KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

liikmesriikides 2014. aastal püügivõimsuse ja kalapüügivõimaluste vahel püsiva tasakaalu saavutamiseks tehtud töö kohta



Sissejuhatus

Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määrusele (EL) nr 1380/2013 ühise kalanduspoliitika kohta (edaspidi „ühise kalanduspoliitika alusmäärus“) peavad liikmesriigid igal aastal koostama aruande oma kalalaevastiku püügivõimsuse olukorra kohta seoses kalapüügivõimalustega. Ühise lähenemisviisi hõlbustamiseks kogu liidus järgitakse liikmesriikide laevastike aruannete koostamisel komisjoni poolt 2014. aastal vastu võetud suuniseid püügivõimsuse ja püügivõimaluste vahelise tasakaalu analüüsiks kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1380/2013 (ühise kalanduspoliitika kohta) artikliga 22 (edaspidi „komisjoni suunised“). Kui liikmesriik teeb kindlaks struktuurse tasakaalustamatuse, peab ta asjaomas(t)e laevastikuosa(de) kohta esitama tegevuskava, milles on kirjas kohandamiseesmärgid, vahendid ja kava rakendamise selge ajakava. Liikmesriikide laevastike aruannete põhjal koostab komisjon aruande liikmesriikide jõupingutuste kohta püsiva tasakaalu saavutamiseks püügivõimsuse ja kalapüügivõimaluste vahel. Käesolev aruanne käsitleb 2014. aastat.

Liikmesriikide aastaaruanded ja tegevuskavad

2014. aasta kohta esitasid komisjonile aruande kõik 23 rannikuäärset liikmesriiki. Komisjon palus kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomiteel (edaspidi „STECF“) esitada laevastiku püügivõimsuse ja kalapüügivõimaluste vahelise tasakaalu analüüs, kasutades kõikide ELi laevastiku osade puhul standardset lähenemisviisi. STECFi ekspertide töörühmade (EWG 15-17) poolt esitatud ja kasutatud tasakaalunäitajad arvutati välja kooskõlas komisjoni suunistega.

STECF jõudis järeldusele, et liikmesriigid on oma aruannete ettevalmistamisel teinud tõsiseid jõupingutusi. Liikmesriikide aruannete analüüsist ilmnes siiski, et näitajaid ei olnud alati võimalik arvutada kõigi laevastikuosade kohta. Selle põhjus on kas andmete puudumine või tehniliste ja majandusnäitajate puhul laevastikuosade koondamine (mida tehakse ärisaladuse kaitsmiseks). Andmete puudulikkus tõi kaasa raskused laevastikuosade tasakaalunäitajate arvutamisel, muutes need ebausaldusväärseks või mitteesinduslikuks. STECF märkis, et näitajate katvuse ja asjakohasuse parandamiseks peavad liikmesriigid esitama põhjalikumaid andmestuid, mis hõlmavad rohkem laevastikuosi ja sisaldavad analüütilisemat kalavarusid käsitlevat hinnangut, mis viitab andmete kogumise raamistiku alusel kogutud bioloogilistele ja uuringuandmetele. Lisaks võivad näitajate katvust ja asjakohasust parandada pigem püügi- kui lossimisandmed. Seda võib seostada logiraamatust pärit tagasiheiteandmetega ehk teisisõnu andmetega, mida on kogutud nõukogu 20. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1224/2009 (millega luuakse ühenduse kontrollisüsteem ühise kalanduspoliitika eeskirjade järgimise tagamiseks) (edaspidi „kontrollimäärus“) alusel ja kasutatud andmete kogumise raamistikus. Teine probleem seisneb Vahemerd puudutavate püügiandmete ja püügikoormuse andmete esitamises geograafilise jaotuse alusel, mille tõttu on võimatu seostada püügivõimsust püügikoormusega ning lõpuks ka kalapüügivõimalustega. Lisaks on ka väikesemahulise kalapüügi andmed küsitavad, kuna liikmesriigid ei kogu neid andmeid samas ulatuses kui teiste laevastikuosade puhul. Sellest tulenevalt ei jälgita väikesemahulist kalapüüki püügikoormuse, lossimise ja saagi seisukohast. Analüüs ei näita, kas mõned laevastikuosad (nagu traalerid) sõltuvad majanduslikult varudest, mida püütakse üle maksimaalse jätkusuutliku saagikuse taseme. See kinnitab ka laevade alakasutust mitmes liikmesriigis. Need tähelepanekud tõendavad, et vajaduse korral tuleb jätkuvalt tegelda laevastiku püügivõimsuse aktiivse haldamise ja kohandamisega. Liikmesriigid peaksid ka edaspidi pöörama tähelepanu oma laevastiku püügivõimsusele, et neil oleksid majanduslikult elujõulised laevastikud, kes kasutavad mere bioloogilisi ressursse jätkusuutlikult.

Uue ühise kalanduspoliitika alusel on liikmesriikidel kohustus võtta meetmeid, mille abil kohandada aja jooksul oma laevastike püügivõimsust vastavalt oma kalapüügivõimalustele. Konkreetsetes olukordades seoses laevastikuosadega, mille puhul on kindlaks määratud struktuurne liigne püügivõimsus, on tasakaalustamatuse vähendamiseks ettenähtud tegevuskava läbipaistev ja tõhus vahend, mille abil saavutada aja jooksul kalalaevastiku püügivõimsuse ja kalapüügivõimaluste tasakaal.

