitajat 2020. aasta kolmanda kvartali puhul. EKP (QSA, BSI, SEC) Erasektori konsolideeritud võlg (% SKPst) 2020. aasta näitaja kajastab tuletatud erasektori võlga 2020. aasta kolmanda kvartali lõpu seisuga. Kasutatakse EKP sektoripõhiste kvartaliaruannete konsolideeritud andmeid 2020. aasta teise kvartali kohta. See arvnäitaja on võetud aluseks 2020. aasta kolmanda kvartali andmete prognoosimisel, kasutades pangalaenude andmeid (EKP bilansikirjete alusel) ja võlakirjakohustuste andmeid (EKP väärtpaberite emiteerimise statistika alusel). EKP (QSA, BSI, SEC) Valitsemissektori koguvõlg (% SKPst) Komisjoni sügisprognoosis esitatud väärtused AMECO andmebaas Töötuse määr (kolme aasta keskmine) Komisjoni sügisprognoosis esitatud väärtused AMECO andmebaas Finantssektori kohustused kokku, konsolideerimata (ühe aasta muutus protsentides) 2020. aasta näitaja kajastab EKP rahaloomeasutuste kohustuste kasvu kuni 2020. aasta septembrini. EKP (BSI) Tööjõus osalemise määr – % kogu elanikkonnast vanuses 15–64 (kolme aasta muutus protsendipunktides) 2020. ja 2021. aasta muutuste määr põhineb komisjoni sügisprognoosil kogu tööjõu (kõik vanuserühmad) muutuse kohta, millest on lahutatud komisjoni sügisprognoos elanikkonna (15–64aastased) muutuse kohta. AMECO andmebaas Pikaajalise töötuse määr – % tööealisest elanikkonnast vanuses 15–74 (kolme aasta muutus protsendipunktides) 2020. aasta nüüdisprognoos põhineb uusimatel andmetel (2020. aasta esimene ja teine kvartal, eeldades, et ülejäänud aastal püsib määr konstantsena). Eurostati tööjõu-uuring Noorte töötuse määr – % tööealisest elanikkonnast vanuses 15–24 (kolme aasta muutus protsendipunktides) 2020. aasta nüüdisprognoos põhineb uusimatel andmetel (2020. aasta jaanuarist septembrini, eeldades, et ülejäänud aastal püsib määr konstantsena). Eurostati tööjõu-uuring

3.1 Välissektor ja konkurentsivõime Jooksevkonto oli 2019. aastal üldiselt suhteliselt stabiilne. Pärast üldist jooksevkonto positsioonide nõrgenemise suundumust 2018. aastal, mis oli tingitud maailma ekspordinõudluse vähenemisest ja naftahindade tõusust, ei järginud jooksevkonto muutused aastatel 2018–2019 selget mustrit ja jäid suhteliselt tagasihoidlikuks ( joonis 10 ). 2019. aastal täheldati jooksevkonto märkimisväärset paranemist Bulgaarias, Taanis ja Leedus, samal ajal kui Küprose jooksevkonto puudujääk suurenes veelgi. Mõnes riigis suur ülejääk vähenes, sealhulgas Saksamaal ja Madalmaades. ·Kahes liikmesriigis ületas jooksevkonto puudujääk 2019. aastal makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse tulemustabeli madalamat künnisväärtust. Küprose suur puudujääk suurenes 2019. aastal veelgi ja seega jäi kolme aasta keskmine näitaja alla makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse künnisväärtuse ning vastava jooksevkonto normi ja taseme, mis on vajalik rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni viimiseks usaldusväärsele tasemele järgmise 10 aasta jooksul. Rumeenia jooksevkonto kolme aasta keskmine näitaja 2019. aastal pärast mõningast edasist halvenemist makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse künnisväärtuse lähedal ning selline tulemus on ka tuntavalt halvem kui vastav norm. ·2019. aastal ületas jooksevkonto puudujääk riigipõhiseid võrdlusaluseid enamikus liikmesriikides, välja arvatud mõned märkimisväärsed erandid ( joonis 9 ). Tsükliliselt kohandatud jooksevkonto oli enamasti nominaalse positsiooni lähedal või ületas seda, kajastades jahtuva majandustsükli negatiivset mõju. Küprose ja Rumeenia jooksevkonto saldo on allpool jooksevkonto normi, mida saaks põhjendada põhinäitajatega. Küprose, Kreeka ja Portugali puudujääk jääb allapoole taset, mida on vaja, et tagada rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni lähenemine usaldusväärsele tasemele. ·Kolmes ELi riigis on jätkuvalt jooksevkonto ülejääk, mis ületas makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse tulemustabeli ülemist künnisväärtust ja riigipõhist võrdlusalust. Nii on see olnud Taani, Saksamaa ja Madalmaade puhul peaaegu kümme aastat. Kui Taani suurendas oma ülejääki 2019. aastal, siis Saksamaa ja Madalmaade jooksevkonto ülejääk on jätkuvalt järk-järgult vähenenud. Madalmaades mõjutab jooksevkonto saldot ka hargmaiste ettevõtete tegevus, mis mõjutab nii kaubandus- kui ka tulubilanssi. Prognoosid osutavad jooksevkonto näitajate teatavale stabiilsusele ka 2020. ja 2021. aastal, kuid oluliste muutustega selles osas, mis puudutab erinevate majandussektorite panust välispositsiooni. COVID-19 kriis toob kaasa ekspordi ja impordi olulise vähenemise enam-vähem samas ulatuses. Kuigi ELi riikide netolaenuandmise kogupositsioon ei muutu palju, on märkimisväärseid muutusi seoses eri majandussektorite netolaenuandmispositsiooniga. 2020. aastal halvenesid valitsemissektori eelarvepositsioonid märkimisväärselt toetusmeetmete tõttu, mida riigid võtsid järsu majanduslanguse leevendamiseks ning mis tasakaalustavad kodumajapidamiste ja ettevõtete suurema netosäästu mõju ( joonis 11 ). ·Prognooside kohaselt halvenevad mõne sellise netovõlgnikriigi jooksevkonto näitajad, kes sõltub suurel määral turismiteenuste ekspordist. See kehtib eelkõige Horvaatia, Küprose, Kreeka ja Malta kohta. ·Suur ülejääk väheneb 2020. aastal, kusjuures Saksamaal ja Madalmaades väheneb ülejääk 2020. ja 2021. aastal kokku märkimisväärselt. Allikas: Eurostat ja komisjoni talituste arvutused. Märkus: riigid on järjestatud 2019. aasta jooksevkonto saldo alusel. Tsükliliselt kohandatud jooksevkonto saldod: vt joonealune märkus 23. Jooksevkonto normid: vt joonealune märkus 22. Rahvusvahelist netoinvesteerimispositsiooni (NIIP) stabiliseeriv jooksevkonto võrdlusalus on määratletud kui jooksevkonto näitaja, mis on vajalik rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni stabiliseerimiseks praegusel tasemel järgmise kümne aasta jooksul, või kui praegune rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon jääb alla riigipõhise usaldusväärse taseme, siis jooksevkonto näitaja, mis on vajalik rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni viimiseks usaldusväärsele tasemele järgmise kümne aasta jooksul. Allikas: Eurostat, Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisene majandusprognoos ja komisjoni talituste arvutused. Märkus: riigid on esitatud kasvavas järjekorras vastavalt jooksevkonto saldole 2019. aastal. Allikas: AMECO andmebaas ja Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisene majandusprognoos

