[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 18.4.2007

KOM(2007) 185 lõplik

ROHELINE RAAMAT

Üldsuse juurdepääs Euroopa Ühenduse institutsioonide valduses olevatele dokumentidele Ülevaade

ROHELINE RAAMAT

Üldsuse juurdepääs Euroopa Ühenduse institutsioonide valduses olevatele dokumentidele Ülevaade

SISSEJUHATUS

Viimase 15 aasta jooksul on Euroopa Liidu institutsioonid muutunud järk-järgult üldsusele avatumaks. Avatuse põhimõte, mille eesmärk on tugevdada institutsioonide demokraatlikkust, nähti ette Maastrichti lepinguga 1991. aastal. Seejärel võtsid nõukogu ja komisjon vastu toimimisjuhendi, milles käsitletakse üldsuse juurdepääsu asjaomaste institutsioonide dokumentidele ning mis moodustab täiendava ja olulise osa nende teabe- ja kommunikatsioonipoliitikast. 1996. aastal sätestati üldsuse juurdepääsuõigus Euroopa Ühenduse asutamislepingu (mida on muudetud Amsterdami lepinguga) artiklis 255. Määrusega (EÜ) nr 1049/2001[1] jõustatakse kodanike õigus omandada Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumente.

Kolme institutsiooni avaldatud aastaaruannetest selgub, et 3. detsembril 2001 jõustunud määrus on kaasa toonud dokumentidele juurdepääsu taotluste järsu ja jätkuva kasvu[2]. 2004. aasta jaanuaris avaldas komisjon aruande määruse rakendamise kohta, milles anti esimest korda ülevaade sellest, kuidas ELi tasandi kord, millega on reguleeritud üldsuse juurdepääs dokumentidele, tegelikult toimib[3]. Ilmnes, et igal aastal suurenes juurdepääsutaotluste arv ligikaudu 50% võrra. Arvestades, et ligikaudu kaks kolmandikku taotlustest rahuldati, tegi määrus üldsusele võimalikuks tutvuda märkimisväärse hulga varem avaldamata dokumentidega. Samas tagasid määruses sätestatud erandid õigustatud huvide piisava kaitse. Isegi kui määruse rakendamine on institutsioonidele pannud lisakohustusi, leiti siiski üldises kokkuvõttes, et määrus on toiminud väga hästi. Seega on komisjon seisukohal, et lähiajal ei ole vajadust kõnealust määrust muuta, sest olukorda saab parandada õigusakte muutmata.

Kõnealusest esimesest hindamisest on möödunud kolm aastat, mille jooksul on saadud uusi kogemusi, välja on arenenud pretsedendiõiguse kogum ja Euroopa ombudsman on lahendanud mitmeid kaebusi. Lisaks on Euroopa Parlament ja nõukogu võtnud vastu uue määruse Århusi konventsiooni[4] kohaldamise kohta Euroopa Ühenduse institutsioonide ja asutuste suhtes, mis mõjutab juurdepääsu keskkonnateavet sisaldavatele dokumentidele.

Nimetatud põhjustel tundub praegu olevat õige aeg hinnata, kas määrust on vaja muuta. Seega otsustas komisjon 9. novembril 2005 käivitada „Euroopa läbipaistvuse algatuse”[5], mis hõlmas määruse (EÜ) nr 1049/2001 läbivaatamist kui osa püüdest suurendada avatust. 4. aprillil 2006 vastu võetud resolutsioonis kutsus Euroopa Parlament komisjoni üles esitama ettepanekud määruse muutmiseks[6].

Juurdepääsuõigus dokumentidele on osa avatuse poliitikast ning määrust tuleb vaadelda institutsioonide teabe- ja kommunikatsioonipoliitika taustal. Sellega seoses on uus poliitika, mille kohaselt on nõukogu istungid avatud, olulise tähtsusega.

Käesolevas konsultatsioonidokumendis uurib komisjon esmalt dokumentidele juurdepääsu õigust käsitlevaid olemasolevaid eeskirju ning seejärel esitab mõned võimalused selliste õigusaktide ja praktiliste meetmete täiustamiseks, mille eesmärk on pakkuda paremat juurdepääsu institutsioonide dokumentidele.

Üldsust kutsutakse üles kommenteerima korda, mis reguleerib Euroopa institutsioonide dokumentidele juurdepääsu saamist, ja hindama käesolevas dokumendis esitatud võimalusi. Komisjon soovib teada kodanike, sealhulgas kodanikuühiskonna organisatsioonide, ettevõtjate, riigiasutuste ja teiste Euroopa asjadest huvitatud organisatsioonide arvamust küsimustiku teel.

Avalik konsultatsioon algab käesoleva rohelise raamatu avaldamisega ja kestab kolm kuud. Komisjon kavatseb hoolikalt analüüsida saabuvaid vastuseid ning avaldab aruande kõnealuse avaliku konsultatsiooni tulemuste kohta ja esitab järelmeetmed. Nimetatud aruande alusel esitab komisjon ettepanekud määruse (EÜ) nr 1049/2001 muutmiseks.

Eeldatav ajakava on järgmine:

avalik konsultatsioon: aruanne tulemuste kohta: ettepanekud määruse muutmiseks: | aprilli keskpaigast juuli keskpaigani 2007; september 2007; oktoober 2007. |

ESIMENE OSA: OLEMASOLEVATE ÜLDSUSE JUURDEPÄÄSU KÄSITLEVATE EESKIRJADE KOHALDAMINE |

- 1. MÄÄRUSE RAKENDAMINE

Statistika näitab, et nõukogu ja komisjon rahuldavad üldiselt kaks kolmandikku juurdepääsutaotlustest. Parlament rahuldab rohkem kui 80% saadud taotlustest, millest suure osa esitamine on tingitud parlamendi menetluste avalikkuse põhimõttest.

Parlamendile ja komisjonile esitatud esmaste juurdepääsutaotluste arv on pidevalt kasvanud. Nõukogule esitatud taotluste arv on stabiilne, mis on suuresti tingitud asjaolust, et nõukogu registris tehakse üha rohkem dokumente vahetult kättesaadavaks. Korduvtaotluste arv (st taotlused, milles palutakse institutsioonil juurdepääsukeeld läbi vaadata) on samas olnud enamjaolt stabiilne[7]. Üldiselt põhjustab ainult 4% kolmele institutsioonile esitatud esmastest taotlustest korduvtaotluse esitamise. Euroopa Kohtule esitatud avaldused ja Euroopa ombudsmanile esitatud kaebused moodustavad väga väikese osa kõikidest käsitletud taotlustest.

