4.3. Arengualaste partnerlussuhete kujundamine nii, et need kajastavad suutlikkust ja vajadusi

1.Pärast seda, kui 2005. aastal võeti vastu eelmine Euroopa konsensus arengu küsimuses, on maailm palju muutunud, nii võimaluste kui ka ohtude poolest. Ühiskondlikud ja majanduslikud probleemid on üha enam läbi põimunud ning see annab uusi võimalusi ühiseks edasiliikumiseks, kuid välistab sageli ka lihtsad lahendused probleemidele. Maailmas on toimunud olulised demograafilised nihked koos majanduslike, sotsiaalsete ja keskkonnaalaste muutustega. Maailma rahvaarv kasvab ligikaudu 80 miljoni inimese võrra aastas ja 2050. aastaks elab 70 % maailma rahvastikust linnades. Isegi kui üldine kasv aeglustuks, on 2015.–2050. aastani oodata maailma rahvaarvu kasvu 2,4 miljardi inimese võrra, sellest 1,3 miljardit Aafrikas. Noorte hariduse ja tööhõive probleemide lahendamine on keeruline.

Seoses arengukoostööpoliitikaga peavad nii liit kui ka selle liikmesriigid täitma neid kohustusi ning arvestama neid eesmärke, mille nad on ÜROs heaks kiitnud. Kooskõlas 2005. aastal järgitud korraga tehakse selles komisjoni teatises ettepanek võtta vastu uus konsensus arengu küsimuses. Selle eesmärk on ajakohastada arengualast reageerimist praegustele üleilmsetele probleemidele ning edendada tegevuskava 2030 rakendamist koostöös arengumaadega, võttes arvesse Lissaboni lepinguga sätestatud uut raamistikku. See kajastab 2016. aasta maist augustini toimunud veebipõhisele avalikule konsultatsioonile antud vastuste analüüsi, muid konsultatsioone ja sihtrühmadega peetud kõnelusi ning täiendavaid ettevalmistavaid hindamisi.

Kooskõlas ELi aktiivse osalusega läbirääkimistel peaks liit tegevuskava rakendamisel täitma liidrirolli. Selleks liigutakse edasi mitme algatusega. Komisjoni teatis „Euroopa jätkusuutliku tuleviku järgmised sammud: Euroopa jätkusuutlikkuse meetmed“ näitab, kui olulised on säästva arengu eesmärgid Euroopa jaoks, ning selgitab, kuidas aitab EL kaasa nende saavutamisele, sealhulgas oma välistegevuse kaudu. Euroopa Liidu üldine välis- ja julgeolekupoliitika strateegia, milles sätestatakse visioon Euroopa tegevusest maailmas, toonitab säästva arengu eesmärkide tähtsust ELi välistegevuses. Peale selle peab ka liidu arengukoostööpoliitika hõlmama tegevuskava 2030 ning eelkõige tuleb läbi vaadata ELi institutsioonide ja liikmesriikide ühine visioon, mis on sätestatud 2005. aastal sõlmitud ja aastatuhande arengueesmärkide saavutamisele suunatud Euroopa arengukonsensuses.

2.Vaesuse ja ebavõrdsuse tasemed ja geograafia on nihkunud ning arengumaad on muutunud järjest mitmekesisemaks. Aastatuhande arengueesmärkidel on olnud keskne tähtsus enneolematu arengu taganttõukajana. Alates 2005. aastast on äärmisest vaesusest ja näljast pääsenud enam kui pool miljardit inimest, peamiselt Ida-Aasias. Äärmises vaesuses elab vähem kui 10 % maailma rahvastikust. Ometi probleemid püsivad. 2030. aastaks elab enamik maailma vaeseid haavatavates ja konfliktidest räsitud riikides ning Sahara-taguses Aafrikas, kuigi märkimisväärseid vaeseid alasid jääb ka mõnedesse keskmiste tuludega riikidesse. Niisugustes mitmekesistes oludes tuleb vaesteni jõudmiseks kasutada eri meetodeid. Riikidesisene ebavõrdsus on kasvu ja stabiilsuse seisukohalt aina suurenev probleem. Üle 70 % maailma rahvastikust elab riikides, kus viimase kahe aastakümne jooksul on ebavõrdsus süvenenud. Tõeline sooline võrdõiguslikkus jääb kaugeks unistuseks.

