1. Sissejuhatus

Vastavalt komisjoni 16. septembri 2011. aasta Schengeni ala juhtimise tugevdamist käsitlevale teatisele,[1] mida 8. märtsil 2012 toetas nõukogu, esitab komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule Schengeni ala toimimist käsitlevaid poolaastaaruandeid. Käesolev viies aruanne hõlmab ajavahemikku 2013. aasta 1. novembrist 2014. aasta 30. aprillini.

2. Ülevaade olukorrast 2.1. Olukord Schengeni ala välispiiridel

Ajavahemikul 2013. aasta novembrist 2014. aasta veebruarini (kuud, mille kohta olid andmed aruande koostamise ajal kättesaadavad) avastatud ebaseaduslike piiriületuste arv vähenes võrreldes aruandeperioodile eelnenud nelja kuuga (juuli – oktoober 2013). Seda võib ebaseadusliku rände voogude hooajaliste kõikumiste tõttu pidada tavapäraseks. Võrreldes ajavahemikuga 2012. aasta novembrist 2013. aasta veebruarini kasvas avastatud ebaseaduslikke piiriületuste arv aga 96 %, ulatudes 25 936ni[2]. Ajavahemikul 2013. aasta novembrist 2014. aasta veebruarini oli kinnipeetute arv suurim Itaalias, Kreekas, Ungaris, Hispaanias ja Bulgaarias. Avastatud ebaseaduslikke piiriületusi oli 2013. aastal kokku 107 365, st 48 % rohkem kui 2012. aastal. See arv ja järelikult ka surve piiril on endiselt suured ning võivad veelgi kasvada, kuna selle aruandeperioodi tavaliselt rahulikel kuudel oli ebaseaduslike rändajate arv üks kõige aegade suurimaid võrreldes sama ajavahemikuga teistel aastatel. Tervet 2013. aastat kajastav näitaja on võrreldav 2009.–2010. aasta tasemega, kuid siiski väiksem kui 2011. aastal araabia kevade ajal. Avastatud isikud (tervel 2013. aastal) olid kodakondsuselt peamiselt süürlased, eritrealased, afgaanid ja albaanlased.

Vahemere keskosa oli 2013. aastal peamine liikumistee: sealne näitaja (suurem kui 40 000) oli 2012. aastaga võrreldes kasvanud peaaegu neli korda[3]. Aruandeperioodi esimesel neljal kuul (november 2013 – veebruar 2014), mille kohta on statistika kättesaadav, oli kasv neljakordne võrreldes sama ajavahemikuga aasta varem (9 175 avastatud juhtumit võrreldes 2 177ga aasta varem). 2013. aasta novembris oli avastatud juhtumeid vähem kui 2012. aasta novembris, kuid 2013. aasta detsembri näitaja oli 2012. aasta detsembri näitajast peaaegu viis korda suurem; 2014. aasta jaanuari näitaja oli aga 58 korda suurem ja veebruari oma 61 korda suurem kui samadel kuudel aasta varem[4].

Komisjon kui Vahemere rakkerühma eesistuja avaldas 4. detsembril 2013 teatise,[5] milles esitatakse tegevussuunad, mida liikmesriigid, ELi institutsioonid ja ELi muud asutused peavad järgima. Need hõlmavad ka samme, mille eesmärk on tugevdada piirivalvet, et saada täielikum ülevaade hetkeolukorrast merel ning kaitsta ja päästa sisserändajate elu. Meetmete rakendamine peaks tagama ELi välispiiride terviklikkuse Vahemerel.

Vahemere idaosa läbiv marsruut oli 2013. aastal kasutussageduselt teisel kohal. Bulgaaria piiridel oli selle marsruudi puhul avastatud juhtumeid 2013. aastal ligi seitse korda rohkem kui 2012. aastal, kuid Vahemere idaosas langes avastatud juhtumite määr aastaarvestuses kolmandiku võrra, sest Kreeka ja Türgi vahelisel maismaapiiril oli neid vähem, mis võib olla seotud Kreeka piiril tehtavate jõupingutuste ja tegevustega[6]. 2013. aasta viimasel kuul ja 2014. aasta alguses oli Bulgaaria piiril avastatud juhtumeid palju vähem, mis võib tuleneda hooajalisest mõjust ja Bulgaaria kasutusele võetud lisaressurssidest.

Vaadeldava aruandeperioodi esimesel neljal kuul oli igal kuul Vahemere idaosa läbival marsruudil rohkem avastatud juhtumeid kui aasta varem. Tuleb vaadata, kas see suundumus jääb püsima ja kas olukorra lahendamiseks on vaja võtta lisameetmeid.

Komisjon kavatseb esitada Bulgaariale ja Itaaliale soovitused, käivitades Dublini III määruse[7] artikli 33 alusel varajase hoiatamise, valmisoleku ja kriisiohjamise mehhanismi, et aidata nimetatud liikmesriikidel valmistuda võimalikuks erakorraliseks koormuseks, näidata üles solidaarsust ja aidata varjupaigataotlejaid, kes vajavad abi.

