ET Euroopa Liidu Teataja C 177/24

Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta) artikli 50 lõike 2 punkti a kohase muutmistaotluse avaldamine

2013/C 177/10

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (1) artiklile 51.

MUUTMISTAOTLUS

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 510/2006

põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (2)

MUUTMISTAOTLUS VASTAVALT ARTIKLILE 9

„MONTES DE GRANADA”

EÜ nr: ES-PDO-0105-0169-28.07.2008

KGT ( ) KPN ( X )

1. Spetsifikaadi osa, mida muutmine hõlmab

—  Toote nimetus —  Toote kirjeldus — ☒ Geograafiline piirkond — ☒ Päritolutõend — ☒ Tootmismeetod — ☒ Seos piirkonnaga —  Märgistus — ☒ Riiklikud nõuded — ☒ Muu (kontrolliasutus)

2. Muudatus(t)e liik

— ☒ Koonddokumendi või kokkuvõtte muutmine —  Registreeritud KPNi või KGT muutmine, mille kohta ei ole avaldatud koonddokumenti ega kokkuvõtet —  Spetsifikaadi muutmine, mis ei tingi avaldatud koonddokumendi muutmist (määruse (EÜ) nr 510/2006 artikli 9 lõige 3) —  Spetsifikaadi ajutine muutmine, mis tuleneb riiklike ametiasutuste nõutud kohustuslikest sanitaar- või fütosanitaarmeetmetest (määruse (EÜ) nr 510/2006 artikli 9 lõige 4)

3. Muudatus(ed)

3.1. Geograafiline piirkond

KPNi „Montes de Granada” geograafilisse tootmis- ja töötluspiirkonda lisatakse 22 omavalitsusüksust.

Nendeks on ühelt poolt Peligrose ja Víznari omavalitsusüksused Sierra Arana piirkonnas ning teiselt poolt järgmised Granada kõrgplatool asuvad omavalitsusüksused:

Beas de Guadix, Benalúa de Guadix, Cortes y Graena, Gor (v.a selle Sierra de Baza loodusparki kuuluv ala), Gorafe, Guadix, Marchal, Purullena, Baza ja Caniles (v.a nende Sierra de Baza loodusparki kuuluvad alad), Benamaurel, Cortes de Baza, Cúllar, Cuevas del Campo, Freila, Zújar, Castilléjar, Castril, Galera ja Huéscar.

Need omavalitsusüksused loetakse „Montes de Granada” tootmispiirkonda kuuluvaks sellepärast, et need moodustavad koos praegu määratletud piirkonnaga ühtse terviku nii looduskeskkonna (orograafia, geoloogia, mullastik, kliima jne) kui ka inimfaktorite poolest (kasvatatavad oliivisordid, neitsioliiviõli saamiseks kasutatavad põlluharimis- ja tootmismeetodid). Lisaks on tootmispiirkonda lisatavates omavalitsusüksustes toodetud oliiviõlil samad füüsikalis-keemilised ja organoleptilised omadused, mis KPNiga „Montes de Granada” hõlmatud oliiviõlil.

3.2. Pakendamine

Piirang, et toode tuleb pakendada tootmiskohas, on kaotatud, sest on olemas vahendid kaitstud toodete jälgitavuse tagamiseks.

3.3. Seos geograafilise piirkonnaga

Seost käsitlevat teksti muudetakse nii, et see vastaks koonddokumendi punkti 5 „Seos geograafilise piirkonnaga” ülesehitusele.

3.4. Kontrolliasutus

Täpsustatakse kontrolli eest vastutav pädev asutus ja lisatakse viide selle veebisaidile, kus on esitatud nende asutuste nimed, kes vastutavad toote spetsifikatsioonile vastavuse kontrollimise eest enne toote turustamist.

3.5. Riiklikud nõuded

Ajakohastatakse teavet õigusaktidest tulenevate nõuete kohta, loetledes kehtivad õigusaktid.

