ET Euroopa Liidu Teataja C 218/78

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades”

KOM(2010) 748 lõplik/2 – 2010/0383 (COD)

2011/C 218/14

Pearaportöör: Bernardo HERNÁNDEZ BATALLER

15. veebruaril 2011. aastal otsustas nõukogu vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 67 lõikele 4 ja artikli 81 lõikele 2 konsulteerida Euroopa Majandus-ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades”

KOM(2010) 748 lõplik/2 – 2010/0383 (COD).

Komitee juhatus tegi 1. veebruaril 2011 käesoleva arvamuse ettevalmistamise ülesandeks ühtse turu, tootmise ja tarbimise sektsioonile.

Arvestades töö kiireloomulisust määras komitee täiskogu 471. istungjärgul 4.–5. mail 2011 (5. mai istungil) pearaportööriks Bernardo Hernández Batalleri ja võttis vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 162, vastu hääletas 1 ja erapooletuks jäi 2 liiget.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Komitee toetab komisjoni ettepanekut ja leiab, et selle abil on võimalik saavutada õiguslike takistuste kõrvaldamise eesmärk, mis hõlbustaks üksikisikute ja ettevõtete elu ning parandaks õiguskaitset.

1.2 Komitee kutsub komisjoni üles jätkama õiguslike takistuste kõrvaldamist Euroopa Liidus, et saavutada tõeline Euroopa õigusruum, ning võtma arvesse kõiki komitee märkusi, mida ta on teinud mitmetes selleteemalistes arvamustes.

2. Sissejuhatus

2.1 Määrus (EÜ) nr 44/2001 on alates 1. märtsist 2002 asendanud Brüsseli konventsiooni ja üldiselt kõiki liikmesriikidevahelisi kahepoolseid õiguskaitsevahendeid selles valdkonnas. Kõnealune määrus, mida nimetatakse ka Brüsseli I määruseks, on senini kõige olulisem ELi õigusakt tsiviilasjades tehtava õigusalase koostöö kohta.

2.2 Peamiselt võimaldab määrus (EÜ) nr 44/2001 teatud juhtudel esitada mõne liikmesriigi kohtus hagi mis tahes füüsilise või juriidilise isiku vastu, kes on kostjaks riikidevahelises kohtumenetluses ja kelle alaline elukoht on muus liikmesriigis kui see, kus hagi on algatatud, soodustades lähima ühendava asjaolu eelistamist.

2.2.1 Lisaks sätestatakse määruse artiklis 5, et lepingutega seotud asjades, eelkõige kaupade müügi puhul, võib ettevõtja vastu esitada hagi liikmesriigis, kus kaubad üle anti või kus need oleks tulnud üle anda.

2.2.2 Artiklis 5 ongi sätestatud rida valdkondi, kus uut korda kohaldatakse (lepinguline ja lepinguväline vastutus, kahju hüvitamine, filiaalide ja esinduste tegevus jne).

2.2.3 Kohtualluvusele kindlustusasjade puhul on määruses pühendatud terve jagu (3. jagu), milles võimaldatakse kindlustusvõtjal pöörduda oma alalise elukoha kohtute poole, et esitada hagi kindlustusandja vastu ka siis, kui kindlustusandja alaline asukoht on mõnes teises liikmesriigis. Kui aga kindlustusandja soovib esitada hagi kindlustusvõtja, kindlustatu või soodustatud isiku vastu, peab ta seda tegema selle liikmesriigi kohtus, kus on viimati nimetatute alaline elukoht.

2.3 Määruses (EÜ) nr 44/2001 on terve teksti ulatuses mitmeid kohtualluvust käsitlevaid erisätteid, milles kohati pööratakse mõnede rühmade kaitsele rohkem tähelepanu (tarbijalepingud, töölepingud). Samas kohaldatakse kohtualluvuse määramise traditsioonilist korda edasi, kui tegemist on kinnisvara, juriidilise isiku likvideerimist, registrisse kandmist või kohtuotsuste täitmist käsitleva vaidlusega.