Märkus: osa ettevõtlussektori netolaenuandmise muutusest Iirimaal jääb eespool esitatud jooniselt välja. Rahvusvahelised netoinvesteerimispositsioonid on enamikus liikmesriikides jätkuvalt paranenud, kuid väliskohustuste maht on endiselt suur ja kriisi tõttu võib võlakoormus veelgi suureneda. Rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon paranes 2019. aastal enamikus ELi riikides, mis tulenes rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni stabiliseerivaid künnisväärtusi ületavatest jooksevkonto tulemustest, SKP nominaalkasvust ja mõnel juhul suurest positiivsest väärtuse hindamise mõjust. Samas on rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon paljudes ELi riikides endiselt suuresti negatiivne. 2019. aastal ületas rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon tulemustabeli künnisväärtust (-35 % SKPst) 11 liikmesriigis, mis on üks vähem kui 2018. aastal. Nendes riikides on väärtused allpool taset, mida saaks põhjendada põhinäitajatega (rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni normid), ja enamikul juhtudel ka allpool vastavaid usaldusväärseid künnisväärtusi ( joonis 12 ). Kriisi tõttu peatub negatiivsemate rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni ja SKP suhtarvude paranemine. ·Mõnes euroala riigis, nagu Küpros, Kreeka, Iirimaa ja Portugal, on rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon jätkuvalt väga negatiivne (allpool taset –100 % SKPst). Nendes neljas riigis on rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon tunduvalt allpool rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni norme ja usaldusväärseid künnisväärtusi. Iirimaal ja Küprosel kajastab rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni tase suurel määral hargmaiste ettevõtete piiriüleseid finantssuhteid ja eriotstarbeliste üksuste suurt tähtsust. Nende nelja riigi ja Hispaania rahvusvahelises netoinvesteerimispositsioonis on suur osakaal võlakohustustel, nagu osutab väga negatiivne rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon, mis ei hõlma makseviivituse riskita instrumente (NENDI). Kreekas moodustab rahvusvahelisest netoinvesteerimispositsioonist valdava osa suur valitsemissektori välisvõlg, mis on sageli väga soodsate tingimustega. 2020. aastal peaks prognoositaval SKP järsul langusel olema mõningane negatiivne mõju nende riikide rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni suhtele SKPsse, mis prognooside kohaselt peaks paljudel juhtudel halvenema. ·Riikides, kus negatiivne rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon ületab mõõdukamalt tulemustabeli künnisväärtust, on netoinvesteerimispositsioon alla taseme, mida võib eeldada riigipõhiste majanduse põhinäitajate alusel, kuid mõnikord usaldusväärse künnisväärtuse lähedal või sellest parem. Need riigid, nimelt Horvaatia, Ungari, Läti, Poola, Rumeenia ja Slovakkia ning teised Kesk- ja Ida-Euroopa ning Balti riigid, on tavaliselt suured välismaiste otseinvesteeringute netosaajad, mistõttu on nende NENDI näitajad soodsamad. 2020. aastaks prognoositavad muutused nendes riikides on enamasti väiksed kuni mõõdukad. ·Suurem osa suurtest positiivsetest rahvusvahelistest netoinvesteerimispositsioonidest kasvas 2019. aastal jätkuvalt. Saksamaa, Taani ja Madalmaade positiivsed rahvusvahelised netoinvesteerimispositsioonid ületavad 70 % SKPst ning nende kasvu 2019. aastal toetas ka oluline positiivne väärtuse hindamise mõju. Belgia, Malta ja Luksemburgi rahvusvahelised netoinvesteerimispositsioonid ületasid 50 % SKPst. Kõigil nendel juhtudel on rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon märkimisväärselt üle vastavate normide, st üle taseme, mida saaks põhjendada või eeldada riigi majanduse põhinäitajate alusel. COVID-19 kriisi puhkedes tekkisid mõnes euroalavälises riigis välislaenamisega seotud pinged. COVID-19 kriisi alguses leidis enamikus areneva turumajandusega riikides, kus kehtib ujuv vahetuskurss, aset kapitali väljavool ja valuuta nõrgenemine. Turud eeldasid, et rahandusasutused teevad kompromisse nende riikide majanduse toetamise ja valuutade stabiliseerimise vahel. Mõningad pinged ilmnesid ka selliste euroalaväliste liikmesriikide valuutade puhul, kes on võtnud kasutusele paindliku vahetuskursi süsteemi. Valuuta nõrgenemine leidis aset eelkõige märtsis ja aprillis, eelkõige Ungaris, kuid surve vähenes ja valuutad stabiliseerusid mais ning mõnel juhul tugevnesid järgnevatel kuudel. Kuigi pinged finantsturgudel ja seega ka välisrahastamise riskid näivad pärast seda olevat vähenenud, võivad mõned euroalavälised liikmesriigid jääda haavatavaks, kui suureneb riskikartlikkus ülemaailmsetel finantsturgudel või taaskord suureneb kapitalivoogude volatiilsus. Selles võib olla oluline roll paljudel tingimustel, sealhulgas välisvaluutareservide kättesaadavusel ja välisrahastamise vajaduse väljavaadetel, kaasa arvatud valitsuse puhul. Allikas: Eurostati ja komisjoni talituste arvutused (vt ka tekstikast 1). Märkus: riigid on esitatud kahanevas järjekorras vastavalt rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni (NIIP) ja SKP suhtele 2019. aastal. NENDI on rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon, mis ei hõlma makseviivituse riskita instrumente. Rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni normi ja rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni usaldusväärse künnisväärtuse mõistete selgitusi vt joonealusest märkusest 25. Iirimaa, Luksemburgi ja Malta puhul jääb NENDI skaalast välja. Tööjõu ühikukulu kasvas 2019. aastal jätkuvalt hoogsalt mitmes ELi riigis, kuid COVID-19 kriisi tõttu need suundumused nõrgenevad. Tulemustabeli kohaselt ületas tööjõu ühikukulu kasvu näitaja 2019. aastal künnisväärtust kaheksas riigis, mis on sama palju kui eelmisel aastal. Need riigid on Bulgaaria, Tšehhi, Eesti, Läti, Leedu, Luksemburg, Rumeenia ja Slovakkia. Luksemburg välja arvatud, ületasid kõik need riigid künnise juba 2018. aastal. Kiire majanduskasvu, pingelise tööturu ja oskuste nappuse tingimustes on tööjõu ühikukulu kasv alates 2013. aastast kiirenenud Balti riikides ning mitmes Kesk- ja Ida-Euroopa riigis. COVID-19 puhangule järgnevaid suundumusi peaks prognooside kohaselt iseloomustama tööjõu ühikukulude ühekordne suurenemine 2020. aastal, millele järgneb mõõdukam dünaamika. COVID-19 kriisi tõttu peaks tööjõu ühikukulu kasv kogu ELis 2020. aastal märkimisväärselt kiirenema, kuna tootlikkus väheneb peaaegu kõikjal. Prognooside kohaselt peaks see suundumus 2021. aastal osaliselt pöörduma, kuna prognoositud majanduse elavnemise tingimustes tootlikkus taastuks ja sellega kaasneks palgakasvu aeglustumise kontekstis tööjõu ühikukulu märkimisväärne vähenemine või stagneerumine ( joonis 13 , ülemised joonised). ·Palgakasv oli 2019. aastal paljudes riikides jätkuvalt suurim tööjõu ühikukulu kasvu soodustav tegur, kuid kriis on nüüd kaasa toonud palgakasvu märkimisväärse aeglustumise. Kriis teeb lõpu kuni 2019. aastani täheldatud ülekuumenemissurvele. Prognooside kohaselt kasvavad palgad ja hüvitised enamikus ELi riikides 2020. ja 2021. aastal tagasihoidlikumalt. 2020. aastal kajastab see peamiselt lühendatud tööaja mõju, suuremalt jaolt ajutiste lühendatud tööaja kavade kontekstis. Selliste kavade kohaselt säilitavad töötajad töö, kuid nende tööaeg ja palk on väiksem. ·Tööviljakuse kasv jäi 2019. aastal piiratuks ja 2020. aastal pärsib kriis tööviljakust veelgi. Mõõdetuna toodanguna töötaja kohta väheneb tootlikkus prognooside kohaselt 2020. aastal järsult peaaegu kõigis ELi riikides. 2020. aasta majanduslangusega kaasnes tööjõusisendi vähenemine. See tulenes aga peamiselt lühendatud tööajast, samas kui töötajate arv muutus vähe. Mõõdetuna toodanguna töötunni kohta näib tootlikkuse vähenemine seega mõõdukam ( joonis 13 , neljas joonis). Kogu ELis täheldatud märkimisväärset ja ulatuslikku tööjõuvaru hoidmist on palju soodustanud valitsuste toetatud lühendatud tööaja kavade laialdane kasutamine . Majanduse taastudes prognoositakse 2021. aastaks tootlikkuse kasvu. Siiski prognoositakse, et tootlikkus jääb enamikul juhtudel ligikaudu kriisieelsele tasemele või sellest allapoole. Joonis 13. Tööjõu ühikukulu kasv viimastel aastatel, hüvitised ja tootlikkus Allikas: AMECO andmebaas; 2020. ja 2021. aasta andmed pärinevad Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisesest majandusprognoosist. Andmed kajastavad töötajate ja tööle palgatud isikute arvu.

