[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 21.12.2005

KOM(2005) 678 lõplik

2005/0268 (CNS)

Ettepanek

NÕUKOGU OTSUS

UNESCO kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamise konventsiooni vastuvõtmise kohta

(komisjoni esitatud)

SELETUSKIRI

ETTEPANEKU TAUST |

110 | Ettepaneku põhjused ja eesmärgid 2003. aasta oktoobris võttis UNESCO peakonverents vastu ühehäälse otsuse alustada läbirääkimisi kultuurilise sisu ja kunstilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamise konventsiooni vastuvõtmise üle. Läbirääkimised konventsiooni esialgse eelnõu üle algasid 2004. aasta septembris. Eesistujariik ja komisjon edastasid ühiselt ühenduse ja tema liikmesriikide teatise UNESCOle 15. novembril 2004 ja ministrite nõukogu võttis 16. novembril 2004 vastu otsuse lubada komisjonil osaleda läbirääkimistes ühenduse nimel. Ajavahemikus 2004. aasta septembrist 2005. aasta juunini toimus valitsustevaheliste ekspertide kolm läbirääkimiste vooru. Need tööd lõppesid kolmandal istungil konventsiooni läbivaadatud esialgse eelnõu vastuvõtmisega. UNESCO 2005. aasta septembrikuu täidesaatev nõukogu võttis lisaks vastu otsuse, milles soovitatakse konventsiooni eelnõu vastu võtta 2005. aasta oktoobri peakonverentsil. Konventsioon võeti vastu UNESCO peakonverentsil 20. oktoobril 2005. Kui ministrite nõukogu andis komisjonile 2004. aasta novembris volituse ühenduse nimel läbirääkimisi pidada, palus ta läbirääkimissuunistes tagada, et konventsioon sisaldaks vajalikke klausleid, et ühendus võiks saada konventsiooniosaliseks. Seetõttu nähakse konventsiooni artikliga 27 ette võimalus, et Euroopa Ühendus võib saada konventsiooniosaliseks ning täita konventsiooni organites olulist rolli, eelkõige konventsiooni artiklis 22 sätestatud konventsiooniosaliste konverentsis. Seega on oluline, et Euroopa Ühendus saab selle konventsiooni osaliseks koos kõigi Euroopa Liidu liikmesriikidega. Läbirääkimistele loogiliseks jätkuks oleva käesoleva ettepanekuga taotletakse UNESCO konventsiooni heakskiitmist Euroopa Ühenduse poolt. |

120 | Üldine taust Kultuurilise mitmekesisuse säilitamise ja edendamise tingimused nii Euroopas kui maailmas ei sõltu ainult majanduslikest tingimustest, vaid ka paljudest teistest struktuurilistest teguritest. Turgude suurus, keeleliste vähemuste olemasolu või puudumine, piiratud keelealaga piirkonnad, seosed rahvusliku või piirkondliku identiteediga, traditsioonide ja kultuuripärandi materiaalne või mittemateriaalne olemus, ajaloolised sidemed kolmandate riikidega – kõik need on elemendid, mis määravad kindlaks kultuurilise väljenduse, kultuuritarbimise ja -vahetuse tingimused. Euroopa tasandil on see olukordade mitmekesisus juba valdav reaalsus, mida rikastab ka hiljutine ajalooline 10 uue liikmesriigi ühinemine. Üleilmastumine, mis toob küll kaasa uusi võimalusi kultuuridevahelisteks kontaktideks, võib kujutada endast ka ohtu haavatavamatele kultuuridele ning suurendada standardiseerituse fenomeni, mis võib ohustada kultuurilist mitmekesisust. Euroopa Liit on juba ammu tunnustanud kultuurikaupade ja -teenuste kahetist – kultuurilist ja majanduslikku – olemust ning sätestanud Euroopa Ühenduse asutamislepingus, et ühendus võtab kogu oma tegevuses arvesse kultuuriaspekte (EÜ asutamislepingu artikkel 151.4). Siiski ei ole rahvusvahelisel tasandil üheski õiguslikult siduvas õigusaktis mingit kultuurilise väljenduse eripära tunnustust. UNESCO kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamise konventsioon, mis võeti vastu 20. oktoobril 2005 Pariisis, püüab täita õiguslikku lünka globaalses valitsemises, kehtestades rea õigusi ja kohustusi nii siseriiklikul kui rahvusvahelisel tasandil eesmärgiga kaitsta ja edendada kultuurilist mitmekesisust. Sellel peaks olema kultuurilisele mitmekesisusele samasugune mõju – ja samal normatiivsel tasandil – kui Ülemaailmse Intellektuaalomandi Organisatsiooni kokkulepetel intellektuaalomandile, Maailma Kaubandusorganisatsiooni kokkulepetel kaubandusele, Maailma Terviseorganisatsiooni kokkulepetel tervishoiule ja mitmepoolsetel keskkonnaalastel kokkulepetel keskkonnale. Euroopa Ühenduse ja tema liikmesriikide täielik osalemine kõnealuse konventsiooni rakendamises aitab eelkõige: o luua globaalse valitsemise uus tugisammas, mille eesmärk on tagada kultuurilise mitmekesisuse kaitse ja edendamine; o kinnitada kultuuritoodete ja –teenuste erilist ja kahetist iseloomu (kultuuriline ja majanduslik); o tunnustada riiklike poliitikavaldkondade rolli ja seaduslikkust kultuurilise mitmekesisuse kaitsmisel ja edendamisel; o tunnustada rahvusvahelise koostöö tähtsust ja edendada seda, et seista vastu kultuurilise haavatavuse olukordadele, eriti arengumaade suhtes; o määrata kindlaks asjakohased seosed teiste rahvusvaheliste õigusaktidega, mis võimaldab konventsiooni tegelikku ellurakendamist; |

139 | Ettepanekus käsitletavas valdkonnas kehtivad õigusnormid Kuna tegemist on protseduurilise ettepanekuga, ei ole ettepanekus käsitletavas valdkonnas kehtivaid õigusnorme. |

140 | Kooskõla Euroopa Liidu muude põhimõtete ja eesmärkidega UNESCO konventsioon on kooskõlas ühendusele EÜ asutamislepingu artiklis 151.4 pandud kohustusega võtta lepingu teiste sätete kohaselt tegutsedes arvesse kultuuriaspekte eelkõige selleks, et austada ja edendada oma kultuuride mitmekesisust. Ettepaneku eesmärgid on kooskõlas Euroopa Liidu teiste poliitikavaldkondade eesmärkidega, eelkõige väliskoostöö poliitikaga ja arengu poliitikaga, ühise kaubanduspoliitikaga, siseturu väljakujundamisega eelkõige intellektuaalse omandi valdkonnas, audiovisuaalteenuste ja infoühiskonna poliitikaga ning kultuurimeetmetega. Ettepaneku eesmärgid on kooskõlas ka põhiõiguste hartaga, eelkõige kultuurilise mitmekesisuse edendamise põhimõttega (artikkel 22). |

KONSULTEERIMINE HUVITATUD ISIKUTEGA |

219 | Huvitatud isikud, eelkõige Euroopa kultuuri ja audiovisuaalteenuste ringkonnad, on kogu UNESCO konventsiooni läbirääkimiste ajal komisjoniga regulaarselt mõtteid vahetanud. Komisjon korraldas nõustamiskoosoleku 4. juulil 2005 pärast valitsuste tasandi ekspertide läbirääkimiste kolmanda vooru lõppu, toetudes konventsiooni esialgsele läbivaadatud eelnõule. Märkimisväärne hulk huvitatud isikuid andis komisjonile kogu UNESCO läbirääkimiste kestuse ajal märku oma täielikust toetusest Euroopa Liidu ühistele seisukohtadele UNESCOs ja soovitasid sõnaselgelt konventsioon UNESCO peakonverentsil 2005. aastal vastu võtta. Seega ei tundunud täiendav konsulteerimine pärast läbirääkimiste lõppu teemal, kas ühendus peaks saama konventsiooniosaliseks, enam vajalik, kuna olukord oli juulikuiste konsultatsioonidega võrreldes samaks jäänud. 21. oktoobril UNESCOs vastu võetud tekst on peaaegu identne (välja arvatud jurist-lingvistide tehtud parandused) kolmanda läbirääkimistevooru tulemuseks olnud esialgse läbivaadatud eelnõuga. |

Ekspertarvamuste kogumine ja kasutamine |

229 | Välisekspertide kasutamine ei olnud vajalik. |

ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG |

305 | Kavandatud meetmete kokkuvõte Nõukogu otsuse ettepanek UNESCO kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamise konventsiooni vastuvõtmise kohta. |

