KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE 2012. aasta aruanne ELi põhiõiguste harta rakendamise kohta /* COM/2013/0271 final */





KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE 2012. aasta aruanne ELi põhiõiguste harta rakendamise kohta 1. Sissejuhatus Komisjon teatas oma strateegias Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta”) tõhusa rakendamise kohta, et esitab igal aastal harta tõhusaks rakendamiseks astutud konkreetsete sammude kohta aruande[1]. Aruannete kaudu täidab komisjon pikaajalised ja õiguspärased ootused, seades põhiõigused ELi poliitika keskmesse, mida eelkõige on soovinud Euroopa Parlament[2]. Harta süstemaatiline rakendamine eeldab lisaks põhjalikule õiguslikule analüüsile ka poliitilist analüüsi, et teha kindlaks kõigi ELi algatuste mõju põhiõigustele. Käesolev aastaaruanne on aluseks ELi institutsioonide ja liikmesriikide vahelisele dialoogile harta rakendamise teemal. Seetõttu moodustab aruanne osa poliitilisest dialoogist ja kontrollist eesmärgiga tagada, et hartat kasutatakse jätkuvalt võrdluspunktina põhiõiguste integreerimisel kõigisse ELi õigusaktidesse ja ELi õiguse kohaldamise korral liikmesriikides. Aruandes käsitletakse ka seda, kuidas arendatakse ELis põhiõiguste järgimise tava uute õigusaktide kehtestamise kaudu ELi pädevusse kuuluvates valdkonades ning Euroopa Liidu Kohtu (edaspidi “kohtu”) kohtupraktika kaudu. Arvestades liikmesriikide kohtute põhirolli harta järgimise kontrollimisel ELi õigusaktide kohaldamise korral, antakse aruandes esimest korda ka ülevaade liikmesriikide kohtulahenditest, mis on seotud hartaga. Aruandele lisatud talituste töödokumendis esitatakse üksikasjalik teave harta rakendamise kohta ja kirjeldatakse üksikisikute konkreetseid probleeme (vt I lisa). Teises eraldiseisvas talituste töödokumendis (vt II lisa) esitatakse naiste ja meeste võrdõiguslikkuse strateegia (2010-2015) elluviimisel tehtud edusammud. 2. ELi meetmed harta tõhusa rakendamise edendamiseks Harta on ette nähtud eelkõige ELi institutsioonidele. Sellepärast on ELi institutsioonide esmane kohustus tagada põhiõiguste austamine juriidilise nõudena, mis põhineb siduval hartal. Komisjoni strateegia eesmärk on õiguslikult siduva harta praktikas rakendamine[3]. Harta rakendamise konkreetsed sammud on edendanud põhiõiguste käsitlemist siis, kui komisjon valmistab ette uute õigusaktide ja strateegiate ettepanekuid. Selline lähenemine on esmatähtis ELi kogu otsustusprotsessis, sealhulgas ka juhul, kui Euroopa Parlament ja kohus teevad komisjoni ettevalmistatud ettepanekutesse muudatusi. Kõiki ELi õigusakte kontrollib ka kohus. See on ülim tagatis põhiõiguste järgimiseks ELi õigusloometöös ja ELi kõigis muudes aktides. Põhiõigusi edendatakse läbivalt kogu ELi poliitikas. Komisjoni poliitika liidu kodakondsuse staatuse konkretiseerimiseks täiendab põhiõiguste edendamist ELis. Enamik hartas sätestatud põhiõigusi ei kehti mitte ainult ELi kodanike suhtes, vaid on olulised ka kõigi ELis elavate inimeste kaitsmiseks, olgu nad liidu kodanikud või mitte. 2.1. Põhiõiguste kaitse tugevdamine ELi õigusaktide kaudu Tõeline põhiõiguste kultuur ei seisne üksnes selles, et tagatakse õigusaktide vastavus hartale. ELi pädevuses olevates valdkondades võib komisjon esitada ettepaneku võtta vastu ELi õigusakt, mis annaks hartas sätestatud õigustele ja põhimõtetele tegeliku mõju. Tegemist on kodanike jaoks väga olulise sammuga, et nad saaksid hartast tulenevaid õigusi kasutada. Et hartat oleks võimalik praegusel digitaalajastul täielikult rakendada, tegi komisjon ettepaneku põhjalikult reformida isikuandmete kaitset käsitlevaid ELi eeskirju[4]. Euroopa ajalooline kogemus on viinud Euroopas ühtse arusaamiseni, et privaatsus on inimväärikuse ja isikuvabaduse lahutamatu osa. Sellepärast tunnustatakse hartas õigust eraelule (artikkel 7) ja õigust isikuandmete kaitsele (artikkel 8). Euroopa Liidu toimimise lepinguga (artikkel 16) antakse ELile täiendav õiguslik vabadus