[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 10.3.2011

KOM(2011) 114 lõplik

KOMISJONI ARUANNE EUROOPA ÜLEMKOGULE

2011. aasta kaubandus- ja investeerimistõkete aruanneStrateegiliste majanduspartnerite kaasamine turulepääsu parandamisse:tegevusprioriteedid kaubandustõkete kõrvaldamiseks

SEK(2011) 298 lõplik

KOMISJONI ARUANNE EUROOPA ÜLEMKOGULE

2011. aasta kaubandus- ja investeerimistõkete aruanneStrateegiliste majanduspartnerite kaasamine turulepääsu parandamisse:tegevusprioriteedid kaubandustõkete kõrvaldamiseks

SISSEJUHATUS

Euroopa Liidul on maailma suurima kaubandusühendusena ja välismaiste otseinvesteeringute olulisima allika ning sihtkohana loomulik huvi tagada avatud ja õiglane ülemaailmne kaubandussüsteem. See huvi saab tulevikus ainult kasvada – 2015. aastal luuakse 90 % maailma majanduskasvust väljaspool Euroopat. Euroopa majandus peab ära kasutama võimalused, mida pakub kiire majanduskasv teistes riikides, eelkõige Aasias.

Euroopa Liidu uue kaubandusstrateegia[1] põhisõnum on see, et paralleelselt läbirääkimiste tegevuskava rakendamisega peaks uuendatud kaubanduspoliitika olema jõulisem, eelkõige selleks et tagada, et Euroopa äriühingutelt ei võeta seaduslikke turulepääsuvõimalusi ja meie õigusi kaitstakse võrdsete võimaluste tagamiseks nõuetekohaselt. Komisjon on keskendunud ja pühendunud selle eesmärgi saavutamisele. Samuti on komisjon otsustanud jätkata võitlust protektsionismi vastu. Kuna Euroopa Liit usub, et avatud turud on kasulikud nii liidus kui ka väljaspool, peab ta innustama oma partnereid tegema vastastikuseid huve silmas pidades samaväärseid jõupingutusi[2].

Euroopa Liidu kaubanduspoliitika oluliseks osaks on olnud ja on endiselt Euroopa äriühingute toetamine juurdepääsu saavutamisel kolmandate riikide turgudele, kuid EL peab oma jõupingutusi suurendama. On selgelt sätestatud, et praegune peamine kaubanduspoliitiline eesmärk ei ole eelkõige mitte alandada tollitariife, vaid kaotada õiguslikud tõkked, saavutada teenuste ja investeeringute parem turulepääs, avada riigihanketurud, kaitsta paremini intellektuaalomandi õigusi ja tagada paremini nende kaitset ning kõrvaldada toorainete jätkusuutlikku tarnimist takistavad põhjendamatud tõkked. Üldiselt tuleb tagada, et kaubandus aitaks kaasa säästvale arengule, võttes arvesse kaubandustõkete sotsiaalset mõju. Uuringud näitavad, et kahepoolsete ja mitmepoolsete läbirääkimiste tegevuskava ellu viies saaks ELi sisemajanduse koguprodukti (SKP) suurendada rohkem kui poole protsendi võrra[3]. Seda protsendimäära saab kahekordistada, kui Euroopa Liit saavutab edu mittetariifsete tõkete valdkonnas ja õiguslikes küsimustes selliste oluliste kaubanduspartneritega nagu Ameerika Ühendriigid ja Hiina[4]. Kaubanduspoliitika saab anda ja peab andma suure panuse tööhõivesse ja majanduskasvu.

Turulepääsustrateegia[5] on kesksel kohal meie tegevuses, mille eesmärk on kaubanduslepingud tõhusalt rakendada neist kaubandusliku kasu saamiseks. Erilist tähelepanu pööratakse ennetusmeetmetele, sealhulgas WTO tehniliste kaubandustõkete lepingus ning sanitaar- ja fütosanitaarmeetmete rakendamise lepingus sätestatud varajase hoiatamise süsteemide kasutamisele. Komisjon on otsustanud jätkata liikmesriikide ja ettevõtjatega uute ühiste koostöövormide väljatöötamist, et kaotada tõkked kolmandate riikide turgudel ning seada meie ja kolmandate riikide vahelised suhted ka kõrgeimal tasandil sõltuvusse tõkete kaotamisest. Komisjoni arvates peaksid turulepääsu küsimused moodustama olulise osa Euroopa Ülemkogus praegu peetavatest aruteludest, milles käsitletakse strateegiliste majanduspartnerluste tõhustamist, määrates kindlaks tegevusprioriteedid, ühtlustades eri vahendid ning kooskõlastades meie sõnumid, et tõhusamalt edendada ELi huve välismaal. Tegevusprioriteete on kasulik kaaluda just nüüd, kui Euroopa välisteenistus alustab oma tegevust.

Käesolev aruanne on esimene esmakordselt Euroopa 2020. aasta strateegias[6] mainitud aastaaruanne Euroopa Ülemkogule kaubandus- ja investeerimistõkete kohta kolmandates riikides. See annab võimaluse keskenduda ühistele jõupingutustele, mida tuleb teha teatavate turulepääsu takistuste, sealhulgas piiriülese mõjuga meetmete ja tööstuspoliitika tavade[7] puhul. ELi peamistel kaubanduspartneritel on taas tekkinud suur huvi tööstuspoliitika vastu. Sellega kaasneb vahel näiteks aktiivne riiklike huvide edendamine suurettevõtete kaudu, mis võib kahjustada ELi huve.

Välja on valitud sellised tõkked, mis on Euroopa ettevõtjate jaoks teatavate strateegiliste partnerite turgudel suure majandusliku ja/või süsteemse tähtsusega. Siia kuuluvad ka toorainete ekspordi piirangud, mis ei ole rangelt võttes turupääsu takistused, kuid mis on Euroopa ettevõtjate jaoks samavõrd kahjulikud, eelkõige Euroopa tootmisahela järgmise etapi tootjate jaoks, kes kasutavad tooraineid enda eksporditavates valmistoodetes. Käesolev aruanne aitab suunata Euroopa Ülemkogus toimuvat arutelu ühistele tegevusprioriteetidele turulepääsu valdkonnas, kasutada maksimaalselt ära ELi ühist tugevust ning tuua otsest kasu majandus- ja tööhõive kasvu näol Euroopa Liidus.

OLULISED TÕKKED MEIE SUHETES STRATEEGILISTE PARTNERITEGA

Käesolevas aruandes keskendutakse tõketele, mis on Euroopa ettevõtjate jaoks suure majandusliku ja/või süsteemse tähtsusega teatavate strateegiliste partnerite, nagu Hiina, India, Jaapani, Brasiilia ja Argentina (viimased kaks Mercosuri mõõtme tõttu) Venemaa ning USA turgudel. 2009. aastal moodustas kaubavahetus nende partneritega 45 % ELi kaubavahetusest ja äriteenuste kaubandusest (USA osa oli 19 % ja Hiina osa 10 %) ning 41 % ELi välismaiste otseinvesteeringute voogudest[8] (ainuüksi USA osa sellest oli 35 %). Kuna EL ei pea praegu läbirääkimisi kahepoolsete vabakaubanduslepingute üle neljaga oma kuuest partnerist, on ühise lähenemisviisi edendamine suhetes asjaomaste riikidega veelgi olulisem.

See, et käesolevas aruandes keskendutakse kõnealustele strateegilistele partneritele, ei tähenda loomulikult seda, et komisjon peab vähem oluliseks tõkkeid muudel olulistel ja sageli tärkava turumajandusega riikides, nagu ASEANi riikides, Pärsia lahe koostöönõukogu riikides, lõuna- ja idasuunalise naabruspoliitika riikides ning muudes strateegilistes partnerriikides (nt Mehhiko ja Lõuna-Aafrika). Lisatud komisjoni talituste töödokument täiendab käesolevat aruannet. Selles kirjeldatakse tehtud jõupingutusi üksikasjalikumalt ja kavandatud meetmeid, mille eesmärk on kõrvaldada laiema 32 esmatähtsa ekspordituru puhul kindlaks tehtud tõkked.

Konkreetsete tõkete valimisel tugineti hiljutistele ühistele hinnangutele seitsme asjaomase riigi olukorra kohta (näiteks 2009. ja 2010. aastal nõukogu tellimusel tehtud peamiste tõkete uuring[9]), mille alusel käsitatakse prioriteetsena 205 tõket 32 turul, ning hiljutise majandus- ja finantskriisi järel kehtestatud protektsionistlike meetmete pidevale jälgimisele[10].

Hiina

Hiina on ELi tähtsuselt teine kaubanduspartner ja EL on Hiina olulisim kaubanduspartner. Hiina on nii soodsate hindadega tarbekaupade allikas kui ka oluline tarnija ELi töötleva tööstuse jaoks. Suurest kahepoolsest kaubandusdefitsiidist olenemata on Hiinast kujunenud kõige kiiremini kasvav turg meie kaupade ja teenuste ekspordile ning ELi investeeringute oluline sihtkoht. 2009. aastal eksportis EL Hiinasse 82 miljardi euro väärtuses kaupa, kusjuures eksport oli kriisist hoolimata 4 % suurem kui 2008. aastal ning 2010. aasta oktoobri lõpuks oli eksport eelmise aastaga võrreldes 38 % kasvanud. Üldiselt on eksport EList Hiinasse alates 2005. aastast (esimesed 11 kuud) kuni 2010. aastani (esimesed 11 kuud) suurenenud üle kahe korra (121 %). Siiski on ELi eksporditase oluliselt väiksem, kui see olla võiks, ning parem turulepääs võimaldaks ELi eksportijatel ja investoritel anda panuse Hiina märkimisväärsesse majanduskasvu ja selles täielikult osaleda.

Kümme aastat pärast WTOga ühinemist peab Hiina ikkagi parandama WTO peamiste põhimõtete – mittediskrimineerimine, läbipaistvus ja võrdne kohtlemine – rakendamist. Olulised turulepääsu tõkked on visad kaduma nii standardite ja tehniliste normide kui ka teenuste, investeeringute ja riigihangete valdkonnas. Intellektuaalomandi õiguste ebapiisav kaitse ja koormavad sertifitseerimismenetlused teevad jätkuvalt suurt muret. Põhiline ja üha suurenev probleem seisneb selles, et Hiina näib olevat hakanud võtma sekkumismeetmeid tööstuspoliitika valdkonnas, subsideerides importi, toetades tehnosiiret ja eelistades toorainega varustamisel kohalikke tootjaid. Nende meetmete hulka kuuluvad muu hulgas tööstussubsiidiumid, näiteks riigipankade poolt soodustingimustel laenude andmine, maa eraldamine, tootmissisenditele (energia) soodushindade kehtestamine ja ekspordikrediidi andmine.

