Lisas 2 on esitatud üksikasjalik ülevaade enne 2003. aastat kehtinud soovituslike määrade muutumise kohta koos tabeliga, milles on esitatud töölevõtmise sihtarvud, mis on vastu võetud pärast 2003. aastat.

„institutsioonid“ – asjaomased institutsioonid on need, mille suhtes kohaldatakse personalieeskirju. Komisjon kutsus kõiki institutsioone ja detsentraliseeritud asutusi üles esitama asjakohaseid andmeid. Eraldi jagu on pühendatud andmeid esitanud institutsioonidele ja asutustele;

Personalieeskirjade 2013. aasta reformiga ja viitega põhimõttele, et kõik liidu kodanikud on võrdsed, kehtestasid kaasseadusandjad uue õigusliku alusega igale institutsioonile kohustuse võtta vastu sobivad meetmed, kui täheldatakse ametnike kodakondsuste märkimisväärset tasakaalustamatust, mida ei selgita objektiivsed kriteeriumid. Selle muudatuse eesmärk oli sätestada vajalikud õiguslikud vahendid, mis aitavad toime tulla märkimisväärse tasakaalustamatusega, mis oleks vastuolus kõigi liidu kodanike võrdsuse põhimõttega.

Üldiselt on diskrimineerimine kodakondsuse alusel aluslepingute, põhiõiguste harta ja personalieeskirjadega keelatud . Lisaks sellele peavad ELi institutsioonid personalieeskirjade kohaselt värbama töötajaid võimalikult laialt geograafiliselt alalt (personalieeskirjade artikkel 27) . Nende kahe põhimõtte tasakaal võimaldab juba institutsioonidel võtta arvesse kodakondsust, isegi konkreetsete ametikohtade täitmisel, kui eri taotlejate kvalifikatsioon on sisuliselt sama .

Et tagada, et komisjoni töötajad on kodakondsuse poolest tasakaalustatult esindatud eelkõige keskastme juhtide tasandil ja kõrgemas juhtkonnas, loetakse, et Ühendkuningriigi töötajaid, kes on pärast 29. märtsi 2017 deklareerinud kodakondsuse muutuse, omavad esimese kodakondsusena jätkuvalt siiski Ühendkuningriigi oma .

Selline muutmine on erakorraline ja seepärast on vaja pöörata sellele suuremat tähelepanu.

Komisjon on märganud, et mitmed komisjonis töötavad Ühendkuningriigi kodanikud on taotlenud või võivad taotleda esimese kodakondsuse muutmist.

Et võtta täielikult arvesse asjaolu, et Ühendkuningriik jääb liikmesriigiks kuni liidust lahkumiseni, ja et käsitleda teemat pooleliolevate läbirääkimiste tulemust ennustamata, on soovitatud arvutada kõik asjaomased näitajad ümber, jättes Ühendkuningriigi näitajad välja. Aruandes antakse üksikasjalik ülevaade Ühendkuningriigi kodanike praegusest esindatusest komisjoni AD-kategooria töötajate hulgas (vt lisa 7c). Ühendkuningriigi kodanikud paiknevad valdavalt kõrgemal palgaastmel kui AD 9. 1. jaanuari 2017. aasta seisuga olid pooled neist vanemad kui 50,5 aastat.

Lähtudes Ühendkuningriigi 29. märtsi 2017. aasta teatisest nõukogule, milles ta andis teada kavatsusest liidust välja astuda, ei ole Ühendkuningriigile soovituslikku määra kindlaks määratud. Üldiselt kavandatakse tulevasi meetmeid aruande jaoks tehtud analüüside põhjal. Seega, tunnistades küll fakti, et Ühendkuningriik on käesoleva aruande vastuvõtmise ajal liikmesriik, ei tundu praegu asjakohane määrata kindlaks soovituslikku määra Ühendkuningriigi kodanike esindatuse kohta tulevikus.

See esimene kodakondsus on käesoleva aruande koostamise alus.

