KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE Direktiivi 2007/44/EÜ (millega muudetakse nõukogu direktiivi 92/49/EMÜ ning direktiive 2002/83/EÜ, 2004/39/EÜ, 2005/68/EÜ ja 2006/48/EÜ seoses finantssektoris osaluse omandamise ja selle suurendamise tehingute suhtes rakendatava usaldusväärsuse hindamise menetluskorra ja kriteeriumidega) kohaldamine /* COM/2013/064 final */





KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE Direktiivi 2007/44/EÜ (millega muudetakse nõukogu direktiivi 92/49/EMÜ ning direktiive 2002/83/EÜ, 2004/39/EÜ, 2005/68/EÜ ja 2006/48/EÜ seoses finantssektoris osaluse omandamise ja selle suurendamise tehingute suhtes rakendatava usaldusväärsuse hindamise menetluskorra ja kriteeriumidega) kohaldamine 1. Sissejuhatus 1. Vastavalt direktiivi 2007/44/EÜ[1] (millega muudetakse nõukogu direktiivi 92/49/EMÜ ning direktiive 2002/83/EÜ, 2004/39/EÜ, 2005/68/EÜ ja 2006/48/EÜ seoses finantssektoris osaluse omandamise ja selle suurendamise tehingute suhtes rakendatava usaldusväärsuse hindamise menetluskorra ja kriteeriumidega) (edaspidi „olulist osalust käsitlev direktiiv” või „direktiiv”) artiklile 6 peab komisjon vaatama läbi direktiivi kohaldamise ja esitama Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande koos asjakohaste muutmisettepanekutega. Aruande esitamise tähtaeg oli 21. märts 2011. Kuna komisjon tegeles intensiivselt finantssektori õigusreformi põhjaliku kava väljatöötamisega, et luua stabiilsem ja läbipaistvam finantssüsteem, ning kuna finantskriisi ajal oli keeruline hinnata direktiivi kohaldamist, lükati aruande koostamine edasi. 2. Olulist osalust käsitleva direktiiviga on kehtestatud füüsilise või juriidilise isiku poolt krediidiasutuses, kindlustus- või edasikindlustusandjas või investeerimisühingus olulise osaluse omandamise usaldusväärsuse hindamise õigusraamistik. Direktiiviga muudeti Euroopa Liidu direktiive (CRD[2], MiFID[3], Solventsus II[4]), mida kohaldatakse krediidiasutuste, investeerimisühingute ja kindlustus- ja edasikindlustusandjate suhtes. Selles on ühtlustatud kavandatavast omandamisest või olulise osaluse võõrandamisest teatamise tingimused, kindlaks määratud selge ja läbipaistev hindamismenetlus ja koostatud loetelu usaldusväärsuse hindamise kriteeriumidest. Kõnealused nõuded tuleb ühtlustada suurimal võimalikul määral nii, et liikmesriigid ei saaks kehtestada rangemaid nõudeid. Kahte eespool nimetatud direktiivi, CRD ja MiFID, vaadatakse praegu läbi. Komisjoni neid direktiive käsitlevad ettepanekud ei muuda 2007. aastal kehtestatud nõudeid. 3. Olulist osalust käsitleva direktiivi eesmärgid on finantsturgude seisukohast olulised. Konkreetsemalt on direktiivi eesmärgid järgmised: · suurendada pangandus-, kindlustus- ja väärtpaberisektoris osaluse omandamise ja suurendamisega seoses järelevalveasutustepoolse heakskiitmisprotsessi õiguskindlust, selgust ja läbipaistvust ning · tagada, et kõiki kavandatavaid olulise osaluse omandamisi või võõrandamisi käsitletakse kogu ELis ja kõigis sektorites ühte moodi. 