ELi ettevõtjatele valmistavad muret eelkõige järgmised tõkked.

1. Toorainete valdkonnas on Hiina asunud süstemaatiliselt rakendama turupiiranguid, näiteks eksporditolle ja -kvoote. 2009. aastal mõjutasid need piirangud Hiinast lähtuvat ELi tooraineimporti ligikaudu 1,2 miljardi euro väärtuses, s.o 6 % ELi kõnealuse kauba koguimpordist. 59 % Hiina impordist, mida kõnealused meetmed mõjutasid, moodustas tööstuslik tooraine. Kaubandustõkked on eriti problemaatilised ülemaailmses kontekstis, kui alternatiivne tarneallikas või asendustooraine ei ole hõlpsasti kättesaadav. Hiljutised probleemid seoses haruldaste muldmetallide kaubandusega illustreerivad probleemi kõige paremini. Hiinas haruldastele muldmetallidele kehtestatud tõkked mõjutasid 62 % ELi haruldaste muldmetallide koguimpordist 2009. aastal[11]. Hiina haruldaste muldmetallide ekspordikvootide vähendamine põhjustas nende suure puudujäägi turul ja järsu hinnatõusu ning avaldas märkimisväärset mõju haruldastel muldmetallidel põhinevate rakenduste tootmiskuludele. Haruldaste muldmetallide hinnad on tõusnud kuni 500 % ja need peaksid ekspordikvootide hiljutise vähendamise tõttu veelgi tõusma. ELi tööstuses kasutatakse haruldasi muldmetalle üha arvukamates järelrakendustes, kuid peamiselt autode katalüüsmuundurites, info- ja kommunikatsioonitehnoloogia sektoris (nt trükkplaatide, optiliste kiudude ja pooljuhtide tootmises), fosforlampides, tugevates püsimagnetites (mida kasutatakse nt elektriautodes ja tuuleturbiinides) ning kõrgtehnoloogilises klaasis ja keraamikas. Seega on Euroopa majanduse praeguse ja eriti tulevase arengu seisukohalt palju kaalul.

2. Nii riigihangete kui ka intellektuaalomandiga seoses on peamiseks probleemiks nn omamaise innovatsiooni poliitika, mille eesmärk aidata Hiina ettevõtetel liikuda väärtusahelas ülespoole. See on suur probleem Euroopa ettevõtjate jaoks, kes soovivad eksportida EList või kes juba tegutsevad Hiinas. Varem takistas see poliitika tõsiselt juurdepääsu Hiina riigihangetele paljudes uuenduslikes sektorites, alates keskkonnahoidlikust tehnoloogiast kuni telekommunikatsioonini, sest välisettevõtjatelt nõuti intellektuaalomandi õiguste registreerimist Hiinas. Samuti on välja töötatud eeskirjade eelnõu, mille kohaselt tuleb taotlejatel avaldada innovatsiooni ja intellektuaalomandi õigustega seotud tundlikku äriteavet.

Hiina valitsus kinnitas siiski viimase kõrgetasemelise majandus- ja kaubandusdialoogi raames, et ta ei kohtle tooteid ja teenuseid erinevalt sõltuvalt nende patentide registreerimiskohast, ega võta vastu või jäta jõusse meetmeid, millega kehtestatakse riigihanke tingimuseks arendustöö päritolu või intellektuaalomandi õiguste kuuluvus. Komisjon tervitas seda teadaannet, ent jälgib hoolikalt meetmete rakendamist, sealhulgas provintside tasandil, et tagada välisettevõtjatele samad õigused, kui on Hiina enda ja välisosalusega äriühingutel.

Üldiselt on Hiina riigihankeraamistik endiselt puudulik ja läbipaistmatu. Rahvusvaheliste standardite järgimise ja pakkujatele prognoositava keskkonna tagamiseks tuleb ellu viia olulisi reforme. Nimetatud eesmärkide saavutamisele aitab kaasa Hiina ühinemine WTO riigihankelepinguga.

Intellektuaalomandi õiguste valdkonnas laiemalt on juurdepääs Hiina intellektuaalomandi õiguste kaitse süsteemile eelkõige loome- ja innovaatilistes sektorites tegutsevate välisettevõtjate jaoks endiselt raske. Nad on ebasoodsamas olukorras nende suhtes kohaldatavate rangemate vorminõuete tõttu. Volituste ja välismaalt saadud tõendite legaliseerimise ning notariaalse kinnitamise nõuded on koormavad ja kulukad ning takistavad välisettevõtjail tõhusalt kaitsta oma õigusi kohtutes ja haldusasutustes. Lisaks sellele on kohtutelt raske saada esialgset õiguskaitset ja kohtute määratavad kahjutasud on sageli liiga väikesed.

3. Hiina kehtestab üha enam konkreetsete Hiina standardite ja nendega seotud koormavate kolmanda osapoole kontrollimis- ja sertifitseerimismenetluste järgimise nõudeid. Need on sageli vastuolus rahvusvaheliste standardite ja tavadega ning seavad välisettevõtjad ebasoodsasse olukorda. Ilmekaks näiteks on info- ja kommunikatsioonitehnoloogia sektor, kus Hiina õiguskorra ja nõuetele vastavuse hindamise tavade üldine keerukus ja läbipaistmatus suurendavad ärikeskkonna prognoosimatust ning põhjustavad välisettevõtjatele ja välisosalusega äriühingutele suuri turulepääsuprobleeme.

4. Investeeringute puhul näitavad praegused investeeringuvood tohutut kasutamata potentsiaali. Kuigi Euroopa äriühingud investeerisid 2009. aastal Hiinasse üle 5 miljardi euro, on see vähem kui 3 % investeeringute väljavoo kogusummast. Hiina praegust investeerimiskliimat häirib läbipaistmatus ja prognoosimatus. Peale selle takistavad Hiina eeskirjad, eelkõige energiasektori eeskirjad (kvalifikatsiooninõuded, piiratud juurdepääs kontsessiooniprojektidele ning monteerimisnõuded) ELi energiaettevõtjate täielikku juurdepääsu Hiina turule, eriti taastuvenergia sektoris.

Lisaks sellele, nagu näitab nn investeerimiskataloog, on paljud olulised sektorid Hiinas endiselt välisinvesteeringutele suletud või kehtivad neile juurdepääsu piirangud, nagu ühisettevõtete loomise, kapitaliosaluse ja ettevõtjate arvuga seotud nõuded. Hiina kasutab eri meetmete koosmõju kaudu oma investeerimiskorda majandusliku arengu juhtimise vahendina, eelkõige soodustades kohalikke äriühinguid tehno- ja oskusteabe siirde kaudu. See on Hiinasse investeerida soovivate Euroopa äriühingute jaoks suur probleem. Investeerimiskataloogi tulevane läbivaatamine annab hea võimaluse saata Hiina ametiasutustele selge sõnum, et Hiina vajab tõeliselt avatud ja mittediskrimineerivat investeerimiskliimat.

India

India on ELi oluline kaubanduspartner ja kasvav majandusjõud. Ta on oma 8–10 % suuruse aastase majanduskasvuga üks maailma kõige kiiremini kasvava majandusega riike. Sissetulek inimese kohta suurenes ajavahemikul 1990–2005 üle kahe korra. Samal ajal on ELi ja India kaubavahetus vaid nelja aastaga suurenenud 31 % (2009. aastal üle 53 miljardi euro) ning ELi investeeringud Indiasse on alates 2003. aastast kasvanud üle nelja korra (2009. aastal 3,1 miljardit eurot).

India kaubanduskorraldus ja õiguskeskkond on siiski veel suhteliselt piiravad[12]. Lisaks kõrgetele tariifsetele tõketele on Indias sisse seatud palju mittetariifseid tõkkeid koguseliste piirangute, impordi litsentsimise, koormava kohustusliku kontrolli (nt rehvide kontroll), paljude toodete sertifitseerimise ning keerukate ja pikkade tolliprotseduuride näol. Intellektuaalomandi valdkonnas on teatatud intellektuaalomandi õiguste kaitse tagamise korraldusliku poole teatavast paranemisest, kuid India ei võta endiselt piisavalt meetmeid võltsimise ja piraatluse suhtes. Lisaks sellele on India riigihangetealane õigusraamistik endiselt puudulik. Rahvusvaheliste standardite järgimise ja pakkujatele prognoositava keskkonna tagamiseks tuleb ellu viia olulisi reforme.

ELi ja India kaubavahetuse võimalusi ei suudeta seetõttu kuigi hästi ära kasutada. Laiahaardeline ja kaugeleulatuvate eesmärkidega vabakaubandusleping, mille üle Indiaga praegu läbirääkimisi peetakse, võib osutuda üheks olulisimaks ELi sõlmitud kokkuleppeks. Niivõrd mahukas kaubandusleping tooks mõlemale majandusele märkimisväärset kasu, mis konservatiivsete hinnangute kohaselt jääks vahemikku 9–19 miljardit eurot.

ELi ja India vahelist kaubavahetust häirivad eelkõige järgmised tõkked, mis tuleb kõrvaldada.

1. Seoses uute julgeolekusätetega on tehtud ettepanek kehtestada uued koormavad litsentsimisnõuded , mis täieliku rakendamise korral mõjutaksid Euroopa ettevõtjate juurdepääsu telekommunikatsiooni kaubandushangetele. Sätetega kehtestatakse eelneva julgeolekukontrolli ja tehnosiirde nõuded ning kohustus asendada välisriikide insenerid India inseneridega. Sellised nõuded on rahvusvahelisel tasandil enneolematud ja kahjustaksid Indiasse tehtavaid investeeringuid. 2009. aastal eksportis EL Indiasse 1 miljardi euro väärtuses telekommunikatsiooniseadmeid.

