KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT

MÕJUHINNANGU KOMMENTEERITUD KOKKUVÕTE

Lisatud dokumendile:

Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile ja nõukogule

Keskkonnasäästlike toodete ühtse turu väljakujundamine: parem teavitamine toodete ja organisatsioonide keskkonnatoimest

1. Probleemi määratlus

1.1. Põhiküsimus: meetodite rohkus kahjustab keskkonnasäästlike toodete turgu

Toodete ja organisatsioonide ökoloogilise jalajälje hindamiseks ja sellest teavitamiseks kasutatakse palju erinevaid metoodikaid[1]. Nende hulk kasvab kiiresti, mistõttu tekib olukord, kus selliseid riiklikke[2] ja erasektori[3] algatusi on liiga palju. Põhimõtteliselt võivad ettevõtjad ise valida, millist metoodikat nad kohaldavad, kuid sageli nõuab riiklik haldusasutus või klient tarneahela järgmises lülis ettevõtjalt teatava metoodika kasutamist. Kui ettevõte varustab mitut ettevõtet, võidakse temalt paluda keskkonnateabe esitamist mitmel viisil, mis nõuab mitme erineva metoodika kasutamist. Samal ajal puudub üksmeel ühe konkreetse metoodika suhtes.

Paljud ettevõtjad kutsuvad üles toodete keskkonnatoime hindamise metoodikaid ühtlustama, et luua võrdsed võimalused, vähendada kulusid ja vältida parasiitlust (free riding). Avalikus arutelus osalejate arvates (72,5 %) on ebaühtlus üks peamine takistus keskkonnatoime näitamiseks ja võrdlemiseks. Suure osa sidusrühmade arvates on selliste takistuste tekkimise põhjuseks algatuste paljusus ELis (70,8 %) ja erinevad aruandlusviisid (76,3 %).

1.2. Probleemi ulatus

(a) Täiendavad kulud ettevõtjate jaoks

Erinevate metoodikate kasutamine suurendab otseselt nende kulusid, kes tahavad hinnata oma toodete või organisatsiooni ökoloogilist jalajälge ja sellest teavitada. Kulusid suurendavad järgmised asjaolud: 1) suuremad kulud, mis on vajalikud koolituste korraldamiseks, et täita erinevate metoodikatega kaasnevaid nõudeid; 2) suuremad kulud, mis on seotud mitmesuguse teabe kogumisega; 3) erinevad märgistamisnõuded; 4) erinevad kontrollinõuded.

(b) Vähem võimalusi keskkonnasäästlike toodetega rahvusvaheliseks kauplemiseks

Kuna keskkonnasäästliku toote määratlust ei ole ühiselt kokku lepitud, on keeruline näidata, kuivõrd see probleem ELi sise- ja väliskaubandust mõjutab. Uuringud näitavad, et 90 % tarbijatest ostavad vähemalt mõnikord keskkonnasäästlikke tooteid, millest üks osa oleks eksporttoodetel. Keskkonnasäästlike toodetega kaubeldakse palju ning selline kauplemine tõenäoliselt suureneb. Metoodikate paljusus võib seda suundumust aga pidurdada ning vähendada keskkonnasäästlike toodetega rahvusvahelise kauplemise võimalusi, sest ettevõtjad avastavad, et nõuded, mis on seotud selliste toodete keskkonnateabega, mida nad müüa kavatsevad, on muudes riikides erinevad. Seoses riigihangete, aruandluse või märgistamisnõuetega nõutakse üha enam mitmesuguse keskkonnateabe esitamist. Samuti nõutakse sellist teavet erasektoris. Näiteks küsivad seda jaemüüjad kaupluse väljapanekute jaoks.

(c) Tarbijal ei ole valikute tegemiseks piisavalt selgust

Praegu on tarbijatel väga vähe teavet selle kohta, mida õigupoolest tähendab „keskkonnasäästlik”. Kui seda teavet ei esitata usaldusväärsel viisil, võib see mõjutada ostuotsuseid ning paljud tarbijad jätavad keskkonnasäästlikud tooted ostmata, vaatamata sellele, et see oli neil algselt kavas. Eurobaromeetri uuringu kohaselt on 75 % vastajatest enda sõnul valmis ostma keskkonnasäästlikke tooteid, kuid uuringule eelnenud kuu jooksul tegi seda tegelikult vaid 17 % vastanutest[4].