Seepärast peavad kõik ametnikud märkima ametisse nimetamise ajal vähemalt ühe kodakondsuse. See kodakondsus sisestatakse infosüsteemi nn esimese kodakondsusena ja see ei muutu, v.a juhul, kui ametnik ise taotleb selle muutmist.

Vastavalt personalieeskirjade artikli 28 punktile a võib ametniku ametisse nimetada üksnes tingimusel, et ta on liidu liikmesriigi kodanik, välja arvatud juhul, kui ametisse nimetav asutus lubab erandit.

2003. aasta soovituslike määrade ja töölevõtmise sihtarvude kindlaksmääramise metoodikat peeti ajutiseks, mille puhul viimane üleminekuperiood lõpeb pärast liidu laienemist Horvaatiasse 2018. aastal. Seega on nüüd tingimused täidetud, et määrata liikmesriikide soovituslikud määrad kindlaks ühtse metoodika alusel.

Peale selle täidavad täitev- ja tehnilisi ning sekretäri- ja kantseleitöö ülesandeid tavaliselt kohapeal palgatud töötajad ja need ametikohad on sageli teise riigi kodanikele vähem atraktiivsed.

Et tagada meetmete proportsionaalsus, keskendutakse käesolevas aruandes ainult tegevusüksusele AD. Kuigi personalieeskirjade artiklit 27 kohaldatakse kõigi töötajate suhtes hoolimata nende tegevusüksusest, on tegevusüksuste AST ja AST/SC puhul lubatud soovituslikust määrast rohkem kõrvale kalduda. Tõepoolest on nõue peegeldada Euroopa Liidu rahvastiku mitmekesisust rangem nende ametnike puhul, kes vastutavad juhtimis-, planeerimise, analüütiliste ning keele ja teadusega seotud ülesannete eest (st tegevusüksus AD), kui täitev- ja tehniliste ülesannete (st tegevusüksus AST) või sekretäri- ja kantseleitöö (st tegevusüksus AST-SC) eest vastutatavate ametnike puhul.

Praktikas on komisjon seisukohal, et esineb märkimisväärne tasakaalustamatus, kui ühe või mitme liikmesriigi kodanikud moodustavad töötajatest alla 80 % soovituslikust määrast.

-teatavat kõrvalekaldumist soovituslikest määradest tuleks aktsepteerida mitte ainult siis, kui see ei tundu ohustavat geograafilist tasakaalu, vaid ka selleks, et ennetada ebatõhususe tekkimist.

Geograafilise tasakaalu suhtes kohaldatavad õigusnormid peegeldavad kahte põhinõuet. Esiteks peaksid valimis- ja värbamismenetlused olema sellised, et välditaks igasugust kodakondsusest tulenevat ebavõrdsust. Teiseks on vaja, et töötajad oleksid komisjonis esindatud geograafiliselt tasakaalus, et komisjon saaks täita üht oma põhieesmärkidest, st olla lähedal kodanikele ja peegeldada liikmesriikide rahvastiku mitmekesisust.

Komisjoni talitused on de facto kasutanud seda indikaatorit geograafilise tasakaalu analüüsimisel alates 2003. aastast ja on tehtud ettepanek kasutada seda indikaatorit (ilma Ühendkuningriigita) ka käesoleva aruande koostamisel. Seda ajakohastatakse korrapäraselt, et kajastada selle komponentide arengut.

Lisas 7b antakse ülevaade olukorrast 1. jaanuari 2017. aasta seisuga. Peamine järeldus on, et selle kuupäeva seisuga

Samuti tuleks märkida, et palgaastmed AD 13–14 on üldreeglina astmed, millel inimesi tööle ei värvata (ja mis on seetõttu analüüsist välja jäetud), ning peale selle on need palgaastmed personalieeskirjade 2014. aasta läbivaatamisest saadik olnud reserveeritud üksnes juhtimis- või nõuandvate ametikohtade jaoks. Mittejuhtivad töötajad nendel palgaastmetel on mineviku pärand ja peamiselt on nad enne 2004. aastat ühinenud riikide kodanikud. See töötajaterühm väheneb aja jooksul oluliselt, kuna nende vanuseline jaotus osutab sellele, et suurem enamus neist läheb järgmise 10–15 aasta jooksul pensionile. Seega puudutab eelseisev pensionile minek rohkem mitme enne 2004. aastat ühinenud riigi kodanikke.

