ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pesumasinatele kulub majapidamistes palju elektrit ning nende suhtes kehtivad vähima energiatõhususe ja energiamärgistuse nõuded. Pesumasinate-kuivatite suhtes kehtivad kohustusliku energiamärgistuse nõuded. Nende nõuete ja tehnika arengu tulemusel kuulub enamik praegu turul leiduvatest pesumasinatest kolme kõrgeimasse energiamärgistusklassi ning enamik pesumasinaid-kuivateid kahte kõrgeimasse klassi (A+ või kõrgem). See on küll hea saavutus, kuid tähendab ühtlasi seda, tarbijatel on raske piisavalt hästi eristada turul leiduvate seadmete toimivust. Nii võib juhtuda, et nad ostavad A+ klassi kuuluva pesumasina või pesumasin-kuivati teadmata, et see ei ole kaugeltki mitte parimate tulemustega masin, vaid hoopis halvima keskkonnatoimega masin, mis praegu turul on.

Peale selle ei kajasta pesemisprotsessi katsetamiseks kasutatavad programmid tegelikke tingimusi ja tarbijad neid sageli ei kasuta, sest need võtavad kaua aega. Nii võib juhtuda, et tarbijad märgisel näidatud energiatarbimist ei saavuta. Kui ökodisaini- ja energiamärgistusnõudeid ajakohastada, aitab see paremini kulutõhusalt energiat säästa.

