SISUKORD

1. Kontekst ja ülevaade 3

2. Ühenduse prioriteetide elluviimine 6

3. Horisontaalsed küsimused 12

4. Väljavaade 14

Käesolev 2011. aasta aruanne on komisjoni esimene aruanne Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele riiklike strateegiakavade[1] ja ühenduse maaelu arengu strateegiasuuniste (2007–2013)[2] rakendamise kohta.

Käesolev komisjoni aruanne[3] põhineb liikmesriikide poolt 2010. aastal esitatud kokkuvõtlike aruannete,[4] samuti muu saadaoleva teabe, eriti rahaliste ja füüsiliste ühiste seirenäitajate ning Euroopa maaelu arengu võrgustiku teatavate tulemuste, analüüsil ja hindamisel.

Aruandes esitatakse kokkuvõte praegustest peamistest arengusuundadest, suundumustest ja probleemidest seoses riiklike strateegiakavade ja ühenduse strateegiasuuniste rakendamisega.

Oluline on märkida, et liikmesriikide 2010. aasta kokkuvõtlikes aruannetes kasutatud andmed on koondandmed alates programmiperioodi algusest 2007. aastal kuni selle lõpuni 2009. aastal. Käesolevas aruandes ei ole käsitletud ühise põllumajanduspoliitika „tervisekontrolli” ja Euroopa majanduse elavdamise kava[5] järel riiklikes strateegiakavades ning nendega seotud maaelu arengukavades tehtud muudatusi. Muudatuste tegemine viidi lõpule alles 2010. aasta alguses.

1. Kontekst ja ülevaade

1.1 Ühenduse maaelu arengu prioriteedid perioodil 2007–2013

2006. aasta veebruaris võttis Euroopa Liidu Nõukogu vastu maaelu arengu strateegiasuunised perioodiks 2007–2013,2 mis põhinesid nõukogu määruses (Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta)[6] sätestatud kolmel põhilisel temaatilisel prioriteedil:

Põllumajandus- ja metsandussektori konkurentsivõime parandamine. EAFRD peaks panustama tugevale ja dünaamilisele Euroopa põllumajandus- ja toiduainesektorile, keskendudes teadmiste edasiandmise, moderniseerimise, innovatsiooni ja kvaliteedi prioriteetidele toiduahelas ning prioriteetsetele sektoritele investeeringuteks füüsilisse ja inimkapitali. 1. teljele paigutatavad ressursid peavad eelkõige kaasa aitama maaelu arengukavade konkurentsivõime eesmärgi saavutamisele.

Keskkonna ja maapiirkondade paremaks muutmine. ELi maapiirkondade loodusvarade ja maastike kaitsmiseks ning paremaks muutmiseks tuleks selle prioriteedi ressurssidega panustada ELi kolme prioriteetsesse valdkonda: bioloogiline mitmekesisus ja keskkonnasõbralike põllumajandus- ja metsandussüsteemide ning traditsiooniliste põllumajandusmaastike säilitamine ja arendamine, vesi ning kliimamuutus. Maaelu arengukavade 2. telje meetmed peavad eelkõige kaasa aitama keskkonnaalase eesmärgi saavutamisele.

Maapiirkondade elanike elukvaliteedi parandamine ning maamajanduse mitmekesistamise soodustamine. Maapiirkondade majanduse mitmekesistamisele ja maapiirkondade elanike elukvaliteedi parandamisele suunatud ressursid peaksid aitama saavutada tööhõive võimaluste loomise üldprioriteeti ning tingimusi majanduskasvuks. Sekkumisi tuleks kasutada eelkõige suutlikkuse suurendamise, oskuste omandamise ja kohaliku strateegia arendamise edendamiseks ning samuti selleks, et aidata tagada maapiirkondade atraktiivsuse säilimine tulevaste põlvkondade jaoks. Koolituse, teavitamise ja ettevõtluse edendamisel tuleks arvesse võtta naiste, noorte ja vanemate inimeste konkreetseid vajadusi. Maaelu arengukavade 3. telje meetmed peavad koos 4. teljega (vt allpool) eelkõige kaasa aitama üldisemate maaelu arengu eesmärkide saavutamisele.

Lisaks temaatilistele prioriteetidele toodi strateegiasuunistes välja ka järgmised vajadused:

- Kohaliku suutlikkuse suurendamine tööhõive ja mitmekesistamise nimel – aidates samal ajal kaasa temaatiliste prioriteetide elluviimisele. See horisontaalne telg, mida nimetatakse ka Leader-teljeks ( 4. telg ), peaks mängima olulist rolli juhtimise parandamisel ning maapiirkondade sisemise arengupotentsiaali mobiliseerimisel kohaliku arengu strateegiate abil.