kehtestada ühtlustatud ELi andmekaitseseadused. Komisjoni ettepanekutega ajakohastatakse ja uuendatakse 1995. aasta direktiivis sätestatud põhimõtteid isikuandmete kaitse tagamiseks ka edaspidi[5]. Reformiga pannakse suurem vastutus neile, kes töötlevad isikuandmeid, ning tõhustatakse sõltumatute riiklike andmekaitseasutuste tööd. Sellega luuakse nn õigus olla unustatud, mis aitab inimestel paremini hallata andmekaitsega seotud riske internetis. Reformiga laiendatakse üldiseid andmekaitsepõhimõtteid ja eeskirju, mis kehtivad nüüd ka riiklike politsei- ja kriminaalõigusasutuste suhtes. Koostatud on uued eeskirjad, et tagada tasakaal kõigi põhiõigustega, mida need mõjutada võivad – näiteks sõnavabadusega. Tähendusrikkaks näiteks võib tuua, et ettepanekusse on lisatud konkreetsed kaitsemeetmed andmete jaoks, mida töödeldakse üksnes ajakirjanduslikel eesmärkidel. 2012. aastal võttis komisjon kasutusele ennetava lähenemisviisi, et saavutada parem sooline tasakaal börsil noteeritud Euroopa äriühingute juhtkondades[6]. Komisjoni seadusandlik ettepanek on verstapostiks ELi soolise võrdõiguslikkuse alastes õigusaktides. Ühelt poolt ühitatakse sellega võrdse kohtlemise nõue ja teiselt poolt võimalus võtta positiivseid meetmeid (eelistades alaesindatud sugu), et tagada tegelik võrdsus. Ettepanekus seatakse järgmine eesmärk: 2020. aastaks peab äriühingu tegevjuhtkonda mittekuuluvate juhtorgani liikmete seas olema tagatud alaesindatud soo 40%-line osalus (2018. aastaks börsil noteeritud riigi osalusega äriühingute puhul). 40 % eesmärgi saavutamiseks kohustuvad börsil noteeritud äriühingud, mille tegevjuhtkonda mittekuuluvate juhtorgani liikmete hulka kuuluvate alaesindatud soo esindajate protsent on väiksem, kasutama asjaomaste ametikohtade täitmisel kõikide kandidaatide kvalifikatsiooni võrdlevat analüüsi. Selleni jõutakse eelnevalt kindlaksmääratud, selgete, neutraalselt sõnastatud ja üheselt mõistetavate kriteeriumide kasutamise ning võrdsete kvalifikatsioonide puhul alaesindatud soost kandidaadi eelistamise abil. Menetluslike õiguse kaitsmine on endiselt ELi prioriteet. 22. mail 2012. aastal vastu võetud direktiiv, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet, näeb ette, et vahistatud isikuid teavitatakse nende õigustest neile arusaadavas keeles[7]. Lisaks tagatakse 25. oktoobril 2012 vastu võetud uue direktiivi kohaselt, millega kehtestatakse kuriteoohvrite õiguste ning neile pakutava toe ja kaitse miinimumnõuded, kuriteoohvritele mittediskrimineerivate miinimumõiguste andmine kogu ELis, sõltumata nende kodakondsusest või elukohariigist[8]. Direktiiviga tagatakse, et ohvreid tunnustatakse ja austatakse ning koheldakse väärikalt, kui neil on kokkupuuteid politsei, prokuröride ja kohtusüsteemiga. Samuti antakse ohvritele menetlusõigused saada teavet, tuge ja kaitset ning tagatakse neile võimalus aktiivselt kriminaalmenetlusest osa võtta. Direktiivis on keskendutud selliste haavatavate ohvrite toetamisele ja kaitsmisele, kes võivad langeda ohvriks teist või enamat korda või puutuda kokku hirmutamisega kriminaalmenetluste käigus. Haavatavad rühmad on näiteks lapsed, soolise vägivalla, lähisuhtevägivalla, seksuaalvägivalla või seksuaalse ärakasutamise ohvrid, samuti vihakuritegude ohvrid ning puudega ohvrid. ELi poliitika ja ELi õigusaktid peavad põhinema objektiivsetel, usaldusväärsetel ja võrreldavatel andmetel põhiõiguste austamise kohta ELis. Euroopa Liidu Põhiõiguste Amet (edaspidi „amet”) on loodud selliste andmete esitamiseks. Pärast Lissaboni lepingu jõustumist peaks amet suutma oma ülesandeid täita kõigis ELi pädevusvaldkondades, kus on kaalul põhiõigused. Selle saavutamiseks tegi komisjon ettepaneku, et amet võiks tegutseda kriminaalasjades tehtava politsei- ja õigusalase koostöö vallas[9]. Nõukogu ei kiitnud seda lähenemist heaks ja otsustas kaks kõnealust liidu pädevusvaldkonda ameti mitmeaastasest raamistikust välja jätta. Raamistikus määratleti need temaatilised valdkonnad, millega amet võib ajavahemikul 2013–2017 tegeleda. Ameti sujuv toimimine sattus veelgi suuremasse ohtu uue mitmeaastase raamistiku vastuvõtmise viibimise tõttu. Seepärast ei olnud ametil võimalik täita oma kohustusi normaalsetes tingimustes ning ta pidi kohustuste täitmiseks esitama ühekordse taotluse, mille nõukogu võttis vastu 2012. aasta lõpus. Nõukogu võttis uue mitmeaastase raamistiku vastu 11. märtsil 2013 pärast seda, kui Ühendkuningriik oli tühistanud oma parlamentaarse reservatsiooni[10]. 