Väiteid keskkonnasäästlikkuse kohta kasutatakse järjest rohkem, kuid samal ajal on need üha pealiskaudsemad ja sisutühjemad: 48% tarbijatest ei usalda tootel esitatud keskkonnateavet[5]. Inimesed kalduvad keskkonnasäästlikkust kinnitavatesse väidetesse kahtlusega suhtuma. See kehtib nii tootel kui ka ettevõtja sotsiaalse vastutuse aruannetes või muudes keskkonnaaruannetes esitatud teabe kohta[6]. Sellise olukorra tõttu kannatavad need ettevõtjad, kes on teinud suuri investeeringuid parema keskkonnatoime ja keskkonnasäästlikuma ärimudeli nimel. Jääb mulje, et ettevõtjate konkurents põhineb pigem keskkonnasäästlikust kinnitavatel väidetel kui keskkonnatoimel.

(d) Ressursitõhususe kasutamata võimalused

Ettenägelikumad ettevõtjad on aru saanud, et tarneahelas on tõhususe suurendamiseks veel ruumi piisavalt ning et sellest kasu saada tuleks üha enam kasutada olelusringil põhinevaid lähenemisviise[7]. Need, kes kasutavad ressursitõhususe parandamiseks olelusringil põhinevat lähenemisviisi saavad kasu ka mujalt (investeeringute suurem tasuvus, uute turgude väljaarendamine, ettevõtte maine paranemine, klientide suurem lojaalsus, parem arusaam riskidest kogu tarneahelas ning toodete suurem eristumine).

Mida rohkem keskkonnasäästlikke tooteid turul müüakse ning mida rohkem organisatsioone suurendab oma keskkonnasäästlikkust, seda tõenäolisem on ressursitõhusa Euroopa juhtalgatuse ja Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärkide saavutamine. Kuigi keskkonnaalane aruandlus iseenesest ei tähenda keskkonnatoime paranemist, mõõdavad paljud ettevõtjad keskkonnatoimet eesmärkide ja meetmete kehtestamiseks. Keskkonnasäästlike toodete aeglane levik annab tagasilööke ka ökoinnovatsiooni valdkonnas ning seab ohtu praegu maailmas juhtivat kohta hoidva ja üha kasvava ELi ökotööstuse konkurentsivõime. Tööstuspoliitika ajakohastatud teatises[8] on tehtud kindlaks, et keskkonnasäästlik tehnoloogia on oluline majanduskasvu allikas.

2. Subsidiaarsuse analüüs

Meetodite paljusus, sellega seotud raskused ning suurenenud kulud mõjutavad otseselt ühtse turu tõrgeteta toimimist ning neid on vaja käsitleda ELi tasandil kooskõlastatud meetmetega. Kui EL otsustab sekkuda hiljem, peavad ettevõtjad vahepeal leppima erinevate meetoditega ja kandma sellega seotud kulusid ning riiklikud haldusasutused peavad looma poliitika rakendamise struktuure – need on kulud, mida saaks ELi tasandil õigeaegselt võetavate meetmetega ära hoida. Seega on põhjendatud ELi tasandil meetmete võtmine praegu.

ELil on ideaalsed võimalused ühtlustada meetodeid ühtsel turul liikmesriikide ja erasektori kogemuste põhjal ning võttes arvesse sidusrühmadega peetud arutelusid. EL saab tuua olulist lisandväärtust, kuna täiendav kooskõlastamine aitaks riigiasutuste ja erasektori kulusid oluliselt säästa[9].

2.1. Vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamatus

Kui ELi tasandil eeskirju ei ole, võivad nii eraettevõtjad kui ka riigiasutused kehtestada neile sobiva süsteemi keskkonnatoime arvutamiseks ja sellest teavitamiseks ning seda kohaldada. Liikmesriigi tasandil vähendab regulatiivset paindlikkust nõue, mille kohaselt ei tohi koostada, võtta vastu ega kohaldada tehnilisi norme, mille eesmärk on tekitada tarbetuid kaubandustõkkeid või mis võivad sellist mõju avaldada. Seoses siseriiklike õigusnormidega on vastastikuse tunnustamise põhimõte sageli parim viis tagada kaupade vaba liikumine siseturul. Käesolevas kontekstis ei pruugi see olla kasulik, kuna mõnes liikmesriigis ei ole praegu kasutusel ühtegi meetodit keskkonnatoime arvutamiseks ja sellest teavitamiseks ning mujal liikmesriikides kohaldatavate meetodite ulatus, ambitsioonikus ja nõuded on erinevad. Selle tulemusena ei ole praegu võimalik erinevaid meetodeid võrdsustada.