2. Teine oluline kaubandusega seotud probleem on India hiljutised puuvilla eksporti piiravad meetmed. Ajavahemikul 2004–2009 suurenes ELi puuvilla import 17 %. Paljude puuvillatoodete suhtes kohaldatakse Indias ekspordipiiranguid[13]. Kuigi ELi kõnealuste puuvillatoodete koguimport on viie aasta jooksul vähenenud 48 %, on nende kaupade suhtes hiljuti rakendatud meetmed olulised, sest 2009. aastal lähtus 23 % ELi kõnealuste puuvillatoodete impordist Indiast. Lisaks on India kui maailma suuruselt teise puuvillatootja (20 % ülemaailmsest toodangust) ja puuvilla ainsa üleilmse netoeksportija poliitikal suur mõju terve maailma varustamisele puuvillaga ja seega ka puuvilla hinnale, kiirendades ülemaailmset hinnatõusu spiraali. Euroopa tööstust ohustavad seega väga kõrged hinnad ja puudulik tarnimine, sest India on ELi peamine puuvillatoodete impordi allikas.

3. Lisaks sellele takistab välisinvesteeringute tegemist India investeerimis poliitika. Mitu olulist majandussektorit (nt korraga mitut kaubamärki esindav jaekaubandus) jääb välisinvesteeringutele suletuks ja kehtestatud on meetmeid, et kontrollida väliskapitali vooge ning tagada kohalike äriühingute võimalikult suur osalemine tehno- ja oskusteabe siirdes.

4. Impordile ilma teadusliku põhjenduseta kehtestatud rahvusvahelistest standarditest rangemad sanitaar- ja fütosanitaarnõuded takistavad eelkõige ELi kodulindude, sealiha, köögiviljade, puuviljade ja puidu eksporti.

Jaapan

Jaapan on arenenud majandusega riigi ning suure üleilmse ettevõtja ja investorina ELi jaoks juba praegu oluline partner, kuid edasi saab arendada ka kaubandust temaga. 2009. aastal oli Jaapani osa ELi kaupade ja teenuste ekspordis peaaegu 4 % ning ta on ELi suuruselt seitsmes eksporditurg. Siiski vähenes ELi kaupade eksport Jaapanisse ajavahemikul 2005–2009 keskmiselt peaaegu 6 % aastas. Jaapani kaubavahetuse suur ülejääk kajastab osaliselt välisettevõtjate turulepääsuprobleeme Jaapanis.

Kuigi Jaapani tariifid on üldiselt madalad, on kaubavahetuse ja teenustekaubanduse õiguslikud takistused ning investeerimise ja riigihangetes osalemise tõkked endiselt kõrged ja ELi ettevõtjad tajuvad neid ühe peamise põhjusena, miks Jaapani turgu peetakse sageli muudest turgudest keerukamaks[14]. 2010. aasta aprilli tippkohtumisel moodustatud kõrgetasemelises töörühmas 2010. aasta jooksul peetud arutelude raames otsustati ELi ja Jaapani majanduslikke sidemeid uuesti tugevdama hakata. EL on selgelt mõista andnud, et ELi ja Jaapani majanduslikku integratsiooni saab süvendada ainult juhul, kui Jaapan suudab kõrvaldada õiguslikud takistused.

Järgmised kolm olulist tõket on hea proovikivi Jaapani tahte kohta parandada turulepääsu nii ELi kui ka Jaapani kasu silmas pidades.

1. Esimene näide on kõrged tõkked, mis takistavad ELi ettevõtjate pääsu Jaapani riigihanketurule hoolimata Jaapani ühinemisest WTO riigihankelepinguga. Jaapan on lubanud avada WTO riigihankelepinguga ühinenud riikidele (ja seega ELi ettevõtjatele) riigihanketuru väärtuses ligikaudu 22 miljardit eurot. 2007. aastal moodustas see ainult 4 % Jaapani riigihanketuru koguväärtusest ja 0,5 % tema SKPst. Jaapani ettevõtjatel oli seevastu juurdepääs ELi riigihanketurule väärtuses 312 miljardit eurot (st 2,5 % ELi SKPst). Probleemiks on muu hulgas raudtee- ja linnatranspordiettevõtjatega lepingute sõlmimise takistamine, ehitustööde riigihankelepingute liiga kõrged künnised ning asjaolu, et riigihangete turu avamine ei hõlma täielikult kohaliku tasandi hankijaid.

2. Teiseks on uute meditsiiniseadmete viimine Jaapani turule endiselt keeruline, sest Jaapani õigusraamistikus ei tunnustata piisavalt rahvusvahelisi standardeid, kuid heakskiitmismenetlused on pikad. ELi ja USA turgudel kasutatavatest meditsiiniseadmetest on Jaapanis kättesaadavad üksnes pooled.

3. Finantsteenuste sektori puhul on Euroopa kindlustusseltsid väljendanud pidevalt muret Jaapani seadusandja poolse Jaapani Posti sooduskohtlemise pärast. Valitsuse ettevalmistatud uutes õigusaktides diskrimineeritakse välismaiseid kindlustusseltse veelgi rohkem, selle asemel et tagada Jaapani ja välisriikide eraettevõtjatele võrdsed võimalused.

Mercosur: Brasiilia ja Argentina

Brasiilia on ELi kümnes kaubanduspartner (2009. aasta andmed) ja EL eksportis Brasiiliasse kaupa rohkem kui 21 miljardi euro väärtuses. EL on aga Brasiilia suurim kaubanduspartner, andes peaaegu veerandi tema kaubanduse kogumahust. Brasiilia on ka suurim põllumajandustoodete ELi eksportija, andes kaheksandiku ELi põllumajandustoodete koguimpordist. EL on Brasiilia suurim välisinvestor. Kuid Brasiilia turg on suhteliselt kindlalt kaitstud tollitariifidega (keskmiselt 12 % suurune tariif) ja märkimisväärsete mittetariifsete tõketega, mis takistavad ettevõtjate ja investorite tegevust.

ELi oluline kaubanduspartner on ka Argentina , kelle jaoks on EL omakorda suurim välisinvestor, kelle arvele langeb ligikaudu pool Argentinasse suunatud välismaistest otseinvesteeringutest. Nagu rõhutatakse paljudes rahvusvaheliste organisatsioonide ja komisjoni koostatud seirearuannetes,[15] on Argentina kaubanduspoliitilised meetmed olnud kogu majanduskriisi vältel väga probleemsed, sest 2008. aastast alates on seal võetud suurel hulgal uusi protektsionistlikke meetmeid.

Mercosuri liikmetena peavad Brasiilia ja Argentina praegu ELiga läbirääkimisi assotsieerimislepingu, sealhulgas vabakaubanduslepingu sõlmimise üle.

Seda arvesse võttes tuleb turulepääsu hõlbustamiseks mõlemas riigis kaotada järgmised olulised kaubandustõkked.

1. Brasiilias muutub veelgi keerukamaks välisettevõtjate õiglane juurdepääs kasvavale riigihanketurule , millel niigi juba kehtivad piirangud. Hiljutise seadusega kehtestati 25 % suurune soodusmarginaal kohalikele kaupadele ja teenustele ning piirati riiklikul tasandil strateegiliselt oluliseks peetavate kaupade ja teenuste riigihangetele juurdepääs omamaiste tarnijatega, mis on Euroopa tarnijaid juba mõjutanud info- ja kommunikatsioonitehnoloogia valdkonnas. See on märkimisväärne tõke, võttes arvesse Brasiilia riigihanketuru suurust (2007. aastal oli selle hinnanguline väärtus ligikaudu 133 miljardit eurot) ja suurt potentsiaali, seda enam, et meede näib olevat laiema tööstuspoliitika osa.

2. ELi ettevõtjatele põhjustavad otseselt muret Brasiilias ja Argentinas meretranspordile kehtestatud piirangud. Brasiilia ja Argentina lastijaotusklauslitega piiratakse ELi laevandusettevõtjate võimalusi tegutseda kahe riigi vahelises rahvusvahelises kaubavahetuses. Mercosuri-siseste ning ELi ja Mercosuri vaheliste kaubavoogude suurus ja kasv ning kõnealuste voogude tõenäoline suurenemine Mercosuri ja ELi vahel sõlmitava võimaliku vabakaubanduslepingu tulemusel muudavad selle teema ELi ettevõtjate jaoks eriti oluliseks.

3. Brasiilia ja Argentina takistavad kaubandust ka mitmesuguste toorainete eksporti piiravate meetmete kaudu. Need mõjutavad põllumajandustooteid ning toornahku ja kroompargitud toornahku ( wet-blue ). Mõne põllumajandustoote, näiteks sojaoa ekspordimaks on Argentinas isegi 35 %. Kuna kõnealuste meetmetega kaasnevad veel sellised koormavad ekspordiprotseduurid nagu ekspordi registreerimine, nt veiseliha ja teravilja puhul, avaldavad need kokkuvõttes väga kahjulikku mõju Euroopa tootmisahela järgmise etapi tootjatele ja lõpuks tarbijatele. Selle näiteks on toornahad ja kroompargitud toornahad, mille olulised üleilmsed tootjad on Brasiilia ja Argentina. ELi nahatööstus sõltub suurel määral Brasiilia ja Argentina tarnetest; 2009. aastal importis EL piirangualuseid veiste toornahku ja kroompargitud toornahku Brasiiliast 87 miljoni euro väärtuses (12 % ELi koguimpordist) ja Argentinast 81,2 miljoni euro väärtuses (10 % ELi koguimpordist). Ekspordimaksude kohaldamine toornahkadele vähendab oluliselt ELi nahatööstuse konkurentsivõimet, sest need maksud moodustavad väga suure osa naha tootmiskuludest. Tuleb märkida, et kõrvuti ekspordipiirangute kehtestamisega arendavad Brasiilia ja Argentina omamaist nahast valmistoodete tööstust. See tööstus on muutunud rahvusvaheliselt väga konkurentsivõimeliseks, kuna sellele on, erinevalt väliskonkurentidest, kättesaadav odav tooraine.

