Enim puudust kannatavate isikute Euroopa abifondist kaasrahastatavate rakenduskavade elluviimise 2017. aasta aruannete kokkuvõte

1.SISSEJUHATUS

Euroopa abifond enim puudust kannatavate isikute jaoks (edaspidi „FEAD“ või „abifond“) aitab leevendada ELis vaesuse kõige äärmuslikumaid vorme, nagu toidupuudus, laste vaesus ja kodutus. Fondi vahendid ulatuvad kokku 3,8 miljardi euroni (jooksevhindades). EL annab kuni 85 % vajalikest rahalisest vahenditest, et täiendada liikmesriikide eraldatavaid vahendeid, millega abifondi koguväärtus kasvab ligikaudu 4,5 miljardi euroni. Liikmesriigid rakendavad i) toidu- ja/või esmase materiaalse abi rakenduskava (I rakenduskava) ja/või ii) sotsiaalse kaasamise rakenduskava (II rakenduskava). Toidu- ja/või esmast materiaalset abi peavad täiendama kaasnevad meetmed, näiteks suunamine sotsiaalteenuste juurde. Kooskõlas määruse (EL) nr 223/2014 (edaspidi „abifondi käsitlev määrus“) artikli 13 lõikega 9 põhineb käesolev kokkuvõte komisjoni poolt heaks kiidetud 2017. aasta aruannetes sisalduval teabel. Kohaldatakse teatavaid andmete piiranguid. Mitme näitaja väärtused on määratud kindlaks hinnangute põhjal ning kumulatiivseid väärtusi tuleb käsitleda ettevaatusega (vt ka lisa). Liikmesriikide aruanded on nüüd täielikumad, kuid jätkuvalt on mõningaid lünki. Horisontaalseid põhimõtteid käsitlev aruandlus ei sisalda sageli näiteks teavet nende põhimõtete järgimiseks võetud meetmete kohta. Seoses kaasnevate meetmetega on aruandlus paranenud, kuid nende panust sotsiaalse kaasatuse eesmärgi saavutamisse on esitatud tõendite alusel sageli ikka veel raske hinnata ning meetmetega seotud takistustest ja probleemidest ei anta veel süstemaatiliselt aru. Aruande esitasid kõik liikmesriigid peale Ühendkuningriigi. Võttes arvesse rakenduskavade elluviimise ja sellest aru andmise vahele jäänud aega, vaadeldakse käesolevas aruandes ka hilisemat arengut, kui teave selle kohta on olemas.

2.Hiljutised arengud ELi tasandil

Kuigi vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste osakaal langes 2017. aastal 23,5 %-lt 22,4 %-le, on sotsiaalse tõrjutuse oht endiselt probleemiks, eelkõige laste, kodutute, puudega inimeste ja sisserändaja taustaga inimeste puhul. Vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste koguarv oli 113 miljonit, mis jääb kriisieelsest tasemest allapoole, kuid on siiski kaugel strateegia „Euroopa 2020“ eesmärkide saavutamisest. Suure materiaalse puuduse näitajad jõudsid uuele madalaimale tasemele, kuid mitmes liikmesriigis on need endiselt kõrged. Kodutus on viimasel ajal suurenenud peaaegu kõigis liikmesriikides. Vaesuse oht on laste puhul endiselt palju suurem kui kogu elanikkonna puhul. Seetõttu on jätkuvalt väga oluline, et abifondist toetatakse kõige ebasoodsamas olukorras olevaid ühiskonnarühmi, varustades neid toidu ja esmatarbekaupadega (nt koolitarbed ja hügieenitooted) või korraldades sotsiaalse kaasamise tegevusi.

2018. aastal võttis komisjon vastu ambitsioonika ettepaneku luua järgmisel programmitöö perioodil Euroopa Sotsiaalfond+ (ESF+), ühendades abifondi ESFi ja kolme muu rahastamisvahendiga. Ettepanekut arutavad praegu kaasseadusandjad. ESF+ määruse (mille kohta tehti ka mõjuhinnang) eesmärk on tagada, et eelarve täitmisel koostöös liikmesriikidega keskendutakse peamistele probleemidele, eelkõige Euroopa sotsiaalõiguste samba põhimõtete toetamisele ja Euroopa poolaasta soovituste rakendamisele. Võttes arvesse eespool nimetatud jätkuvaid probleeme, kavatseb komisjon edendada sotsiaalset kaasatust, kasutades olulisel määral (vähemalt 25 %) riiklikke ESF+ eraldisi, ning tegeleda materiaalse puudusega, kehtestades ELi tasandi eesmärgi 4 % ja miinimumeraldise 2 % iga liikmesriigi kohta. Sellega tagatakse, et minimaalne vahendite hulk on suunatud neile, kes seda kõige enam vajavad. Komisjoni hinnangul jääb toetus praeguse abifondiga samale tasemele. ESF+ määruses käsitletakse ka sidusrühmade palvet säilitada seda liiki abi suhtes kergemad nõuded ning lihtsustada andmete kogumist ning järelevalve- ja aruandlusnõudeid.