Lisaks ei saaks vastastikuse tunnustamise kaudu kõrvaldada mittetehnilisi tõkkeid ELi siseses kaubanduses. Isegi kui õigusnorme ei ole, peavad eksportijad kasutama välisturu tarbijale tuttavaid teavitusmeetodeid, et kohalike tootjatega võrreldes mitte halvemas olukorras olla.

3. Eesmärgid

ELi meetmete üldeesmärk on parandada toodete ja organisatsioonide keskkonnatoimet käsitleva usaldusväärse teabe kättesaadavust.

3.1. Erieesmärgid

Edendada ühtse metoodika kasutamist toodete ja organisatsioonide keskkonnatoime hindamisel ja sellest teavitamisel.

3.2. Tegevuseesmärgid

Eespool nimetatud erieesmärgi võib jagada järgmisteks tegevuseesmärkideks:

Tabel 1. Tegevuseesmärgid

Erieesmärk || Tegevuseesmärgid

Edendada ühtse metoodika kasutamist toodete ja organisatsioonide keskkonnatoime hindamisel ja sellest teavitamisel. || 1. Töötada välja kaks suhteliselt lihtsat kuid kindlat meetodit, üks toodete keskkonnatoime mõõtmiseks ning teine organisatsioonide keskkonnatoime mõõtmiseks.

2. Innustada liikmesriike ja erasektorit neid meetodeid kasutama.

3. Töötada toodete ja sektorite jaoks välja ökoloogilise jalajälje kategooriaid käsitlevad eeskirjad avatud, läbipaistvas ja mitme sidusrühma osalusel toimuva protsessi käigus.

4. Poliitikavõimalused

4.1. Poliitikavõimalus 1. Alusstsenaarium – muudatusi ei tehta

Kui EL täiendavalt ei sekku, siis era- ja avaliku sektori algatuste paljusus jätkub. Kuigi teatavates laialdaselt kaetud valdkondades (kasvuhoonegaasid) on oodata meetodite spontaanset ühtlustumist, peaksid ettevõtjad täitma erinevatel turgudel ikkagi erinevaid nõudeid. Eriti koormav oleks see väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele (VKEd). Kuna erinevat teavet on palju, jätkuks era-, avaliku sektori ja ettevõtlussektori tarbijate umbusaldus keskkonnasäästlikkust kinnitavate väidete suhtes.

4.2. Poliitikavõimalus 2. Uus kohustuslik tootepoliitika raamistik

Uue säästvalt toodetud tooteid käsitleva ELi õigusraamistikuga asendatakse ja konsolideeritakse kehtivad tootepoliitika vahendid, mis on esitatud säästva tarbimise ja tootmise ning säästva tööstuspoliitika (STT/STP) 2008. aasta tegevuskavas (nt ökodisain ja ökomärgis). Praktikas aitaks see toodete keskkonnatoimet käsitlevaid nõudeid ühtlustada, sest parema kooskõla tagamiseks standardite kehtestamisel kasutataks ühtset tõendusmaterjali[10]; samade tootekategooriate jaoks kehtestataks üks ühtlustatud (ja vähem kulukas) kriteeriumide seadmise protsess[11]; nõuete väljatöötamine ja heakskiitmine samade tootekategooriate puhul toimuks ühe protsessi käigus ning ühtlustatud katse- ja kontrollimeetodite põhjal.