2.2. ELi välistegevuse põhiõiguste mõõde Hartat kohaldatakse Euroopa Liidu kogu tegevuse suhtes, sealhulgas välissuhete valdkonnas. Komisjoni ja Euroopa välisteenistuse ühise teatise alusel võttis nõukogu vastu inimõiguste ja demokraatia strateegilise raamistiku ning tegevuskava, mis töötati välja selleks, et suurendada järgmiste aastate jooksul ELi inimõigusi käsitleva poliitika tõhusust ja ühtsust kogu selle ulatuses[11]. Üks esimesi ELi uue inimõiguste ja demokraatia strateegilise raamistiku kohaseid tegevusi oli Stavros Lambrinidise nimetamine ELi inimõiguste eriesindajaks nõukogu poolt[12]. Ühe äriühingu ja selle suuraktsionäri varade külmutamise juhtumi puhul, mille kohta nõukogu langetas otsuse ühise välis- ja julgeolekupoliitika raamistikus, tühistas kohus võetud meetmed põhjusel, et nõukogu ei esitanud teavet ega tõendeid. Niimoodi toimides kinnitas kohus, et tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte (harta artikkel 47) tähendab seda, et piirava meetme põhjendus tuleb teatavaks teha asjaomasele üksusele ja isikule[13]. See on vajalik selleks, et võimaldada adressaatidel oma õigusi kaitsta ja ühtlasi võimaldada kohtul kontrollida kõnealuse meetme õiguspärasust. Niisugune kohtulik kontroll hõlmab hinnangu andmist selle põhjendamiseks viidatud faktilistele asjaoludele ja tingimustele ning hinnangu aluseks olevate tõendite ja teabe kontrollimist. 4. juulil 2012 lükkas Euroopa Parlament tagasi võltsimisvastase kaubanduslepingu (ACTA) eelnõu, mille eesmärk oli parandada ülemaailmseid standardeid intellektuaalomandi õiguste jõustamiseks, et tõhusamalt võidelda võltsitud ja piraatkaupadega kauplemise vastu. Sel puhul kasutas Euroopa Parlament hartat, kehtestades uued õigused rahvusvaheliste kaubanduslepingute vallas[14]. Eelkõige viitas parlament esialgses kaubanduslepingus vajadusele saavutada sobiv tasakaal sõna- ja teabevabaduse ning omandiõiguse vahel. Komisjon võttis ka neid küsimusi arvesse ja oli juba palunud kohtul hinnata, kas ACTA leping on hartaga kooskõlas. Komisjon võttis taotluse kohtu arvamuse saamiseks tagasi pärast seda, kui Euroopa Parlament oli selgesõnaliselt väljendanud, et ta ei saa lepingu eelnõud heaks kiita. 2.3. ELi õigusaktide hartale vastavuse kontrollimine kohtu poolt Kohtu 2012. aasta otsused ELi õigusaktide vastavuse kohta hartale andsid suuniseid selle kohta, kuidas põhiõigusi arvesse võtta ELi õigusloometöös ja kõigis muudes ELi aktides, millel on õigusjõud. Kohus täpsustas, et hartaga tuleb arvestada siis, kui seadusandja otsustab delegeerida volitused nõukogule või komisjonile. Kohus tühistas nõukogu rakendusotsuse ELi välistel merepiiridel toimuva vaatlustegevuse kohta põhjusel, et piirivalvele jõustamisvolitusi andvate eeskirjade vastuvõtmine eeldab poliitiliste valikute tegemist, mis kuuluvad Euroopa Liidu seadusandja vastutusalasse ning kõnealused eeskirjad piiraksid tõenäoliselt isikuvabadust ja põhiõigusi määral, mis muudab vajalikuks liidu seadusandja sekkumise[15]. Kohus uuris ka seda, kas ELi institutsioonid järgivad tegelikkuses oma värbamispoliitika puhul mittediskrimineerimise põhimõtet. Kohus tühistas mitu ELi institutsioonidesse avalike teenistujate otsimise konkursikutset, mis olid täielikult avaldatud ainult kolmes ametlikus keeles[16]. Kohus leidis, et võimalik kandidaat, kelle emakeel ei olnud üks täielikult avaldatud vaidlustatud konkursikutsete keeltest, oli ebasoodsas olukorras võrreldes kandidaadiga, kelle emakeel oli üks kõnealustest