Märkus: kõigil joonistel on riigid esitatud 2019. aasta vastavate muutujate kasvavas järjestuses. Euroala perspektiivist prognoositakse, et tööjõu ühikukulu suundumused toetavad tasakaalustamist varasemast pisut vähem. 2019. aastal oli tööjõu ühikukulu kasv mitmes netovõlausaldajariigis, sealhulgas Saksamaal, Luksemburgis ja Madalmaades, pisut kiirem kui mõnes netovõlgnikriigis, sealhulgas Küprosel, Kreekas, Iirimaal, Hispaanias ja Portugalis. Prognooside kohaselt kasvab tööjõu ühikukulu aastatel 2020 ja 2021 mõlemas riikide rühmas siiski peaaegu sama kiiresti ega aita seega kaasa välispositsioonide edasisele tasakaalustamisele ( joonis 14 ). Samal ajal on mitmed netovõlgnikriigid olnud nende riikide hulgas, keda COVID-19 kriis on rohkem mõjutanud (vt ka punkt 2), ning seega on majandustegevus seal aeglustunud rohkem, mistõttu võib kulu- ja palgasurve nendes riikides olla edaspidi tagasihoidlikum. Allikas: AMECO andmebaas, 2020. ja 2021. aasta andmed pärinevad Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisesest majandusprognoosist. Märkused: riigid, mille rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon (NIIP) on suurem kui + 35 % SKPst, on Saksamaa, Luksemburg, Madalmaad, Belgia ja Malta. Riigid, mille rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon jääb vahemikku 35 kuni –35 % SKPst, on Soome, Eesti, Itaalia, Läti, Prantsusmaa, Sloveenia ja Austria. Ülejäänud riigid kuuluvad selliste riikide rühma, mille rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon on väiksem kui –35 % SKPst. Riikide jaotus põhineb aastate 2017–2019 rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni keskmistel väärtustel. Netovõlausaldajariikide jooksevkonto oli samal perioodil keskmiselt ülejäägis. Arvud kajastavad kolme riikide rühma SKPga kaalutud keskmist. Reaalsete tegelike vahetuskursside (REER) dünaamikat mõjutab üha enam nominaalsete vahetuskursside volatiilsus. Võttes arvesse euro tugevnemist, tugevnes aastatel 2016–2018 reaalne tegelik vahetuskurss enamikus liikmesriikides ( joonis 15 ). Konkurentsivõime vähenemine oli kõige ilmsem tööjõu ühikukulude seisukohast mõõtmisel. Tänu euro ajutisele nõrgenemisele konkurentsivõime 2019. aastal siiski paranes. Neid 2019. aasta suundumusi silmas pidades ületas THHI-l põhineva reaalse tegeliku vahetuskursi tugevnemise tõttu künnisväärtusi ainult Eesti, võrreldes kuue riigiga 2018. aastal, mis kajastab ka tagasihoidlikku inflatsioonidünaamikat. Euro tugevnemine 2020. aastal toob eeldatavasti kaasa kõigi euroala riikide ülemaailmse konkurentsivõime vähenemise, samas kui mõne euroalavälise riigi valuuta on nõrgenenud. ·Kui 2019. aastal toimus enamikus riikides valuuta nominaalne nõrgenemine, siis 2020. aastal täheldati valuutasuundumustes riigiti suuremaid erinevusi. Enamikus ELi riikides leidis 2019. aastal aset valuuta nominaalne nõrgenemine, mis oli veelgi tuntavam mõnes euroalavälises liikmesriigis, eelkõige Ungaris, Rumeenias ja Rootsis. 2020. aastal hakkas euro pärast COVID-19 puhangut uuesti tugevnema. Euroalaväliste liikmesriikide valuutad kas üldjoontes järginud eurot või märkimisväärselt tugevnenud (Rootsi) või oluliselt nõrgenenud, eriti Ungaris ning vähemal määral Tšehhis ja Poolas. ·Tööjõu ühikukulul põhinev reaalne tegelik vahetuskurss tugevnes 2019. aastal enamikus liikmesriikides, kuid oluliselt vähem kui varasematel aastatel, ning kriis pärsib tugevnemissuundumusi veelgi. Eelkõige oli mitmes Kesk- ja Ida-Euroopa riigis 2019. aastal valuuta reaalne tugevnemine hoogsam. Nende hulka kuuluvad mõned euroala riigid, eelkõige Balti riigid ja Slovakkia, ning euroalavälised riigid, eelkõige Bulgaaria, Tšehhi ja Rumeenia. Netovõlausaldajariikide puhul tugevnes reaalne tegelik vahetuskurss märkimisväärselt üksnes Saksamaal ja Maltal. Pärast prognoositavat reaalse vahetuskursi tugevnemist 2020. aastal enamikus riikides, mis kajastab tööjõu ühikukulu ajutist suurenemist, peaks prognoositav tööjõu ühikukulu tagasihoidlik kasv 2021. aastal tooma kaasa ka reaalse vahetuskursi piiratud tugevnemise enamikus ELi riikides. ·Kasumimarginaali vähenemist täheldatakse endiselt enamikus liikmesriikides. Viimastel aastatel on täheldatud, et tööjõu ühikukulul põhineva reaalse tegeliku vahetuskursi dünaamika ületab SKP-l põhineva reaalse tegeliku vahetuskursi dünaamikat. See jätkus kuni 2019. aastani, kuigi aeglasemas tempos, mis osutab kasumimarginaalide edasisele vähenemisele . See suundumus jätkus 2020. aastal, kõige tuntavamalt mõnes Kesk- ja Ida-Euroopa riigis, Belgias, Kreekas, Maltal ja Hispaanias. ·Ka reaalse tegeliku vahetuskursi näitajad osutavad, et kulupõhise konkurentsivõime areng võib toetada tasakaalustamist edaspidi vähem kui varasematel aastatel. Aastateks 2020 ja 2021 prognoositakse, et suurte netovõlgnikriikide või COVID-19 majanduslangusest rohkem mõjutatud riikide, näiteks Horvaatia, Prantsusmaa, Itaalia, Portugali ja Hispaania konkurentsivõime Saksamaa ja Madalmaade suhtes kasvab üksnes piiratult või üldse mitte. ·Reaalse tegeliku vahetuskursi indeksite tase näib olevat võrdlusalustest kõrgem peamiselt liikmesriikides, kus on pikka aega olnud tugev suhtelise hinnadünaamika suundumus. See kehtib eelkõige Kesk- ja Ida-Euroopa riikide kohta. Allikas: AMECO andmebaas, 2020. ja 2021. aasta andmed pärinevad Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisesest majandusprognoosist. Märkus: riigid on esitatud kasvavas järjekorras vastavalt tööjõu ühikukulu deflaatoril põhineva reaalse tegeliku vahetuskursi (REER) keskmisele aastasele muutusele aastatel 2017–2019. Reaalne tegelik vahetuskurss ja nominaalne tegelik vahetuskurss (NEER) arvutatakse 37 kaubanduspartneri suhtes. SKP-l põhinevat reaalse tegeliku vahetuskursi indeksi taset väljendatakse protsentides erinevusena võrdlusalusest, mis kajastab reaalset tegelikku vahetuskurssi, mis on kooskõlas majanduse põhinäitajatega. Joonisel on kujutatud reaalse tegeliku vahetuskursi lõhe reaalse tegeliku vahetuskursi võrdlusaluse suhtes: positiivsed indeksiväärtused tähendavad ülehindamist ja negatiivsed indeksiväärtused alahindamist.