4. Direktiivi eesmärkide saavutamiseks peavad riikide järelevalveasutused tegema kõigis kolmes sektoris tihedat koostööd ja toetama järelevalvealaste tavade lähendamist direktiiviga kehtestatud ühtse õigusraamistiku alusel. Seepärast töötasid 2008. aastal kolm varasemat 3. tasandi komiteed (CEBS, CESR ja CEIOPS) välja mittesiduvad suunised osaluse omandamise usaldusväärsuse hindamiseks[5] (edaspidi „3. tasandi komiteede suunised”), et tagada ELis ühesugune otsuste tegemise kord. Suuniste eesmärgid on järgmised: · mõista direktiiviga kehtestatud usaldusväärsuse hindamise kriteeriume ühte moodi; · määrata kindlaks koostöökord, millega tagatakse teabe piisav ja õigeaegne liikumine järelevalveasutuste vahel ning · koostada ammendav ja ühtne loetelu teabest, mille kavandavad omandajad peaksid esitama pädevatele järelevalveasutustele. 5. Pangandus- ja investeerimisteenuste sektoris on tänu hiljuti vastuvõetud direktiivile 2010/78/EL[6] Euroopa järelevalveasutustel peale selle võimalik komisjonile vastuvõtmiseks esitada[7]: · regulatiivsed tehnilised standardid, et koostada ammendav loetelu teabest, mille kavandavad omandajad peavad esitama oma teates olulise osaluse omandamise kohta ning · rakenduslikud tehnilised standardid, et kehtestada ühtsed menetlused, vormid ja näidised asjaomaste pädevate asutustega konsulteerimiseks usaldusväärsuse hindamise käigus. 6. Käesolevas aruandes kirjeldatakse olulist osalust käsitleva direktiivi mõju ja selle järgimist (2. punkt), tuvastatakse direktiivi kohaldamisega seoses tekkivad peamised probleemid (3. punkt) ja tehakse mitmeid järeldusi (4. punkt). 2. Olulist osalust käsitleva direktiivi mõju ja selle järgimine 7. Komisjoni talitused viisid sidusrühmade hulgas läbi üldsusega konsulteerimise ja saatsid pädevatele asutustele küsimustiku, paludes esitada statistilisi andmeid. Üldiselt on saadud vastuste alusel direktiiv aidanud vähendada tõkkeid osaluse omandamiselt finantssektoris ja leitakse, et siseriiklikke ja piiriüleseid tehinguid käsitletakse kogu ELis võrdselt. Enamik vastuseid annab tunnistust, et direktiiv on aidanud jõuda kogu ELis ühesugusele arusaamisele finantssektoris osaluse omandamise usaldusväärsuse hindamisest ja luua võrdsed konkurentsitingimused. Samas osutavad vastused ka, et mitmes liikmesriigis (CZ, DE, IE) ei ole direktiivi mõjul õigusraamistik oluliselt muutunud, kuna sarnased nõuded olid olemas juba enne direktiivi vastuvõtmist. 8. Sellist positiivset hinnangut direktiivile kinnitavad ka riikide järelevalveasutustelt saadud andmed. 2008–2011 teatati rohkem kui 10 700 kavandatavast olulise osaluse omandamisest, kusjuures 84 % teadetest esitati kolmes liikmesriigis (UK, NL, DE)[8]. Riikide ametiasutused kiitsid heaks suurema osa nendest teadetest ja teabest ei nähtu, et siseriiklikke ja piiriüleseid tehinguid oleks väga erinevalt käsitletud. Kokku ei antud luba kavandatava tehingu tegemiseks ainult 50 juhul (alla 0,5 %), teade võeti tagasi ligikaudu 450 juhul (4,3 %)[9]. Perioodi jooksul esitatud teadete arv oli suhteliselt stabiilne, vähenedes veidi alates 2010. aastast, mis võib peamiselt olla seotud sellega, et Ühendkuningriigis vähenes teadete arv oluliselt halduslike muutuste tõttu. Finantskriisi tõttu toimus 231 osaluse omandamist, st avalikust sektorist tulenevad osaluse omandamised finantsturgude stabiliseerimiseks. 9. Seoses õigusraamistiku kohaldamisega liikmesriikides ei ole esile kerkinud ühtegi nõuetele vastavusega seonduvat olulist probleemi. Üldsusega konsulteerimise ja uuringu tulemused osutavad siiski, et esineb mõningaid väikeseid probleeme, mida analüüsitakse allpool. 3. Direktiivi kohaldamise läbivaatamine: esilekerkinud probleemid 10. Olulist osalust käsitleva direktiivi kohaldamise läbivaatamise käigus ilmnes mitu probleemi. 