2.4 Määruses (EÜ) nr 44/2001 käsitletakse kahes ulatuslikus jaos kohtuotsuste täitmist ja teiste liikmesriikide ametlike dokumentide tunnustamist. Määrus lõpeb mitmete lõpp- ja üleminekusätetega, milles sätestatakse eelkõige seda, kuidas on kõnealune õigusalase koostöö uus vahend seotud muude kitsamate konventsioonidega, millele mõni liikmesriik on alla kirjutanud.

2.5 21. aprillil 2009 võttis komisjon vastu aruande määruse kohaldamise kohta ja rohelise raamatu, milles esitatud mõnele komisjoni uuendusettepanekule on komitee juba toetust avaldanud (1).

3. Määruse ettepanek

3.1 Läbivaatamise üldeesmärk on arendada edasi Euroopa õigusala, kõrvaldades kohtuotsuste vaba liikumise tõkked kooskõlas vastastikuse tunnustamise põhimõttega. Selle eesmärgi olulisust on rõhutanud Euroopa Ülemkogu 2009. aasta Stockholmi programmis (2). Ettepanekuga soovitakse täpsemalt lihtsustada piiriüleseid kohtuvaidlusi ja kohtulahendite vaba liikumist Euroopa Liidus. Läbivaatamine peaks aitama kaasa Euroopa majanduse taaselavdamiseks vajaliku õiguskeskkonna loomisele.

3.2 Kavandatava reformi põhiosad on järgmised:

— tühistada kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise vahemenetlus (välisriigi kohtuotsuste tunnustamise nõue), välja arvatud laimuasjades ja ühistes kahjunõuetes tehtud otsused, sealhulgas mitmete võimalustega, millega saab erandolukorras vältida ühe liikmesriigi tehtud kohtuotsuse täitmist muus liikmesriigis;

— ettepanek sisaldab ka tervet rida tüüpvorme, mille eesmärk on lihtsustada välisriigi kohtuotsuse tunnustamist või täitmist välisriigi kohtuotsuse tunnustamise nõude puudumisel ja kostja kaitseõigust tagava menetluse kohase läbivaatamise taotlemist;

— laiendada määruse kohtualluvuse eeskirju kolmandatest riikidest pärit kostjaid hõlmavate vaidlusteni, sealhulgas olukordadeni, kus üks ja sama menetlus on pooleli nii ELis kui ka sellest väljaspool asuvas kohtus. Muudatusega tagatakse, et tarbijate, töövõtjate ja kindlustatud isikute suhtes kehtivad kaitset pakkuvad kohtualluvuse eeskirjad kehtivad siis, kui kostja on pärit väljastpoolt ELi;

— tõhustada kohtualluvuse kokkuleppeid (tehtud kaks muudatust): — ühelt poolt, kui pooled on vaidluste lahendamiseks määranud konkreetse kohtu või konkreetsed kohtud, antakse ettepanekuga kokkuleppe kohasele kohtule esmaõigus kohtualluvuse üle otsustamiseks sõltumata sellest, millise kohtu poole esimesena pöörduti; — teiselt poolt kehtestatakse ettepanekuga ühtlustatud kollisiooninorm kohtualluvuse kokkulepete sisulise kehtivuse kohta, tagades nii samaväärse tulemuse sõltumata sellest, millise kohtu poole pöörduti;

— täpsustada määruse vahekohtumenetluse regulatsiooni;

— parandada õiguskaitse kättesaadavust teatavate vaidluste puhul;

— selgitada tingimusi, mille alusel ajutised meetmed saavad ELis vabalt liikuda.

4. Üldmärkused

4.1 Komitee avaldab suurt poolehoidu komisjoni ettepanekule ja toetab kehtiva nõukogu määruse (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades) (Brüsseli I määrus) uuesti sõnastatud teksti vastuvõtmist.

4.2 Nagu komisjoni ettepanekust selgelt ilmneb, on tegemist vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala ning siseturu toimimise parandamise seisukohast vajaliku algatusega, mida on võimalik algatada ainult riigiülesel tasandil ja mis on ka globaliseerunud maailmas väärtuslik õigusvahend, sest hõlbustab rahvusvahelisi kaubandustehinguid ja leevendab vastuolusid, mis tekivad ELi territooriumi ületavates suhetes.