- Programmitöö koostoime tagamine. Telgede sees ja vahel tuleks tekitada võimalikult suur sünergia. Võimaluse korral tuleks arvesse võtta teisi ELi strateegiaid. Tuleks kasutada meetmeid juhtimise ja poliitiliste strateegiate elluviimise parandamiseks. Eriti tuleks Euroopa ja riiklikke maaelu arendamise võrgustikke kasutada platvormina parimate kogemuste ja arvamuste vahetamiseks kõikides poliitika kujundamise, haldamise ning rakendamise küsimustes sidusrühmade vahel.

- Ühenduse rahastamisvahendite vastastikune täiendavus. Struktuuri-, tööhõive- ja maaelu arengupoliitika alaste strateegiate koostoime edendamiseks peaksid liikmesriigid tagama ELi erinevatest fondidest rahastatavate tegevuste vastastikuse täiendavuse ja kooskõla.

Nimetatud strateegiasuunised olid raamistikuks, mille alusel liikmesriigid koostasid enda riiklikud strateegiakavad, kus ELi prioriteedid on tõlgitud riiklikeks prioriteetideks ning mida kasutatakse maaelu arengukavade võrdlusalusena. Nendega viiakse prioriteedid ellu telgede kaupa rühmitatud valitud meetmekogumite abil (vt 1. tabel,[7] kus on loetletud meetmed telgede lõikes). Kavad võivad olla riiklikud või piirkondlikud ning komisjon kiitis need heaks 2007. ja 2008. aastal. Nende rakendamist jälgitakse ja hinnatakse ühise seire- ja hindamisraamistiku alusel.

[pic]

1.2 Ülevaade esialgsest eelarvest ja tegevuseesmärkidest

EAFRD üldeelarve terveks programmiperioodiks 2007–2013 oli 90,98 miljardit eurot (enne „tervisekontrolli” ja Euroopa majanduse elavdamise kava alusel tehtud muudatusi)[8]. Tasakaalustatud strateegia tagamiseks on EAFRD-l iga maaelu arengukava iga temaatilise telje jaoks ette nähtud minimaalne kulutuste tase (1., 2. ja 3. teljel vastavalt 10 %, 25 % ja 10 %). Leader-telje jaoks eraldatakse igas kavas vähemalt 5 % ELi vahenditest (uutes liikmesriikides 2,5 %). EAFRD panust maaelu arengukavadesse täiendab rahastamine riiklikest vahenditest (kaasrahastamine)[9]. EAFRD toetusi rahastatakse liikmesriikide ja liidu vahel jagatud juhtimise põhimõttel[10].

Pärast liikmesriikides tehtud programmitööd olid 2008. aasta juuni seisuga eri telgede vahelise rahalise jaotuse ning 2013. aastaks põhieesmärkide püstitamise tulemused järgmised:[11]

- 1. telje „põllumajandus- ja metsandussektori konkurentsivõime parandamine” arvele langeb 36 % kõigist EAFRD vahenditest. Selle teljega soovitakse anda 2013. aastaks panus 590 000-sse investeerimisprojekti põllumajandusettevõtete moderniseerimiseks, toetatakse 68 000 ettevõtjat põllumajandustoodetele ja metsasaadustele lisandväärtuse andmiseks ning võimaldatakse 2,2 miljonile isikule põllumajanduse ja/või metsandusega seotud koolitust.

- 2. telg „keskkonna ja maapiirkondade paremaks muutmine” on suurim ning seal kasutatakse 46 % kõigist EAFRD vahenditest. Kavandatav tulemus on rakendada põllumajanduse keskkonnajuhtimist 45 miljonile hektarile põllumajandusmaale, metsastada 600 000 hektarit maad, anda 1,1 miljonile hektarile põllumajandusmaale toetust NATURA 2000 nõuete täitmiseks ning suurendada taastuvenergia tootmist 20 500 tonni naftaekvivalendi (ktoe) võrra[12].

- 3. telje „maapiirkondade elanike elukvaliteedi parandamine ning maamajanduse mitmekesistamise soodustamine” osa on väiksem, moodustades 18 % kõigist EAFRD vahenditest. 2013. aastaks peaks see aitama osutada paremaid teenuseid 71 miljonile maapiirkondade elanikule ning toetada 32 400 külade uuendamise projekti.

Leader -telje osa moodustab kõigist EAFRD vahenditest 6 % . Kohaliku arengu strateegiate elluviimise toetust arvestatakse proportsionaalselt kolme peamise telje all, mille raames seda toetust antakse.

