ET Euroopa Liidu Teataja C 44/13

Nõukogu määruse (EÜ) nr 510/2006 (põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta) artikli 6 lõike 2 kohase taotluse avaldamine

2010/C 44/06

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 510/2006 (1) artiklile 7. Komisjon peab vastuväited kätte saama kuue kuu jooksul alates käesoleva dokumendi avaldamise kuupäevast.

KOONDDOKUMENT

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 510/2006

„OLIVE DE NÎMES”

EÜ nr: FR-PDO-0005-0568-10.11.2006

KGT ( ) KPN ( X )

1. Nimetus:

„Olive de Nîmes”

2. Liikmesriik või kolmas riik:

Prantsusmaa

3. Põllumajandustoote või toidu kirjeldus:

3.1. Toote liik:

Klass 1.6 Puuviljad, köögiviljad ja teraviljad töötlemata ja töödeldud kujul.

3.2. Toote kirjeldus, mida punktis 1 esitatud nimetus tähistab:

„Olive de Nîmes” on säravrohelist värvi, varreta terve oliiv, mis pärineb üksnes sordist „Picholine”. Oliiv ei ole purustatud ega kahjustatud.

Oliivide mõruduse eemaldamiseks leotatakse neid kaalium- või naatriumleelise lahuses, mille tihedus ei ületa 1 032. Oliive leotatakse kuni mõru maitse osaliselt kaob ning seejärel asendatakse viljade loputamiseks aluseline lahus puhta joogiveega. Pärast seda pannakse oliivid meresoolaga soolatud vette.

Oliivid on krõmpsud, mahlased, soolase, võise ja iseloomuliku pähklimaitsega.

Viljade miinimumsuurus vastab maksimaalselt 34 oliivile 100 grammi kohta.

Oliivipartiid peavad olema ühesuguse värvi ja suurusega.

3.3. Tooraine:

Ei kohaldata.

3.4. Sööt (üksnes loomse päritoluga toodete puhul):

Ei kohaldata.

3.5. Tootmise erietapid, mis peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas:

Kõik tooraine tootmise ning oliivide töötlemise ja pakendamisega seotud toimingud peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas.

3.6. Erieeskirjad viilutamise, riivimise, pakendamise jm kohta:

Lõpptarbija jaoks võib oliivid pakendada kuni 8 kg (nõrutatud oliivide netokaal) mahutavatesse anumatesse.

Kuna oliiv on habras vili, tuleb seda pakendada tootmispiirkonnas ja käsitseda nii vähe kui võimalik. Oliivid on löögitundlikud (neile võivad kergesti tekkida vigastused) ning neid mõjutavad ka võimalikud temperatuurikõikumised transportimisel.

Kõnealune meede aitab säilitada nimetatud oliivi välimust ning vilja kaitsta. Samuti tagab see toote parema jälgitavuse.

3.7. Erieeskirjad märgistamise kohta:

Lisaks toidu märgistamist ja esitlemist käsitlevates õigusaktides sätestatud kohustuslikele üksikasjadele esitatakse kaitstud päritolunimetust „Olive de Nîmes” kandvate oliivide märgistusel järgmised andmed:

— päritolunimetus „Olive de Nîmes”;

— märge: „appellation d’origine contrôlée” (kontrollitud päritolunimetus) või „AOC” (KPN). Kui märgistusel on esitatud aadressist sõltumatult ettevõtja või kaubamärgi nimi, korratakse päritolunimetust sõnade „appellation” ja „contrôlée” vahel.

Need tähistused paigutatakse nähtavale samale väljale ja samale märgisele.

Tähistused kujutatakse nähtavate, loetavate, kustutamatute ja piisava suurusega tähtedega, mis eristuvad selgelt taustal, millele need on trükitud nii, et tähistus oleks selgelt eristatav kõikidest muudest kirjutatud tähistest ja joonistest.

4. Geograafilise piirkonna täpne määratlus:

Toote „Olive de Nîmes” geograafiline tootmispiirkond hõlmab oliivikasvatuspiirkonda Gardis ning Hérault’ idaosas, välja arvatud Causses, Sevennid ja Camargue.

Nimetatud ala looduslik piir on idas Rhône’i jõgi ja lõunas Camargue’i piirkond. Põhjas on piiriks kliimatingimused, vastates sordist „Picholine” pärineva kultuuri viljelemispiirile; kirdeosas langeb piir kokku Gardi departemangu piiriga (mäestikumassiiv, mille kõrgus on üle 300 meetri). Läänes läheb piir Vidourle’i orust ja kulgeb piki metsadega kaetud mäetippe Ganges – Pic St Loup – Le Lez.