4.2.1 Siinkohal on asjakohane rõhutada, et kõikide kavandatud õigusliku mehhanismi uuenduste ning mõnede ELis kõnealuses valdkonnas juba kehtivate eeskirjade ja põhimõtete liigitamise aluseks on võetud kogemus, mida riikideülesed õigusorganid, eksperdid ja liikmesriikide pädevad asutused on Euroopa Komisjonile avalikult tutvustanud.

4.2.2 Seega lisaks subsidiaarsuse põhimõtte üldisele arvessevõtmisele, mis õigustab liikmesriikide pädevuse puudumist arvestades riigiülest tegevust, kui on vaja ühepoolselt muuta kehtiva Brüsseli I määruse teatud aspekte, nagu välisriigi kohtuotsuste tunnustamise nõuet, pädevust või liikmesriikide kohtumenetluste omavahelist kooskõlastamist või liikmesriikide ja vahekohtu vaheliste menetluse kooskõlastamist käsitlevad sätted, peetakse oluliseks ka nn talitluslikku subsidiaarsust, mis on Lissaboni lepingu järgselt Euroopa Liidu lepingus sisalduva osalusdemokraatia põhimõtte lahutamatu osa. Komitee on juba väljendanud toetust mitmele ettepanekule, mille komisjon on siinkohal teinud (3).

4.3 Määruses toetatakse realistlikke, läbimõeldud ja paindlikke tehnilisi lahendusi probleemidele, mis on aastate jooksul Brüsseli I määruse kohaldamisel ilmnenud. Kokkuvõttes oleksid lahendused järgmised: tühistada välisriigi kohtuotsuse tunnustamise nõue, välja arvatud laimuasjade ja ühistes kahjunõuete puhul; kohaldada määrust kolmandatest riikidest pärit kostjaid hõlmavate vaidluste puhul; tõhustada kohtualluvuse kokkuleppeid; täpsustada määruse vahekohtumenetluse regulatsiooni; selgitada tingimusi, mille alusel saab kohaldada ühe liikmesriigi kohtu teises liikmesriigis määratud ajutisi ja kaitsemeetmeid; ja lõpuks parandada kättesaadavust ja toimimist teatavate liikmesriikide kohtutes pooleliolevate vaidluste puhul.

4.3.1 Puuduvad sisulised põhjused, miks ettepanekus on ühishagid jäetud välja välisriigi kohtuotsuse tunnustamise nõude kaotamist reguleerivate sätete reguleerimisalast. Seega ei ole artikli 37 sõnastus rahuldav. Komitee on juba mitmel korral väljendanud toetust õiguste kollektiivse kaitse riigiülesele reguleerimisele. Komisjon peaks analüüsima määruse (EÜ) nr 44/2001 artikli 6 võimalikku muutmist, et võimaldada hagejatel esitada menetluses nõuded ka mitme kostja vastu, juhul kui hagemise põhjused on sedavõrd tihedalt seotud, et eri menetlustest tulenevate vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks oleks soovitav neid menetleda ning otsuseid teha üheskoos.

4.3.2 Mis puudutab erandi tegemist laimuasjades, siis artikli 37 lõike 3 punkti a sisu on tegelikult ulatuslikum, hõlmates teise liikmesriigi kohtuotsuseid lepinguväliste võlasuhete kohta, mis tulenevad eraelu puutumatuse ja isiklike õiguste rikkumisest. Komisjon peaks analüüsima kõnealuse erandi ulatust ja võimalust see välja jätta, et erandiga ei jääks hõlmatuks inimeste igapäevaelu aspektid.

4.3.3 Analüüsimaks põhjalikumalt muudatusi, mis on vajalikud ettepanekus käsitletavates õiguslikes mehhanismides ja kohtumenetlustes, tuleks siiski teha mõned tähelepanekud, et komisjon neid edaspidi arvesse võtaks.

