Ettepanek Nõukogu direktiiv mis käsitleb akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete loomatervishoiunõudeid ning teatavate veeloomadel esinevate haiguste ennetamist ja tõrjet {SEK(2005) 1047} /* KOM/2005/0362 lõplik - CNS 2005/0153 */





[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON | Brüssel 23.8.2005 KOM(2005) 362 lõplik 2005/0153 (CNS) 2005/0154 (CNS) Ettepanek NÕUKOGU DIREKTIIV mis käsitleb akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete loomatervishoiunõudeid ning teatavate veeloomadel esinevate haiguste ennetamist ja tõrjet {SEK(2005) 1047} Ettepanek NÕUKOGU OTSUS millega muudetakse otsust 90/424/EMÜ kulutuste kohta veterinaaria valdkonnas (komisjoni esitatud) SELETUSKIRI 1. ETTEPANEKU KONTEKST ( Ettepaneku alused ja eesmärgid Käesoleva ettepaneku eesmärk on ELi akvakultuuritootjate konkurentsivõime tõstmiseks ajakohastada, uuesti sõnastada ja konsolideerida akvakultuuritoodete kaubandusega seotud loomatervishoiu eeskirjad, sealhulgas haiguste ennetamise ja tõrje osas. Akvakultuur on ühenduse oluline tootmisharu, eriti maapiirkondades ja rannikualadel. ELi akvakultuuritööstus tootis 2004. aastal rohkem kui 2,5 miljardi euro väärtuses kala, molluskeid ja koorikloomi. Siiski võis haigustest tulenev hinnanguline finantskahju (suremuse, redutseerunud kasvu ja kvaliteedilanguse tõttu) ulatuda kuni 20 %ni toodangu väärtusest. Ettepaneku eesmärk on kehtestada kaasaegne ja suunatud seadusandlus, millega nimetatud kulusid vähendada; juba 20 %line kulude vähendamine võiks lisada 100 miljonit euro väärtuses aastatoodangut. Praegune seadusandlus kehtestati kakskümmend aastat tagasi, kui ELis oli vaid 12 liikmesriiki. See oli eelkõige kavandatud kaitsma ELi tolleaegseid peamisi akvakultuuriharusid, milleks olid lõhelaste (forell ja lõhe) ning austrikasvatus. Praegu vajab seadusandlus ajakohastamist, et võtta arvesse laienenud ELis esinevaid mitmesuguseid akvakultuuritavasid ja -liike, tootmisharus toimunud märkimisväärset arengut, kehtiva seadusandluse rakendamisel 15 aasta jooksul saadud kogemust ning selles valdkonnas toimunud teaduslikku arengut. Eeskirju tuleb kaasajastada ka selleks, et ELi eeskirjad oleksid vastavuses rahvusvaheliste lepingute ja standarditega (näiteks WTO leping ja OIE juhised). Käesolev ettepanek on kooskõlas komisjoni seadusandliku tööprogrammiga nr 2004/SANCO/0025. ( Üldine kontekst Käesoleva ettepanekuga tunnistatakse kehtetuks kehtivad esmased ühenduse õigusaktid (nõukogu direktiivid 91/67/EMÜ, 93/53/EMÜ ja 95/70/EÜ) ning asendatakse kõnealused kolm direktiivi ühe uue direktiiviga. Vajaliku läbivaatamise ja konsolideerimisega ajakohastatakse seadusandlust nõnda, et see vastaks 21. sajandi akvakultuuritööstusele ELis, lihtsustatakse ja kaasajastatakse kehtivaid eeskirju paindlikkuse lisamiseks ning delegeeritakse liikmesriikidele rohkem tegevuspädevust, et nad võiksid tõhusalt toimida näiteks kohalikul või piirkondlikul tasandil haiguste ennetamiseks ja ohjeldamiseks. ( Ettepanekuga seotud valdkondades kehtivad sätted Käesoleva direktiiviga asendatakse järgmised direktiivid: - nõukogu 28. jaanuari 1991. aasta direktiiv 91/67/EMÜ, mis käsitleb loomatervishoiunõudeid akvakultuurloomade ja -toodete turuleviimise suhtes; - nõukogu 24. juuni 1993. aasta direktiiv 93/53/EMÜ, millega kehtestatakse minimaalsed ühenduse meetmed teatavate kalahaiguste tõrjeks; - nõukogu 22. detsembri 1995. aasta direktiiv 95/70/EMÜ, millega sätestatakse minimaalsed ühenduse meetmed teatavate kahepoolmelisi molluskeid mõjutavate haiguste tõrjeks. Kolmes kõnealuses direktiivis ettenähtud üldised põhimõtted jäetakse kehtima. Lisaks on neist direktiividest lähtuvalt vastu võetud 13 rakendusotsust. Rakendusotsused jäävad jõusse, kuni need eriotsusega kehtetuks tunnistatakse või käesolevast ettepanekust lähtuva otsusega asendatakse. ( Kooskõla muude poliitikatega Akvakultuuritootmine kuulub ühise kalanduspoliitika alla. Käesolev ettepanek ja ühise kalanduspoliitikaga seotud õigusaktid on vastastoimes rahalise toetuse kaudu (vt ka KOM(2004)497 – lõplik). On tehtud ettepanek, et veeloomadel esinevate haiguste puhul tuleks kohaldada samu põhimõtteid, mida kohaldatakse maismaaloomade haiguste puhul, nimelt tuleks anda ühenduse rahalist toetust juhtudel, kui ühenduse õigusaktidega nõutakse tapmis- või hävitamismenetluse rakendamist. Ettepanek toetab kehtivates õigusaktides sätestatud põhimõtet, et loomatervishoiusätete kohaldamine ei piira liikide säilitamist või võõrliikide levitamist käsitlevate siseriiklike või rahvusvaheliste sätete kohaldamist. Seetõttu võib rangemaid reegleid kohaldada, kui see on vajalik liikide kaitseks keskkonna- või säilitamise vaatepunktist lähtuvalt. Seega ei oleks ettepanek vastuolus nõukogu direktiiviga nr 92/43/EMÜ (looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta). Lisaks peaks suur muutus poliitikas, mis keskenduks senisest enam haiguste ennetamisele ning võimaldaks liikmesriikidel eraldada selleks rohkem vahendeid, alandama haiguspuhangute vähendamise kaudu akvakultuuritootmise mõju keskkonnale. Käesoleva ettepaneku raamesse ei kuulu rahvatervisega seotud küsimused, sest neid käsitletakse „hügieenipaketis”. Samuti ei ole teada, et ükski käesoleva ettepanekuga hõlmatud haigus või patogeen oleks zoonootilise toimimisvõimega. Kasvandustes peetavate kalade heaolu kuulub kasvandustes peetavate loomade kohta kehtivate ühenduse õigusaktide reguleerimisalasse. Lisaks Euroopa Nõukogu soovitustele kalade heaolu kohta (põllumajandusloomade kaitse Euroopa konventsiooni reguleerimisalas) mõjutavad selle valdkonna tulevasi algatusi Euroopa toiduohutusameti teaduslikud soovitused. Kolmandate riikidega seotud kehtivad loomatervishoiunõuded jäävad põhimõtteliselt kehtima muutmata kujul. 2. HUVITATUD ISIKUTE NÕUSTAMINE JA MÕJU HINDAMINE ( Huvitatud isikute nõustamine Nõustamismeetodid, peamised sihtsektorid ja andmeesitajate üldine profiil. Aastatel 2000 ja 2001 toimus kalanduse ja akvakultuuri nõuandekomitee (ACFA) kaudu kirjalik nõustamine. Komitees olid esindatud järgmised organisatsioonid: Federation of European Aquaculture Producers (Euroopa Akvakultuuritootjate Föderatsioon, FEAP), European Mollusc Producers Association (Euroopa Molluskitootjate Assotsiatsioon, EMPA/AEPM), Comité des Organisations Professionnelles Agricoles de l'UE (EL Põllumajandusorganisatsioonide Komitee, COPA/COGECA), Organisation of the workers unions (Euroopa ametiühingute liit, ETF), valitsusväline tarbijaorganisatsioon ja valitsusväline keskkonnaorganisatsioon. Komisjoni talitused on regulaarselt aru andnud arengutest ACFA töörühma nr 2 (akvakultuur) projektis. Aastatel 2003, 2004 ja 2005 on peetud kahepoolseid kohtumisi FEAPi ja EMPA/AEPMiga. 2004. aasta septembris ja detsembris toimushuvirühmade nõustamine. On toimunud mitu tehnilise töörühma kohtumist, millest võtsid osa liikmesriikide ja EFTA või Euroopa Majanduspiirkonna riigid. Kokkuvõte vastustest ja nende arvessevõtmise viisidest . Käesoleva ettepaneku koostamisel on võetud arvesse liikmesriikide ja huvirühmade peamisi märkusi. Huvirühmad peavad hädavajalikuks, et käesolev direktiiv sisaldaks mehhanismi, mis võimaldab kasvandustel säilitada ja võimaluse korral ka parandada oma loomade tervislikku seisundit ning julgustada kasvandusi teatavaks tegema oma tervislikku seisundit kui turvalist kaubandust hõlbustavat vahendit. Tervisliku seisundi asjakohane liigitamine on ainus võimalus takistada veeloomade tervisliku seisundi halvenemist ühenduses. Liigituse kontseptsioon on esitatud käesolevas ettepanekus. Huvirühmade jaoks on oluline ka akvakultuuritootmise vajadus saada majanduslikku kompensatsiooni haiguste likvideerimise ja tõrjemeetmete puhul. Kõnealust vajadust tunnustavad ka komisjon ja liikmesriigid ning seda tunnustamist käsitletakse põhjalikumalt ettepanekus nõukogu määruse kohta seoses Euroopa Kalandusfondiga (KOM(2004) 497). Kui huvirühmade taotlusi ei ole arvesse võetud, on selle põhjuseks ühenduse rahvusvahelised kohustused või vajadus järgida muid ühenduse õigusnorme, eelkõige WTO/SPS lepingut ja EL toiduseadust. ( Teadmiste kogumine ja kasutamine Asjaomased teadus- ja ekspertiisivaldkonnad Veeloomade tervishoid. Kasutatud metodoloogia Seisukohti on võetud arvesse käesoleva ettepaneku eelnõus. Peamised nõustamisel osalenud organisatsioonid/eksperdid. Teadusliku platvormi käesoleva ettepaneku tarbeks rajas Euroopa Liidu, EFTA ja Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriikidest pärit veeloomade tervishoiu ekspertidest koosnev töörühm. Lisaks konsulteeriti asjaomase tootmise ekspertidega. Teadusliku kindluse tase: kõrge. Vastuvõetud ja kasutatud ekspertarvamused Jah Ekspertarvamuste avalikustamiseks kasutatavad vahendid Ekspertide töörühmade koosolekutest ja huvirühmade nõustamisest väljakasvanud nõuandeid ei ole avaldatud. Siiski on nõuandeid arutatud kohtumistel pädevate asutuste ja huvirühmadega. ( Mõju hindamine Peamised importkaupade turuleviimist käsitlevad sätted säilitatakse suuremas osas muutmatuna. Siiski on mõned kehtivad kaubanduspiirangud akvakultuurloomade tervislikku seisukorda kahjustamata kaotatud. Üldised haigustõrjemeetmed jäävad jõusse, välja arvatud mõned vähemtähtsad parandused. Kõigi ühenduses eksootiliste haiguste suhtes kohaldatakse tõrjemeetmeid, et säilitada ühenduse haigusvaba staatus. Kehtivate õigusaktide alusel kohaldatakse niisuguseid meetmeid kalahaigustele, kuid mitte limushaigustele. Impordisätted ühtlustatakse nõukogu direktiivi nr 2002/99/EÜ asjaomaste sätetega (viimati vastu võetud direktiiv impordi puhul kehtivate loomatervishoiunõuete kohta). Positiivsed mõjud Positiivsed mõjud tulenevad ühenduse ajakohastatud õiguslikust raamistikust, mis võtab arvesse käesolevaid teaduslikke teadmisi ja ühenduse praegust akvakultuuritootmise struktuuri. Tähelepanu keskpunkt nihkub haiguste leviku ennetamiselt haiguspuhangute ennetamisele. Haigusvabaks tunnistatud kasvanduste ja vööndite haigusvaba staatuse säilitamiseks kasutatakse nüüd tähelepanuväärseid vahendeid. Käesolev ettepanek lubab liikmesriigil osa neist vahenditest haiguste tõrjega seotud tegevustesse ümber paigutada. Käesolev ettepanek lähtub seisukohast, et parima lahenduse võib tihti leida probleemi lähedusest, ning delegeerib enamiku tegutsemiskohustustest liikmesriikidele. Üldise riskipõhise loomaterviseseire kehtestamisega võib haiguse olukorrast parema ülevaate saada. Samal ajal vähendatakse riski haiguse levikuks kasvandustesse või piirkondadesse, kus seda ei ole varem esinenud. Ettepanekus võetakse arvesse võimalust haigusetekitajate edasikandumiseks tehistingimustes peetavate ja looduslike veeloomade vahel. Uued õigusaktid on vastavuses maailma loomatervishoiu organisatsiooni (OIE) rahvusvahelise veeloomade tervishoiu eeskirjaga ning vähendavad kolmandate riikide, sealhulgas arengumaade ja ühenduse vahel kehtivaid kaubanduspiiranguid. Negatiivsed mõjud Negatiivne mõju on piiratud, sest ettepanek põhineb suurel määral kehtivatel õigusaktidel. Mõnel uutest elementidest või nõuetest on halduslik ja majanduslik mõju liikmesriikidele ja tootmisharule. Ettepanek hakata andma akvakultuuritoodetele lubasid toob kaasa lisatööd liikmesriikide pädevatele asutustele. Et aga kõik molluskikasvandused ja enamik kalakasvandustest on juba registreeritud, on loanõue liikmesriikide jaoks saavutatav. Üldise riskipõhise loomatervishoiuseire sisseviimine kõigisse kasvandustesse või kasvanduspiirkondadesse on laiendus kehtivatele molluskeid käsitlevatele õigusaktidele, mille kohaselt kõigil liikmesriikidel peab olema järelvalve- ja uuringuprogramm. 