11. Esiteks teeb muret teatamisnõude määratluse õiguskindlus ja selle mõiste kohaldamine riikide järelevalveasutuste poolt. Direktiivis on sätestatud, et[10]: „Liikmesriigid nõuavad, et üksinda või kooskõlastatult tegutsevad füüsilised või juriidilised isikud (edaspidi „kavandavad omandajad”), kes on otsustanud olulise osaluse” järelevalve alla kuuluvas üksuses[11] kas otseselt või kaudselt omandada „või seda osalust otseselt või kaudselt suurendada“ nii, et tekkiv osa häälte arvust või kapitalist oleks 20 %, 30 % või 50 % või ületaks neid määrasid, või nii, et järelevalve alla kuuluv üksus „muutuks tema või nende tütarettevõtjaks (edaspidi „kavandatav omandamine”), teataksid kõigepealt” kirjalikult pädevatele asutustele järelevalve alla kuuluva üksuse, milles nad soovivad omandada või suurendada olulist osalust, kavandatava osaluse suuruse ja asjakohase teabe vastavalt muudetud direktiivi asjakohastele artiklitele. Uuringust tuleb välja, et teatamisnõude määratluse järgmised kontseptsioonid võivad põhjustada liikmesriikides ebaühtlast kohaldamist: · Mõistet „kaudne oluline osalus” direktiivis määratletud ei ole. Kuigi 3. tasandi komiteede suunistes selgitatakse veidi, mida kaudne osalus tähendab[12], tuginevad liikmesriigid suures osas vastava riigi õigusaktides kasutatud kontseptsioonile. Pädevate asutuste uuring näitab, et selle tulemusena kasutatakse kaudse osaluse tuvastamiseks eri meetodeid ja seetõttu tõlgendatakse erinevalt seda, kas olulise osaluse kavandatavast omandamisest tuleb teatada või mitte. Üldsusega konsulteerimise tulemused kinnitavad, et liikmesriikide pädevad asutused kasutavad eri lähenemisviise kaudse osaluse kindlakstegemiseks, mis tingib sarnaste olukordade erineva käsitlemise. · Samuti puudub direktiivis mõiste „kooskõlastatult tegutsevad isikud” määratlus. 3. tasandi komiteede suunistes on esitatud väga lai selgitus selle kohta, milliseid isikuid loetakse tegutsevaks kooskõlastatult[13]. Uuring näitab, et selle mõiste tõlgendamine võib veidi erineda. Üldsusega konsulteerimisel tõid sidusrühmad oma vastustes esile täiendava selguse vajaduse. Üldsusega konsulteerimise käigus tuli ka välja, et olulist osalust käsitlevas direktiivis, ülevõtmispakkumiste direktiivis[14] ja läbipaistvuse direktiivis[15] kasutatud mõistete erinemine teeb teatavat muret erasektoris. · Mõni riiklik järelevalveasutus märkis, et mõistet „otsus omandada osalus” ei tuleks kohaldada olukordades, kus omandaja ületas piirmäära ilma teadliku otsuseta seda teha, näiteks pärimise või emitendi kapitali vähendamise korral. 3. tasandi komiteede suunistes on siiski selgitatud, et „teatada tuleb ka siis, kui omandaja tahtmatult ületab piirmäära”. Üldsusega konsulteerimisel märgiti ühes vastuses ära direktiivi sätte ja 3. tasandi komiteede suuniste selgituste omavaheline ebaselgus, samuti oht, mille võib põhjustada ebaühtlane kohaldamine. 12. Teiseks tundub, et vaja on lisameetmeid, et tagada proportsionaalsuse põhimõtte ühtne kohaldamine. Põhimõtet on nimetatud olulist osalust käsitleva direktiivi 5., 8. ja 9. põhjenduses. 