keeltest. Ebasoodus olukord tulenes ebavõrdsest kohtlemisest keele alusel, mis on keelatud harta artikliga 21. Kohus kontrollis ka hea valitsemistava rakendamist ELi institutsioonides (harta artikkel 41). Ta tühistas komisjoni otsuse lükata tagasi pakkumismenetluse raames esitatud ühe avalike teenuste hangete pakkumise, sest komisjon ei suutnud otsust piisavalt põhjendada[17]. Kohus lõi seose harta artikli 41 (hea valitsemistava) ja artikli 47 (õiguskaitse kättesaadavus) vahel, sest vastutavate isikute esitatud põhjendused on vajalikud otsuste langetamisel, kas vaidlustada otsus asjaomastes kohtutes. Euroopa Liidu Kohtu paljud viimastel aastatel vastuvõetud otsused andsid tõuke ELi õigusaktide kohandamiseks. Sellega seoses kasutasid Euroopa Parlament, nõukogu ja komisjon Euroopa Kohtu kohtupraktikat läbirääkimistel uue Dublini määruse üle ELis varjupaigataotlejate üleandmise tingimuste osas[18]. Selle tulemusena ei saa uute kokkulepitud eeskirjade kohaselt saata varjupaigataotlejaid tagasi liikmesriiki, kus nende põhiõigusi võidakse jämedalt rikkuda. Vastutus kiire juurdepääsu võimaldamise eest varjupaigamenetlusele peaks kuuluma hoopis teisele liikmesriigile. Komisjon kasutas Euroopa Kohtu kohtupraktikat ka siis, kui ta valmistas ette muudetud ettepanekut Euroopa Liidu põllumajandusfondidest eraldatud toetuse saajate avalikustamise kohta[19]. Uued kavandatavad eeskirjad põhinevad läbivaadatud üksikasjalikul põhjendusel, milles keskendutakse vajadusele teostada avalikkuse kontrolli Euroopa põllumajandusfondide kasutamise üle, et kaitsta liidu finantshuve. Need nõuavad üksikasjalikumat teavet selliste meetmete liigi ja kirjelduse kohta, mille jaoks vahendeid välja makstakse. Kuid piirmäärast allapoole jäävate toetusesaajate nimesid ei avaldata. Selle sättega järgitakse proportsionaalsust, täpsemalt tasakaalu ühelt poolt avalikkuse kontrolli vahel riiklike vahendite kasutamise üle ja teiselt poolt üldiselt toetusesaajate eraelu puutumatust käsitleva õiguse ning isikuandmete kaitse vahel. 3. harta rakendamine liikmesriikides Euroopa Liidus on põhiõiguste kaitse tagatud nn kahekihilise süsteemi abil: liikmesriikide põhiseadustel põhinev riiklik süsteem ja rahvusvahelised õiguslikud kohustused nagu Euroopa inimõiguste konventsioon; ning hartal põhinev ELi süsteem, mida kasutatakse ainult seoses ELi institutsioonide tegevusega või siis, kui liikmesriigid kohaldavad ELi õigust. Harta täiendab põhiõiguste kaitsmise juba olemasolevaid süsteeme, mitte ei asenda neid. Kohus on välja toonud harta kohaldamisala piirangud. Ta tunnistas vastuvõetamatuks Bulgaaria halduskohtu eelotsusetaotluse, mis käsitles õigust kasutada õiguskaitsevahendeid seoses otsustega, millega määratakse kriminaalkaristused teatavate liiklusreeglite rikkumise eest, tuginedes väljakujunenud kohtupraktikale, mis tähendab, et põhiõiguste kaitsest tulenevad nõuded on liikmesriikide jaoks siduvad alati, kui nad rakendavad ELi õigusakte[20]. Harta sätted on adresseeritud liikmesriikidele ainult juhul, kui nad rakendavad ELi õigusakte; harta ja aluslepinguga ei looda põhiõiguste vallas ELi jaoks uusi pädevusvaldkondi. Kui liikmeriigi õigusakt ei sisalda liidu õigust rakendavat meedet või see ei ole mõnel muul viisil ELi õigusaktidega seotud, ei kehtestata kohtu jurisdiktsiooni[21]. Harta olulised mõjutused ilmnevad aina enamates riiklike jurisdiktsioonide eelotsusetaotlustes, mis kohtule on laekunud. Näiteks varjupaigapoliitika valdkonnas kinnitas kohus, et kui liikmesriigi piiril või territooriumil esitatakse varjupaigataotlus, on sellel liikmesriigil kohustus tagada varjupaigataotlejatele vastuvõtmise miinimumtingimused vastavalt ELi õigusaktide sätetele olenemata sellest, kas liikmesriik vastutab varjupaigataotluse kontrollimise eest ELi õiguse alusel[22]. See tähendab, et tuleb järgida inimväärikuse aluspõhimõtteid (artikkel 1) ja varjupaigaõigust (artikkel 18) ehk teisisõnu täita ELi õigusest tulenevat kohustust[23] varustada