Tootmispiirkonda iseloomustab künklik ja põndakuline maastik, mille kõrgus on üldiselt alla 350 meetri. Pinnas koosneb valdavalt tertsiaari molassist, lubjakivist ja kriidiajastu mergli-lubjakivist ning alluviaalsetest setetest. Kliima on vahemereline ja seda mõjutab mistraal.

Tootmispiirkond hõlmab 223 kommuuni, millest 183 asuvad Gardis ja 40 Hérault's:

Gardi departemang:

Aigaliers; Aigremont; Aigues-Vives; Alès; Anduze; Aramon; Argilliers; Arpaillargues-et-Aureillac; Aspères; Aubais; Aubord; Aubussargues; Aujargues; Bagard; Baron; Beauvoisin; Belvezet; Bernis; Bezouce; Blauzac; Boisset-et-Gaujac; Boissières; Boucoiran-et-Nozières; Bouillargues; Bouquet; Bourdic; Bragassargues; Brignon; Brouzet-les-Quissac; Bruguière (la); Cabrières; Cadière-et-Cambo (la); Caissargues; Calmette (la); Calvisson; Canaules-et-Argentières; Cannes-et-Clairan; Cardet; Carnas; Cassagnoles; Castelnau-Valence; Castillon-du-Gard; Caveirac; Clarensac; Codognan; Collias; Collorgues; Combas; Comps; Congénies; Conqueyrac; Corconne; Crespian; Cruviers-Lascours; Deaux; Dions; Domazan; Domessargues; Durfort-et-Saint-Martin-de-Sossenac; Estezargues; Euzet; Flaux; Foissac; Fons; Fons-sur-Lussan; Fontanès; Fontarèches; Fournes; Gailhan; Gajan; Gallargues-le-Montueux; Garons; Garrigues-Sainte-Eulalie; Générac; Jonquières-Saint-Vincent; Junas; Langlade; Lecques; Lédenon; Lédignan; Lezan; Liouc; Logrian-Florian; Lussan; Manduel; Marguerittes; Martignargues; Maruejols-Les-Gardon; Massanes; Massillargues-Attuech; Mauressargues; Méjannes-Les-Alès; Meynes; Milhaud; Mons; Montagnac; Montaren-et-Saint-Médiers; Monteils; Montfrin; Montignargues; Montmirat; Montpezat; Moulezan; Moussac; Mus; Nages-et-Solorgues; Ners; Nîmes; Orthoux-Sérignac-Quilhan; Parignargues; Poulx; Puechredon; Quissac; Redessan; Remoulins; Ribaute-les-Tavernes; Rochefort-Du-Gard; Rodilhan; Rouvière (la); Saint-Bauzely; Saint-Bénezet; Saint-Bonnet-du-Gard; Saint-Césaire-de-Gauzignan; Saint-Chaptes; Saint-Christol-les-Alès; Saint-Clément; Saint-Come-et-Maruéjols; Saint-Dézéry; Saint-Dionisy; Sainte-Anastasie; Saint-Etienne-de-l'Olm; Saint-Geniès-de-Malgoires; Saint-Gervasy; Saint-Hilaire-de-Brethmas; Saint-Hilaire-d'Ozilhan; Saint-Hippolyte-de-Caton; Saint-Hippolyte-de-Montaig; Saint-Hippolyte-du-Fort; Saint-Jean-de-Ceyrargues; Saint-Jean-de-Crieulon; Saint-Jean-de-Serres; Saint-Just-et-Vacquieres; Saint-Laurent-la-Vernède; Saint-Mamert-du-Gard; Saint-Maurice-de-Cazevieille; Saint-Maximin; Saint-Nazaire-des-Gardies; Saint-Privat-des-Vieux; Saint-Quentin-la-Poterie; Saint-Siffret; Saint-Théodorit; Saint-Victor-des-Oules; Salinelles; Sanilhac-Sagries; Sardan; Sauve; Sauzet; Savignargues; Saze; Sernhac; Serviers-et-Labaume; Seynes; Sommières; Souvignargues; Théziers; Tornac; Uchaud; Uzès; Vallabrix; Vallérargues; Vergèze; Vers-Pont-du-Gard; Vestric-et-Candiac; Vézenobres; Vic-le-Fesc; Villevieille.

Osaliselt hõlmatud kommuunid: Allègre; Beaucaire; Bellegarde; Goudargues; Saint-Gilles; Vauvert; Verfeuil.