4. Oluline kaubanduspiirang, mille Argentina kehtestas majandus- ja finantskriisi leevendamiseks, on paljude toodete suhtes kohaldatava mitteautomaatsete litsentside süsteemi laiendamine. Kuigi algselt kohaldati seda süsteemi tekstiiltoodetele, jalatsitele ja mänguasjadele, on seda hakatud üha rohkem kohaldama muudele toodetele, nagu rehvid, raudtorud, masinad ja mehaanilised seadmed (nt liftid, saagikoristusmasinad), mitteväärismetallid ja mitteväärismetallist tooted ning autoosad. Euroopa eksportijate võimalik kahju on hinnanguliselt vähemalt 45 miljonit eurot. Lisaks on märke sellest, et mitteautomaatsete litsentside süsteemi ulatust võidakse veelgi laiendada. Kõnealuste meetmete põhiomaduseks on sageli importijate „vabatahtlikud” impordipiirangud, et võrdsustada import omamaise toodanguga. Sama loogikat järgides rakendas Argentina valitsus ka meetmeid, et piirata teatavate toiduainete importi , õhutades muu hulgas ebaametlikult supermarketeid selliseid tooteid edaspidi mitte müüma ja viivitades nn vaba ringluse sertifikaatide väljastamisega.

Venemaa

Venemaa on üks ELi peamisi kaubanduspartnereid. Vastastikused kaubandusvood kasvasid järsult kuni 2008. aasta keskpaigani, mil Venemaa võttis majandus- ja finantskriisi leevendamiseks vastu ühepoolsed kaubandust piiravat meetmed, et kaitsta omamaist tööstust. Kõnealused protektsionistlikud meetmed on tõsiselt mõjutanud ELi ja Venemaa kaubandussuhteid. 2009. aastal eksportis EL Venemaale kaupa 65,6 miljardi euro väärtuses (2007. aastal 89,1 miljardi euro väärtuses), importides samal ajal Venemaalt kaupa 115 miljardi euro väärtuses (2007. aastal 144,5 miljardi euro väärtuses). Kaubandusteenuste valdkonnas oli ELi ekspordi väärtus 18,3 miljardit eurot (2009. aastal) ja ELi välismaiste otseinvesteeringute väljavool 26,3 miljardit eurot (2008. aastal). Riigiettevõtetel on Venemaa majanduses endiselt oluline roll.

Venemaa mitme hiljutise protektsionistliku meetme kahjulik mõju ELi ekspordile säilib, sest Venemaa tariifide ajutist tõstmist kindlustati seoses Kasahstani ja Valgevenega sõlmitud ja 1. jaanuaril 2010 jõustunud tolliliidu ühise välistollitariifistikuga[16]. Venemaa kiirendas hiljuti WTOga ühinemise protsessi ja kavatseb selle lõpetada käesoleval aastal. Selle tulemusel langeksid tõstetud tollimäärad taas madalamale tasemele, mille suhtes lepitakse kokku WTO liikmetega.

Viimastel aastatel on Venemaa kohaldanud kõrgeid eksporditolle mitmele ELi importijate jaoks olulisele kaubale, näiteks puidule ning mustmetalli ja värviliste metallide jääkidele. Võttes arvesse Venemaa tarnete osatähtsust, on kõnealustel meetmetel märkimisväärne mõju ELi tööstusharudele. 2009. aastal importis EL Venemaalt peaaegu 3 miljardi euro väärtuses tööstustooraineid, mille suhtes kohaldatakse kaubandustõkkeid. Seoses Venemaa tulevase ühinemisega WTOga, mis tagaks stabiilsemad tingimused äritegevuseks nii Venemaal kui ka Venemaaga, sõlmiti hiljuti kahepoolne kokkulepe, et lahendada sellised probleemid nagu puidule kehtestatud eksporditollimaksud ning diskrimineerivad raudteetasud.

ELi ärihuve silmas pidades on eriti olulised järgmised kaubandustõkked.

1. ELi eksportijate, eriti väikeettevõtjate üks põhiprobleeme on jätkuvalt kulukad ja koormavad tolliprotseduurid , sealhulgas väärtuse suvaline määramine ja miinimumhindade kasutamine. Venemaa, Kasahstani ja Valgevene tolliliidu loomine on selle valdkonna probleeme veelgi suurendanud.

2. Intellektuaalomandi õiguste kaitse probleemid püsivad Venemaa puhul samuti endiselt päevakorras. Piraatlus on Venemaal jätkuvalt laialt levinud. Võltsitud kauba müük ja kasutamine on levinud nii tänavaturgudel kui ka üldises jaekaubanduses. Lisaks ohustab ELi konkurentsivõimet patendiõiguste, ärisaladuste ja uuenduslike sektorite oskusteabe konfidentsiaalsena hoidmise nõude süstemaatiline rikkumine. Venemaa, Kasahstani ja Valgevene vahelise tolliliidu loomisega 1. jaanuaril 2010 kaasnes suur oht, et kaubamärkide kaitse tagamine nõrgeneb veelgi. See oht on seotud puuduliku intellektuaalomandi õiguste kaitse süsteemiga Kasahstanis, mille auklik piir võimaldab sisse tuua võltsitud kaupa ja importida samal ajal ebaseaduslikult kaupa Aasia riikidest, eriti Hiinast.

3. Oluliseks probleemiks on ka Venemaa investeerimispoliitika , mille eesmärk on kaitsta ja tugevdada omamaiseid tööstusharusid. Kaubandusega seotud investeerimismeetmed hõlmavad muu hulgas omamaise osaluse, omamaise müügi, ekspordi ja tehnosiirdega seotud nõudeid. Seda poliitikat kajastab hiljutine nn lokaliseerimisalgatus, mille raames kavatsetakse motiveerida välisettevõtjaid hakata tegelema tootmisega Venemaal mitmes tööstusharus, sealhulgas auto-, elektroonika- ja farmaatsiatööstuses. Lisaks on Venemaa eelnevale energiaturule investeerimine tehtud ELi jaoks väga tülikaks sellega, et Venemaa seaduses strateegilistesse tööstusharudesse tehtavate välisinvesteeringute kohta on sätestatud väga madalad künnised, millest alates nõutakse energiatööstusesse tehtavate välisinvesteeringute eelnevat heakskiitmist.

4. Lisaks takistavad ELi eksporti Venemaale endiselt sanitaar- ja fütosanitaarmeetmetega seotud probleemid, mis ei ole sugugi vähemtähtsad. Enamik Venemaa sanitaar- ja fütosanitaarmeetmeid ei ole kooskõlas rahvusvaheliste standarditega ega ka teaduslikult põhjendatud. Sellise ekspordi majanduslik väärtus, mida kõnealused tõkked võivad mõjutada, on suur: 2009. aastal moodustas põllumajandustoodete eksport Venemaale ligikaudu 10 % ELi koguekspordist Venemaale, selle väärtus oli ligikaudu 7 miljardit eurot. Venemaa on seega põllumajandustoodete peamine eksporditurg ja selles valdkonnas kehtestatud piirangud ohustavad otseselt kõnealuses majandusharus tegutsevaid ettevõtjaid.

Ameerika Ühendriigid

USA on ELi suurim kaubandus- ja investeeringupartner. 2009. aastal eksportis EL USAsse kaupu ja kaubandusteenuseid 322 miljardi euro väärtuses (20,6 % ELi koguekspordist) ning importis USAst neid 281,9 miljardi euro väärtuses (17,6 % ELi koguimpordist). ELi ja USA majandussuhted on kõige integreeritumad maailmas ja seda näitab vastastikuste investeeringute konkurentsitult kõrge tase – 2009. aastaks oli USA investeerinud ELi 1 044,1 miljardit eurot ja EL USAsse 1 134 miljardit eurot; investeeringuvoog EList USAsse oli 2009. aastal 75,1 miljardit eurot ja USAst ELi 97,8 miljardit eurot.

Atlandi-ülese suhte tohutut potentsiaali ei ole siiski kaugeltki maksimaalselt kasutatud. Võttes arvesse madalaid keskmisi tariife (alla 3 %), saab kõnealust potentsiaali ära kasutada, kui kõrvaldada mittetariifsed tõkked. Suurimaks takistuseks on ELi ja USA standardite ja eeskirjade erinevus. Kaalul on palju: hiljutisest uuringust ilmneb, et ELi SKP suureneks 122 miljardi euro võrra aastas, kui kaotada üksnes pooled ELi ja USA vahelistest mittetariifsetest tõketest ning õiguslikest erinevustest[17].

Seda tihedat ja sügavalt kinnistunud suhet silmas pidades tuleks esimeses järjekorras kõrvaldada järgmised USA kehtestatud tõkked.

1. Hakkab silma, et USA riigihanketurg on ELi pakkujatele avatud vaid vähesel määral. See tuleneb osaliselt USA poolt WTO riigihankelepingu raames võetud kohustuste piiratud ulatusest – need katavad üksnes 3,2 % USA riigihanketurust (koguväärtusega 34 miljardit eurot). EL on seevastu võtnud kohustuse avada muudele WTO riigihankelepingu osalistele ligikaudu 15 % oma riigihanketurust. „Osta Ameerika tooteid” algatuse raames on Ameerika majanduse taastamise ja reinvesteerimise seadusesse (American Economic Recovery and Reinvestment Act) ja muudesse sarnastesse õigusaktidesse uute diskrimineerivate sätete lisamise teel veelgi piiratud tõhusat juurdepääsu USA riigihanketurule valdkondades, mis ei kuulu USA WTO riigihankelepingust tulenevate kohustuste alla. Kõnealused sätted suurendasid välisettevõtjate ebakindlust USA turul ja tõrjusid nad tõhusalt eemale teatavatest pakkumismenetlustest, peamiselt ehitussektoris, ning avaldasid kahjuks väga negatiivset mõju teistele riikidele, kes hakkasid võtma samasuguseid meetmeid. Teine kahjuliku tava näide on USA valitsuse riigihangetes osalemise keelu kehtestamine nn üleläinud äriühingutele ( inverted companies ), st äriühingutele, mis olid algselt USA äriühingud, kuid mis vahetasid hiljem maksujurisdiktsiooni ja läksid üle teise riigi maksusüsteemi alla.