Õiguslik alus Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklid 89, 133, 151, 181 ja 181A koos artikliga 300. |

Subsidiaarsuse põhimõte Subsidiaarsuse põhimõtet kohaldatakse, kuna UNESCO konventsioonist lähtuvate volituste puhul on tegemist segavastutusega. Kuna tegemist on ühtaegu nii ühenduse kui ka liikmesriikide pädevusega, peavad ühendus ja liikmesriigid kõnealuse konventsiooni ühiselt ratifitseerima. |

Ettepanek on seega kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega. |

Proportsionaalsuse põhimõte Proportsionaalsuse põhimõtet käsitlev küsimus ei ole kohane, kuna käesoleval juhul on tegemist menetlustoiminguga. |

Õigusakti valik |

341 | Kavandatud õigusakt(id): Nõukogu otsuse ettepanek. |

342 | Muud õigusaktid ei oleks asjakohased järgmisel põhjusel: Kuna tegemist on rahvusvahelise normatiivse teksti ühendusepoolse ratifitseerimise protsessiga, on nõukogu otsus praegusel juhul ainus asjakohane õigusakt. |

MÕJU EELARVELE |

409 | Ettepanek ei mõjuta ühenduse eelarvet. |

TÄIENDAV TEAVE |

560 | Euroopa Majanduspiirkond Käesolev õigusakti eelnõu ei kuulu EMP lepingu valdkonda. |

1. 2005/0268 (CNS)

Ettepanek

NÕUKOGU OTSUS

UNESCO kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamise konventsiooni vastuvõtmise kohta

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, ja eelkõige selle artikleid 89, 133, 151, 181 ja 181A koos artikli 300 lõike 2 esimese lõigu esimese lausega ja artikli 300 lõike 3 esimese lõiguga,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut,[1]

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust,[2]

ning arvestades järgmist:

(1) 2004. aasta novembris andis nõukogu komisjonile volituse osaleda Euroopa Ühenduse nimel UNESCOs peetavates läbirääkimistes kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamise konventsiooni üle. Komisjon ja liikmesriigid osalesid läbirääkimistes,

(2) UNESCO kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamise konventsioon võeti vastu UNESCO peakonverentsil 20. oktoobril 2005 Pariisis,

(3) Kõnealune konventsioon on kultuurilise mitmekesisuse ja kultuurivahetuste edendamise oluline ja tõhus tugisammas, mida Euroopa Ühendus ja liikmesriigid väga oluliseks peavad. See aitab kaasa kultuuridevahelisele vastastikusele austusele ja arusaamisele maailma tasandil,

(4) Kõnealune konventsioon tuleks heaks kiita nii kiiresti kui võimalik,

(5) Nii ühendus kui liikmesriigid on konventsiooniga hõlmatud valdkondades pädevad. Seega on soovitav, et ühendus ja liikmesriigid saaksid konventsiooniosalisteks, et täita koos konventsioonis kindlaks määratud ülesandeid ja kasutada õigusi, mis segavastutusest lähtuvalt neile kõnealuse konventsiooniga on antud – eesmärk on sealjuures tagada konventsiooni ühtlane kohaldamine,

ON TEINUD JÄRGMISE OTSUSE:

Artikkel 1

1. Ühendus on UNESCO kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamise konventsiooni heaks kiitnud.

2. Konventsiooni tekst on esitatud käesoleva otsuse lisas 1.a.

Artikkel 2

1. Nõukogu eesistujal on õigus määrata isik(ud), kes on volitatud andma heakskiitmiskirja Euroopa Ühenduse nimel hoiule UNESCO peadirektorile, vastavalt kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamise konventsiooni artikli 27 lõikele 4.

2. Nõukogu eesistujal on õigus määrata isik(ud), kes on volitatud andma Euroopa Ühenduse nimel hoiule käesoleva otsuse lisas 1.b ära toodud pädevust tõendava deklaratsiooni, vastavalt kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamise konventsiooni artikli 27 lõike 3 punktile c.

3. Nõukogu eesistujal on õigus määrata isik(ud), kes on heakskiitmiskirja üle andmisel volitatud tegema käesoleva otsuse 2. lisas esitatud ühepoolse deklaratsiooni.

Artikkel 3

Komisjon esindab Euroopa Ühendust konventsiooniga loodud organite istungitel, ja eelkõige konventsiooniosaliste konverentsil, ja peab ühenduse nimel läbirääkimisi küsimustes, mis kuuluvad nende organite pädevusse.

Brüssel,

Nõukogu nimel

eesistuja

LISA 1.a

UNESCO KULTUURILISE VÄLJENDUSE MITMEKESISUSE KAITSE JA EDENDAMISE KONVENTSIOON

PREAMBUL

Ühinenud Rahvaste Hariduse, Teaduse ja Kultuuri Organisatsiooni peakonverents, mis on 33. sessiooniks kokku tulnud Pariisis 3.–21. oktoobril 2005,

1) kinnitades , et kultuuriline mitmekesisus on inimkonna loomulik tunnus,

2) olles teadlik , et kultuuriline mitmekesisus on inimkonna ühine pärand ning et seda tuleb edendada ja säilitada kõigi huve silmas pidades,

3) teades , et kultuuriline mitmekesisus paneb aluse rikkale ja mitmekesisele maailmale, mis suurendab valikuvõimalusi, annab tuge inimvõimetele ja -väärtustele, ning on seega kogukondade, rahvaste ja riikide arengu olulisi alussambaid,

4) meenutades , et kultuuriline mitmekesisus, mis pääseb maksvusele demokraatia, sallivuse, sotsiaalse õigluse ning rahvaste ja kultuuride vahelise vastastikuse austamise kontekstis, on kohalikul, riiklikul ja rahvusvahelisel tasandil rahu vältimatuks eelduseks,

5) kinnitades kultuurilise mitmekesisuse tähtsust inimõiguste ülddeklaratsioonis ja muudes ülemaailmselt tunnustatud dokumentides määratletud inimõiguste ja põhivabaduste täieliku realiseerimise seisukohast,

6) rõhutades vajadust integreerida kultuur strateegilise elemendina riikide ja rahvusvahelisse arengupoliitikasse ning rahvusvahelisse arengukoostöösse, võttes samas arvesse ka ÜRO aastatuhande deklaratsiooni (2000), milles rõhutatakse eriti vaesuse kaotamist,

7) arvestades , et kultuur võib ajas ja ruumis esineda väga erineval kujul ning et see mitmekesisus väljendub identiteetide originaalsuses ja paljususes ning samuti inimkonna moodustavate rahvaste ja ühiskondade kultuurilises väljenduses,

8) tunnustades traditsiooniliste teadmiste ning eelkõige põlisrahvaste teadmiste tähtsust materiaalse ja mittemateriaalse rikkuse allikana ning nende positiivset panust jätkusuutlikku arengusse, ning samas ka nende piisava kaitse ja edendamise vajadust,

9) tunnustades vajadust meetmete järele, mis võimaldaksid kaitsta kultuurilise väljenduse, sealhulgas selle sisu mitmekesisust, eelkõige olukordades, kus kultuurilist väljendust võib ähvardada kadumine või tõsised moonutused,

10) rõhutades kultuuri tähtsust sotsiaalse ühtekuuluvuse seisukohast ja eelkõige selle panust naiste rolli ja staatuse tähtsustamisse ühiskonnas,

11) olles teadlik , et kultuurilist mitmekesisust toetab ideede vaba liikumine ning et pidev kultuuridevaheline mõttevahetus ja interaktsioon rikastavad kultuuri,

12) kinnitades , et mõtte-, sõna- ja teabevabadus ning meedia mitmekesisus võimaldavad kultuurilise väljenduse õitsengut ühiskonnas,

13) tunnustades , et kultuurilise väljenduse, sealhulgas traditsioonilise kultuurilise väljenduse mitmekesisus on oluline tegur, mis võimaldab üksikisikutel ja rahvastel oma mõtteid ja väärtusi väljendada ja teistega jagada,

14) meenutades , et keeleline mitmekesisus on kultuurilise mitmekesisuse oluline element, ning kinnitades , et haridus mängib kultuurilise mitmekesisuse kaitse ja edendamise seisukohast keskset rolli,

15) arvestades , et elujõulised kultuurid on eluliselt tähtsad kõigile, sealhulgas vähemusrühmadesse kuuluvatele isikutele ja põlisrahvastele, ning see tähtsus väljendub nende vabaduses luua, levitada ja tutvustada oma traditsioonilist kultuurilist väljendust ja omada sellele juurdepääsu, nõnda et see aitab kaasa nende isiklikule arengule,