4.3. Poliitikavõimalus 3. Organisatsiooni ökoloogilist jalajälge käsitleva kohustusliku aruandluse raamistik

Selle poliitikavõimaluse kohaselt peavad suured organisatsioonid prioriteetsetes sektorites kasutama aruandluseks ja teabe esitamiseks organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodit[12]. Selleks et olukord jätkuvalt paraneks, kaasnevad selle kohustusega kasutusstiimulid ja võrdlusaluste kehtestamine. Komisjon töötab koostöös sidusrühmadega aja jooksul välja organisatsiooni ökoloogilise jalajälje määramise valdkondlikud eeskirjad,[13] mis suurendab organisatsioonide keskkonnaaruannete ühtsust ning teataval määral ka nende üldise keskkonnatoime võrreldavust. Seega on organisatsioonil võimalus esitada ökoloogilise jalajälje meetodil põhinevat teavet, et teavitada oma keskkonnatoimest ja näidata aastate jooksul tehtud edusamme. Kuid selleks, et osaleda võrdlustes või sektoripõhistes paremustabelites, peab organisatsioon esitama aruande organisatsiooni ökoloogilise jalajälje valdkondlike eeskirjade alusel.

4.4. Poliitikavõimalus 4. Toote ökoloogilise jalajälje ja organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodi lõimimine asjaomaste poliitikavahenditega

Selle võimaluse kohaselt lõimitakse toote ja organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodid kehtivate vabatahtlike ja kohustuslike vahenditega, kui see on vajalik ja tehniliselt teostatav[14]. Näiteks toote ja organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodit hakatakse kohe kasutama sellistes valdkondades nagu ökomärgis, keskkonnahoidlikud riigihanked ning keskkonnajuhtimis- ja -auditeerimissüsteem, et toetada kriteeriumide väljatöötamist,[15] koostada sektoripõhised viitedokumendid,[16] teha kindlaks asjaomane keskkonnamõju ning määrata peamised olelusringipõhised keskkonnatoime näitajad. Selle võimaluse kohaselt tuleks luua stiimulid nii avaliku kui ka erasektori jaoks, et premeerida ettevõtjaid ning aidata parandada keskkonnatoimet[17].

4.5. Poliitikavõimalus 5. Toote ökoloogilise jalajälje ja organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodi vabatahtlik kohaldamine

Komisjoni soovitab liikmesriikidele adresseeritud soovituses kasutada toote ökoloogilise jalajälje ja organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodit alati, kui liikmesriigil on kavas kehtestada vabatahtlik süsteem või nõuded, mis on seotud toodete ja organisatsioonide keskkonnatoime mõõtmise, tõendamise, sellekohase aruandluse, võrdlemise ja sellest teavitamisega[18].

Soovitus on mõeldud ka ettevõtjatele. Selles soovitatakse toodete või ettevõtte ökoloogilise jalajälje arvutamisel kasutada alati toote või organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodit. Samuti kutsutakse selles rahandusringkondi (investorid, kindlustusandjaid, pangad) üles kasutama keskkonnariskide hindamisel sellist keskkonnatoime alast teavet, mis põhineb organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodil ja/või organisatsiooni ökoloogilise jalajälje valdkondlikel eeskirjadel.

5. Mõju hindamine ja poliitikavõimaluste võrdlus

Selleks et poliitikavõimalusi hinnata ja võrrelda ning jagada rühmadesse need, mis teineteist välistavad, on poliitikavõimalused jagatud vastavalt sellele, kas käsitletakse toodete või organisatsiooni keskkonnatoimet. Iga poliitikavõimaluse majandusliku, sotsiaalse ja keskkonnaalase mõju üksikasjalik analüüs on esitatud mõju hindamise aruandes.

5.1. Toodete keskkonnatoimega seotud poliitikavõimaluste võrdlus

Tabel 2. Toodete keskkonnatoimega seotud poliitikavõimaluste mõju võrdlus

Poliitikavõimalus Mõju kategooria || 2. Uus kohustuslik tootepoliitika raamistik || 4. Toote ja organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodi lõimimine asjaomaste poliitikavahenditega || 5. Toote ja organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodi vabatahtlik kohaldamine