Ekspordi turuosa kasv aeglustus 2019. aastal ja peaks enamikus liikmesriikides edaspidi veelgi langema. 2019. aastal ei olnud ühegi liikmesriigi ekspordi turuosa vähenemine allpool tulemustabeli künnisväärtust (põhineb turuosa kumulatiivsel muutusel viie aasta jooksul). COVIDi puhangu tõttu muutub kaubanduskeskkond oluliselt, mis mõjutab ekspordi turuosasid. ·Prognooside kohaselt väheneb ekspordi turuosa 2020. aastal ligikaudu pooltes ELi liikmesriikides. Kriisi tõttu väheneb ELi-sisene kaubandus võrreldes ELi-välise kaubandusega märksa olulisemalt. Selle põhjuseks on asjaolu, et COVIDi kriis on seni mõjutanud ELi võrreldes teiste maailma piirkondadega tugevamalt. Kuna ELi riigid kauplevad peamiselt omavahel, on nende peamised eksporditurud võrreldes teiste maailma piirkondade turgudega kahanenud, mis tähendab ka turuosa vähenemist enamikus ELi riikides. ·Ekspordi turuosa väheneb kõige tuntavamalt riikides, kes ekspordivad ulatuslikult teenuseid, eelkõige turismi valdkonnas. Kaubandus väheneb eelkõige teenuste puhul, peamiselt turismi valdkonnas, mida mõjutavad tugevalt välisreisipiirangud ja tarbijate muutunud käitumine. Prognooside kohaselt väheneb ekspordi turuosa 2020. aastal kõige rohkem Horvaatias, Küprosel, Kreekas, Prantsusmaal, Itaalias, Portugalis ja Hispaanias – kõiki neid riike iseloomustab suur sõltuvus surve alla sattunud turismisektorist. Seevastu Saksamaa ja Madalmaade ekspordi turuosa prognooside kohaselt suureneb. 3.2 Erasektori võlg ja eluasemeturud Erasektori võla suhe SKPsse langes tänu soodsatele majandussuundumustele kuni 2019. aastani enamikus liikmesriikides, kuid mõnes riigis on võlatase endiselt kõrge. Üksteistkümnes liikmesriigis ületas erasektori koguvõlg 2019. aastal tulemustabeli künnisväärtust, samas kui 2018. aastal oli selliseid riike kaksteist. Küprosel, Taanis, Iirimaal, Luksemburgis, Madalmaades ja Rootsis on erasektori võla suhe SKPsse üle 200 %, mis kajastab ka hargmaiste ettevõtete ja eriotstarbeliste üksuste suurt tähtsust mitmes nimetatud riigis. Belgias, Soomes, Prantsusmaal ja Portugalis on võla suhe madalam, kuid ületab ikkagi künnisväärtust. Võlg on riigiti väga erinev ja see on põhjendatav riigipõhiste struktuursete teguritega. Mõnes ELi riigis näib võlatase siiski olevat kõrge ka võrreldes võrdlusalustega, mis võtavad arvesse neid riigipõhiseid majanduse põhinäitajaid. Samuti näib mõnes riigis näib võlatase olevat kõrge usaldusväärsete künnisväärtuste suhtes. ·Erasektori võlakoormuse vähenemine jätkus 2019. aastal ning enamikus ELi riikides oli erasektori võla suhe SKPsse madalam. Võla suhe SKPsse vähenes aastatel 2018–2019 peamiselt tänu nominaalse SKP kasvule („passiivne võlakoormuse vähendamine“), kuna viimastel aastatel on üha suuremas arvus riikides laenuvõtmine hoogustunud. ·Viimastel aastatel on laenuvõtmine üha hoogustunud, eriti kodumajapidamiste sektoris. Hoolimata peamiselt positiivsetest netokrediidivoogudest langes finantssektoriväliste ettevõtete võla suhe SKPsse aastatel 2018–2019 kõigis ELi riikides, välja arvatud Taanis, Soomes, Prantsusmaal, Saksamaal, Luksemburgis ja Rootsis. Kodumajapidamiste puhul täheldati võla suhte alanemist ainult ligikaudu pooltes liikmesriikides. Viimastel aastatel on põhivõla dünaamika (tehingud, mis mõjutavad laenu- ja lunastamata võlaväärtpaberite jääki) olnud kodumajapidamiste puhul suhteliselt tugev (vt häiremehhanismi aruanne 2020). Sama suundumust täheldati ka aastatel 2018–2019. ·Finantssektoriväliste ettevõtete võlg ületas 2019. aastal jätkuvalt võrdlusalust mitmes riigis. Belgias, Küprosel, Taanis, Prantsusmaal, Iirimaal, Luksemburgis, Madalmaades, Maltal, Portugalis, Hispaanias ja Rootsis on finantssektoriväliste ettevõtete võlg olnud üle taseme, mida saaks põhjendada nii majanduse põhinäitajate kui ka usaldusväärsete künnisväärtustega. Prognooside kohaselt püsib finantssektoriväliste ettevõtete võlg Austrias, Horvaatias, Kreekas ja Itaalias 2020. aastal usaldusväärsete künnisväärtuste lähedal ning Soomes jätkuvalt ületab neid ( joonis 16 ). Mitmes riigis, eelkõige Belgias, Küprosel, Iirimaal, Luksemburgis ja Madalmaades, mõjutab finantssektoriväliste ettevõtete võlga märkimisväärselt piiriülene ettevõttesisene võlg ja eriotstarbeliste üksuste võlg. ·Kodumajapidamiste võlg ületas 2019. aastal jätkuvalt võrdlusalust mitmes riigis. Taanis, Soomes, Prantsusmaal, Kreekas, Madalmaades, Portugalis, Hispaanias ja Rootsis ületab võlatase nii põhinäitajatel põhinevat võrdlusalust kui ka usaldusväärseid künnisväärtusi ( joonis 21 ). Kodumajapidamiste võlg ületab usaldusväärseid künnisväärtusi Belgias ja Küprosel ning on nende lähedal Austrias, Saksamaal ja Itaalias. Arvutatuna osakaaluna kodumajapidamiste kasutada olevast kogutulust on kodumajapidamiste võla suhe mõnes riigis oluliselt kõrgem. Nii on see Iirimaa, Luksemburgi ja Malta puhul. 2020. aastal näib erasektori võla suhe suurenevat enamikus liikmesriikides, eelkõige finantssektoriväliste ettevõtete puhul. Finantssektoriväliste ettevõtete ja kodumajapidamiste hinnanguline võla suhe SKPsse (tuginedes kuuandmetest saadud teabele põhivõla kohta) osutab märkimisväärsele tõusule enamikus ELi riikides. Selline võla suhte tõus tuleneb suures osas mehhaaniliselt sellest, et SKP näitaja suhtarvu nimetajas väheneb. Kuid eelkõige finantssektoriväliste ettevõtete puhul on oma osa ka põhivõla dünaamikal. Netokrediidivood peaksid 2020. aastal olema suured enamikus ELi riikides, eelkõige Belgias, Soomes, Prantsusmaal, Iirimaal, Luksemburgis, Hispaanias ja Rootsis, ning mõnel juhul märkimisväärselt suuremad kui 2019. aastal. Allikas: Eurostati sektoripõhised finantsbilansi kontod – laenud (F4) pluss võlaväärtpaberid (F3), AMECO andmebaas ja komisjoni talituste hinnangud (vt tekstikast 1). Märkus: riigid on esitatud kahanevas järjekorras vastavalt finantssektoriväliste ettevõtete võla ja SKP suhtele 2019. aastal. Riigikoodide all olevad arvud osutavad aastale, mil võla suhe saavutas kõrgeima taseme. Põhinäitajatel põhinevate võrdlusaluste ja usaldusväärsete künnisväärtuste määratlusi vt joonealune märkus 34. Finantssektoriväliste ettevõtete puhul on suurenenud laenuvajadus 2020. aastal tingitud järsult suurenenud kahjumist ja likviidsuspuudujäägist. ·Võla suhe näib 2020. aastal kerkivat eelkõige riikides, kus COVID-19 puhang mõjutab finantssektoriväliste ettevõtete kasumit ja rahavooge rängemalt. Üldiselt oli riikides, kus ettevõtete netotegevuskasum peaks 2020. aastal oluliselt vähenema, ka netokrediidivoogude (tehingud) suhe SKPsse 2019. aastal kõige kõrgem (vt joonis 20 ). ·Finantssektorivälistel ettevõtetel oli vaja võtta rohkem laenu käibekapitali rahastamiseks, et luua likviidsuspuhvrid, mis tähendab, et finantssektoriväliste ettevõtete netovõlg ei suurenenud nii palju kui brutovõlg. Osa laenuvahenditest kasutati rahapuhvrite täiendamiseks ja suurendamiseks, et tulla toime suurenenud majandusliku ebakindlusega ja saada kasu krediidivoogude toetamiseks võetud ajutistest erimeetmetest. Laenuvõtmine investeeringute rahastamiseks on mänginud vähetähtsat rolli. Hoolimata 2020. aastal võetud märkimisväärsetest laenudest ei tohiks ettevõtete säästupositsioon prognooside kohaselt oluliselt ei langeda. Lisaks prognoositakse investeeringute vähenemise tõttu ettevõtete netosäästu suurenemist kõigis ELi riikides (vt joonis 11 ).