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIKUD ASJAOLUD ( Kavandatava tegevuse kokkuvõte Ettepanek sisaldab - akvakultuuri tootmis- ja töötlemisettevõtetele suunatud üldisi nõudeid (näiteks lubade andmine) ja ettevõtete käitamisega seotud sätted; - akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete turuleviimisega seotud loomatervishoiusätteid; - kolmandatest riikidest ühendusse toodavate akvakultuurloomade suhtes kohaldatavaid loomatervishoiusätteid; - sätteid veeloomadel esinevatest teatavatest haigustest teavitamise ja haiguste tõrje kohta; - sätteid haigusvabaks tunnistamise kohta; - liikmesriikide pädevatele asutustele ja laboritele esitatavaid nõudeid; - lisades sätestatud tehnilisi nõudeid ja suuniseid. ( Õiguslik alus Asutamislepingu artikkel 37 ( Subsidiaarsuse põhimõte Käesolev ettepanek kuulub ainult ühenduse pädevusse. Seetõttu subsidiaarsuse põhimõtet ei kohaldata. ( Proportsionaalsuse põhimõte Käesolev ettepanek vastab proportsionaalsuse põhimõttele järgmistel põhjustel. Siseturu arendamise huvides tuleks akvakultuurloomade turuleviimise suhtes kohaldatavad sätted täielikult ühtlustada. Mõned haigustest, mille suhtes kohaldatakse ühtlustatud kaubandussätteid, on ühenduse teatavates osades laialt levinud. Samas ei ole otstarbekas haigusvabades liikmesriikides kohaldada samal tasemel tõrjemeetmeid kui liikmesriikides, kus kõnealused haigused on laialt levinud. Piirkondadeks jaotamise põhimõte võimaldab suuremat paindlikkust. Kehtestatud haldus- ja majanduskoormuse tagajärjeks on tervisliku seisundi paranemine, haigustest tingitud kadude vähenemine ja avatum kaubandus. Suurenenud finantskoormus ühenduse eelarvele piirdub rahalise panusega haiguse tõrjeks ja likvideerimiseks, mis kuulub kohustuslike likvideerimismeetmete alla. ( Vahendite valik Kavandatud vahend: direktiiv Muud vahendid oleksid ebapiisavad järgmistel põhjustel. Alates 1964. aastast seoses ühenduse ühtlustatud veterinaaraktidega ning eelkõige alates 1991. aastast seoses spetsiifiliste loomatervishoiualaste õigusaktidega saadud kogemused on näidanud, et direktiiv võimaldab liikmesriikidele piisavalt paindlikkust ühenduse veterinaaraktide rakendamiseks siseriikliku õiguse ja halduse raames. 4. EELARVEPROGNOOSID Majanduslik mõju ühenduse eelarvele on eeldatavasti piiratud ning avaldub peamiselt kahes valdkonnas: a) Majanduslik kompenseerimine seoses haigustõrjega. Ettepanek ei tohiks mõjutada ühenduse tulevase, loomatervishoiu ja veterinaariafondiga seotud poliitika arengut. Nõukogu otsus 90/424/EMÜ kulutuste kohta veterinaaria valdkonnas võimaldab juba üksnes määruse (EÜ) nr 2792/1999 alusel rahalist toetust seoses nakkusliku vereloomenekroosi (IHN) ja lõhede infektsioosse aneemiaga (ISA). On tehtud ettepanek, et ühenduse rahalist toetust veeloomade haiguste tõrjeks peaks olema võimalik saada Euroopa Kalandusfondi kaudu (KOM(2004) 497, artikkel 32). Käesoleva ettepaneku järgi nõutakse ühenduste eeskirjade alusel kohustuslikku tapmist/likvideerimist vaid seoses selliste haiguste puhanguga, mida peetakse ühenduses eksootiliseks. Mitteeksootiliste haiguste osas tehakse ettepanek, et liikmesriigid võivad otsustada, kas kohaldada puhangu korral likvideerimismeetmeid või isoleerimismeetmeid. Euroopa Kalandusfondi kaudu võib saada ühenduse toetust selliste haiguste tõrjemeetmeteks, kui liikmesriik nii otsustab. Eksootilise haiguse puhkemisel ühenduses puuduks finantsmõju ühenduse eelarvele. Samasugune oleks olukord mitteeksootiliste haiguste likvideerimiseks antava toetuse korral, sest raha eraldamine likvideerimiseks toimuks operatiivprogrammide raames, mille eelarve nõukogu kindlaks määrab programmiperioodi alguses. Liikmesriikide huvides oleks asjakohane hinnata likvideerimise finantsmõju nende operatiivprogrammidele. Siiski on selliste likvideerimismeetmetega seotud kulusid raske hinnata, kuna ühenduses on vähe kogemusi majanduslikku toetust hõlmava hukkamispoliitikaga akvakultuuri alal. Ühendkuningriigis ja Iirimaal toimunud ISA puhangute järel algatatud kohtuasjas nõuab ettevõtja, kellele kuulub kolmeteistkümnest nakatunud kasvandusest viis, kogu piirkonnas tekkinud kahju eest 20–25 miljonit eurot. Rootsi maksis siseriiklike õigusaktide alusel kolme aasta jooksul kokku 1,5 miljonit Rootsi krooni (165 000 eurot) hüvitist seoses nelja VHS puhanguga 1998. aastal. Seega on raske hinnata ettepaneku mõju Euroopa Kalandusfondile, kuna see sõltub nakatunud kasvandus(t)e suurusest, kasvandus(t)es peetud loomade väärtusest jms. Eespool märgitud arvud võivad sellest siiski ettekujutuse anda. b) Esmaste õigusaktide rakendamine ning teiseste õigusaktide vastuvõtmine ja kohaldamine Kui nõukogu on ettepaneku vastu võtnud, on vaja koostada ja vastu võtta teisesed õigusaktid ning neid kehtivana hoida. On vaja korraldada töörühmade koosolekuid liikmesriikide ja osanikega; viimased tavaliselt ühenduse eelarve jaoks lisakulusid ei põhjusta. Töörühmade arvu ei ole võimalik praegu kindlaks määrata, sest see oleneb küsimuse keerukusest ja liikmesriikide seisukohtadest. Pärast õigusakti jõustumist on vajalikud liikmesriikide poolt selle ülevõtmise kohta 2008. ja 2009. aastal tehtavad FVO kontrollid (13 või 14 kontrolli aastas). Võimaluse korral tuleks kõnealused kontrollid ühendada „kalatoodete” ja „elusate kahepoolmeliste karploomade” tervishoiukontrolliga vastavalt määruse (EÜ) nr 854/2004 artiklile 11. Kontrollide arvu peaks järgmistel aastatel olema võimalik vähendada. 5. LISATEAVE ( Lihtsustamine Ettepanekus nähakse ette seadusandluse lihtsustamine ja ametivõimude (EL või siseriiklike) haldusmenetluste lihtsustamine. Liidetakse kolm direktiivi. Suurem osa praegu kehtivatest nõukogu direktiivi 93/53/EMÜ (kalahaiguste tõrje kohta) sätetest on dubleeritud nõukogu direktiivis 95/70/EÜ (molluskeid mõjutavate haiguste tõrje kohta). Delegeerides liikmesriikidele pädevuse tunnistada üksik piirkond või vöönd haigusvabaks lihtsustatakse liikmesriikide ja komisjoni talituste haldusmenetlusi. ( Kehtivate õigusaktide kehtetuks tunnistamine Pärast käesoleva ettepaneku vastuvõtmist tunnistatakse kolm kehtivat direktiivi kehtetuks ( Euroopa Majanduspiirkond Käesolev ettepanek on seotud Euroopa Majanduspiirkonnaga ning seetõttu tuleks seda Euroopa Majanduspiirkonnale laiendada. 2005/0153 (CNS) Ettepanek NÕUKOGU DIREKTIIV mis käsitleb akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete loomatervishoiunõudeid ning teatavate veeloomadel esinevate haiguste ennetamist ja tõrjet (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 37, võttes arvesse komisjoni ettepanekut,[1] võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust,[2] võttes arvesse Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust,[3] võttes arvesse regioonide komitee arvamust[4] ning arvestades järgmist: 1. Akvakultuurloomad ja akvakultuuritooted on asutamislepingu I lisas loetletud elusloomade, kalade, molluskite ja koorikloomadena. Akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete aretustöö, pidamine ja turuleviimine moodustab selles sektoris töötavate inimeste jaoks olulise sissetulekuallika. 2. Siseturu kontekstis kehtestati loomatervishoiu alased erireeglid selliste toodete turuleviimiseks ja kolmandatest riikidest sissetoomiseks, mille suhtes kehtib nõukogu direktiiv 91/67/EMÜ akvakultuurloomade ja -toodete turuleviimist reguleerivate tervishoiunõuete kohta.[5] 3. Akvakultuurloomade haiguspuhangud võivad asjaomasele tootmisele raskeid kadusid põhjustada. Tähtsamate kala- ja molluskihaiguste puhangute korral kohaldatavad miinimummeetmed sätestati nõukogu 24. juuni 1993. aasta direktiiviga 93/53/EMÜ, millega kehtestatakse minimaalsed ühenduse meetmed teatavate kalahaiguste tõrjeks,[6] ja nõukogu 22. detsembri 1995. aasta direktiiviga 95/70/EÜ, millega sätestatakse minimaalsed ühenduse meetmed teatavate kahepoolmelisi molluskeid mõjutavate haiguste tõrjeks.[7] 4. Kehtivate ühenduse õigusaktide eelnõud on koostatud peamiselt lõhe-, forelli- ja austrikasvatust arvestades. Pärast nende õigusaktide vastuvõtmist on ühenduse akvakultuuritootmine märkimisväärselt arenenud. Praegu kasutatakse akvakultuuris palju rohkem kalaliike, eriti merekalade liike. Samuti on üha enam levinud muid kalaliike hõlmavad uued kasvatustavad, eriti pärast ühenduse hiljutist laienemist. Lisaks kasvab pidevalt ka kooriklooma-, ranna- ja jõekarbi-, merekarbi- ja merikõrvakasvatuse osatähtsus. 5. Kõigil haigustõrjemeetmetel on akvakultuurile majanduslik mõju. Puudulik tõrje võib kaasa tuua patogeenide leviku, mis omakorda põhjustab suuri kadusid ning kahjustab ühenduse akvakultuuris kasutatud kalade, molluskite ja koorikloomade tervislikku seisundit. Teisalt võib ülereguleerimine kaasa tuua ülemäärased piirangud vabakaubandusele. 6. Nõukogule ja Euroopa Parlamendile esitatud komisjoni 19. septembri 2002. aasta teatises (KOM/2002/0511 lõplik) on ette nähtud Euroopa akvakultuuri säästva arengu strateegia. Teatises on ette pandud meetmed, mis looksid pikaajalise tööhõive akvakultuurisektoris, soodustades sealhulgas kõrgeid loomade tervishoiu- ja heaolustandardeid ning keskkonnakaitse seisukohast mõistlikku tootmisala. Neid meetmeid tuleks arvesse võtta. 7. Pärast direktiivi 91/67/EMÜ vastuvõtmist on ühendus ratifitseerinud Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) sanitaar- ja fütosanitaarmeetmete rakendamise lepingu. Sanitaar- ja fütosanitaarmeetmete rakendamise lepingus on osutatud maailma loomatervishoiu organisatsiooni (OIE) suunistele. Direktiivis 91/67/EMÜ ettenähtud tervishoiunõuded elusate akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete turuleviimiseks on kõnealustest suunistest rangemad. 8. Asjaomase sektori ratsionaalse arengu tagamiseks ning tootlikkuse tõstmiseks tuleks veeloomade tervishoiunõuded sätestada ühenduse tasandil. Need reeglid on muu hulgas vajalikud ka selleks, et aidata kaasa siseturu elavnemisele ning ennetada nakkushaiguste levikut. Õigusnormid peaksid olema piisavalt paindlikud, et võtta arvesse nii akvakultuurisektori pidevat arengut ja mitmekesisust kui ka ühenduses elutsevate veeloomade tervislikku seisundit. 9. Käesolev direktiiv peaks hõlmama akvakultuurloomi ning keskkondi, mis mõjutavad nende loomade tervislikku seisundit. Üldiselt peaks käesoleva direktiivi sätteid kohaldama looduslike veeloomades suhtes ainult siis, kui keskkonna seisukord võib avaldada mõju akvakultuurloomade tervislikule seisundile või kui see on vajalik, et rakendada teisi ühenduse õigusakte, nagu näiteks nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi nr 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta,[8] või kui see on vajalik, et kaitsta ohustatud looduslike looma- ja taimeliikidega rahvusvahelise kauplemise konventsiooni (CITES) koostatud nimekirjas osutatud liike. Käesolev direktiiv ei tohiks piirata võõrliikide kohta rangemate reeglite tarvituselevõtmist. 10. Vastavalt käesolevale direktiivile määratud pädevad asutused peaksid täitma oma ülesandeid ja kohustusi kooskõlas üldiste põhimõtetega, mis on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 854/2004, millega kehtestatakse erieeskirjad inimtoiduks ettenähtud loomsete saaduste ametlikuks kontrollimiseks,[9] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 882/2004 ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide, loomade tervishoiu ja heaolu eeskirjade järgimise kontrolli tagamiseks[10]. 11. Ühenduse akvakultuuri arenguks on vaja suurendada pädevate asutuste ja liikmesriikides asuvate akvakultuuritootmisettevõtete käitajate teadlikkust ning valmisolekut veeloomadel esinevate haiguste ennetamise, tõrje ja likvideerimise suhtes. 12. Liikmesriikide pädevatel asutustel peaks olema juurdepääs riskianalüüsi- ja epidemioloogiaalastele oskustele ja teadmistele ning nad peaksid neid oskusi ja teadmisi kohaldama. Sellel on järjest suurem tähtsus, sest rahvusvahelised kohustused Maailma Kaubandusorganisatsiooni raames keskenduvad praegu sanitaarmeetmete rakendamisega seotud riskianalüüsile. 13. Akvakultuuritootmisettevõtetele lubade väljastamise süsteem on vaja sisse seada ühenduse tasemel. Selline lubade väljastamine võimaldaks pädevatel asutustel saada täielikku ülevaadet akvakultuuritootmisest, mis aitaks kaasa veeloomadel esinevate haiguste ennetamisele, tõrjele ja likvideerimisele. Lisaks võimaldab lubade väljastamine sätestada erinõuded, mida akvakultuuritootmisettevõtted peavad täitma. Selline lubade väljastamine peaks võimaluse korral olema kombineeritud loasüsteemiga või sisalduma loasüsteemis, mille liikmesriigid võivad olla kohaldanud juba muul eesmärgil, näiteks keskkonnaalastes õigusaktides. Pealegi ei oleks seesugune lubade väljastamine akvakultuuritootmisele lisakohustuseks, kui võtta arvesse 13. jaanuari 2004. aasta ettepanekut Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviks teenuste kohta siseturul,[11] eriti selle artiklit 6. 14. Liikmesriigid peaksid keelduma loa väljastamisest, juhul kui kõnealuse tegevusega kaasneks vastuvõetamatu risk levitada haigusi teistele akvakultuurloomadele või looduslikele veeloomapopulatsioonidele. Enne kui otsustada loa andmisest keelduda, tuleks kaaluda ka meetmeid riskide vähendamiseks või kõnealuse tegevuse asukoha muutmist. 15. Akvakultuurloomade kasvatamine toiduks kuulub esmatootmisena Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 852/2004 (toiduainete hügieeni kohta)[12] reguleerimisalasse. Käesoleva direktiivi kohaselt üksikutele akvakultuuritootmisettevõtetele pandud kohustused, näiteks protokollimine ja sisesüsteemid, mis võimaldavad akvakultuuritootmisettevõtetel pädevale asutusele tõendada, et käesolevas direktiivis sätestatud nõudmised on täidetud, peaksid võimaluse korral olema ühendatud määruses (EÜ) nr 852/2004 ettenähtud kohustustega. 