varjupaigataotleja elamispinna, toidu, riiete ja päevarahaga, millega seonduvat rahalist kohustust kannab taotluse esitanud liikmesriik seni, kuni varjupaigataotleja viiakse üle liikmesriiki, kes vastutab tema taotluse kontrollimise eest. 3.1. Komisjoni võetud meetmed selle tagamiseks, et liikmesriigid järgiksid harta sätteid Aluslepingute täitmise järelevalvajana vastutab komisjon ka harta järgimise eest ning sekkub vajaduse korral vaid siis, kui tal on selleks pädevus. Esimest korda paluti komisjonil algatada rikkumisjuhtumite suhtes menetlus Euroopa Kohtus 2012. aastal. Juhtumid olid seotud harta peamiste sätete täitmata jätmisega ühe liikmesriigi poolt. Viimaste aastate jooksul võttis Ungari vastu mitu seadust (mõni neist oli otse uue põhiseaduse kohaselt vastu võetud nn kardinaalne õigusakt), mis tekitasid põhiõigustega seotud olulisi probleeme ning sattusid ka Euroopa Nõukogu vaatevälja. Kooskõlas harta kohaldamisalaga (artikkel 51) ja komisjoni rolliga aluslepingute kaitsjana viis komisjon läbi õigusliku analüüsi nende punktide kohta, mis olid seotud ELi õigusega. Pärast esimeste hoiatuskirjade saatmist 2011. aasta lõpus otsustas komisjon 7. juunil 2012 algatada kohtus rikkumismenetluse. Kõigepealt tegeles komisjon probleemidega, mis olid seotud Ungari andmekaitseasutuse sõltumatusega, tuues põhjenduseks selle, et riiklike andmekaitseasutuste „täielik sõltumatus” on 1995. aasta andmekaitsedirektiivi alusel kohustus ja selgesõnaliselt tunnustatud Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 16 ning harta artiklis 8. Teise rikkumismenetluse käigus vaidlustas komisjon ligikaudu 274 kohtuniku ja prokuröri ennetähtaegse pensionilemineku Ungaris, sest nende elukutsete kohustuslikku pensioniiga alandati järsku 70. eluaastalt 62. eluaastale. Komisjoni tegevuse aluseks oli direktiiv 2000/78/EÜ võrdse kohtlemise kohta töö saamisel, mis keelab vanuse alusel diskrimineerimise töökohal. Direktiiv hõlmab ka koondamist vanusega seotud põhjustel objektiivse põhjenduseta. Juhtum aitab ühtlasi rakendada harta artiklis 21 sätestatud üldist diskrimineerimiskeeldu, sealhulgas vanuse alusel. Kohtu 6. novembri 2012 aasta otsuses kinnitati komisjoni hinnangut, mille kohaselt on kohtunike, prokuröride ja notarite kohustusliku pensioniea muutmine väga lühikese üleminekuperioodi jooksul vastuolus ELi võrdse kohtlemise õigusnormidega. Ungari peab kõnealuseid eeskirju muutma nii, et need vastaksid ELi õigusele[24]. Meediavabadus ja pluralism olid samuti komisjoni ja Ungari ametiasutuste vaheliste arutelude aluseks meediat käsitleva uue õigusakti üle, võttes arvesse tasakaalustatud meediakajastust ja solvavat sisu käsitlevaid eeskirju. Komisjon ja Ungari ametiasutused leppisid kokku ka mõne muudatuste tegemises muudesse sätetesse, mis vastasel juhul võivad olla vastuolus audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi ja/või teenuste vaba ringluse ja asutamisvabaduse eeskirjadega. Seoses Ungari kohtusüsteemi sõltumatuse küsimusega üldisemalt väljendas komisjon paljudes 2012. aasta kirjades muret eelkõige seoses riikliku kohtuteenistuse Ungari presidendi volitustega, mis võimaldavad juhtumeid kohtute vahel ümber jagada ja viia kohtunikke üle nende tahte vastaselt. Komisjon tõi välja, et need meetmed võivad mõjutada liidu õigusaktide tulemuslikku rakendamist Ungaris ning kodanike ja ettevõtete põhiõigusi tõhusale õiguskaitsevahendile sõltumatus kohtus liidu õigusel põhinevate juhtumite puhul, nagu on sätestatud harta artiklis 47. Arutelud on leidnud aset ka Euroopa Nõukogu (eelkõige Veneetsia komisjoni) ja Ungari ametiasutuste vahel. Komisjon jälgib seda teemat edaspidigi hoolikalt, et veenduda, kas järgitakse õigust tõhusale õiguskaitsevahendile. Samuti toimis komisjon 2012. aasta augustis, kirjutades Prantsusmaa ametiasutustele viivitamatult pärast seda, kui oli saanud teada romade asustuste laialisaatmisest ja romade kodumaale tagasisaatmisest. Toimusid arutelud asjaolude ja õigusliku raamistiku