Kolmas kõige enam kasutatud marsruut läbis Lääne-Balkanit, kus 2013. aastal esines üle kolme korra rohkem piiriületusi kui 2012. aastal. Surve oli seal suurim endiselt Ungari piiril. Aruandeperioodi kohta kättesaadavate andmete kohaselt oli Lääne-Balkani marsruudil avastatud juhtumeid peaaegu kaks korda rohkem kui aasta varem.

2.2. Olukord Schengeni alal

Aruandeperioodi esimesel neljal kuul, mille kohta on andmed kättesaadavad, avastati ebaseaduslikke ELis viibimisi[8] veidi rohkem kui samal ajavahemikul 2012.–2013. aastal (109 712 avastatud juhtumit ehk ligikaudu 9 % rohkem). Vaadeldaval ajavahemikul oli kõige rohkem avastatud juhtumeid Saksamaal, järgnesid Rootsi, Prantsusmaa, Hispaania ja Belgia.

Nagu kavandatud, koostas Frontex komisjoni algatusel ja liikmesriikidelt saadud olemasolevale teabele tuginedes üksikasjaliku riskianalüüsi ELi / Schengeni ala sees toimuva rändeliikumise kohta. Selle tulemused näitavad, et enamiku ebaseaduslike rändajate tee ei lõpe pärast välispiiri ületamist, vaid nad liiguvad edasi mujal Schengeni alal asuva sihtpunktini. Analüüsis keskendutakse nende riikide kodanikele,[9] kellega puututakse ebaseadusliku rände kontekstis kõige sagedamini kokku; edasiliikumise muster on kõigil erinev.

Teine oluline muudatus oli see, et Frontexi riskianalüüsi võrgustik hakkas 2014. aasta jaanuaris kõnealuste liikumiste näitajaid korrapäraselt koguma. Kaksteist liikmesriiki ei ole veel oma andmeid esitanud ja enamiku teiste liikmesriikide andmed ei olnud täielikud. Seetõttu ei saa praeguse seisuga andmete kohta järeldusi teha.

Selles kontekstis on asjakohane ka asjaolu, et kõikidelt rändajatelt ei võeta sõrmejälgi, nagu on ette nähtud Eurodaci määruse. Rändajad võivad teha seda selleks, et neid ei saaks kooskõlas Dublini menetlustega saata hiljem Schengeni ala muust piirkonnast tagasi liikmesriiki, kuhu nad esimesena sisenesid. Sellises olukorras tuleks rändajatele siiski selgitada, et neil on juriidiline kohustus anda oma sõrmejäljed ja et keeldumisega kaasnevad teatavad õiguslikud tagajärjed. Kui nad taotlevad varjupaika, tähendab asjaolu, et nad keeldusid sõrmejälgede andmisest, et nende taotluse läbivaatamist võidakse kiirendada. Kui nad varjupaika ei taotle, tuleks neid kohelda ebaseaduslike rändajatena ja siis kohaldatakse tagasisaatmisdirektiivi. Sõrmejälgede andmisest keeldumine võib viidata sellele, et nad tõenäoliselt põgenevad, ning võib õigustada kinnipidamist pärast iga asjaomase rändaja olukorra eraldi uurimist.

3. Schengeni acquis' sätete kohaldamine 3.1. Piirikontrolli ajutine taaskehtestamine sisepiiridel

Schengeni piirieeskirjade[10] artiklis 23 on sätestatud, et tõsise ohu puhul avalikule korrale või sisejulgeolekule võib liikmesriik erandlikult taaskehtestada piirikontrolli sisepiiridel. Ajavahemikul 2013. aasta 1. novembrist 2014. aasta 30. aprillini esines kaks juhtumit, mil liikmesriik taaskehtestas ajutiselt piirikontrolli sisepiiridel: Poolas kehtestati piirikontroll 8.–23. novembrini (ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni osaliste 19. konverentsi, Kyoto protokolli osaliste koosolekuna toimiva konventsiooniosaliste 9. konverentsi ja abistavate organite 39. istungi tõttu) ja Madalmaades 14.–28. märtsini 2014 (Haagis toimunud tuumajulgeolekualase tippkohtumise tõttu). Ajutise taaskehtestamise tulemused on praegu kättesaadavad Poola kohta, seal kontrolliti 38 491 isikut, kellest 65-l ei lubatud riiki siseneda ja 54 peeti kinni. Ükski riiki sisenemise keelamise juhtum ei olnud seotud nimetatud ÜRO üritustega.