Meetmete tasandil jääb põhiliseks meetmeks põllumajanduslik keskkonnatoetus (214), mille arvele langeb kogu perioodi jooksul 20,3 miljardit eurot. Eelarveliselt tähtsuselt järgmised meetmed on vähem soodsate piirkondade toetused (211+212) 12,6 miljardi euroga ning põllumajandusettevõtete moderniseerimise meede (121), mille arvele langeb 9,7 miljardit eurot.

Joonis 1. Maaelu arengu üldeelarve (EAFRD) meetmete lõikes enne „tervisekontrolli” ja Euroopa majanduse elavdamise kava (miljardit eurot)[13]

[pic]

2. ÜHENDUSE PRIORITEETIDE RAKENDAMINE

2.1 Ülevaade tulemustest, raskustest ja lahendustest

EL 27 liikmesriikide poolt programmiperioodil 2007–2009 realiseeritud EAFRD maksete summa on 19,4 miljardit eurot,[14] mis moodustab perioodi 2007–2013 90,98 miljardi euro suurusest üldeelarvest 21,3 %. Kuna vaadeldava ajavahemiku pikkus on 33 % makseperioodi kogupikkusest (kolm aastat üheksast[15]), on rahaliste vahendite kasutamine natuke hilinenud. Ent kava rakendamiseks kulubki esimestel aastatel enne normaalkiiruse saavutamist tavaliselt rohkem aega, eriti kui pidada silmas, et paljud maaelu arengukavad kiideti heaks 2007. aasta lõpupoole ja 41 maaelu arengukava (94-st) kiideti heaks alles 2008. aastal.

Liikmesriigid erinevad üksteisest suuresti (joonis 2): ainult kaks liikmesriiki on teinud makseid rohkem kui 40 % ulatuses, samas kui kolm liikmesriiki on välja maksnud vähem kui 10 %. Tuleb märkida, et mitmel juhul on vastavalt üleminekueeskirjadele tehtud makseid eelmisel programmiperioodil 2000–2006 võetud kohustuste eest. See võib teatavate liikmesriikide ja meetmete vahendite kasutamise astet veidi moonutada.

Joonis 2. EAFRD eelarve üldine täitmine 2009. aasta lõpuks, –võrreldes perioodi 2007–2013 kogueraldistega

[pic]

Eespool nimetatud üleminekumeetmete tõttu on mõnede 2. telje meetmete vahendikasutus olnud teistest kiirem. Teisalt on 1. ja 3. telje rakendamist oluliselt aeglustanud majanduskriis, mis vähendas liikmesriikide kasutada olevate riiklike vahendite hulka. See raskendas toetusesaajate jaoks vajalike erasektori vahendite leidmist. 4. teljel võib täheldada tüüpilist aeglast algust, mis on seletatav kohalike strateegiate koostamise ja kohalike tegevusgruppide valimisega enne projektide elluviimist (vt tabel 3).

Joonis 3. Maaelu arengu üldeelarve (EAFRD) telgede lõikes enne „tervisekontrolli” (miljardit eurot) ja 2009. aasta lõpuks kasutatud vahendite osakaal[16]

[pic]

Väljundnäitajate saavutamise tase võrdluses liikmesriikide poolt oma kavades 2013. aastaks võetud üldeesmärkidega on üldiselt sarnane rahaliste vahendite kasutamise tasemega. Täielik ülevaade väljundnäitajate saavutamisest on esitatud tabelis 2.

Üldised rakendamisraskused ja nendele leitud lahendused

Peale maaelu arengukavade heakskiitmiseks vajaliku ajalise viivituse on liikmesriikide poolt kõige sagedamini tõstatatav küsimus majanduskriis. See tekitas raskusi investeeringumeetme kasutamisega, kuna toetusesaajatel nappis omavahendeid, taotlejatel oli raske saada laenu ning riiklikke algatusi kammitsesid eelarvepiirangud. Erasektor on üldiselt olnud vähem riskialdis ning on võimalik, et mõned investeeringud suunati ümber vähem ambitsioonikatele projektidele või lükati lihtsalt edasi. Maaelu arengukavade rakendamisele avaldas negatiivset mõju ka piimandussektori raske olukord 2009. aastal.

Mõned liikmesriigid toovad sujuva rakendamise takistustena välja suuri halduskulusid ja asjaajamise keerukust. Lisaks esines teatavate maaelu arengukavade puhul probleeme juhtimis- ja kontrolliasutuste vähese suutlikkusega, mõningaid raskusi seiresüsteemi käivitamisel ning õiguslikku ebakindlust. Eelkõige tõid mõned liikmesriigid välja lünki teatavate meetmete (nt meetme 213) jaoks oluliste keskkonnaalaste õigusaktide (näiteks veepoliitika raamdirektiivi, NATURA 2000 jne) rakendamises liikmesriigi tasandil ning vajadust riigiabi eeskirjade tõlgenduse järele (eriti seoses taastuvenergia tootmise projektidega).

