Euroopa Liit kaasrahastab mesindusprogramme 50 % ulatuses ja need kestavad kolm aastat. Programmid on vabatahtlikud, kuid kõik liikmesriigid on otsustanud need kasutusele võtta, mis kinnitab liikmesriikide suurt huvi ja sektori vajadusi. Alates 2023. aastast toetatakse sektorit jätkuvalt hiljuti heaks kiidetud ÜPP strateegiakavade osaks olevate kohustuslike mesindusalaste sekkumisviiside raames. Samuti võivad liikmesriigid suurendada kaasrahastamise määra minimaalselt 50 % tasemelt 70 %-le.

EL on alates 1997. aastast andnud mesindussektorile otsetoetust. See võimaldab liikmesriikidel koostada riiklikud programmid oma mesindussektori toetamiseks. Nende programmide eesmärk on parandada selliste mesindustoodete nagu mesi, mesilaspiim, õietolm, taruvaik ja mesilasvaha tootmise ja turustamise üldtingimusi.

Aruanne hõlmab selliste 2020.–2022. aasta riiklike mesindusprogrammide rakendamist, mis koostati mesindusaastateks 2020–2022, kestsid ajavahemikus 1. augustist 2019 kuni 31. juulini 2022 ning millest teatati komisjonile 15. märtsiks 2019. Kõnealuseid programme muudeti hiljem 2021. aastal, et pikendada neid kuni 31. detsembrini 2022, nagu on nõutud ühise turukorralduse määruse artikli 55 lõikes 1, mida on muudetud üleminekumäärusega. Muudatusega suurendati 2021. aastal ka ELi iga-aastast eelarveeraldist 40 miljonilt eurolt 60 miljonile eurole. Mesindusprogrammide pikendamine võimaldab sujuvat üleminekut praegustelt meetmetelt ÜPP strateegiakavades sisalduvatele tulevastele sekkumisviisidele. Aruanne ei hõlma programmide rakendamist pikendatud mesindusaastal 1. augustist 2021 kuni 31. detsembrini 2022. Kuna toetusesaajatele tehtavaid makseid pikendati 15. oktoobrini 2023, saab täieliku aruande programmide rakendamise kohta pikendatud aastal koostada alles 2023. aasta lõpus.

Mesindussektor on teiste põllumajandussektoritega võrreldes väike, kuid siiski suure tähtsusega. See pakub mett ja muid mesindustooteid ning annab ühtlasi hindamatu panuse põllukultuuride, puuviljade ja marjade ning muude taimede tolmeldamisse. ELi ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP) raames on mesindussektori toetamiseks mitu vahendit, sealhulgas mesindusprogrammid, mis on sätestatud määruses (EL) nr 1308/2013 (edaspidi „ühise turukorralduse määrus“).

Võrreldes impordiga on ELi eksport palju väiksem. 2021. aastal eksportis EL 25 421 tonni mett, mille koguväärtus oli 146,4 miljonit eurot ja mis moodustas ligikaudu 15 % ELi impordimahust. ELi mee põhiturud on Ühendkuningriik, Šveits, Saudi Araabia, Ameerika Ühendriigid ja Jaapan. 2021. aastal oli keskmine ekspordihind 5,76 eurot/kg.

ELi meega omavarustatus on vaid 60 %. 2021. aastal importis EL 173 403 tonni mett, mille koguväärtus oli 406,1 miljonit eurot. EL on Põhja-Ameerika järel suuruselt teine meeimportija maailmas ja tema põhitarnija on Ukraina. ELi import Ukrainast suurenes 44 523 tonnilt 2019. aastal 53 777 tonnile 2021. aastal. Samal perioodil suurenes ka import Hiinast, mis on ELi suuruselt teine põhitarnija, 45 108 tonnilt 48 109 tonnile, kuid import kolmandalt ja neljandalt tarnijalt – Argentinast ja Mehhikost – vähenes vastavalt 21 269 tonnilt ja 18 205 tonnilt 2019. aastal 14 396 tonnile ja 15 486 tonnile 2021. aastal.