3.2. Piirikontrollita sisepiiride säilitamine

Kaks Schengeni acquis’ valdkonda, kus esineb sageli väidetavaid rikkumisi, on järgmised: küsimus, kas sisepiiri läheduses korraldatud politseikontrollid on samaväärsed piirikontrolliga (Schengeni piirieeskirjade artikkel 21), ning kohustus kõrvaldada sujuvat liiklust takistavad tõkked, nt kiirusepiirangud, sisepiiridel asuvates maanteepiiripunktides (Schengeni piirieeskirjade artikkel 22). Ajavahemikul 2013. aasta 1. novembrist 2014. aasta 30. aprillini palus komisjon teavet Schengeni piirieeskirjade artikli 21 ja/või 22 võimaliku rikkumise kohta kahe uue juhtumi puhul (seoses Itaalia ja Sloveeniaga), lõpetas kahe juhtumi menetlemise (seoses Hispaania ja Rootsiga) ning jätkas kolme menetluses oleva juhtumi uurimist (seoses Austria, Belgia ja Saksamaaga).

Komisjon lõpetas samal ajavahemikul kaks rikkumisjuhtumit, mis olid seotud Schengeni piirieeskirjade artikli 22 kohaste kohustuste täitmata jätmisega Austria ja Slovakkia poolt, pärast seda, kui Austria ja Slovakkia ametiasutused olid võtnud meetmeid. Pärast seda, kui Austria ja Slovakkia kõrvaldasid sujuvat liiklust takistavad tõkked, eelkõige kiirusepiirangud, mille ainsaks põhjuseks ei olnud liiklusohutuse tagamine, on komisjoni arvates olukord Kittsee-Jarovce piiripunktis nüüd kooskõlas liidu õigusnormidega.

20. veebruaril 2014 esitas komisjon põhjendatud arvamuse, paludes Tšehhi Vabariigil muuta oma õigusakte ja tagada, et veoettevõtjatele ei määrata karistusi nõutavate reisidokumentideta välisriigi kodanike veo eest Schengeni ala sisestel lendudel. Selliseid karistusi käsitlevate eeskirjade (mis olid mõeldud Schengeni välispiire ületavate lendude jaoks[11]) kehtestamine Schengeni ala siseste lendude suhtes kohustab veoettevõtjaid kontrollima süstemaatiliselt sisepiire ületavaid isikuid, mis ei ole ELi õigusaktidega kooskõlas.

3.3. Euroopa piiride valvamise süsteemi (EUROSUR) areng

2. detsembril 2013 hakati 19 Schengeni liikmesriigis kasutama lõuna- ja idapoolsel välispiiril Euroopa piiride valvamise süsteemi. EUROSUR parandab liikmesriikide suutlikkust jagada ja koordineerida ressursse ja reageerida välispiiridel aset leidvatele intsidentidele ja olukordadele. Kõigis 2013. aastal EUROSURiga liitunud liikmesriikides on asutatud ja töötavad riiklikud koordinatsioonikeskused. Frontex ühendas need keskused EUROSURi sidevõrguga ja ühendab ülejäänud 11 riigi omad 2014. aastal. ELi tasandil teenuste osutamise ja teabega varustamise valdkonnas (nt laeva ettekandesüsteemid ja satelliidifotod) hakkas Frontex tegema koostööd ka Euroopa Meresõiduohutuse Ameti (EMSA) ja ELi Satelliidikeskusega.

3.4. Schengeni acquis’ muude sätete väidetavad rikkumised

Schengeni piirieeskirjade kohaselt peavad piirikontrollimeetmed olema proportsionaalsed taotletavate eesmärkidega ja mittediskrimineerivad. Piirivalveametnikud peavad oma ülesannete täitmisel täielikult austama inimväärikust ning tegutsema täielikus kooskõlas põhiõiguste harta ja asjaomaste rahvusvaheliste õigusaktidega, muu hulgas rahvusvahelise kaitse kättesaadavuse ning tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõttega. 2013. aasta detsembris hakkas komisjon seoses Kreekaga uurima väiteid tõsise väärkohtlemise kohta piirivalveoperatsioonide ja välispiiril toimuvate tagasisaatmiste käigus. 2014. aasta veebruaris võttis komisjon ühendust Bulgaariaga, et hinnata väiteid Bulgaaria võimude korraldatud tagasisaatmiste kohta. 2014. aasta aprillis võttis komisjon Kreeka ja Bulgaariaga ühendust seoses ühe Kreeka ja Bulgaaria vahelise piiripunktiga, kus väidetavalt ei täideta Schengeni piirieeskirjades sätestatud vajalikke nõudeid.

9. veebruaril 2014 korraldati Šveitsis referendum sisserändekvootide kehtestamise kohta ja Šveitsi ametiasutused esitavad ettepanekud selle referendumi tulemuste rakendamise kohta. Seejärel analüüsib komisjon selle võimalikku mõju Šveitsi osalemisele Schengeni alas.