2. Teiseks horisontaalseks tõkkeks, mis võib avaldada ELi USAsse suunduvale ekspordile märkimisväärset majanduslikku ja praktilist mõju, on nn 100 %lise läbivalgustamise sätted. Kõnealuse USA õigusnormi eesmärk on suurendada julgeolekut, võideldes võimaliku konteinerite rahvusvahelist meretransporti ohustava terrorismi vastu. Selles nähakse ette kõigi USAsse suunduvate konteinerite 100 %line läbivalgustamine (konteinerite eelnev läbivalgustamine enne USA sadamasse saabumist) alates 1. juulist 2012. Selle mõju on nii kaugeleulatuv, et võib tõsiselt takistada ELi ja USA kaubavahetust. Kuigi hiljuti saavutati Atlandi-üleses majandusnõukogus peetavate arutelude raames edu volitatud ettevõtja põhimõtte tunnustamisel USA poolt, peab EL jälgima ka edaspidi tähelepanelikult selle tõkke edasist kulgu.

OLULISIMAD TÕKKED: ÜLDISTE SUUNDUMUSTE JA PRIORITEETIDE HORISONTAALNE ANALÜÜS

2. jaos loetletud tõkked on valik kõige olulisematest probleemidest, millega Euroopa äriühingud kokku puutuvad, kui nad soovivad pääseda oma strateegiliste partnerite turgudele. Teatud liiki tõkked on korduvad. Alljärgnev ühiste tunnuste analüüs võib aidata kindlaks teha parima probleemide lahendamise viisi, sealhulgas võimalused oma mõjuvõimu suurendamiseks ning tuleviku jaoks parema (ja jõulisema) tõkete kõrvaldamise strateegia piiritlemiseks.

Riigihanked

Riigihanketurud on jäänud välisosalejate jaoks suurel määral suletuks, nagu näitavad selgelt USA, Hiina, Jaapani ja Brasiilia puhul esile toodud probleemid. Need turud on kaubanduslikust seisukohast väga olulised. Kasutamata potentsiaal on märkimisväärne. 2007. aastal moodustasid riigihangete kulutused ligikaudu 16 % ELi SKPst, 11 % USA SKPst ja 18 % Jaapani SKPst. Tärkava turumajandusega riikide ja arenguriikide kohta on andmed raskesti kättesaadavad. 2007. aastal oli India ja Mercosuri (Brasiilia ja Argentina) riigihanketuru hinnanguline maht kokku ligikaudu 212 miljardit eurot. See võib absoluutväärtuses olla praegu veel suhteliselt väike, kuid tõenäoliselt kasvab see turg märgatavalt ja pakub tulevikus olulisi ärivõimalusi sektorites, milles ELi tööstus on suure konkurentsivõimega.

Riigihangete valdkond on väidetavalt suurim kaubandussektor, mis on rahvusvaheliste kohustuste eest jätkuvalt suhteliselt kaitstud. WTO riigihankelepinguga on ühinenud üksnes 14 riiki. Käesolevas aruandes käsitletud kuuest strateegilisest partnerist on ainult USA ja Jaapan praegu WTO riigihankelepingu osalised ning Hiina peab kõnealuse lepinguga ühinemise üle läbirääkimisi. Kuid ka WTO riigihankelepingule allakirjutanud riigid on välja kaubelnud õiguse kehtestada olulisi piiranguid oma turu avamise kohustuse suhtes. Need piirangud on rakendatud miinimumkünniste või sektorite või haldusüksuste (nt föderaaltasandist madalamad haldusüksused) välistamise näol. Seepärast ei ole üllatav, et finants- ja majanduskriisi ajal 2008. ja 2009. aastal täheldati protektsionistlike meetmete levikut riigihangete valdkonnas[18].

Pealegi iseloomustab WTO riigihankelepingut ka turulepääsu puhul eri poolte võetud kohustuste oluline asümmeetria, kusjuures EL on muude pooltega võrreldes palju rohkem avatud. Meie kaubanduspartnerid on selles valdkonnas selgelt rikkunud vastastikkuse põhimõtet. Näiteks 2007. aastal oli USAs WTO riigihankelepingu raames välismaistele pakkujatele pakutud riigihangete väärtus ainult 34 miljardit eurot ja Jaapanis 22 miljardit eurot. See on teravas vastuolus ELi lubadusega avada riigihanketurud 312 miljardi euro väärtuses. Suurema turulepääsu taotlemine riigihangete valdkonnas on seega eriti põhjendatud eelkõige strateegiliste partnerite puhul, kes on jätnud vastastikused kohustused võtmata. Rahvusvaheliste kohustuste suurendamiseks tuleks teha rohkem jõupingutusi – kas siis pooleliolevate WTO riigihankelepingu üle peetavate läbirääkimiste ja selle osalisriikide arvu suurendamise, ELi korraldatavate vabakaubanduslepingute sõlmimiseks peetavate läbirääkimiste või kahepoolsete sihtotstarbeliste meetmete kaudu.

Kuna EL on välismaistele pakkujatele suhtelisest avatud, on tema mõjuvõim teiste riikide riigihanketurgudele juurdepääsu üle peetavatel kaubandusläbirääkimistel väiksem[19]. Komisjon väitis hiljutises kaubanduspoliitikat käsitlevas teatises ja ühtse turu aktis, et oma mõjuvõimu suurendamiseks ja sümmeetria parandamiseks riigihanketurgudele juurdepääsul tuleb teha konkreetne algatus ning et ta kavatseb esitada sellekohase ettepaneku juba käesoleval aastal. Uue õigusaktiga kavatsetakse eeskätt muuta selgemaks kolmandate riikide kaupade, teenuste ja äriühingute ELi avalike hangete turule pääsemise eeskirju, kehtestada ELi avalike hangete turul kõikide jaoks võrdsed tingimused ning seega tugevdada ELi positsiooni ELi äriühingute kolmandate riikide riigihanketurule pääsemise läbirääkimistel eesmärgiga saavutada, et kaubanduspartnerid avaksid oma riigihanketurud senisest rohkem.

Lisaks on vajalik kõrgetasemeline sekkumine, et tagada Euroopa äriühingutele juurdepääs välismaiste riigihanketurgude seaduspärasele osale.

Intellektuaalomandi õiguste kaitse parandamine

Eespool Hiina ja Venemaa turgude puhul esiletoodud takistused kajastavad peamisi probleeme, millega Euroopa ettevõtjad intellektuaalomandi õigustega kaitstud kaupa ja teenuseid eksportides kokku puutuvad. Üleilmastunud majanduse puhul tuleneb ELi majanduse konkurentsieelis üha enam suurt lisaväärtust andvatest ning intellektuaalomandil põhinevatest kaupadest ja teenustest. Seepärast kahjustab ideede, kaubamärkide ja toodete piraatlus ja võltsimine tõsiselt majanduskasvu, tööhõivet ja innovatsiooni ELis. Intellektuaalomandi õiguste kaitse ja selle tõhusa tagamise puudumise, sealhulgas geograafiliste tähiste ebapiisava kaitse tõttu ei saa Euroopa ettevõtjad kasutada olulisi ekspordivõimalusi. Võtame kas või sellise (piiratud) näite, et 2007. aastal oli kaitstud päritolunimetuse ja kaitstud geograafilise tähisega märgistatud põllumajandustoodete hulgimüügiväärtus hinnanguliselt 14,2 miljardit eurot ja arvatakse, et ligikaudu 30 % sellistest toodetest eksporditakse EList väljapoole. Intellektuaalomandi õiguste kaitse tugevdamine meie ettevõtjate seisukohast on seega äärmiselt oluline, et tagada ELi konkurentsivõime maailma majanduses.

Intellektuaalomandi õiguste kaitsmisel on tehtud teatavaid edusamme, eriti komisjoni õiguskaitse tagamise strateegia[20] tõhusama rakendamise kaudu. Kahepoolsetesse lepingutesse on lisatud tõhusad intellektuaalomandi õiguste kaitse sätted. Mitme sarnaste vaadetega riigiga[21] on sõlmitud võltsimisvastast võitlust käsitlev kaubandusleping (ACTA). Teatavate põhipartneritega, nagu Hiina ja Venemaa, on intensiivistatud konkreetselt intellektuaalomandi õigusi käsitlevat dialoogi. Hiljuti loodud tugikeskus, mis toetab Hiinas tegutsevaid VKEsid intellektuaalomandi õiguste küsimustes, on tõhusalt aidanud Euroopa VKEdel kaitsta oma intellektuaalomandi õigusi selles riigis[22]. Lisaks tegutseb Hiinas ka ELi ja Hiina ametiasutuste vaheline partnerlusprojekt IPR2,[23] mille kaudu püütakse tagada intellektuaalomandi õiguste kaitse tõhusam tagamine Hiinas.

Komisjoni õiguskaitse tagamise strateegia hiljutises hinnangus[24] leiti, et strateegia on asjakohane ning selle tulemusel on tehtud mitmesuguseid edusamme, kuid et pärast kuut rakendusaastat tuleks seda teataval määral kohandada. Vastavalt sellele vaatab komisjon nüüd oma strateegiat läbi, et seda täiendada kõikehõlmavama lähenemisviisi kaudu (võttes eelkõige arvesse laialdasemaid sidusrühmadele huvipakkuvaid teemasid, näiteks arenguga seotud küsimusi), tuginedes eespool nimetatud hinnangule ja muudele allikatele, kaasa arvatud ulatuslikele konsultatsioonidele sidusrühmadega.

Toorainete jätkusuutlik tarnimine

Ülemaailmse nõudluse kasv ja tärkava turumajandusega riikide kiirest industrialiseerimisest tulenev surve hindade tõstmisele on tekitanud probleeme seoses ülemaailmse tooraineturu tõhusa toimimisega[25]. Tooraine import moodustab ligikaudu kolmandiku ELi impordist. Paljude kõrgtehnoloogiliste ja keskkonnasäästlikumate toodete tootmise ja ekspordi puhul sõltub ELi tööstus suuresti konkreetsete toorainete impordist.

Kõnealusele kaubale kehtestatud kaubanduspiirangud võivad seega kahjustada ELi tööstuse konkurentsivõimet. Kui teatavat toorainet toodetakse piiratud arvul riikides, avaldavad ekspordipiirangud suurt mõju selle tooraine ülemaailmsele turule ja võivad põhjustada ELi tööstusele väga suuri probleeme[26]. Lisaks sunnib ekspordipiirangute kasutamine tootjariigis muid eksportijaid seda eeskuju järgima, et kaitsta omamaist järgtööstust, vallandades sellega ahelreaktsiooni, mis suurendab moonutusi ülemaailmsetel turgudel ja tõstab hindu. Kuna piiranguid kohaldavates riikides kalduvad omamaised hinnad langema, võib see raskendada edasist investeerimist tootmisse ja seega ohustada pikaajalist varustamist asjaomaste toorainetega veelgi.