16) rõhutades , kui olulised on kultuuriline interaktsioon ja loovus, mis rikastavad ja uuendavad kultuurilist väljendust ning tugevdavad nende inimeste positsiooni, kes tegutsevad kultuuri arendamise valdkonnas kogu ühiskonna arengu nimel,

17) tunnustades intellektuaalomandiõiguste tähtsust kultuuriloomes osalejatele,

18) olles veendunud , et kultuuritegevus, -varad ja -teenused, mis kannavad endas identiteeti, väärtusi ja tähendusi, on kahetise, majandusliku ja kultuurilise loomuga, ning seetõttu ei või neid käsitada üksnes kaubanduslikku väärtust omava nähtusena,

19) tõdedes , et globaliseerumisega kaasnevad protsessid, mida hõlbustab info- ja sidetehnoloogia kiire areng, loovad küll enneolematuid võimalusi kultuuridevahelise interaktsiooni tugevdamiseks, kuid on samas väljakutseks kultuurilisele mitmekesisusele, võttes eriti arvesse rikaste ja vaeste riikide vahelise ebavõrdsuse ohtu,

20) olles teadlik UNESCOle pandud ülesandest tagada kultuuride austamine ja mitmekesisus ning teha ettepanekuid rahvusvaheliste lepingute sõlmimiseks, mida ta peab vajalikuks, et hõlbustada ideede vaba liikumist sõna ja pildi kaudu,

21) viidates UNESCO vastu võetud rahvusvahelistele dokumentidele, mis on seotud kultuurilise mitmekesisuse ja kultuuriliste õiguste teostamisega, ning eelkõige 2001. aasta kultuurilise mitmekesisuse ülddeklaratsioonile,

on 20.10.2005 vastu võtnud käesoleva konventsiooni.

I. EESMÄRGID JA ALUSPÕHIMÕTTED

Artikkel 1 – Eesmärgid

Käesoleva konventsiooni eesmärgid on:

a) kaitsta ja edendada kultuurilise väljenduse mitmekesisust;

b) luua tingimused, mille juures kultuurid saaksid vabalt õitseda ja suhelda ning üksteist vastastikku rikastada;

c) stimuleerida kultuuridevahelist dialoogi, et tagada kogu maailmas intensiivsem ja tasakaalustatum kultuurivahetus, mis soodustab kultuuride vastastikust austust ja rahukultuuri;

d) stimuleerida kultuuridevahelist suhtlust, et arendada kultuuride interaktsiooni ja luua rahvastevahelisi sildu;

e) edendada kultuurilise väljenduse mitmekesisuse austamist ja selle väärtuse teadvustamist kohalikul, riiklikul ja rahvusvahelisel tasandil;

f) kinnitada kultuuri ja arengu vahelise sideme tähtsust kõigile riikidele, eelkõige arenguriikidele, ning julgustada riikliku ja rahvusvahelise tasandi tegevust selle sideme tõelise väärtuse tunnustamise nimel;

g) tunnustada kultuuritegevuse, -varade ja -teenuste spetsiifikat identiteedi, väärtuste ja tähenduste kandjana;

h) kinnitada riikide suveräänset õigust säilitada, võtta vastu ning rakendada poliitikat ja meetmeid, mida nad peavad sobivaks, et kaitsta ja edendada kultuurilise väljenduse mitmekesisust oma territooriumil;

i) tugevdada rahvusvahelist koostööd ja solidaarsust partnerluse vaimus, et tõsta arenguriikide suutlikkust kaitsta ja edendada kultuurilise väljenduse mitmekesisust.

Artikkel 2 - Aluspõhimõtted

1. Inimõiguste ja põhivabaduste austamise põhimõte

Kultuurilist mitmekesisust saab kaitsta ja edendada üksnes juhul, kui on tagatud inimõigused ja põhivabadused, nagu sõna-, teabe- ja kommunikatsioonivabadus ning inimeste õigus valida kultuurilisi väljendusviise. Käesoleva konventsiooni sätteid ei või kasutada selleks, et kahjustada või piirata inimõiguste ülddeklaratsioonis määratletud ja rahvusvahelise õigusega tagatud inimõigusi ja põhivabadusi.

2. Suveräänsuse põhimõte

Vastavalt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni hartale ja rahvusvahelise õiguse põhimõtetele on riikidel suveräänne õigus võtta meetmeid ja rakendada poliitikat kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitsmiseks ja edendamiseks oma territooriumil.

3. Kõikide kultuuride võrdse väärikuse ja austamise põhimõte

Kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamine eeldab kõikide kultuuride, sealhulgas vähemusrühmade ja põlisrahvaste kultuuride võrdse väärikuse ja austamise tunnustamist.

4. Rahvusvahelise solidaarsuse ja koostöö põhimõte

Rahvusvaheline koostöö ja solidaarsus peavad võimaldama kõigil riikidel, eelkõige arenguriikidel luua ja tugevdada kohalikul, riiklikul ja rahvusvahelisel tasandil oma kultuurilise väljenduse, sealhulgas tekkiva või olemasoleva kultuuritööstuse seisukohast vajalikke vahendeid.

5. Arengu majandusliku ja kultuurilise aspekti täiendavuse põhimõte

Et kultuur on üks arengu põhialuseid, on arengu kultuurilised aspektid sama olulised kui majanduslikud ning üksikisikute ja rahvaste põhiõigus on selles osaleda ja sellest rõõmu tunda.

6. Jätkusuutliku arengu põhimõte

Kultuuriline mitmekesisus on üksikisikute ja ühiskondade suur rikkus. Kultuurilise mitmekesisuse kaitse, edendamine ja säilitamine on praeguste ja tulevaste põlvkondade seisukohast kasuliku jätkusuutliku arengu oluline eeldus.

7. Võrdse juurdepääsu põhimõte

Võrdne juurdepääs kogu maailma rikkalikule ja mitmekesisele kultuurilisele väljendusele ning kultuuride juurdepääs väljendus- ja levitamisvahenditele on kultuurilise mitmekesisuse väärtustamise olulised elemendid, mis aitavad kaasa vastastikusele mõistmisele.

8. Avatuse ja tasakaalu põhimõte

Kui riigid võtavad meetmeid kultuurilise väljenduse mitmekesisuse soodustamiseks, siis nad peaksid sealjuures edendama piisaval määral ka avatust teiste maailma kultuuride suhtes ning tagama, et need meetmed on kooskõlas käesoleva konventsiooni eesmärkidega.

II. KOHALDAMISALA

Artikkel 3 - Kohaldamisala

Käesolevat konventsiooni kohaldatakse konventsiooniosaliste võetud meetmete ja poliitika suhtes, mis on seotud kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamisega.

III. MÄÄRATLUSED

Artikkel 4 - Määratlused

Käesolevas konventsioonis kasutatakse järgmisi mõisteid:

1. Kultuuriline mitmekesisus

„Kultuuriline mitmekesisus“ – inimrühmade ja ühiskondade kultuuride väljendusvormide paljusus. Neid väljendusvorme antakse edasi rühma- ja ühiskonnasiseselt ning rühmade ja ühiskondade vahel.

Kultuuriline mitmekesisus ei väljendu mitte üksnes mitmesugustes vormides, mille kaudu inimkonna kultuurilist pärandit väljendatakse, rikastatakse ja antakse edasi tänu kultuuriliste väljendusviiside paljususele, vaid samuti mis tahes vahendite või tehnoloogia abil loodud mitmesuguste kunstilise loomingu, tootmise, levitamise, tutvustamise ja nautimise viiside kaudu.

2. Kultuuriline sisu

„Kultuuriline sisu“ – sümboolne tähendus, kunstiline dimensioon ja kultuurilised väärtused, mis tuginevad kultuurilisele identiteedile või väljendavad seda.

3. Kultuuriline väljendus

„Kultuuriline väljendus“ – üksikisikute, rühmade ja ühiskondade loovuse väljendus, millel on kultuuriline sisu.

4. Kultuuritegevus, -varad ja -teenused

„Kultuuritegevus, -varad ja -teenused“ – tegevus, varad ja teenused, mis oma kvaliteedi, kasutuse või eesmärgi seisukohast vaadatuna kehastavad või edastavad kultuurilist väljendust sõltumata oma kaubanduslikust väärtusest. Kultuuritegevusel võib olla iseseisev eesmärk või see võib kaasa aidata kultuurivarade ja –teenuste loomisele.

5. Kultuuritööstus

„Kultuuritööstus“ – tööstus, mis toodab ja levitab lõikes 4 määratletud kultuurivarasid ja -teenuseid.