Sellest tulenevalt jõuti 30. jaanuaril 2004 avaldatud aruandes määruse rakendamise kohta järeldusele, et üldsuse juurdepääsu käsitlevad eeskirjad on toiminud rahuldavalt. Viimasel ajal saadud kogemused kalduvad kinnitama aruande järeldusi, eelkõige seoses juurdepääsuga seadusandlikele menetlustele ja institutsioonide poolt ennetava teabe levitamisega. . Üldise juurdepääsuõiguse kohaldamist tuleks siiski veelgi selgemaks muuta, kui kõnealust õigust kohaldatakse samaaegselt selliste huvide tasakaalustamisega, mida tuleb arvesse võtta teatavate, näiteks andmekaitse ja eriliste juurdepääsuõigustega seotud juhtumite käsitlemisel.

1.1. Taotlejad ja taotletud dokumentide liigid

- Kuigi aina enam kodanikke kasutavad oma juurdepääsuõigust, on enamiku taotlusi esitanud ELi küsimuste asjatundjad: ettevõtjad, õigusbürood, mittetulundusühingud ja akadeemilised ringkonnad.

- Peamised huvipakkuvad valdkonnad on konkurentsijuhtumid [8], maksustamine, siseturg, keskkond, riigihanked (komisjon) ning õigus ja turvalisus (nõukogu).

- Komisjonile esitatud taotlused on sageli seotud kogu konkreetset juhtumit käsitleva dokumentatsiooniga või teatava valdkonna kõikide dokumentidega, mis eeldab suure hulga dokumentide analüüsimist.

- Paljud, eelkõige komisjonile esitatud juurdepääsutaotlused on seotud vaidlusega : mõned taotlejad soovivad juurdepääsu materjalidele, mis võivad osutuda kasulikuks kaebuste esitamisel või asja kohtusse andmisel.

1.2. Juurdepääsuõiguse piirangud

Üksikutel juhtudel kohaldatakse teatavaid erandeid. Kõige sagedamini toetutakse järgmistele eranditele:

otsustusprotsess | nõukogu komisjon |

kontrollid ja uurimised (nt rikkumised, kartellid, ühinemiste kontrollimine, riigiabi, kaubanduse kaitsemeetmed, pettustevastase ameti OLAF juurdlused) | komisjon |

haldusmenetluses olevate kolmandate isikute huvid (ärihuvid, andmekaitse) | komisjon parlament |

1.3. Üldsuse juurdepääs ja andmekaitse

Nii dokumentidele juurdepääsu õigus kui ka isiku õigus oma isikuandmete kaitsele tulenevad EÜ asutamislepingust (vastavalt artikkel 255 ja artikkel 286). Nimetatud õigusi rakendatakse kahe määruse kaudu: määrus (EÜ) nr 45/2001 andmekaitse kohta[9] ja (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta dokumentidele. Ometi võivad need kaks õigust sattuda üksteisega vastuollu juhul, kui juurdepääsu taotletakse teabele, mis on seotud konkreetse isikuga. Euroopa andmekaitseinspektor on analüüsinud seda küsimust taustadokumendis, andes kasulikke praktilisi suuniseid selliste taotluste käsitlemiseks[10]. Kolm juhtumit, mille puhul komisjon otsustas isikuandmed avalikustamata jätta, on praegu arutusel Esimese Astme Kohtus[11]. Samuti on nimetatud kohtus arutusel veel kaks juhtumit, mis käsitlevad muude küsimuste hulgas ka andmekaitse küsimust[12].

1.4. Üldine juurdepääsuõigus ja konkreetsed juurdepääsuõigused

Määruse (EÜ) nr 1049/2001 eesmärk on anda üldsusele võimalikult laiaulatuslik juurdepääs ühenduse institutsioonide valduses olevatele dokumentidele.

Erieeskirjadega antakse asjaomastele kolmandatele isikutele konkreetse menetluse alusel nendele asjakohastele dokumentidele konkreetsed juurdepääsuõigused, mida ei saa avalikustada üldsusele. Selliste eeskirjade kohaselt sõltub juurdepääs sageli konkreetsetest tingimustest ja menetlustest, mis tagavad koos kaitseõiguse ja menetluste tõhususe kaitsmise vajaduse vahelise tasakaalu.

Suhet üldsuse juurdepääsu ja konkreetse juurdepääsu vahel tuleks selgitada, et vältida ebajärjekindlust.

1.5. Aktiivne teavitamine

Avalikud registrid võimaldavad kodanikel tuvastada neile huvipakkuvaid dokumente ja kasutada tõhusalt oma juurdepääsuõigust. Kui dokumendid saab teha üldsusele kättesaadavaks, siis teevad institutsioonid need vahetult kättesaadavaks Internetis.

Täiustada saab järgnevaid aspekte:

- registrite ulatus, eelkõige komisjonis;

- üldsusele vahetult kättesaadavaks tehtud dokumentide arv või teabe hulk;

- elektrooniliste infosüsteemide kasutajasõbralikkus.

Parlament, nõukogu ja komisjon on juba hakanud uurima võimalusi, kuidas tõhustada teabe levikut Internetis. Selliseid täiustusi saab teha õigusakte muutmata.

2. PRETSEDENDIÕIGUS MÄÄRUSE (EÜ) NR 1049/2001 KOHTA

Isegi kui Esimese Astme Kohtusse esitatud juhtumite arv on võrreldes juurdepääsutaotluste üldarvuga väike, on nimetatud kohus mitmes oma hiljutises kohtuotsuses selgitanud määruse teatavaid sätteid, eelkõige teatavate juurdepääsuõiguse kohta sätestatud erandite reguleerimisala. See on märkimisväärselt aidanud kaasa olemasolevate eeskirjade rakendamise tõhustamisele. Väljakujunenud pretsedendiõiguse lisamine uude õigusteksti tagaks suurema õigusliku selguse kodanikele ja annaks paremaid suuniseid institutsioonidele juurdepääsutaotluste käsitlemiseks.