·Laenuvõtmist hõlbustasid mitmed poliitikameetmed. Lisaks rahandusasutuste poolt pankadele pakutavale rohkele likviidsusele ja usaldatavusnõuete kohandamisele aitasid valitsuse krediidigarantiid säilitada krediidivoogusid, eelkõige väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate jaoks. ·Võla tagasimakse moratooriumid suurendavad võla dünaamikat 2020. aastal. Finantssektoriväliste ettevõtete võla tagasimaksete edasilükkamine, mida võimaldasid kogu ELis kas valitsuse meetmena või laenuandjate vabatahtliku algatusena kehtestatud moratooriumid, suurendas mehhaaniliselt põhivõla dünaamikat. Seda kinnitab asjaolu, et finantssektoriväliste ettevõtete võla muutuse ja rahaloomeasutuste „täiesti uute“ laenude (v.a läbivaatamised ja tagasimaksed) vaheline positiivne seos oli 2020. aastal palju tugevam kui 2019. aastal (vt joonised 17 ja 18 ). Seepärast mõjutasid tagasimaksed 2020. aastal väidetavalt moratooriumide tõttu võla dünaamikat varasemaga võrreldes vähem. ·Tulevikus peaks võla ja SKP suhte dünaamika olema mitmel põhjusel piiratum. Esiteks peaks nimetaja vähenemisest tulenev võla suhte mehaaniline tõus olema lühiajaline, kuna võla suhe SKPsse kerkib 2020. aastal peamiselt ajutise tsüklilise majanduslanguse tõttu (vt joonis 19 ). Teiseks kaotatakse järk-järgult 2020. aastal kehtestatud erakorralised meetmed. Võlamoratooriumi lõppemine toob kaasa suuremad tagasimaksed. Krediidigarantiide järkjärguline kaotamine toob kaasa ettevõtete laenuvõimaluste halvenemise rasketes tingimustes. Ka uuringuandmed osutavad, et edaspidi võidakse laenutingimusi karmistada. Kolmandaks on finantssektorivälistel ettevõtetel võimalik kasutada uute laenude võtmise asemel ära likviidsuspuhvreid. ·Finantssektoriväliste ettevõtete sektori pikaajalised raskused võivad pärssida investeeringuid ja võla tagasimaksmise väljavaateid. Kasumlikkus on jätkuvalt ränga surve all, eelkõige pandeemiast mõjutatud teenustesektorites. See ei pruugi tähendada mitte ainult tagasihoidlikke investeeringuid, vaid ka raskusi olemasoleva võla tagasimaksmisel. Üldisemalt toob võlamoratooriumi lõppemine kogunenud intresside tõttu kaasa suurema võlakoormuse. Allikas: EKP MIRi andmebaas, AMECO andmebaas, Eurostati ja komisjoni talituste arvutused (vt ka tekstikast 1 erasektori võla prognoosi kohta). Märkus: Rahaloomeasutuste uued laenud osutavad rahaloomeasutuste „täiesti uuele“ krediidile ja hõlmavad ainult rahaloomeasutuste poolt finantssektorivälistele ettevõtetele antud uusi laene, v.a läbivaatamised ja tagasimaksed. Ei hõlma Belgiat, Küprost ja Luksemburgi kui võõrväärtusi ning andmete puudumise tõttu Bulgaariat, Taanit, Iirimaad ja Rootsit. Joonis 19. Finantssektoriväliste ettevõtete võla ja SKP suhtarvu kujundavad tegurid (2019–2020) Joonis 20. Tegevuse koguülejäägi muutus 2020. aastal ja netokrediidivood (tehingud) finantssektorivälistele ettevõtetele Allikas: AMECO andmebaas, Eurostati ja komisjoni talituste hinnangud (vt tekstikast 1) ja arvutused, mis põhinevad EKP bilansikirjete andmebaasi kuuandmetel rahaloomeasutuste poolt erasektorile antud laenude ja erasektoriga tehtud võlaväärtpaberitehingute (voogude) kohta, Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisene majandusprognoos. Märkus: netokrediidivood (võlatehingud) vastavad laenu- (F4) ja võlaväärtpaberite (F3) tehingutele, mis on kajastatud Eurostati sektoripõhistel finantstehingute kontodel. Andmed finantssektoriväliste ettevõtete tegevuse koguülejäägi kohta ei ole Bulgaaria, Horvaatia ja Malta puhul kättesaadavad. Allikas: Eurostati sektoripõhised finantsbilansi kontod – laenud (F4) pluss võlaväärtpaberid (F3), AMECO andmebaas ja komisjoni talituste hinnangud (vt tekstikast 1). Märkused: riigid on esitatud kahanevas järjekorras vastavalt kodumajapidamiste võla suhtele SKPsse 2019. aastal. Riigikoodide all olevad arvud osutavad aastale, mil võla suhe saavutas kõrgeima taseme. Põhinäitajatel põhinevate võrdlusaluste ja usaldusväärsete künnisväärtuste määratlusi vt joonealune märkus 34. Kehvemad sissetulekuväljavaateid ja suuremat säästmist silmas pidades näib COVID-19 puhang olevat toonud kaasa kodumajapidamiste tagasihoidlikuma laenuvõtmise dünaamika. ·Netokrediidivood (võlatehingud) kodumajapidamistele peaksid enamikus ELi riikides olema 2020. aastal nullilähedal või mõõdukad. Nagu on näha joonisel 22 , on kodumajapidamiste võla ja SKP suhte üldine tõus suuresti tingitud SKP langusest, mitte laenu- ja väärtpaberitehingutest, mis on üsna piiratud ja näivad olevat võrreldes 2019. aastaga vähenenud peaaegu kõigis ELi riikides. Kodumajapidamiste laenuvõtmise aeglustumine näib olevat tingitud kodumajapidamiste sissetulekuväljavaadete halvenemisest ja suuremast säästmisest, mida võib osaliselt käsitada ettevaatusabinõuna ja mis on osaliselt tingitud tarbimisvõimalusi piiravatest meetmetest. Riikidevahelised erinevused võivad tuleneda liikumispiirangute rangusest ja eluaseme ostmise edasilükkamisest, valitsuse sekkumise erinevast ulatusest kodumajapidamiste sissetulekutele ja laenutingimuste toetamisel ning ka eluasemeturu tingimustest. ·Hoolimata moratooriumi mõjust aeglustub kodumajapidamiste laenuvõtmine. Nagu finantssektorivälistele ettevõtete puhul, on võlamoratooriumidel väiksemate tagasimaksete tõttu positiivne mõju põhivõla kujunemisele. Selle mõju tõttu näib kodumajapidamiste võlg vähenevat aeglasemalt. ·Kodumajapidamiste võladünaamika jääb tõenäoliselt tagasihoidlikuks ja tööturgude halvenedes võivad tekkida tagasimakseraskused. Hoolimata jätkuvatest soodsatest finantstingimustest ja valitsuse meetmetest kriisi tagajärgede leevendamiseks tööturul ja kodumajapidamistes, on kodumajapidamiste sissetulekud endiselt surve all. Eelkõige prognoositakse, et töötuse määrad, mis kuni 2020. aastani langesid, tõusevad 2021. aastal kõikjal. See kajastab ka töökohtade kadu pärast seda, kui järk-järgult kaotatakse meetmed, mida valitsused on võtnud pandeemia mõju leevendamiseks, eelkõige subsideeritud lühendatud tööaja kavad, mis peaksid olema ajutised, et vältida töökohtade säilitamist elujõuetutes ettevõtetes. Kodumajapidamiste raskused võla tagasimaksmisel võivad suureneda eelkõige riikides, kus kodumajapidamiste võlakoormus on juba suhteliselt suur ( joonis 23 ).