Viimaste kättesaadavate andmete põhjal, mille liikmesriigid 2018. aasta kohta esitasid, oli ELi mitmeliigilise õiemee keskmine hind tootmiskohas 6,46 eurot/kg ja hulgimüügikohas lahtiselt müües 3,79 eurot/kg. Mee hind erineb märgatavalt olenevalt liikmesriigist, kvaliteedist ja müügikohast. Võrreldes varasemate, 2015. aasta kohta esitatud näitajatega ei ole keskmine hind eriti muutunud. Keskmised tootmiskulud on aga suurenenud 3,21 eurolt/kg 2015. aastal 3,90 eurole/kg 2018. aastal, mistõttu võib kasum toodetud mee kilogrammi kohta olla väiksem. Kuna liikmesriigid ei esita andmeid lahtiselt ja tootmiskohas müüdava mee koguste kohta, on tootjate kasumimarginaali keeruline arvutada.

Kuna liikmesriigid ei ole pärast 2018. aastat – kui esitati tootmisnäitajad, mida kajastati eelmises, 17. detsembri 2019. aasta aruandes – uusi näitajaid esitanud, põhineb käesolev aruanne FAO andmetel. Nende andmete põhjal tootis Euroopa Liit 2020. aastal 217 864 tonni mett ja seega on EL Hiina järel (458 100 tonni) teine suurim meetootja. Alates 2018. aastast, kui ELi toodang oli 258 610 tonni, on toimunud ligikaudu 16 % langus. EL ei tooda piisavalt mett, et oma tarbimist katta. 2020. aastal oli omavarustatuse määr ligikaudu 60 %, st umbes samal tasemel kui 2018. aastal. 2020. aastal oli imporditud mee põhitarnija Ukraina (31 % impordist), kellele järgnes Hiina (21 % impordist).

2019. aastal 2020.–2022. aasta programmide raames 2018. aasta kohta esitatud näitajatest nähtub, et ELis oli ligikaudu 17,3 miljonit mesilastaru, mida haldas 615 058 mesinikku. Mesilastarude arv on seejärel kasvanud: 18,9 miljonini 2020. aastal ja 20 miljonini 2021. aastal. Mesinike arvu käsitlevad viimased, 2018. aasta andmed näitavad samuti olulist kasvu alates 2016. aastast, mil 2017.–2019. aasta programmide raames teatati 568 194 mesinikust. Siiski tuleks märkida, et mesinike määratlemiseks ja nende arvu hindamiseks puudub ühtlustatud meetod, nii et mesinike arvu muutumine ei kajasta tingimata sektori üldist suundumust.

-teave, mille liikmesriigid on komisjoni rakendusmääruse (EL) 2015/1368 (seoses toetusega mesindussektorile) kohaselt esitanud, sealhulgas rakendamise aastaaruanded, mis on sätestatud kõnealuse määruse artiklis 10. Need aastaaruanded sisaldavad mesindusaasta jooksul tehtud kulutuste koondarvestust (eurodes) meetmete kaupa ja saavutatud tulemusi vastavalt iga rakendatud meetme jaoks kehtestatud tulemusnäitajatele. Nimetatud näitajad ei ole aga ELi tasandil ühtlustatud ning neid ei ole selle aruande kontekstis järelduste tegemiseks kasutatud;