Abifondi eksperdirühm, mis koosneb korraldusasutuste liikmetest, kohtus nii 2017. kui ka 2018. aastal kaks korda, et arutada abifondi programmi rakendamist, sealhulgas esmase materiaalse abi meetmete väljatöötamine (XI erieesmärk) ja enim puudust kannatavate isikute sotsiaalne integreerimine (X erieesmärk) ESF+ raames. Ümarlaual saadi teavet abifondi ja ESFi vahelise vastastikuse täiendavuse olukorra kohta. Komisjon korraldas FEADi võrgustiku koosolekud, kus käsitleti ka abifondi tulevikku uuel programmitöö perioodil. 2018. aasta lõpuks oli toimunud 13 üritust kogemuste ja heade tavade vahetamiseks. Osalejad, eelkõige vastuvõtvad liikmesriigid, tutvustasid juhtumiuuringuid ning arutasid abifondi rakenduskavade elluviimisega seotud ühist huvi pakkuvaid probleeme ja lahendusi. Kohtumistel keskenduti eelkõige kaasnevatele meetmetele ning kodutuse ja eluasemeturult tõrjutuse vähendamisele. Esimest korda ühendati võrgustiku kohtumine FEANTSA (Euroopa kodututega tegelevate riiklike organisatsioonide liidu) auhinnatseremooniaga „Kodutuse kaotamise auhind 2018“. Iga-aastased kohtumised partnerorganisatsioonide esindajatega ELi tasandil toimusid 2017. ja 2018. aasta teisel poolel ning neil keskenduti rakendamisega seotud probleemidele ja ideedele uueks programmitöö perioodiks ja teabevahetustegevuseks.

Abifondi vahehindamine kinnitas, et FEAD annab enim puudust kannatavatele isikutele väga vajalikku abi. Ajavahemikus 2014–2017 toetati aastas keskmiselt 12,7 miljonit inimest. Abifond on kooskõlas riikliku vaesuse leevendamise ja ELi fondidega, eelkõige Euroopa Sotsiaalfondiga, ning täiendab neid. Abifondil on märkimisväärne positiivne mõju peaaegu igas liikmesriigis, eriti uute sihtrühmade, uute tegevuste ja suurema territoriaalse ulatuse seisukohast. Üheks oluliseks edusammuks oli partnerorganisatsioonide suute suurenemine ja nende professionaalsemaks muutumine. Siiski esineb jätkuvalt ülereguleerimist, millega kaasnevad ebavajalikud nõuded, näiteks enamikus liikmesriikides kehtestatud nõue abi lõppsaajad registreerida. Saadud kogemused näitavad vajadust keskenduda enim puudust kannatavatele isikutele, tugevdada koostoimet ESFiga ja tagada rakendamise paindlikkus. Neid küsimusi on käsitletud komisjoni ettepanekus ESF+ kohta.

2017. aastal viisid kõik I rakenduskava ellu viivad liikmesriigid läbi abi lõppsaajate struktureeritud uuringud, nagu on nõutud FEADi määruses. Kõnealuseid uuringuid on käsitletud ka käesolevas aruandes. Eesmärk oli saada teavet abi lõppsaajate sotsiaal-majandusliku tausta, praeguse ja varasema olukorra ning nende FEADi abiga rahulolu kohta, samuti koguda partnerorganisatsioonidelt andmeid materiaalse abi jaotamise ja kaasnevate meetmete liigi kohta.

3.RAKENDUSKAVADE ELLUVIIMISEL TEHTUD EDUSAMMUD

3.1.Rahaliste vahendite kasutamine

Abifondi programmide rahaline rakendamine 2017. aastal üldiselt suurenes. Rahastamiskõlblike avaliku sektori kulutuste kogusumma (riiklik ja EL), mis kiideti heaks abifondi tegevuse toetamiseks, oli 637,3 miljonit eurot (see on rohkem kui 569,5 miljonit eurot 2016. aastal ja oluliselt rohkem kui 444,2 miljonit eurot 2015. aastal). Selle tulemusel olid aastate 2014–2017 kulukohustused kokku 1 973,5 miljonit eurot, mis moodustas 44 % rakenduskavade koguvahenditest (ELi panus ja riiklik kaasrahastamine). Abisaajatele tehtud maksed olid 2017. aastal väiksemad kui eelmisel aastal (2017. aastal 405,2 miljonit eurot võrreldes 434,9 miljoni euroga 2016. aastal), kuid need olid veidi suuremad kui 2015. aastal (395,2 miljonit eurot). Üksikasjalik finantsjaotus, sealhulgas liikmesriikide lõikes, on esitatud lisas I tabelis.

Oluline areng toimus komisjonile esitatud maksetaotluste osas. 2017. aastal deklareerisid liikmesriigid avaliku sektori rahastamiskõlblikke kulusid kokku 475 miljoni euro ulatuses, mida on rohkem kui 2016. aastal (353,4 miljonit eurot) ja 2015. aastal (46,3 miljonit eurot).

31. detsembri 2018. aasta seisuga oli komisjon maksnud vahemaksetena kokku 955 miljonit eurot. Selleks kuupäevaks oli komisjoni tehtud vahemaksete tasemena väljendatud rahaline rakendamine ületanud 25 % aastate 2014–2020 kogueraldisest.

3.2.Tegevuste elluviimine

2017. aastal andis abifondi raames abi 26 liikmesriiki, mis on märkimisväärne edusamm võrreldes eelmise aastaga. CY, HU ja HR alustasid 2017. aastal abi jagamist ning PT jätkas toiduabi jaotamist, mis 2016. aastal oli peatatud. 22 liikmesriiki 26st jagas toidu- ja/või esmast materiaalset abi ja võttis kaasnevaid meetmeid (I rakenduskava, vt joonis 1) ning 4 liikmesriiki viis ellu sotsiaalse kaasamise rakenduskava (II rakenduskava, vt joonis 1). Lisaks Ühendkuningriigile oli 2017. aastal ainus abi mitte andnud liikmesriik Rumeenia, kes pidi muutma oma rakenduskava pärast institutsioonilisi muutusi.