selgitamiseks. Olukord on viimase paari aasta jooksul märkimisväärselt muutunud. Pärast komisjoni tegutsemist 2010. aastal eesmärgiga tagada vaba liikumise direktiivi kohaldamine kõigis liikmesriikides ja kehtestada romasid käsitlevate riiklike integratsioonistrateegiate Euroopa raamistik, muutis Prantsusmaa oma seadusi, et tagada täielik vastavus vaba liikumise direktiivile eelkõige selles osas, mis puudutab ELi kodanike väljasaatmisega seotud menetluslikke tagatisi, ning võttis vastu romasid käsitleva riikliku integratsiooniraamistiku. Kõnealuse uue strateegia alusel toimuvad tihe koostöö ja tugevdatud jõupingutused romade kaasamiseks Prantsusmaa aktiivsel osalusel. 2012. aastal algatas komisjon rikkumismenetluse Malta suhtes seoses riigi suutmatusega nõuetekohaselt rakendada ELi vaba liikumise eeskirju, täpsemalt samasooliste abikaasade või registreeritud partnerite õigusi liituda ELi kodanikega Maltal ja asuda sinna elama. Komisjoni tegevuse tulemusena muudeti Malta õigusakte ja need vastavad nüüd ELi eeskirjadele, mis käsitlevad ELi kodanike õigust liikumisvabadusele ja mittediskrimineerimisele. 3.2. Riikliku kohtupraktika arendamine seoses harta rakendamisega liikmesriikides Euroopa Liidu aluseks on õigusriik, mis rajaneb liikmesriikide kohtutel. Ainult siis, kui liikmesriikide kohtunikud kasutavad täielikult oma volitusi, on võimalik tõhusalt tagada liidu õigusaktides sätestatud kodanikuõigusi. Liikmesriikide konstitutsiooni- ja riigikohtutel on erikohustus teha Euroopa Kohtuga koostööd, et tagada harta tõhus rakendamine. Kõrgemate Halduskohtute Assotsiatsiooni (Association of Councils of States and of Supreme Administrative Courts – ACA) kogutud andmetest ilmneb, et hartale on nüüdseks viidatud ELi liikmesriikide halduskohtute paljudes otsustes[25]. Aruannetes kõige sagedamini mainitud harta sätted on era- ja perekonnaelu austamine (artikkel 7), sõna- ja teabevabadus (artikkel 11), õigus omandile (artikkel 17), varjupaigaõigus (artikkel 18), kollektiivse väljasaatmise keelu ja mittetagasisaatmise põhimõte (artikkel 19), laste õigused (artikkel 24), õigus heale haldusele (artikkel 41) ning õigus tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele (artikkel 47). Hartas seni enim viidatud õigusharu on sisserände- ja varjupaigaküsimused[26]. ELi Põhiõiguste Ameti esitatud analüüs teabe kohta, mille mõni liikmesriik esitas seoses hartaga seotud kohtulahenditega, näitab samuti, et harta mõju ulatub kõnealusest valdkonnast palju kaugemale ja puudutab väga erinevaid valdkondi nagu finantsturgusid, tööõigust, tarbijakaitset, keskkonnaõigust ja laste hooldusõigust käsitlevad määrused[27]. Lisaks näitab hartale viitavate kohtuotsuste analüüs, et liikmesriikide kohtunikud kasutavad hartat oma arutluskäigu põhjendamiseks ka siis, kui otsene seos ELi õigusega puudub. On ka mõningaid tõendeid harta inkorporeerimise kohta põhiõiguste kaitse riiklikesse süsteemidesse. Austria Riigikohus langetas teedrajava otsuse, rakendades hartat põhiseaduslikkuse sisemise kohtuliku kontrolli raames[28]. Ta tunnustas harta erilist rolli ELi õiguskorras ning selle teistsugust olemust võrreldes õiguste ja põhimõtete kogumiga, mida Euroopa Liidu Kohus on läbi aastate arendanud. Austria Riigikohus võttis seisukoha, et harta kuulub täitmisele nende menetluste puhul, mis on kohtule esitatud riiklike õigusaktide kohtulikuks kontrollimiseks. Seepärast võivad isikud siseriiklike õigusaktide seaduslikkuse vaidlustamise puhul tugineda hartas tunnustatud põhimõtetele. Austria Riigikohus leidis suuri sarnasusi selle rolli vahel, mis on hartal ELi õigussüsteemis ja Euroopa inimõiguste konventsiooni rolli vahel Austria põhiseaduse kohaselt, mille järgi on Euroopa inimõiguste konventsioonil põhiseaduslik jõud. 4. ELi ühinemine euroopa inimõiguste konventsiooniga Lissaboni lepinguga pandi ELile selge kohustus ühineda Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga. Lissaboni lepingu ratifitseerimisel nõustusid sellega kõik