Allikas: netokrediidivood (võlatehingud) vastavad laenu- (F4) ja võlaväärtpaberite (F3) tehingutele, mis on kajastatud Eurostati sektoripõhistel finantstehingute kontodel. Muud allikad on AMECO andmebaas ja komisjoni talituste hinnangud (vt tekstikast 1) ja arvutused, mis põhinevad EKP bilansikirjete andmebaasi kuuandmetel rahaloomeasutuste poolt erasektorile antud laenude ja erasektoriga tehtud võlaväärtpaberitehingute (voogude) kohta. Allikas: AMECO andmebaas, 2020. ja 2021. aasta andmed pärinevad Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisesest majandusprognoosist. Eluasemehinnad kasvasid kuni 2020. aasta alguseni ja mõnel juhul kasv kiirenes. ·2019. aastal ületas eluaseme reaalhinna kasv tulemustabeli künnisväärtust kaheksas liikmesriigis (Horvaatia, Tšehhi, Kreeka, Ungari, Luksemburg, Poola, Portugal ja Slovakkia), mis on üks liikmesriik rohkem kui 2018. aastal. Üldiselt kinnitas see eluasemehindade dünaamilise kasvu jätkumist, mida on täheldatud alates kümnendi keskpaigast. ·Eluasemehinnad kasvasid 2019. aastal peaaegu kõigis ELi riikides ning aastatel 2018–2019 kiirenes kasv enamikus liikmesriikides. Kasvu aeglustumist täheldati seevastu Bulgaarias, Taanis, Saksamaal, Iirimaal, Lätis, Maltal, Madalmaades, Rumeenias, Hispaanias ja Sloveenias. ·Hiljutine positiivne suundumus eluasemehindade kasvus tulenes peamiselt majanduse põhinäitajatest. Madalad intressimäärad ja kiirenev palgakasv olid peamised tegurid, mis suurendasid eluasemete pakkumise hilinenud kohandumise kontekstis nõudlust eluasemeteenuste järele. Hüpoteeklaenude kasvu kiirenemine muutus nähtavaks alles pärast eluasemehindade kasvu kiirenemist ja levis ulatuslikult kogu ELis. ·Kiiret eluasemehindade kasvu täheldatakse ka liikmesriikides, kus on märke ülehindamisest ( joonis 24 ). Hinnakasvu mõningast aeglustumist täheldati aastatel 2018–2019 mõnes riigis, kus oli märke ülehindamisest. Kuid mõnel juhul see nii ei olnud, sealhulgas Luksemburgi ja Rootsi puhul. ·Enamikus liikmesriikides oli 2019. aastal märke ülehindamisest. Hinnaindeksite võrdlemine võrdlusalustega osutab üldisele ülehindamisele. Eluaseme taskukohasuse piiranguid kinnitavad hinnangulised hinnatasemed. Ligikaudu pooltes ELi riikides on 100ruutmeetrise eluruumi ostmiseks vaja rohkem kui 10 aasta sissetulekut. Joonis 24. Deflateeritud eluasemehindade muutus ja väärtuslõhed 2019. aastal Joonis 25. Eluasemehindade deflateeritud kasv Allikas: Eurostat ja komisjoni talituste arvutused. Märkus: ülehindamise lõhe kajastab kolme näitaja (hinna ja sissetuleku ning hinna ja üüri suhtarvu kõrvalekalle pikaajalisest keskmisest ning väärtuslõhed, mis on saadud eluasemehinda mõjutavate tegurite regressioonipõhise mudeli põhjal (vt joonealune märkus 36)) keskmist. Eluasemehindade prognoosid põhinevad eluasemehinda mõjutavate tegurite regressioonipõhisel mudelil (vt joonealune märkus 40). Võttes eelkõige arvesse töötajate sissetulekute vähenemist, peaks COVID-19 kriis edaspidi hiljutist eluasemehindade dünaamikat pidurdama. ·2020. aasta kvartaliandmed näitavad, et eluaseme reaalhinna kasv hakkab mitmes liikmesriigis aeglustuma. Kuigi enamikus ELi riikides jätkus käesoleva aasta teises kvartalis hinnakasv võrreldes 2019. aasta sama kvartaliga, on mõnes riigis juba täheldada deflateeritud eluasemehindade kasvu aeglustumist või isegi hinnalangust. Aastapõhist hinnalangust täheldatakse Küprosel ja Ungaris. Hinnakasvu aeglustumist ja hinna stagnatsiooni täheldatakse enam kui pooltes ELi riikides. Kui vaadata 2020. aasta esimese poole kvartalipõhist dünaamikat, ilmneb laialdasem hinnakorrektsioon, eriti Eestis, Ungaris ja Rumeenias, kuid teataval määral ka Lätis, Portugalis, Sloveenias ja Rootsis. ·Müügipakkumiste hinnatasemed kinnitavad eluasemeturu nõrgenemise algust. Eluasemehindade andmed kuni 2020. aasta keskpaigani ei pruugi täielikult kajastada COVIDi kriisi mõju, sest paljudel juhtudel oli tehingutes kokku lepitud enne COVIDi puhangut. Sellest hoolimata osutavad ka hiljutised müügihindade näitajad siiski hinnalangusele mõnes riigis. ·Ka mudelipõhised eluasemehindade prognoosid osutavad eluasemeturgude nõrgenemisele 2021. aastal ja hinnalangusele valdavas enamikus ELi liikmesriikides ( joonis 25 ). Suur osa prognoositavast hinnakasvu aeglustumistest on tingitud töötajate sissetulekute vähenemisest. Järsku hinnakasvu aeglustumist prognoositakse eelkõige riikides, kus on praegu tõendeid ülehindamise kohta. Mitmes liikmesriigis esineb jätkuvalt eluasemete ülehinnatud hinnatase koos kodumajapidamiste kõrge võlatasemega. Nii on see eelkõige Belgias, Taanis, Luksemburgis, Madalmaades ja Rootsis. Madalmaades on hinnatase kõrge ka leibkondade keskmise sissetulekuga võrreldes. Hüpoteeklaenude maht kasvas 2019. aastal eriti kiiresti Bulgaarias ja Maltal (üle 10 % eelmise aastaga võrreldes) ning üle 5 % veel 14 riigis. Mõnel juhul jätkus eluasemehindade kiire kasv, kuigi hinnatase oli juba niigi suhteliselt kõrge, eelkõige Belgias, Prantsusmaal, Saksamaal, Luksemburgis ja Maltal. Eluasemehindade kiire kasv oli üldiselt seotud hüpoteeklaenude kiire kasvuga, välja arvatud Kreekas ja Portugalis.