16. Rohkem tähelepanu tuleks pöörata haiguspuhangute ennetamisele kui juba puhkenud haiguste tõrjele. Seega on asjakohane kehtestada miinimummeetmed haiguste ennetamiseks ja riskide vähendamiseks ning neid meetmeid tuleks kohaldada kogu akvakultuuri tootmisahela vältel, alates viljastamisest ja koorumisest kuni akvakultuurloomade toiduks töötlemiseni, sealhulgas transportimise ajal. 17. Et parandada loomade üldist tervist ning parandatud jälgitavuse kaudu kaasa aidata loomahaiguste ennetamisele ja tõrjele, tuleks protokollida akvakultuurloomade liikumised, kasutades selleks ühtlustatud elektroonilist loomade liikumise seiresüsteemi, näiteks seda, mis on praegu ette nähtud nõukogu 26. juuni 1990. aasta direktiivis 90/425/EMÜ, milles käsitletakse veterinaar- ja zootehnilisi kontrolle, mida kohaldatakse ühendusesiseses kaubanduses teatavate elusloomade ja toodete suhtes seoses siseturu väljakujundamisega.[13] Vajaduse korral peaks selliseid liikumisi arvestama loomatervisetõendite väljastamisel. 18. Selleks et saada ülevaade haiguse olukorrast, reageerida haiguskahtluse korral kiiresti ning kaitsta kõrge loomatervishoiustandardiga kasvandusi ja molluskikasvatuspiirkondi, tuleks kõigis sellistes kasvandustes ja molluskikasvatuspiirkondades kohaldada riskipõhist loomatervishoiuseiret. 19. On vaja tagada, et peamised veeloomadel esinevad haigused ei leviks ühenduse tasemel. Seetõttu tuleks turuleviimise kohta kehtestada ühtlustatud loomatervishoiusätted koos nendele haigustele vastuvõtlike liikide suhtes kohaldatavate erisätetega. Seetõttu tuleks koostada nimekiri asjaomastest haigustest ja haigustele vastuvõtlikest liikidest. 20. Kõnealuste veeloomahaiguste esinemissagedus ei ole igal pool ühenduses ühesugune. Seetõttu tuleks osutada haigusvabaks tunnistatud liikmesriikide ja nende territooriumi osade, vööndite või piirkondade suhtes rakendatavate meetmete kontseptsioonile. Tuleks kehtestada üldised kriteeriumid ja menetlused haigusvaba staatuse omistamise, säilitamise, peatamise, taastamise ja lõpetamise kohta. 21. Säilitamaks ja parandamaks veeloomade üldist tervislikku seisukorda ühenduses, tuleks ühe või enama loetletud haiguse suhtes haigusvabaks tunnistatud liikmesriike, vööndeid või piirkondi kaitsta seesuguste haiguste leviku eest. Vältimaks aga ülemääraste kaubanduspiirangute teket, tuleks lubada akvakultuurloomade vahetust liikmesriikide, vööndite või piirkondade vahel, kus on tuvastatud ühe või enama haiguse olemasolu, tingimusel et transportimise ajaks on võetud kasutusele meetmed riskide vältimiseks. 22. Akvakultuurloomade tapmine ja töötlemine, kelle suhtes kohaldatakse haigustõrjemeetmeid, võib levitada haigust muu hulgas töötlemisettevõtetest pärit patogeene sisaldava heitvee väljutamise tagajärjel. Seetõttu peab liikmesriikidel olema võimalus kasutada töötlemisettevõtteid, mis on saanud nõuetekohase loa tapmiseks ja töötlemiseks, ilma et see ohustaks tehistingimustes peetavate või looduslike veeloomade tervislikku seisundit, võttes sealhulgas arvesse heitvete väljutamist. 23. Ühenduse ja siseriiklike referentlaborite määramine peaks kaasa aitama diagnostiliste tulemuste kõrgele kvaliteedile ja ühtlusele. Seda eesmärki on võimalik saavutada selliste tegevuste kaudu nagu kinnitatud diagnostiliste testide kohaldamine ning laborite personali võrdlev eksamineerimine ja koolitamine. 24. Ametlike proovide analüüsimisega seotud laborid peaksid töötama vastavalt rahvusvaheliselt heakskiidetud protseduuridele või tehnilistel standarditel põhinevatele kriteeriumidele ning kasutama diagnostikameetodeid, mis on võimaluse korral valideeritud. Mitme asjaomase analüüsimisega seotud tegevuse kohta on Euroopa standardiorganisatsioon (CEN) ja Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon (ISO) töötanud välja käesoleva direktiivi puhul asjakohased Euroopa standardid ja ISO standardid. Sellised standardid on seotud eriti laborite käitamise ja hindamisega ning kontrolliasutuse käitamise ja akrediteerimisega. 25. Veeloomadel esinevate haiguste puhangu võimalikult varaseks avastamiseks on vaja kohustada haigustele vastuvõtlike liikide hulka kuuluvate veeloomadega kokkupuutuvaid isikuid kohe teavitama pädevat asutust ükskõik millise haiguskahtluse korral. Liikmesriigis tuleks läbi viia perioodilisi inspekteerimisi, tagamaks, et akvakultuuritootmisettevõtete käitajad on tuttavad käesolevas direktiivis ette nähtud üldiste haigustõrje- ja bioohutusnõuetega ning rakendavad neid. 26. Mitteeksootiliste, kuid raskete haiguste levikut akvakultuurloomadel on vaja ennetada kohe, kui haigus puhkeb, jälgides tähelepanelikult elusate akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete liikumisi ning saastuda võivate seadmete kasutamist. Pädevate asutuste kasutatavate meetmete valik peaks sõltuma asjaomase liimesriigi epidemioloogilisest olukorrast. 27. Parandamaks loomade tervislikku olukorda ühenduses, on vaja, et liikmesriigid esitavad ühenduse tasemel kinnitamiseks programmid teatavate haiguste tõrjeks ja likvideerimiseks. 28. Kohaliku tähtsusega haiguste suhtes, mille puhul ei rakendata ühenduse tõrjemeetmeid, peaks akvakultuuritootmine liikmesriikide pädevate asutuste kaasabil võtma rohkem vastutust selliste haiguste tõrjumisel eneseregulatsiooni ja „tegevusjuhiste” abil. Asjaomaste eeskirjade kehtestamiseni võib siiski osutuda vajalikuks, et liikmesriigid võtavad teatud tõrjemeetmed. Sellised siseriiklikud tõrjemeetmed peavad olema põhjendatud, vajalikud ja proportsionaalsed saavutatavate eesmärkidega ega tohiks mõjutada liikmesriikidevahelisi kaubandussuhteid. 29. Teadmised seni tundmatutest veeloomahaigustest täienevad pidevalt. Seega võib liikmesriigil olla vaja rakendada selliste uute haiguste suhtes tõrjemeetmeid. Meetmed peaksid olema kiired ja kohandatud vastavalt igale üksikule juhtumile, kuid neid ei peaks kohaldama kauem kui eesmärgi saavutamiseks vajalik. Kuna uus haigus võib mõjutada ka teisi liikmesriike, tuleb uuest haigusest ja võetud tõrjemeetmetest teatada kõigile liikmesriikidele ja komisjonile. 30. Põhieesmärgi – liikmesriigi haigusvaba staatuse säilitamine ja kiire taastamine haigusepuhangu järel – saavutamiseks on vajalik ja asjakohane kehtestada eeskirjad meetmete kohta suurendamaks haigusteks valmisolekut. Haiguspuhanguid tuleks tõrjuda nii kiiresti kui võimalik, vajadusel hädavaktsineerimisega, et piirata kahjulikku mõju akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete tootmisele ja nendega kauplemisele. 31. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiiv 2001/82/EÜ veterinaarravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta[14] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 726/2004, milles sätestatakse ühenduse kord inim- ja veterinaarravimite lubade andmise ja järelevalve kohta ning millega asutatakse Euroopa ravimiamet,[15] nõuavad, et väheseid erandeid arvestamata peab kõigil ühenduses turuleviidavatel veterinaarravimistel olema müügiluba. Üldiselt peaks kõigil ühenduses kasutatavatel vaktsiinidel olema müügiluba. Liikmesriigid võivad teatavatel tingimustel vastavalt määrusele (EÜ) nr 726/2004 siiski lubada müügiloata toote kasutamist tõsise epideemia korral. Sellist erandit võib kohaldada akvakultuurloomade eksootiliste ja uute haiguste vaktsiinide suhtes. 32. Käesoleva direktiiviga tuleks kehtestada tingimused tagamaks vajalikul tasemel valmisolek, et tõhusalt lahendada hädaolukordi, mis on seotud akvakultuuri mõjutava raske eksootilise või uue haiguse ühe või mitme puhanguga, nähes ette eelkõige situatsiooniplaanide koostamise nende vastu võitlemiseks. Selliseid situatsiooniplaane tuleb korrapäraselt läbi vaadata ja ajakohastada. 33. Kui tõsise veeloomahaiguse tõrje suhtes kehtivad ühenduse ühtlustatud likvideerimismeetmed, tuleks liikmesriikidel lubada kasutada ühenduse rahalist toetust vastavalt nõukogu määrusele (EÜ) nr xxxx/200Y Euroopa kalandusfondi kohta.[16] Kõiki ühenduse toetuse taotlusi tuleks kaaluda käesolevas direktiivis kehtestatud tõrjetingimuste täitmise seisukohast. 34. Kolmandatest riikidest imporditud elusad akvakultuurloomad ja akvakultuuritooted ei tohi kujutada ohtu ühenduse veeloomade tervisele. Selle tagamiseks tuleks käesolevas direktiivis ette näha meetmed episootiliste haiguste sissetoomise ennetamiseks. 35. Kaitsmaks ühenduse veeloomade tervislikku seisukorda, on vaja täiendavalt tagada, et ühendust transiidina läbivatele elusate akvakultuurloomade saadetistele kohaldatakse kõnealuste liikide suhtes asjakohaseid loomatervishoiunõudeid. 36. Imporditingimused peaksid olema kooskõlas sanitaar- ja fütosanitaarmeetmete rakendamise lepinguga. Seetõttu peaks käesolev direktiiv võtma arvesse rahvusvahelist veeloomade tervishoiu eeskirja ja OIE käsiraamatut veeloomade diagnostiliste testide kohta. 37. Dekoratiivsete veeloomade turuleviimine hõlmab suurt hulka liike, sageli üksnes dekoratiivsetel eesmärkidel kasvatatavaid troopilisi liike. Neid dekoratiivseid veeloomi peetakse tavaliselt eraakvaariumides või tiikides, aianduskauplustes või näituseakvaariumides, kus neil puudub otsene kontakt ühenduse vetega. Järelikult ei kujuta niisugustes tingimustes peetavad dekoratiivsed veeloomad sama riski ühenduse teistele akvakultuurisektoritele ega looduslike elavate veeloomade populatsioonidele. Seega ei ole otstarbekas kohaldada eritingimusi niisugustes tingimustes peetavate dekoratiivsete veeloomade turuleviimise, transpordi ja impordi kohta. 38. Kui dekoratiivseid veeloomi peetakse väljaspool suletud süsteeme ja akvaariume ning neil on otsekontakt ühenduse looduslike vetega, võivad nad kujutada märkimisväärset riski ühenduse akvakultuurloomade või looduslike loomade populatsioonidele. Eriti kehtib see karpkalade ( Cyprinidae ) puhul, sest mõned populaarsed dekoratiivkaladena, kasvatatavad karplased on vastuvõtlikud teatavatele haigustele, mis mõjustavad teisi ühenduste kasvandustes või vabas looduses elavaid karbiliike. Sellisel juhul peaks kohaldatama käesoleva direktiivi üldsätteid. 39. Elektrooniliste teabevahetusvahendite kasutuselevõtmine on hädavajalik lihtsustamiseks, millest saaksid kasu nii akvakultuuritootmine kui ka pädevad asutused. Selle kohustuse täitmiseks peab looma ühised kriteeriumid. 40. Liikmesriigid peaksid koostama reeglid käesoleva direktiivi sätete rikkumise korral kohaldatavate karistuste kohta ning tagama, et neid reegleid täidetakse. Karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. 41. Proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt on käesoleva direktiivi põhieesmärkide saavutamiseks vajalik ja asjakohane ühtlustada mõisted, põhimõtted ja menetlused, mis moodustavad ühise aluse veeloomade tervishoidu käsitlevatele ühenduse õigusaktidele. Kooskõlas asutamislepingu artikli 5 kolmanda lõiguga piirdub käesolev direktiiv üksnes nende eesmärkide saavutamiseks vajalikuga. 42. Käesoleva direktiivi rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks võtta vastu kooskõlas nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsusega nr 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused.[17] 43. On asjakohane ajakohastada akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete suhtes kehtivaid loomatervishoiualaseid õigusakte. Seetõttu peaks tunnistama kehtetuks direktiivid 91/67/EMÜ, 93/53/EMÜ ja 95/70/EÜ ja asendatama need käesoleva direktiiviga, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: I peatükk Sisu, kohaldamisala ja mõisted Artikkel 1 Sisu 1. Käesolevas direktiivis sätestatakse: a) loomatervishoiunõuded, mida kohaldatakse akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete turuleviimise, impordi ja transiidi puhul; b) minimaalsed ennetusmeetmed, mille eesmärk on tõsta pädevate asutuste, akvakultuuritootmisettevõtete käitajate ja teiste selle tootmisharuga seotud isikute teadlikkust ja suurendada nende valmisolekut akvakultuurloomadel esinevate haiguste suhtes; c) minimaalsed tõrjemeetmed, mida kohaldatakse teatavate akvakultuurloomadel esinevate haiguste kahtluse või puhangu korral. 2. Liikmesriikidel on õigus kehtestada karmimaid meetmeid II peatüki artikliga 13 ja V peatükiga hõlmatud valdkonnas tingimusel, et seesugused meetmed ei mõjuta kaubandust teiste liikmesriikidega. Artikkel 2 Kohaldamisala 1. Käesolevat direktiivi ei kohaldata: a) dekoratiivsete veeloomade suhtes, keda kasvatatakse mittekaubanduslikes akvaariumides; b) looduslikult elutsevate veeloomade suhtes, kes kogumise või püüdmise järel sisenevad vahetult toiduahelasse; c) veeloomade suhtes, kes on püütud kalajahu, kalaõli ja teiste sarnaste toodete tootmiseks. 