2.1. Määruse üldpõhimõtted

Esimese Astme Kohus on selgelt teatanud, et määruse eesmärk on tagada iga inimese juurdepääs avalikele dokumentidele. Isiku erihuvi tutvuda dokumentidega, nt vaidluses oma seisukoha kaitsmise eesmärgil, ei ole asjakohane dokumendi avalikustamise üle otsustamisel juhul, kui institutsioon kohaldab artikli 4 lõike 1 punkti a kohast kohustuslikku erandit või kui liikmesriik ei luba artikli 4 lõike 5 alusel dokumenti avalikustada[13]. Hiljutises otsuses oli Esimese Astme Kohus seisukohal, et kuna määruse artikli 6 lõikest 1 tulenevalt ei ole taotleja kohustatud oma taotlust põhjendama, tuleb juurdepääsutaotlust käsitleda sõltumata taotleja isikust[14]. Samas otsuses märkis nimetatud kohus, et konkreetses juhtumis oli taotluse põhjuseks erahuvi. Seega ei saanud see olla dokumendi avalikustamiseks vajalikuks ülekaalukaks üldiseks huviks[15].

2.2. Menetlusega seonduvad küsimused

2.2.1. Vajadus täpselt analüüsida dokumente, millega tutvumist taotletakse

Dokumentidele juurdepääsu keelamine peab üldiselt tuginema nende sisu analüüsil, et hinnata, mis ulatuses on juurdepääsuõiguse suhtes võimalik erandit kohaldada ja võimalust anda dokumendile osaline juurdepääs. Siiski ei ole selline hindamine vajalik juhul, kui konkreetse juhtumi teatavate asjaolude tõttu on ilmne, et juurdepääs tuleb kas keelata või kindlasti anda[16].

2.2.2. Mahukate taotluste käsitlemine

Vastavalt eelmises lõigus nimetatud pretsedendiõigusele ei vabasta asjaolu, et juurdepääsutaotlus käsitleb paljusid dokumente, institutsioone kohustusest teostada konkreetsete dokumentide hindamist. Samas kohtuotsuses märkis Esimese Astme Kohus, et erandjuhtudel, kui täpse individuaalse analüüsiga kaasnev halduskoormus oleks tavalisest suurem, võib lubada erandit dokumentide hindamise kohustusest. Siiski peavad institutsioonid uurima kõiki muid võimalusi oma töökoormuse optimeerimiseks, et taotleja taotlust vähemalt osaliselt rahuldada[17].

2.3. Erandite täpsustamine

2.3.1. Õigusnõustamise tagamine – artikli 4 lõike 2 teine taane

Esimese Astme Kohus on leidnud, et määruse artikli 4 lõike 2 teises taandes sätestatud erandit, mille eesmärk on tagada õigusnõustamine, kohaldatakse institutsioonide õigustalituse poolse mis tahes õigusnõustamise suhtes, st see erand ei ole piiratud vaidluse ajal toimuva nõustamisega. Siiski peab õiguslikku hinnangut sisaldava dokumendi avalikustamise keeld põhinema konkreetsel ja individuaalsel hindamisel, nagu see kehtib ka dokumentide puhul, mis on seotud kaitstud huvidega[18]. Kohtuotsus on edasi kaevatud Euroopa Kohtusse.

2.3.2. Uurimise tagamine – artikli 4 lõike 2 kolmas taane

Esimese Astme Kohus on selgitanud, et kõnealuse uurimise eesmärk hõlmab ka teatavat liiki käimasolevate uurimistega seotud dokumente. Rikkumiste suhtes algatatud menetluste puhul on Esimese Astme Kohus seisukohal, et liikmesriikidel on õigus eeldada, et komisjon tagab konfidentsiaalsuse uurimise ajal, mis võib kaasa tuua menetluse algatamise rikkumiste suhtes. Selline konfidentsiaalsusnõue säilib ka pärast seda, kui küsimus on esitatud Esimese Astme Kohtule[19].

Esimese Astme Kohus märkis hiljuti, et uurimise või kontrollimise toiminguid võib jätta avalikustamata kontrollimiste, uurimiste või audiitorkontrolli tagamist käsitleva erandi alusel seni, kuni kontrollimine ja uurimine toimub, isegi kui konkreetne kontrollimise või uurimise toiming, mille kohta juurdepääsutaotlus esitati, on lõpule viidud. Siiski ei tohi sellistele dokumentidele juurdepääsu andmise võimalus sõltuda ebakindlatest, edaspidistest ja võib-olla kaugemasse tulevikku jäävatest sündmustest[20]. Nimetatud põhimõtete konkreetne kohaldamine nõuab täpsustamist.

2.3.3. Liikmesriikide võime keelata oma riigist pärit dokumendi avaldamist – määruse artikli 4 lõige 5

Amsterdami lepingu lõppaktile lisatud deklaratsioonis nr 35 on sätestatud liikmesriigi õigus taotleda, et komisjon ja nõukogu ei avalikustaks kolmandatele isikutele asjaomasest riigist pärinevaid dokumente ilma liikmesriigi eelneva nõusolekuta. See deklaratsiooni põhimõte on kajastatud määruse artikli 4 lõikes 5. Esimese Astme Kohus on jõudnud seisukohale, et kui liikmesriik on taotlenud oma riigist pärit oleva dokumendi avalikustamata jätmist, siis käsitletakse sellele dokumendile juurdepääsu taotlust asjakohaste riiklike sätete, mitte määruse alusel[21]. Vastavalt sellele pretsedendiõigusele konsulteerivad institutsioonid liikmesriigist pärit olevale dokumendile juurdepääsu taotluse saamise korral alati vastava liikmesriigi ametiasutustega. Siiski tuleb märkida, et otsus kohtuasjas T-168/02, Internationaler Tierschutz-Fonds GmbH v. komisjon on edasi kaevatud Euroopa Kohtusse.