Vahendite kasutamise aeglust võib põhjustada ka võimalike toetusesaajate vähene teadlikkus ja vähesed kogemused, eriti mõnes EL 12 liikmesriigis (inimkapitali meetmete aeglane edenemine, ebapiisavad rakendused) või uute meetmete kasutusele võtmise korral ka EL 27 liikmesriikides üldiselt. Mõne liikmesriigi hinnangul tuleks nende probleemide ületamiseks pakkuda piisavalt suurele hulgale inimestele koolitust/põllumajandusettevõtjate nõuandeteenuseid.

Lahendusi on leitud ja leitakse ning paljud neist on muudatuste abil juba kavadesse sisse viidud. Majanduskriisi tõttu tegid liikmesriigid kavades mitmesuguseid kohandusi, näiteks: riigiabi ulatuse, toetuste taseme ja vähem atraktiivsete meetmete sekkumismäärade muutmine, valikutingimuste kohandamine, ELi kaasrahastamise määra suurendamine ja/või vahendite ümberjagamine. Algsetest halduslikest ja õiguslikest raskustest on suurem osa nüüdseks ületatud.

2.2. Põllumajandus- ja metsandussektori konkurentsivõime parandamine

Perioodil 2007–2009 arvestatud EAFRD 1. telje kulud kokku moodustavad 16,3 % selle telje kogueraldisest aastateks 2007–2013 (EL 27 keskmine).

Nimetatud eesmärgi põhitulemused 2009. aasta lõpuks olid:

- Põllumajanduse ja/või metsandusega seotud koolituse läbinud isikute arv: 696 000 (2013. aasta hinnangulisest eesmärgist 32 %).

- Uusi tooteid või uusi meetodeid juurutanud ettevõtjate arv: 33 400 (2013. aasta hinnangulisest eesmärgist 10 %).

Meetmete rakendamine[17]

Meede 121 (põllumajandusettevõtete moderniseerimine) on eelarveeraldise poolest (9,7 miljardit eurot) 1. telje kõige mahukam meede. Selle meetme vahendite väljamaksete määr on 23 % selle kogueelarvest ning toetust on antud juba 106 000-le moderniseerimisprojektile (2013. aasta eesmärgist 18 %). Meetme positiivne kasutusmäär näitab põllumajandustootjate suurt huvi investeeringute vastu. Kui rakendamise määrad jäid prognoositust väiksemaks, põhjendasid liikmesriigid seda peamiselt majanduskriisiga, mis avaldas ettevõtjate investeerimissuutlikkusele negatiivset mõju. Mõnes teises liikmesriigis näib rakendamine olevat oodatust kiirem, mistõttu on tekkinud vajadus suurendada meetme 121 eelarveprognoosi (vt tabel 3).

Eraldise poolest 1. telje suuruselt teise meetme (123: põllumajandustoodetele ja metsasaadustele lisandväärtuse andmine) vahendite kasutuse määr on 9,6 % ning toetust on makstud 7 060-le ettevõtjale (2013. aasta eesmärgi kohasest 68 000-st). Muude 1. telje meetmete hulgas võib näha järgmisi vahendite kasutuse määrasid: 141 (elatuspõllumajandus: 29 % ja toetust antud 8 885-le elatuspõllumajandusettevõttele), 113 (varajane pension: 28 % ja 17 385 toetusesaajat) ning 112 (noorte põllumajandustootjate tegevuse alustamine: 20 %, toetust antud 36 660-le noorele põllumajandustootjale).

2.3. Keskkonna ja maapiirkondade paremaks muutmine

EAFRD 2. telje kogukulud perioodil 2007–2009 moodustavad 32,6 % selle kogueraldisest. Mitmes liikmesriigis on saavutatud EL 27 keskmisest oluliselt kõrgem rakendamise tase (vt tabel 3). Teistes liikmesriikides, eriti seal, kus 2. telje meetmed on riikide toetusesaajate ja haldusasutuste jaoks uued või suhtelised uued, on tase alla 20 %.

Nimetatud eesmärgini jõudmiseks saavutatud märkimisväärsemad põhitulemused 2009. aasta lõpuks olid järgmised:

- 43 miljoni hektari edukas maakorraldus, mis aitab kaasa bioloogilise mitmekesisuse säilitamisele;

- 27 miljonit hektarit veekvaliteedi parandamiseks;

- 25 miljonit hektarit kliimamuutuste probleemi käsitlemiseks;

- 30 miljonit hektarit pinnase kvaliteedi parandamiseks[18].