4.3.4 Mis puutub uuesti sõnastatud määruse artikli 58 lõikesse 3, milles on sätestatud, et apellatsioonkaebuste puhul, millega vaidlustatakse kohtuotsuse täidetavaks kuulutamise otsus, „teeb [pädev kohus] oma otsuse viivitamata”, siis selles tuleks täpsemalt määratleda maksimaalne tähtaeg, et vältida põhjendamatuid või menetluses osalejatele kahju tekitavaid viivitusi.

4.3.5 Selleks võiks kehtestada ajalised piirid: kas siis artikli 58 lõikes 2 ettenähtud 90päevase tähtaja nagu kohtuotsuse täidetavaks kuulutamise apellatsioonkaebuse puhul või tähtaja, mille pikkus jääks määruse (EÜ) nr 2201/2003 (mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega) artikli 11 lõikes 3 sätestatud kuuenädalase ning eelmainitud 90päevase tähtaja vahele.

4.3.6 Samuti tuleks kaaluda uuesti sõnastatud määruse artiklis 31 kehtestatava koostöösüsteemi ümbersõnastamist, et tugevdada pädeva kohtu sisulist rolli ja hoida ära kohtuvaidluse lahendamise võimalikku pahauskset edasilükkamist.

4.3.7 Selles on ebamääraselt sätestatud kohustus teha koostööd pädeva kohtu ja teise liikmesriigi kohtu vahel, kuhu pöörduti taotlusega võtta ajutisi meetmeid ja kaitsemeetmeid. Viimatinimetatud kohtule pandud ülesannet koguda teavet kõigi kohtuasjas oluliste asjaolude kohta (nt taotletava meetme kiireloomulisus või samalaadse meetme võtmisest keeldumine kohtuasja sisuliselt menetleva kohtu poolt) võiks täiendada, kehtestades sätte, milles nähakse ette kõnealuste meetmete erandlikkus või koguni üldisemalt kohtuasjast loobumist asja sisuliselt menetleva kohtuniku kasuks.

4.3.8 Lisaks oleks see igati kooskõlas keskse rolliga, mida Euroopa Kohus kiire menetlemise ja kohtuotsuste vastastikuse tunnustamise mõttes tähtsustab nende kohtute puhul, kes on pädevad lahendama sisulisi vaidlusi, tõlgendades seonduvaid norme, nagu eelviidatud määrus (EÜ) nr 2201/2003.

4.4 Erilist tähelepanu väärib kehtiva Brüsseli I määruse artikli 34 lõikes 1 ja uuesti sõnastatud määruse artikli 48 lõikes 1 sätestatud avaliku korra tingimuse säilitamine üksnes neil juhtudel, mille puhul on kaotatud välisriigi kohtuotsuse tunnustamise nõue. Selle tulemusena võivad liikmesriikide kohtud, kellelt taotletakse välisriigi kohtu otsuse tunnustamist, mitte tunnustada sellist otsust, mis on selgelt vastuolus riigi avaliku korraga.

4.4.1 Kahtlemata on tegemist võimalusega, mis jätab ruumi tõlgendusteks ja pakub kohtule kaalutlusruumi, kuid – nagu on näidanud aastad, mille jooksul Brüsseli I määrus on jõus olnud – sellega seotud riskid on praegu väga piiratud tänu vähemalt kolmele õiguslikule asjaolule: Euroopa Kohtu (4) poolt kõnealuses valdkonnas kehtestatud kriteeriumid, kehtiva ELi põhiõiguste harta siduvus ning ulatuslik ja põhjalik Euroopa Kohtu praktika, milles piiratakse avaliku korra mõistet ELi õiguse tõhusust silmas pidades.

4.4.2 Komitee kutsub Euroopa Komisjoni üles pöörama erilist tähelepanu liikmesriikide kohtute tööle, et tagada vastastikuse tunnustamise põhimõtte õige järgimine alati, kui langetatakse otsus kohtualluvuse kohta avalikust korrast lähtudes.

4.5 Uuesti sõnastatud ettepanekus pakutakse küll välja uus reegel vahekohtukokkulepete tunnustamise kohta, mille kohaselt määratakse ELi liikmesriigis kohtualluvus, leevendades seega meelepärase kohtualluvuse eelistamise probleemi (nn forum shopping), kuid seda käsitletakse ülevaatlikult ja see ei tundu piisav.