2.3.4. Määruse ja konfidentsiaalsust käsitlevate erieeskirjade vaheline seos

Esimese Astme Kohus on oma kahes otsuses olnud seisukohal, et personalieeskirjade III lisa artiklis 6 sätestatud valimiskomisjoni menetluste salajasust tuleb käsitleda erinormina ( lex specialis ), mis on erandiks dokumentidele juurdepääsu käsitlevatest üldeeskirjadest[22]. Sellist põhjendust ei ole siiani laiendatud teistele valdkondadele, kus samuti on kehtestatud konfidentsiaalsust käsitlevad erieeskirjad. Lisaks ei tähenda teatava üksuse menetluste salajasus seda, et ka selle üksuse koostatud või käsitletud dokumendid oleksid salajased. Siiski on vaja selgitada ühenduse seadusandja kehtestatud, üldsuse juurdepääsu dokumentidele reguleeriva üldise korra ja erieeskirjade vahelist seost, et tagada asjaomaste menetluste seisukohast oluliste teavet koguvate institutsioonide tõhus toimimine.

2.3.5. Läbipaistvus ja ametisaladuse hoidmise kohustus

EÜ asutamislepingu artiklis 255 sätestatud läbipaistvuse põhimõte on tasakaalustatud artiklis 287 sätestatud ametisaladuse hoidmise kohustusega, mida on selgelt nimetatud ka mitmes teisese õiguse aktis. Eriline tähtsus on sellel nii konkurentsipoliitikas, sest selles valdkonnas on komisjoni valduses ettevõtjatelt ja menetluste ajal saadud teave, kui ka kaubanduse kaitsemeetmete[23] ja riigihangete puhul. Määruse (EÜ) nr 1/2003 artiklis 28 on sätestatud, et kontrollide ja uurimiste ajal kogutud või järelpärimise kaudu saadud teavet võib kasutada ainult sellel eesmärgil, milleks seda koguti, ning teavet, mille kohta kehtib ametisaladuse hoidmise kohustus, ei tohiks avalikustada. Kuigi ei EÜ asutamislepingu artiklis 287 ega määruse (EÜ) nr 1/2003 artiklis 28 ei ole selgesõnaliselt nimetatud teabe liike, mille suhtes see kohustus kehtib, on Esimese Astme Kohus juba täpsustanud ärisaladuse mõistet, märkides, et see hõlmab teavet, mille avalikustamine üldsusele või isegi ainult selle edastamine isikule, kes ei ole teabe allikas, võib tõsiselt kahjustada teabe allika huve[24]. Ometi võib ametisaladuse hoidmise kohustus takistada üldsusele sellise teabe avalikustamist, mis ei vaja ärisaladustele tagatavat erikaitset. Need küsimused vajavad täiendavat täpsustamist.

3. EDASISED SAMMUD

3.1. Århusi konventsiooni rakendamine ühenduse institutsioonide ja asutuste suhtes

6. septembril 2006 võtsid parlament ja nõukogu vastu määruse (EÜ) nr 1367/2006 keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes[25]. Määrust hakatakse kohaldama alates 28. juunist 2007.

Selle uue määrusega on hõlmatud mitmed kodanike keskkonnapoliitikas osalemise aspektid:

- taotluse korral juurdepääs teabele;

- teabe aktiivne levitamine;

- kavade ja programmide üle arutamine;

- õigus taotleda otsuste või nende tegemata jätmise halduskorras läbivaatamist.

Käesoleva rohelise raamatu raames vaadeldakse ainult taotluse korral teabele juurdepääsu käsitlevaid sätteid.

Määrusega (EÜ) nr 1049/2001 on ette nähtud dokumentidele juurdepääsu üldine kord. Selle määruse õigusliku aluse tõttu, milleks on EÜ asutamislepingu artikkel 255, kohaldatakse seda ainult parlamendi, nõukogu ja komisjoni ning ühenduse ametite suhtes. Samas kohaldatakse keskkonnainfo kättesaadavust käsitleva määruse (EÜ) nr 1367/2006 sätteid kõikide ühenduse institutsioonide ja asutuste suhtes. Määrus (EÜ) nr 1049/2001, uus määrus (EÜ) nr 1367/2006 ning vabatahtlikud, juurdepääsu käsitlevad eeskirjad, mille on vastu võtnud teised institutsioonid ja asutused, kattuvad omavahel teatud määral. Samuti tuleb märkida, et mõlemas määruses ette nähtud juurdepääsuõiguse kohta sätestatud erandid ei ühti täielikult.

Olukorda seoses reguleerimisala ja taotlejatega saab esitada järgmiselt:

Reguleerimisala ja taotlejad |

Õiguslik raamistik | Hõlmatud institutsioonid ja asutused | ELi kodanikud ja elanikud | Füüsilised ja juriidilised isikud |

Määrused (EÜ) nr 1049/2001 ja 1367/2006 | parlament nõukogu komisjon ametid | kõik dokumendid |

Vabatahtlikud eeskirjad + määrus (EÜ) nr 1367/2006 | kontrollikoda Euroopa Keskpank Euroopa Investeerimispank Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee Regioonide Komitee Euroopa ombudsman | kõik dokumendid | ainult keskkonnateave |

Määrus (EÜ) nr 1367/2006 | Euroopa andmekaitseinspektor Euroopa Kohus (va juhul, kui ta tegutseb õigusemõistmispädevuse piires) | ainult keskkonnateave |

3.2. Nõukogu istungite läbipaistvus

15. ja 16. juunil 2006 kokku tulnud Euroopa Ülemkogu rõhutas kodanikele ELi tegevuse vahetu jälgimise võimaluse andmise olulisust, mis peaks toimuma eelkõige läbipaistvuse suurendamise kaudu. 15. septembril 2006 muutis nõukogu oma töökorda, et rakendada seda uut poliitikat. Uute meetmete kohaselt kantakse nõukogu avalikke arutelusid ja mõttevahetusi kõikides ELi ametlikes keeltes üle Internetis. Nõukogu istungite avatus jääb väljapoole EÜ asutamislepingu artikli 255 ja määruse (EÜ) nr 1049/2001 reguleerimisala. Siiski on asjaolul, et istungeid peetakse avalikult, mõju sellistel istungitel käsitletud dokumentide avalikustamisele.