2. II peatükki, III peatüki 1.–4. jagu ning IV ja VII peatükki ei kohaldata veeloomade suhtes, keda peetakse lemmikloomakaupluste, aianduskaupluste või kaubanduslikes akvaariumides: a) millel puudub vahetu kontakt ühenduse looduslike vetega või b) mis on varustatud heitveekäitlussüsteemidega. 3. Käesolevat direktiivi kohaldatakse, ilma et see piiraks liikide säilitamist või võõrliikide loodusse asustamist käsitlevate sätete kohaldamist. Artikkel 3 Mõisted 1. Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: 1) akvakultuur – veeorganismide kasvatamine ja viljelemine tehnoloogiate abil, mis on välja töötatud kõnealuste organismide tootmiseks suuremas ulatuses, kui võimaldab looduslik keskkond, kusjuures organismid kuuluvad füüsilise või juriidilise isiku vara hulka kogu kasvatus- või viljelusetapi jooksul kuni saagi kogumiseni, viimane kaasa arvatud; 2) akvakultuurloom – kasvanduses või molluskikasvatuspiirkonnas kasvatatav mis tahes veeloom selle kõigil eluetappidel, sealhulgas mari ja sperma/sugurakud, kaasa arvatud niisugused vabas looduses elavad loomad, keda kavatsetakse viia kasvandusse või molluskikasvatuspiirkonda; 3) akvakultuuritootmisettevõte – ükskõik milline avaliku või erasektori tulundus- või mittetulundusettevõte, mis on seotud ükskõik millise akvakultuurloomade kasvatamist puudutava tegevusega; 4) akvakultuuritootmisettevõtte käitaja – füüsilised või juriidilised isikud, kelle ülesandeks on tagada käesolevas direktiivis ettenähtud nõuete täitmine nende juhitavas akvakultuuritootmisettevõttes; 5) veeloom – a) klassidesse Agnatha , Chondrichytes and Osteichtyes kuuluvad kalad; b) gruppi Mollusca kuuluvad molluskid; c) klassi Crustacea kuuluvad koorikloomad; 6) loa saanud töötlemisettevõte – mis tahes toidukäitlemisettevõte, mis: a) on saanud määruse (EÜ) nr 853/2004 artikli 4 kohaselt heakskiidu või loa akvakultuurloomade toiduks töötlemiseks ning b) on saanud loa kooskõlas käesoleva direktiivi artiklitega 4 ja 5; 7) loa saanud töötlemisettevõtte käitaja – füüsilised ja juriidilised isikud, kelle ülesandeks on tagada käesolevas direktiivis ettenähtud nõuete täitmine nende juhitavas loa saanud töötlemisettevõttes; 8) kasvandus – akvakultuuritootmisettevõtte mis tahes käitatav territoorium, piiratud ala või rajatis, kus akvakultuurloomi turuleviimiseks kasvatatakse, ent välja arvatud need alad, kus looduslikke, inimtoiduks püütud või kogutud veeloomi enne tapmist ajutiselt hoitakse ilma toitmata; 9) kasvatamine – akvakultuurloomade kasvatamine kasvanduses või molluskikasvatusalal; 10) molluskikasvatusala – tootmispiirkond või ülekandeala, milles kõik akvakultuuritootmisettevõtted tegutsevad ühise bioohutussüsteemi alusel; 11) dekoratiivsed veeloomad – veeloomad, keda peetakse või turustatakse üksnes dekoratiivsetel eesmärkidel; 12) turuleviimine – akvakultuurloomade müük, sealhulgas müügiks pakkumine või ükskõik milline muu transiidivorm, kas tasuta või mitte, ning ükskõik milline akvakultuurloomade liikumise vorm; 13) tootmispiirkond – ükskõik milline mere-, suudme- või laguuniala, milles leiduvad molluskite looduslikud kasvukohad või molluskite kasvatamiseks kasutatavad kohad ning millest molluskeid võetakse; 14) „put-and-take” -püügikoht – tiigid, järved või piirdega ümbritsemata veed, kuhu lastakse kalu peamiselt harrastuspüügiks, mitte loodusliku populatsiooni kaitseks ja parandamiseks; 15) ülekandeala – ükskõik milline merepiirkond, suudmeala või laguun, mille piirid on selgelt märgistatud ja tähistatud poide, postide või muude fikseeritud vahenditega ning mida kasutatakse üksnes elusate molluskite looduslikuks puhastumiseks; 16) looduslikud veeloomad – veeloomad, kes ei ole akvakultuurloomad. 2. Käesolevas direktiivis kasutatakse ka I lisas esitatud tehnilisi mõisteid. II peatükk Akvakultuuritootmisettevõtted ja loa saanud töötlemisettevõtted Artikkel 4 Lubade andmine akvakultuuritootmisettevõtetele ja töötlemisettevõtetele 1. Liikmesriigid tagavad, et igal akvakultuuritootmisettevõttel on pädeva asutuse poolt kooskõlas artikliga 5 nõuetekohaselt antud luba. Vajadusel võib luba hõlmata ka mitut molluskitega tegelevat akvakultuuritootmisettevõtet molluskikasvatuspiirkonnas. Väljastuskeskustel, puhastuskeskustel või samalaadsetel molluskikasvatuspiirkonnas asetsevatel ettevõtetel peab siiski olema eraldi luba. 2. Liikmesriigid tagavad, et nende territooriumil antakse piisavalt paljudele töötlemisettevõtetele luba tappa ja töödelda akvakultuurloomi haiguste tõrje eesmärgil kooskõlas V peatükiga. Neile loa saanud töötlemisettevõtetele väljastab pädev asutus loa kooskõlas artikliga 5. 3. Liikmesriigid tagavad, et igal akvakultuuritootmis- ja töötlemisettevõttel oleks individuaalne loa number. 4. Liikmesriigid võivad nõuda, et käitised (v.a akvakultuuritootmisettevõtted), kus peetakse veeloomi mõnel muul eesmärgil kui turuleviimine, ning „put-and-take”-püügikohad registreeritaks pädevas asutuses. Sellisel juhul kohaldatakse käesoleva direktiivi sätteid mutatis mutandis , võttes arvesse kõnealuse käitise või „put-and-take”-püügikoha iseloomu, omadusi ja olukorda ning ohtu levitada oma tegevuse tulemusena veeloomade haigusi teistele veeloomade populatsioonidele. 5. Käesoleva direktiivi sätete rikkumise korral toimib pädev asutus kooskõlas määruse (EÜ) nr 882/2004 artikliga 54. Artikkel 5 Loa andmise tingimused 1. Liikmesriigid tagavad, et lube, nagu on ette nähtud artikli 4 lõigetes 1 ja 3, anab üksnes pädev asutus, juhul kui akvakultuuritootmisettevõte või loa saanud töötlemisettevõte: a) täidab artiklite 8, 9 ja 10 asjaomased nõuded; b) on võtnud kasutusele süsteemi, mis võimaldab ettevõttel pädevale asutusele tõendada, et asjaomased nõuded on täidetud; c) jääb artikli 54 lõikes 1 ettenähtud kohustusi täitva pädeva asutuse järelevalve alla. 2. Luba ei anta juhul, kui kõnealuse tegevusega kaasneks vastuvõetamatu haiguste leviku oht kasvandustes, molluskikasvatuspiirkondades või kasvanduste ja molluskikasvatuspiirkondadega piirnevates looduslikes veeloomapopulatsioonides. Enne kui otsustatakse loa andmisest keelduda, kaalutakse ka meetmeid riskide vähendamiseks, sealhulgas võimaliku asenduspaiga leidmist kõnealuse tegevuse tarbeks. 3. Liikmesriigid tagavad, et akvakultuuritootmisettevõte või loa saanud töötlemisettevõtte käitaja esitab kogu asjaomase teabe, võimaldamaks pädeval asutusel kontrollida, kas loa andmise tingimused on täidetud, sealhulgas esitades pädevale asutusele II lisas ettenähtud teabe. Artikkel 6Register Liikmesriigid asutavad akvakultuuritootmisettevõtete ja loa saanud töötlemisettevõtete kohta registri, mis sisaldab vähemalt II lisas ettenähtud teavet, ning ajakohastavad registrit pidevalt. Artiklis 14 osutatud jälgimisnõuete kohaldamiseks tehakse selle registri sisu kättesaadavaks liikmesriikidele ja komisjonile. Artikkel 7 Järelevalve Pädev asutus teostab järelevalvet akvakultuuritootmisettevõtete ja loa saanud töötlemisettevõtete üle. Selline järelevalve koosneb vähemalt regulaarsest inspekteerimisest ja auditeerimisest. Selliste inspekteerimiste ja auditeerimiste sagedus määratakse, võttes arvesse akvakultuuritootmisettevõtete ja loa saanud töötlemisettevõtete poolset ohtu seoses haiguste levitamisega veeloomadele akvakultuuritootmisettevõtete ja loa saanud töötlemisettevõtete läheduses. Artikkel 8 Andmete registreerimise kohustus 1. Liikmesriigid tagavad, et akvakultuuri tootmisettevõtted registreerivad järgmised andmed: a) kõik akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete liikumised kasvandustesse või molluskikasvatuspiirkondadesse ja nendest välja; b) suremus kõigis epidemioloogilistes üksustes vastavalt tootmistüübile; c) artiklis 10 ettenähtud riskipõhise loomatervishoiuseire kava tulemused. 2. Liikmesriigid tagavad, et akvakultuuritootmisettevõtted registreerivad kõik andmed akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete liikumise kohta sellistesse ettevõtetesse ja nendest välja. 3. Liikmesriigid tagavad, et akvakultuurloomade transportimise korral registreerivad transportijad järgmised andmed: a) suremus transpordi kestel vastavalt kasutatud transpordi tüübile ja transporditud liikidele; b) transpordivahendite külastatud kasvandused, molluskikasvatuspiirkonnad ja töötlemisettevõtted; c) mis tahes veevahetus transpordi kestel, eriti värske vee võtukohad ja veeheide. Artikkel 9 Hea hügieenitava Liikmesriigid tagavad, et akvakultuuritootmisettevõtted ja loa saanud töötlemisettevõtted rakendavad head hügieenitava vastavalt asjaomasele tegevusele, ennetamaks haiguste esinemist ja levikut. Artikkel 10 Loomatervishoiuseire kava 1. Liikmesriigid tagavad, et riskipõhist loomatervishoiuseire kava kohaldatakse kõigis kasvandustes ja molluskikasvatuspiirkondades, võttes arvesse tootmise tüüpi. 2. Riskipõhise loomatervishoiuseire kava eesmärgiks on tuvastada: a) suurenenud suremus kõigis kasvandustes ja molluskikasvatuspiirkondades, võttes arvesse tootmise tüüpi; b) III lisa II osas loetletud haigused kasvandustes ja molluskikasvatuspiirkondades, kus leidub nendele haigustele vastuvõtlikke liike. 3. Loomatervishoiuseire kava miinimumnõuded III lisa II osas loetletud haiguste kohta võib IV lisas sätestatud põhimõtetele tuginedes vastu võtta artikli 62 lõikes 2 osutatud korras. III peatükk Loomatervishoiunõuded akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete turuleviimisel 1. JAGU ÜLDSÄTTED Artikkel 11 Kohaldamisala 1. Kui ei ole ette nähtud teisiti, kohaldatakse käesolevat peatükki üksnes III lisa II osas loetletud haiguste ja neile haigustele vastuvõtlike liikide suhtes. 2. Liikmesriigid võivad pädeva asutuse range järelevalve all lubada käesoleva peatüki sätetele mittevastavate akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete, turuleviimise teaduslikel eesmärkidel. Pädev asutus tagab, et selline turuleviimine ei sea ohtu III lisa II osas loetletud veeloomade tervislikku seisundit sihtkohas või transiidikohtades. Mis tahes seesugune liikumine liikmesriikide vahel ei või toimuda, ilma et sellest oleks eelnevalt teavitatud liikmesriikide pädevaid asutusi. Artikkel 12 Üldnõuded akvakultuurloomade turuleviimisel 1. Liikmesriigid tagavad, et akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete turuleviimine ei sea ohtu sihtkoha veeloomade tervislikku seisundit, pidades silmas III lisa II osas loetletud haigusi. 2. Akvakultuurloomad viiakse üksnes niisugusse teise kasvandusse või molluskikasvatuspiirkonda, mille tervislik seisund on võrdne päritolukasvanduse või -molluskikasvatuspiirkonnaga või sellest madalam. Artikkel 13 Transpordiga seotud haigustõrjenõuded 1. Liikmesriigid tagavad järgmist: a) akvakultuurloomade transportimise ajal kohaldatakse vajalikke haigustõrjemeetmeid, et kõnealuste loomade tervislik seisund transportimise ajal ei muutuks ning et vähendada haiguste leviku ohtu; b) akvakultuurloomi transporditakse tingimustel, mis ei muuda ega ohusta nende tervislikku seisundit sihtkohas ning vajaduse korral transiidipaikades. Käesolev lõige kehtib ka III lisa II jaos loetlemata haiguste ja haigustele vastuvõtlike liikide kohta . 2. Liikmesriigid tagavad, et ükskõik milline veevahetus transportimise kestel leiab aset kohtades ja tingimustel, mis ei ohusta tervislikku seisundit: a) transporditavatel akvakultuurloomadel; b) veevahetuskohas leiduvatel mis tahes veeloomadel; c) sihtkoha veeloomadel. Artikkel 14 Jälgitavus ja sertifitseerimine 1. Liikmesriigid tagavad, et akvakultuurloomade kasvatamise ja varude taastootmise eesmärgil turuleviimine, sealhulgas molluskite liikumine molluskikasvatuspiirkondade vahel, protokollitakse nõukogu direktiivi 90/425/EMÜ artikli 20 lõikes 1 ettenähtud arvutipõhist süsteemi kasutades. 2. Käesoleva artikli lõige 1 kehtib ka toiduks turuleviidud akvakultuurloomade kohta kooskõlas artikli 18 lõike 1 punktiga 2, artikli 18 lõike 2 punktiga a ja artikli 19 lõikega 2. 3. Lõiget 1 ei kohaldata juhul, kui akvakultuurloomi veetakse ühe molluskikasvatuspiirkonna sees või ühele akvakultuuritootmisettevõttele kuuluvate eri kasvanduste vahel, tingimusel et molluskikasvatuspiirkonnad või kasvandused asuvad sama liikmesriigi territooriumil ning vajaduse korral samas haigusvabas vööndis või piirkonnas. Sellised liikumised protokollib akvakultuuritootmisettevõtte käitaja. 