2013. aastal sai komisjon kaebusi Hispaania ametiasutuste tehtavatest kontrollidest tingitud liiga pikkade ooteaegade kohta Hispaania ja Gibraltari piiril. Kaebuste suurt arvu silmas pidades avaldas komisjon Euroopa Liidu Teatajas (2013/C 246/07) teatise nende kättesaamise kohta. Pärast kohapealset kontrollkäiku ja La Línea de la Concepcióni piiripunkti juhtimise keerukust tunnistades esitas komisjon 15. novembril 2013 nii Hispaaniale kui ka Ühendkuningriigile soovitused eesmärgiga tegeleda piiri liiklusolukorraga ja tubakatoodete ebaseadusliku üle piiri toimetamisega. Eelkõige paluti Ühendkuningriigil ja Gibraltaril võtta meetmeid võitlemaks paremini tubakatoodete ebaseadusliku üle piiri toimetamisega, muu hulgas töötades välja riskiprofiilid ning võttes kasutusele mittesüstemaatilised riskianalüüsil põhinevad kontrollid Gibraltarist lahkumisel ja optimeerides Gibraltari õigusakte. Hispaanial paluti võtta meetmeid liikluskorralduse parandamiseks ning muu hulgas moderniseerida piiripunkti, optimeerida riskiprofiilide määramist ja arendada Gibraltari ametiasutustega teabevahetust tubakatoodete ebaseadusliku üle piiri toimetamise valdkonnas. Komisjon jälgib ka edaspidi olukorda sellel piiril, sealhulgas seda, kuidas kaks asjaomast liikmesriiki soovitused ellu viivad.

Tagasisaatmisdirektiivi (2008/115/EÜ) riigi õigusesse ülevõtmine

Tagasisaatmisdirektiivi (2008/115/EÜ) ülevõtmise tähtaeg oli 24. detsember 2010. Kõik asjaomased liikmesriigid peale Islandi on teatanud direktiivi täielikust ülevõtmisest riigi õigusesse. Ülevõtmisel tekkinud probleemidest suurem osa lahendati liikmesriikide asjaomaste õigusnormide muutmisega. Komisjon vaatab ka edaspidi süstemaatiliselt läbi kõik tuvastatud vajakajäämised ja algatab vajaduse korral uurimise.

27. märtsil 2014 esitas komisjon ELi tagasisaatmispoliitikat käsitleva teatise osana esimese kohaldamisaruande, milles järeldati, et direktiiv aitas edendada põhiõiguste täielikku austamist õiglastes, väärikates ja tõhusates tagasisaatmismenetlustes. Vähendatud on ilma selge õigusliku seisundita rändajate arvu ja primaarse tagasisaatmise vormina aktsepteeritakse laialdaselt vabatahtlikku lahkumist. Tagasisaatmiste püsivust on parandatud taasintegreerumise meetmete suurema pakkumise abil.

Neid positiivseid muutusi on kinnitanud nii kodanikuühiskonna liikmed (rände valdkonnas tegutsevad valitsusvälised organisatsioonid) kui ka rahvusvahelised asutused (mh Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni rahvusvahelise õiguse komisjoni aruannetes).

Kohaliku piiriliikluse määruse (EÜ) nr 1931/2006 rakendamine

Komisjon on jälginud kohaliku piiriliikluse korra kohaldamist alates selle jõustumisest 2006. aastal. Seoses eelmise aruandega lõpetas komisjon nelja liikmesriigi puhul (pärast asjaomastelt liikmesriikidelt selgituste saamist) selliste juhtumite menetlemise, mis olid seotud kahepoolsete lepingutega, mille asjaomased riigid (Ungari, Slovakkia, Läti ja Poola) olid sõlminud oma kolmandatest riikidest naabritega ning mille kohta ta oli palunud asjaomastel liikmesriikidel esitada edasise arengu kohta teavet. Komisjon jätkas aga Sloveeniaga seotud juhtumi ja kahe rikkumisjuhtumi – üks seotud Lätiga ja teine Poolaga – menetlemist.

17. veebruaril 2014 võttis komisjon vastu aruande kohaliku piiriliikluse korra ala erakorralise suurendamise toimimise kohta Venemaa Föderatsiooni Kaliningradi oblastis ja teatavates Poola haldusüksustes[12]. Aruandes käsitletakse selle korralduse praktilist rakendamist, sealhulgas kohaliku piiriliikluse korra alusel toimunud piiriületuste arvu, organisatsioonilist korraldust ja probleeme. Aruandes järeldatakse, et kord tundub hästi toimivat, kuid märgitakse samal ajal, et kuna selle jõustumisest on möödunud vähe aega, on hindamine piiratud. Nõukogu suhtus aruandesse positiivselt ja ootab järgmist aruannet, mis ilmub kahe aasta pärast, kui peaks olema kogunenud rohkem andmeid.

3.5. Schengeni hindamismehhanismi kaudu tuvastatud nõrkused

Praeguse Schengeni hindamismehhanismi[13] raames hindavad Schengeni acquis’ kohaldamist liikmesriikides korrapäraselt liikmesriikide, nõukogu peasekretariaadi ja komisjoni eksperdid.