6. Kultuuripoliitika ja -meetmed

„Kultuuripoliitika ja -meetmed“ – kultuuriga seotud kohaliku, riikliku, piirkondliku või rahvusvahelise tasandi poliitika ja meetmed hoolimata sellest, kas need on suunatud otseselt kultuurile kui sellisele või peavad otseselt mõjutama üksikisikute, rühmade või ühiskondade kultuurilist väljendust, sealhulgas kultuuritegevuse, -varade ja -teenuste loomist, tootmist, levitamist ja tutvustamist ja juurdepääsu neile.

7. Kaitse

„Kaitse“ – meetmete võtmine kultuurilise väljenduse mitmekesisuse säilitamiseks, hoidmiseks ja väärtustamiseks.

„Kaitsma“ – selliseid meetmeid vastu võtma.

8. Kultuuridevahelisus

„Kultuuridevahelisus“ – mitmesuguste kultuuride olemasolu, nendevaheline võrdne interaktsioon ning võimalus luua ühiseid kultuurilise väljenduse viise dialoogi ja vastastikuse austuse kaudu.

IV. OSALISTE ÕIGUSED JA KOHUSTUSED

Artikkel 5 – Õigusi ja kohustusi käsitlev üldreegel

1. Konventsiooniosalised kinnitavad vastavalt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni hartale ja rahvusvahelise õiguse üldtunnustatud põhimõtetele, et neil on suveräänne õigus rakendada oma kultuuripoliitikat ja võtta meetmeid kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitsmiseks ja edendamiseks ning rahvusvahelise koostöö tugevdamiseks, kui selle eesmärgiks on käesoleva konventsiooni eesmärkide saavutamine.

2. Kui mõni konventsiooniosaline rakendab oma kultuuripoliitikat ja võtab meetmeid kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitsmiseks ja edendamiseks oma territooriumil, peavad tema poliitika ja meetmed olema kooskõlas käesoleva konventsiooni sätetega.

Artikkel 6 – Konventsiooniosaliste õigused riiklikul tasandil

1. Artikli 4 lõikes 6 kirjeldatud kultuuripoliitika ja -meetmete raames võib iga konventsiooniosaline, võttes arvesse konkreetseid asjaolusid ja oma vajadusi, võtta meetmeid, mille eesmärgiks on kaitsta ja edendada kultuurilise väljenduse mitmekesisust tema territooriumil.

2. Sellisteks meetmeteks võivad olla:

a) õigusmeetmed, mille eesmärgiks on kaitsta ja edendada kultuurilise väljenduse mitmekesisust;

b) meetmed, mis annavad riigi kultuuritegevusele, -varadele ja -teenustele sobival viisil võimaluse leida oma koht riigi kõigi kultuuritegevuste, -varade ja -teenuste seas, pidades silmas nende loomist, tootmist, levitamist, tutvustamist ja nautimist, sealhulgas nimetatud tegevuse, varade ja teenuste puhul kasutatava keelega seotud meetmed;

c) meetmed, mille eesmärgiks on tagada riigi sõltumatule kultuuritööstusele ja mitteformaalse sektori tegevusele tõeline juurdepääs kultuuritegevuse, -varade ja -teenuste loomisele, tootmisele, levitamisele ja tutvustamisele;

d) meetmed, mille eesmärgiks on anda riigiabi;

e) meetmed, mille eesmärgiks on julgustada mittetulundusühinguid, avaliku ja erasektori institutsioone, kunstnikke ja teisi kultuurivaldkonnas töötajaid arendama ja edendama ideedevahetust ning ideede ja kultuurilise väljenduse vormide vaba liikumist ning kultuuritegevust, -varasid ja -teenuseid, ning stimuleerida nende tegevuses loovust ja ettevõtlikkust;

f) meetmed, mille eesmärgiks on asutada avaliku sektori institutsioone ja neid piisavalt toetada;

g) meetmed, mille eesmärgiks on julgustada ja toetada kunstnikke ja kõiki teisi, kes tegelevad kultuurilise eneseväljendusega;

h) meetmed, mille eesmärgiks on edendada meedia mitmekesisust, sealhulgas avaliku ringhäälingu kaudu.

Artikkel 7 – Kultuurilise väljenduse edendamise meetmed

1. Konventsiooniosalised püüavad luua oma territooriumil keskkonna, mis innustab üksikisikuid ja ühiskonnarühmi:

a) looma, tootma, levitama ja tutvustama oma kultuurilist eneseväljendust ning pääsema kultuurilise väljenduse juurde, võttes arvesse naiste ja mitmesuguste ühiskonnarühmade, sealhulgas vähemusrühmade ja põlisrahvaste eripäraseid tingimusi ja vajadusi;

b) pääsema nende riigi territooriumil ja ka mujal maailmas loodud kultuurilise väljenduse juurde.

2. Samuti püüavad konventsiooniosalised tunnustada kunstnike ja teiste loomeprotsessis osalejate, neid toetavate kultuurikogukondade ja -organisatsioonide panust ja nende keskset rolli, mis seisneb kultuurilise mitmekesisuse loomises.

Artikkel 8 – Kultuurilise väljenduse kaitsmise meetmed

1. Ilma et see piiraks artiklite 5 ja 6 kohaldamist, võib konventsiooniosaline tuvastada olukordi, kus kultuuriline väljendus on tema territooriumil kadumisohus, seda ähvardab tõsine oht või seda tuleb mingil viisil kiiresti kaitsta.

2. Konventsiooniosalised võivad võtta mis tahes vajalikke meetmeid, et kaitsta kultuurilist väljendust lõikes 1 nimetatud olukordades kooskõlas käesoleva konventsiooni sätetega.

3. Konventsiooniosalised annavad valitsustevahelisele komiteele aru kõigist sellises olukorras võetud meetmetest ning komitee võib teha sobivaid soovitusi.

Artikkel 9 – Teabe jagamine ja läbipaistvus

Konventsiooniosalised:

a) annavad kord nelja aasta jooksul UNESCOle esitatavas aruandes vajalikku teavet meetmete kohta, mida on võetud kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitsmiseks ja edendamiseks nende territooriumil ja rahvusvahelisel tasandil;

b) määravad kontaktpunkti, mille ülesandeks on käesoleva konventsiooniga seotud teabe jagamine;

c) jagavad ja vahetavad kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitsmise ja edendamisega seotud teavet.

Artikkel 10 – Avalikkuse harimine ja teadvustamine

Konventsiooniosalised:

a) soodustavad ja arendavad kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitsmise ja edendamise tähtsusest arusaamist, eriti avalikkuse harimise ja teadvustamise programmide kaudu;

b) teevad teiste konventsiooniosalistega ja rahvusvaheliste organisatsioonidega koostööd käesoleva artikli eesmärkide saavutamiseks;

c) püüavad julgustada loovust ja tugevdada tootmisvõimet, algatades kultuuritööstuse valdkonnas haridus-, koolitus- ja vahetusprogramme. Neid meetmeid tuleb rakendada nii, et see ei kahjustaks traditsioonilisi tootmisviise.

Artikkel 11 – Kodanikuühiskonna osalemine

Konventsiooniosalised tunnustavad kodanikuühiskonna põhjapanevat rolli kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitsmisel ja edendamisel. Konventsiooniosalised innustavad kodanikuühiskonda osalema pingutustes, mille eesmärgiks on saavutada käesoleva konventsiooni eesmärgid.

Artikkel 12 – Rahvusvahelise koostöö edendamine

Konventsiooniosalised püüavad tugevdada kahepoolset, piirkondlikku ja rahvusvahelist koostööd, et luua kultuurilise väljenduse mitmekesisuse edendamiseks soodsaid tingimusi, võttes eelkõige arvesse artiklites 8–17 nimetatud olukordi ning pidades eriti silmas:

a) konventsiooniosaliste vahelise kultuuripoliitikat ja –meetmeid käsitleva dialoogi hõlbustamist;

b) avalik-õiguslike kultuuriinstitutsioonide strateegilise lähenemise ja haldussuutlikkuse tugevdamist ametialase ja rahvusvahelise kultuurivahetuse ning heade tavade alase kogemustevahetuse kaudu;

c) partnerluse tugevdamist kodanikuühiskonnaga, valitsusväliste organisatsioonidega ja erasektoriga ning nende vahel, seades eesmärgiks kultuurilise väljenduse mitmekesisuse soodustamise ja edendamise;

d) uute tehnoloogiate kasutuse edendamist ning partnerlussuhete stimuleerimist eesmärgiga toetada teabevahetust ja kultuurilist teineteisemõistmist ning soodustada kultuurilise väljenduse mitmekesisust;

e) koostootmise ja kooslevitamise lepingute sõlmimise soodustamist.

