SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

•Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Internetipõhiste teenuste osutajad, näiteks elektroonilise side teenused või sotsiaalvõrgustikud, internetipõhised kauplemiskohad ja muud veebimajutusteenuse pakkujad, on peamised innovatsiooni ja majanduskasvu edendajad digitaalmajanduses. Nad hõlbustavad enneolematut juurdepääsu teabele ja lihtsustavad inimeste omavahelist suhtlust. Kõnealused teenused ühendavad sadu miljoneid kasutajaid ning pakuvad eraisikutele ja ettevõtetele uuenduslikke teenuseid. Nad toovad märkimisväärset kasu digitaalsele ühtsele turule ning loovad majanduslikku ja sotsiaalset heaolu kasutajatele kogu liidus ja sellest kaugemalgi. Interneti ning kommunikatsioonipõhise ja infoühiskonna teenuste üha suuremat tähtsust ja olemasolu meie igapäevaelus ja ühiskonnas kajastab kasutuse hüppeline kasv. Ent neid teenuseid võidakse kasutada ka kuritegude, kaasa arvatud raskete kuritegude, nagu terrorirünnakud, toimepanemise või sellele kaasaaitamise vahenditena. Sel juhul on kõnealused teenused ja rakendused sageli ainus koht, kust uurijad võivad leida juhtlõngu kuriteo toimepanija kindlakstegemiseks ja selliste tõendite hankimiseks, mida saaks kasutada kohtus.

Arvestades interneti piirideta olemust, saab selliseid teenuseid pakkuda põhimõtteliselt kõikjalt maailmas ning selleks ei ole tingimata vaja füüsilist taristut, ettevõtte kohalolu või töötajaid neis liikmesriikides, kus teenuseid pakutakse, või siseturul tervikuna. ELis julgustatakse ja toetatakse selliste teenuste piiriülest pakkumist eelkõige teenuste osutamise vabaduse teel.

Siseturul tegutsevad teenuse osutajad võib jagada kolme põhikategooriasse: 1) teenuse osutajad, kelle peakorter on liikmesriigis ja kes pakuvad teenuseid üksnes kõnealuse liikmesriigi territooriumil; 2) teenuse osutajad, kelle peakorter on liikmesriigis ja kes pakuvad teenuseid üksnes kõnealuse liikmesriigi territooriumil; ja 3) teenuse osutajad, kelle peakorter ei ole ELis ja kes pakuvad teenuseid ühes või mitmes ELi liikmesriigis ning kellel on või puudub tegevuskoht ühes või mitmes kõnealusest liikmesriikidest.

Kuna puudub üldine nõue, et teenuse osutajad peavad tagama füüsilise kohalviibimise liidu territooriumil, on liikmesriigid võtnud riiklike juriidiliste kohustuste järgimise tagamiseks riiklikul tasandil meetmeid, mida nad peavad oluliseks ja mis on kooskõlas direktiivi 2000/31/EÜ (infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (e-kaubanduse direktiiv)) artikli 3 lõikega 4. Selliste meetmete hulka kuuluvad tõenditele või muud liiki teabele juurdepääsu nõudmine, kui seda taotlevad kohtuasutused kriminaalasjades. Need riiklikud lähenemisviisid on liikmesriigiti väga erinevad ja hõlmavad meetmeid alates laiendatud täitepädevusest kuni kohustuseni määrata esindaja asjaomase liikmesriigi territooriumil teatatavate teenuse osutajate puhul, kes pakuvad teenuseid kõnealusel territooriumil. Näiteks võeti Saksamaal hiljuti vastu võrgustike täitemeetmete seadus, mis kohustab sotsiaalvõrgustike pakkujaid määrama Saksamaal oleva isiku, kes on volitatud vastu võtma õiguskaitseasutustelt saadud päringuid. Seadusega kehtestatakse kuni 500 000 euro suurused sanktsioonid esindaja nimetamata või teenust vastu võtma volitatud isikuna tegutsedes teabepäringutele vastamata jätmise eest. Sarnaseid meetmeid käsitlevad arutelud on pooleli Itaalias. Teised liikmesriigid, näiteks Belgia, ei nõua kohalikku esindust, kuid selle asemel püüavad siseriiklike menetluste kaudu sundida otse välismaal asuvaid teenuse.

Liikmesriigid kohaldavad teenuse osutaja suhtes kohtualluvuse rakendamiseks ka mitmesuguseid ühendavaid tegureid, näiteks tema peamine asukoht, teenuste pakkumise koht, andmete asukoht või nende tegurite kombinatsioon. Lisaks on olemas erinevad koostöömehhanismid ja mitteametlikud kokkulepped mõnede liikmesriikide ametiasutuste ja mõnede teenuse osutajate vahel. Mõned suuremad teenuse osutajad hindasid mõjuhindamise eesmärgil, et nende riiklike juriidiliste kohustuste täitmise aastakulud on seitsmekohaline arv. Lahknevate riiklike nõuete täitmise kulu, ehkki eeldatavasti turuosaga proportsionaalne, võib osutuda väiksematele teenuse osutajatele tõkestavaks.

Seoses sellise korra raames saadetud päringute täidetavusega esineb liikmesriikide vahel erinevusi selles osas, kas teenuse osutajad on kohustatud tegema koostööd või mitte. Killustatud on ka sanktsioonid ja täitmise tagamine mittetäitmise korral. Isegi juhul, kui teenuse osutaja täidab sanktsiooni rakendamise määrust, on siiski raske tagada andmete esitamise algse määruse täitmist.