Ajavahemikul 2013. aasta 1. novembrist 2014. aasta 30. aprillini toimusid Schengeni hindamised seoses politseikoostööga Šveitsis ja seoses SIS/Sirenega Eestis, Lätis, Leedus, Ungaris ja Poolas. SIS/Sirene kohta võib öelda, et hinnatud liikmesriigid on SIS II rakendamisel teinud üldiselt rahuldavaid edusamme. Aruannete koostamine on veel lõpule viimata, kuid need sisaldavad nii positiivseid kui ka negatiivseid märkuseid ja soovitusi näiteks uute hoiatusteadete kategooriate ja funktsioonide laialdasema kasutamise kohta. Erilist tähelepanu pööratakse SIS II tõhusamale kasutamisele välispiiridel.

Valmistatakse ette uut Schengeni hindamismehhanismi. Kooskõlas määrusega 1053/2013, millega kehtestatakse hindamis- ja järelevalvemehhanism Schengeni acquis’ kohaldamise kontrollimiseks,[14] loodi Schengeni komitee, mis tuli esimest korda kokku 17. jaanuaril 2014, mil arutati uue Schengeni hindamismehhanismi praktilist rakendamist. Kooskõlas eelnimetatud määrusega on kavas kehtestada et 27. maiks 2014 mitmeaastane hindamisprogramm. Esimesi uue mehhanismi raames toimuvaid hindamisi võib oodata alates 2015. aasta jaanuarist.

3.6. Piirikontrolli kaotamine sisepiiridel Bulgaaria ja Rumeeniaga

Nõukogu ei ole suutnud siiani võtta vastu otsust piirikontrolli kaotamise kohta sisepiiridel kõnealuste riikidega. Komisjon jätkab Bulgaaria ja Rumeenia Schengeni alaga ühinemise täielikku toetamist.

4. Kõrvalmeetmed 4.1. Schengeni infosüsteemi kasutamine

Paljudes riikides oli SIS II käivitamine seotud uute lõppkasutajate süsteemide kasutuselevõtu või olemasolevate süsteemide märkimisväärse ajakohastamisega, mis on kokkuvõttes parandanud õiguskaitseasutuste ametnikele mõeldud riiklikke rakendusi. Paljud liikmesriigid on võtnud kasutusele lahendused, mis võimaldavad teha SIS IIs samal ajal mitut päringut eri kriteeriumide järgi (näiteks varastatud traktorit otsitakse samal ajal sõidukite ja tööstusseadmete hulgast). Kokkulangevuste (SIS IIs tehtud päringu positiivsed tulemused) arvu kohta võib öelda, et pärast n-ö sissetöötamisperioodi liikmesriikides on suundumus praegu üldiselt positiivne ja kokkulangevuste tase on 3,5 % kõrgem kui SIS 1+ puhul.

Kuigi 2011. aastal toimunud häkkerirünnak Taani N.SISi vastu toimus SIS II eelkäija ajal, on komisjon hinnanud koos eu-LISA ekspertide, liikmesriikide ja Euroopa Andmekaitseinspektoriga põhjalikult riiklike turvameetmete tõhusust. Soovitused avaldatakse 2014. aasta teises kvartalis.

Komisjon jälgib jätkuvalt tähelepanelikult SIS II rakendamist liikmesriikide poolt, pöörates tähelepanu eriti uutele hoiatusteadete kategooriatele ja funktsioonidele, sest paljud liikmesriigid ei ole neid aspekte oma lõppkasutajate süsteemidesse täielikult lisanud. Komisjon keskendub eelkõige sellele, et liikmesriigid kustutaksid aegsasti SIS II hoiatusteated, sest ajakohasuse kaotanud hoiatusteated võivad valmistada asjaomastele isikutele ebamugavusi ja tekitada kahju. Viivituste peamised põhjused on menetluste ja vastutavate riiklike asutuste tehtava kontrolli puudumine ning selliste täpsete õigusnormide puudumine, mis käsitlevad seda, millal hoiatusteated tuleb kustutada. Lisaks tegi komisjon kindlaks, et teatavad liikmesriigid ei lisa vahi alla võtmiseks sisestatud hoiatusteadetele süstemaatiliselt Euroopa vahistamismäärust, kuigi nad peaksid seda tegema. See võib seada ohtu hoiatusteate kehtivuse. Olukorra parandamiseks arutas komisjon kõnealust küsimust asjaomaste liikmesriikidega. Kui see on asjakohane, algatab komisjon menetluse nende liikmesriikide suhtes, kes ei täida õiguslikke nõudeid.

SIS IIst on saanud tähtis vahend terroristide ja rändavate kuritegelike jõukude marsruutide kindlaksmääramisel isegi identiteedi muutmise või isikut tõendavate dokumentide võltsimise korral. Komisjon ja liikmesriigid teevad tihedat koostööd, et kasutada ära võimalusi, mida pakub SIS II üks teatav hoiatusteadete kategooria, mis võimaldab teha isikute ja teatavat liiki esemete diskreetset ja spetsiifilist kontrolli. Pärast seda, kui komisjon sekkus tulemuslikult ja soovitas lahendusi hoiatusteadete kõnealuse kategooria ulatuslikumaks kasutamiseks, on niisuguste hoiatusteadete arv statistika järgi kasvanud 30 %.