4. Liikmesriigid tagavad, et kasvatamise ja varude taastootmise eesmärgil teistesse liikmesriikidesse ning vastavalt artiklitele 49 ja 50 haigusvabaks kuulutatud vöönditesse ja piirkondadesse viidud akvakultuurloomade kohta esitatakse veterinaarsertifikaat. 5. Käesolev artikkel kehtib ka III lisa II osas loetlemata haiguste ja haigustele vastuvõtlike liikide kohta. 2. JAGU KASVATAMISE JA VARUDE TAASTOOTMISE JAOKS ETTENÄHTUD AKVAKULTUURLOOMAD Artikkel 15 Üldnõuded akvakultuurloomade turuleviimisel kasvatamise ja varude taastootmise eesmärgil 1. Liikmesriigid tagavad, et kasvatamise eesmärgil turule viidud akvakultuurloomad ei ole pärit kasvandusest või molluskikasvatuspiirkonnast, milles 31 päeva jooksul enne turuleviimise kuupäeva on esinenud suurenenud suremust või ükskõik milliseid kliinilisi haigusjuhtumeid, välja arvatud juhul, kui loomad on pärit kasvanduse või molluskikasvatuspiirkonna sellisest osast, mis on epidemioloogiliselt iseseisev osa suhtes, kus esines suurenenud suremust või kliinilisi haigusnähte. Käesolev artikkel kehtib ka III lisa II jaos loetlemata haiguste ja haigustele vastuvõtlike liikide kohta. 2. Liikmesriigid tagavad, et kasvatamise ja varude taastootmise eesmärgil ei viida turule akvakultuurloomi, keda kavatsetakse hävitada või tappa kooskõlas V peatükis osutatud haigustõrjemeetmetega . 3. Akvakultuurloomi võib varude taastootmise eesmärgil viia vabasse loodusesse või „put-and-take”-püügikohtadesse juhul, kui nad: a) vastatavad lõike 1 nõuetele; b) on pärit kasvandusest või molluskikasvatuspiirkonnast, mille tervislik seisukord on vähemalt võrdne vete tervisliku olukorraga, kuhu nad viiakse. Liikmesriigid võivad otsustada, et akvakultuurloomad peavad olema pärit vööndist või piirkonnast, mis artikli 49 või 50 kohaselt on tunnistatud haigusvabaks. Artikkel 16Haigusele vastuvõtlike liikide hulka kuuluvate akvakultuurloomade viimine haigusvabadesse piirkondadesse 1. Kasvatamise või varude taastootmise eesmärgil artikli 49 või 50 kohaselt mingi kindla haiguse suhtes haigusvabaks tunnistatud teise liikmesriiki, vööndisse või piirkonda viidavad veeloomad peavad olema pärit liikmesriigist, vööndist või piirkonnast, mis on samuti selle haiguse suhtes haigusvabaks tunnistatud. 2. Lõiget 1 ei kohaldata, kui on võimalik teaduslikult tõestada, et haigustele vastuvõtlikud liigid kõnealust haigust teatavatel eluetappidel edasi ei kanna. Koostatakse loetelu liikidest ja eluetappidest, milles suhtes esimest lõiku võib kohalda, ning vajaduse korral muudetakse seda loetelu teaduse ja tehnoloogia arengut arvesse võttes artikli 62 lõikes 2 osutatud korras. Artikkel 17 Haigusele vastuvõtlike liikide hulka mittekuuluvate akvakultuurloomade viimine haigusvabadesse piirkondadesse 1. Kui teaduslikud andmed või praktilised kogemused tõestavad, et liigid, millele ei ole III lisa II osas osutatud kui haigustele vastuvõtlikele liikidele, võivad passiivselt edasi kanda mingit kindlat haigust, peavad vastavalt artiklile 49 või 50 selle haiguse suhtes haigusvabaks tunnistatud liikmesriiki, vööndisse või piirkonda transporditavad haigust kandvad liigid: a) olema pärit teisest liikmesriigist, vööndist või piirkonnast, mis on samuti selle haiguse suhtes haigusvabaks tunnistatud, või b) olema hoitud karantiiniasutuses, mille vesi ei sisalda kõnealust patogeeni, piisava aja jooksul, et alandada vastuvõetavale tasemele riski kõnealuse haiguse passiivseks edasikandmiseks. 2. Lõiget 1 ei kohaldata, kui teaduslikud andmed või praktilised kogemused näitavad, et nakkuskandjate hulka kuuluvad liigid kõnealust haigust teatavatel eluetappidel edasi ei kanna. 3. Koostatakse loetelu nakkuskandjate liikidest ja eluetappidest, milles suhtes käesolevat artiklit kohaldatakse, ning vajaduse korral muudetakse seda loetelu teaduse ja tehnoloogia arengut arvesse võttes artikli 62 lõikes 2 osutatud korras. 3. JAGU INIMTOIDUKS ETTENÄHTUD AKVAKULTUURLOOMAD JA AKVAKULTUURITOOTED Artikkel 18 Akvakultuurloomad ja akvakultuuritooted, mis viiakse turule täiendava töötlemise eesmärgil enne toiduks kasutamist 1. Liikmesriigid tagavad, et ühele või mitmele III lisa II osas loetletud mitteeksootilisele haigusele vastuvõtlike liikide hulka kuuluvaid akvakultuurloomi või akvakultuuritooteid võib kooskõlas artiklitega 49 või 50 haigusvabaks tunnistatud liikmesriigis, vööndis või piirkonnas täiendava töötlemise eesmärgil turule viia ainult juhul, kui need vastavad ühele järgmistest tingimustest: a) nad on pärit teisest kõnealuse haiguse suhtes haigusvabaks tunnistatud liikmesriigist, vööndist või piirkonnast; b) neid töödeldakse loa saanud töötlemisettevõtetes tingimustel, mis tõkestavad haiguse levikut; c) kalad tapetakse ja puhastatakse siseelunditest enne lähetamist; d) molluskid ja koorikloomad lähetatakse töötlemata ja töödeldud toodetena. 2. Liikmesriigid tagavad, et ühele või mitmele III lisa II osas loetletud mitteeksootilisele haigusele vastuvõtlike liikide hulka kuuluvaid akvakultuurloomi või akvakultuuritooteid võib kooskõlas artiklitega 49 või 50 haigusvabaks tunnistatud liikmesriigis, vööndis või piirkonnas ajutiselt töötlemispaigas ladustada ainult juhul, kui: a) nad on pärit teisest kõnealuse haiguse suhtes haigusvabaks tunnistatud liikmesriigist, vööndist või piirkonnast või b) neid hoitakse ajutiselt lähetuskohtades, puhastuskeskustes või samalaadsetes ettevõtetes, mis on varustatud kõnealuseid patogeene tegutsemisvõimetuks muutva heitveekäitlussüsteemiga või kus heitvett käideldakse mõnel muul viisil, mis alandab vastuvõetava tasemeni riski haiguste levikuks looduslikesse vetesse. Artikkel 19Akvakultuurloomad ja akvakultuuritooted, mis viiakse turule toiduks kasutamise eesmärgil ilma täiendava töötlemiseta 1. Käesolevat jagu ei kohaldata, kui ühele või mitmele III lisa II osas loetletud haigusele vastuvõtlike liikide hulka kuuluvad akvakultuurloomad või akvakultuuritooted viiakse turule toiduks kasutamise eesmärgil ilma täiendava töötlemiseta, tingimusel, et need on pakendatud jaemüügipakenditesse, mis vastavad määruse (EÜ) nr 853/2004 sätetele tarbijapakendi ja märgistamise kohta. 2. Kui ühele või mitmele III lisa II osas loetletud haigusele vastuvõtlike liikide hulka kuuluvad elusad molluskid või koorikloomad on ajutiselt ümber paigutatud ühenduse vetesse või viidud lähetuskohtadesse, puhastuskeskustesse või sarnastesse ettevõtetesse, kohaldatakse nende suhtes artikli 18 lõiget 2. 4. JAGU LOODUSLIKUD VEELOOMAD Artikkel 20 Looduslike veeloomade viimine haigusvabaks kuulutatud liikmesriikidesse, vöönditesse ja piirkondadesse 1. Ühele või mitmele III lisa II osas loetletud haigusele vastuvõtlike liikide hulka kuuluvad looduslikud veeloomad, kes on püütud liikmesriikidest, vöönditest või piirkondadest, mida ei ole kooskõlas artiklitega 49 või 50 haigusvabaks tunnistatud, paigutatakse nõuetekohastes käitistes järelevalve all karantiini piisavalt pikaks ajaks, et alandada vastuvõetava tasemeni riski haiguse levikuks, enne kui need veeloomad kooskõlas artiklitega 49 või 50 haigusvabaks tunnistatud liikmesriigis, vööndis või piirkonnas asuvasse kasvandusse võib lasta. 2. Liikmesriigid võivad lubada traditsioonilist ulatuslikku laguuniakvakultuuri tava ilma lõikes 1 osutatud karantiinita, tingimusel, et on tehtud riskianalüüs ja kõnealune risk ei ole kõrgem kui lõike 1 kohaldamisest oodatav risk. 5. JAGU DEKORATIIVSED VEELOOMAD Artikkel 21 Dekoratiivsete veeloomade turuleviimine 1. Liikmesriigid tagavad, et dekoratiivsete veeloomade turuleviimine ei ohusta veeloomade tervislikku seisundit, võttes arvesse III lisa II osas loetletud haigusi. 2. Käesolev artikkel kehtib ka III lisa II osas loetlemata haiguste kohta. IV peatükk Akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete toomine ühendusse kolmandatest riikidest Artikkel 22 Üldnõuded akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete toomisel kolmandatest riikidest Liikmesriigid tagavad, et akvakultuurloomi ja akvakultuuritooteid tuuakse ühendusse ainult nendest kolmandatest riikidest või kolmandate riikide osadest, mis kuuluvad artikli 62 lõikes 2 osutatud korras koostatud ja pidevalt ajakohastatud loetellu. Artikkel 23 Loetelud kolmandatest riikidest ja kolmandate riikide osadest, millest akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete toomine on lubatud 1. Kolmas riik või kolmanda riigi osa kantakse artiklis 22 osutatud loetellu ainult juhul, kui ühenduse hindamine selle riigi või kolmanda riigi selle osa kohta on näidanud, et pädev asutus näeb ette asjassepuutuvad garantiid, mis on kooskõlas ühenduse asjaomaste õigusnormidega loomatervishoiunõuete kohta. 2. Komisjon võib otsustada, kas artikli 58 lõikes 2 osutatud inspekteerimine on kolmanda riigi või kolmanda riigi osa lõikes 1 osutatud lõplikuks hindamiseks vajalik. 3. Artiklis 22 osutatud loetelude koostamisel ja ajakohastamisel võetakse eriti arvesse järgmist: a) kolmanda riigi õigusnorme; b) kolmanda riigi pädeva asutuse ja selle inspektsioonitalituste korraldust, nende talituste volitusi, talituste üle teostatavat järelevalvet ning nende käsutuses olevaid vahendeid, sealhulgas personali jõudlust, mis on vajalik nende õigusnormide tulemuslikuks kohaldamiseks; c) ühendusse toomiseks ettenähtud elusate akvakultuurloomade kasvatamise, valmistamise, käsitsemise, ladustamise ja lähetamise suhtes kohaldatavaid kehtivaid veeloomade tervishoiunõudeid; d) kinnitusi, mida kolmanda riigi pädev asutus saab anda asjaomaste loomade tervise nõuetelevastavuse ja võrdväärsuse kohta; e) mis tahes kogemust kolmandatest riikidest pärit elusate akvakultuurloomade turustamisel ning tehtud impordikontrollide tulemusi; f) ühendusepoolse hindamise tulemusi, eriti asjaomase kolmanda riigi pädeva asutuse hindamise tulemusi, või, kui komisjon seda nõuab, kolmanda riigi pädevate asutuste esitatud aruannet läbiviidud inspekteerimiste kohta; g) tehistingimustes peetavate või looduslike veeloomade tervislikku seisundit kolmandas riigis, võttes eelkõige arvesse eksootilisi loomahaigusi ja ükskõik milliseid kolmanda riigi veeloomade üldise tervisliku seisukorra aspekte, mis võivad kujutada ohtu veeloomade tervisele ühenduses; h) regulaarsust, kiirust ja täpsust, millega kolmandatest riikidest edastatakse teavet nakkuslike või nakkusohtlike haiguste esinemise kohta nende territooriumil, pidades eriti silmas teavet maailma loomatervishoiu organisatsiooni (OIE) poolt loetletud teatamiskohustuslike loomataudide kohta; i) kolmandates riikides kehtivaid eeskirju veeloomade haiguste ennetamise ja tõrje kohta ning nende eeskirjade rakendamist, sealhulgas teistest riikidest importimise eeskirjad. 4. Komisjon teeb üldsusele kättesaadavaks kõige artikli 22 kohaselt koostatud loetelude ajakohastatud versioonid. 5 Artikli 22 kohaselt koostatud loetelusid võib kombineerida muude, loomade ja inimeste terviseohutuse eesmärgil koostatud loeteludega. Artikkel 24Dokumendid 1. Ühendusse toodavate akvakultuurloomade ja akvakultuuritoodete partiidega on kaasas dokument, mis sisaldab veterinaarsertifikaati. 2. Partiiga kaasas olev veterinaarsertifikaat tõendab järgmist: a) käesolevas direktiivis ettenähtud nõuded selliste kaupade kohta on täidetud; ning b) kõik vastavalt artikli 25 punktile a kehtestatud impordi eritingimused on täidetud. 3. Dokument võib sisaldada üksikasju, mis on ette nähtud muude ühenduse õigusaktidega rahvatervise ja loomade tervishoiu kohta. Artikkel 25 Üksikasjalikud eeskirjad Vajaduse korral võib sätestada käesoleva peatüki üksikasjalikud rakenduseeskirjad artikli 62 lõikes 2 osutatud korras. Need eeskirjad võivad hõlmata eelkõige järgmist: a) impordi eritingimusi iga kolmanda riigi, kolmanda riigi osa või kolmandate riikide rühma jaoks; b) kolmandate riikide ja kolmandate riikide osade klassifitseerimiskriteeriumeid veeloomade haiguste alusel; c) elektrooniliste dokumentide kasutamist; d) veterinaarsertifikaatide ja muude dokumentide näidiseid; e) transiidimenetlusi ja -sertifitseerimist. V peatükk Teavitamine ja miinimummeetmed seoses veeloomade haiguste tõrjega 1. JAGU HAIGUSEST TEAVITAMINE Artikkel 26 Siseriiklik teavitamine 1. Liikmesriigid tagavad järgmist: a) kui on põhjust kahtlustada III lisa II osas loetletud haiguse puhangut või kui sellise haiguse puhang veeloomadel on kinnitust leidnud, teavitatakse kahtlusest otsekohe pädevat asutust; b) kui veeloomadel ilmneb suurenenud suremus, teavitatakse suremusest otsekohe pädevat asutust või eraveterinaararsti edasiste uuringute eesmärgil. 