Kuigi rahalisi vahendeid ei kasutatud täielikult ära, oli kasutusmäär nii 2019. kui ka 2020. aastal endiselt suhteliselt kõrge, kuid langes 2021. aastal oluliselt. Kasutusmäära vähenemine 2021. aastal on seletatav eelarveeraldiste märkimisväärse suurenemisega ja programmide mõnevõrra hilinenud muutmisega, et neid vahendeid kasutada, sest neist teatati 2021. aasta märtsis ja need kiideti heaks 2021. aasta juunis. Kuigi liikmesriike teavitati eelseisvatest muudatustest 2020. aastal ja julgustati neid vahendeid 2021. aastal maksimaalselt ära kasutama, oli mitmel liikmesriigil suurenenud vahendite ärakasutamisega raskusi, eelkõige neil, kes said 2019. aastaga võrreldes oluliselt rohkem rahalisi vahendeid. Kui 2020. aastal oli kasutusmäär 21 liikmesriigis 80 % või rohkem ja ainult kuues liikmesriigis jäi kasutusmäär alla 80 %, siis 2021. aastal oli ainult 11 liikmesriigis kasutusmäär 80 % või suurem ja 16 liikmesriigis oli see alla 80 %. Tabelis 1 on esitatud kokkuvõte ELi rahalistest vahenditest ja täitmismäärast 2020.–2022. aasta mesindusprogrammide puhul ja 2019. mesindusaastal (mille kohta ei olnud andmed viimase aruande avaldamise ajal 17. detsembril 2019 kättesaadavad).

f) koostöö asutustega, kes on spetsialiseerunud mesindust ja mesindustooteid käsitlevate rakendusuuringute programmide täitmisele: see võimaldab liikmesriikidel rahastada konkreetseid uurimisprojekte, mille eesmärk on parandada mesindust, mee tootmist või mee kvaliteeti, ning levitada selliste projektide tulemusi;

d) mesindustoodete analüüsimise laboratooriumide toetamine eesmärgiga aidata mesinikel oma tooteid turustada ja suurendada nende väärtust: see meede (kuigi seda kasutatakse eeskätt mee füüsikalis-keemiliste omaduste analüüside rahastamiseks) hõlmab ka muid mesindustooteid, nagu mesilaspiim, õietolm, taruvaik ja mesilasvaha. See teave võimaldab mesinikel oma tooteid paremini turustada ja suurendada nende väärtust;

Programmide põhieesmärk on parandada ELis mesindustoodete tootmise ja turustamise üldtingimusi. 2013. aasta ÜPP reformiga tehti programmides muudatusi eesmärgiga kohandada toetuskõlblikke meetmeid sektori vajaduste alusel ning parandada ELi eelarve jaotust, parendades meetodeid, mida liikmesriigid kasutavad oma territooriumil mesilastarude arvu hindamiseks. 2020.–2022. aasta programmide toetuskõlblikud meetmed tulenevad samadest meetmetest, mis olid kättesaadavad 2017.–2019. aasta programmide raames, ja need on järgmised:

Nii nagu eelmistel aastatel, olid populaarsuselt kaks järgmist meedet mesilaste rändpidamise ratsionaliseerimine ja mesilastarude arvukuse suurendamine, mis moodustasid liikmesriikide kogukuludest 2021. aastal 40 % ja 2020. aastal 34 %. Mitmes liikmesriigis on mesilaste rändpidamine tähtis mesindusmeetod, mis on vajalik meemesilaste toitumisvajaduste rahuldamiseks kogu mesindushooaja jooksul ja tolmeldamisteenuste pakkumiseks.

2021. aastal said 54 % saadaolevatest rahalistest vahenditest kaks meedet – tehniline abi ja kahjurite tõrje. 2020. aastal said need meetmed sarnaselt eelmiste aastatega kokku ligi 60 %. See kajastab vajadust jätkuvalt täiendada mesinike oskusi ja investeerida meetme A (tehniline abi) raames toetatavatesse mesindustarvikutesse ning meetme B (kahjurite ja mesilaste haiguste tõrje) raames toetatavatesse mesindustavadesse mesilaste haiguste ja kahjurite vastu võitlemisel.