Kehtivates ökodisaini ja energiamärgistuse määrustes puuduvad nõuded, mis aitaksid täita ringmajanduse eesmärke, nt vastupidavuse, parandatavuse ja ringlussevõetavuse nõuded, sest määrustes keskendutakse energiatõhususele. Ent pesumasinaid ja pesumasinaid-kuivateid, nagu paljusid muidki tooteid, saab ringmajanduse aspektides märkimisväärselt täiustada, nt sellistes valdkondades nagu varuosade kättesaadavus, maksumus ja nende pakkumine, juurdepääs parandus- ja hooldusteabele ning täielikum teave olelusringi lõppu jõudnud seadmete kohta: kõike seda saab ökodisainimeetmetega järk-järgult ellu viia. Seepärast saab parandatavuse ja ringlussevõetavuse nõuete kehtestamise abil pöörata ümber suundumuse, et pesumasinate keskmine tööiga väheneb, ning saavutada ringmajanduse eesmärgid.
Enamik sidusrühmi (era ja avalik sektor) nõustub, et finantssektori ettevõtjate tegevuskerksuse paremaks kaitsmiseks on vaja ELi meedet. Paljud usuvad, et ELi meede on vajalik ka selleks, et vähendada regulatiivset koormust, mida tekitavad finantssektori ettevõtjatele nende suhtes kohaldatavad dubleerivad ja ebajärjekindlad normid, mis on sätestatud küberturvalisuse direktiivis, ELi finantsteenuseid käsitlevas õiguses ja riiklikes kordades (nt intsidentidest teatamise puhul). Ainult mõni sidusrühm on seisukohal, et ei peaks tegema midagi. Mõni üksik sidusrühm leiab, et tegevuskerksust tuleks kaitsta suuremate kapitalipuhvrite abil (variant 1). See on aga traditsiooniline lähenemine operatsiooniriskile, eelkõige panganduses, ning seda kaaluvad näiteks rahvusvaheliste standardite kehtestajad. Avalikus konsultatsioonis osalenud sidusrühmad toetavad laialdaselt variandis 2 kirjeldatud kvalitatiivseid meetmeid, mis ühtlustaksid ja ajakohastaksid ELi finantsalaseid õigusakte ning millega kehtestataks lünkade korral uued nõuded, säilitades samal ajal seosed horisontaalse küberturvalisuse direktiiviga. Kuigi mõned sidusrühmad (eelkõige avalik sektor) näevad kasu, mida annaks tugevam järelevalve kolmandast isikust IKT-teenuste osutajate üle (variant 3), leidsid sel eesmärgil uue ELi asutuse loomine ja selgem kaugenemine võrgu- ja infosüsteemide turvalisuse raamistikust sidusrühmade hulgas ainult vähest toetust.
Probleemid on järgmised: a) andmete vähesus digiplatvormide kaudu teenitud raha kohta; b) ebatõhus koostöö maksuhaldurite vahel. Kuna digimajandus laieneb ja selle maht peaks lähiaastatel kasvama, suurenevad probleemid tõenäoliselt veelgi, kui EL meetmeid ei võta. Halduskoostöö direktiivi hindamisel juhiti tähelepanu sellele, et kuigi asjaomane raamistik on üldiselt tugev, ei kasuta kõik liikmesriigid vahendeid ühtemoodi. Selgituse andmine halduskoostöö eesmärgipäraste aspektide kohta (eeldatav asjakohasus, ühisauditid, rühmataotlused) peaks suurendama halduskoostöö tõhusust ja tulemuslikkust. Digiplatvormide põhise majanduse digitaalne ja globaalne olemus, mis võib põhjustada eri platvormide kaudu saadud tulu killustatust ja erinevaid aruandlusnõudeid eri riikides, loob uusi väljakutseid digiplatvormide kaudu teenitud raha kohta nõuetekohase aruandluse saamisel. Liikmesriigid peavad sagedaseks seda, et aruandluses esitatakse andmeid piiratud määral. Teabe erinev rakendamine ja kasutamine muudab koostöö ebatõhusaks. Digiplatvormid ja maksuhaldurid on kõige enam mõjutatud sidusrühmad.
Krüptovara on teatavat liiki digitaalvara, mis põhineb peamiselt krüptograafial ja hajusraamatu tehnoloogial (DLT). Teatavad krüptovarad võidakse liigitada finantsinstrumentide turgude direktiivi (MiFID 2) alusel finantsinstrumentideks või e-raha direktiivi (teine e-raha direktiiv) alusel e-rahaks, kuid enamik neist jääb väljapoole ELi kehtivate finantsnormide kohaldamisala. Kui krüptovara ei ole ELi finantsnormidega hõlmatud, tekitab sellise varaga seotud teenuste (näiteks vahetusplatvormid, kauplemisplatvormid, rahakotiteenuse pakkujad) suhtes kohaldatavate normide puudumine tarbijatele ja investoritele märkimisväärseid riske. Krüptovara järelturul esineb ka olulisi turu usaldusväärsusega seotud riske (nt turuga manipuleerimine). Mõni liikmesriik on riigi tasandil kehtestanud erinormid kõikide (või teatava osa) krüptovarade suhtes, mis jäävad väljapoole kehtivate ELi õigusnormide kohaldamisala. Selle tulemus on õiguslik killustatus, mis moonutab konkurentsi ühtsel turul, muudab krüptovarateenuse osutajate jaoks oma tegevuse piiriülese laiendamise keerulisemaks ja põhjustab õiguslikku arbitraaži. Kuigi krüptovaraturg on tagasihoidliku suurusega ega kujuta praegu ohtu finantsstabiilsusele, on igapäevased kauplemismahud järjepidevalt kasvanud. Nn stabiilne krüptovara (krüptovara alamliik, mille omadused stabiliseerivad selle hinda) võib tekitada täiendavaid probleeme (nt finantsstabiilsuse ja rahalise suveräänsuse seisukohast), kui tarbijad selle ulatuslikult kasutusele võtavad. Selleks et vältida õiguslikku arbitraaži ja tagada tarbijatele piisav kaitse, peaks kõnealuse stabiilse krüptovara regulatiivne käsitlemine sõltuma selle konkreetsest ülesehitusest. Krüptovara käsitleva ELi raamistiku puudumise korral pidurdab tarbijate usaldamatus krüptovara suhtes selle turu arengut, mille tulemusel jäävad kasutamata võimalused kiirete, odavate ja tõhusate makseinstrumentide või ELi ettevõtjate uute rahastamisallikate valdkonnas. Kui krüptovara on finantsteenuseid käsitlevate ELi õigusaktidega hõlmatud, siis puudub õiguskindlus kehtivate ELi finantsnormide (nt prospektimäärus , MIFID 2 ja väärtpaberite keskdepositooriumide määrus ) kohaldamise suhtes. Sellises olukorras emiteeritakse esmasturul väärtpaberitokeneid üksnes sporaadiliselt ja see piirab DLT potentsiaalset kasutamist finantsturgudel, nagu näitab väärtpaberitokenitega kauplemist ja tehingute arveldamist võimaldavate DLT-l põhinevate turutaristute (näiteks kauplemiskohtade või väärtpaberite keskdepositooriumide) puudumine.