3. tasandi komiteede suuniste paragrahvis 18 selgitatakse täiendavalt proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamist: „ 5., 8. ja 9. põhjenduses nimetatud põhimõtet kohaldatakse nii nõutud teabe koostamisel kui ka hindamismenetluses. Omandajalt nõutud teabe liiki võivad mõjutada omandaja eritunnused (juriidiline või füüsiline isik, järelevalve alla kuuluv finantseerimisasutus või mõni muu üksus, kas finantseerimisasutuse üle teostatakse järelevalvet Euroopa Majanduspiirkonnas või samaväärse kolmanda riigi poolt, jne), kavandatava tehingu üksikasjad (grupisisene või väline tehing jne), omandaja osalemise ulatus sihtfinantseerimisasutuse juhtimises või omandatava osaluse suurus.” Üldsusega konsulteerimise tulemuste põhjal on tõendeid, et riikide järelevalveasutused siiski ei kohalda piisavalt proportsionaalsuse põhimõtet nii nõutud teabe kui ka hindamismenetluse seisukohast. Eelkõige tunti muret seoses grupisiseste tehingute hindamisega[16]. Uuring näitab, et sellistel juhtudel ei ole hindamismenetlus alati ühetaoline. Mõni liikmesriik kohaldab sellistel juhtudel lihtsustatud menetlust või ei nõua alati, et teatatakse ametlikult grupisisestest tehingutest piiriülestes pangagruppides; samas mõnes teises liikmesriigis, võttes aluseks üldsusega konsulteerimisel sidusrühmade antud vastused, hinnatakse kõiki grupisiseseid tehinguid ülejäänud teadetega samal viisil. Üldsusega konsulteerimisel osalenud erasektori esindajate arvates kujutab see endast üleliigset koormust. 13. Kolmandaks tundub, et olulist osalust käsitleva direktiivi mõnda hindamiskriteeriumi tuleb täiendavalt selgitada. Direktiivi kohaselt peavad riikide järelevalveasutused muu hulgas hindama „kavandava omandaja majanduslikku usaldatavust, eriti seoses omandatava [finantseerimisasutuse] olemasoleva ja kavandatava äritegevuse laadiga”[17]. 3. tasandi komiteede suunistes[18] samuti selgitatakse selle hindamiskriteeriumi eesmärki ja esitatakse soovituslik loetelu teabest, mida nõutakse kavandava omandaja majandusliku usaldatavuse hindamiseks. Üldsusega konsulteerimise ja uuringu tulemused näitavad, et järelevalveasutuste hindamiseks nõutavad dokumendid erinevad liikmesriigiti. Samuti ilmneb, et ei ole piisavalt selge, kas selle kriteeriumi alusel tuleks hinnata kavandava omandaja maksevõimet. Lõpetuseks on märke ka sellest, et omavahendite kasutamist ja laenatud vahendite kasutamist tõlgendatakse ebaühtlaselt. 14. Lisaks tundub, et vähemalt mõnele riiklikule järelevalveasutusele ei ole olnud täiesti selge, mida tähendab rahapesu ja terrorismi rahastamine, kui hinnatakse, „kas on mõistlikku alust kahtlustada, et seoses kavandatava omandamisega toimub või on toimunud või üritatakse või on püütud üritada rahapesu või terrorismi rahastamist direktiivi 2005/60/EÜ artikli 1 tähenduses, või kas kavandatav omandamine võiks suurendada sellise tegevuse ohtu”[19]. Üks liikmesriik märkis, et raske on tagada kõnealuse hindamiskriteeriumi läbipaistvat kohaldamist asjaomase teabe tundliku laadi tõttu. 15. Neljandaks täheldati teatavaid ebakõlasid seoses direktiivi tähtaegu käsitlevate sätete kohaldamisega. Olulist osalust käsitlevas direktiivis on sätestatud, et[20]: „Teate kättesaamise korral ja ka …teabe võimaliku hilisema kättesaamise korral edastavad pädevad asutused kavandavale omandajale viivitamata ja igal juhul kahe tööpäeva jooksul kirjaliku kinnituse selle teate kättesaamise kohta. Uuring näitab, et teate kättesaamise kinnitust mõistavad riikide järelevalveasutused erinevalt, st mõnes liikmesriigis tõlgendatakse seda ametliku kinnitusena, mis ei sisalda saadud dokumentide hinnangut, samas kui teistes liikmesriikides saadetakse kinnitus siis, kui riigi järelevalveasutused on kontrollinud saadud dokumentidega