Käesolevas aruandes käsitletud riikidest piiravad praegu tooraine eksporti Argentina, Brasiilia, Hiina, India ja Venemaa. 2009. aastal mõjutasid kõnealused meetmed ELi toorainete importi peaaegu 6 miljardi euro väärtuses. OECD hiljutine uuring näitas, et ajavahemikul 2003–2009 kohaldas ekspordimakse 65 WTO liiget[27]. Komisjoni kogutud andmetest[28] ilmnes, et 2009. aasta septembri seisuga olid ELi ettevõtjatele suunatud ekspordipiirangud seotud enam kui 1 200 tariifireaga[29]. Kõige rohkem meetmeid kohaldasid Hiina, Venemaa, Argentina ja Ukraina. Meetmed avaldasid kõige enam mõju põllumajandustoodete, mineraalide, kemikaalide, toornahkade, puidu ja puidutoodete ning metallide sektorile.

Selliste kaubandust moonutavate meetmete kaotamine on eriti raske, sest WTO praegustes eeskirjades ei ole neid täielikult välistatud. Kui koguseliste piirangute (eriti ekspordikvootide ja -litsentside) suhtes kohaldatakse GATTi eeskirju, siis ekspordimakse mitmepoolsetes eeskirjades üldiselt ei käsitleta[30]. Seepärast on komisjon oma üldise toorainetele suunatud lähenemisviisi raames töötanud välja konkreetse tooraineid hõlmava kaubandusstrateegia, mis tugineb kolmele sambale: mitmepoolsed ja kahepoolsed läbirääkimised asjaomaste eeskirjade üle, õiguste kaitsmise eesmärgil ebaseaduslike ekspordipiirangute kõrvaldamine muu hulgas ja võimaluse korral WTO vaidluste lahendamise menetluste kaudu ning teavitustegevus kolmandates riikides, et veenda neid toorainete küsimuse üleilmses olemuses ja selles, et selged kaubanduseeskirjad selles valdkonnas on neile endile kasulikud.

EL on seda strateegiat rakendanud, pidades muu hulgas kaubandusläbirääkimisi, algatades WTOs menetluse mitme Hiinas rakendatud eksporti piirava meetme suhtes (mille puhul komisjon uurib praegu, millised oleksid kõige asjakohasemad sammud, mida järgmiseks ette võtta, sealhulgas WTOs algatatud menetluse võimalikud järelmeetmed) ning intensiivistades arutelusid kahepoolsete suhete teemal ja mitmesugustel foorumitel, näiteks OECDs. Jätkuvalt tuleb tõstatada toorainete teema asjaomaste partnerite juures kõige kõrgemal tasandil ja kasutada maksimaalselt vaidluste lahendamise kanaleid ning võimaluse korral vabakaubanduslepingute üle peetavaid läbirääkimisi.

Teenused

Kiirelt laienev teenustesektor toetab ülemaailmselt majanduskasvu ja töökohtade loomist rohkem kui mis tahes muu sektor. ELis annab teenustesektor ligikaudu kolm neljandikku SKPst, üle 70 % uutest töökohtadest[31] ja umbes 30 % ekspordist. Teenustekaubanduse osa maailmakaubandusest on siiski ainult 20 %. EL on ülemaailmses teenustekaubanduses n-ö turuliider, andes 2009. aastal 27 % ülemaailmsest ekspordist ja 25 % ülemaailmsest impordist. Teenused on seega rahvusvahelise kaubanduse valdkond, milles ELi tööstus on väga konkurentsivõimeline, kuid milles kaubandustõkked – nagu 2. jaos Jaapani ja Mercosuri riikide puhul loetletud tõkked – takistavad teda jätkuvalt oma suurt konkurentsivõimet täielikult ära kasutamast. Teenustekaubanduse piirangud esinevad kas turulepääsu tõkete, omamaiste teenuseosutajatega võrreldes välismaiste teenuseosutajate otsese diskrimineerimise või kõigile teenuseosutajatele kohaldatavate, kuid välismaistele teenuseosutajatele tegelikult täiendavaid probleeme tekitavate õiguslike tõkete kujul.

Kuna ligikaudu 75 % teenustekaubandusest on seotud infrastruktuuriteenuste osutamisega, võib teenustekaubanduse suurem avamine suurendada ka tootmisettevõtete konkurentsivõimet ja seega üldist heaolu. Meie jõupingutusi teenusteturgude avamiseks välismaal tuleks suurendada. EL peab praegu läbirääkimisi teenustekaubanduse liberaliseerimise üle GATSi mitmepoolse raamistiku ja kahepoolsete vabakaubanduslepingute raames. ELi ja Korea vabakaubanduslepinguga seoses on juba kokku lepitud oluline liberaliseerimispakett. EL peaks sellele olulisele pretsedendile tuginedes seadma teenused esikohale, et saavutada tulevastes (lähitulevikus eelkõige India ja Kanadaga sõlmitavates) lepingutes ambitsioonikad tulemused.

Investeerimine

Üleilmastumise praeguses etapis, mida iseloomustab integreeritud tarneahelate järsk levik, on välismaised otseinvesteeringud märkimisväärselt suurenenud. Välismaised otseinvesteeringud on üks majanduskasvu edendavaid põhitegureid, sh ka arenguriikides. Välismaised otseinvesteeringud on tootlikkuse tõstmise oluline allikas ja neil on otsustav roll ettevõtete loomises välismaal ning ülemaailmsete tarneahelate arendamises nüüdisaegse rahvusvahelise majanduse osana. Hiljutine uuring näitas ka, et avatud investeerimiskliimal on tähtis roll tööhõive tagamisel ELis[32]. EL on maailma majanduse suurima välismaiste otseinvesteeringute allikana eriti huvitatud juurdepääsu parandamisest välisturgudele ning ELi teenuste osutamise ja ettevõtete asutamisega seotud sisemiste jõudude täielikust valla päästmisest.

Välisinvesteeringutele seatud tõkked on õiguslikud piirangud, mida OECD liigitab kolme suurde kategooriasse: i) välisosaluse suhtes kehtestatud piirangud, ii) turuletuleku kulusid suurendavad kohustuslikud sõelumis- ja heakskiitmismenetlused ning iii) tegevuspiirangud, nagu tütarettevõtjates töötavate välisriigi kodanike arvu piiramine või juhatuse liikmete kodakondsuse ja elukohaga seotud nõuded, tootmissisenditele kehtestatud piirangud ja valitsuse diskrimineerivad eeskirjad või kasumi investori kodumaale viimisega seotud piirangud. Teenustesektoris on kehtestatud hulk piiranguid ja enim piiratud majandusharud on transport, telekommunikatsioon, rahandus ning elektrienergia. Kuigi välismaistele otseinvesteeringutele kehtestatud piiranguid ei ole riigiti lihtne mõõta, paistavad siiski silma 2. jaos kirjeldatud kõrged investeerimistõkked Indias, Hiinas ja Venemaal.

Välisinvesteeringutest tulenevat kasu silmas pidades püüab EL luua Euroopa investorite jaoks välismaal ligimeelitava ja usaldusväärse keskkonna ning tagada ja edendada vastastikuseid huve silmas pidades avatud investeerimiskeskkonda ELis. Neid eesmärke taotletakse peamiste partneritega, näiteks USA, Hiina ja Venemaaga peetavate läbirääkimiste ja dialoogide kaudu ning rahvusvaheliste foorumite, näiteks OECD, ÜRO kaubandus- ja arengukonverentsi ning G8 ja G20 töös aktiivse osalemise kaudu. Lissaboni lepingu jõustumine ja ELi pädevuse laiendamine välismaistele otseinvesteeringutele tagab investeerimispoliitika terviklikuma arendamise ja juhtimise Euroopa tasandil. See tugevdab ELi mõjuvõimu läbirääkimistel, mida peetakse välismaiste otseinvesteeringutega seotud piirangute järkjärguliseks kaotamiseks kolmandates riikides, võimaldab parandada kõigi Euroopa ettevõtjate investeeringute kaitset ning aitab tagada enne Lissaboni lepingut üksikute liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel kokkulepitud kaitsetasemete järgimist. Komisjon on juba avaldanud teatise[33] rahvusvahelise investeerimispoliitika kohta, mis suurendab ELi konkurentsivõimet ja aitab seega saavutada Euroopa 2020. aasta strateegias seatud aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu eesmärke. Uuendatud kaubandusstrateegia kohaselt peab Euroopa Liit lahendama ELi investoritel väljaspool ELi tekkivad probleemid, pidades läbirääkimisi igakülgsete turulepääsu ja investeeringute kaitse sätete üle oma peamiste kaubanduspartneritega, esmajoones India, Kanada ja Singapuriga, kellega peetavad kaubandusläbirääkimised on kulgenud edukalt. EL kaalub ka eraldiseisvate investeerimislepingute sõlmimist muude oluliste kaubanduspartneritega, näiteks Hiina ja Venemaaga.

Lisaks sellele ülimalt sisukale ja arenevale läbirääkimiste tegevuskavale eeldab konkreetsete investeerimistõkete olemasolu juhtumipõhist kõrgema poliitilise tasandi sekkumist, et tagada Euroopa investorite teistega võrdne kohtlemine.

Õiguslikud küsimused – tehnilised normid ja standardid (tehnilised kaubandustõkked ning sanitaar- ja fütosanitaarküsimused)

Tehniliste normide ja standarditega seotud tõkked on paljudel ELi eksportijatel turulepääsuga seotud probleemide seas kesksel kohal. 2. jaos esitatud näidetes kirjeldatakse Hiinas ja Indias infotehnoloogiasektoris ning Jaapanis meditsiiniseadmetega seoses esile kerkinud probleeme. Sellised tõkked võivad avaldada tootjatele suurt majanduslikku mõju, sest tooteid ja tootmisrajatisi tuleb kohandada erinevate nõuetega. Kuna ELi ettevõtjad liituvad üha rohkem ülemaailmsete tarneahelatega, suurendavad normide ja standardite erinevused maailma majanduses osalemise kulusid ja vähendavad kohalike äriühingute konkurentsivõimet maailmaturul.