Artikkel 13 – Kultuuri kaasamine jätkusuutlikku arengusse

Konventsiooniosalised püüavad kaasata kultuuri kõigil tasanditel oma arengupoliitikasse, et luua jätkusuutlikuks arenguks soodsad tingimused ning soodustada selle raames kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamisega seotud aspekte.

Artikkel 14 - Arengukoostöö

Konventsiooniosalised püüavad toetada koostööd, mille eesmärgiks on jätkusuutlik areng ja vaesuse piiramine, eelkõige seoses arenguriikide spetsiifiliste vajadustega, et soodustada dünaamilise kultuurisektori tekkimist muuhulgas järgmiste vahendite kaudu:

1. arenguriikide kultuuritööstuse toetamine:

a) luues ja tugevdades arenguriikides kultuuri tootmise ja levitamise kanaleid;

b) võimaldades nende kultuuritegevuse, -varade ja -teenuste laialdasemat pääsu maailmaturule ja rahvusvahelistesse levivõrkudesse;

c) võimaldades elujõuliste kohalike ja piirkondlike turgude teket;

d) võttes võimaluse korral meetmeid, mis hõlbustavad arenguriikide kultuuritegevuse, -varade ja -teenuste pääsu arenenud riikide territooriumile;

e) toetades loometööd ja hõlbustades võimaluse korral arenguriikide kunstnike liikuvust;

f) stimuleerides arenenud riikide ja arenguriikide vahelist koostööd eriti muusika ja filmikunsti valdkonnas;

2. oskusteabe edendamine teabe-, kogemuste- ja oskustevahetuse kaudu ning arenguriikide avaliku ja erasektori töötajate koolitamine eriti strateegilise lähenemise ja haldussuutlikkuse valdkonnas, poliitika väljatöötamine ja rakendamine, kultuurilise väljenduse edendamine ja levitamine, üliväikeste, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete arendamine, tehnoloogia kasutamine ning oskuste arendamine ja edasiandmine;

3. tehnoloogia ja oskusteabe edasiandmine sobivate stimuleerimismeetmete kaudu, eelkõige kuultuuritööstuse ja -ettevõtete valdkonnas;

4. rahaline toetus:

a) artiklis 18 ettenähtud rahvusvahelise kultuurilise mitmekesisuse fondi asutamine;

b) avaliku arenguabi, sealhulgas loovuse stimuleerimisele ja toetamisele suunatud tehnilise abi andmine vastavalt vajadustele;

c) muud rahalise abi vormid, näiteks madala intressiga laenud, toetused ja muud rahastamismehhanismid.

Artikkel 15 - Koostööviisid

Konventsiooniosalised toetavad partnerlussuhete arendamist avaliku ja erasektori ning mittetulundusühingute vahel ja nende siseselt, kui selle eesmärgiks on teha koostööd arenguriikidega nende kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamise võime arendamisel. Selliste uuenduslike partnerlussuhete puhul keskendutakse arenguriikide konkreetsetele vajadustele, infrastruktuuride, inimressursside ja poliitika arendamisele ning kultuuritegevuse, -varade ja -teenustega seotud kultuurivahetusele.

Artikkel 16 – Arenguriikide sooduskohtlemine

Arenenud riigid hõlbustavad kultuurivahetust arenguriikidega, tagades nende kunstnikele ja teistele kultuuritöötajatele ning nende kultuurivaradele ja -teenustele sobivate institutsiooniliste ja õiguslike raamistike kaudu sooduskohtlemise.

Artikkel 17 – Rahvusvaheline koostöö olukordades, kus kultuuriline väljendus on tõsises ohus

Konventsiooniosalised teevad koostööd vastastikuse abi osutamiseks artiklis 8 nimetatud olukordades, pidades silmas eriti arenguriike.

Artikkel 18 – Rahvusvaheline kultuurilise mitmekesisuse fond

1. Asutatakse „rahvusvaheline kultuurilise mitmekesisuse fond“, edaspidi „fond“.

2. Fondi moodustavad UNESCO finantsmääruse alusel tehtavad sissemaksed.

3. Fondi vara moodustavad:

a) konventsiooniosaliste vabatahtlikud maksed;

b) UNESCO peakonverentsi vastavaotstarbelised eraldised;

c) maksed, annetused või pärandvara, mida võivad anda teised riigid, ÜRO organisatsioonid ja programmid, muud piirkondlikud või rahvusvahelised organisatsioonid, avalikud või eraasutused või eraisikud;

d) fondi varadelt teenitud intressid;

e) fondi heaks korraldatud korjandustest ja üritustest saadud tulu;

f) mis tahes muu fondi põhimäärusega lubatud vara.

4. Fondi vahendite kasutamise üle otsustab valitsustevaheline komitee lähtuvalt konventsiooniosaliste konverentsi suunistest.

5. Valitsustevaheline konverents võib võtta vastu rahalist toetust ja muul viisil pakutavat üldise iseloomuga või konkreetse suunitlusega, kindlatele projektidele suunatud abi, tingimusel et valitsustevaheline komitee kiidab need heaks.

6. Fondile antava toetuse suhtes ei või esitada mingeid poliitilisi, majanduslikke ega muid tingimusi, mis on vastuolus käesoleva konventsiooni eesmärkidega.

7. Konventsiooniosalised püüavad teha regulaarselt vabatahtlikke makseid käesoleva konventsiooni rakendamiseks.

Artikkel 19 – Teabevahetus, teabe analüüs ja levitamine

1. Konventsiooniosalised lepivad kokku kultuurilise väljenduse mitmekesisust puudutavate andmete kogumise ja statistikaga ning selle kaitse ja edendamise heade tavadega seotud teabe ja oskusteabe vahetamise suhtes.

2. UNESCO hõlbustab sekretariaadi võimalusi kasutades kõigi selle valdkonnaga seotud andmete, statistika ja heade tavade kogumist, analüüsimist ja levitamist.

3. Peale selle koostab ja haldab UNESCO andmebaasi, mis kajastab kultuurilise väljendusega seotud avalikke ja era- ning mittetulunduslikke asutusi ja organisme.

4. Et andmete kogumist hõlbustada, pöörab UNESCO erilist tähelepanu nende konventsiooniosaliste teadmiste ja oskuste täiendamisele, kes selles küsimuses abi taotlevad.

5. Käesolevas artiklis määratletud teabe kogumine täiendab artiklis 9 osutatud teavet.

V. SUHTED TEISTE DOKUMENTIDEGA

Artikkel 20 – Suhted teiste dokumentidega: vastastikune toetamine, täiendavus ja mitteallutamine

1. Konventsiooniosalised nõustuvad, et nende kohuseks on täita heauskselt kohustusi, mis neil on käesoleva konventsiooni ja mis tahes muude lepingute alusel, mille osaliseks nad on. Konventsiooniosalised ei alluta käesolevat konventsiooni teistele lepingutele ning:

a) soodustavad vastastikust toetamist käesoleva konventsiooni ja teiste lepingute vahel, mille osalised nad on, ning

b) tõlgendades ja kohaldades muid lepinguid, mille osalised nad on, või muude rahvusvaheliste kohustuste võtmisel võtavad arvesse käesoleva konventsiooni asjakohaseid sätteid.

2. Ühtki käesoleva konventsiooni sätet ei saa tõlgendada konventsiooniosaliste muudest lepingutest tulenevate õiguste ja kohustuste muutmisena.

Artikkel 21 – Kooskõlastamine ja koordineerimine rahvusvahelisel tasandil

Konventsiooniosalised kohustuvad edendama käesoleva konventsiooni eesmärke ja põhimõtteid teistes rahvusvahelistes organisatsioonides. Selleks konsulteerivad konventsiooniosalised vajadusel üksteisega, pidades silmas nimetatud eesmärke ja põhimõtteid.

VI. KONVENTSIOONI ORGANID

Artikkel 22 – Konventsiooniosaliste konverents

1. Käesolevaga asutatakse konventsiooniosaliste konverents. Konventsiooniosaliste konverents on käesoleva konventsiooni osaliste täiskogu ning selle kõrgeim organ.

2. Konventsiooniosaliste konverents koguneb korraliseks istungiks kord kahe aasta jooksul, võimaluse korral UNESCO peakonverentsi raames. Konverents võib koguneda ka erakorraliseks istungiks, kui konverentsil on nii otsustatud või kui vähemalt kolmandik konventsiooniosalistest on esitanud valitsustevahelisele komiteele sellekohase taotluse.