2. Liikmesriigid tagavad, et kohustus teavitada lõikes 1 osutatud asjaoludest lasub: a) omanikul ja kõigil veeloomade eest hoolitsevatel isikutel; b) kõigil isikutel, kes saadavad veeloomi transportimisel; c) veterinaararstidel ja muudel veeloomade tervishoiuga seotud spetsialistidel; d) riiklikel veterinaararstidel, veterinaar- või muude riiklike või eralaborite kõrgematel ametnikel; e) kõigil muudel isikutel, kes puutuvad töö tõttu kokku haigustele vastuvõtlikesse liikidesse kuuluvate veeloomadega või nendelt veeloomadelt saadud toodetega. Artikkel 27 Teiste liikmesriikide, komisjoni ja EFTA liikmesriikide teavitamine Liikmesriigid teavitavad teisi liikmesriike, komisjoni ja Euroopa Vabakaubandusühenduse (EFTA) liikmeid 24 tunni jooksul, kui on leidnud kinnitust: a) III lisa II osas loetletud eksootiline haigus; b) III lisa II osas loetletud mitteeksootiline haigus, mille suhtes asjaomane liikmesriik, vöönd või piirkond on tunnistatud haigusvabaks. 2. JAGU LOETLETUD HAIGUSE KAHTLUS Artikkel 28 Esmased tõrjemeetmed Liikmesriigid tagavad, et III lisa II osas loetletud eksootilise haiguse kahtluse korral või III lisa II osas loetletud mitteeksootilise haiguse kahtluse korral haigusvabaks tunnistatud liikmesriigis, vööndis või piirkonnas: a) võetakse asjakohased proovid ning analüüsitakse neid vastavalt artiklile 57 määratud laboris; b) sõltuvalt punktis a osutatud analüüsi tulemusest: i) paigutatakse haiguskahtlusega kasvandus või molluskikasvatuspiirkond riikliku järelevalve alla ning kohaldatakse asjaomased tõrjemeetmed, vältimaks haiguse levikut teistele veeloomadele, ning ii) keelatakse akvakultuurloomade sisse- või väljavedu haiguskahtlusega kasvanduses või molluskikasvatuspiirkonnas, välja arvatud juhul, kui pädev asutus on selleks loa andnud. Artikkel 29Episootiauuringud 1. Liikmesriigid tagavad, et pädev asutus viib läbi episootiauuringud, kui artikli 28 punktis a osutatud analüüs näitab järgmiste haiguse olemasolu: a) III lisa II osas loetletud eksootiline haigus või b) III lisa II osas loetletud mitteeksootiline haigus, mille suhtes liikmesriik, vöönd või piirkond on tunnistatud haigusvabaks. 2. Lõikes 1 osutatud episootiauuringute eesmärk on: a) määrata võimaik nakkusallikas ning b) välja selgitada, kas artikli 26 lõike 1 kohasele haiguskahtlusest teavitamisele eelnenud perioodil on kasvandusest või molluskikasvatuspiirkonnast lahkunud akvakultuurloomi. 3. Kui lõikes 1 osutatud episootiauuring näitab, et haigus võib olla toodud ühte või enamasse kasvandusse, molluskikasvatuspiirkonda või lahtisse veekogusse, tagab asjaomane liikmesriik, et selliste kasvanduste, molluskikasvatuspiirkondade või lahtiste veekogude suhtes kohaldatakse artiklis 28 osutatud meetmeid. Ulatuslike valgalade ja rannikupiirkondade puhul võib pädev asutus otsustada kohaldada artiklit 28 vähem ulatuslikul alal haiguskahtlusega kasvanduse või molluskikasvatuspiirkonna ümbruskonnas, kui ta arvab, et selline vähem ulatuslik ala on piisavalt suur tagamaks, et haigus ei levi. 4. Vajaduse korral teavitatakse haiguskahtlusest liikmesriike või kolmandaid riike. Sellisel juhul teostavad asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused vajalikud toimingud käesolevas artiklis ettenähtud meetmete kohaldamiseks oma territooriumil. Artikkel 30Piirangute kaotamine Pädev asutus kaotab artikli 28 punktis b osutatud piirangud, kui artikli 28 punktis a osutatud analüüsi tulemused haiguse esinemist ei näita. 3. JAGU MIINIMUMTÕRJEMEETMED JUHUL, KUI EKSOOTILISTE HAIGUSTE ESINEMINE AKVAKULTUURLOOMADEL ON KINNITUST LEIDNUD Artikkel 31 Sissejuhatav säte Käesolevat jagu kohaldatakse juhul, kui III lisa II osas loetletud eksootiliste haiguste esinemine akvakultuurloomadel on kinnitust leidnud. Artikkel 32 Üldised meetmed Liikmesriigid tagavad, et: a) kasvandus või molluskikasvatuspiirkond tunnistatakse ametlikult nakkuspiirkonnaks; b) nakkuspiirkonnaks tunnistatud kasvanduse või molluskikasvatuspiirkonna ümber luuakse kõnealuse haiguse puhul kohaldatav isoleeritud ala, sealhulgas kontrollvöönd ja järelevalvevöönd; c) isoleeritud alale ei asustata ühtegi akvakultuurlooma, samuti ei veeta ühtki akvakultuurlooma isoleeritud alale, ala piires või alalt välja, kuni pädev asutus pole selleks luba andnud. Artikkel 33 Püük ja edasine töötlemine 1. Akvakultuurloomi, kes on saavutanud müügimõõtmed ning kellel ei esine ühtegi kliinilist haigustunnust, võib pädeva asutuse järelevalve all püüda toiduks kasutamise või täiendava töötlemise eesmärgil. 2. Püük, lähetuskohtadesse või puhastuskeskustesse viimine, täiendav töötlemine või ükskõik milline muu akvakultuurloomade toiduahelasse lülitumisega seotud tegevus viiakse läbi tingimustel, mis tõkestavad haigust põhjustava patogeeni levikut. 3. Lähetuskohad, puhastuskeskused või samalaadsed ettevõtted on varustatud kõnealuseid patogeene tegutsemisvõimetuks muutva heitveekäitlussüsteemiga või käideldakse seal heitvett mõnel muul viisil, mis alandab vastuvõetava tasemeni riski haiguste levikuks looduslikesse vetesse. 4. Täiendav töötlemine toimub loa saanud töötlemisettevõtetes. Artikkel 34Kõrvaldamine ja likvideerimine 1. Liikmesriigid tagavad, et nii surnud kalad ja koorikloomad kui ka kliiniliste haigustunnustega elusad kalad ja koorikloomad kõrvaldatakse ja likvideeritakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1774/2002[18] kohase pädeva asutuse järelevalve all võimalikult kiiresti vastavalt käesoleva direktiivi artiklis 47 osutatud situatsiooniplaanile. 2. Akvakultuurloomad, kes ei ole saavutanud müügimõõtmeid ning on kliiniliste haigustunnusteta, kõrvaldatakse ja likvideeritakse, võttes arvesse tootmistüüpi ja riski, mida sellised loomad haiguste edasisel levikul kujutavad, pädeva asutuse järelevalve all sobiva ajavahemiku jooksul vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 1774/2002 ja käesoleva direktiivi artiklis 47 osutatud situatsiooniplaanile. Artikkel 35Tegevuse katkestamine Võimaluse korral katkestab nakatatud kasvandus või molluskikasvatuspiirkond sobivaks ajavahemikuks oma tegevuse, olles eelnevalt kasvanduse või molluskikasvatuspiirkonna tühjendanud ning vajaduse korral ka puhastanud ja desinfitseerinud. Kõnealusele haigusele mittevastuvõtlikke akvakultuurloomi kasvatavate kasvanduste või molluskikasvatuspiirkondade suhtes otsustatakse tegevuse katkestamine riski hindamise alusel. Artikkel 36 Veeloomade kaitse Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et takistada haiguse levikut teistele veeloomadele. Artikkel 37 Piirangute kaotamine Käeolevas jaos ettenähtud meetmeid kohaldatakse, kuni: a) käesolevas jaos ettenähtud haigustõrjemeetmed on rakendatud; b) kõnealuse haiguse ja nakatunud akvakultuuritootmisettevõtete tüüpide puhul vajalik proovivõtmine ning seire on isoleeritud aladel läbi viidud ja tulemused on negatiivsed. 4. JAGU MIINIMUMTÕRJEMEETMED JUHUL, KUI MITTEEKSOOTILISTE HAIGUSTE ESINEMINE AKVAKULTUURLOOMADEL ON KINNITUST LEIDNUD Artikkel 38 Üldsätted 1. Kui III lisa II osas loetletud mitteeksootilise haiguse esinemine leiab kinnitust liikmesriigis, vööndis või piirkonnas, mis on kõnealusest haigusest vabaks tunnistatud, kohaldab asjaomane liikmesriik 3. jaos osutatud meetmeid, et taastada haigusvaba staatus. 2. Kui liikmesriik ei soovi taastada haigusvaba staatust, kohaldatakse artiklit 39. Artikkel 39Isoleerimismeetmed Kui III lisa II osas loetletud mitteeksootilise haiguse esinemine kõnealusest haigusest vabaks tunnistatud liikmesriigis, vööndis või piirkonnas kinnitust leiab, kohaldab asjaomane liikmesriik meetmeid haiguse piiramiseks. Need meetmed hõlmavad vähemalt järgmist: a) kasvandus või molluskikasvatuspiirkond tunnistatakse nakkuspiirkonnaks; b) ümber nakkuspiirkonnaks tunnistatud kasvanduse või molluskikasvatuspiirkonna luuakse kõnealuse haiguse puhul kohaldatav isoleeritud ala, sealhulgas kontrollvöönd ja järelevalvevöönd; c) akvakultuurloomade liikumist isoleeritud alal piiratakse sellisel määral, et kõnealuseid loomi võib ainult: i) viia kasvandustesse või molluskikasvatuspiirkondadesse vastavalt artikli 12 lõikele 2 või ii) püüda või tappa inimtoiduks kasutamiseks vastavalt artikli 33 lõikele 1; d) surnud kalad ja koorikloomad kõrvaldatakse ja likvideeritakse pädeva asutuse järelevalve all vastavalt Euroopa parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 1774/2002 sobiva ajavahemiku jooksul, võttes arvesse tootmistüüpi ja riski, mida sellised loomad haiguste edasisel levikul kujutavad. 5. JAGU MIINIMUMTÕRJEMEETMED JUHUL, KUI III LISA II JAOS LOETLETUD HAIGUSTE ESINEMINE LOODUSLIKEL VEELOOMADEL ON KINNITUST LEIDNUD Artikkel 40 III jao II lisas loetletud haiguste tõrje looduslikel veeloomadel 1. Kui looduslikud veeloomad on nakatunud III lisa II osas loetletud eksootilisse haigusse või on tekkinud kahtlus, et nad on sellesse nakatunud, teostab asjaomane liikmesriik järelevalvet ning võtab vajalikud meetmed haiguse edasise leviku vältimiseks. 2. Kui looduslikud veeloomad on nakatunud III lisa II osas loetletud mitteeksootilisse haigusse või on tekkinud kahtlus, et nad on sellesse nakatunud, teostab asjaomane liikmesriik samuti järelevalvet ning võtab vajalikud meetmed haiguse edasise leviku vältimiseks. 3. Liikmesriigid teavitavad komisjoni ja teisi liikmesriike lõigete 1 ja 2 kohaselt tarvitusele võetud meetmetest artikli 62 lõikes 1 osutatud komitee kaudu. 6. JAGU TÕRJEMEETMED UUTE HAIGUSTE KORRAL Artikkel 41 Uued haigused 1. Liikmesriigid võtavad tarvitusele vajalikud meetmed uute haiguste tõrjeks ja haiguse leviku vältimiseks, kui kõnealune haigus võib ohustada veeloomade tervislikku seisundit. 2. Uute haiguste korral teavitab asjaomane liikmesriik viivitamata liikmesriike, komisjoni ja Euroopa vabakaubandusassotsiatsiooni (EFTA) liikmeid, kui avastused on mõne muu liikmesriigi jaoks epidemioloogilise tähtsusega. 3. Nelja nädala jooksul tehakse küsimus teatavaks artikli 62 lõikes 1 osutatud komiteele. Asjaomase liikmesriigi võetud käesoleva artikli lõike 1 kohaseid meetmeid võib laiendada, muuta või kehtetuks tunnistada artikli 62 lõikes 3 osutatud korras. 7. JAGU ALTERNATIIVSED MEETMED JA SISERIIKLIKUD SÄTTED Artikkel 42 Ajutiste epidemioloogiliste meetmete vastuvõtmise kord III lisa II osas loetletud haiguste puhul Artikli 62 lõikes 2 osutatud korras võib vastu võtta otsuse lubada rakendada piiratud ajavahemiku jooksul ajutisi meetmeid, kui epidemioloogilise olukorra tingimused on järgmised: a) leitakse, et käesolevas peatükis osutatud meetmed epidemioloogilises olukorras ei sobi või b) haigus levib, hoolimata käesoleva peatüki kohaselt võetud meetmetest. Artikkel 43 Siseriiklikud meetmed III lisa II osas loetlemata haiguste mõju piiramiseks 1. Kui III lisa II osas loetlemata haigus kujutab liikmesriigi loomade tervislikule seisukorrale või keskkonnale olulist ohtu, võib liikmesriik võtta meetmed haiguse tõrjeks. 2. Liikmesriigid tagavad, et lõikes 1 osutatud siseriiklikud meetmed ei ületa piire, mis on vajalikud lõikes 1 osutatud haiguse tõrjeks. 3. Liikmesriigid tagavad, et ükskõik milliseid lõikes 1 osutatud meetmeid, mis võivad mõjutada kahe liikmesriigi vahelist kaubandust, ei kohaldata enne, kui need on heaks kiidetud artikli 62 lõikes 2 osutatud korras. Sellised meetmed kiidetakse heaks ainult juhul, kui: a) ühendusesiseste kaubanduspiirangute kehtestamine on haiguse tõrjeks vältimatu; b) kõnealused ühendusesisesed kaubanduspiirangud vastavad maailma loomatervishoiuorganisatsiooni (OIE) kehtestatud standarditele. VI peatükk Haigustõrjeprogrammid ja vaktsineerimine 1. JAGU TÕRJE- JA LIKVIDEERIMISPROGRAMMID Artikkel 44 Tõrje- ja likvideerimisprogrammide koostamine ja kinnitamine 1. Kui liikmesriik, mida ei ole ühe või mitme III lisa II osas loetletud mitteeksootilise haiguse suhtes haigusvabaks tunnistatud, koostab tõrje- ja likvideerimisprogrammi (edaspidi „programm“), et saavutada haigusvaba staatus ühe või mitme sellise haiguse suhtes, esitab ta kõnealuse programmi kinnitamiseks artikli 62 lõikes 3 osutatud korras. Neid programme võib nimetatud korras ka parandada või lõpetada. Kui lõikes 1 osutatud programm hõlmab üksikuid piirkondi või vööndeid, mis moodustavad vähem kui 75 % liikmesriigi territooriumist, ning vööndi või piirkonna moodustab valgala, mis ei ole muu liikmesriigi või kolmanda riigiga ühine, kohaldatakse niisuguse programmi kinnitamiseks, parandamiseks või lõpetamiseks artikli 50 lõikes 1 osutatud korda. 2. Ülevaade käesoleva artikli lõikega 1 kinnitatud programmidest tehakse kättesaadavaks ühenduse tasandil artiklis 51 osutatud korra kohaselt. 