Töötajate kokkupuude kantserogeenide ja mutageenidega kujutab endast märkimisväärset riski töötajate tervisele. Euroopa Tööohutuse ja Töötervishoiu Ameti (EU-OSHA) andmetel seostatakse 52 % iga-aastastest kutsehaigustega seotud surmadest vähktõvega. Sel põhjusel jätkab komisjon kantserogeenide ja mutageenide direktiivi ajakohastamist, esitades neljandat korda ettepaneku täiendavate tööalase kokkupuute piirnormide kohta. See on kooskõlas kantserogeenide ja mutageenide direktiiviga, mille kohaselt tuleb tööalase kokkupuute piirnormid kehtestada kõigile kantserogeenidele ja mutageenidele, mille puhul see on kättesaadava teabe põhjal võimalik. Kolme käesolevas algatuses käsitletud ainega, nimelt akrüülnitriili, nikliühendite ja benseeniga, puutub praegu kokku enam kui miljon ELi töötajat. Kui ELi tasandil meetmeid ei võeta, põhjustaks tööalane kokkupuude nende kolme ainega järgmise 60 aasta jooksul peaaegu 2 000 vähktõve- ja muud tööga seotud haigusjuhtu.
Mõjuhinnangus kinnitatakse, et suurema eesmärgi saavutamine, st kasvuhoonegaaside heite vähendamine 50–55 % ulatuses on võimalik vastutustundlikul ja sotsiaalselt õiglasel viisil, et see võib hoogustada kestlikku majanduskasvu ja tööhõivet ning kiirendada üleminekut puhtale energiale, eelkõige koos asjakohaste toetavate poliitikameetmete ja CO2 heite maksustamisest saadud tulu kasutamisega. Kasvuhoonegaaside heite vähendamise eesmärgi 55 %-ni tõstmise majanduslikud riskid on piiratud, samal ajal suurendab see investorite kindlustunnet ja vähendab CO2-mahukast tootmisest sõltuvuse ohtu ning toob märkimisväärset üldist keskkonnakasu. Mõjuhinnangus kinnitatakse, et suurema eesmärgi saavutamiseks on vaja läbi vaadata paljud ELi poliitikavahendid. Mõjuhinnangus leitakse, et eriti kasulik on näha ette lai valik poliitikavahendeid, sealhulgas CO2 heite maksustamine ning kõrgemad eesmärgid energia- ja transpordisektori õiguspoliitikas, ning seal sedastatakse selgelt, et olemas ei ole ühtainsat poliitikavahendit, mille abil suudetaks saavutada kõik hinnangus käsitletud eesmärgid.
Kaaluti mitut seadusandlikku ja mitteseadusandlikku poliitikavarianti. Mõned variandid jäeti varakult kõrvale. Eraldi juriidilise isiku loomise võimalus jäeti kõrvale, sest see oleks olnud ebaproportsionaalne võrreldes üksusele antavate piiratud ülesannetega. Lisaks jäeti kõrvale alternatiivse süsteemi kasutuselevõtmise või väljaarendamise võimalus, seda peamiselt seetõttu, et praegune e-CODEXi lahendus on osutunud väga tulemuslikuks ja tõhusaks nendes menetlustes, kus seda juba kasutatakse, ning on mõistlik eeldada, et e-CODEXi loomisse investeeritud 24 miljonilt eurolt saadakse tulu. Kommertslahendus tekitaks samuti probleeme seoses pikaajalise jätkusuutlikkuse ning vahetatavate andmete konfidentsiaalsuse ja terviklusega, sest lahenduse omanikul võiks teoreetiliselt olla juurdepääs tema lahenduse abil edastatud andmetele. e-CODEXi üleandmist liikmesriigile või liikmesriikide konsortsiumile ei olnud mõtet kaaluda, sest liikmesriigid on selle võimaluse selgelt tagasi lükanud. Nende eelistus, mida on väljendatud mitmes nõukogu järelduses, on teha e-CODEXi edasiarendamine ja hooldus edaspidi ülesandeks eu-LISA-le. Nendel tingimustel hinnati kahte varianti võrreldes lähtestsenaariumiga, mille kohaselt ei oleks tagatud pidevat hooldust ja e-CODEX oleks aegunud. Sobivaimaks peeti varianti, mis seisnes e-CODEXi üleandmises ametile. Alternatiivset võimalust, mille järgi oleks e-CODEXi hoolduse eest lastud vastutada komisjonil, peeti vähem sobivaks, sest nii oleks raskem tagada liikmesriikide osalemine süsteemi juhtimises; liikmesriigid peavad seda küsimust oluliseks kohtusüsteemi sõltumatuse tagamise seisukohast. Samuti võiks amet olla paindlikum lahendus, mis võimaldaks sidusrühmade panust paremini arvesse võtta. Olemasolevatest ametitest on ainult Vabadusel, Turvalisusel ja Õigusel Rajaneva Ala Suuremahuliste IT-süsteemide Operatiivjuhtimise Euroopa Ametil (eu-LISA) asjakohased kogemused suuremahuliste IT-süsteemide juhtimisel ning seega tuleks e-CODEXi juhtimine teha ülesandeks kõnealusele ametile. e-CODEXi õigusliku aluse vastuvõtmise võimaldamiseks ja nõuetekohase üleandmisprotsessi tagamiseks peaks praegune liikmesriikide konsortsium või uus üksus jätkama e-CODEXi hooldust aastatel 2021–2023.
Millised on eelistatud poliitikavariandi (kui see on olemas, vastasel korral peamiste poliitikavariantide) kulud?