Meetmete rakendamine

Eelarveeraldiste poolest kolm kõige mahukamat meedet on 2. telje meetmetest ka kõige suurema vahendite kasutusmääraga: 211 (ebasoodsate looduslike tingimuste toetus mägipiirkondades: vahendite kasutus 42 %), 212 (ebasoodsate looduslike tingimuste toetus muudes kui mägipiirkondades: vahendite kasutus 40 %) ja 214 (põllumajanduslik keskkonnatoetus: vahendite kasutus 33 %).

Meetmetega 211 ja 212 toetatakse kokku 50,9 miljonit hektarit ning põllumajanduslikku keskkonnatoetust antakse 21,5 miljonile[19] hektarile. Sellist suurt huvi toetab EL 15 liikmesriikides järjestikuste programmiperioodide käigus omandatud pikaajaline kogemus. Vahendite kasutuse suurt määra seletab ka eelmisel programmiperioodil võetud kohustuste eest tasumine, mis oli oluline paljudes liikmesriikides.

Kasutamise määra põhjal järgnevad kolmele nimetatud meetmele meetmed 215 (loomade heaolu toetus: vahendite kasutus 33 % ja seni toetust antud 126 700-le lepingule) ja 221 (põllumajandusmaa esmane metsastamine: vahendite kasutus 20 % ja seni metsastatud 72 500 ha).

2.4. Maapiirkondade elanike elukvaliteedi parandamine ning maamajanduse mitmekesistamise soodustamine

EAFRD 3. telje kogukulud perioodil 2007–2009 moodustavad 6 % selle üldisest eraldisest aastateks 2007–2013, kusjuures liikmesriikide vahel on olulisi erinevusi (vt tabel 3). Liikmesriikide väitel on vahendite aeglane kasutamine tingitud peamiselt majanduskriisist (erasektori ja riiklike/kohalike vahendite nappus) ning mõnest haldusalasest raskusest (viivitused riigisiseste rakenduseeskirjade määratlemisel, kontrollikohustused, rakenduste keerukus jne). Lisaks rakendatakse mõnes liikmesriigis 3. telge ainult Leader-meetme abil, mistõttu viivitused Leader-meetme rakendamisel on mõjutanud ka 3. telje vahendite kasutamist.

Nimetatud eesmärgini jõudmiseks saavutatud põhitulemused 2009. aasta lõpuks olid järgmised:

- 3. telg aitas maapiirkondades kasvava töötuse kontekstis kaasa töökohtade loomisele (üle 4 000)[20]

- maapiirkondade elanikud said kasu EAFRD poolt toetatud parematest teenustest: 23 miljonit[21]

- veel 1 miljon maapiirkondade leibkonda on saanud internetiühenduse.

Meetmete rakendamine[22]

Kogueraldiste poolest kõige suuremad 3. telje meetmed on meetmed 322 (külade uuendamine ja arendamine: rahaliste vahendite kasutus 5 % ning uuendustegevusi on toimunud 12 800 külas) ja 321 (põhiteenused majandusele ja maaelanikkonnale: rahaliste vahendite kasutus 7 % ning 8 700 toetatud projekti).

3. telje meetmetest kõige suurema vahendite kasutusega oli meede 341 (oskuste omandamine ja elavdamine ning kohaliku arengu strateegia rakendamine) 14 % ja 5 500 toetatud projektiga, millele järgnes meede 323 (maapiirkondade kultuuripärandi säilitamine ja selle kvaliteedi parandamine) suuruselt teise vahendite kasutamise määraga 10 % ja seni toetatud 23 500 projektiga.

2.5. Kohaliku suutlikkuse suurendamine tööhõive ja mitmekesistamise nimel

Hiljemalt kaks aastat pärast maaelu arengukava heakskiitmist pidid liikmesriigid valima kohalikud tegevusrühmad[23]. 2009. aasta lõpuks oli valik tehtud 20 liikmesriigis ja tegevusrühmi oli ligikaudu 2000. Programmiga Leader+ võrreldes on kohalike tegevusrühmade arv kahekordistunud ning pooltel aladel rakendatakse Leader-lähenemisviisi esimest korda.

Kuna kohalike tegevusrühmade valiku protsess oli liikmesriikides äsja lõppenud, ei olnud paljud valitud kohalikud tegevusrühmad veel alustanud kohaliku arengustrateegiaga seotud projektide elluviimist. See seletab EAFRD 4. telje rahaliste vahendite vähest kasutust, mis moodustas kõigest 2,9 % selle telje üldisest eraldisest programmiperioodiks, kuid nüüdseks on heaks kiidetud juba märkimisväärne arv projekte.