Eespool käesolevas aruandes Hiina, India, Jaapani ja Venemaaga seoses nimetatud õiguslikud küsimused võisid 2009. aastal mõjutada ELi eksporti ligikaudu 13,7 miljardi euro väärtuses. Õiguslikud tõkked takistavad märkimisväärselt ka Atlandi-ülest kaubandust. Need esinevad mitmes sektoris. Näiteks võib tuua USA autotööstus, kus kehtib 42 ohutusstandardit, mida USAs müüdavate autode ja seadmete tootjad peavad järgima ning mis erinevad rahvusvahelistest standarditest, või tekstiilitööstuse, mille valmistatavate toodete kohta on toodete ohutuse parandamist käsitlevas seaduses (Consumer Product Safety Improvement Act) sätestatud ulatuslikud nõuded.

Osa õiguslikest takistustest tuleneb lihtsalt õiguslike lähenemisviiside erinevusest. Kõnealused erinevused võivad olla täiesti seaduspärased ja kajastada lihtsalt õiguslike lähenemisviiside ajaloolist kujunemist, erinevusi sissetulekute suuruses, tarbijate eelistusi ning riskitaju. Siiski kasutatakse erinevusi – nagu topeltkontrollimise nõuded ja liigse hulga dokumentide nõudmine – sageli süstemaatilisemalt, eesmärgiga soodustada või kaitsta omamaist tootmist. Kui viimasel juhul peab EL sellisele tegevusele reageerima jõuliselt, sihipäraselt ja ennast maksma panevalt, siis esimesel juhul tuleb tegutseda süsteemsema pikaajalise koostöö ning dialoogi kaudu, suurendades eelkõige õiguskordade läbipaistvust ja prognoositavust.

Õigusnormidega seotud probleeme selgitab 2. jaos esitatud näide Hiina meetmete kohta infotehnoloogiasektoris. Hiina meetmete puhul minnakse turvalisusprobleemide kindlakstegemisel selgelt kaugemale muude riikide üldisest tavast ja rahvusvahelistest standarditest[34]. Hiina standardite täitmise vajadus tekitab Euroopa äriühingutele märkimisväärseid kulusid. Kuigi Hiina on kõrgetasemelisest sekkumisest tulenevalt oma poliitikat teataval määral kohandanud, on endiselt lahendamata oluline rahvusvaheliste standardite mittetunnustamise probleem. EL on algatanud mitu õigusalast dialoogi Hiina ametiasutustega, et rõhutada rahvusvaheliste standardite kasutamise tähtsust ning teha Hiinaga rahvusvaheliste standardiorganisatsioonide raames rohkem koostööd. Kaalul on ilmselgelt väga palju ja märgatava edu saavutamiseks tuleb korrapäraselt korraldada kõrgetasemelisi arutelusid, sealhulgas nii kõrgetasemelise majandus- ja kaubandusdialoogi raames kui ka tippkohtumiste käigus.

Nagu õiguslike küsimuste puhul tavaks, on ennetav tegevus enne meetmete võtmist hulga paljutõotavam kui katse õigusloomeprotsessi läbinud meetmeid tühistada. Seda tuleks arvesse võtta ELi strateegias, et lahendada õiguslikke küsimusi.

Samamoodi kui 2. jaos Venemaa ja India puhul kirjeldatud olulised takistused on kaubandustõkete kasutamine toiduohutuse ning looma- ja taimetervishoiu eeskirjade kujul viimastel aastatel märgatavalt suurenenud, tekitades ELi eksportijatele suuri probleeme. Venemaa ja India näidetest ilmneb, et valitsused lähevad sageli oma tarbijate tervise kaitsmiseks vajalikust kaugemale ning kasutavad sanitaar- ja fütosanitaarpiiranguid, et kaitsta omamaiseid põllumajandustootjaid ausa konkurentsi eest. Kuna põllumajandustoodete tariifseid tõkkeid vähendatakse lähiaastatel järk-järgult, on reaalne oht, et sellised probleemid tulevikus isegi laienevad.

Tolliga seotud tõkked

Nagu selgus 2. jaos kirjeldatud Venemaa tollimeetmete ja Argentina impordilitsentside väljastamise süsteemi puhul, esinevad tavapärased tollitõkked kõrvuti uute ja keerukamate meetmetega. Mõlemas riigis võetud meetmed on juba alates finants- ja majanduskriisi puhkemisest 2008. aastal Euroopa eksportijatele üha enam muret valmistanud. Kõnealuste meetmete rakendamise põhjalik analüüs paljastab järjekindla süsteemi, mida iseloomustab läbipaistvuse puudumine, halduslik diskrimineerimine koormavate menetluste kaudu ning sageli kehtivate eeskirjade (nt tolliväärtuse määramise kohta) suvaline tõlgendamine.

EL on selliste meetmete vastu jõuliselt välja astunud, eriti kui on põhjust uskuda, et asjaomased meetmed ei ole WTO eeskirjadega kooskõlas, nagu Argentina impordilitsentside väljastamise süsteemi puhul. Viimasel juhul ei andnud isegi WTO ja meetmetest samavõrra mõjutatud muude partnerite kooskõlastatud tegevus erilisi tulemusi. Seepärast tuleb kaaluda, kas on õigustatud muude meetmete võtmine, näiteks WTO ametliku vaidluste lahendamise menetluse või poliitilisel tasandil sekkumise kasutamine.

EDASISED SAMMUD: KUIDAS SAAB OLULISI TURULEPÄÄSU TÕKKEID TÕHUSAMALT KÕRVALDADA?

Kuigi käesolevas aruandes kirjeldatud tõkete majanduslikku mõju ei saa täpselt hinnata, võivad sellised meetmed mõjutada Euroopa eksporti väärtusega 96–130 miljardit eurot (9–12 % ELi koguekspordist 2009. aastal) ja ELi toorainete importi väärtusega ligikaudu 6 miljardit eurot [35] . Seda n-ö potentsiaalselt mõjutatud kaubandust ei tohiks käsitada kui ELi toimumata jäänud kaubandust. Toimumata jäänud kaubandus on loogiliselt võttes ainult osa mõjutatud kaubandusest ja peaks olema oluliselt väiksem, kuid selle ulatust ei saa – kättesaadavat teavet ja kaubandustõkete keerukust arvesse võttes – täpselt hinnata[36]. Arvandmed annavad siiski aimu kaubandusmahtude kohta, mida eri meetmed võivad mõjutada. Kõnealuste tõkete kõrvaldamine avaldaks seega märkimisväärset mõju ELi ekspordile ja annaks täiendava juurdepääsu olulistele riigihanketurgudele. Lisaks ELi läbirääkimiste tegevuskavast tulenevale majanduslikule kasule oleks see väga oluline panus Euroopa 2020. aasta strateegia aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu eesmärkide välismõõtmesse.

Kõnealuse kasu saamiseks peavad siiski kõik asjaosalised, nimelt ühest küljest ELi kaubandusasjade esindajana komisjon, keda abistavad ELi delegatsioonid, kes on nüüd ühendatud Euroopa välisteenistus e alla, ja teisest küljest liikmesriikide pädevad ametiasutused, võtma ennetavaid meetmeid. Me vajame ühiseid jõupingutusi kõikidel tasanditel , et edastada kooskõlastatud sõnumid meie strateegilistele partneritele, rõhutades kahepoolsete suhete tähtsust käesolevas aruandes nimetatud tõkete kaotamiseks. Üksmeelsus on siinjuures äärmiselt oluline. Kui EL suudab tegutseda kooskõlastatult ja otsustavalt, kasutades eri välissuhtlusvahendeid täpselt kindlaks määratud viisil, suhtuvad meie strateegilised partnerid meie muresse tõenäoliselt konstruktiivsemalt.

Seoses sellega osutas 2010. aasta septembris ja detsembris kogunenud Euroopa Ülemkogu vajadusele määrata kindlaks ELi huvid oma strateegiliste partnerite suhtes. Ta volitas liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrget esindajat ja komisjoni asepresidenti koostöös komisjoni ning välisasjade nõukoguga „määrama kindlaks Euroopa ühised huvid ja selgitama välja kõik võimalikud meetodid nende teostamiseks”. Käesolevat aruannet, mis on koostatud ELi uuendatud kaubanduspoliitika elluviimiskava raames, saab käsitada panusena selle volituse täitmisse. Aruandes nimetatud tõkked ja sellele lisatud horisontaalne analüüs on üks osa turulepääsuga seotud küsimustest, mis tuleks ELi strateegiliste partneritega esmajärjekorras lahendada.

Mõne ELi strateegilise partneriga on juba loodud mitu konkreetset kõrgetasemelist foorumit, näiteks Ameerika Ühendriikidega Atlandi-ülene majandusnõukogu, Hiinaga kõrgetasemeline majandus- ja kaubandusdialoog ning Jaapaniga kõrgetasemeline töörühm. Turulepääs ja eelkõige õiguslikud tõkked on kõnealustel foorumitel käsitletavate teemade hulgas tähtsal kohal. EL peaks siiski olema valmis tõstatama turulepääsu tõkete küsimuse vajaduse korral ka tippkohtumistel ja muudel kõrgetasemelistel kohtumistel, et võidelda veelgi jõulisemalt ELi huvide eest.

Ofensiivsed ja defensiivsed huvid on ilmselgelt omavahel seotud ning vastastikuste huvide silmaspidamine on rahvusvaheliste suhete ja eelkõige kaubanduspoliitika oluline põhimõte. Seepärast tuleb selgeks teha, kas mõjuvõimu on võimalik suurendada, kui siduda ELi mure turulepääsu tõkete pärast tema strateegiliste partnerite turgudel viimaste vastava huviga saada suurem juurdepääs ELi turule. Nagu käesoleva aruande 3. jaos on märgitud, tehakse sellega seoses ettepanek võtta ette konkreetne riigihankeid käsitlev algatus. Kõikides muudes valdkondades tuleb olemasolevaid vahendeid maksimaalselt ära kasutada, et veenda ELi partnereid tegema samaväärseid jõupingutusi turgude avamiseks.