Eeldatakse, et nende operaatorite hulgas, keda erinevad poliitikavalikud puudutavad, on VKEde arv tõenäoliselt piiratud. Kuigi sellistes sektorites nagu transport, energeetika või veesektor on osalejad, kes tõenäoliselt kriitilise tähtsusega üksusteks määratakse, tavaliselt keskmise suurusega ettevõtjad ja suurettevõtted, millel on tuhandeid töötajaid, võivad muude sektorite kriitilise tähtsusega üksused olla väiksemad. Näiteks on võimalik, et tervishoiusektoris osutavad VKEd spetsiifilisi, äärmiselt tehnilisi või spetsialiseerunud teenuseid. Võib aga väita, et sellises olukorras olevad VKEd on motiveeritud oma kõrgetasemelise vastupidavusvõime ise tagama ja/või kehtivad nende suhtes riigi ja/või ELi tasandi erinõuded, mis seega vähendab eelistatud variandiga seonduvaid lisakulusid.
Mis on probleem ja miks on tegemist ELi tasandi probleemiga?

Digiteenused on viimase kahe aastakümne jooksul pöördeliselt muutnud ELi majandust ja ühiskonda, eriti seoses digiplatvormide tekkega. Käesolev algatus tugineb 2000. aasta e-kaubanduse direktiivi hindamisele. Direktiivile antud hinnang (lisatud) näitab, et selle üldpõhimõtted on endiselt asjakohased, kuid mõned spetsiifilisemad eeskirjad vajavad ajakohastamist, võttes arvesse eelkõige digivahendajate ja -platvormidega seotud konkreetseid probleeme. Seda silmas pidades analüüsitakse mõjuhinnangus kolme põhiprobleemi ja nende põhjuseid. Esiteks puutuvad kodanikud internetis kokku üha suuremate ohtude ja probleemidega – alates ebaseadusliku tegevuse levikust kuni inimeste põhiõigusi ohustavate tegurite ja muu ühiskondliku kahjuni. Need probleemid on laialt levinud kõikjal internetis, kuid nende mõju on suurim kõikjale ulatuvate väga suurte digiplatvormide puhul. Teiseks on digiplatvormide järelevalve üldisemalt ELis suures osas koordineerimata ja ebatõhus, vaatamata selliste teenuste süsteemsele tähtsusele. E-kaubanduse direktiiviga piiriüleste küsimuste käsitlemiseks kehtestatud piiratud halduskoostöö raamistik ei ole piisavalt üksikasjalik ja seda kasutatakse liikmesriikides ebajärjekindlalt. Kolmandaks on liikmesriigid hakanud digiteenuseid riiklikul tasandil reguleerima, mis tekitab siseturul uusi tõkkeid. See annab konkurentsieelise juba tegutsevatele väga suurtele platvormidele ja digiteenustele.
Mis on probleem ja miks on tegemist ELi tasandi probleemiga?