Punktis 1.2 kirjeldatud soovituslike määrade rakendamine keeletalitustes ei ole ei mõistlik ega soovitav. Lisa 6 tabelis on esitatud komisjoni keeletalituste (peadirektoraadid DGT ja SCIC) tegevusüksuse AD mittejuhtivate töötajate jaotus. Tabelist on näha, et enamik suuremaid liikmesriike, aga ka liikmesriigid, mille ametlikud keeled on samad, on alaesindatud. Tasakaalustamatus on veelgi ilmsem, kui vaadata eraldi vahemikke AD 5–8 ja AD 9–12, kuid on selge, et selle põhjal nendest kodakondsustest töötajate värbamine ei vastaks operatiivsetele vajadustele.

Töötajate värbamisel keeletalitustesse järgitakse talituste eripära ja eesmärkide tõttu sui generis põhimõtet. Esiteks on sihtkeelt valdavate töötajate arv ette kindlaks määratud ja see ei sõltu vastava liikmesriigi suurusest. Teiseks, kuigi keeletalitustesse ei värvata töötajaid mitte kodakondsuse, vaid keeleoskuste alusel, on nende vahel tugev seos. Kolmandaks on mõningad keeled mitme liikmesriigi ametlikuks keeleks. Seepärast järgib kodakondsuste esindatus keeletalitustes sõltuvalt keelest malli, mis ei ole võrreldav muude talitustega.

Pärast 2004. aastat ühinenud liikmesriikide kodanike alaesindatust palgaastmetel AD 9–12 võis isegi ennustada, kuna nendel tasemetel ei korraldatud ühtegi konkurssi laienemisega seotud spetsiaalseid erandmeetmeid kohaldades (v.a juhtivad ametikohad). Eesmärk oli täita kõik palgaastmed järk-järgult, alustades alumistest. Seepärast puudutab see kõiki pärast 2004. aastat ühinenud riikide kodanikke.

Olukord on muutumas nii, nagu prognoositud. Kõigi kodakondsuste puhul, mis käisid pärast 2004. aastat ühinenud riikidele tehtud erandi alla, on saavutanud sihtarvust 50–70 %. Mis puutub 2007. ja 2013. aastal ühinenud liikmesriikide kodanikesse, siis on veel liiga vara selleks, et näha nende olulist esindatust nendel palgaastmetel. Küll aga laseb nende esindatus palgaastmetel AD 5–8 (vastavalt üle 200 % ja 140 % sihtarvust, vt lisa 7a) mõistlikult eeldada, et protsess liigub õiges suunas. Komisjon jälgib nende riikide kodanike esindatust nimetatud palgatasemetel hoolega, et kontrollida, kas areng jätkub praeguses suunas.

Ainult Luksemburgi kodanike märkimisväärne alaesindatus selles vahemikus ei tundu olevat põhjendatud. Tuleb ka märkida, et selline alaesindatus võib olla seotud väikese rahvaarvuga: kui nimetatud palgaastmetel oleks kasvõi neli Luksemburgi kodanikku rohkem, ei kuuluks see enam alaesindatud töötajate arvuga riikide hulka.

2.1.2. Palgaastmed AD 5–8

Muutuste poolest väärib eritähelepanu palgaastmevahemik AD 5–8. Personalieeskirjade kohaselt on see vahemik, kus tuleb ametisse nimetada 80 % töötajatest. Kodanike esindatus selles palgaastmete vahemikus määrab, kuidas on järgmisel kümnendil riigid esindatud palgaastmetel AD 9–12. Just nende töötajate hulgast valitakse juhid (täpsemalt keskastme juhid) järgmise kümne aasta jooksul. Tasakaalustatud esindatus vahemikus AD 5–8 on eelduseks, et kodakondsused on tasakaalus ka pikas perspektiivis.