Mõned liikmesriigid on välja toonud teatavaid konkreetseid probleeme. Leader-lähenemisviisi süvalaiendamine on märgatavalt mõjutanud lähenemisviisi paindlikkust, sest paljud liikmesriigid piirasid projektide valikut eelnevalt kindlaks määratud meetmetega, samas kui Leader-projektid ei vasta sageli eelnevalt kindlaks määratud meetmete abikõlblikkuse kriteeriumidele. See eeldas olulisi haldusalaseid kohandusi (halduslikud ümberkorraldused, töötajate koolitamine).

3. Horisontaalsed küsimused

3.1. Programmitöö järjepidevuse tagamine

Telgede vaheline ja sisene sünergia on kogu programmitöö protsessis tagatud järgmiste vahenditega:

- üldine nõue tagada vastavus ühenduse maaelu arengu strateegiasuunistele;

- maaelu arengukavade tuginemine olukorra tugevuste ja nõrkuste analüüsile;

- maaelu arengukavades täpse teabe andmine telgede ning iga telje all välja pakutavate meetmete kohta koos kirjeldusega, kaasa arvatud konkreetsed kontrollitavad eesmärgid ja näitajad, mis võimaldavad mõõta maaelu arengukavade edenemist, tõhusust ja tulemuslikkust;

- maaelu arengukavade eelhindamine.

Maaelu arengukavade rakendamise seire võimaldab teostada kontrolle, et tagada nende tingimuste täitmine.

Samas ei mõõdeta olemasoleva seiresüsteemiga meetmete vastastikuseid mõjusid ega nende kaudset panust muusse kui oma telge (nt kliimamuutustega seotud mõju ja kõikide telgede kohandamine). Sellise täiendava koostoime ja vastastikuste seoste kohta on võimalik saada põhjalikumaid andmeid üksnes hindamiste abil.

Teisi ELi strateegiaid on arvesse võetud riiklikes strateegiakavades ja maaelu arengukavades, näiteks ELi metsastrateegias ja ühenduse kuuendas keskkonnaalases tegevusprogrammis. Strateegiates ja kavades on selgelt käsitletud taastuvate energiaallikate suuremat kasutust ning kliimamuutuste leevendamist ja nendega kohandumist, eriti arvuliste eesmärkide püstitamise abil[24]. Maaelu arengukavade panust mahepõllumajandusse uuritakse Euroopa Komisjoni spetsiaalse uuringuga, milles vaadeldakse riiklikke toetusi mahepõllumajandusele.

Tuleb märkida, et ühise põllumajanduspoliitika „tervisekontroll” suurendas rõhuasetust taastuvenergiale ja kliimamuutustele – samuti bioloogilisele mitmekesisusele, veemajandusele ja piimandussektori ümberkorraldamisele – ning Euroopa majanduse elavdamise kava andis maaelu arengukavade kaudu panuse ELi lairibaühenduse strateegiasse. Uued eesmärgid määrati kindlaks 2010. aastal[25].

Riiklikud maaeluvõrgustikud ja Euroopa maaelu arengu võrgustik on oluliselt kaasa aidanud programmitöö järjepidevusele, tagades eelkõige teabe ja tavade vahetamise maaelu arengukavade korraldusasutuste ja sidusrühmade vahel ning viies läbi ühisanalüüse[26].

Üheskoos aitavad riiklike maaeluvõrgustike ja Euroopa maaelu arengu võrgustiku koordineeritud tegevused parandada juhtimist ja poliitiliste strateegiate elluviimist. Täiendavat tööd on tehtud Leader-telje rakendamise alal ning üks temaatiline töörühm uurib juhtuuringute põhjal eri rakendamismehhanisme. Nimetatud võrgustike abil tugevneb dialoog haldusasutuste ja sidusrühmade vahel.

Võrgustike loomine on siiski suhteliselt pikaajaline protsess. Selliste võrgustike loomine on olnud küllaltki aeglane ning see on kulgenud eri riikides erineva tempoga. Enamik riiklikke maaeluvõrgustikke ja Euroopa maaelu arengu võrgustik on alles hiljuti täiskiirusel tööle hakanud.

Liikmesriikide teavitustegevus toimub üldjuhul riiklike maaeluvõrgustike tegevusest eraldi ning selleks kasutatakse tehnilist abi. Tegevused on suunatud maapiirkondade sidusrühmadele kui võimalikele toetusesaajatele, samuti tegelikele toetusesaajatele ja avalikkusele, et tutvustada neile ühenduse rolli programmides ja nende tulemusi.

3.2. Ühenduse rahastamisvahendite vastastikune täiendavus

Lisaks EAFRD-le võivad maapiirkondades olulist rolli mängida teised ELi struktuurifondid, näiteks Euroopa Regionaalarengu Fond, mis keskendub regionaalarengule, majanduslikule konkurentsivõimele ja infrastruktuurile, Euroopa Sotsiaalfond, mis keskendub inimressursside arendamisele, ning Euroopa Kalandusfond.