Liikmesriigid on kõnealused probleemid välja toonud peamiste probleemidena, millega tuleb ühiselt tegeleda mitmel juhul:

·Justiits- ja siseministrite ning ELi institutsioonide esindajate ühisavalduses 22. märtsil 2016 Brüsselis toimunud terrorirünnakute kohta rõhutati vajadust leida esmajärjekorras viise digitaalsete tõendite kiiremaks ja tulemuslikumaks tagamiseks ja kogumiseks, intensiivistades koostööd kolmandate riikidega ja Euroopa territooriumil tegutsevate teenuse osutajatega, et parandada ELi ja liikmesriikide õigusaktide järgimist.

·9. juunil 2016 vastu võetud nõukogu järeldustes kinnitasid liikmesriigid taas oma otsusekindlust toetada õigusriigi põhimõtteid küberruumis ja kutsusid komisjoni üles välja töötama ELi ühist lähenemisviisi küberruumi käsitleva kriminaalõigussüsteemi parandamise kohta.

Kõnealuste probleemide lahendamiseks on vajalik kaheosaline õigusloomealane lähenemisviis. Käesoleva ettepanekuga kehtestatakse normid teatavate teenuse osutajate esinduse kohta liidus kriminaalmenetluses tõendite kogumise eesmärgil. Lisaks ELi toimimise lepingu artikli 82 lõike 1 alusel vastu võetud õigusaktile on vaja ette näha määruste vahetu kättetoimetamine piiriülestes olukordades. Seega lahendatakse eespool toodud probleemid nende kahe ettepaneku kombineerimise teel. Ent on oluline meeles pidada, et käesoleva ettepaneku eesmärk on eelkõige selgelt kindlaks teha liikmesriikide määruste adressaat teenuse osutajate valduses olevate tõendite hankimiseks kriminaalasjades. Seetõttu on käesoleva ettepaneku eesmärk kõrvaldada mõned teenuse osutajate poole pöördumise takistused, pakkudes kogu ELi hõlmavat ühist lahendust kohtumääruste kättetoimetamiseks teenuse osutajatele esindaja kaudu. Kaob vajadus riikide individuaalsete ja kooskõlastamata lähenemisviiside järele ning see tagab õiguskindluse ELi tasandil. Selleks kehtestatakse käesoleva ettepanekuga liikmesriikidele kohustused tagada, et teenuse osutajad määravad volitatud esindajad, kes vastutavad juriidiliselt kohtumääruste ja -otsuste täitmise eest kõnealuste teenuse osutajate nimel.

Lisaks loob ühtne lähenemisviis võrdsed tingimused kõigile ELis samu teenuseid pakkuvatele ettevõtetele, olenemata sellest, kus on nende asukoht või tegevuskoht, järgides samal ajal e-kaubanduse direktiivi artiklis 3 sätestatud päritoluriigi põhimõtet. Kõnealune põhimõte kehtib üksnes infoühiskonna teenuste osutajate suhtes, kelle asukoht on ELis, ning lisaks kohaldatakse selle suhtes mitut erandit ja võimalikku mööndust. Ühtlustatud normid ELi tasandil ei ole vajalikud mitte ainult teenuste osutamise takistuste kõrvaldamiseks ja siseturu parema toimimise kindlustamiseks, vaid ka sidusama lähenemisviisi tagamiseks liidu kriminaalõigusele. Võrdsed tingimused on vajalikud ka siseturu hea toimimise muude põhieelduste seisukohast, näiteks kodanike põhiõiguste kaitse ning suveräänsuse ja avaliku võimu austamine riiklike ja Euroopa õigusaktide tõhusal rakendamisel ja täitmise tagamisel.

•Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtiva ELi õigusraamistikuga

Teenuse osutaja, kelle asukoht ei ole ELis, kuid kes pakub teenuseid ELis, kohustus määrata esindaja on juba olemas teatavates ELi õigusaktides, mis kehtivad konkreetsetes valdkondades. Näiteks isikuandmete kaitse üldmääruses (EL) 2016/679 (artikkel 27) ja direktiivis (EL) 2016/1148 meetmete kohta, millega tagada võrgu- ja infosüsteemide turvalisuse ühtlaselt kõrge tase kogu liidus (artikkel 18). Samuti on selline kohustus olemas komisjoni e-privaatsuse määruse ettepanekus (artikkel 3).

Nagu eespool märgitud, on käesolev ettepanek kooskõlas e-kaubanduse direktiiviga ja eriti direktiivi artiklis 3 sätestatud päritoluriigi põhimõttega. See ei mõjuta kõnealuse direktiivi sätteid, kaasa arvatud artikli 5 kohaseid teabe esitamise nõudeid.

•Direktiivi ettepaneku kokkuvõte (kuidas see parandab olemasolevat raamistikku)

Praegu on liikmesriikides erinevad lähenemisviisid seoses teenuse osutajatele pandud kohustustega, eriti kriminaalmenetluses. Killustatus on esile tulnud eelkõige elektroonilistes tõendites, sest teatavad teenuse osutajad salvestavad teavet, mis võib olla kuritegude uurimise ja süüdistuse esitamise seisukohast oluline. Selline killustatus tekitab asjaosaliste seas õiguskindlusetust ning võib seega kehtestada teenuse osutajatele mitmesuguseid ja mõnikord vastuolulisi kohustusi ning sanktsioone, sõltuvalt sellest, kas nad pakuvad teenuseid riiklikult, piiriüleselt liidu piires või väljaspool liitu. Teenuste osutamise vabaduse takistuste kõrvaldamiseks kohustatakse käesolevas direktiivis teenuse osutajaid määrama liidus esindaja, kes võtab vastu ja täidab otsuseid, eesmärgiga koguda kriminaalmenetluses pädevate riigiasutuste poolt tõendeid, ning tagab nende otsuste täitmise. Sellega kaasnev takistuste kõrvaldamine tagaks siseturu parema toimimise nii, et see on kooskõlas ühise vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala arendamisega.