liikmesriigid. Ühinemislepingut käsitlevad läbirääkimised seiskusid aasta esimeses pooles, sest teatavad liikmesriigid väljendasid kahtlusi ja tõstatasid küsimusi lepingu eelnõu kohta, mis tehnilisel tasemel koostati 2011. aasta juunis. Viimaks saavutati nõukogus kokkulepe 2012. aasta aprillis ja läbirääkimised said taas alata 2012. aasta juunis 47 + 1 vormis (Euroopa Nõukogu 47 liikmesriiki ja Euroopa Komisjon ELi nimel). Samaaegselt on tehtud tööd nende sisekorraeeskirjade põhielementidega, mille eesmärk on reguleerida ELi ja liikmesriikide osalemist Strasbourgi kohtu menetluses olukordades, mil liidu õigus seatakse kahtluse alla. Seda arvestades ei peaks Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga ühinemise lepingu sõlmimiseks nõutav ühehäälsus olema protsessi aeglustamise põhjuseks, mis on lepingus selgelt sõnastatud kohustuslik eesmärk. 5. Kokkuvõte Pärast kõigest kolmeaastast kehtivust esmase õigusaktina võib harta kasutamist siseriiklikes kohtutes ELi õigusega seotud küsimustes vaadelda positiivse märgina. Aina sagedasem viitamine hartale näitab harta tõhusat detsentraliseeritud rakendamist riikide põhiseadusliku korra raames. Tegemist on olulise sammuga teel sidusama süsteemi poole põhiõiguste kaitsmisel, mis tagab õiguste ja kaitse võrdse taseme kõigis liikmesriikides, kus ELi õigust rakendatakse. President Barroso rõhutas 2012. aasta kõnes liidu olukorra kohta, et meie liidu aluseid, milleks on põhiõiguste kaitse, õigusriik ja demokraatia, tuleb pidevalt kaitsta ja tugevdada[29]. Seepärast on komisjon võtnud kohustuse näidata eeskuju, tagades kõigi ELi õigusaktide vastavuse hartale. Komisjon on endiselt veendunud otsustavate sammude astumise vajalikkuses selleks, et anda hartale tegelik mõju seal, kus see on tema pädevuses. Samuti sekkub komisjon vajadusel harta tõhusa rakendamise tagamiseks siis, kui liikmesriigid rakendavad ELi õigust, näiteks Euroopa Kohtule esitatud hagi, milles vaidlustati kohtunike ja prokuröride ennetähtaegne pensionileminek Ungaris. Komisjon jälgib ka edaspidi hoolikalt põhiõiguste kaitse arendamist ELis, sealhulgas arenevat kohtupraktikat harta rakendamisel nii liidu kui ka riikide tasandil,[30] ning kutsub Euroopa Parlamenti ja Euroopa Liidu Nõukogu üles käesolevat aruannet üksikasjalikult arutama. [1] Komisjoni 19. oktoobril 2010 vastuvõetud teatis „Euroopa Liidu strateegia põhiõiguste harta rakendamiseks”, KOM(2010) 573 (lõplik). [2] Euroopa Parlamendi Voggenhuberi aruanne – dokument A6-0034/2007. [3] Vt allmärkus 1. [4] a) Komisjoni teatis „Eraelu puutumatuse kaitsmine ühendatud maailmas – Euroopa isikuandmete kaitse raamistik 21. sajandil”, COM(2012) 09 (lõplik). Kättesaadav aadressil: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:52012DC0009:et:NOT b) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus), COM(2012) 11 (lõplik). Kättesaadav aadressil: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2012:0011:FIN:ET:DOC c) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV üksikisikute kaitse kohta seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega kuritegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumise kohta, COM(2012) 10 (lõplik). Kättesaadav aadressil: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2012:0010:FIN:EN:DOC [5] Direktiiv 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta, EÜT L 281, 23.11.1995, lk 31–50. [6] Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV, milles käsitletakse soolise tasakaalu parandamist börsil noteeritud äriühingute tegevjuhtkonda mittekuuluvate juhtorgani liikmete seas ja sellega seotud meetmeid, COM(2012) 614 final. Kättesaadav aadressil: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2012:0614:FIN:et:PDF. [7] Direktiiv 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet (ELT L 142, 1.6.2012, lk 1–10). [8] Direktiiv 2012/29/EL, milles käsitletakse inimkaubanduse tõkestamist ja selle vastast võitlust ning inimkaubanduse ohvrite kaitset ja millega asendatakse