4.5.1 Arvestades kõnealuse vaidluste lahendamise vahendi üha aktiivsemat kasutamist, eriti kaubandusasjades, ning soovitavat võimalust laiendada seda vahendit inimeste huvides ka teistele olulistele valdkondadele (nt tarbijaõigus ja tööõigus), kutsub komitee komisjoni üles kaaluma võimalust kehtestada lähiajal riigiülene õiguslik vahend vahekohtuotsuste tunnustamiseks ja täitmiseks. Kuigi ettepanekust tuleneb kohtuliku kontrolli võimalus, jäetakse vahekohtumenetlus määruse kohaldamisalast sõnaselgelt välja (artikli 1 lõike 2 punkt d).

4.6 Komisjon võiks lisaks toetada täpsustamise ja kohtuotsuste kiire langetamise huvides teatise või juhiste väljatöötamist, et selgitada, kuidas tõlgendada ettepaneku artiklit 5, milles sisuliselt korratakse kehtiva Brüsseli I määruse sätteid.

4.6.1 Mõlema õigusakti sätete kohaselt kuulub lepinguga seotud asjades pädevus selle paiga kohtule, kus tuli täita asjaomane kohustus. Kui ei ole kokku lepitud teisiti, siis on selleks müügi puhul liikmesriik, kus kaubad üle antakse või kus need oleks tulnud üle anda, ning teenuste osutamise puhul liikmesriik, kus teenused osutatakse või kus neid oleks tulnud osutada.

4.6.2 Euroopa Kohtu praktikat, milles on tõlgendatud „teenuste” ja „kaupade” mõisteid seoses siseturu vabadustega, Brüsseli I määrusele ei kohaldata ning seepärast on Euroopa Kohus artikli 5 ulatuse tõlgenduse küsimustes seni viidanud teatud rahvusvahelistele normidele, mis ei ole seotud ELi ega selle liikmesriikidega ning ei kujuta seetõttu endast ka Euroopa Liidu sisestele lepingutele kohaldatavaid ühiseid norme.

4.7 Paradoksaalsel kombel tundub uuesti sõnastatud määruse artikli 24 lõike 2 muudetud sõnastuse põhjuseks olevat menetluse kiire läbiviimine: kõnealuses lõikes sätestatakse artikli 24 lõike 1 (mille kohaselt loetakse pädevaks ka see liikmesriigi kohus, kuhu kostja ilmub) kohaldamise eeltingimus: dokument, millega menetlus algatatakse, peab sisaldama kostjale esitatavat teavet tema õiguse kohta kohtualluvus vaidlustada ja kohtusse pöördumise tagajärgede kohta. See tingimus on lihtsalt täidetav standardvormide esitamise teel, mis võib aga ohustada nõrgema lepingupoole õigusi, eriti kui arvestada, et artikli 24 lõike 2 kohaldamisala on piiratud kindlustus-, tarbija- ja töölepingutega.

4.7.1 Arvestades, et kohus, kelle poole pöördutakse, peab kontrollima, kas kõnealune teave on kostjale edastatud, samal ajal kui selleks ei ole kehtestatud mingeid konkreetseid nõudmisi, soovib komitee rõhutada, et kõnealuse sätte rakendamine ELi 27 erinevas riiklikus õiguskorras võib tekitada ebakindlust ja kaalutlusõiguse liigset ulatust. Seepärast kutsub komitee Euroopa Komisjoni üles kaaluma kõnealuse sätte ümbersõnastamist, et tugevdada tarbijate ja töötajate õiguslikku positsiooni ning tagada ühesuguse menetluse kasutamine pädevust omavast kohtust sõltumata.

Brüssel, 5. mai 2011 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Staffan NILSSON

(1) ELT C 255, 22.9.2010, lk 48.

(2) Võetud vastu Euroopa Ülemkogu 10. ja 11. oktoobri 2009. aasta kohtumisel.

(3) EÜT C 117, 26.4.2000, lk 6.

(4) Euroopa Kohtu 28. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas C-7/98 (Krombach). Euroopa Kohtu lahendid 2000, lk I-01935.