TEINE OSA: VÕIMALUSED JUURDEPÄÄSUEESKIRJADE TÕHUSTAMISEKS |

4. ÜLDHINNANG

Arvestades määruse (EÜ) nr 1049/2001 rakendamisel saadud kogemusi, Esimese Astme ja Euroopa Kohtu pretsedendiõigust ning hiljutisi arenguid seoses Euroopa institutsioonide läbipaistvusega, on asjakohane kaaluda dokumentidele üldsuse juurdepääsu käsitleva korra muutmist nii, et saavutada järgmised eesmärgid:

- parem juurdepääs registritele ja vahetu juurdepääs dokumentidele;

- üldsuse parem teavitamine Euroopa institutsioonide tegevusest;

- õigusliku raamistiku täpsustamine;

- õige tasakaalu leidmine järgmiste eesmärkide vahel: õigustatud üldsuse ja erahuvide kaitse ning üldsuse õigus teada.

5. AKTIIVNE TEABEEDASTUSPOLIITIKA

5.1. Õigusloomeprotsessi läbipaistvus

Teabevabadust käsitlevate õigusaktide peamine eesmärk on võimaldada kodanikel paremini osaleda demokraatlikus otsustamisprotsessis. Seega on määruse (EÜ) nr 1049/2001 rakendamisel vaja esmajoones muuta ELi institutsioonide õigusloome protsess läbipaistvamaks ja üldsusele lihtsamini juurdepääsetavaks. Kolme institutsiooni avalikud registrid sisaldavad peamiselt viiteid dokumentidele, mis on koostatud ja mida institutsioonid on omavahel vahetanud ELi õigusloome raamistikus. Paljude selliste dokumentide terviktekstid on avalikud. Selline tava on kooskõlas määruse (EÜ) nr 1049/2001 artikliga 12, milles on sätestatud, et institutsioonid „teevad võimaluste piires dokumendid üldsusele vahetult juurdepääsetavaks”, mis kehtib eelkõige seadusandlike dokumentide kohta.

Kuna määruse artiklis 12 sätestatud mõistet „seadusandlikud dokumendid” ei ole täpsustatud, võiks määrust muuta nii, et see määratleks dokumentide liigid, mida loetakse osaks õigusloome protsessist ja mille terviktekstid peaksid olema põhimõtteliselt vahetult kättesaadavad. Samuti tuleks määratleda see, millises protsessi etapis tuleks need dokumendid avalikustada. Ette on juba nähtud see, et EUR-LEXi veebisaidile lisatakse senisest enam ettevalmistavaid õigusloomega seotud dokumente.

Samas ei ole kättesaadav teave alati kodanikele kergesti juurdepääsetav. Parlament, nõukogu ja komisjon uurivad praegu võimalusi, kuidas pakkuda lihtsamat juurdepääsu õigusloomega seotud dokumentidele.

5.2. Aktiivne teabeedastus teistes valdkondades

Institutsioonid edastavad oma veebisaitide kaudu suurt hulka teavet. Pressiteated, milles selgitatakse keerulisi või tehnilisi küsimusi lihtsas keeles, on üldsusele väärtuslikuks teabeallikaks.

Selline teabeedastus toimub üldiselt vabatahtlikult. Siiski on uues määruses, millega kohaldatakse Århusi konventsiooni EÜ institutsioonide ja asutuste suhtes, sätted keskkonnateabe aktiivse edastamise kohta[26].

Institutsioonid võiksid välja arendada süstemaatilisema poliitika dokumentide muutmiseks üldsusele vahetult kättesaadavaks kõige kasutajasõbralikumal viisil. See eeldaks täiendavaid inimressursse ja rahalisi vahendeid, et planeerida töökorraldust ning hallata andmebaase ja veebisaite. Samas saab nõukogu kogemuste põhjal väita, et see võiks vähendada juurdepääsutaotluste arvu või muudaks selliste taotluste käsitlemise vähemalt lihtsamaks.

Institutsioonide hallatavad peamised veebisaidid on järgmised:

EUR-LEX (ELi õigusaktid):http://eur-lex.europa.eu/en/index.htm

Ettevalmistamisel olevad õigusaktid:http://ec.europa.eu/prelex/apcnet.cfm?CL=en

Euroopa Parlamendi õigusloome jälgimise süsteem:http://www.europarl.europa.eu/oeil/

Euroopa Parlamendi dokumendiregister:http://www.europarl.europa.eu/registre/recherche/RechercheSimplifiee.cfm?langue=EN

Nõukogu dokumendiregister:http://www.consilium.europa.eu/cms3_applications/showPage.asp?lang=en&id=549&mode=g&name=

Komisjoni dokumendiregister:http://ec.europa.eu/transparency/regdoc/registre.cfm?CL=en&testjs=1

Komiteemenetluse dokumentide register:http://ec.europa.eu/transparency/regcomitology/registre.cfm?CL=en

Küsimus 1: kas teie hinnangul on institutsioonide registrite ja veebisaitide kaudu pakutav teave |

A | ulatuslik ja kergesti juurdepääsetav? |

B | ulatuslik, kuid keeruline leida? |

C | kergesti juurdepääsetav, kuid oma ulatuselt ebapiisav? |

D | ebapiisav ja raskesti juurdepääsetav? |

Muud märkused registrite ja veebisaitide kohta: |

Küsimus 2: kas teabe aktiivse levitamise edendamisele tuleks pöörata suuremat tähelepanu, näiteks keskendudes konkreetsetele huvipakkuvatele valdkondadele? |

JAH | EI | Arvamus puudub |

Selgitus ja märkused: |

6. KESKKONNATEABELE JUURDEPÄÄSU KÄSITLEVATE EESKIRJADE LIITMINE DOKUMENTIDELE JUURDEPÄÄSU REGULEERIVA ÜLDISE KORRAGA

Nagu jaos 3.1 mainitud, on määruse ja Århusi konventsiooni vahel teatavaid erisusi. Teabele juurdepääsu vallas sisaldab konventsioon erisätteid keskkonnateabe aktiivse levitamise kohta, mis ulatuvad kaugemale kohustusest esitada teavet taotluse korral. Kuigi määruse (EÜ) nr 1049/2001 ja (EÜ) nr 1367/2006 vahel esineb erisusi, mis võivad põhjustada ebajärjekindlat tõlgendust, tähendab nende samaaegne kehtimine üldiselt kahte sarnaste põhimõtetega ja kooskõlastatud süsteemi.