KOONDDOKUMENT

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 510/2006

põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (3)

„MONTES DE GRANADA”

EÜ nr: ES-PDO-0105-0169-28.07.2008

KGT ( ) KPN ( X )

1. Nimetus

„Montes de Granada”

2. Liikmesriik või kolmas riik

Hispaania

3. Põllumajandustoote või toidu kirjeldus

3.1. Toote liik

Klass 1.5. Õlid ja rasvad (või, margariin, õli jne)

3.2. Toote kirjeldus, mida punktis 1 esitatud nimetus tähistab

Määratletud piirkonnas kasvatatavate oliivipuude (Olea europaea) põhisortide („Picual”, „Lucio” ja „Loaime”) ja teiseste sortide („Escarabajuelo”, „Negrillo de Iznalloz”, „Hojiblanca” ja „Gordal de Granada”) tervetest ja küpsetest viljadest saadud ekstra-neitsioliiviõli.

Õli saadakse põhisortide ja teiseste sortide viljade koospressimisel. Seega on tegemist mitmesordilise õliga, mida rikastavad iga kasutatud sordi eriomadused. Õlide organoleptilistest omadustest tõusevad tugevalt esile domineeriva sordi „Picual” omadused (roheline värvus, keskmine kuni tugev mõrudus ja puuviljalõhn), mida pehmendavad aga „Lucio” ja „Loaime” ning teisesed sordid, mis annavad õlile värske, puuvilju meenutava lõhna, vähem mõru maitse ja kuldsema värvivarjundi.

Üldiselt on kõnealuses piirkonnas toodetud ekstra-neitsioliiviõlil kergelt mõru ja täidlane puuviljalõhn ja -maitse (keskmise kuni tugeva intensiivsusega), mis meenutab värskelt pressitud tooreid või küpseid oliive ja mille tugevus varieerub sõltuvalt oliivide küpsusastmest. Õli happesus on madal ja selle värvus hõlmab kõiki rohelise varjundeid erkrohelisest rohekaskollaseni.

Õli lipiidide koostist iseloomustab suur oleiinhappe sisaldus, mis on enamasti üle 80 %, ulatudes mõnikord 83 % ni. Mono- ja polüküllastumata rasvhapete suhe on kõrge (12:20), mis näitab suurt toiteväärtust ja oksüdeerumisele vastupidavust. Õlid on keemiliselt püsivad, suures osas tänu polüfenoolkomponentidele, mis annavad õlile mõru maitse ja muudavad selle teiste ekstra-neitsioliiviõlidega võrreldes oksüdeerumisele vastupidavamaks.

3.3. Tooraine (üksnes töödeldud toodete puhul)

Ei kohaldata.

3.4. Sööt (üksnes loomse päritoluga toodete puhul)

Ei kohaldata.

3.5. Tootmise erietapid, mis peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas

Oliivid peavad olema kasvatatud ja õli toodetud punktis 4 määratletud geograafilises piirkonnas.

3.6. Erieeskirjad viilutamise, riivimise, pakendamise jm kohta

Õli tuleb pakendada sobivates tingimustes, kasutades toiduainete jaoks ettenähtud pakendeid, et tagada toote pikem kõlblikkusaeg. Pakendatud toodet tuleb hoida valguse ja soojuse eest, et see jõuaks tarbijani parimas seisundis.

3.7. Erieeskirjad märgistamise kohta

Tootel peab olema nõuetele vastavust tõendav tähistus, nn lisaetikett, millel on tähtnumbriline kood ja mis kinnitatakse nii, et seda ei saa uuesti kasutada, ning millega tagatakse toote jälgitavus.

4. Geograafilise piirkonna täpne määratlus

KPNi geograafiline piirkond hõlmab järgmisi omavalitsusüksusi: Alamedilla, Alfacar, Alicún de Ortega, Beas de Guadix, Benalúa de Guadix, Benalúa de las Villas, Benamaurel, Calicasas, Campotéjar, Castillejar, Castril, Cogollos Vega, Colomera, Cortes de Baza, Cortes y Graena, Cúllar, Cuevas del Campo, Darro, Dehesas de Guadix, Deifontes, Diezma, Fonelas, Freila, Galera, Gobernador, Gorafe, Guadahortuna, Guadix, Güevéjar, Huélago, Huéscar, Iznalloz, La Peza omavalitsusüksuse põhjaosa (Fardes’i jõeni), Marchal, Montejícar, Montillana, Morelábor, Nívar, Pedro Martínez, Píñar, Peligros, Purullena, Torrecardela, Villanueva de las Torres, Víznar, Zújar, Moclín (idaosa, mille looduslikuks piiriks on Velillos’e jõgi), Albolote ja Atarfe, (põhjaosa, mille looduslikuks piiriks on Cubillas’e ja Colomera jõgi kuni nende ühinemiskohani) ning Baza, Caniles ja Gor (v.a nende Sierra de Baza loodusparki kuuluvad alad).