3.Et leida maailma keerulistele probleemidele kestvad lahendused, on hädavajalik suurendada vastupanuvõimet ja jätkusuutlikkust. Vaesus kasvatab haavatavust ja suur haavatavus raskendab vaesuse kroonilist mõju. Äärmine ja pidev ebakindlus ning struktuursed ja korduvad kriisid tekitavad püsivalt humanitaarhädaolukordi ning takistavad tervete kogukondade arengut. Pikaajalised kriisid ja konfliktid on tohutuks koormaks riiklikele ja rahvusvahelistele ressurssidele ning ohustavad inimõiguste järgimist. Pagulaste ja ümberasustatud isikute arv – enam kui 65 miljonit – on jõudnud kõrgeima tasemeni alates teisest maailmasõjast. Arengu vallas saavutatule vastanduvad uued üleilmsed ohud rahvatervisele. Pärast finantskriisi on majanduskasv taastumas, kuid see pole jõudnud kriisieelsele tasemele. Puudujäägid valitsemises, demokraatias ning inimõiguste ja õigusriigi põhimõtte järgimises, sealhulgas korruptsioon ja julgeolekuprobleemid, ning avalikkuse ja kodanikuühiskonna osalemisruumi kahanemine ohustavad suuresti arengutegevuse mõjusust.

4.Üleilmse tähtsusega avalikud hüved on surve all. Maailm seisab endiselt silmitsi püsivate keskkonnaprobleemidega, eelkõige kliimamuutustega, mis ohustavad arengusaavutusi ja mõjutavad eriti suurel määral vaeseid. Jätkusuutlike ja taskukohaste energeetikateenuste kättesaadavus eelkõige Sahara-taguses Aafrikas on piiratud ning see on endiselt väga suur oht kõnealuse maailmajao majanduskasvule ja industrialiseerimisele. Taastuvenergia tootmine moodustab ligikaudu 25 % üleilmsest tootmisest, ehkki selle osakaal ja sellesse tehtavad investeeringud on kasvamas. Säästvas põllumajanduses ja jätkusuutlikes toidusüsteemides, sealhulgas säästvas kalapüügis, tuleb pöörata tähelepanu maailma rahvastiku kasvule, kuid kaitsta samal ajal ka keskkonda. Eelolevate aastakümnete jooksul kasvavad veenõudlus ja surve veevarudele oluliselt, mistõttu need kujunevad kliimamuutuste mõjudega kohanemisel suureks probleemiks. Üha enam süveneb ka surve ookeanidele. Haruldaste loodusvarade kättesaadavus on nende ammendumise ja jätkusuutmatu majandamise tõttu ohus ning seetõttu tuleb toetada üleminekut ressursitõhususel põhinevale ringmajandusele.

5.Arenguvaldkond on laienemas, hõlmates enam ja uusi osalejaid ning uuenduslikke lahendusi. Jätkusuutlikumate arengumudelite edendamises on üha olulisemaks partneriks kujunemas erasektor. Avaliku ja erasektori vahendite ühendamine suuremate investeeringute tegemiseks võimaldab tegevust kiirendada ka keerulistes keskkondades. Säästva arengu saavutamiseks tuleb üleilmsed ressursid ja investeeringud ümber reastada. Info- ja kommunikatsioonitehnoloogia, samuti vastupidavad ja tõhusad taristuvõrgud annavad eri sektorite arenguks suuri võimalusi.

6.Euroopa Liidu üldine välis- ja julgeolekupoliitika strateegia nõuab usaldusväärset, reageerimisvõimelist ja ühtset liitu. Arengukonsensusel on tähtis roll Euroopa Liidu (EL) rahvusvahelises tegevuses ja selles, kuidas liit reageerib üleilmsetele probleemidele.

1.2. Säästva arengu tegevuskava aastani 2030

7.Säästva arengu tegevuskava aastani 2030 (edaspidi: tegevuskava 2030), mille ÜRO Peaassamblee võttis vastu 2015. aasta septembris, on rahvusvahelise üldsuse poolt kokku lepitud kõikehõlmav vastus neile probleemidele ja suundumustele. Üleminek aastatuhande arengueesmärkidelt säästva arengu eesmärkidele kajastab üleilmse arengu muutuvat käsitust, mis põhineb mis tahes arenguetapis olevate riikide ühistel eesmärkidel, iseseisval toimetulekul, vastastikusel huvil ja jagatud vastutusel. Säästva arengu eesmärgid kajastavad visiooni, mille aluseks on ELi väärtustega igati kooskõlas olevad üldised inimõigused, ning annavad võimaluse edendada liidu kogemust säästva arengu vallas.