Enamikul juhtudel on nende fondide vastastikune täiendavus tagatud kasutusvaldkondade piiritlemise ja koordinatsioonimehhanismidega. Ainult mõnel juhul on liikmesriigid valinud ELi fondide koordineeritud kasutamiseks strateegilisema nägemuse. Peamised põhimõtted määrati kindlaks riiklikes strateegiakavades ning maaelu arengukavades esitatakse üksikasjalik kirjeldus.

Piiritlemine

Liikmesriigid on kasutanud piiritlemistingimusi selleks, et täita ELi ranget nõuet, mille kohaselt tuleb vältida topeltrahastamist ning ühtegi projekti ei tohi toetada rohkem kui ühest ELi fondist. Vastavalt konkreetsetele telgedele ja meetmetele on kasutatud eri liiki piiritlemistingimusi: toetusesaaja liik, projektide liik (maht, territoriaalne ulatus), tegevuse liik või majandusharu liik.

Piiritlemisega on õnnestunud vältida fondide toetusvaldkondade kattumist. Tekkisid vaid mõned üksikud raskused seoses tingimuste erinevate tõlgendustega teatavates riikides. Piiritlemistingimusi on võimalik programmiperioodi käigus kohandada, et kõrvaldada võimalikke puudusi või raskusi.

Koordinatsioonimehhanismid

Tehtud piiritluste järgimise ja fondide optimaalse kasutuse tagamiseks on vajalik tõhus koordineerimine selliste mehhanismide abil nagu näiteks ministeeriumidevahelised komisjonid või vastastikune esindatus seirekomisjonides ning mõnel juhul ka ühine IT-töövahend.

Mõned riigid delegeerivad osa kontrolliülesannetest küllaltki kohaliku tasandi ametiasutustele – või isegi kohalikele tegevusrühmadele. See võib anda kohalikele otsustajatele võimaluse tagada, et piiritlemise ja vastastikuse täiendamise mudelid vastaksid nende territooriumi konkreetsetele tingimustele ja vajadustele.

Üldjuhul lihtsustab koordineerimist spetsiaalse koordineerimisorgani (nt ministeeriumidevahelise organi) olemasolu. Probleeme võib tekitada programmitöö erinev tase, näiteks juhul, kui on vaja koordineerida ühte riiklikku ja mitut piirkondlikku kava.

Vastastikune täiendavus ja koostoime

Mõnel liikmesriigil on õnnestunud vastastikuse täiendavuse küsimus tõhusalt lahendada, kuid laiemalt on olnud puudus üldisest strateegilisest lähenemisest, mis tagaks struktuurifondide täieliku vastastikuse täiendavuse ja koostoime.

Koostoimivuse kohta leiab rohkem näiteid kohalikult tasandilt. Näiteks mõnes riigis võib kohaliku tegevusrühma kohaliku arengu strateegia minna kaugemale üksnes maaelu arengukava eesmärkidest ning osa nende püüdlustest oleks võimalik täita struktuurifondide abil; mõnikord on moodustatud EAFRD ja Euroopa Kalandusfondi programmide jaoks üks ühine kohalik tegevusrühm; mõnes liikmesriigis on Leader-telje rühmad loodud kohalike arendusettevõtetena, mis lisaks maaelu arengukava meetmetele viivad ellu maapiirkondade elanikele kasulikke meetmeid ka muudest riiklikest programmidest.

Mõne riigi aruannete kohaselt aitaks fondide koostoimet toetada järgmised elemendid:

- eri ELi fondide abikõlblike kulutuste (käibemaks jne) reeglite ühtlustamine;

- eri seire- ja hindamissüsteemide vaheline vastavus, mis võimaldaks hinnata ELi fonde üldiselt piirkondade ja teemade alusel.

Kui korraldusasutused annaksid (võimalikele) toetusesaajatele rohkem teavet piiritlemistingimuste kohta, aitaks ka see suunata neid sobiva ELi fondi juurde.

4. Väljavaade

Paljude kavade rakendamist alustati tegelikult alles 2008. aastal. Ent 2009. aasta arvudest nähtub juba tegevuse hoogustumine, vaatamata mõnedele ebasoodsatele tingimustele nagu majandusolukord.

Üksikute kavade rakendamisega seotud küsimusi on komisjoni ja liikmesriikide vahel regulaarselt arutatud. Lisaks on mõttevahetus kavade rakendamisega seotud küsimustes toimunud maaelu arengu komisjonis ning Euroopa maaelu arengu võrgustiku vahendusel. Paljud maaelu arengukavade muudatused on juba tehtud esimeste esinenud raskuste kõrvaldamiseks ning täiendavaid kohandusi on tehtud lisavahendite kaasamiseks, et vastata uutele väljakutsetele („tervisekontroll”) ja majanduskriisile (Euroopa majanduse elavdamise pakett).