Vastavalt määruse (EL) 2015/1368 artiklile 10 on liikmesriigid kohustatud esitama iga aasta 15. märtsiks eelmise mesindusaasta kohta rakendamise aastaaruande. Esimesed kaks aastaaruannet, 2020. ja 2021. mesindusaasta kohta, esitati vastavalt 2021. ja 2022. aastal. Kulude jaotus eri meetmete kaupa 2021. mesindusaasta puhul on näidatud allpool esitatud sektordiagrammil (joonis 3). Võrdluseks on joonisel 4 esitatud sarnane jaotus eri meetmete kaupa 2020. mesindusaasta puhul, mis näitab, et protsentides mõõdetuna oli üldine jaotus sarnane.

Joonis 3. Kulud protsentides meetme kohta 2021. mesindusaastal



Allikas: liikmesriikide 2021. aasta rakendamise aruanded.

Joonis 4. Kulud protsentides meetme kohta 2020. mesindusaastal

Allikas: liikmesriikide 2020. aasta rakendamise aruanded.

5. MESILASTARUDE ARVU MÄÄRAMISE MEETODID

Vastavalt komisjoni delegeeritud määruse (EL) 2015/1366 artiklile 3 peavad mesindusprogramme esitavad liikmesriigid alates 2017. aastast teatama komisjonile igal aastal talvitumiseks valmis olevate mesilastarude arvu oma territooriumil. Kõnealuse määruse artiklis 2 nõuti lisaks, et liikmesriikidel peab olema selle arvu määramiseks usaldusväärne meetod, mida nad peavad oma mesindusprogrammides kirjeldama. Kõnealune delegeeritud määrus võeti vastu 2015. aastal ühise turukorralduse määruse artikli 56 lõike 1 punkti b kohaselt antud volituse alusel ning selles sätestati alus ELi rahalise toetuse eraldamiseks liikmesriikide mesindusprogrammidele, võttes aluseks mesilastarude arvu.

Samuti sätestati selles „mesilastaru“ määratlus järgmiselt: „[…] üksus, mis sisaldab mesilasperet, mida kasutatakse mee, muude mesindustoodete või mesilaste aretusmaterjali tootmiseks, ning kõiki elemente, mis on vajalikud pere ellujäämiseks“.

Kuigi ÜPP strateegiakavade kohaselt liikmesriikidele eraldatavad iga-aastased rahalised vahendid ei põhine enam teatatud mesitarude arvul, on mesilastarude arvu liikmesriikides siiski oluline teada. See teave on vajalik, et jälgida sektori arengut, hinnata toetuse mõju ja teavitada Euroopa kodanikke. Kooskõlas määruse (EL) 2022/126 artiklitega 36–38 peavad liikmesriigid tulevaste ÜPP kavade kohaselt lisama oma strateegiakavasse talvitumiseks valmis olevate mesilastarude arvu arvutamise usaldusväärse meetodi kirjelduse ja teatama iga aasta 15. juuniks mesitarude arvu. Need arvutusmeetodid, millest liikmesriigid teatasid nii 2020.–2022. aasta mesindusprogrammide kui ka strateegiakavade raames, on üsna sarnased 2017.–2019. aasta mesindusprogrammide puhul esitatud meetoditega, mida kirjeldati eelmises, 17. detsembri 2019. aasta aruandes.

Kuna enne kõnealuse delegeeritud õigusakti kohaldamist puudus neid aspekte reguleeriv ühtlustatud eeskiri, ei saa enne selle kohaldamist 2017. aastal teatatud mesilastarude arvu pärast 2017. aasta 15. märtsi teatatud mesilastarude arvuga otse võrrelda. Sellest hoolimata näitab pikaajaline ajalooline suundumus, et mesilastarude arv on Euroopa Liidus aastate jooksul suurenenud, nagu on näidatud joonisel 5. Seda positiivset suundumust on täheldatud peaaegu kõigis liikmesriikides.

Joonis 5. Mesilastarude arvu muutumine ELis (tuhandetes)

Allikas: liikmesriikide iga-aastased teatised talvitumiseks valmis olevate mesitarude arvu kohta nende territooriumil.

6. MESINDUS ÜPP STRATEEGIAKAVADES PÄRAST 2022. AASTAT