4.2. Viisainfosüsteemi kasutamine

Pärast eelmise aruandeperioodi lõppu (31. oktoober 2013) võeti viisainfosüsteem 14. novembril 2013 kasutusele üheksandas (Kesk-Aasia), kümnendas (Kagu-Aasia) ja üheteistkümnendas (okupeeritud Palestiina alad) piirkonnas[15].

2013. aasta septembris määrati kindlaks viisainfosüsteemi kasutuselevõtu järjekord kolmandas piirkondade rühmas[16]. Viisainfosüsteem peaks võetama kasutusele kaheteistkümnendas, kolmeteistkümnendas, neljateistkümnendas ja viieteistkümnendas piirkonnas (Kesk-Ameerika, Põhja-Ameerika, Kariibi piirkond ja Australaasia) 15. mail 2014 ja kuueteistkümnendas piirkonnas (Lääne-Balkani riigid ja Türgi) 25. septembril 2014.

Viisainfosüsteem töötab tõrgeteta ning 1. oktoobriks 2013 oli süsteemis töödeldud 4,8 miljonit Schengeni viisa taotlust ja väljastatud peaaegu neli miljonit viisat. Vaatamata liikmesriikide järjepidevatele jõupingutustele on peamine probleem jätkuvalt keskmise pikkusega ja pikaajaline mõju, mida avaldab nende andmete (nii biomeetriliste kui ka tähtnumbriliste andmete) ebaoptimaalne kvaliteet, mida liikmesriikide konsulaarasutused viisainfosüsteemi sisestavad. Selle põhjuseks võivad olla puudulikud andmed (st sama isiku erinevad viisataotlused või koos reisivate pereliikmete sidemete kohta ei ole andmeid esitatud) või korrastamata andmed (sisestatud vales vormingus), aga ka sõrmejälgede halb kvaliteet. Seetõttu võivad otsusetegijad saada ebausaldusväärseid andmeid ja neil võib tekkida raskusi teiste liikmesriikidega konsulteerimisel seoses viisa andmisega.

2014. aasta oktoobris muutub kohustuslikuks sõrmejälgede kasutamine viisaomanike kontrollimisel Schengeni piiripunktides. Kuigi mõned liikmesriigid on selliseid kontrolle juba teinud, on väga oluline, et tähtajast peaksid kinni kõik liikmesriigid. Andmed, mis on eu-LISA-l olemas, näitavad, et ajavahemikul 2013. aasta novembrist 2014. aasta jaanuarini tehti välispiiridel asuvates piiripunktides viisainfosüsteemis sõrmejälgi kasutades kokku 152 262 kontrolli[17].

4.3. Viisapoliitika ja tagasivõtulepingud

Määruse 539/2001 muudatus, millega kehtestatakse uus peatamise kord ja muudetud vastastikkuse põhimõte.

11. detsembril 2013 võtsid Euroopa Parlament ja nõukogu vastu määruse 539/2001 muudatuse, millega nähakse ette muu hulgas uus peatamise kord ja muudetud vastastikkuse põhimõte[18]. Kõnealune muudatus jõustus 9. jaanuaril 2014.

Uus peatamise kord

Vastavalt uut peatamise korda käsitlevatele sätetele saab seda kasutada viimase võimalusena olukordades, kus viisavabadus kolmanda riigiga on suurendanud märkimisväärselt ebaseaduslike rändajate arvu või sellest kolmandast riigist pärit nende varjupaigataotlejate arvu, kes on saanud eitava vastuse, põhjustades liikmesriigi varjupaigasüsteemile teatavat survet. Korda ei kohaldata automaatselt: kui mis tahes liikmesriik taotleb peatamise korra kohaldamist, peab komisjon uurima selgetest ja rangetest kriteeriumidest lähtuvalt kõiki asjaomaseid tegureid, sealhulgas võimalikku mõju ELi ja asjaomase kolmanda riigi suhetele. Kui komisjon leiab pärast kõigi faktide ja oluliste elementide uurimist, et teatava kolmanda riigi kodanike puhul tuleks viisavabaduse kohaldamine peatada, esitab ta komiteele, kus on esindatud kõik liikmesriigid, viisavabaduse kohaldamise lõpetamist käsitleva otsuse eelnõu, mille kohta peab komitee esitama arvamuse. Komisjon soovib enne peatamismeetmete kohta ettepaneku tegemist korraldada poliitilise arutelu Euroopa Parlamendiga.