ELi delegatsioonidel on oluline roll Euroopa turulepääsuhuvide eest võitlemisel. Delegatsioonide vahendusel analüüsitakse meie strateegiliste partnerite siseriiklike süsteemide olukorda, sealhulgas majanduslikke ja poliitilisi huve ning tööstuspoliitika tavasid. Oluline on kasutada delegatsioone kui vahendajaid nii, et kõrgetasemelised poliitilised sekkumised turulepääsu tõkete valdkonnas oleksid hästi ettevalmistatud ja põhineksid kogu kättesaadaval poliitilisel ja majanduslikul teabel ning et asjaomaseid kohapealseid järelmeetmeid võetaks nõuetekohaselt ja õigel ajal.

Käesolevas aruandes esitatakse ambitsioonikaid eesmärke seadev tegevuskava. Selle eesmärk on suurendada ja täpsustada ELi sekkumise taset tema strateegiliste partnerite turgudel kehtestatud juurdepääsu tõketest tulenevate konkreetsete probleemide puhul. Kooskõlastatud tegevusega kõrgeimal poliitilisel tasandil saab kallutada olukorra Euroopa äriühingute ekspordi- ja investeerimishuvide kasuks ning kokkuvõttes tagada majandus- ja tööhõivekasvu Euroopas. Komisjon jälgib korrapäraselt selle tegevuskava rakendamisel tehtavaid edusamme ja esitab selle kohta igal aastal aruande Euroopa Ülemkogule.

[1] Kaubandus, majanduskasv ja maailmapoliitika, KOM(2010) 612, 9.11.2010.

[2] Euroopa Ülemkogu järeldused, 16.9.2010.

[3] Komisjoni teatisele „Kaubandus, majanduskasv ja maailmapoliitika” lisatud komisjoni talituste töödokument, mis käsitleb kaubanduse osa heaolu kasvus („Trade as a driver of prosperity”);

http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146940.pdf.

[4] Vt 3. joonealuses märkuses viidatud komisjoni talituste töödokument „Trade as a Driver of Prosperity” , lk 9; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146940.pdf.

[5] KOM(2007) 803, 11.12.2007.

[6] KOM(2010) 2020, 3.3.2010.

[7] Lisateabe saamiseks tööstuspoliitika tavade kohta vt „Üleilmastumise ajastu terviklik tööstuspoliitika”, KOM(2010) 614, 28.10.2010.

[8] 2009. aastal oli Euroopa Liidul Jaapanis väiksemahuline negatiivne investeering.

[9] Nõukogu (üldasjad ja välissuhted) 8. detsembri 2008. aasta järeldused, dokument nr 16198/08.

[10] Vt nt kaubanduse peadirektoraadi 7. aruanne võimalike kaubandust piiravate meetmete kohta („Seventh Report on potentially trade restrictive measures”), november 2010; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/october/tradoc_146796.pdf.

[11] Määratledes haruldaste muldmetallidena skandiumi ja ütriumi (HS 280530), tseeriumiühendid (HS 284610) ja haruldaste muldmetallide ühendid (HS 284690).

[12] 2008. aastal asetas Maailmapank India n-ö ärisõbralikkuse poolest 178 riigi seas 120. kohale.

[13] HSi koodid 5201, 5202, 5203, 5205, 5206 ja 5207.

[14] Copenhagen Economics’i aruanne „Assessment of barriers to trade and investment between the EU and Japan”, november 2010; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/february/tradoc_145772.pdf.

[15] Vt nt kaubanduse peadirektoraadi 7. aruanne võimalike kaubandust piiravate meetmete kohta („Seventh Report on potentially trade restrictive measures”), november 2010; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/october/tradoc_146796.pdf.

[16] Komisjoni hinnangul on selliste kõrgete tollimaksudega kaasnevad kogukulud, mille Venemaa kehtestas majanduskriisi ajal ja mis kindlustati Venemaa, Kasahstani ja Valgevene vahel sõlmitud tolliliidu ühtse välistollitariifistiku kehtestamisega, 540 miljonit aastas (tolliliidus tervikuna ligikaudu 860 miljonit aastas). Vt ka kaubanduse peadirektoraadi 5. aruanne võimalike kaubandust piiravate meetmete kohta („Fifth report on potentially trade restrictive measures”), november 2009, ja kaubanduse peadirektoraadi 6. aruanne võimalike kaubandust piiravate meetmete kohta („Sixth report on potentially trade restrictive measures”), mai 2010.

[17] Ecorys’i aruanne „Non-Tariff Measures in EU-US Trade and Investment – An Economic Analysis”, avaldatud Internetis 16. detsembril 2009;

http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2009/december/tradoc_145613.pdf.

[18] Vt nt kaubanduse peadirektoraadi 7. aruanne võimalike kaubandust piiravate meetmete kohta („Seventh Report on potentially trade restrictive measures”), november 2010.

[19] Vt komisjoni teatisele „Kaubandus, majanduskasv ja maailmapoliitika” lisatud komisjoni talituste töödokument, mis käsitleb kaubanduse osa heaolu kasvus („Trade as a driver of prosperity”), lk 52 jj, ning komisjoni teatis „Ühtse turu akt. Kõrge konkurentsivõimega sotsiaalne turumajandus”, vt ettepanek nr 24, lk 18.

[20] Strateegia intellektuaalomandi õiguskaitse tagamiseks kolmandates riikides, 2004.

[21] Austraalia, Kanada, Jaapan, Korea, Mehhiko, Maroko, Uus-Meremaa, Singapur, Šveits, USA ja EL.

[22] http://www.china-iprhelpdesk.eu.

[23] http://www.ipr2.org.

[24] ADE aruanne „Evaluation of the IPR Enforcement Strategy in Third Countries”, november 2010 – http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_147053.pdf.

[25] Üksikasjalikuma teabe saamiseks vt komisjoni teatisele „Kaubandus, majanduskasv ja maailmapoliitika” lisatud komisjoni talituste töödokument, mis käsitleb kaubanduse osa heaolu kasvus („Trade as a driver of prosperity”), lk 65 ja joonis 15.

[26] Tarnete vähenemise oht tuleneb sellest, et suur osa ülemaailmsest toodangust (st töötlemisvõimsus, mille abil muudetakse toorained kaubanduslikeks tööstustoodeteks) tuleb peamiselt ühest või paarist riigist: see kehtib nii Hiina (antimon, fluoriit, gallium, germaanium, grafiit, indium, magneesium, haruldased muldmetallid ja volfram), Venemaa (plaatinagrupi metallid), Kongo Demokraatliku Vabariigi (koobalt, tantaal) kui ka Brasiilia kohta (nioobium ja tantaal). Lisaks sellele, et nende toorainete tootmine on kontsentreeritud, ei ole nad on paljudel juhtudel ka kuigi lihtsalt asendatavad ega ringlusse võetavad.

[27] See oli märgatav kasv võrreldes ajavahemikuga 1997–2002, mil selliseid vahendeid kasutas 39 WTO liiget; vt Kim, J., „Recent trends in export restrictions”, OECD Trade Policy Working papers, 101, 2010.

[28] Andmebaas hõlmab 19 riiki, sh Al~[pic]eeria, Argentina, Brasiilia, Hiina, Egiptus, India, Indoneesia, Kasahstan, Venemaa, Lõuna-AafAndmebaas hõlmab 19 riiki, sh Alžeeria, Argentina, Brasiilia, Hiina, Egiptus, India, Indoneesia, Kasahstan, Venemaa, Lõuna-Aafrika, Tai ja Ukraina.

[29] Meede on määratletud kui tariifiliin HS4 tasandil, millele kohaldatakse koguselist piirangut (ekspordikvoot või -keeld), ekspordimaksu või mitteautomaatset ekspordilitsentside väljastamise protsessi; vt kaubanduse peadirektoraadi 2009. aasta aruanne toorainete kohta („Raw materials. 2009 Annual Report”); http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/june/tradoc_146207.pdf.

[30] Välja arvatud juhul, kui sätted lepiti kokku WTOga ühinemise protokollides, nagu mitme Hiina ja Venemaa tarnitava tooraine puhul.

[31] Vastavalt Euroopa tööhõivet käsitlevale 2010. aasta aruandele („Employment in Europe 2010”; lk 165) oli ELi teenustesektoris tööhõive 2009. aastal 70,4 %.

[32] Vt Copenhagen Economics’i aruanne „Impacts of EU outward FDI”, 20. mai 2010; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/june/tradoc_146270.pdf.

[33] KOM(2010) 343 (lõplik), 7.7.2010; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/july/tradoc_146307.pdf.

[34] Asjakohane standard on ISO/IEC 15408, mida täiendab ühiste kriteeriumide tunnustamise leping, et reguleerida IT-alaste turvalisussertifikaatide vastastikust tunnustamist.

[35] See arv hõlmab üksnes ekspordipiiranguid, mis on kehtestatud põllumajandustoodete ja tööstusliku tooraine impordile, mis moodustab ainult kolmandiku ELi toorainete koguimpordist (11 % ELi koguimpordist). Ülejäänud kaks kolmandikku ELi toorainete impordist on seotud energiatootmiseks kasutatava toorainega (23 % ELi koguimpordist). Kuigi üksikasjalikku statistikat energiatootmiseks kasutatava tooraine ekspordi piirangute kohta praegu veel koostatakse, on selge, et sellised piirangud esinevad mitmes peamises energiat tootvas riigis. Selles suhtes on oluliseks näiteks Venemaa, kes on kehtestanud gaasile 30 % suuruse ekspordimaksu, mis mõjutab ELi gaasiimporti 13,1 miljardi euro väärtuses (28 % ELi gaasi koguimpordist).

[36] Neid praegustel kaubavoogudel põhinevaid hinnanguid mõjutavad ka muud tegurid, mis kalduvad alahindama potentsiaalselt mõjutatud kaubanduse tegelikku väärtust. Näiteks, mida kõrgem on kõnealune kaubandustõke, seda väiksemad on täheldatud mõjutatud kaubavood. Äärmuslikul juhul, kui on kehtestatud ekspordi- või impordikeeld, puudub kaubavahetus täielikult ja potentsiaalselt mõjutatud kaubandust ei ole võimalik mõõta, samas kui tegelikult on sellise tõkke majanduslik mõju väga suur. See mõõtmisviis kaldub suurendama madalate tõkete ja vähendama rangemate tõkete osatähtsust.