Siseturu ja konkurentsi toimimine || +++ || ++ || ++

Konkurentsivõime, kaubandus ja investeeringuvood || ++ || ++ || +

Tegevuskulud ja äritegevus || - || 0 || +

Mõju väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele || - || 0 || +

Ettevõtete halduskoormus || + || 0 || 0

Riigiasutuste halduskoormus ja lihtsustamisvõimalus || - || + || +

Innovatsioon ja teadustegevus || ++ || ++ || ++

Tarbijad ja kodumajapidamised || + || + || +

Üldine mõju majandusele || 0 || 0 || +

Tööhõive ja tööturud || ++ || ++ || ++

Sotsiaalne kaasatus ja teatavate rühmade kaitse || + || 0 || 0

Rahvatervis || + || + || +

Üldine sotsiaalne mõju || + || + || +

Üldine keskkonnamõju || +++ || ++ || ++

5.2. Organisatsiooni keskkonnatoimega seotud poliitikavõimaluste võrdlus

Tabel 3. Organisatsiooni keskkonnatoimega seotud poliitikavõimaluste mõju võrdlus

Poliitikavõimalus Mõju kategooria || 3. Organisatsiooni ökoloogilist jalajälge käsitleva kohustusliku aruandluse raamistik || 4. Toote ja organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodi lõimimine asjaomaste poliitikavahenditega || 5. Toote ja organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodi vabatahtlik kohaldamine

Siseturu ja konkurentsi toimimine || +++ || ++ || ++

Konkurentsivõime, kaubandus ja investeeringuvood || ++ || ++ || +

Tegevuskulud ja äritegevus || - || 0 || +

Mõju väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele || - || 0 || +

Ettevõtete halduskoormus || - || 0 || 0

Riigiasutuste halduskoormus ja lihtsustamisvõimalus || - || + || +

Innovatsioon ja teadustegevus || ++ || ++ || ++

Tarbijad ja kodumajapidamised || 0 || + || +

Üldine mõju majandusele || 0 || 0 || +

Tööhõive ja tööturud || ++ || ++ || ++

Sotsiaalne kaasatus ja teatavate rühmade kaitse || 0 || 0 || 0

Rahvatervis || + || + || +

Üldine sotsiaalne mõju || + || + || +

Üldine keskkonnamõju || +++ || ++ || ++

5.3. Poliitikavõimaluste võrdlus tulemuslikkuse, tõhususe ja sidususe seisukohast

Tabelite 2 ja 3 võrdlemisel kasutatud hindamissüsteemi abil on võimalik hinnata erinevate võimaluste suhtelist tugevust iga mõjukategooria puhul, kuid selles ei võeta arvesse mõjukategooriate suhtelist kaalukust. Seepärast võrreldi analüüsi täiendamiseks poliitikavõimalusi nende tulemuslikkuse, tõhususe ja sidususe seisukohast[19]. See võrdlus näitab, et poliitikavõimalused 2 ja 3 aitavad küll saavutada eesmärke ja nende keskkonnakaitsealane potentsiaal on kõige suurem, kuid samas on nendega seotud esialgsed kulud ettevõtjate ja riigiasutuste jaoks suuremad, mistõttu on need võimalused praegust majanduskriisi arvestades vähem atraktiivsed. ELi varasem kogemus õigusloomel on näidanud, et ettevõtete ja riigiasutuste kohanemise ja asjaajamisega seotud kulud on väiksemad, kui enne õigusakti vastuvõtmist on selle nõudeid vabatahtlikult kohaldatud. Käesolevas aruandes esitatud analüüsi põhjal võib öelda, et see kehtib ka poliitikavõimaluste 2 ja 3 puhul, mille kulutõhusus võiks pärast poliitikavõimalusega 5 ettenähtud meetodite katselist kohaldamist suureneda. Poliitikavõimalusega 1 ei ole võimalik eesmärke praktiliselt saavutada ning sellest ei piisaks keskkonnaalase ja ressursitõhususe suurendamiseks. Poliitikavõimaluse 4 tulemuslikkus sõltub vahendist, millega toote ja organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodid lõimitakse.

5.4. Eelistatud poliitikavõimalus

Eelistatud poliitikavõimalus on nr 5 „Toote ökoloogilise jalajälje ja organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodi vabatahtlik kohaldamine” järgmistel põhjustel:

· Selle abil on võrreldes alusstsenaariumiga võimalik saavutada häid tulemusi kõigis asjaomastes aspektides ning üldiselt on see muude võimalustega võrreldes parim.