nõukogu raamotsus 2001/220/JSK, ELT L 315, 14.11.2012, lk 57–74. [9] Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS, millega kehtestatakse Euroopa Liidu Põhiõiguste Ameti mitmeaastane raamistik aastateks 2013–2017, KOM(2011) 880 (lõplik). Kättesaadav aadressil: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0880:FIN:ET:HTML. [10] Nõukogu otsus, millega kehtestatakse Euroopa Liidu Põhiõiguste Ameti mitmeaastane raamistik aastateks 2013–2017; vastu võetud 11. märtsil. Kättesaadav aadressil: http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/12/st10/st10449.en12.pdf [11] Ühisteatis – Inimõiguste ja demokraatia tulemuslikum edendamine välistegevuse raames; KOM(2011) 886 lõplik. Kättesaadav aadressil: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0886:FIN:ET:PDF. Inimõigusi ja demokraatiat käsitlev strateegiline raamistik ja tegevuskava (nõukogu dokument nr 11417/12 EXT 1, 28.6.2012). Kättesaadav aadressil: http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/12/st11/st11417-ex01.en12.pdf [12] Nõukogu otsus 2012/440/ÜVJP, 25.7.2012 , millega nimetatakse ametisse Euroopa Liidu inimõiguste eriesindaja, ELT L 200, lk 21–23. [13] Euroopa Liidu Kohus, kohtuasi T-439/10 ja T-440/10, Fulmen ja F. Mahloudian vs nõukogu, 21.3.2012. [14] Euroopa Parlamendi soovitus, dokument A7-0204/2012, 22.6.2012. [15] Euroopa Liidu Kohus, kohtuasi C-355/10, Euroopa Parlament vs Euroopa Liidu Nõukogu, 5.9.2012. [16] Euroopa Liidu Kohus, kohtuasi C-566/10 P, Itaalia Vabariik vs Euroopa Komisjon, 27.11.2012. [17] Euroopa Liidu Kohus, kohtuasi T-183/10, Sviluppo Globale GEIE vs Euroopa Komisjon, 10.10.2012. [18] Euroopa Liidu Kohus, liidetud kohtuasjad C-411/10 ja C-493/10, N.S. vs Secretary of State for the Home Department ja M.E. e.a. vs Refugee Applications Commissioner, 21.12.2011. Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest, KOM(2008) 820 (lõplik). Kättesaadav aadressil: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2008:0820:FIN:ET:PDF [19] Euroopa Liidu Kohus, liidetud kohtuasjad C-92/09 ja C-93/09, Volker und Markus Schecke GbR & Hartmut Eifert vs Land Hessen& Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung, 10.11.2010. Muudatus komisjoni ettepanekus KOM(2011) 628 (lõplik/2): Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja järelevalve kohta, COM(2012) 551 (lõplik). Kättesaadav aadressil: http://ec.europa.eu/agriculture/funding/regulation/amendment-com-2012-551_en.pdf. [20] Euroopa Liidu Kohus, kohtuasi C-27/11, Vinkov, 7.6.2012 [21] Vt ka Euroopa Liidu Kohus, kohtuasi C 370/12, Pringle vs Ireland, 27.11.2012 [22] Euroopa Liidu Kohus, kohtuasi C-179/11 Cimade ja Groupe d'information et de soutien des immigrés (GISTI) vs Ministre de l'Intérieur, de l'Outre-mer, des Collectivités territoriales et de l'Immigration, 27.9.2012 [23] Nõukogu direktiiv 2003/9/EÜ, millega sätestatakse varjupaigataotlejate vastuvõtu miinimumnõuded, ELT L 31, 6.2.2003, lk 18–25. [24] Euroopa Liidu Kohus, kohtuasi C 286/12, Euroopa Komisjon vs Ungari, 6.11.2012. [25] Vt lähemalt ACA Europa aruanded. Kättesaadav aadressil: http://www.aca-europe.eu/en/colloquiums/colloq_en_23.html [26] Hartale on viidatud selle õigusharu puhul kõigis liikmesriikides, välja arvatud Hispaanias, Ungaris ja Austrias. [27] Vt eelkõige: The Protection of Fundamental Rights Post Lisbon: the Interaction between the Charter of Fundamental Rights of the European Union, the European Convention on Human Rights and National Constitutions Vol I, toim. Laffranque, Julia, FIDE kongressi raportid, Tallinn 2012, Tartu Ülikool [28] Austria Riigikohus, kohtuasjad U 466/11 ja U 1836/11, 14.3.2012. [29] Kättesaadav aadressil: http://europa.eu/rapid/press-release_SPEECH-12-596_en.htm [30] Asepresident Viviane Redingi kõne, mille ta pidas FIDE (Fédération Internationale pour le Droit Européen) XXV kongressil 31. mail 2012 Tallinnas. Kättesaadav aadressil: http://europa.eu/rapid/press-release_SPEECH-12-403_en.htm?locale=en