Digiturgudel on mõned digiplatvormid – mis on sageli osa oma ökosüsteemist – kujunenud praeguse digimajanduse peamisteks struktuurielementideks, mis vahendavad lõviosa tarbijate ja ettevõtjate vahelistest tehingutest. Sellistel sisule juurdepääsu kontrollivatel platvormidel on suur mõju, sest nad kontrollivad juurdepääsu digiturgudele ja on saavutanud seal väga tugeva positsiooni. Sisule juurdepääsu kontrollivate platvormide tekkega on kaasnenud kolm peamist probleemi: i) vähene avatus konkurentsile ja vähene konkurents platvormiturgudel; ii) ärikasutajate suhtes ebaausad äritavad; ning iii) nendel turgudel tegutsevate turuosaliste tegevuse killustatud reguleerimine ja järelevalve. Need probleemid on tingitud turutõrgetest, mis takistavad turu eneseregulatsiooni. Digituru omadused võivad tugevdada kontrollitava juurdepääsuga turgudele pääsemise tõkkeid. Ärisuhteid iseloomustab eriti suur sõltuvus ja läbirääkimispositsioonide ebavõrdsus. Lisaks sellele on ELis tekkimas mitmesugused riiklikud õigusnormid, millega osalt reageeritakse tuvastatud probleemidele ning mille tagajärjeks on killustatud reguleerimine ja järelevalve. Kahjustades konkurentsi ja avatust konkurentsile, toovad need probleemid kaasa ebatõhusad turud, mis tähendab kõrgemaid hindu, halvemat kvaliteeti, väiksemat valikut ja vähem innovatsiooni. See omakorda kahjustab Euroopa tarbijaid. Võttes arvesse digimajanduse suurust (2019. aastal hinnanguliselt 4,5–15,5 % ülemaailmsest SKPst) ja platvormide tähtsat rolli digiturgudel, on nende probleemide lahendamine äärmiselt oluline.
Kehtiva üleeuroopalisi energiavõrkusid (TEN-E) käsitleva määrusega on kehtestatud uus lähenemisviis piiriülese taristu planeerimisele, koondades piirkondliku koostöö vormis sidusrühmad, et teha kindlaks ühishuviprojektid, mis aitavad kõige rohkem kaasa energia siseturule, energiavarustuskindlusele ja säästvusele, ning aidata neid projekte ellu viia. Samuti nõutakse selles, et liikmesriigid lihtsustaksid ühishuviprojektide loamenetlusi, ja nähakse ette tingimused juurdepääsuks rahastamisele Euroopa ühendamise rahastust. Praeguse üleeuroopalisi energiavõrkusid (TEN-E) käsitleva määruse hindamine näitas, et kuigi kehtiva määruse eesmärgid jäävad suuresti samaks, tuleb nende keskendumist 2020/30. aasta eesmärkidele ajakohastada, et need kajastaks Euroopa rohelise kokkuleppe kohast uut poliitilist konteksti ja 2050. aasta kliimaneutraalsuse eesmärki. Peale uue poliitilise konteksti ja eesmärkide on viimasel kümnendil toimunud tehnoloogia kiire areng.