· Vabatahtlik kohaldamine võimaldab toote ja organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodeid koos liikmesriikide ja mitme sidusrühmaga järk-järgult edasi arendada, et need järgmiste aastate jooksul täielikult kasutusele võtta (nt kohustusliku kohaldamise või laialdase kasutuselevõtu kaudu).

· See võimaldab kasutada olulisi majandusliku ja keskkonnalase tõhususe suurendamise võimalusi.

· Hoolimata teatavast märkimisväärsest kasust, mis kaasneksid poliitikavõimalustega 2 ja 3, tooksid need meetodite praeguses arenguetapis kaasa suuremad kulud. Lisaks on risk, et sidusrühmad tunnevad väiksemat vastutust, mis mõjutaks vahendi tunnustamist ja tulemuslikkust.

· Üldiselt pooldasid kõik sidusrühmad vabatahtliku süsteemi kehtestamist. Erandiks olid vabaühendused, kellest 50 % olid vastu. Sidusrühmade arvates tuleks toote ökoloogilise jalajälje metoodika lõimida ELi säästvat tarbimist ja tootmist reguleerivate vahendite ja poliitikameetmetega ning suurem osa oli uue kohustusliku meetme vastu (60 %).

· Sidusrühmad pooldasid teisena poliitikavõimalust nr 5 (41 % olid kindlalt nõus või nõus). Enamik sidusrühmi ei nõustunud poliitikavõimalustega, mille puhul on esikohal kohustuslikud vahendid (43 %) või mis hõlmavad kõiki sektoreid (52,8 %), samuti oldi selle vastu, et lõimida organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetod kehtivate kohustuslike vahenditega (44 %).

6. Seire ja hindamine

Mõjuhinnangus on esitatud mitu asjaomase eesmärgi alla viidud spetsiifilist, mõõdetavat, saavutatavat, olulist ja ajaga seotud näitajat, mis on seotud eelistatud poliitikavõimaluse kasutuselevõtu ja rakendamisega. Neid näitajaid on üksikasjalikult tutvustatud mõju hindamise aruandes.

Meetmed, mis on rakendatud käesolevas mõju hindamises käsitletud poliitikaalgatusega, on kavas läbi vaadata 2015. aastaks koos teatavate peamiste säästvat tootmist ja tarbimist käsitlevate poliitikavahenditega.

[1] Loetelu kõige tähtsamatest (erinevatest) algatustest toodete ja organisatsioonide ökoloogilise jalajälje hindamiseks on esitatud 17., 18. ja 19. lisas.

[2] Nt Prantsusmaa hindab praegu toote keskkonnamärgist käsitlevat katseprogrammi. Alates 2008. aastast on palutud eraettevõtjatel katseprogrammis osaleda, et tutvustada ja katsetada konkreetseid näiteid mitmel kriteeriumil põhinevast keskkonnamärgise kasutamisest. Põllumajandustoiduaineid käsitlev esialgne hindamine näitab, et 75 % katseprogrammis osalenud ettevõtjatest kavatsevad jätkata toodete keskkonnamärgistamist ning ligikaudu 64 % toetavad ühtlustatud ELi lähenemisviisi. (http://www.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/LPS125.pdf). Muid algatusi rakendatakse Ühendkuningriigis, Šveitsis, Jaapanis, Austraalias ja Kanadas. Vt üksikasjad 19. lisas.

[3] Nt Sustainability Consortium, Envifood Protocol, GHG Product Protocol, erinevad märgised ja standardid (CO2-jalajälg, olelusringi hindamine, veekasutuse jalajälg); Carbon Disclosure Project, säästlikkusindeksid, Global Reporting Initiative jms. Vt üksikasjad 18. ja 19. lisas.

[4] Eurobaromeetri uuring „Euroopa kodanike suhtumine keskkonda” (Attitudes of European citizens towards the environment), 2008.

[5] Flash Eurobarometer 332 .

[6] Euroopa kodanike suhtumist keskkonda käsitleva teise Eurobaromeetri uuringu (Attitudes of European citizens towards environment 2011) kohaselt vähenes selliste vastajate arv, kelle arvates on keskkonnasäästlikke tooteid võimalik kindlaks teha tooteetiketi põhjal (47 % võrreldes 52 % 2008. aastal).