8.Tegevuskava 2030 on üldine ja kehtib kõikide riikide kohta. Kõik riigid astuvad nende probleemide vastu koos ja peavad kasutama kõiki olemasolevaid vahendeid nendega võitlemiseks. Tegevuskava tuleb rakendada täies ulatuses, mitte valikuliselt. Kava rakendamise aluseks peab olema reeglitel põhinev maailmakord, mille peamiseks põhimõtteks on mitmepoolsus ja mille keskmes asub Ühendatud Rahvaste Organisatsioon.

9.Säästva arengu eesmärkidest lähtuvas tegevuskavas 2030 on esitatud põhjalik visioon sellest, mis tuleb ära teha vaesuse kaotamiseks ja säästva arengu edendamiseks. Selles on tasakaalu viidud säästva arengu kolm mõõdet, hõlmatud valitsemise ning rahumeelsete ja kaasavate ühiskondadega seotud põhiküsimused ning arvestatud eesmärkide ja sihtide vahelisi olulisi seoseid.

10.Addis Abeba tegevuskavas, mis on lahutamatu osa tegevuskavast 2030, on sätestatud uus rahaliste ja mitterahaliste vahendite kaudu rakendamise paradigma, mille keskmes on riiklikud meetmed ja usaldusväärne poliitika. Tegevuskava 2030 ja Addis Abeba tegevuskava ühiselt näevad ette selle, mis on vajalik, et poliitikat ja finantsvahendeid hõlmava üleilmse partnerluse kaudu saavutada säästva arengu eesmärgid. Tegevuskava 2030 täiendavad ka Sendai katastroofiohu vähendamise raamistik ning Pariisi kokkulepe, millega nähakse ette kohustuslikud normid ja üldised kohustused.

11.EL ja selle liikmesriigid peavad reageerima praegustele üleilmsetele probleemidele ja võimalustele, võttes arvesse tegevuskava 2030, mida nad ise aitasid kujundada. See konsensus arengu küsimuses on üldise reageeringu tähtis osa. Euroopa institutsioonid teevad konsensusega edasiminekuks koostööd, arvestades samal ajal oma selget institutsioonilist rolli ja pädevust. Arengukoostööpoliitika vallas on ELi ja liikmesriikide tegevus vastastikku toetav ning see peab olema kooskõlas, et edendada meetmete vastastikust täiendavust ja tõhusust. Kuna liit ja liikmesriigid peavad täitma kohustusi ja arvestama eesmärkidega, mille nad on heaks kiitnud Ühinenud Rahvaste Organisatsioonis , on uue Euroopa arengukonsensuse mõte luua raamistik arengukoostööpoliitika ühtsele käsitusele, mida järgivad nii EL kui ka liikmesriigid. Seega kehtib see nii Euroopa Liidu kui ka selle liikmesriikide kohta.

2. ELi vastus

2.1. Tugevam ja mõjusam EL muutuvas maailmas

12.EL ja liikmesriigid on võtnud kindla kohustuse tegevuskava ellu viia, et saavutada tasakaalustatult ja ühtselt säästev areng selle kolmes – majanduslikus, sotsiaalses ja keskkonnaalases – mõõtmes. Selle eesmärgi täitmisele aidatakse ühtsel moel kaasa ELi eri poliitikavaldkondades, mis hõlmavad paljusid osalejaid. Tegevuskava 2030 täitmise edendamisega kindlustab EL tugevama, jätkusuutlikuma, kaasavama ja jõukama Euroopa, nagu on sätestatud komisjoni teatises „Euroopa jätkusuutliku tuleviku järgmised sammud: Euroopa jätkusuutlikkuse meetmed. Kava rakendamine viiakse igati kooskõlla Pariisi kokkuleppe ja teiste rahvusvaheliste kohustuste täitmisega, kuna need on omavahel suurel määral põimunud.