esitatud teabe terviklikkust. Peale selle on direktiiviga kehtestatud, et[21]: „Pädevatel asutustel on alates teate ja kõikide dokumentide, mille lisamist liikmesriik … nõuab, kättesaamist tõendava kirjaliku kinnituse kuupäevast kuni 60 tööpäeva aega hindamise teostamiseks.” Uuringu käigus on leitud mõningaid tõendeid, et mõnes liikmesriigis on seda tähtaega ületatud. Enamik riikide järelevalveasutusi soovitas tähtaegu pikendada. Teiselt poolt on üldsusega konsulteerimise käigus erasektori antud vastuste kohaselt see tähtaeg liiga pikk ja nemad hoopis pooldavad selle kärpimist vähemalt juhul, kui omandaja on ELis reguleeritud üksus ja grupisiseste tehingute puhul. 16. Viiendaks täheldati, et omandamise tingimusliku heakskiitmise tavad erinevad liikmesriigiti. Uuringu tulemuste kohaselt kiidetakse mõnes liikmesriigis kõik kavandatavad omandamised heaks tingimuslikult, samas kui teised liikmesriigid tõlgendavad direktiivi nii, et tingimuslik heakskiitmine ei ole lubatud. 17. Kuuendaks toob uuring esile, et koostööd eri (sektoripõhiste ja/või riiklike) järelevalveasutuste vahel tajutakse mõnel juhul formaalse ja aeganõudvana. Tundub, et eri liikmesriikide pädevad asutused käsitlevad erinevalt ka nende nõutava teabe liiki ja ulatust. Veel peetakse vahel ebapiisavaks koostööd kolmandate riikide järelevalveasutustega. Üldsusega konsulteerimisel väljendati mitmes vastuses vajadust koostööd veelgi parandada. 18. Selleks et tagada oluliste osaluste kavandatavate omandamiste hindamise suurem ühtsus kõigis finantssektori valdkondades ja veelgi arendada ühtset turgu, soosisid mitu sidusrühma raamistiku laiendamist turusegmentidele, mida praegu direktiiv ei hõlma, eelkõige reguleeritud turgudele. 19. Lõpetuseks, finantskriis on tõestanud, et vähemalt pangandussektoris võivad ühinemised ja omandamised seada ohtu finantsstabiilsuse. Praegu ei hõlma direktiiv konkreetset hindamiskriteeriumi, mis võimaldab pädevatel asutustel hinnata kavandatava omandamise mõju finantssüsteemi stabiilsusele. Samas on finantsstabiilsust käsitletud kaudselt direktiivi hindamiskriteeriumides. Eriti kavandava omandaja majandusliku usaldatavuse ja usaldatavusnõuetele vastavuse kriteeriumid hõlmavad finantsstabiilsuse riskide hindamist, kuna need mõlemad on tulevikku suunatud. Võib märkida, et sõnaselge finantsstabiilsuse kriteerium on kehtestatud USAs Dodd-Franki seadusega ja seda on juba kohaldatud kavandatavate omandamiste hindamisel. Üldsusega konsulteerimisel saadud tulemuste põhjal sidusrühmad üldiselt tunnistavad vajadust hinnata kavandatava omandamise võimalikku mõju finantssüsteemi stabiilsusele. Teiselt poolt toob uuring välja, et pädevad asutused näevad sõnaselge finantsstabiilsuse kriteeriumi vajadust erinevalt, isegi kui üldiselt ollakse ühte meelt, et finantsstabiilsuse riske tuleb võtta arvesse kavandatava omandamise hindamisel. 4. Järeldused 20. Käesolevast olulisi osalusi käsitleva direktiivi kohaldamise läbivaatamisest nähtub, et üldiselt toimib direktiiviga kehtestatud kord rahuldavalt. Seoses õigusraamistiku kohaldamisega liikmesriikides ei ole esile kerkinud ühtegi nõuetele vastavusega seonduvat olulist probleemi ning direktiiv on toetanud riigisiseste ja piiriüleste olulise osaluse omandamiste ühtset kohtlemist finantssektoris. Siiski tuleb meeles pidada, et direktiivi hakati kohaldama alles 2009. aastal ning et majandus- ja finantskriisi tõttu on olud finantssektoris olnud erakorralised. Seepärast on raske täpselt hinnata, kui tõhus on finantssektoris liitumiste ja omandamiste hindamise õigusraamistik. 