[7] Seda väidet toetavate uuringute loetelu on esitatud 21. lisas.

[8] COM(2012) 582 final. Tugevam Euroopa tööstus majanduse kasvuks ja taastumiseks. Tööstuspoliitika ajakohastatud teatis.

[9] On huvitav märkida, et Ühendkuningriigi ja Prantsusmaa kavades juba viidatakse ELi arengusuundadele ning Itaalia soovib oma kava samuti ELi poliitikaga siduda. Selgub, et liikmesriigid soovivad ELi tasandil ühtlustatud suuniseid ja toetust ökoloogilise jalajälje hindamiseks. Vt ka nõukogu 2010. aasta detsembri järeldused, milles kutsutakse komisjoni üles „töötama välja ühist metoodikat, mis käsitleb toodete keskkonnamõju kvantitatiivset hindamist kogu olelusringi jooksul”.

[10] Kriteeriumid ELi tootepoliitika vahendite jaoks kehtestatakse tavaliselt spetsiaalsete ettevalmistavate uuringutega kogutud tehnilise ja turupõhise tõendusmaterjali põhjal. Kui selline tõendusmaterjal on ühetähenduslik kõigi säästvat tarbimist ja tootmist käsitlevate ELi vahendite puhul, on eeldused uute kriteeriumide keskkonna-, majandus- ja konkurentsialase mõju kohta samad ning tulemuseks võib olla suurem ühtsus.

[11] Kui kriteeriumid erinevate kasutusalade jaoks seatakse ühes protsessis, võttes arvesse ELi tootepoliitika vahendite erinevaid eesmärke, on võimalik tagada suurem ühtsus (nt läviväärtuse määratlemine ökomärgise ja energiamärgise jaoks).

[12] Alates 2010. aastast on ELi Teadusuuringute Ühiskeskus töötanud välja toote ökoloogilise jalajälje ja organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodeid (üldised meetodid). Mõlemad on olelusringi hindamisel põhinevad meetodid toodete (kaup ja teenused) või toote ja teenuste (organisatsioon) kõige olulisema keskkonnamõju kindlakstegemiseks ja kvantitatiivseks mõõtmiseks. Meetodid rajanevad olemasolevatel lähenemisviisidel ja rahvusvahelistel standarditel. Olelusringipõhine organisatsiooni tasandil hindamine on samuti suhteliselt uus lähenemisviis. Mõlema meetodi täpsem kirjeldus on esitatud 9. lisas.

[13] Organisatsiooni ökoloogilise jalajälje valdkondlikud eeskirjad on konkreetses sektoris kasutamiseks kohandatud metoodikaspetsifikatsioonide kogum. Vt 9. lisa.

[14] Integreerimise võimalust ja tehnilist teostatavust tuleks iga üksikjuhtumi puhul eraldi põhjalikult hinnata. Teave metoodika täiendamise kohta, mis on vajalik toote ökoloogilise jalajälje ja organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodite täielikuks lõimimiseks kehtivate poliitikavahenditega, on esitatud 9. lisas.

[15] http://ec.europa.eu/environment/ecolabel/products-groups-and-criteria.html

[16] http://susproc.jrc.ec.europa.eu/activities/emas/index.html

[17] Üksikasjad stiimulite kohta on esitatud 20. ja 14. lisas.

[18] Nt selliste riiklike süsteemide või nõuete puhul, mis on seotud muu kui finantsaruandlusega või keskkonnatoime näitajate kasutamise edendamisega investeeringute riski hindamisel, tuleks kasutada organisatsiooni ökoloogilise jalajälje meetodit koos organisatsiooni ökoloogilise jalajälje valdkondlike eeskirjadega.

[19] Tulemuslikkus on ulatus, mil määral aitab poliitikavõimaluse rakendamine eesmärke saavutada. Tõhusus näitab, mil määral on eesmärke võimalik saavutada kulutõhusal viisil. Sidusus näitab, mil määral on poliitikavõimalused kooskõlas ELi poliitikaeesmärkidega ning kuivõrd on nendega võimalik vähendada kompromisse keskkonna-, sotsiaal- ja majandusvaldkonnas. Vt mõju hindamise aruande tabel 6.