3.3 Valitsemissektor Valitsemissektori võla suhe SKPsse langes 2019. aastal tänu jätkuvalt soodsatele majandustingimustele enamikus liikmesriikides veelgi, kuid on nüüd kogu ELis ja eelkõige COVID-19 kriisist rohkem mõjutatud riikides taas tõusmas. Kui 2018. aastal ületas võla suhe SKPsse tulemustabeli künnisväärtust (60 %) 14 liikmesriigis, siis 2019. aastal oli selliseid riike 12. Kreeka, Itaalia ja Portugali võlg ületab 100 % SKPst. Belgia, Küprose, Prantsusmaa ja Hispaania võlg jäi sellest tasemest pisut allapoole. Teised liikmesriigid, kelle võlg ületab 60 % SKPst, on Austria, Horvaatia, Ungari ja Sloveenia. Valitsemissektori võla suhe alanes 2019. aastal tuntavamalt (üle 5 protsendipunkti SKPst) Küprosel, Kreekas ja Iirimaal, samas kui Prantsusmaal ja Itaalias see ei muutunud. 2019. aastal ja mõnel varasemal aastal oli mõnes riigis, sealhulgas Belgias, Küprosel, Prantsusmaal ja Portugalis, lisaks valitsemissektori võlale, mis ületas 60 % SKPst, ka erasektori võlg tulemustabeli vastavast künnisväärtusest suurem. Valitsemissektori võla suhe SKPsse on COVID-19 kriisi tõttu nähtavalt tõusmas. Majanduslangusega seotud toodangu ja tulude vähenemine 2020. aastal ning valitsuste poolt kriisi mõju leevendamiseks võetud ulatuslikud toetusmeetmed on kõigi ELi liikmesriikide laenuvõtmise hoogustumise ja võlataseme kasvu põhjuseks. Valitsused on lasknud kriisi ajal toimida automaatsetel stabilisaatoritel ning andnud otsest eelarve- ja likviidsustoetust, et leevendada tervisekriisi ja erasektori kulutuste vähenemist. Lisaks tuleneb osa võla ja SKP suhte tõusust 2020. aastal oluliselt vähenenud nominaalse SKP mehaanilisest mõjust. ·Prognooside kohaselt püsib 2021. aasta lõpus valitsemissektori võla suhe kõigis ELi riikides kõrgem kui 2019. aastal, mõnel juhul on vahe oluline. 2020. aasta lõpuks peaks oluliselt rohkem liikmesriike ületama kontrollväärtuse 60 % SKPst ja veel mõni liikmesriik ületama võlataseme 100 % SKPst. Tänu majanduse taastumisele ja prognoositud väiksemale eelarvepuudujäägile peaks võla suhe 2021. aastal stabiliseeruma või pisut langema ligikaudu pooltes riikides ( joonis 26 ). Samas prognoositakse, et ülejäänud ELi riikides suureneb valitsemissektori võlg 2021. aastal jätkuvalt, eelkõige Rumeenias, kus suur eelarvepuudujääk peaks järgmisel aastal veelgi kasvama ja võla suhe oluliselt kerkima, isegi kui see on praegu suhteliselt madalal tasemel. ·Valitsemissektori võla suhe peaks üldiselt tõusma järsumalt riikides, kus kriisieelne võlatase oli juba suhteliselt kõrge. See kajastab asjaolu, et majanduslangus oli nendes riikides üldiselt rängem, mis oli tingitud peamiselt nakkuse laialdasest levikust või sellega seonduvatest tugevatest tõkestamismeetmetest ning asjaolust, et nende riikide majandus sõltub rohkem sellistest sektoritest nagu turism. Kreeka, Itaalia ja Hispaania valitsemissektori võla suhe SKPsse peaks prognooside kohaselt 2020. aastal kerkima üle 20 protsendipunkti võrra. Võla suurenemine kajastab ka võlga suurendavat võlakoormuse muutuse ja eelarvepositsiooni vahelist erinevust, mis hõlmab ka igasugust rahalist toetust, mida ei kajastata valitsemissektori eelarves. Prognooside kohaselt on selline mõju kõige suurem Küprosel, Taanis, Saksamaal ja Sloveenias. ·Valitsemissektori rahastamine ei ole muutunud kulukamaks. Riigivõlakirjade tootlus oli 2019. aastal stabiilne või vähenes. Pärast COVID-19 põhjustatud šokki ning sellele järgnenud finantsturgude ebastabiilsust märtsis ja aprillis, suurenes mõne euroala riigi, kuid ka euroalaväliste riikide riigivõlakirjade tootlus järsult. Finantsturgude väiksema volatiilsuse tingimustes ja pärast rahandusasutuste ulatuslikku sekkumist on tootlus siiski taas vähenenud ja lähenenud 2020. aasta tasemele, mõnel juhul isegi langenud alla selle, ning suurenenud vaid väga üksikutel juhtudel. Valitsemissektori võla struktuur võib mõnes riigis kaasa tuua täiendavaid riske. Valitsemissektori võla tähtajastruktuur on liikmesriigiti väga erinev, mistõttu on ka refinantseerimisvajadused lähitulevikus erinevad. Prognooside kohaselt on Belgia, Prantsusmaa, Ungari, Itaalia ja Hispaania brutorahastamisvajadus järgmistel aastatel 20 % SKPst või rohkem ( joonis 27 ). Mõned ERM IIst välja jäävad euroalavälised riigid, sealhulgas Ungari ja Rumeenia, seisavad silmitsi täiendavate riskidega, kuna välisvaluutas nomineeritud valitsemissektori võla osakaal on suhteliselt suur. Joonis 26. Valitsemissektori võlg Joonis 27. Valitsemissektori brutorahastamisvajadused Allikas: AMECO andmebaas, 2020. ja 2021. aasta andmed pärinevad Euroopa Komisjoni 2020. aasta sügisesest majandusprognoosist. Märkus: riigid on järjestatud kahanevas järjekorras vastavalt valitsemissektori võla suhtele SKPsse 2019. aastal. Allikas: komisjoni talituste arvutused. Märkus: brutorahastamisvajaduse arvutamisel liidetakse kokku eelarvepuudujääk, võlakoormuse muutuse ja eelarvepositsiooni vaheline erinevus ning võla amortisatsioon. Riigid on järjestatud kahanevas järjekorras vastavalt rahastamisvajaduste suhtele SKPsse 2019. aastal. 3.4 Finantssektor Hoolimata allesjäänud probleemidest, mis on seotud väikese kasumlikkuse ja viivislaenudega mõnes liikmesriigis, on ELi pangandussektor viimastel aastatel märkimisväärselt tugevnenud. ·ELi pangandussektori seisund on parem kui ülemaailmse finantskriisi alguses. Viivislaenud on oluliselt vähenenud, eriti riikides, kus need olid suuremad. Omavahendite suhtarvu kasv peatus 2018. aastal pärast esimese taseme omavahendite regulatiivsete nõuete ületamist kõigis liikmesriikides. Pankadel on ka palju tugevamad likviidsuspuhvrid kui kümme aastat tagasi. Finantssektori kohustuste kasv jäi 2019. aastal piiratuks ning tulemustabeli künnisväärtust ületas üksnes Ungari. ·ELi pangandussektori probleemiks on endiselt väike kasumlikkus, mis vähenes madalate intressimäärade tingimustes 2019. aastal veelgi. Kasumlikkus näib olevat eriti väike Küprosel, Saksamaal, Kreekas, Iirimaal ja Portugalis. Omavahendite suhtarvud on suhteliselt madalamad Saksamaal, Kreekas, Ungaris, Portugalis ja Hispaanias. ·Mõnes ELi riigis on probleemiks see, et seal on üheaegselt väike kasumlikkus, keskmisest madalamad omakapitali suhtarvud ja viivislaenude kõrge tase ( joonised 28 ja 29 ). Kreekas on viivislaenude suhtarv langenud, kuid see on endiselt ligikaudu 35 %, samas kui kasumlikkus on vaid pisut positiivne ja omavahendite suhtarvud on ühed ELi madalaimad. Küprose pankade väga kõrge viivislaenude suhtarv on märkimisväärselt paranenud, langedes alla 20 %, ning pankade kasumlikkus on olnud positiivne, kuid alla ELi keskmise. Itaalias, Bulgaarias ja Portugalis on viivislaenude suhtarv viimastel aastatel märkimisväärselt vähenenud ning 2019. aastal vähenes see veelgi, kuigi mõõdukamalt, ja jõudis alla 7 %. Itaalias ja Portugalis on omavahendite suhtarv alla keskmise ning kasumlikkus on väiksem, eelkõige Portugali puhul. COVID-19 šokk mõjutab tõenäoliselt märkimisväärselt pankade varade kvaliteeti, kasumlikkust ja kapitali. Need mõjud ei ole veel tuntavad ja nende avaldumine võib võtta aega, võttes arvesse ka ulatuslikke poliitikameetmeid. COVID-19 šokk on oluliselt pärssinud majandusväljavaateid ning mõne panga tulemused sõltuvad oluliselt