3. Alates käesoleva artikli kohase programmi heakskiitmise kuupäevast, kohaldatakse programmiga hõlmatud alade suhtes artiklis 14, III peatüki 2., 3., 4. ja 5. jaos, V peatüki 2. jaos ja artikli 38 lõikes 1 haigusvabaks tunnistatud alade kohta sätestatud nõudeid ja meetmeid. Artikkel 45 Programmide sisu Programme ei kinnitata, kui need ei sisalda vähemalt järgmist: a) haiguse epidemioloogilise olukorra kirjeldus enne programmi alguskuupäeva; b) programmi hinnangulise maksumuse ja eeldatava tulu analüüs; c) programmi tõenäoline kestus ja programmi lõppkuupäevaks oodatav tulemus; d) selle geograafilise ja halduspiirkonna, mille suhtes programmi kohaldatakse, kirjeldus ja piiritlemine. Artikkel 46Programmide kohaldamise aeg 1. Programme kohaldatakse, kuni: a) V lisas ette nähtud nõudmised on täidetud ja liikmesriik, vöönd või piirkond on haigusvabaks tunnistatud või b) asjaomase liikmesriigi pädev asutus või komisjon peatab programmi, sest see ei täida enam oma eesmärki. 2. Juhul kui programm vastavalt lõike 1 punktile b peatatakse, kohaldab liikmesriik artiklis 39 ettenähtud isoleerimismeetmed alates programmi peatamise kuupäevast. 2. JAGU SITUATSIOONIPLAAN UUTE JA EKSOOTILISTE HAIGUSTE PUHUL Artikkel 47 Situatsiooniplaan uute ja eksootiliste haiguste puhul 1. Iga liikmesriik koostab situatsiooniplaani, milles täpsustatakse siseriiklikud meetmed, mida nõutakse kõrgetasemeliseks haigusteadlikkuseks ja valmisolekuks ning looduskaitse tagamiseks. 2. Situatsiooniplaan: a) võimaldab pädevale asutusele volitused ja vahendid, mis tagavad neile juurdepääsu kõigile objektidele, kogu personalile ja kõikidele teistele haiguspuhangu kiireks ja tõhusaks tõrjeks vajalikele materjalidele; b) tagab tegevuse kooskõlastamise ja vastavuse naaberliikmesriikidega ning stimuleerib koostööd kolmandate naaberriikidega; c) esitab näidustused vaktsineerimise nõuete kohta ning erakorralise vaktsineerimise tingimuste kohta, kui see peaks osutuma vajalikuks. 3. Situatsiooniplaane koostades järgivad liikmesriigid VII lisas ettenähtud kriteeriume ja nõudeid. 4. Liikmesriigid esitavad situatsiooniplaanid kinnitamiseks artikli 62 lõikes 2 osutatud korras. Iga viie aasta järel ajakohastavad liikmesriigid oma situatsiooniplaani ning esitavad ajakohastatud situatsiooniplaani kinnitamiseks vastavalt nimetatud korrale. 5. Situatsiooniplaani kohaldatakse uute haiguste ja III lisa II osas loetletud eksootiliste haiguste puhangute korral. 3. JAGU VAKTSINEERIMINE Artikkel 48 Vaktsineerimine 1. Liikmesriigid tagavad, et vaktsineerimine III lisa II osas loetletud eksootiliste haiguste vastu on keelatud, välja arvatud juhul, kui selleks on antud luba vastavalt artiklitele 41, 42, 44 või 47. 2. Liikmesriigid tagavad, et vaktsineerimine III lisa II osas loetletud mitteeksootiliste haiguste vastu on keelatud kõigis nende territooriumi osades, mis on kõnealuse haiguse suhtes haigusvabaks tunnistatud või mida hõlmavad heakskiidetud tõrje- ja likvideerimisprogrammid. Liikmesriigid võivad selliseid vaktsineerimisi lubada neis oma territooriumi osades, mis ei ole kõnealuse haiguse suhtes haigusvabaks tunnistatud või kus vaktsineerimine on osa heakskiidetud tõrje- ja likvideerimisprogrammidest. 3. Liikmesriigid tagavad, et kasutatavatele vaktsiinidele on antud luba vastavalt direktiivile nr 2001/82/EÜ ja määrusele (EÜ) nr 726/2004. 4. Lõikeid 1 ja 2 ei kohaldata teaduslike katsete suhtes, mille eesmärk on vaktsiinide arendamine ja katsetamine kontrollitud tingimustel. Liikmesriigid tagavad, et selliste uuringute ajal võetakse vajalikud meetmed, et kaitsta muid veeloomi uuringute raames tehtud vaktsineerimiste kõigi kahjulike mõjude eest. VII peatükk Haigusvaba staatus Artikkel 49 Haigusvaba liikmesriik 1. Liikmesriik tunnistatakse ühe või mitme III lisa II osas loetletud mitteeksootilise haiguse suhtes haigusvabaks artikli 62 lõikes 2 osutatud korras, juhul kui käesoleva artikli lõikes 2 sätestatud nõuded on täidetud ning: a) riigi territooriumil ei ole haigusele vastuvõtlikku liiki; b) patogeen ei ole teadaolevalt liikmesriigis või liikmesriigi vetes säilimisvõimeline või c) liikmesriik vastab V lisa I osas ettenähtud tingimustele. 2. Kui naaberliikmesriik või naaberliikmesriigiga ühine valgala ei ole tunnistatud haigusvabaks, loob liikmesriik oma territooriumil vajaliku puhvervööndi. Puhvervööndid peavad olema piiritletud viisil, mis kaitseb haigusvabasid liikmesriike haiguste passiivse levimise eest. 3. Erinõuded seire, proovide võtmise ja diagnostikameetodite kohta, mida liikmesriigid kasutavad kooskõlas käesoleva artikliga haigusvaba staatuse tunnistamiseks, võetakse vastu artikli 62 lõikes 2 osutatud korras. Artikkel 50Haigusvaba vöönd või piirkond 1. Liikmesriigi pädev keskasutus võib, olles sellest eelnevalt teavitanud komisjoni ja teisi liikmesriike ning nõudmise korral esitanud asjaomast tõendusmaterjali, tunnistada oma territooriumil asuva vööndi või piirkonna III lisa II osas loetletud ühe või mitme mitteeksootilise haiguse suhtes haigusvabaks, kui: a) vööndis, piirkonnas või riigi vetes ei asu ühtegi haigusele vastuvõtlikku liiki; b) patogeen ei ole teadaolevalt liikmesriigis või liikmesriigi vetes säilimisvõimeline; c) vöönd või piirkond vastab V lisa II osas ettenähtud tingimustele. 2. Kui lõikes 1 osutatud vöönd(id) või piirkond(piirkonnad) moodustavad enam kui 75 % liikmesriigi territooriumist või kui vööndisse või piirkonda kuulub muu liikmesriigi või kolmanda riigiga ühine valgala, asendatakse lõikes 1 osutatud kord artikli 62 lõikes 2 osutatud korraga. 3. Erinõuded seire, proovide võtmise ja diagnostikameetodite kohta, mida liikmesriigid kasutavad kooskõlas käesoleva artikliga haigusvaba staatuse tunnistamiseks, võetakse vastu artikli 62 lõikes 2 osutatud korras. Artikkel 51Haigusvabade liikmesriikide, vööndite või piirkondade nimekirjad 1. Iga liikmesriik koostab ning ajakohastab pidevalt nimekirja vöönditest ja piirkondadest, mis on vastavalt artikli 50 lõikele 1 haigusvabaks tunnistatud. Sellised nimekirjad tehakse kättesaadavaks teistele liikmesriikidele ja komisjonile. 2. Komisjon koostab ning ajakohastab pidevalt nimekirja liikmesriikidest, vöönditest ja piirkondadest, mis on vastavalt artiklile 49 või artikli 50 lõikele 2 haigusvabaks tunnistatud, ning avalikustab selle nimekirja. Artikkel 52Haigusvaba staatuse säilitamine Liikmesriik, kes on artikli 49 kohaselt tunnistatud vabaks ühest või mitmest III lisa II osas loetletud mitteeksootilisest haigusest, võib lõpetada suunatud seire ja säilitada oma haigusvaba staatuse, tingimusel, et kõnealuse haiguse kliinilise ilmnemise seisukohast soodsad tingimused on olemas ning käesoleva direktiivi asjakohaseid sätteid rakendatakse. Haigusvabaks tunnistatud vööndites ja piirkondades, mis asuvad haigusvabaks tunnistamata liikmesriigis, tuleb suunatud seiret artikli 49 lõikes 3 või artikli 50 lõikes 3 ettenähtud meetodite kohaselt siiski jätkata, kuid ohutasemele vastaval tasemel. Artikkel 53 Haigusvaba staatuse peatamine ja taastamine 1. Kui liikmesriigil on põhjust uskuda, et ükskõik millist tema haigusvaba liikmesriigi, vööndi või piirkonna staatuse säilitamiseks vajalikku tingimust on rikutud, peatab liikmesriik kohe haigusele vastuvõtlike liikide ja haigust kandvate liikide sisseveo teistesse kõnealuse haiguse suhtes haigusvabaks tunnistatud liikmesriikidesse, vöönditesse ja piirkondadesse ning kohaldab V peatüki 2. ja 4. jao sätteid. 2. Kui artikli 29 lõikes 1 osutatud episootiauuring kinnitab, et kahtlustatav rikkumine ei ole aset leidnud, taastatakse liikmesriigi, vööndi või piirkonna haigusvaba staatus. 3. Kui episootiauuring kinnitab, et nakkusjuhtum on väga tõenäoline, peatatakse liikmesriigi, vööndi või piirkonna haigusvaba staatus korra kohaselt, milles haigusvaba staatus kinnitati. Enne haigusvaba staatuse taastamist peavad V lisas ettenähtud nõuded olema täidetud. VIII peatükk Pädevad asutused ja laborid Artikkel 54 Üldised kohustused 1. Kõik liikmesriigid määravad käesolevas direktiivis ettenähtud pädeva asutuse ning teavitavad sellest komisjoni. Pädevad asutused töötavad ja täidavad oma kohustusi vastavalt määrusele (EÜ) nr 882/2004. 2. Kõik liikmesriigid tagavad, et käesolevast direktiivist lähtudes määratud pädeva asutuse ja kõigi muude akvakultuuri, akvakultuurloomade ning akvakultuurilist pärit toidu ja söödaga seotud tegevusi reguleerivate asutuste vahel seatakse sisse tulemuslik ja pidev koostöö, mis põhineb käesoleva direktiivi rakendamiseks olulise teabe vabal vahetusel. Vajalikul määral teavet vahetatakse ka eri liikmesriikide pädevate asutuste vahel. 3. Kõik liikmesriigid tagavad, et pädevatele asutustele on kättesaadavad vajalikud laboriteenused ning asjakohane riskianalüüsi- ja epidemioloogiaalane oskusteave, ning et toimub käesoleva direktiivi rakendamisega seotud teabe vaba vahetus pädevate asutuste ja laborite vahel. Artikkel 55Ühenduse referent laborid 1. Käesolevas direktiivis käsitletud veeloomade haigusi analüüsivad ühenduse referentlaborid määratakse artikli 62 lõikes 2 osutatud korras ning ajavahemikuks, mis määratakse kindlaks sama korra kohaselt. 2. Veeloomade haigusi analüüsivad ühenduse referentlaborid täidavad IV lisa I osas ettenähtud ülesandeid ja kohustusi. 3. Komisjon vaatab ühenduse referentlaborite määramise üle hiljemalt lõikes 1 osutatud ajavahemiku lõpuks või lõikes 2 osutatud ülesannetele ja kohustustele vastavust arvestades ka varem. Artikkel 56Siseriiklikud referent laborid 1. Liikmesriigid korraldavad siseriikliku referentlabori määramise iga artiklis 55 osutatud ühenduse referentlabori kohta. Liikmesriigid võivad määrata referentlabori, mis asub teises liikmesriigis või Euroopa Vabakaubandusühenduse liikmesriigis, ning üks labor võib olla enama kui ühe liikmesriigi siseriiklik referentlabor. 2. Liikmesriigid teatavad komisjonile, asjaomasele ühenduse referentlaborile ja teistele liikmesriikidele kõigi määratud siseriiklike referentlaborite nimed ja aadressid, sealhulgas kõik nende hilisemad ajakohastamised. 3. Siseriiklik referentlabor on seotud asjaomase artiklis 55 osutatud ühenduse referentlaboriga. 4. Et tagada tulemuslik diagnostikateenust kogu liikmesriigi territooriumil vastavalt käesoleva direktiivi nõuetele, teeb siseriiklik referentlabor koostööd kõigi artikli 57 kohaselt määratud laboritega, mis asuvad sama liikmesriigi territooriumil. 5. Liikmesriigid tagavad, et ükskõik milline nende territooriumil asuv siseriiklik referentlabor on nõuetekohaselt varustatud ning selle personali hulka kuulub piisavalt spetsialiste, et teha käesoleva direktiivi kohaselt nõutavaid laboratoorseid uuringuid ning täita VI lisa II osas sätestatud ülesandeid ja kohustusi. Artikkel 57 Diagnostikateenused ja -meetodid Liikmesriigid tagavad, et: a) käesolevas direktiivis ettenähtud laboratoorsed uuringud tehakse pädeva asutuse poolt määratud laborites; b) haiguskahtluste ja III lisa II osas loetletud haiguste kindlakstegemiseks tehtavad laboratoorsed uuringud viiakse läbi diagnostiliste meetodite abil, mis kehtestatakse artikli 62 lõikes 2 osutatud korras; c) vastavalt käesolevale artiklile määratud diagnostikatalitused täidavad VI lisa III osas sätestatud ülesandeid ja kohustusi. IX peatükk Inspekteerimised, elektrooniline haldamine ja karistused Artikkel 58 Ühendusepoolsed inspekteerimised ja auditeerimised 1. Komisjoni eksperdid võivad koostöös liikmesriikide pädevate asutustega teha kohapealseid inspekteerimisi, sealhulgas auditeid, kui see on vajalik käesoleva direktiivi ühetaoliseks kohaldamiseks. Liikmesriigid, kelle territooriumil selliseid inspekteerimisi tehakse, abistavad spetsialiste igati nende kohustuste täitmisel. Komisjon teavitab pädevat asutust kõigi selliste inspekteerimiste ja auditeerimiste tulemustest. 2. Komisjoni eksperdid võivad koostöös asjaomase kolmanda riigi pädevate asutustega teha kohapealseid inspekteerimisi, sealhulgas auditeid, ka kolmandates riikides, et tõendada kolmandate riikide õigusnormide ja ühenduse loomatervishoiureeglite vastavust või võrdväärsust. 3. Kui komisjoni inspekteerimisel tuvastatakse tõsine risk loomade tervisele, võtab asjaomane liikmesriik kohe kõik loomade tervise kaitseks vajalikud meetmed. Kui selliseid meetmeid ei ole võetud või neid peetakse ebapiisavaks, võetakse loomatervise kaitseks vajalikud meetmed vastu artikli 62 lõikes 3 osutatud korras ning teavitatakse sellest asjaomast liikmesriiki. Artikkel 59Elektrooniline haldamine 1. Liikmesriigid tagavad, et hiljemalt 2007. aasta jaanuariks on kõik artiklis 6, artikli 51 lõikes 1 ja artikli 56 lõikes 2 osutatud teabe elektrooniliselt kättesaadavaks tegemisega seotud menetlused ja formaalsused kasutusele võetud. 