3. Konventsiooniosaliste konverents võtab vastu oma töökorra.

4. Konventsiooniosaliste konverentsi ülesanded on muuhulgas järgmised:

a) valida valitsustevahelise komitee liikmed;

b) võtta vastu ja vaadata läbi valitsustevahelise komitee kaudu edastatud konventsiooniosaliste aruanded;

c) kinnitada töödokumendid, mille tema taotlusel on ette valmistanud valitsustevaheline komitee;

d) võtta mis tahes muid meetmeid, mida ta peab käesoleva konventsiooni eesmärkide saavutamisel vajalikuks.

Artikkel 23 – Valitsustevaheline komitee

1. UNESCO juures asutatakse kultuurilise väljenduse mitmekesisuse kaitse ja edendamise valitsustevaheline komitee, edaspidi „valitsustevaheline komitee“. Komitee koosneb 18 konventsiooniosalise riigi esindajast, kelle konventsiooniosaliste konverents valib neljaks aastaks kohe pärast käesoleva konventsiooni jõustumist vastavalt artiklile 29.

2. Valitsustevaheline komitee tuleb kokku kord aastas.

3. Valitsustevaheline komitee tegutseb konventsiooniosaliste konverentsi juhatusel ja juhtnööride kohaselt ning annab konverentsile oma tegevusest aru.

4. Valitsustevahelise komitee liikmete arvu tõstetakse 24le, kui konventsiooniosaliste arv jõuab 50ni.

5. Valitsustevahelise komitee valimisel lähtutakse võrdse geograafilise jaotuse ja rotatsiooni põhimõttest.

6. Ilma et see piiraks valitsustevahelise komiteele käesoleva konventsiooniga pandud muid volitusi, on komitee ülesanded järgmised:

a) edendada käesoleva konventsiooni eesmärke ning stimuleerida ja tagada selle rakendamise jälgimist;

b) valmistada konventsiooniosaliste konverentsi taotlusel ette ja esitada kinnitamiseks töödokumente seoses konventsiooni sätete rakendamise ja kohaldamisega;

c) edastada konventsiooniosaliste konverentsile konventsiooniosaliste aruanded, millele on lisatud komitee tähelepanekud ja sisukokkuvõte;

d) anda soovitusi olukordades, millele on tähelepanu juhtinud konventsiooniosalised kooskõlas käesoleva konventsiooni asjakohaste sätetega ning eriti artikliga 8;

e) töötada välja protseduure ja muid mehhanisme käesoleva konventsiooni eesmärkide ja põhimõtete edendamiseks teistes rahvusvahelistes organisatsioonides;

f) täita mis tahes muid ülesandeid, mida talle annab konventsiooniosaliste konverents.

7. Valitsustevaheline komitee võib kooskõlas oma töökorraga kutsuda oma koosolekutele avalikke või eraasutusi või ka eraisikuid, kellega soovitakse konsulteerida teatavates konkreetsetes küsimustes.

8. Valitsustevaheline komitee koostab oma töökorra ja esitab selle kinnitamiseks konventsiooniosaliste konverentsile.

Artikkel 24 – UNESCO sekretariaat

1. Konventsiooni organeid abistab UNESCO sekretariaat.

2. Sekretariaat valmistab ette konventsiooniosaliste konverentsi ja valitsustevahelise komitee dokumendid ning koosolekute päevakorrad, aitab kaasa nende otsuste elluviimisele ja teeb nende kohta kokkuvõtteid.

VII. LÕPPSÄTTED

Artikkel 25 – Vaidluste lahendamine

1. Konventsiooniosaliste vahelised vaidlused seoses käesoleva konventsiooni tõlgendamise või kohaldamisega püütakse lahendada läbirääkimiste teel.

2. Kui asjaomased konventsiooniosalised ei suuda läbirääkimiste tulemusel kokkuleppele jõuda, võivad nad ühisel kokkuleppel pöörduda kolmandast isikust nõuandja või vahendaja poole.

3. Kui nõuandja ega vahendaja poole pole pöördutud või kui vaidlust ei suudetud lahendada läbirääkimiste, nõuandja ega vahendaja abil, võib üks konventsiooniosaline taotleda käesoleva konventsiooni lisas kirjeldatud lepitamismenetlust. Konventsiooniosalised vaatavad heauskselt läbi lepituskomitee esitatud lahenduse eelnõu.

4. Ratifitseerimise, nõustumise, kinnitamise või ühinemise hetkel võib iga konventsiooniosaline deklareerida, et ta ei tunnusta eespool nimetatud lepitamismenetlust. Iga sellise deklaratsiooni teinud konventsiooniosaline võib selle deklaratsiooni igal hetkel tagasi võtta, teatades sellest UNESCO peadirektorile.

Artikkel 26 – Liikmesriikidepoolne ratifitseerimine, nõustumine, kinnitamine või ühinemine

1. Käesolev konventsioon esitatakse UNESCO liikmesriikidele ratifitseerimiseks, nõustumiseks, kinnitamiseks või ühinemiseks kooskõlas põhiseadusele vastavate menetlustega.

2. Ratifitseerimis-, nõustumis-, kinnitamis- või ühinemisdokumendid deponeeritakse UNESCO peadirektori juures.

Artikkel 27 - Ühinemine

1. Käesoleva konventsiooniga võib ühineda iga riik, mis ei ole UNESCO liikmesriik, kuid on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni liige, või sellise riigi institutsioon, keda on ühinema kutsunud UNESCO peakonverents.

2. Samuti võivad käesoleva konventsiooniga ühineda territooriumid, kus valitseb täielik autonoomia, mida tunnustab Ühinenud Rahvaste Organisatsioon, kuid mis ei ole täiesti sõltumatud vastavalt peaassamblee resolutsioonile 1514 ning kes on pädevad tegutsema käesolevas konventsioonis käsitletavates valdkondades, sealhulgas sõlmima nendes küsimustes lepinguid.

3. Piirkondliku majandusliku integratsiooni organisatsioonide suhtes kohaldatakse järgmisi sätteid:

a) käesoleva konventsiooniga võib ühineda ka mis tahes piirkondliku majandusliku integratsiooni organisatsioon, mille suhtes käesoleva konventsiooni sätted on järgmisi lõikeid arvesse võttes täielikult siduvad nagu ka konventsiooniosaliste riikide suhtes;

b) kui üks või mitu sellise organisatsiooni liikmesriiki on samuti konventsiooniosalised, lepivad see organisatsioon ja liikmesriik või liikmesriigid kokku vastutuse suhtes, mis neil on seoses käesolevast konventsioonist tulevate kohustuste täitmisega. Vastutuse jagamine lõpeb, kui punktis c kirjeldatud menetlus on lõppenud. Organisatsioon ja liikmesriigid ei või teostada käesolevast konventsioonist tulenevaid õigusi konkureerivalt. Peale selle on piirkondlikel majandusliku integratsiooni organisatsioonidel nende pädevusse kuuluvates valdkondades oma hääleõiguse rakendamiseks nii palju hääli, kui käesoleva konventsiooni osaliste hulgas on nende liikmesriike. Nimetatud organisatsioonid ei teosta oma hääleõigust, kui seda teevad nende liikmesriigid, ja vastupidi;

c) piirkondliku majandusliku integratsiooni organisatsioon ja selle liikmesriik või liikmesriigid, kes on kokku leppinud vastutuse jagamises vastavalt punktile b, teatavad sellisest jagamisest konventsiooniosalistele järgmisel viisil:

i) organisatsioon kirjeldab ratifitseerimiskirjas täpselt vastutuse jagamist konventsiooni reguleeritavates küsimustes;

ii) kui kummagi poole vastutust hiljem muudetakse, teatab piirkondliku majandusliku integratsiooni organisatsioon depositaarile vastutusega seotud mis tahes muudatusettepanekust; depositaar teatab sellest muudatusest konventsiooniosalistele;

d) piirkondliku majandusliku integratsiooni organisatsiooni liikmesriigid, kes ühinevad konventsiooniga, on pädevad kõigis valdkondades, mille puhul ei ole toimunud sõnaselgelt deklareeritud ega depositaarile edastatud volituste üleandmist;

e) „piirkondliku majandusliku integratsiooni organisatsioon“ on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni või mõne selle eriorganisatsiooni liikmeks olevatest suveräänsetest riikidest koosnev organisatsioon, millele need riigid on üle andnud oma pädevuse käesolevas konventsioonis reguleeritavates valdkondades ning kellel on organisatsioonisiseste menetluste alusel õigus konventsiooniga ühineda.

4. Ühinemisdokument deponeeritakse UNESCO peadirektori juures.