Need erisused saaks kõrvaldada kas keskkonnateabele juurdepääsu õigust käsitleva erikorra loomisega või määruse (EÜ) nr 1049/2001 sätete muutmisega, et tagada nende täielik vastavus määruse (EÜ) nr 1367/2006 sätetele, mis säilitaks parlamendis, nõukogus ja komisjonis ühtse korra teabele juurdepääsemiseks. Teisena nimetatud võimalus looks kodanikele suurema õigusliku selguse, kuigi teistes ühenduse institutsioonides ja asutustes jääks kehtima sellest erinev kord.

Et kehtestada ühtne juurdepääsukord, tuleks läbi vaadata määruses (EÜ) nr 1049/2001 sätestatud juurdepääsuõiguste erandite süsteem. Arvestada tuleks järgmiseid aspekte.

- Erandite kohaldamisel tuleks arvestada üldsuse huviga avalikustamise vastu ja eelkõige asjaoluga, kas taotletud teave on seotud keskkonnaheitmetega.

- Dokumentide puhul, mille suhtes kehtib erand, mille eesmärk on kaitsta ühenduse või liikmesriikide finants-, raha- või majanduspoliitikat [määruse (EÜ) nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punkti a neljas taane], võib nendes sisalduvat keskkonnateavet siiski avalikustada.

- Lisada tuleks konkreetne erand selleks, et kaitsta taotletud teabega seotud keskkonda (nagu haruldaste liikide paaritusalad).

- Kuna liikmesriikide suhtes on Århusi konventsioon ja direktiiv keskkonnateabele juurdepääsu kohta[27] siduv, oleks nende keeldumine selliste dokumentide avaldamisest, mida nad peaksid riiklike õigusaktide kohaselt avalikustama, nende sätetega vastuolus. Samas peab määrus arvesse võtma Amsterdami lepingu deklaratsiooni nr 35. Liikmesriikidelt, kes ei luba institutsioonil avalikustada oma riigist pärit dokumenti, võiks küsida põhjendusi nende seisukoha kohta, mis peab põhinema kas määruse nr (EÜ) 1049/2001 või nende riiklike õigusaktide kohastel eranditel.

Küsimus 3: kas ühtsed eeskirjad, mis käsitlevad dokumentidele, sealhulgas keskkonnateabele juurdepääsu, oleksid kodanike jaoks selgemad? |

JAH | EI | Arvamus puudub |

Selgitus ja märkused: |

7. HUVIDE TASAKAALUSTAMINE

7.1. Üldsuse juurdepääs ja isikuandmete kaitse

Enne isikuandmetele juurdepääsu taotluseid käsitlevate praktiliste eeskirjade koostamist on soovitatav oodata ära kohtuotsused nende kahe õiguse vastuollu sattumise kohta[28]. Ometi võiksid institutsioonid olemasoleva õigusliku raamistiku piires määratleda järgmistele põhimõtetele tuginevad kriteeriumid isikuandmete avalikustamiseks:

- isikuandmete avalikustamine teenib üldsuse huve. See võib kehtida olukorras, kus isikud avaliku võimu kandjana täidavad oma ametiülesandeid ja nende kohta avalikustatakse teave, mis käsitleb ainult ametiülesannete täitmist, va juhul, kui on konkreetsed põhjused selliste isikute kaitsmiseks (nt uurijad);

- on ilmne, et avalikustamine ei mõjuta isiku eraelu ega isikupuutumatust.

Küsimus 4: kuidas tuleks määruse (EÜ) nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 1 sätestatud erandit täpsustada nii, et see tagaks isikuandmete piisava kaitse? |

A | Osalise juurdepääsu võimaldamine dokumentidele, millest on kustutatud isikuandmed, on sobiv viis läbipaistvuse ja isikuandmete kaitse tasakaalustamiseks. |

B | Isikuandmete avalikustamist tuleks alati hinnata määruses üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel (määrus (EÜ) nr 45/2001) sätestatud kriteeriumite alusel. |

C | Määruses (EÜ) nr 1049/2001 peaksid olema kriteeriumid selliste teatavat liiki isikuandmete avalikustamiseks, mille puhul ei ole vaja iga juhtumi korral määruse (EÜ) nr 45/2001 kohast avalikustamise seaduslikkust hinnata. |

Selgitus ja märkused: |

7.2. Üldsuse juurdepääs ja äri- või majandushuvid

EÜ asutamislepingus on tasakaalustatud artiklis 255 sätestatud läbipaistvuse põhimõte ja artiklis 287 sätestatud ametisaladuse hoidmise kohustus, mis hõlmab eelkõige teavet ettevõtjate, nende ärisuhete ja kulutuste komponentide kohta.

Läbipaistvuse ja ametisaladuse hoidmise vaheline tasakaal on eriti asjakohane komisjoni puhul, kelle valduses on nii eraisikutelt saadud kui ka riigiabi andmise, trustide, ühinemiste, kaubanduse kaitsemeetmete ja pettusevastase võitluse uurimise ajal, samuti riigihangete ja toetuste andmise menetluste ajal saadud teave. Sellise teabe asjakohane kaitse on oluline nii osapoolte koostöö seisukohast sellistes menetlustes kui ka ühenduse asjakohaste tegevuspõhimõtete tõhusaks rakendamiseks. Seetõttu on ühenduse seadusandjad kehtestanud sellisele teabele juurdepääsu suhtes erieeskirjad. Neid eeskirju tuleb kohaldada samaaegselt määrusega ja tagada tuleb nende kahe dokumendi vaheline kooskõla.

30. mai 2006. aasta otsuses[29] nägi Esimese Astme Kohus ette kriteeriumi, mille alusel saab kindlaks määrata seda liiki teabe, mille suhtes kehtib ametisaladuse hoidmise kohustus. Vastavalt sellele pretsedendile võiks määruses ette näha, et juurdepääsu ei anta dokumentidele, mis sisaldavad teavet, mis on teada piiratud arvule isikutele, ja mille avalikustamine tõenäoliselt kahjustab tõsiselt selle teabe edastanud isiku õigustatud huvisid või kolmandaid isikuid. Selgitada tuleks nende kriteeriumite praktilist rakendamist, pidades silmas nende teavet andvate juriidiliste või füüsiliste isikute võimalikku koormamist, kelle seisukohad tuleb enne mis tahes teabe avaldamist välja selgitada, samuti riski, et õigustatud huvide võimalikku tõsist kahjustamist on teatava aja möödumisel keerulisem hinnata.