Muudetud vastastikkuse põhimõte

Euroopa Parlament ja mitu liikmesriiki kutsusid õigusloomealaste läbirääkimiste käigus üles tugevdama vastastikkuse põhimõtet, mida kohaldataks juhul, kui viisavabaduse saanud kolmas riik kehtestab või säilitab viisanõude ühe või mitme liikmesriigi kodanike suhtes. Eesmärk on muuta põhimõte tõhusamaks ja tagada suurem liikmesriikidevaheline solidaarsus.

Muudetud vastastikkuse põhimõttest tulenevad peamised muudatused on järgmised: komisjon võib kahe aasta jooksul pärast viisavabaduse vastastikkuse põhimõtte mittejärgimisest teatamist võtta mis tahes ajahetkel vastu rakendusakti, millega peatatakse viisavabaduse kohaldamine asjaomase kolmanda riigi kodanike teatavate kategooriate suhtes kuni kuueks kuuks; peatamist on sealjuures võimalik veel kuni kuuekuuliste perioodide võrra pikendada. Kui komisjon otsustab sellist akti vastu mitte võtta, peab ta esitama aruande, kus selgitatakse, miks meetme ettepanekut ei tehta. Kui kolmas riik nõuab ühe või mitme liikmesriigi kodanikelt viisat ka kaks aastat pärast viisavabaduse vastastikkuse põhimõtte mittejärgimisest teatamist, võtab komisjon vastu delegeeritud õigusakti, millega taaskehtestatakse 12 kuuks kolmanda riigi kõigi kodanike suhtes viisanõue; Euroopa Parlament ja nõukogu võivad olla selle delegeeritud õigusakti jõustumise vastu.

Komisjon tunneb heameelt selle muudatuse vastuvõtmise üle, mille eesmärk on ühise viisapoliitika usaldusväärsuse parandamine ja suurema liikmesriikidevahelise solidaarsuse tagamine, kuid leiab, et talle seoses muudetud vastastikkuse põhimõttega antud volitused ei vasta ELi toimimise lepingu artiklitele 290 ja 291 ning on esitanud määruse 1289/2013 teatavate sätete tühistamise taotluse kooskõlas avaldustega, mille ta tegi ajal, kui Euroopa Parlament[19] ja nõukogu muudatust vastu võtsid.

Lääne-Balkani riikide suhtes kehtiv viisanõude kaotamise järgne järelevalvemehhanism

Eurostati andmetel oli nende varjupaigataotluste koguarv, mis pärinesid Lääne-Balkani viiest riigist, kelle suhtes kohaldatakse Schengeni alal või Schengeni kandidaatriikides viisavabadust,[20] 2013. aastal ligikaudu 12,5 % suurem kui 2012. aastal[21]. Järelikult avaldas olukord Lääne-Balkani ja ELi vahelise viisavabaduse toimimisele jätkuvalt mõju. Varjupaigataotlejate sissevoolu suundumused 2013. aastal sarnanesid 2012. aasta suundumustega.

Lääne-Balkani viie viisavabadusega riigi kodanikud moodustasid Schengeni riikides ja Schengeni kandidaatriikides varjupaiga taotlejatest 2013. aastal peaaegu 12 % (2012. aastal ligikaudu 13,4 %). 2013. aastal esitati ligikaudu 93 % taotlustest kuues kõige enam mõjutatud Schengeni riigis: Saksamaal, Prantsusmaal, Rootsis, Belgias, Šveitsis ja Luksemburgis. 2013. aastal oli viie Lääne Balkani riigi kodanike esitatud rahvusvahelise kaitse taotluste üldine rahuldamise määr[22] esimeses astmes Schengeni riikides ja Schengeni kandidaatriikides alla 2 %.

Taotlejatest kõige suurema osa moodustasid ülekaalukalt serblased, Albaania kodanike osakaal suurenes märkimisväärselt. Kõige enam mõjutatud riikidest sai taotlusi kõige rohkem endiselt Saksamaa (kelle osakaal suureneb veelgi), järgnesid Prantsusmaa ja Rootsi.

28. novembril 2013 esitas komisjon Lääne-Balkani riikide suhtes kehtivat viisanõude kaotamise järgset järelevalvemehhanismi käsitleva neljanda aruande,[23] milles antakse hinnang rakendatud meetmetele, vaadeldakse viisavaba reisimise korra toimimist ja esitatakse selle kohta soovitused.

Tagasivõtu- ja viisalihtsustuslepingud ning viisanõude kaotamine

Lihtsustamaks liikmesriigis ilma loata elavate isikute tagasivõtmist päritoluriiki, kirjutati 16. detsembril 2013. aastal alla tagasivõtulepingule Türgiga. Samas alustati ka viisanõude kaotamist käsitlevat dialoogi. Euroopa Parlament andis tagasivõtulepingu sõlmimiseks nõusoleku 26. veebruaril 2014 ja nõukogu peaks nüüd võtma vastu otsuse lepingu sõlmimise kohta.