5. Seos geograafilise piirkonnaga

5.1. Geograafilise piirkonna eripära

„Montes de Granada” tootmispiirkond on põllumajandustingimuste poolest ühtne ja Pürenee poolsaarel ainulaadne oliivikasvatuskeskkond.

Piirkonna keskmine kõrgus on suurem kui ühelgi teisel oliivikasvatuspiirkonnal Pürenee poolsaarel (keskmine kõrgus merepinnast üle 900 m) ja see asub Subbética mäeahelikus. Tegemist on Granada provintsi mägipiirkonna ulatusliku oliivikasvatusalaga, mida tuntakse traditsiooniliselt nime all Montes de Granada. Esimesed viited Montes de Granada piirkonna mägisele maastikule (terrenos montuosos) ja oliivikasvatusele (cultivo del olivo) pärinevad 16. sajandist. Kõnealuses dokumendis käsitletakse maade jagamist pärast seda, kui katoliiklik kuningapaar Fernando II ja Isabel I vallutasid tagasi Granada, ning selles on märgitud: „… igale naabruskonnale eraldatakse ka osa oliivisalust, mis …” (Peinado Santaella, 1989; La repoblación de la tierra de Granada: Los Montes (Granada maade taasasustamine), Granada Ülikool).

Piirkonna maastik koosneb ligi 750–900 meetri kõrgusel asuvatest alangutest, mis vahelduvad idast läände kulgevate mäeahelikega, mille kõrgus ulatub 1 400–2 000 meetrini. Pinnavormid on üldiselt järsemad lubjakivimassiivides, ülejäänud samuti järsakutest liigendatud reljeefitüübid koosnevad madalatest lubjakivi-, mergli-, ja liivakivikõrgendikest ja -küngastest. Ida pool muutub maastik alates Peligrosest, määratletud piirkonna edelapoolseimast omavalitsusüksusest Vega de Granada (Intrabética alang) lähistel laugemaks, avardudes 1 200 meetri kõrgusel asuvaks kõrgplatooks, millega Huéscaris, „Montes de Granada” määratletud geograafilise piirkonna kõige kirdepoolsemas omavalitsusüksuses ühinevad Subbética mäeahelik ja Intrabética alang.

Määratletud geograafilises piirkonnas on eriline kliima, millel on seal toodetud ekstra-neitsioliiviõli omadustele otsustav mõju.

Kliima on vahemerelis-kontinentaalne, ööpäevased ning aastaajalised temperatuurierinevused on suured. Talved on pikad ja külmad, kestes novembrist märtsini, keskmine temperatuur jääb vahemikku 5–6 °C ja keskmine miinimumtemperatuur alla 2 °C ning kõrge asukoha tõttu (750–2 000 m) sajab sageli lund. Seevastu suved on Granada provintsi lõunapoolse asukoha tõttu pikad ja kuumad, kestes mai lõpust oktoobrini, ning keskmine maksimumtemperatuur on üle 30 °C. Aasta keskmine sademehulk on 400–600 mm ja põua-aastatel isegi väiksem.

Talved sarnanevad Pürenee poolsaare põhjapoolse lavamaa talvedega, kuigi Montes de Granada asub lõunas. Temperatuurid, mis nii kaugel lõunas on ebatavalised, on tingitud piirkonna geograafilisest asukohast. See asub nelinurksel alal, mille külgedeks on mäestikud, kus valitsevad Pürenee poolsaare lõunaosa madalaimad temperatuurid: edelas külgneb piirkond Sierra Nevadaga (aasta keskmine temperatuur 8–10 °C), loodes Sierra Mágina-Sierra de Lucena-Montejícari mäestikuga (aasta keskmine temperatuur 10–12 °C), kagus Sierra de Bazaga (aasta keskmine temperatuur 10–12 °C) ning kirdes Sierra de Castrili ja Sierra de la Sagraga (aasta keskmine temperatuur 8–10 °C).