Samas eeldatakse määruses (EÜ) nr 1367/2006, millega kohaldatakse Århusi konventsiooni sätteid, et üldsuse ülekaalukas huvi teabe avaldamise vastu on olemas, kui taotletud teave on seotud keskkonnaheitmetega, ja et selles on sätestatud erand ärihuvide kaitseks.

Erandjuhtumiks on intellektuaalse omandi kaitse, mille suhtes kohaldatakse rahvusvahelisi kokkuleppeid.

Küsimus 5: kuidas tuleks määruse (EÜ) nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses taandes sätestatud erandit täpsustada nii, et see tagaks kolmandate isikute äri- ja majandushuvide piisava kaitse? |

A | Praegune süsteem, kus ärihuvide kaitse on tasakaalus avalikustamisega üldsuse huvides, on rahuldav. |

B | Suuremat tähelepanu tuleks pöörata huvide avalikustamise vastu. |

C | Praegused eeskirjad ei kaitse äri- ja majandushuve piisavalt. |

Selgitus ja märkused: |

7.3. Üldsuse juurdepääs ja hea valitsemistava

Kogemused on näidanud, et taotluste käsitlemine võib olla töömahukas. Kuna määruse (EÜ) nr 1049/2001 eesmärk on teabe avalikustamine üldsuse huvides, peavad institutsioonid tasakaalustama huvi avaldamise vastu ja töökoormuse, mida põhjustab taotluste käsitlemine. Olukord, kus olulisi vahendeid kulutatakse piiratud hulga mahukate, keeruliste või muul viisil töömahukate taotluste rahuldamiseks, ei oleks üldsuse huvides. Seetõttu oleks kasulik määratleda juurdepääsutaotluste proportsionaalsust käsitlevad kriteeriumid. Läbipaistvuse ja hea valitsemistava põhimõtte omavahel vastavusse viimiseks võiks arvestada järgmist:

- taotletud dokumentatsiooni maht;

- institutsioonide valduses olevate dokumentide määratlus;

- tähtaegade mõju erandite asjakohasusele.

7.3.1. Ülemäära mahukad taotlused

Erinevalt paljudest dokumentidele või teabele juurdepääsu reguleerivatest kordadest ei ole määruses (EÜ) nr 1049/2001 sätteid seoses ülemäära mahukate või ebatäpsete taotlustega. Tegelikkuses on üldsuse juurdepääsu eesmärgil toimikus olevate kõikide dokumentide täpne hindamine ülemäära koormav võrreldes kasuga, mida saadakse dokumentide või nende osalisest avalikustamisest.

Eriti mahuka või keerulise taotluse käsitlemisel võivad institutsioonid ainult pikendada vastamistähtaega 15 tööpäeva võrra või mitteametlikult pidada taotlejaga nõu õiglase lahenduse leidmiseks[30]. Viimati nimetatud sätet võiks selgitada, et institutsioonid saaksid paluda taotlejal kas täpsustada või piirata oma taotlust või nõustuda realistliku tähtajaga selle käsitlemiseks.

Lisaks võiks taotlusi, mille selge eesmärk on takistada taotlust menetleva talituse tavalist menetlust, käsitleda ebatäpsetena ja need võiks sel põhjusel tagasi lükata. Sellised kaalutlused võivad osutuda eriti asjakohaseks komisjoni täidesaatvate volituste tõhusa rakendamise seisukohast.

Küsimus 6: kas seniseid kogemusi arvestades oleks vaja erisätteid selgelt ülemäära mahukate või nõuetele mittevastavate taotluste menetlemise kohta, eelkõige seoses tähtaegadega? |

JAH | EI | Arvamus puudub |

Selgitus ja märkused: |

7.3.2. „Institutsiooni valduses oleva dokumendi” mõiste

„Institutsiooni valduses oleva dokumendi” praegune määratlus tuleneb määruse artikli 3 punktis a sätestatud dokumendi määratluse ja artikli 2 lõikes 3 määratletud kohaldamisala ühendamisest[31]. Mõlema määratluse ühendamine võiks täpsustada mõistet „institutsiooni valduses olev dokument”.

Selgitada tuleb eelkõige kahte aspekti:

- mõiste „institutsiooni valduses olev dokument” ja vastava institutsiooni dokumendihaldust käsitlevate eeskirjade vahelist seost, täpsemalt registreerimise eeskirju;

- andmebaasides oleva teabe staatust. Kuna ühe rohkem teavet hoitakse elektroonilistes andmebaasides, võiks määruses sätestada selle, mil määral saab andmebaasi sisu määratleda „dokumendina”. Andmebaase võidakse käsitleda samuti elektroonilise raamatukoguna. Konkreetset ja piiratud hulka teavet, mida saab andmebaasist leida olemasolevaid otsinguvõimalusi kasutades tavalise operatsiooniprotsessi raames, tuleks käsitleda dokumendina kõnealuse määruse tähenduses.

Küsimus 7: kas seoses andmebaaside sisuga peaks mõiste „dokument” hõlmama teavet, mida saab leida olemasolevaid otsinguvõimalusi kasutades? |

JAH | EI | Arvamus puudub |

Selgitus ja märkused: |

7.3.3. Dokumentidele juurdepääsetavus ja aja möödumine

Määruses ei ole viidet selle kohta, millist mõju avaldab aja möödumine erandite kohaldamisele. Selge viide aja möödumise mõju kohta, eelkõige seoses teatavate eranditega (nt kontrollimised, uurimised ja audiitorkontroll, kohtuasjad, otsuste vastuvõtmine muudes kui õigusloomega seotud valdkondades), annaks võimaluse viia läbipaistvuse ja hea valitsemistava omavahel vastavusse, vältides samal ajal tarbetu koormuse tekitamist institutsioonidele. Määruses võiks nimetada sündmused,

- enne mida kehtivad teatavat liiki dokumentide suhtes selged erandid, nii et enne, kui hakatakse rakendama määruses sätestatud meetmeid, mille eesmärk on tagada kooskõla põhimõtetega, mille ühenduse seadusandja on kehtestanud muudes juurdepääsu reguleerivates erieeskirjades, tuleb vastavalt määrusele alati hinnata ülekaaluka üldsuse huvi olemasolu;

- pärast mida tehakse dokumendid avalikuks.