Artikkel 28 - Kontaktpunkt

Käesoleva konventsiooniga ühinemisel nimetab iga konventsiooniosaline artiklis 9 osutatud „kontaktpunkti“.

Artikkel 29 - Jõustumine

1. Käesolev konventsioon jõustub kolm kuud pärast kolmekümnenda ratifitseerimis-, nõustumis-, kinnitamis- või ühinemisdokumendi deponeerimist, kuid üksnes nende riikide või piirkondliku majandusliku integratsiooni organisatsioonide suhtes, kes on selleks kuupäevaks või enne seda deponeerinud oma ratifitseerimis-, nõustumis-, kinnitamis- või ühinemisdokumendi. Kõigi teiste osaliste suhtes jõustub konventsioon kolm kuud pärast ratifitseerimis-, nõustumis-, kinnitamis- või ühinemisdokumendi deponeerimist.

2. Käesoleva artikli kohaldamisel ei käsitleta ühtki piirkondliku majandusliku integratsiooni organisatsiooni deponeeritud dokumenti selle organisatsiooni liikmesriikide deponeeritud dokumentide lisana.

Artikkel 30 – Föderaalsed ja mitme otsustustasandiga põhiseadussüsteemid

Võttes arvesse, et rahvusvahelised lepingud on osaliste suhtes siduvad sõltumata nende põhiseaduslikust süsteemist, kohaldatakse föderaalse või mitme otsustustasandiga konventsiooniosaliste suhtes järgmisi sätteid:

a) käesoleva konventsiooni sätete suhtes, mille kohaldamine kuulub seadusandliku föderaalse või keskvõimu pädevusse, on föderaal- või keskvalitsuse kohustused samasugused nagu sellistel konventsiooniosalistel, kes ei ole föderaalriigid;

b) käesoleva konventsiooni sätete suhtes, mille kohaldamine kuulub selliste riiki moodustavate üksuste pädevusse nagu osariigid, krahvkonnad, provintsid või kantonid, kes ei saa föderatsiooni põhisaadusliku süsteemi kohaselt võtta seadusandlikke meetmeid, teatab föderaal- või keskvalitsus sellistest sätetest vajaduse korral selliste riiki moodustavate üksuste asutustele nagu osariigid, krahvkonnad, provintsid või kantonid, ning annab oma nõusoleku nende vastuvõtmiseks.

Artikkel 31 - Denonsseerimine

1. Iga konventsiooniosaline võib käesoleva konventsiooni denonsseerida.

2. Denonsseerimisest teatatakse kirjaliku dokumendiga, mis deponeeritakse UNESCO peadirektori juures.

3. Denonsseerimine jõustub kaksteist kuud pärast denonsseerimisdokumendi kättesaamist. See ei mõjuta rahalisi kohustusi, mida lahkuv osaline peab täitma kuni denonsseerimise jõustumise kuupäevani.

Artikkel 32 – Depositaari ülesanded

UNESCO peadirektor, kes on käesoleva konventsiooni depositaar, teatab UNESCO liikmesriikidele, artiklis 27 osutatud mitteliikmesriikidele ja piirkondliku majandusliku integratsiooni organisatsioonidele ning Ühinenud Rahvaste Organisatsioonile kõigi artiklites 26 ja 27 nimetatud ratifitseerimis-, nõustumis-, kinnitamis- või ühinemisdokumentide ning artiklis 31 sätestatud denonsseerimisdokumentide deponeerimisest.

Artikkel 33 – Muudatused

1. Iga konventsiooniosaline võib peadirektorile esitatud teatisega teha ettepanekuid käesoleva konventsiooni muutmiseks. Peadirektor edastab nimetatud teatise kõigile konventsiooniosalistele. Kui pooled konventsiooniosalistest vastavad kuue kuu jooksul pärast teatise edastamist taotlusele positiivselt, esitab peadirektor ettepaneku järgmisel konventsiooniosaliste konverentsil arutamiseks ja võimaluse korral ka vastuvõtmiseks.

2. Muudatused võetakse vastu, kui nende poolt hääletab kaks kolmandikku kohalviibivatest ja hääletanud osalistest.

3. Käesoleva konventsiooni vastuvõetud muudatused esitatakse konventsiooniosalistele ratifitseerimiseks, nõustumiseks, kinnitamiseks või ühinemiseks.

4. Konventsiooniosaliste suhtes, kes on muudatused ratifitseerinud, nendega nõustunud, need kinnitanud või nendega ühinenud, jõustuvad muudatused kolm kuud pärast seda, kui käesoleva artikli lõikes 3 osutatud dokumendid on deponeerinud kaks kolmandikku konventsiooniosalistest. Hiljem jõustub muudatus iga konventsiooniosalise suhtes, kes selle ratifitseerib, sellega nõustub, selle kinnitab või sellega ühineb, kolm kuud pärast seda, kui konventsiooniosaline on deponeerinud ratifitseerimis-, nõustumis-, kinnitamis- või ühinemisdokumendi.

5. Lõigetes 3 ja 4 sätestatud menetlust ei kohaldata artikli 23 muutmise suhtes seoses valitsustevahelise komitee liikmete arvu muutumisega. Nimetatud muudatused jõustuvad vastuvõtmise hetkel.

6. Artiklis 27 osutatud riiki või piirkondliku majandusliku integratsiooni organisatsiooni, kes ühineb käesoleva konventsiooniga pärast käesoleva artikli lõike 4 alusel tehtud muudatuste jõustumist, käsitletakse juhul, kui ta ei ole väljendanud teistsugust arvamust:

a) käesoleva konventsiooni muudetud versiooni osalisena ja

b) käesoleva konventsiooni muutmata versiooni osalisena kõigi konventsiooniosaliste suhtes, kelle suhtes need muudatused ei ole veel siduvad.

Artikkel 34 – Autentsed tekstid

Käesolev konventsioon on koostatud inglise, araabia, hiina, hispaania, prantsuse ja vene keeles, kusjuures kõik kuus teksti on võrdselt autentsed.

Artikkel 35 - Registreerimine

Vastavalt ÜRO harta artiklile 102 registreeritakse käesolev konventsioon Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni sekretariaadi juures UNESCO peadirektori nõudmisel.

LISA

LEPITAMISMENETLUS

Artikkel 1 – Lepituskomisjon

Vaidluse ühe osapoole taotlusel luuakse lepituskomisjon. Kui osapooled ei lepi kokku teisiti, koosneb komisjon viiest liikmest, kellest kumbki asjaosaline konventsiooniosaline nimetab kaks ja esimehe valivad ühisel kokkuleppel selliselt nimetatud liikmed.

Artikkel 2 – Komisjoni liikmed

Kui vaidlus hõlmab enamat kui kaht osalist, nimetavad osalised, kellel on ühine huvi, omapoolsed komisjoni liikmed omavahelisel kokkuleppel. Kui vähemalt kahel osalisel on lahknevad huvid või kui nad ei jõua kokkuleppele küsimuses, kas neil on ühine huvi, nimetavad nad oma liikmed eraldi.

Artikkel 3 – Nimetamine

Kui osalised ei ole kahe kuu jooksul alates lepituskomisjoni moodustamise taotluse esitamisest nimetanud kõiki komisjoni liikmeid, nimetab UNESCO peadirektor vastava taotluse esitanud osalise palvel kahe kuu jooksul puuduvad liikmed.

Artikkel 4 – Komisjoni esimees

Kui komisjon ei ole kahe kuu jooksul pärast viimase liikme nimetamist valinud esimeest, nimetab UNESCO peadirektor ühe osalise palvel kahe kuu jooksul komisjoni esimehe.

Artikkel 5 – Otsused

Lepituskomisjon võtab otsuseid vastu oma liikmete häälteenamuse alusel. Kui vaidluse osapooled ei lepi kokku teisiti, määrab komisjon ise oma töökorra. Komisjon teeb vaidluse lahendamiseks ettepaneku, mille osapooled vaatavad heas usus läbi.

Artikkel 6 – Erimeelsused

Kui lepituskomisjoni pädevusega seoses tekib erimeelsusi, siis otsustab komisjon, kas ta on pädev või mitte.

LISA 1.b

EUROOPA ÜHENDUSE DEKLARATSIOON VASTAVALT KULTUURILISE VÄLJENDUSE MITMEKESISUSE KAITSE JA EDENDAMISE KONVENTSIOONI ARTIKLI 27 LÕIKE 3 PUNKTILE C

Euroopa Ühenduse praegused liikmed on Belgia Kuningriik, Tšehhi Vabariik, Taani Kuningriik, Saksamaa Liitvabariik, Eesti Vabariik, Kreeka Vabariik, Hispaania Kuningriik, Prantsuse Vabariik, Iirimaa, Itaalia Vabariik, Küprose Vabariik, Läti Vabariik, Leedu Vabariik, Luksemburgi Suurhertsogiriik, Ungari Vabariik, Malta Vabariik, Hollandi Kuningriik, Austria Vabariik, Poola Vabariik, Portugali Vabariik, Sloveenia Vabariik, Slovaki Vabariik, Soome Vabariik, Rootsi Kuningriik ning Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa Ühendkuningriik.