Lisas 7a antakse ülevaade olukorrast 1. jaanuari 2017. aasta seisuga. Peamine järeldus on, et selle kuupäeva seisuga on

-10 kodakondust (kõik enne 2004. aastat ühinenud liikmesriikidest) on tugevalt alaesindatud: Taani, Saksamaa, Iirimaa, Prantsusmaa, Luksemburg, Madalmaad, Austria, Portugal, Soome ja Rootsi.

-Absoluutväärtuses on suurim puudujääk Saksa (ligikaudu 230 inimest) ja Prantsusmaa (ligikaudu 140) kodanike osas.

-Suhtelise näitajana oli suurim puudujääk Luksemburgi (ei olnud ühtegi töötajat), Rootsi ja Taani (küündisid üksnes 30 %ni soovituslikust määrast) kodanike osas.

Enamiku EL 14 riikide kodanike alaesindatust palgaastmetel AD 5–8 võib vähemalt osaliselt seletada pärast 2004. aastat toimunud värbamiste tavadega. See tuleneb sellest, et enamik ametikohtadest, mis olid mõeldud pärast 2004. aastat ühinenud liikmesriikide kodanike värbamiseks, olid palgaastmetel AD 5–8. Kuna värbamisel keskenduti töötajate leidmisele uutest liikmesriikidest, tekkis automaatselt enne 2004. aastat ühinenud liikmesriikide kodanike alaesindatus.

EL 14 riikidest ainult neli on palgaastmevahemikus AD 5–8 piisavalt esindatud: kahe riigi kodanikke on veidi alla soovitusliku määra (Hispaania ja Itaalia) ja kaks jõudsid soovitusliku määrani (Belgia ja Kreeka).

Selline olukord nõuab asjakohaseid ja sihipäraseid meetmeid, et suurendada nende riikide esindatust, mis muidu võivad olla silmitsi nn põlvkondadevahelise lõhe probleemiga.

Küll aga on küsitav, kas need sihipärased ja asjakohased meetmed on piisavad, et pikas perspektiivis tagada tasakaal kõigi kodakondsuste vahel. Sellega seoses tuleks puudutada kahte küsimust.

2.2. Alaesindatuse põhjused palgaastmevahemikus AD 5–8

2.2.1. EPSO reservnimekirjade täituvus

Fakt, et EL 14 riikidest ainult neli on piisavalt esindatud, sõltumata viimase 12 aasta värbamistavast, paistab osutavat sellele, et teatavate riikide kodanike nappusel on muud põhjused. Üks põhjus võib olla EPSO reservnimekirja kantud kandidaatide jaotus.

Tabelite 8a ja 8b põhjal ei vasta nimekirja kantud kandidaatide arv alates 2010. aastast soovituslikele määradele. Olukord on kõige pinevam tegevusüksuse AD spetsialistide konkursside osas, kus 23 kodakondsust 27st on võrreldes nende soovituslike määradega ebapiisavalt esindatud. Soovituslikele määradele vastab ainult nelja riigi kodanike esindatus: Belgia, Kreeka, Itaalia ja Hispaania , st neli riiki EL 14st, mis on piisavalt esindatud palgatasemetel AD 5–8, nagu on märgitud eespool punktis 2.1.2.

Sellega seoses tuleb märkida, et nimekirja kantud kandidaatide vähesus ei tulene mitte kandidaatide madalast skoorist, vaid oodatust tagasihoidlikumast osalemisest konkursil. Ka lisades 8a ja 8b esitatud andmed näitavad, et paljudel juhtudel, kus alaesindatus oli märkimisväärne, on vastavate liikmesriikide kodanike konkurssidel osalemise määr palju madalam ja edukuse määr suhteliselt kõrgem (vt nt üldisemat laadi konkurssidel Madalmaad, Prantsusmaa või Saksamaa).