Äärmusliku kliima tõttu on Montes de Granadas välja kujunenud oma oliivikasvatustavad. Need hõlmavad äärmuslikele talvedele kohandatud oliivisortide väljavalimist, varajast saagikoristust, et vältida jaanuari ja veebruari külmi, ning spetsiaalselt lehestiku ja puu parima vahekorra säilitamiseks ettenähtud pügamisvõtteid, et kaitsta puid karmide talvekülmade eest. Samas aitavad need kliimatingimused vältida muudele Andaluusia oliivikasvatuspiirkondadele omaste kahjurite ja haiguste, näiteks oliivikärbse ja lehemädaniku levikut, ning see parandab vilja kvaliteeti (vähene happesus) ja seega ka õli kvaliteeti.

Määratletud geograafilises piirkonnas kasvatatavad kohalikud oliivisordid, nagu „Lucio”, „Loaime”, „Escarabajuelo” ja „Negrillo de Iznalloz”, on piirkonnas sajandite jooksul välja valitud, sest need on kohanenud äärmuslike kasvatustingimustega. Eelkõige on need sordid külmakindlad ja vili valmib varakult, nii et selle saab koristada enne talvekülmade tulekut. Aastast 1634 pärinevas allikas nimetatakse oliivide „Olivas de Marca” kasvatamist Cogollos Vega omavalitsusüksuse aladel, viidates puudele, mis annavad suurepärase kvaliteediga rikkalikku oliivisaaki (Libro de Apeos de Cogollos Vega, Real Chancillería de Granada). Montes de Granada piirkonnas leidub tänapäevalgi üle 500 aasta vanuseid puid sordist „Loaime” (nimi „Loaime” on araabia päritolu), mida kasvatati enne seda, kui katoliiklik kuningapaar Fernando II ja Isabel I Granada tagasi vallutasid.

Tänu eelmainitud kohalikest sortidest viljakama ja tugevama, piirkonda 19. sajandi keskel sisse toodud ja praegu valdava sordi „Picual” kohanemisele kohaliku põllumajanduskeskkonnaga kasvatatakse enamikus praegustest oliivisaludest „Picuali” kõrvuti vanemate kohalike sortidega.

Ühes tähtsas 19. sajandi keskpaigast pärinevas ajaloolises dokumendis (Diccionario Geográfico Estadístico e Histórico (geograafiline statistika- ja ajaloosõnaraamat), Pascual Madoz, 1845, uuesti avaldanud Bosque Maurel, 1987) ülistatakse selle piirkonna oliivisalusid ja peenemaitselist õli ning öeldakse sõna-sõnalt järgmist: „Montes de Granada … ja vaatamata joogivee nappusele kasutatakse Cubillase, Benalúa ja Moclíni jõgede vett ümbruskonna maatükkide kastmiseks ning seal toodetakse igat liiki teravilja, selget ja peenemaitselist õli, veini ja kõiksugu seemneid …”.

5.2. Toote eripära

„Montes de Granada” oliiviõli eriomadused:

— eriline lipiidide koostis, suur oleiinhappesisaldus (üle 80 %, ulatudes mõnikord 83 % ni), kõrge mono- ja polüküllastumata rasvhapete suhe (12:20) ja seega suur toiteväärtus;

— vähene happesus;

— värvigamma ulatub erkrohelisest rohekaskollaseni, sõltuvalt pressitud oliivide küpsusastmest ja õlis kasutatud sortide vahekorrast;

— keskmine kuni tugev toore või valmis vilja lõhn ja maitse (puuviljasuse mediaan ≥ 3);

— kergelt mõru ja terav, vilja küpsusastmest sõltuva varieeruva tugevusega maitse, mis on seotud õli polüfenoolisisaldusega.