Käesolevas deklaratsioonis on esitatud pädevused, mille liikmesriigid on konventsiooniga hõlmatud valdkondades asutamislepingutega ühendusele üle andnud.

Ühendusel on ainupädevus ühises kaubanduspoliitikas (asutamislepingu artiklid 131–134). Ta teostab poliitikat arengukoostöö alal (asutamislepingu artiklid 177–181) ja koostööpoliitikat kolmandate riikidega (asutamislepingu artikkel 181A), ilma et see kahjustaks liikmesriikide pädevust nendes valdkondades. Tal on jagatud pädevus kaupade, inimeste, teenuste ja kapitali vaba liikumise (asutamislepingu artiklid 23–31 ja 39–60), konkurentsi (artiklid 87–89) ja siseturu osas, kaasa arvatud intellektuaalne omand (asutamislepingu artiklid 94–97). Vastavalt asutamislepingu artiklile 151, ja eelkõige selle artiklile 4 võtab ühendus asutamislepingu teiste sätete kohaselt tegutsedes arvesse kultuuriaspekte eelkõige selleks, et austada ja edendada oma kultuuride mitmekesisust.

Allpool loetletud ühenduse õigusaktid illustreerivad ühenduse pädevusvaldkondade ulatust vastavalt Euroopa Ühenduse asutamislepingu sätetele.

Nõukogu otsus 94/800/EÜ, mis käsitleb nõukogu pädevusse kuuluvaid Euroopa Ühenduse nimel sõlmitavaid kokkuleppeid, mis saavutati mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus (1986-1994), (EÜT L 336, 23.12.1994).

Nõukogu määrus (EÜ) nr 2501/2001 üldiste tariifsete soodustuste kava kohaldamise kohta ajavahemikus 1. jaanuar 2002 kuni 31. detsember 2004 – Seletused nõukogu määruse kohta, mis käsitleb üldiste tariifsete soodustuste kava kohaldamist ajavahemikus 1. jaanuar 2002 kuni 31. detsember 2004 (EÜT L 346, 31.12.2001, lk 0000–0060).

Nõukogu otsus 2005/599/EÜ lepingu allakirjutamise kohta, millega muudetakse koostöölepingut ühelt poolt Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani riikide rühma ning teiselt poolt Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide vahel, millele on alla kirjutatud Cotonous 23. juunil 2000 (ELT L 203, 11.8.2005, lk 26-27).

Nõukogu määrus (EÜ) 2698/2000, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1488/96 Euroopa-Vahemere partnerluse raames toimuva majandus- ja sotsiaalstruktuuride reformiga kaasnevate finants- ja tehniliste meetmete (MEDA) kohta (EÜT L 311, 12.12.2000, lk 0001–0008).

Nõukogu määrus (EMÜ) 3906/89 Ungari Vabariigile ja Poola Rahvavabariigile antava majandusabi kohta ja selle järgnevad muudatused, mida kohaldatakse endiselt Bulgaariale ja Rumeeniale (EÜT L 375, 23.12.1989, lk 0011–0012).

Nõukogu määrus (EÜ) 2666/2000 Albaaniale, Bosnia-Hertsegoviinale, Horvaatiale, Jugoslaavia Föderatiivsele Vabariigile ja endisele Jugoslaavia Makedoonia Vabariigile antava abi kohta, ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) 1628/96 ning muudetakse määruseid (EMÜ) 3906/89 ja (EMÜ) 1360/90 ning otsuseid 97/256/EÜ ja 1999/311/EÜ (EÜT L 306, 7.12.2000, lk 0001–0006).

Nõukogu määrus (EMÜ) 443/92 Aasia ja Ladina-Ameerika arengumaadele finants- ja tehnilise abi andmise ja nende maadega tehtava majanduskoostöö kohta (EÜT L 52, 27.2.1992, lk 0001–0006).

Nõukogu määrus (EÜ, Euratom) 99/2000 abi andmise kohta partnerriikidele Ida-Euroopas ja Kesk-Aasias (EÜT L 012, 18.1.2000, lk 0001–0009).

Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus 792/2004/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse tegevusprogramm Euroopa tasandil kultuuri valdkonnas tegutsevate asutuste edendamiseks (ELT L 138, 30.4.2004, lk 40).

Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus 508/2000/EÜ, millega kehtestatakse programm Kultuur 2000 (ELT L 063, 10.3.2000, lk 1).

Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus 1419/1999/EÜ kultuurisündmusega „Euroopa kultuuripealinn“ seotud ühenduse meetmete kohta aastateks 2005 kuni 2019 (EÜT L 166, 107.1999, lk 1).

Nõukogu 22. septembri 1997. aasta otsus Euroopa kultuurimeetmete tuleviku kohta (EÜT C 305, 07.10.1997, lk 1)

Nõukogu 22. septembri 1997. aasta otsus piiriülese fikseeritud raamatuhindade süsteemi kohta Euroopa keelealadel (EÜT C 305, 7.10.1997, lk 2).

Nõukogu direktiiv 89/552/EMÜ teleringhäälingutegevust käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (EÜT L 298, 17.10.1989, lk 23). Direktiivi on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 97/36/EÜ (ELT L 202, 30.7.1997, lk 60).

Nõukogu otsus 2000/821/EÜ Euroopa päritoluga audiovisuaalteoste arendamise, levitamise ja nende müügi edendamise soodustamiseks mõeldud programmi rakendamise kohta (MEDIA Plus – arendamine, levitamine ja müügi edendamine) (2001-2005) (EÜT L 336, 30.12.2000, lk 0082–0091).

Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus 163/2001/EÜ Euroopa audiovisuaalprogrammide tööstuse kutsetöötajate koolitusprogrammi (MEDIA-koolitus) rakendamise kohta (2001-2005) (EÜT L 026, 27.1.2001, lk 0001–0009).

Nõukogu määrus (EÜ) 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (EÜT L 83, 27.3.1999, lk 1), riigiabide kohta.

Direktiiv 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (ELT L 157, 30.4.2004, lk 0045–0086).

Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT L 167, 22.6.2001, lk 0010–0019).

Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2001/84/EÜ algupärase kunstiteose autori õiguse kohta saada hüvitist edasimüügi korral (EÜT L 272, 13.10.2001, lk 0032–0036).

Direktiiv 93/83/EMÜ teatavate satelliitlevile ja kaabli kaudu taasedastamisele kohaldatavaid autoriõigusi ja sellega kaasnevaid õigusi käsitlevate eeskirjade kooskõlastamise kohta (EÜT L 248, 6.10.1993, lk 0015–0021).

Nõukogu direktiiv 93/98/EMÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kaitse tähtaja ühtlustamise kohta (EÜT L 290, 24.11.1993, lk 0009–0013).

Direktiiv 92/100/EMÜ rentimis- ja laenutamisõiguse ja teatavate autoriõigusega kaasnevate õiguste kohta intellektuaalomandi vallas (EÜT L 346, 27.11.1992, lk 0061–0066).

Ühenduse pädevuste teostamine on olemuselt pidevalt arenev protsess. Seega jätab ühendus endale õiguse teatada tulevikus teistest deklaratsioonidest.

2. LISA

ÜHEPOOLNE DEKLARATSIOON ÜHENDUSE NIMEL HEAKSKIIDUKIRJA ÜLEANDMISEL

„Konventsioon on ühenduse jaoks siduv seoses artikli 27 lõike 3 punkti c kohaselt esitatud deklaratsioonis kirjeldatud pädevusvaldkondadega ja ühendus tagab selle nõuetekohase rakendamise. Sellest tulenevalt ei kohalda ühenduse liikmesriigid, kes on käesoleva konventsiooni osalised, omavahelistes suhetes konventsiooni sätteid ega või viidata konventsioonist tulenevatele õigustele ja kohustustele, kui konventsiooniga hõlmatud valdkondade kohta on olemas ühenduse sätted. Konventsiooni kohaldatakse siiski suhetes ühelt poolt ühenduse ja tema liikmesriikide ning teiselt poolt teiste konventsiooniosaliste vahel.“

[1] ELT C […], […], lk […].

[2] ELT C […], […], lk […].