sektoritest, mida kriis mõjutab ebaproportsionaalselt palju. Keskpankade pakutav rohke likviidsus aitas piirata krediidituru kriisi pärast COVID-19 puhkemist ning dividendimaksete peatamine ja mõningane ajutine regulatiivne lõdvendamine annavad pankadele täiendavat hingamisruumi. Siiski on mitmeid olulisi probleeme, mis võivad pankade bilanssi ja kapitaliseeritust halvendada. ·Viivislaenude kasv. Selliste finantssektoriväliste ettevõtete raskused võlgade tagasimaksmisel, kelle kasumlikkust mõjutab COVID-19 kriis kõige rohkem, toovad tõenäoliselt kaasa viivislaenude suurenemise. Pankrottide arv peaks suurenema, eriti sektorites, kus füüsilise distantsi hoidmise võimalused on väiksemad. Asjaolu, et kodumajapidamiste sissetuleku ja tööhõive väljavaated on kahtlased, tähendab, et ka suur osa hüpoteeklaenudest võib muutuda viivislaenudeks. Lisaks on pankadel riikides, kus on varasemast ajast pärit probleeme, raskem müüa olemasolevaid viivislaene. Moratooriumi raames on tagasimakseid juba edasi lükatud. Samuti ei pruugita moratooriumi tõttu mõningaid laene, mis tavaolukorras liigitataks viivislaenudeks, praegu sellistena kajastada. Süsteemselt oluliste ELi pankade valimi kohta kättesaadavad andmed osutavad, et viivislaenude mahu vähenemine on alates 2020. aasta teisest kvartalist peatunud. Viivislaenude suhtarvude võimaliku arengu esialgsed hinnangud osutavad märkimisväärsele suurenemisele. ·ELi pankade kasumlikkus peaks prognooside kohaselt veelgi vähenema. Prognooside kohaselt väheneb kasumlikkus vähenenud krediidinõudluse, kokkusurutud intressimarginaalide ja krediidikahjude tõttu veelgi. Pärast COVID-19 puhangut on pankade aktsiate hind püsivalt tublisti langenud. Pankade aktsiate hind stagneerus juba 2019. aastal ja langes 2020. aasta märtsis COVID-19 puhangu tõttu oluliselt ning on pärast seda taastunud vaid vähesel määral, jäädes selgelt maha üldistest Euroopa aktsiaindeksitest. ·Varade väärtus. Pangad ostavad suure osa riigivõlakirjadest. Nõrgema rahandusega riikide riigivõlakirjadega seotud finantsasutused võivad olla haavatavad seoses pankade ja riikide negatiivse vastastikuse sõltuvusega. Lisaks võib kinnisvaraturgude, eelkõige ärikinnisvaraturu nõrgenemine vähendada hüpoteeklaenude tagatiste väärtust ning tuua kaasa eluasemehindade, pankade bilansi ja hüpoteeklaenude kättesaadavuse vastastikuse sõltuvuse. See kriis pikendab madalate intressimäärade perioodi veelgi, millel võib olla negatiivne mõju pangandusvälisele finantssektorile. Kuna väikse tootlusega keskkond mõjutab eriti väikese riskiga finantsvarasid, mõjutab see negatiivselt ka selliste pangandusväliste finantsasutuste kasumlikkust ja bilanssi, kelle varaportfellid on suures osas investeeritud väikese riskiga varadesse, nagu kindlustusandjad, eelkõige elukindlustuse allsektor, ja pensionifondid. Suurema tootluse saavutamiseks suurendasid paljud pangandusvälised finantsasutused oma finantsvõimendust ja positsioone riskantsemates varades, mille hinnad pärast COVIDi puhangut langesid, tuues kaasa märkimisväärse väärtuse langusest tingitud kahju eelkõige investeerimisfondidele. Hiljutised arengud peaksid avaldama kahjulikku mõju ka kindlustussektorile.

Joonis 28. Pangandussektori kasumlikkus ja omavahendid Allikas: EKP, komisjoni talituste arvutused. Märkus: Joonisel 28 esitatud euroala keskmised väärtused ei ole kaalutud majanduse suurusega. Horvaatia, Tšehhi, Iirimaa, Sloveenia ja Rootsi 2008. aasta andmed viivises võlainstrumentide brutosummade kohta puuduvad. Joonisel 29 osutavad andmed 2008. aasta ja „suurenemine tipptasemeni“ kohta viivises võlainstrumentide brutosumma ja kõigi võlainstrumentide brutosumma suhtele. Viivislaenude suhtarvud esitatakse 2018. aasta esimese kvartali ja 2019. aasta esimese kvartali kohta. Riigikoodide all olevad arvud osutavad aastale, mil viivislaenude osakaal saavutas kõrgeima taseme.



Tekstikast 2. Tööhõive ja sotsiaalareng Pandeemiaeelsel 2019. aastal jätkus ELi tööturgude paranemine, kuigi Euroopa majandus oli juba aeglustumas. Tööhõive kasvas 2019. aastal ELis veelgi ja töötajate arv püstitas uue rekordi. Tööhõive määr suurenes 2019. aastal peaaegu kõigis liikmesriikides. Kõige rohkem suurenes tööhõive määr Bulgaarias (2,4 protsendipunkti), järgnesid Küpros (1,9 protsendipunkti), Kreeka (1,6 protsendipunkti) ja Horvaatia (1,5 protsendipunkti). Töötus vähenes jätkuvalt peaaegu kõigis liikmesriikides, jõudes 2019. aasta detsembris madalaimale tasemele alates 2000. aastast (6,5 %) ning kõigis riikides oli töötuse määr 2020. aasta alguses madalaimal tasemel alates 2013. aastast. Langus oli eriti järsk riikides, kus töötuse määr oli kõrge, näiteks Kreekas ja Horvaatias (-2 protsendipunkti), Küprosel (-1,3 protsendipunkti) ja Hispaanias (-1,2 protsendipunkti), samal ajal kui Rootsis suurenes töötuse määr 0,4 protsendipunkti ning Luksemburgis ja Leedus püsis see 2018. aasta tasemel, kuigi kõigil kolmel juhul oli töötuse määr suhteliselt madal. Seega vähenesid riikidevahelised töötuse määra erinevused oluliselt, kuid olid enne COVID-19 puhangut siiski märkimisväärsed. Ka tööjõus osalemise määr püsis enne pandeemiat majanduse aeglustumise tingimustes küllaltki stabiilne, samas kui pikaajalise ja noorte töötuse määr paranesid rohkem kui muud tööturu näitajad. 2019. aastal vähenes tööjõus osalemise määr (15–64aastased) ainult Prantsusmaal (-0,4 protsendipunkti), Lätis (-0,2 protsendipunkti) ja Eestis (-0,2 protsendipunkti). Erinevus madalaima ja kõrgeima tööjõus osalemise määraga riikide vahel püsis üldjoontes muutumatuna, olles ligikaudu 16 protsendipunkti. Pikaajaline töötus vähenes 2019. aastal kõigis liikmesriikides ja oli kõikjal väiksem kui kolm aastat tagasi. Pikaajalise töötuse määr oli kõrgeim Kreekas (12,2 % tööjõust), Itaalias (5,6 %) ja Hispaanias (5,3 %). Noorte töötuse määr langes peaaegu kõigis ELi riikides kolme aasta jooksul kuni 2019. aastani, kuid oli Kreekas ja Hispaanias siiski üle 30 % ning Itaalias pisut alla selle taseme. Mittetöötavate ja mitteõppivate 15–24aastaste noorte (NEET-noorte) määr oli ELis 2019. aastal samas 10,1 %. Mitmes liikmesriigis (sealhulgas Bulgaarias, Hispaanias, Horvaatias, Iirimaal, Itaalias, Kreekas, Küprosel, Prantsusmaal, Rumeenias, Slovakkias ja Ungaris) ületas see näitaja 10 %. Vaesus ja sotsiaalne tõrjutus vähenes 2019. aastal veelgi, kuid on mitmes liikmesriigis endiselt ulatuslik. Vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste osakaal vähenes 2019. aastal ELis 21,4 %ni. Kolme aasta jooksul kuni 2019. aastani vähenes vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste osakaal kõigis riikides, välja arvatud Rootsi ja Luksemburg, kus see suurenes, kuigi tase oli enne suhteliselt madalal. Hoolimata vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste osakaalu olulisest vähenemisest (ligi 39 %-lt 32,5 %-le), on see endiselt suurim Bulgaarias. Talle järgnevad Rumeenia ja Kreeka, kelle mõlema näitaja on üle 30 %, ning Hispaania, Läti ja Leedu, kelle näitaja on pisut üle 25 %. COVID-19 puhangu tõttu on majandusväljavaated aga oluliselt muutnud. Mõne nädalaga muutusid 2020. aasta majandusväljavaated järsult halvemaks. 2020. aasta teises kvartalis oli SKP peaaegu 15 % väiksem kui 2019. aas