Küsimus 8: kas määruses tuleks nimetada sündmused, enne ja pärast mida tuleks kohaldada või ei tuleks kohaldada erandeid? |

JAH | EI | Arvamus puudub |

Selgitus ja märkused: |

8. LÕPLIKUD MÄRKUSED

Palun lisage muud märkused, mida soovite teha seoses eeskirjadega, mis käsitlevad üldsuse juurdepääsu Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni valduses olevatele dokumentidele. |

LISA

Statistika institutsioonides menetletud juurdepääsutaotluste kohta

nõukogu | 2394 | 2830 | 2160 | 2100 | 2224 |

komisjon | 991 | 1523 | 2600 | 3173 | 6712 |

Korduv-taotlused | parlament | 1 | 1 | 1 | 10 | (3) |

nõukogu | 43 | 45 | 35 | 51 | 40 |

komisjon | 96 | 143 | 162 | 167 | 112 |

Märkused:

1. parlamendis 2002. aastal menetletud esmaste taotluste arv hõlmab avaldatud dokumentidele juurdepääsu taotlusi

2. 2006. aastal menetletud taotluste arv on hinnanguline

3. Euroopa Parlamendis menetletud taotluste arv ei ole veel kättesaadav

[1] EÜT L 145, 31.5.2001, lk 43.

[2] Aruanded on kättesaadavad järgmistel veebilehtedel: parlament: http://www.europarl.europa.eu/register/pdf/FINAL_605496_1_EN.pdf nõukogu: http://www.consilium.europa.eu/cms3_fo/showPage.asp?id=305&lang=EN&mode=g komisjon: http://ec.europa.eu/transparency/access_documents/index_en.htm.

[3] Komisjoni aruanne määruses (EÜ) nr 1049/2001 sätestatud üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele, KOM(2004) 45.

[4] Keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsioon, koostatud 25. juunil 1998 Taanis Århusis.Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1367/2006, 6. september 2006, keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes, (ELT 264, 25.9.2006, lk 13).

[5] Komisjoni 9. novembri 2005. aasta istungi protokoll nr 1721, päevakorrapunkt 6, vt ka dokumendid SEK(2005) 1300 ja SEK(2005) 1301.

[6] P6_A(2006)052.

[7] Parlamendile esitatud korduvtaotluste arv on ajavahemikul 2004–2005 suurenenud ühelt taotluselt kümnele.

[8] 13% komisjonis käsitletud taotlustest on seotud konkurentsipoliitikaga, millest enamik on omakorda seotud riigiabi juhtumitega.

[9] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 45/2001, 18. detsember 2000, üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ühenduse institutsioonides ja asutustes ning selliste andmete vaba liikumise kohta, (EÜT L 8, 12.1.2001).

[10] „Public Access to Documents and Data Protection” („Üldsuse juurdepääs dokumentidele ja andmekaitse”), taustdokumentide seeria, juuli 2005, nr 1.

[11] Kohtuasi T-194/04, The Bavarian Lager Company Ltd. v. komisjon; kohtuasi T-170/03, BAT v. komisjon; kohtuasi T-161/04, Valero Jordana v. komisjon.

[12] Kohtuasjad T-121/05 ja T-166/05, Borax Europe Ltd. v. komisjon.

[13] Esimese Astme Kohtu 26. aprilli 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-110/03, T-150/03 ja T-405/03, J.M. Sisón v. nõukogu, mida kinnitas Euroopa Kohtu 1. veebruari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-266/05, Esimese Astme Kohtu 15. juuni 2005 otsus kohtuasjas T-98/04, Societ[pic] imballaggi metallici Salernocietą imballaggi metallici Salerno Srl (SIMSA) v. komisjon.

[14] Esimese Astme Kohtu 6. juuli 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjas T-391/03 ja T-70/04, Franchet and Byk v. komisjon, punkt 82.

[15] Sama kohtuotsus, punktid 136-139.

[16] Esimese Astme Kohtu 13. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas T-2/03, Verein für Konsumenteninformation v. komisjon.

[17] Idem.

[18] 23. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T-84/03, Maurizio Turco v. nõukogu.

[19] Kohtuasi T-191/99, David Petrie a.o. v. komisjon.

[20] Liidetud kohtuasjad T-391/03 ja T-70/04, Franchet ja Byk v. komisjon.

[21] Esimese Astme Kohtu 30. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T-168/02, Internationaler Tierschutz-Fonds GmbH v. komisjon ; vt ka Esimese Astme Kohtu otsus kohtuasjades T-76/02, Mara Messina v. komisjon ja T-87/03, Scippacercola v. komisjon .

[22] 5. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas T-376/03, Hendrickx v. nõukogu ja 14. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas T-371/03, Le Voci v. nõukogu.

[23] Vt määruse (EÜ) nr 384/96 artikkel 19, määruse (EÜ) nr 2026/97 artikkel 29 ja määruse (EÜ) nr 3285/94 artikkel 9.

[24] Kohtuasi T-353/94, Postbank v. komisjon, [1996] ECR II-921, punkt 87.

[25] ELT L 264, 25.9.2006, lk 13.

[26] Määruse (EÜ) nr 1367/2006 artikkel 4.

[27] Direktiiv 2003/4/EÜ.

[28] Vt joonealustes märkustes 11 ja 12 nimetatud menetluses olevad kohtuasjad.

[29] Kohtuasi T-198/03, Bank Austria Creditanstalt AG v. komisjon, eelkõige punkt 71.

[30] Määruse artikli 6 lõige 3.

[31] Artikli 2 lõige 3: Käesolevat määrust kohaldatakse kõigi institutsiooni käsutuses olevate dokumentide suhtes, see tähendab institutsiooni koostatud ja talle saadetud ning tema valduses olevate dokumentide suhtes kõikides Euroopa Liidu tegevusvaldkondades.Artikkel 3 punkt a: dokument - sisu, mis olenemata teabekandjast (paberile kirjutatuna, elektroonilises vormis või heli-, visuaal- või audiovisuaalsalvestisena) käsitleb küsimusi, mis on seotud institutsiooni vastutusalasse kuuluva poliitika, tegevuse või otsustega.