Ühisest seire- ja hindamisraamistikust on saadud kasulikku teavet aruandluseks ning kavade rakendamise ja saavutuste pidevaks jälgimiseks. 2010. aasta esialgsetest arvudest nähtub, et suurem osa kavadest on saavutanud stabiilse kiiruse. 2012. aastal valmiv maaelu arengukavade vahehinnangute süntees annab rohkem teavet selle kohta, millisel määral kavad püsivad oma eesmärkide saavutamise ja ühenduse prioriteetide elluviimise graafikus.

[1] Vt nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005, 20. september 2005, (Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta) II jaotise II peatükk.

[2] Nõukogu otsus, 20. veebruar 2006, ühenduse maaelu arengu strateegiasuuniste kohta (programmiperiood 2007–2013) (2006/144/EÜ).

[3] Vt nõukogu 20. septembri 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikkel 14 „Komisjoni aruanne”.

[4] Vt nõukogu 20. septembri 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikkel 13. Nimetatud kokkuvõtlikes aruannetes kirjeldatakse riikliku strateegiakava ja eesmärkide rakendamisel tehtud arengut ja panust ühenduse strateegiasuuniste kohaste eesmärkide saavutamisse.

[5] Vt http://ec.europa.eu/agriculture/healthcheck/index_fr.htm, et saada teavet ühise põllumajanduspoliitika „tervisekontrolli” ja Euroopa majanduse elavdamise kava kohta ning tutvuda 2009. aastal vastu võetud seonduvate õigusaktidega.

[6] Nõukogu määrus (EÜ) nr 1698/2005, 20. september 2005, Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta.

[7] Kõik tabelid on esitatud komisjoni talituste töödokumendis.

[8] Pärast seda on EAFRD eelarvet programmiperioodiks 2007–2013 suurendatud (eelkõige „tervisekontrolli” ja Euroopa majanduse elavdamise kava tulemusena) 96,2 miljardi euroni.

[9] Kõik aruandes esitatud rahalised andmed hõlmavad üksnes ainult EAFRD-d.

[10] Nõukogu määruse (EÜ) nr 1290/2005 (ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta) artikkel 4.

[11] Järgnevatel joonistel ja tabelis on osa LEADER-teljele, tehniliseks abiks ja otsetoetusteks eraldatud vahenditest arvestatud proportsionaalselt kolme põhitelje juurde.

[12] Liikmesriikide kavades sätestatud 2013. aasta eesmärgid, mis hõlmavad põllumajandust ja metsandust.

[13] Vt meetmete koodide seletused komisjoni talituste töödokumendi tabelis 1.

[14] 2007., 2008., ja 2009. kalendriaastaga seotud liikmesriikide maksed.

[15] Makseid võib teha kahe aasta jooksul pärast viimase kohustuse võtmist (2013. aasta lõpp), seega kuni 2015. aasta lõpuni.

[16] Järgnevatel joonistel ja tabelis on osa LEADER-teljele, tehniliseks abiks ja otsetoetusteks eraldatud vahenditest arvestatud proportsionaalselt kolme põhitelje juurde.

[17] Määruse 1698/2005 artikli 81 lõike 3 kohast jaotust soo ja vanuse järgi vt tabelist 4.

[18] Tulemusnäitaja ühisest seire- ja hindamisraamistikust; sama ala võib panustada mitme probleemi lahendamisse.

[19] Ainult alates 2007. aastast võetud kohustused.

[20] Üldine tööpuudus kasvas valdavalt maapiirkondades 7,1 %-lt 2007. aastal 8,9 %-le 2009. aastal ning piirkondades, millest olulise osa moodustab maapiirkond, 7 %-lt 2007. aastal 9 %-le 2009. aastal (allikas: Eurostat).

[21] Sisaldab teenustest kaudselt kasu saavat elanikkonda.

[22] Määruse 1698/2005 artikli 81 lõike 3 kohast jaotust soo ja vanuse järgi vt tabelist 4.

[23] Erandiks on Rumeenia ja Bulgaaria, kellel on rühmade valimiseks aega kolm aastat.

[24] Vt eesmärkide loetelu komisjoni määruse (EÜ) nr 1974/2006 (milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad) VIII lisas.

[25] Teabeleht: ÜPP „tervisekontrolli” ja Euroopa majanduse elavdamise kava ülevaade: http://enrd.ec.europa.eu/app_templates/filedownload.cfm?id=5ACE6F64-F5FA-701C-70FD-E059E8462395

[26] Lisateabe saamiseks vt enrd.ec.europa.eu.