Kindlaks on tehtud kaks järgmist põhiprobleemi: 1) piiriüleste taristuarenduste liik ja ulatus ei ole täielikult kooskõlas ELi energiapoliitika eesmärkidega, eelkõige seoses Euroopa rohelise kokkuleppe ja kliimaneutraalsuse eesmärgiga; ning 2) viivitused projektide rakendamisel. Suurem 2030. aasta kliimaeesmärk ning Euroopa rohelise kokkuleppe ja visiooni „Puhas planeet kõigi jaoks“ kliimaneutraalsuse eesmärk nõuavad Euroopa energiasüsteemi põhjalikku ümberkujundamist nii pakkumise kui ka nõudluse poolel. See tähendab, et taristu peab toetama Euroopa energiasüsteemi ümberkujundamist, sealhulgas kiiret elektrifitseerimist koos taastuvenergia tootmise osakaalu kahekordistamisega, taastuvate ja vähese CO2-heitega gaaside kasutamise järsku suurendamist, energiasüsteemide lõimimist ning uuenduslike lahenduste suuremat kasutuselevõttu. Kõik energiasüsteemi ümberkujundamiseks asjakohased taristukategooriad ei ole praegu ühishuviprojekti staatuse saamiseks rahastamiskõlblikud (nt vesinik) ja mõni neist ei kajasta piisavalt tehnoloogia arengut (nt arukad võrgud). Viivitused selliste prioriteetsete projektide rakendamisel, mida peetakse vajalikuks ELi kliima- ja energiapoliitika eesmärkide saavutamiseks, seaksid ohtu energiasüsteemi vajaliku kiirendatud muutmise. Peamiste taristuprojektide rakendamine võtab ikka veel liiga kaua aega. 2020. aastal hilines 27 % elektrivaldkonna ühishuviprojektidest keskmiselt 17 kuud võrreldes nende esialgu kavandatud käikulaskmiskuupäevaga.
Üldjuhul pooldavad sidusrühmad Europoli õiguslike volituste laiendamist, et toetada liikmesriike raskete kuritegude ja terrorismi ennetamisel ning nende vastu võitlemisel. Liikmesriigid on eelistatud poliitikavariante sõnaselgelt toetanud mitmel nõukogu foorumil ning ELi siseministrite 2020. aasta oktoobri deklaratsioonis („Ten points on the Future of Europol“). Samal ajal on liikmesriigid teadlikud, kui tähtis on nii operatiivsest kui ka menetluslikust seisukohast nende riiklik suveräänsus õiguskaitse valdkonnas. Euroopa Parlament on toetanud Europoli jõulist rolli, tuletades samal ajal Euroopa Parlamendi 2020. aasta juuli resolutsioonis meelde, et „suuremad volitused peaksid käima käsikäes piisava parlamentaarse kontrolliga“. Eeldatakse, et Euroopa Parlament nõuab Europoli uue andmetöötlusvõimekuse ja tugevate andmekaitsemeetmete vajalikkuse kohta üksikasjalikku põhjendust. Arutelud kõigi sidusrühmadega näitasid, kui oluline on ette näha asjakohased kaitsemeetmed põhiõiguste ja eelkõige isikuandmete kaitse õiguse tagamiseks.
Mis on probleem ja miks on tegemist ELi tasandi probleemiga?

ELi toimimise lepingu artiklis 157 on sätestatud naiste ja meeste põhiõigus saada võrdse või võrdväärse töö eest võrdset tasu, kuid selle tulemuslik rakendamine on ELis endiselt suur väljakutse. Individuaalne palgadiskrimineerimine ja süsteemne kallutatus palgastruktuurides on vaid üks soolise palgalõhe algpõhjustest muude põhjuste kõrval, nagu horisontaalne ja vertikaalne segregatsioon. Sooline palgalõhe on Euroopa Liidus jätkuvalt 14 % tasemel. See on nii töötajate kui ka tööandjate probleem. Selle põhiõiguse rakendamata jätmine mõjutab naiste majanduslikku sõltumatust tööelu kestel, aga ka pärast seda. Samuti kahjustab see tööturu tõhusat toimimist ja konkurentsi siseturul. Ootused tulevase töötasu suhtes võivad moonutada naiste töökohavalikut ja nende otsuseid oma tööaja ja karjäärimudeli kohta ning seega põhjustada majanduses üldiselt selget tootlikkuse vähenemise ohtu, mis tuleneb naiste ebapiisavast tööturul osalemisest. Tööandjate jaoks toob ebatõhus ressursikasutus kaasa tootlikkuse vähenemise ja varjatud kulud. Erinevused naiste ja meeste töö tasustamisel võivad mõjutada ka tööandjate konkurentsivõimet, nii et tööandjad, kes ei järgi võrdse tasustamise põhimõtet ja võivad riigiti kohaldada erinevaid norme, võivad saada ebaõiglase (ja ebaseadusliku) eelise. Individuaalset palgadiskrimineerimist ja soolist kallutatust palgakujundusmehhanismides ja naiste töö hindamises võivad põhjustada järgmised tegurid: – tasustamise läbipaistmatus nii individuaalse töötaja kui ka tööandja tasandil, ·– mõistete „töötasu“ ja „võrdväärne töö“ puudulik kohaldamine ning ·– õiguskaitse ebapiisav kättesaadavus menetluslike takistuste tõttu ja ohvrite ebapiisavad õiguskaitsevahendid. Tasustamise läbipaistmatus takistab töötajaid hindamast, kas nende õigust võrdsele kohtlemisele seoses töötasuga on järgitud; see varjab ka naiste töö alahindamist palgastruktuuride (sageli teadmatusest tuleneva) kallutatuse tõttu. Probleemid võrdse või võrdväärse töö eest võrdse tasu maksmise hindamise põhimõistete „töötasu“ ja „võrdväärne töö“ nõuetekohase kohaldamisega muudavad võrdse tasustamise õiguse rakendamise nii töötajate kui ka tööandjate jaoks keeruliseks. Õiguskaitse ebapiisav kättesaadavus koos töötajate hirmuga ohvristamise ees muudab võrdse tasustamise õiguse teostamise veelgi keerulisemaks.
Mis on probleem ja miks on tegemist ELi tasandi probleemiga?