21. Sellest hoolimata saaks kõrvaldada mõned puudujäägid direktiivi kohaldamisel, et tagada ühtne kohaldamine kogu ELis ja finantssektorites ning pakkuda omandajatele suuremat õiguskindlust. Üks võimalus kohaldamisel tuvastatud ebakõlade kõrvaldamiseks oleks paluda Euroopa järelevalveasutustel ajakohastada ja muuta selgemaks 3. tasandi komiteede suunised. Sellistes selgitustes võiks näiteks anda täpsemaid suuniseid, kuidas kohaldada proportsionaalsuse põhimõtet, käsitleda kaudseid osalusi, kohaldada tähtaegu ning tagada, et hindamiskriteeriume tõlgendatakse ja kohaldatakse ühtselt nii liikmesriikides kui ka sektoriüleselt. Komisjonil on kavas paluda Euroopa järelevalveasutustel täpsustada olemasolevaid suuniseid. 22. Selleks et lahendada riikide järelevalveasutuste vahelised koordineerimisprobleemid sektoriüleste või piiriüleste tehingute puhul, antakse Euroopa järelevalveasutustele ülesanne töötada välja regulatiivsete ja tehniliste standardite eelnõud, nagu on juba ette nähtud direktiiviga 2010/78/EL, et kõrvaldada koordineerimisprobleemid riikide järelevalveasutuste vahel ja vähendada ebakindlust seoses teabega, mis tuleb saata järelevalveasutustele kavandatava omandamise hindamiseks. 23. 12. detsembri 2012. aasta tegevuskavas äriühingu üldjuhtimise ja äriühinguõiguse kohta on käsitletud kooskõlastatult tegutsemist. Komisjon tunnistab, et vaja on suuniseid, et selgitada põhimõttelisi piirjooni ja luua selles küsimuses rohkem selgust, et lihtsustada sidusrühmade koostööd äriühingu üldjuhtimise valdkonnas. 2013. aastal teeb komisjon riikide pädevate asutuste ja ESMAga tihedalt koostööd, et töötada välja suunised, millega selgitada eeskirju kooskõlastatult tegutsemise kohta eelkõige ülevõtmispakkumiste suhtes kohalduvate eeskirjade kontekstis. Võttes arvesse selles küsimuses tehtud edusamme, kaalub komisjon koos Euroopa järelevalveasutustega, milliseid lisameetmeid on vaja (kui üldse), et käsitleda eri probleeme, mis tulenevad kooskõlastatult tegutsemise kontseptsiooni kohaldamisest olulist osalust käsitleva direktiivi kontekstis. 24. Lisaks võidakse finantskriisi silmas pidades kaaluda finantsstabiilsuse aspekti sõnaselgemat kajastamist hindamisprotsessis. Seda saaks teha, muutes kohustuslikuks kriisi lahendatavuse hindamise enne tehingu toimumist. Komisjonil on 2013. aastal kavas analüüsida eri võimalusi, sealhulgas vajadust piiritleda selline kriteerium nii, et välditaks selle erinevat rakendamist pädevate asutuste poolt. 25. Kooskõlas olulist osalust käsitleva direktiivi eesmärkidega võiks kehtestada osaluste omandamise ja suurendamise õigusraamistikuga sarnase raamistiku reguleeritud turgudele, nagu on määratletud MiFIDi artikli 4 lõike 1 punktis 14. 26. Praegu läbirääkimiste all oleva nõukogu määrusega, millega antakse EKP-le eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete järelevalvega, nähakse ette, et EKP hindab tihedas koostöös riikide pädevate asutustega olulise osaluse omandamise ja võõrandamise taotlusi. EKP teeb oma otsuse kavandava omandaja sobivuse alusel ja olulist osalust käsitleva direktiivi nende hindamiskriteeriumide alusel, mis käsitlevad kavandatava omandamise majanduslikku usaldatavust, ning vastavalt selles sätestatud menetlusele ja tähtaegadele, samuti