Hérault’ departemang:

Assas; Baillargues; Beaulieu; Boisseron; Buzinargues; Campagne; Castries; Claret; Fontanès; Galargues; Garrigues; Guzargues; Lauret; Lunel; Lunel-Viel; Matelles (les); Montaud; Moulès-et-Baucels; Restinclières; Saint-Bauzille-De-Montmel; Saint-Brès; Saint-Christol; Saint-Croix-de-Quintillargues; Saint-Drézéry; Saint-Geniès-Des-Mourgues; Saint-Hilaire-de-Beauvoir; Saint-Jean-de-Cornies; Saint-Jean-de-Cuculles; Saint-Mathieu-de-Tréviers; Saint-Seriès; Saint-Vincent-de-Barbeyrargues; Saturargues; Saussines; Sauteyrargues; Sussargues; Vacquières; Valergues; Valflaunès; Vérargues; Villetelle.

5. Seos geograafilise piirkonnaga:

5.1. Geograafilise piirkonna eripära:

Looduslik keskkond

Tootmispiirkonda iseloomustab künklik ja põndakuline maastik, mille kõrgus jääb üldiselt alla 350 meetri. Pinnas koosneb valdavalt tertsiaari molassist, lubjakivist ja kriidiajastu mergli-lubjakivist ning alluviaalsetest setetest. Kliima on vahemereline, selgesti väljenduva suvise põua ja tugevate sügisvihmadega. Piirkonda mõjutavad tuuled, eelkõige põhja poolt tulev mistraal, ning seal võib esineda karme talvi.

Ajalugu

Oliivisalude olemasolu vanaajast alates annab tunnistust Nîmes'i piirkonna tihedast seosest oliivikasvatusega.

Nimetatud piirkonnas on juba väga ammustest aegadest valmistatud oliiviõli, samas kui roheliste lauaoliivide tootmine ja tarbimine on uuema aja suundumused, saades alguse 18. sajandil. Vendade Piccolinide täiustatud mõruduse eemaldamise meetod võimaldas tootmist arendada: segades puutuhka (tamme- ja oliivipuu) ning lubjavett, said vennad Piccolinid leeliselise lahuse, millega oli võimalik roheliste oliivide mõrudus kõrvaldada. Nimetatud meetod levis laialdaselt eelkõige Nîmes’i konserveerijate seas. Kõik oliivid, mille mõrudus oli eemaldatud nn Piccolini-meetodil, said endale nimeks Picholines.

Arvatakse, et seepärast anti nimi Picholine oliivisordile, mis valiti määratletud geograafilises piirkonnas asuvast Colliasi kommuunist pärinevast sordist „Plant de Collias”, mis oli sel ajal kasutusele võetud Piccolini-meetodi jaoks eriti sobiv: valik tehti kõige paremaid ja tugevamaid, nimetatud meetodi jaoks hästi sobivaid vilju kandva oliivipuu põhjal.

19. sajandi teisel poolel töötasid keemikud välja naatriumleelise, mis võimaldas kõrvaldada mõrudust suurematelt oliivikogustelt, soodustades seega „tööstuslike” konserveerimistehaste asutamist.

19. sajandit iseloomustab aga viinamarjakasvatuse ja muude rasvainete impordiga võistleva oliivikasvatuse vähenemine. Langus jätkus kuni Teise maailmasõjani, mil viis aastat kestnud konflikti tulemusel taastus huvi oliiviõli tootmise vastu seoses õli ja rasvainete impordi nappusega.

1945. aastal tegutses Nîmes’i lähedal veel 22 konserveerimistehast, kus töödeldi 2 000 tonni oliive „Picholine”, ning hulgaliselt oliiviturge.

1956. aasta suur pakane laastas Nîmes'i piirkonna oliivisalusid.

Vilja maitse ja oliivipuu botaanilised omadused on aidanud levitada sorti „Picholine” ka päritolupiirkonnast väljaspool, eelkõige pärast 1956. aasta pakast, mil nimetatud sort kuulutati riiklikku huvi pakkuvaks ning seda istutati kõikjale.

Siiski toodetakse Gardi piirkonnas rohkem sordist „Picholine” pärinevaid rohelisi oliive kui üheski teises departemangus (23 % riiklikust toodangust). See on kahtlemata seotud asjaoluga, et sort „Picholine” sobib tänu oma vastupidavusele kaitstud päritolunimetusega oliivide tootmispiirkonna mullastiku- ja ilmastikutingimustega suurepäraselt. Sort „Picholine” kasvab valdavalt selle päritolukohaks olevas Nîmes'i nõos, samas kui Sevennide nõlvadel leidub teisi kohalikke sorte. Colliasis ja selle ümberkaudsetes külades leidub üle 200-aastaseid oliivipuid, mis pärinevad sordist „Picholine”.