5.3. Põhjuslik seos geograafilise piirkonna ja (kaitstud päritolunimetusega) toote kvaliteedi või omaduste vahel või (kaitstud geograafilise tähisega) toote erilise kvaliteedi, maine või muude omaduste vahel

„Montes de Granada” tootmispiirkonna kõrge asukoht ning äärmuslikud temperatuurid sügis- ja talveperioodil, kui oliivid valmivad, on õli erilise kvaliteedi juures määrava tähtsusega.

Teadlastele on hästi teada, et oliivikasvatuspiirkondade õhutemperatuur ja kõrgus mõjutavad vilja valmimist sügis- ja talveperioodil. Need tingimused mõjutavad tugevalt õli rasvhappe- ja klorofüllisisaldust (mis annab sellele rohelise värvuse). Seega, mida kõrgem asukoht ja madalam õhutemperatuur (eriti sügis- ja talvekuudel, kui vili valmib), seda suurem on õli küllastumata rasvhapete (eriti oleiinhappe) ja klorofüllisisaldus, tulenevalt vilja aeglasest valmimisest madalate temperatuuride tõttu, mis on „Montes de Granada” tootmispiirkonna erijoon. Oluline tegur on ka kasutatav oliivisort. Peamine piirkonnas kasvatatav sort on „Picual”, millel on suurem oleiinhappesisaldus kui ühelgi teisel Hispaanias kasvatataval sordil. „Montes de Granada” oliiviõlide oleiinhappe sisaldus on kõigi neitsioliiviõlide seas üks suuremaid (80–83 %). Samadel põhjustel on mono- ja polüküllastumata rasvhapete suhe nendes õlides väga kõrge, st 12:20, mida mahendavad kohalikud sordid „Lucio” ja „Loaime”, mille happesisaldus on väiksem kui „Picualil”. Just „Picual” annab „Montes de Granada” õlidele omase rohelise värvuse, mille tugevus varieerub erkrohelisest rohekaskollaseni. Kõnealuse sordi oliividel on kõikidest Hispaania oliividest üks suuremaid klorofüllisisaldusi ja tänu sordi aeglasele valmimisele määratletud piirkonnas valitsevate tingimuste mõjul suureneb selle sisaldus veelgi.

Kuna Montes de Granada oliivikasvatuspiirkond on enamjaolt mägine (keskmine kõrgus merepinnast üle 900 m), on õlide happesus madalate temperatuuride tõttu saagikoristusperioodil (talvel) madal, sest ensüümi lipaas aktiivsus temperatuuri langedes väheneb. Sügisperioodil hoiab teatud kahjurite, näiteks oliivikärbse vähene levik ära lipolüütiliste protsesside tekke viljades.

Lõpetuseks on ammustest aegadest peale teada, et neitsioliiviõli organoleptilist kvaliteeti mõjutavad kohalikud kasvutingimused ning et mägialadel toodetud õli on aromaatsem ja parema maitsega kui madalatelt aladelt või avamaalt pärit õli. See tuleneb saadud neitsioliiviõli seebistumatust fraktsioonist, mis annab õlidele aroomi ja on kõrgematel aladel suurem. Seega saadakse tänu vilja aeglasemale valmimisele kõnealuses mägises kasvukeskkonnas oliive, mis sisaldavad rohkem aromaatseid aineid. Lisaks suurendab aeglasem valmimine karmide ilmastikuoludega sügisel ja talvel (madalad temperatuurid ja veestress) polüfenooliühendite sisaldust ja sellega koos õli mõru, teravat maitset. Polüfenooliühendite sisaldus sõltub ka oliivisordist ja „Picual” sisaldab neid rohkem kui ükski teine Hispaanias kasvatatav sort.

Viide spetsifikaadi avaldamisele

(Määruse (EÜ) nr 510/2006 artikli 5 lõige 7 (4))

Toote spetsifikaadi terviktekstiga saab tutvuda järgmisel veebilehel:

http://www.juntadeandalucia.es/agriculturaypesca/portal/export/sites/default/comun/galerias/galeriaDescargas/cap/industrias-agroalimentarias/denominacion-de-origen/Pliegos/PliegoMontesdeGranadamodificado.pdf.

(1) ELT L 343, 14.12.2012, lk 1.

(2) Asendatud määrusega (EL) nr 1151/2012.

(3) Vt joonealust märkust 2.

(4) Vt joonealust märkust 2.