vastavalt asjaomasele siseriiklikule õigusele, millega võetakse üle vastav liidu õigusakt. EKP pädevus on piiratud osalevates liikmesriikides asutatud krediidiasutustega. Seoses EKP kavandatud ülesannetega olulise osaluse omandamise ja võõrandamise taotluste hindamisel direktiivi muuta ei ole vaja. 27. Liikmesriikidel, Euroopa Parlamendil, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteel ning teistel huvitatud isikutel palutakse esitada oma seisukohad käesolevas aruandes kirjeldatud läbivaatamise kohta 31. märtsiks 2013. Saadud märkuste alusel ja punktis 23 nimetatud analüüsi põhjal annab komisjon 2013. aasta lõpuks teada, kui olulise osaluse hindamise korda tuleb tugevdada. EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE ESITATUD KOMISJONI ARUANDE LISA Direktiivi 2007/44/EÜ (millega muudetakse nõukogu direktiivi 92/49/EMÜ ning direktiive 2002/83/EÜ, 2004/39/EÜ, 2005/68/EÜ ja 2006/48/EÜ seoses finantssektoris osaluse omandamise ja selle suurendamise tehingute suhtes rakendatava usaldusväärsuse hindamise menetluskorra ja kriteeriumidega) kohaldamine Joonis 1: Teadete arv ELis 2008–2011[22] Joonis 2: Tagasivõetud teadete ja tagasilükatud omandamistaotluste protsent ELis 2008–2011 [1] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2007/44/EÜ, 5. september 2007, millega muudetakse nõukogu direktiivi 92/49/EMÜ ning direktiive 2002/83/EÜ, 2004/39/EÜ, 2005/68/EÜ ja 2006/48/EÜ seoses finantssektoris osaluse omandamise ja selle suurendamise tehingute suhtes rakendatava usaldusväärsuse hindamise menetluskorra ja kriteeriumidega, ELT L 247, 21.9.2007, lk 1. Kättesaadav aadressil: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2007:247:0001:0016:ET:PDF. [2] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2006/48/EÜ, 14. juuni 2006, krediidiasutuste asutamise ja tegevuse kohta (uuestisõnastamine), ELT L 177, 30.6.2006, lk 1 [3] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/39/EÜ, 21. aprill 2004, finantsinstrumentide turgude kohta, millega muudetakse nõukogu direktiive 85/611/EMÜ ja 93/6/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2000/12/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 93/22/EMÜ, ELT L 145, 1.30.4.2004, lk 1 [4] Direktiiviga 2007/44/EÜ muudeti ELi (edasi)kindlustuse direktiive 92/49/EMÜ, 2002/83/EÜ, 2005/68/EÜ. Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/138/EÜ, 25. november 2009, kindlustus- ja edasikindlustustegevuse alustamise ja jätkamise kohta (Solventsus II) ), ELT L 335, 17.12.2009, lk 1, (kõnealused kolm direktiivi uuesti sõnastatud). [5] Euroopa Pangandusjärelevalve Komitee (CEBS), Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve Komitee (CEIOPS) ning Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve Komitee (CESR) ühised suunised finantssektoris osaluse omandamise või suurendamise usaldusväärsuse hindamiseks, nagu nõutud direktiiviga 2007/44/EÜ. Kättesaadav aadressil: http://www.eba.europa.eu/getdoc/09acbe4b-c2ee-4e65-b461-331a7176ac50/2008-18-12_M-A-Guidelines.aspx [6] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2010/78/EL, 24. november 2010, millega muudetakse direktiive 98/26/EÜ, 2002/87/EÜ, 2003/6/EÜ, 2003/41/EÜ, 2003/71/EÜ, 2004/39/EÜ, 2004/109/EÜ, 2005/60/EÜ, 2006/48/EÜ, 2006/49/EÜ ja 2009/65/EÜ seoses Euroopa Järelevalveasutusele (Euroopa Pangandusjärelevalve), Euroopa Järelevalveasutusele (Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionidejärelevalve) ning