5.2. Toote eripära:

Toodet „Olive de Nîmes” töödeldakse traditsiooniliselt sordi „Picholine” päritolukohas. Oliivid valmistatakse ette traditsioonilisel meetodil, kasutades „piiratud piimhappekääritamist”, st terved oliivid pannakse ligunema kaalium- või naatriumleelise lahusesse, mille tihedus ei ületa 1 032.

Pärast oliivide leotamist kuni mõruduse osalise kõrvaldamiseni asendatakse aluseline lahus puhta joogiveega.

Oliive hoitakse vees minimaalselt 36 tundi ja neid loputatakse vähemalt neli korda.

Pärast seda pannakse oliivid meresoolaga soolatud vette, mille maksimaalne tihedus on 1 060. Sidrun- ja piimhappe kasutamine on lubatud, et vähendada soolvee pH-taset 4,7-ni.

Sellise valmistusviisiga antakse tootele „Olive de Nîmes” selle krõmpsuv tekstuur ning võine ja iseloomulik pähkline lõhn.

5.3. Põhjuslik seos geograafilise piirkonna ja (kaitstud päritolunimetusega) toote kvaliteedi või omaduste vahel või (kaitstud geograafilise tähisega) toote erilise kvaliteedi, maine või muude omaduste vahel:

Oliivisalude haldamise ja oliivide tootmisega seonduvat oskusteavet on Gardi piirkonna oliivitootmise pika ajaloo jooksul edasi antud.

Sort „Picholine” ilmutab teatavat vastupidavust talvekülmadele ning selle tugevasti kinnitunud viljad peavad vastu tugevatele sügistuultele. Lisaks on sordi atraktiivsust oliivikasvatajate jaoks suurendanud tõsiasi, et seda võib kasutada nii oliiviõli kui ka lauaoliivide tootmiseks.

Loodusliku keskkonna seatud piirangute tõttu kasvatatakse oliivipuid iseloomulikul meetodil:

— puud jäetakse traditsiooniliselt madalaks, et hõlbustada lauaoliivide korjamist, kui need on veel rohelised, ning vastu panna tuultele;

— oliivide kasvatamiseks ettenähtud maatükkide kujundamine on aidanud ühtlasi vormida maastikku, kus leidub arvukalt terrasse, mida nimetatakse traditsiooniliselt faïsse või banquaou ning mis võimaldavad madalate müüride abil säilitada nappi mullastikku seal, kus nõlvad on liiga järsud.

Traditsiooniliselt koristati oliivisaak septembris (lauaoliivide puhul) ja detsembris (oliiviõli jaoks) ning selleks vajati hulgaliselt tööjõudu, kes läksid kohaliku ütluse kohaselt „oliivitama” (allait oliver).

Saaki koristatakse peamiselt käsitsi: sorti „Picholine”, mille viljad on tugevasti varre küljes kinni, on raske mehaaniliselt korjata, kuna see võib oliive kahjustada.

Lisaks ei ole traditsioonilised oliivisalud ka oma ülesehituse (väike maa-ala, madalad müürid ja sageli piiratud juurdepääs) tõttu mehaanilise koristuse jaoks sobivad.

Oliivid valmistatakse ette, kasutades traditsioonilist meetodit, milleks on piiratud või osaline piimhappekääritamine, st protsess peatatakse enne, kui lahus jõuab oliivikivini.

Sellist tüüpi kääritamist on määratletud piirkonnas traditsiooniliselt kasutatud, et säilitada vilja värv, selle iseloomulik, kirbe nüansita maitse ja krõmpsuv tekstuur.

Nimetatud sordi tootmisel on esinenud arvukalt raskusi. Kuid kuna sort on mullastiku jaoks niivõrd sobiv ja rahvas on sellesse algupärasesse tootesse kiindunud ning ühtlasi tänu kohalike konserveerijate oskusteabele, on toode „Olive de Nîmes” jäänud püsima ja seda hindavad nüüd taas positiivselt nii tootjad kui ka tarbijad.

Viide spetsifikaadi avaldamisele:

http://www.inao.gouv.fr/repository/editeur/pdf/CDC-AOP/olive-de-nimes.pdf

(1) ELT L 93, 31.3.2006, lk 12.