2. Komisjon võtab artikli 62 lõikes 2 osutatud korras vastu lõike 1 rakendamiseks vajalikud üksikasjalikud eeskirjad, võimaldamaks infosüsteemide koostalitlusvõimet ja menetluste läbiviimist elektrooniliste vahendite abil liikmesriikide vahel. Artikkel 60Karistused Liikmesriigid sätestavad käesoleva direktiivi alusel vastuvõetud siseriiklike sätete rikkumise puhul kohaldatavad karistused ning võtavad kõik vajalikud meetmed nende rakendamise tagamiseks. Kehtestatud karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. Liikmesriigid teatavad kõnealustest sätetest komisjonile hiljemalt artikli 65 lõikes 1 ettenähtud kuupäevaks, samuti teatavad nad viivitamata kõigist nende hilisematest muudatustest. X peatükk Muudatused, üksikasjalikud eeskirjad ja komiteemenetlus Artikkel 61 Muudatused ja üksikasjalikud eeskirjad 1. Artikli 15 lõiget 1 võib muuta artikli 62 lõikes 2 osutatud korras, pärast eelnevat konsulteerimist asjaomase teaduskomiteega. 2. Käesoleva direktiivi lisasid võib muuta artikli 62 lõikes 2 osutatud korras. 3. Ükskõik milliseid käesoleva direktiivi rakendamiseks vajalikke üksikasjalikke eeskirju võib vastu võtta artikli 62 lõikes 2 osutatud korras. Artikkel 62 Komiteemenetlus 1. Komisjoni abistab toiduahela ja loomatervishoiu alaline komitee (edaspidi „komitee“). 2. Kui viidatakse käesolevale lõikele, kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikleid 5 ja 7. Otsuse nr 1999/468/EÜ artikli 5 lõikes 6 sätestatud tähtajaks kehtestatakse kolm kuud. 3. Kui viidatakse käesolevale lõikele, kohaldatakse otsuse nr 1999/468/EÜ artikleid 5 ja 7. Otsuse nr 1999/468/EÜ artikli 5 lõikes 6 sätestatud tähtajaks kehtestatakse 15 päeva. 4. Komitee võtab vastu oma töökorra. XI peatükk Ülemineku- ja lõppsätted Artikkel 63 Kehtetuks tunnistamine 1. Direktiivid 91/67/EMÜ, 93/53/EMÜ ja 95/70/EÜ tu nnistatakse kehtetuks alates 1. jaanuarist 2007. 2. Viiteid kehtetuks tunnistatud direktiividele tõlgendatakse viidetena käesolevale direktiivile kooskõlas VIII lisa vastavustabeliga. Artikkel 64 Üleminekusätted Üleminekusätted võib vastu võtta artikli 62 lõikes 2 osutatud korras neljaks aastaks alates käesoleva direktiivi jõustumise päevast. Artikkel 65 Ülevõtmine 1. Liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt [30. juunil 2006]. Nad edastavad kõnealuste normide teksti ning kõnealuste normide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli viivitamata komisjonile. Liikmesriigid kohaldavad neid norme alates [1. jaanuarist 2007]. Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse normidesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid. 2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti. Artikkel 66 Jõustumine Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas. Artikkel 67 Adresseerimised Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele. Brüssel, Nõukogu nimel eesistuja I LISA Mõisted Lisaks artiklis 3 esitatud määratluste kasutatakse järgmisi tehnilisi mõisteid. a) Piirkond – üks või mitu ühise bioohutussüsteemiga hõlmatud kasvandust, milles peetaval veeloomapopulatsioonil on konkreetse haiguse osas autonoomne loomatervishoiualane staatus. b) Ühine bioohutussüsteem – süsteem, mille puhul kohaldatakse ühesuguseid meetmeid veeloomade veterinaarseireks ning haiguste ennetamiseks ja tõrjeks. c) Isoleeritud ala – nakatunud kasvandust või molluskikasvatuspiirkonda ümbritsev ala, kus rakendatakse haiguse tõrje meetmeid, et ennetada haiguse levikut. d) Haigus – ühe või mitme etioloogilise tekitaja põhjustatud kliiniline või mittekliiniline nakkus veeloomadel. e) Haigusvabad vööndid või piirkonnad – artikli 49 või 50 kohaselt haigusvabaks tunnistatud vööndid või piirkonnad. f) Uus haigus – äsja avastatud raske haigus, mille põhjus võib olla alles tuvastamata ning mis võib levida populatsioonide sees ja nende vahel – näiteks veeloomadega ja/või veeloomasaadustega kauplemise teel. Võib tähendada ka tuntud haiguse avastamist uuel peremeesliigil. g) Epidemioloogiline üksus – veeloomade rühm, kellel on peaaegu ühesugune oht kindlaksmääratud kohas haigusetekitajatega kokku puutuda. See oht võib olla tingitud ühisest veekeskkonnast või sellest, et käitamistavade tõttu on tõenäoline ühel veeloomade rühmal esineva haigustekitaja kiire levik teisele veeloomade rühmale. h) Kasutamata hoidmine – haigustõrje eesmärgil kasvanduse tühjendamine asjaomasele haigusele vastuvõtlikest või haigustekitajaid kanda võivatest akvakultuurloomadest ning võimaluse korral ka veest. i) Täiendav töötlemine – akvakultuurloomade töötlemine enne inimtoiduks tarvitamist mis tahes vahendi või tehnikaga, mis mõjutab anatoomilist terviklikkust – näiteks veretustamine, rookimine/siseelundite eemaldamine, pea eemaldamine, tükeldamine ja fileerimine, mis tekitab jäätmeid või kõrvalsaadusi ja võib põhjustada haiguste levimise ohtu. j) Suurenenud suremus – seletamatu suremus, mis on märgatavalt kõrgem tasemest, mida peetakse kõnealuse kasvanduse või molluskikasvatuspiirkonna tingimustes tavaliseks; mida pidada suurenenud suremuseks, tuleb otsustada kasvataja ja pädeva asutuse vahelises koostöös. k) Nakkus – haigusetekitaja paljunemine peremeesorganismis. l) Nakatunud vöönd või piirkond – vööndid või piirkonnad, kus nakkust teatakse esinevat. m) Karantiin – veeloomade rühma hoidmine isoleerituna, ilma mingi otsese või kaudse kontaktita muude veeloomadega, et neid kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul jälgida ning vajadusel neilt proove võtta ja neid ravida; karantiin hõlmab heitvee nõuetekohast töötlemist. n) Haigusele vastuvõtlik liik – mis tahes liik, millel teatav haigusetekitaja võib paljuneda või muul viisil areneda. o) Vöönd – geograafiliselt täpselt piiritletud ala homogeense hüdroloogilise süsteemiga, mis koosneb valgala osast alates allika(te)st kuni loodusliku või kunstliku tõkkeni, mis takistab veeloomade rännet valgalast ülesvoolu, või tervest valgalast alates selle allika(te)st kuni suudmeni või mitmest valgalast koos nende suudmetega, kui valgalad on suudme kaudu epidemioloogiliselt seotud. II LISA Akvakultuuritootmisettevõtete ja loa saanud töötlemisettevõtete ametlikus registris nõutavad andmed I OSA LOA SAANUD AKVAKULTUURITOOTMISETTEVÕTED 1. Pädev asutus kannab artiklis 6 ettenähtud registrisse iga akvakultuuritootmisettevõtte kohta vähemalt järgmised andmed: a) akvakultuuritootmisettevõtte nimi, aadress ja kontaktandmed (telefon, faks, e-post); b) väljaantud loa registreerimisnumber ja andmed (s.o konkreetsete lubade kuupäevad, identifitseerimiskoodid või -numbrid, täpsustatud kasvatustingimused ning kõik muud loaga (lubadega) seotud küsimused); c) kasvanduse geograafiline asukoht, mis on määratletud sobiva kõigi kasvanduste asukohtade koordinaatide (võimalusel GIS-koordinaatide) süsteemi abil; d) tootmise eesmärk, tüüp (s.t akvakultuurisüsteemi või sisseseade tüüp, näiteks maismaal asuv sisseseade, merre paigutatud puurid, maasse kaevatud tiigid) ja maksimaalne tootmismaht, kui see on reguleeritud; e) mandril asuvate kasvanduste, lähetus- ja puhastuskeskuste puhul: andmed kasvanduse veevarustuse ja heitvete ärajuhtimise kohta; f) kasvanduses kasvatatavad akvakultuurloomade liigid (kui kasvatatakse mitut liiki või dekoratiivseid veeloomi, peab olema registreeritud vähemalt see, kas mõni neist liikidest on teadaolevalt vastuvõtlik III lisas loetletud haigustele või selliste haiguste kandja); g) ajakohastatud andmed tervisliku staatuse kohta (s.t kas kasvandus on haigusvaba (asub haigusvabas liikmesriigis, vööndis või piirkonnas), on läbimas programmi sellise staatuse saamiseks või on kasvandus tunnistatud nakatunuks III lisas loetletud haigusega). 2. Kui molluskikasvatuspiirkonnale on antud luba vastavalt artikli 4 lõikele 2, kantakse käesoleva osa 1. punkti alapunktis a nõutavad andmed registrisse kõikide selles molluskikasvatuspiirkonnas tegutsevate akvakultuuritootmisettevõtete kohta. Käesoleva osa 1. punkti alapunktides b–g nõutavad andmed kantakse registrisse molluskikasvatuspiirkonna tasandil. II OSA LOA SAANUD TÖÖTLEMISETTEVÕTTED Pädev asutus kannab artiklis 6 ettenähtud registrisse kõigi loa saanud töötlemisettevõtte kohta vähemalt järgmised andmed: a) loa saanud töötlemisettevõtte nimi, aadress ja kontaktandmed (telefon, faks, e-post); b) ettevõttele antud loa registreerimisnumber ja andmed (s.o konkreetsete lubade kuupäevad, identifitseerimiskoodid või -numbrid, täpsustatud kasvatustingimused ning kõik muud loaga (lubadega) seotud küsimused); c) töötlemisettevõtte geograafiline asukoht, mis on määratletud sobiva koordinaatsüsteemi abil (võimalusel GIS-koordinaatide abil); d) andmed loa saanud töötlemisettevõtte heitveekäitlussüsteemi kohta; e) loa saanud töötlemisettevõttes töödeldavate akvakultuurloomade liigid. III LISA Haiguste loetlemine I OSA HAIGUSTE LOETLEMISE KRITEERIUMID A. Eksootilised haigused peavad vastama järgmistele 1. punktis ning 2. või 3. punktis sätestatud kriteeriumidele. 1. Haigus on ühenduses eksootiline, kuna haigust ei ole ühenduse akvakultuuris tuvastatud ning patogeeni ühenduse vetes teadaolevalt ei esine. 2. Ühendusse sissetoomisel võib haigusel olla märgatav majanduslik mõju ühenduse akvakultuurloomade tootmiskadude näol või akvakultuurloomade ja -saadustega kauplemise võimaluste piiramise näol. 3. Ühendusse sissetoomisel võib haigusel olla kahjulik keskkonnamõju looduslikele veeloomapopulatsioonidele, mis koosnevad ühenduse või rahvusvaheliste normide põhjal kaitsealustest liikidest. B. Mitteeksootilised haigused peavad vastama järgmistele 1., 4., 5., 6., 7. punktis ning 2. või 3. punktis sätestatud kriteeriumidele. 1. Haigusest on vabad mitu liikmesriiki või mitme liikmesriigi piirkonnad. 2. Haigusvabasse liikmesriiki sissetoomisel võib haigusel olla märgatav majanduslik mõju tootmiskadude näol ning haiguse ja selle tõrjega seotud kulude näol, mis aastas ületavad 5% haigusele vastuvõtliku liigi toodangu väärtusest kõnealuses piirkonnas, või akvakultuurloomade ja -saadustega rahvusvahelise kauplemise võimaluste piiramise näol. 3. Paikades, kus haigus on esinenud, on ilmnenud, et haigusvabasse liikmesriiki sissetoomisel on haigusel kahjulik keskkonnamõju looduslikele veeloomapopulatsioonidele, mis koosnevad ühenduse või rahvusvaheliste normide põhjal kaitsealustest liikidest. 4. Ilma rangete tõrjemeetmeteta ja kaubanduspiiranguteta on haigust raske kasvanduse tasemel tõrjuda ja selle piires hoida. 5. Haigust saab tõrjuda liikmesriigi tasandil – kogemused on näidanud, et on võimalik luua ja säilitada haigusvabasid piirkondi ning et nende säilitamine tasub ennast ära. 6. Turuleviimise käigus on tõenäoline oht, et haigus levib varem nakatumata aladele. 7. Nakatunud loomade uurimiseks on olemas usaldusväärsed ja lihtsad testid. Testid peavad olema spetsiifilised ja tundlikud ning katsemeetodid ühenduse tasandil ühtlustatud. II OSA LOETLETUD HAIGUSED EKSOOTILISED HAIGUSED | HAIGUS | HAIGUSELE VASTUVÕTLIKUD LIIGID | KALAD | Episootiline vereloomenekroos | Harilik ahven (Perca fluviatilis), teraspea-lõhe (Oncorhynchus mykiss), Macquaria australasica, Bidyanus bidyanus, Galaxias olidus, harilik säga (Silurus glanis), kass-säga (Ictalurus melas) ja moskiitokala (Gambusa affinis) ning muud liigid sugukonnast Poeciliidae. | Episootiline haavandiline sündroom (mükootiline granulomatoos) | Genera Channa, Mastacembelus, Puntius, Trichogaster, Catla, Mugil, Labeo. | MOLLUSKID | Bonamia exitiosa nakkus | Ostrea chilensis ja O. angasi | Xenohaliotis californiensis’e nakkus | Perekonna Haliotis liikmed, sh liikidesse H. cracherodii, H. rufescens, H. corrugata, H. fulgens ja H. sorenseni kuuluvad merikõrvad. | Perkinsus marinus’e nakkus | Crassostrea virginica ja C. gigas | Microcytos mackini nakkus | Crassostrea gigas, C. virginica, Ostrea edulis ja O. conchaphila. | KOORIKLOOMAD | Taura sündroom | Viburhännaklased (Penaeus vannamei, P. stylirostris ja P. setiferus). | Yellowhead’i haigus | Viburhännaklased (Penaeus monodon, P. vannamei, P. stylirostris, P. setiferus, P. aztecus, P. duorarum ja P. japonicus) | MITTEEKSOOTILISED HAIGUSED | HAIGUS | HAIGUSELE VASTUVÕTLIKUD LIIGID | KALAD | Karpkalade kevadvireemia | Harilik karpkala ja sasaan (Cyprinus carpio), valgeamuur (Ctenopharyngodon idellus), pakslaup (Hypophthalmichthys molitrix), jämepea (Aristichthys nobilis), harilik koger (Carassius carassius), kuldkala (Carassius auratus), linask (Tinca tinca) ja harilik säga (Silurus glanis) | Viiruslik hemorraagiline septitseemia | Lõhelased (Salmonideae), harjus (Thymallus thymallus), siig (Coregonus spp.), harilik haug (Esox lucius), harilik kammeljas (Scophthalmus maximus), heeringas ja kilu (Clupea spp.), idalõhe (Oncorhynchus spp.), tursk (Gadus morhua), vaikse ookeani