C.Rändlusteenuse osutajatel on mõnikord probleeme, et saada hulgitasandil rändlusjuurdepääs vajalikele võrkudele. Kuna lisaväärtusteenustega kõned ei ole piisavalt läbipaistvad, ei ole rändlusteenuse osutajatel võimalik kindlaks teha vastavaid numeratsioonialasid, mistõttu võivad tekkida ootamatud kulud. Kehtivad ELi rändluseeskirjad ei pruugi sobida innovatsiooni arendamiseks ning tehnoloogiliste ja äriliste muutuste arvesse võtmiseks.

B.Tarbijad ei tea alati, millist teenuse taset oodata (teenuse kvaliteet) või kuidas tasutakse rändluse puhul lisaväärtusteenustega seotud kõnede eest (suuremad tasud). Pakutava teenuse kvaliteet on mõnikord halvem kui kodus, isegi kui vastav tase on olemas. Tasuta juurdepääs hädaabiteenustele alternatiivsete vahendite kaudu ja helistaja asukohateabe pakkumine ei ole alati tagatud, eriti puuetega lõppkasutajatele.

Komisjoni 2019. aasta läbivaatamisaruandes tehti kindlaks probleemid, mida selle algatusega püütakse lahendada. Analüüs põhineb sidusrühmade mitmekesistel andmetel ja tagasisidel, mille abil hinnatakse, kuidas määrus on toiminud ja kuidas rändlusturg toimib vastavalt kehtivatele ELi rändluse-eeskirjadele. Allpool on esitatud kokkuvõte põhiprobleemidest.

Määrus (EL) nr 531/2012 kaotab kehtivuse 30. juunil 2022. Rändluseeskirjade laiendamiseta ei pruugi tarbijad ja ettevõtjad põhimõtte „rändle nagu kodus“ (RLAH) eelistest kasu saada ning täiendavad tõkked võivad piirata mobiilsideteenuste ja uuenduslike rakenduste tõrgeteta kasutamist ELi/EMP ühtsel turul reisimise ajal. Peaaegu 170 miljonit Euroopa rändlusklienti saavad juba kasutada põhimõtte „rändle nagu kodus“ eeliseid ning tunnevad, et on ELis või EMP riikides reisimise ajal ühenduses nagu kodus.

C) Hõlbustada innovatsiooni, tagada soovitud võrgutehnoloogiate juurdepääsuga rändlusteenuste hulgiturule ja aidata operaatoritel vältida lisaväärtusteenustega seotud kahjusid. Algatuse eesmärk on ka asju lihtsamaks teha ning vähendada operaatorite ja muude sidusrühmade koormust.

B) Pakkuda rändlusklientidele tõelist „rändle nagu kodus“ kogemust ja anda lõppkasutajatele kindlustunne, et nende võrguühendus säilib ELis reisides. Tarbijad ja äriklientidest lõppkasutajad peaksid ränneldes saama sama kvaliteediga teenuseid kui kodus, neil peaks olema võimalus kasutada uuenduslikke teenuseid ja neile tuleks pakkuda suuremat läbipaistvust, et vältida arvešokke lisaväärtusteenuste kasutamisel. Samuti tuleks kõigile tagada võrdne juurdepääs hädaabiteenustele, samamoodi nagu kodus.

A) Tagada, et põhimõtte „rändle nagu kodus“ rakendamine on operaatorite jaoks kestlik ja et nende rändlusteenuste osutamise kulud hulgimüügi tasandil saaksid kaetud, säilitades samal ajal stiimulid investeerida külastatavatesse võrkudesse ja vältides sisekonkurentsi moonutamist külastatavatel turgudel.