Liikmesriikide tegevuskavade arv oli 2015. aastal suurem kui 2014. aastal. Kokku on 17 liikmesriiki teinud kindlaks laevastikuosad, mida nad peavad tasakaalustamatuks või mille puhul on võimalikke märke tasakaalustamatusest, kasutades selleks bioloogilisi, majanduslikke või tehnilisi näitajaid ja/või täiendavat teavet; seepärast nõutakse neilt komisjoni suunistele vastavaid tegevuskavasid. Viis liikmesriiki jõudsid järeldusele, et ühegi laevastikuosa puhul ei ole selgeid märke tasakaalustamatusest ja nad ei esitanud tegevuskavasid.

Selles kontekstis on aastaruandel väga oluline roll. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta määruse (EL) nr 508/2014 (Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta) (edaspidi „EMKFi määrus“) kohaselt on EMKFi rakenduskava heakskiitmise eeltingimuseks püügivõimsuse ja kalapüügivõimaluste vahelist tasakaalu käsitleva liikmesriigi aruande esitamine komisjoni suuniste kohaselt. Lisaks saab EMKF toetada selliseid EMKFi rahastatavaid erimeetmeid nagu püügitegevuse püsiv lõpetamine, mootorite asendamine või starditoetus noortele kaluritele üksnes laevastikuosades, mille puhul on tehtud kindlaks liigne püügivõimsus (püügitegevuse püsiva lõpetamise korral) või mille puhul struktuurset liigset püügivõimsust ei esine (mootorite asendamise ja noortele kaluritele antava starditoetuse korral).

Seega võimaldavad tegevuskavad liikmesriikidel määrata kindlaks need meetmed (sh püügitegevuse püsiv lõpetamine), mis on ette nähtud liigse püügivõimsuse vähendamiseks laevastikuosades, mis ei ole kalapüügivõimalustega tasakaalus. Järgmise paari aasta jooksul aitab püsiva tegevuse lõpetamise meetmete jaoks antav EMKFi toetus vähendada ELi laevastiku püügivõimsust ja seeläbi leevendada mereressurssidele avaldatavat survet.

Kalalaevastiku püügivõimsuse olukord liidus

Ühise kalanduspoliitikaga (edaspidi „ÜKP“) nõutakse liikmesriikidelt, et nad tagaksid, et alates 2014. aastast oleks nende laevastiku püügivõimsus määruse (EL) nr 1380/2013 II lisas sätestatud püügivõimsuse ülempiiridest madalam. Nagu eespool märgitud, jätkatakse laevastiku püügivõimsuse vähendamist. Sarnaselt viimase kümne aasta suundumusele (vt III ja IV lisa) vähenes ELi 28 liikmesriigi püügivõimsus 2014. aasta jaanuarist kuni 2015. aasta novembrini kilovattides (kW) 0,8 % ja brutotonnides (GT) 1,3 % (vt I lisa).

2015. aasta novembri seisuga oli ELi laevastikuregistrisse kantud 85 065 laeva üldise püügivõimsusega 1 627,125 GT ja 6 474,617 kW. See tähendab, et võrreldes 2015. aastaga (võtmata arvesse äärepoolseimaid piirkondi) on laevade arv vähenenud 0,6 % (vt I lisa). ELi kalalaevastiku püügivõimsus oli tonnaaži ülempiirist 18,42 % madalam ja võimsuse ülempiirist 11,60 % madalam (vt joonis 1). ELi äärepoolseimates piirkondades, mis moodustavad 5,4 % ELi kogulaevastikust, vähenes püügivõimsus 2014. aasta jaanuarist kuni 2015. aasta novembrini kilovattides (kW) 0,1 % ja suurenes brutotonnides (GT) 0,9 % (vt V lisa).

Laevastikuregistri mõõtmisandmete täpsuse tagamiseks on liikmesriigid kooskõlas kontrollimäärusega kohustatud süstemaatiliselt sertifitseerima uusi mootoreid ja asendusmootoreid ning tehniliselt muudetud mootoreid, mille võimsus ületab 120 kW, alates 2012. aasta jaanuarist püügikoormuse reguleerimise korraga hõlmatud kalalaevade puhul ja alates 2013. aasta jaanuarist kõigi laevade puhul. Samuti peavad liikmesriigid vastavalt kontrollimäärusele kontrollima andmeid proovivõtukavade alusel. Kui andmed näitavad, et laeva mootori võimsus on kalalaevatunnistusel märgitust suurem, peab liikmesriik tegema füüsilise kontrolli.

2015. aasta seisuga olid 18 liikmesriiki võtnud mootori võimsuse kontrollimiseks vastu proovivõtukavad.

16 kohtueelse menetluse tulemusel on komisjonile esitatud kõik liikmesriikide proovivõtukavad mootori võimsuse kontrollimiseks. Komisjon korraldab praegu auditeid, et jälgida nende kavade tõhusat rakendamist.