13.Tegevuskava 2030 edukaks elluviimiseks on oluline ELi välistegevus. Ka liit ise on viimastel aastatel muutunud. Uue institutsioonilise ülesehituse ja Lissaboni lepingule lisandunud uute poliitiliste vahenditega on liidul nüüd parem vastata ülemaailmsetele probleemidele ja võimalustele, kui need tekivad. Euroopa Liidu üldises välis- ja julgeolekupoliitika strateegias on sätestatud visioon Euroopa tegevusest maailmas, sealhulgas liidu põhilised huvid ja esmatähtsad eesmärgid mitmetes poliitikavaldkondades, kaasa arvatud arengupoliitikas. Liidu üldine välis- ja julgeolekupoliitika strateegia rõhutab tegevuskava 2030 tähtsust, sest see võimaldab alustada vajalikke muudatusi, mis toetavad liidu väärtusi ja välistegevuse eesmärke.

14.Arengupoliitika täidab ELi välistegevuse eesmärke. See hõlmab Euroopa Liidu lepingu (ELi lepingu) artikli 21 lõike 2 punktis d ette nähtud eesmärki toetada arengumaade säästvat majanduslikku, sotsiaalset ja keskkonnaalast arengut, pidades esmaseks eesmärgiks vaesuse kaotamist, nagu on sätestatud ka Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise lepingu) artiklis 208. Kooskõlas ELi lepingu artikli 21 lõikes 2 sätestatud eesmärkidega aitab arengupoliitika muu hulgas kaasa demokraatia, õigusriigi põhimõtete ja inimõiguste toetamisele; rahu säilitamisele ja konfliktide ennetamisele; keskkonnaseisundi parandamisele ja maailma loodusvarade säästvale majandamisele ning tugevamal mitmepoolsel koostööl ja hea valitsemistavaga maailmakorral tugineva rahvusvahelise süsteemi edendamisele. Seetõttu täidab konsensus ka nõude tagada kooskõla ELi välistegevuse eri valdkondade ning nende ja muude poliitikavaldkondade vahel.

15.Arengupoliitika on oluline osa ELi poliitikavaldkondadest, mille raames lahendatakse üleilmseid probleeme, tullakse toime vastastikuse sõltuvusega ja luuakse paremat maailma. Tõhusamate tulemuste saavutamiseks koordineeritakse arengupoliitikat ka edaspidi teiste ELi poliitikavaldkondadega, mis hõlmavad humanitaarabi, kaubandust ja piirkondlikku integratsiooni, muudetud Euroopa naabruspoliitikat, tervishoidu, keskkonda, energeetikat, põllumajandust, kalandust, rännet ning teadust, tehnoloogiat ja innovatsiooni. Arengukoostöös pööratakse tähelepanu paljudele ebakindluse, konfliktide, keeruliste kriiside ning pagulaste, ümberasustatud isikute ja ebaseaduslike sisserändajate voogude algpõhjustele. Säästev areng ja vaesuse kaotamine on olulised üleilmsete probleemide lahendamiseks pikas plaanis.

16.See konsensus aitab saavutada ELi välistegevuse esmatähtsaid eesmärke, mis on täpsemalt sätestatud liidu üldises välis- ja julgeolekupoliitika strateegias, toetades muu hulgas vastupanuvõimet igal tasandil ja ühise heaolu edendamist. Säästva arengu eesmärkidel on laiaulatuslik mõju kogu tööle, mida tehakse üldise välis- ja julgeolekupoliitika strateegia rakendamiseks. Seda arvestades pööratakse täiendavate vastupanuvõimet suurendavate meetmetega tähelepanu riikide ja ühiskondade reformivõimele, mis aitab sise- ja väliskriisidele vastu panna ning neist taastuda. Sarnaselt säästva arengu eesmärkidega nähtub ka konsensusest, et vastupanuvõime on lai mõiste, mis hõlmab kõiki inimesi ja kogu ühiskonda ning milleks tuleb suurendada suutlikkust tulla toime haavatavusega ohtudest, mis tulenevad muu hulgas sotsiaal-majanduslikest tingimustest, keskkonnast, kliimamuutustest, katastroofidest ja konfliktidest. Selleks analüüsitakse konsensuses põhilisi ebakindluse põhjustajaid, mis mõjutavad enim haavatavat elanikkonda.