Euroopa Järelevalveasutusele (Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve) antud volitustega, ELT L 331, 12.12.2010, lk 120. Kättesaadav aadressil: http://eur-lex.europa.eu/Result.do?T1=V3&T2=2010&T3=78&RechType=RECH_naturel&Submit=Search [7] Omnibus II praegu pooleliolevate läbirääkimiste käigus arutavad kaasseadusandjad EIOPA-le volituste andmist samal teemal kindlustussektori jaoks regulatiivsete ja rakenduslike tehniliste standardite väljatöötamiseks. [8] Vt käesoleva aruande lisas esitatud joonis 1. [9] Vt käesoleva aruande lisas esitatud joonis 2. [10] MiFIDi artikli 10 lõige 3; CRD artikli 19 lõige 1; Solvency II artikli 57 lõige 1. [11] Olulist osalust käsitleva direktiiviga muudetakse viit sektoripõhist direktiivi, mis sisaldavad sama teatamise nõuet. Mõiste „järelevalve alla kuuluv üksus” asendab mõisted „krediidiasutus”, „elukindlustusandja”, „kindlustusandja”, „edasikindlustusandja” ja „investeerimisühing”, mida kasutatakse sektoripõhistes direktiivides. [12] 3. tasandi komiteede suuniste I liite paragrahvi 15 punkt 6. [13] 3. tasandi komiteede suuniste I liite punkti 1 kohaselt „tegutsevad isikud kooskõlas, kui nad kõik otsustavad kasutada oma omandatavate aktsiatega seotud õiguseid vastavalt nendevahelisele sõnaselgele või kaudsele kokkuleppele”. [14] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/25/EÜ (ülevõtmispakkumiste kohta) artikli 2 lõike 1 punkt d, ELT L 142, 30.4.2004, lk 12. [15] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 2004. aasta direktiivi 2004/109/EÜ (läbipaistvuse nõuete ühtlustamise kohta teabele, mis kuulub avaldamisele emitentide kohta, kelle väärtpaberid on lubatud reguleeritud turul kauplemisele) artikli 10 punkt a, ELT L 390, 31.12.2004, lk 38. Kättesaadav aadressil: http://eur-lex.europa.eu/Result.do?T1=V3&T2=2004&T3=109&RechType=RECH_naturel&Submit=Search [16] 3. tasandi komiteede suuniste paragrahvi 19 kohaselt tuleks „proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt olemasoleva aktsionäri grupis grupisiseste tehingute puhul, kui finantseerimisasutuses otsene või lõplik osalus tegelikult või oluliselt ei muutu, esitada piisav teave järelevalveasutusele. Samas ei tuleks aktsionäride gruppi uuesti hinnata, kui tehing ei mõjuta seda, milline mõju on aktsionäride grupil finantseerimisasutusele”. [17] MiFIDi artikli 10b lõike 1 punkt c; CRD artikli 19a lõike 1 punkt c; Solventsus II artikli 59 lõike 1 punkt c. [18] Paragrahvid 56–66. [19] MiFIDi artikli 10b lõike 1 punkt e; CRD artikli 19a lõike 1 punkt e; Solventsus II artikli 59 lõike 1 punkt e. [20] MiFIDi artikli 10a lõige 1; CRD artikli 19 lõige 2; Solventsus II artikli 58 lõige 1. [21] MiFIDi artikli 10a lõige 1; CRD artikli 19 lõige 2; Solventsus II artikli 58 lõige 1. [22] Komisjon sai andmeid 25 liikmesriigilt. Mitu liikmesriiki lisas andmed eurofondide fondivalitsejates olulise osaluse omandamise kohta. Kohustus eurofondi fondivalitsejates olulise osaluse kavandatavast omandamisest teatada on kehtestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/65/EÜ (vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeeringuks loodud ettevõtjaid (eurofondid) käsitlevate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta) artikli 11 lõikes 1, ELT L 320, 17.11.2009, lk 32. Kättesaadav aadressil: http://eur-lex.europa.eu/Result.do?T1=V3&T2=2009&T3=65&RechType=RECH_naturel&Submit=Search