Tagasivõtu- ja viisalihtsustuslepingud Roheneemesaartega jõustuvad siis, kui saabub teade selle kohta, et Roheneemesaared on ratifitseerimismenetlused lõpule viinud (ELi poolel on ratifitseerimismenetlused lõppenud). Euroopa Parlamendi nõusolek tagasivõtu- ja viisalihtsustuslepingu sõlmimisele Armeeniaga saadi 9. oktoobril 2013 ning mõlemad lepingud jõustusid 1. jaanuaril 2014. 28. veebruaril 2014 allkirjastati tagasivõtuleping Aserbaidžaaniga (viisalihtsustusleping oli allkirjastatud juba 2013. aasta novembris). Euroopa Parlament andis oma nõusoleku 12. märtsil 2014 ja lepingud peaksid jõustuma enne suve algust. 29. jaanuaril 2014 alustati ametlikult tagasivõtmist ja viisalihtsustamist käsitlevaid läbirääkimisi Valgevenega; esialgne ettepanek läbirääkimiste alustamiseks oli esitatud 2011. aastal. 2014. aasta aprillis või mais toimub kava kohaselt tehniliste läbirääkimiste esimene ring. Tagasivõtmist käsitlevad läbirääkimised Marokoga jätkuvad 11.–12. juunil paralleelselt läbirääkimistega viisalihtsustuslepingu üle.

2013. aasta detsembris jõudsid kaasseadusandjad kokkuleppele Moldova Vabariigi biomeetrilise passi kasutajate viisanõudest vabastamises. Alates 28. aprillist 2014 saavad nad reisida Schengeni alale viisavabalt. 2014. aasta veebruaris jõudsid kaasseadusandjad kokkuleppele määruse 539/2001 muutmises, et loobuda viisanõudest Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna 16 väikese saareriigi kodanikele, samuti Araabia Ühendemiraatide, Peruu ja Colombia kodanikele. See muudatus jõustub juuni keskel, kuid kõnealuste riikide kodanikud saavad viisavabalt reisida alles siis, kui viisavabaduslepingud ELi ja iga asjaomase riigi vahel on jõustunud. Lisaks sellele peab komisjon esitama Colombia ja Peruu kohta hinnangu, milles kinnitatakse, et need riigid täidavad vajalikke nõudeid, enne kui ta saab paluda viisavabaduslepingute üle läbirääkimiste pidamiseks volitusi.

[1] KOM(2011) 561 (lõplik)

[2] Kui ei ole märgitud teisiti, on 2. jaotises esitatud andmed pärit Frontexi riskianalüüsi võrgustiku teabevahetussüsteemist ja kajastavad nii Schengeni ala kui ka Schengeni kandidaatriike. Andmed kajastavad ainult kolmandate riikide kodanikke, kes on avastatud välispiiridel (v.a ajutised välispiirid), kui nad on riiki sisenenud või üritanud siseneda ebaseaduslikult piiripunktidevahelisel alal. Horvaatia näitajad on esitatud alates ELiga ühinemise kuupäevast.

[3] Siin ja allpool ei hõlma kõnealuse marsruudi näitajad Apuuliat ega Calabriat.

[4] Avastatud juhtumite suurem arv võib olla osaliselt tingitud operatsioonist „Mare Nostrum”, mille Itaalia merevägi käivitas 2013. aasta oktoobris.

[5] Komisjoni teatis Vahemere rakkerühma tegevusest, 4. detsember 2013, COM(2013) 869 (final).

[6] Ebaseaduslike piiriületuste arv Kreeka piiril moodustas 2013. aastal üksnes veidi rohkem kui poole 2012. aasta omast. Langus sellel konkreetsel marsruudil oli 12 %.

[7] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 604/2013, 26. juuni 2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest.

[8] Andmed kajastavad nii Schengeni ala kui ka Schengeni kandidaatriike, nagu märgitud eespool.

[9] Need on süürlased, eritrealased ja somaallased, afgaanid ja pakistanlased, alžeerlased ja marokolased, Lääne-Balkani riikide kodanikud ja ukrainlased.

[10] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 562/2006, millega kehtestatakse isikute üle piiri liikumist reguleerivad ühenduse eeskirjad (Schengeni piirieeskirjad), mida on muudetud määrusega (EL) nr 610/2013.

[11] 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingu rakendamise konventsioon ja nõukogu direktiiv 2001/51/EÜ.

[12] COM(2014) 74 (final), 17.2.2014, „Aruanne Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1342/2011, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1931/2006, et lisada määruses sätestatud piirialasse Kaliningradi oblast ja teatavad Poola haldusüksused, rakendamise ja toimimise kohta ning Poola ja Venemaa Föderatsiooni vahel sõlmitud asjaomase kahepoolse lepingu kohta”.

[13] SCH/Com-ex (98) 26 def.

[14] ELT L 295, 6.11.2013, lk 27.

[15] Komisjoni rakendusotsus, 8. november 2013, millega määratakse kindlaks kuupäev, millest alates rakendatakse üheksandas, kümnendas ja üheteistkümnendas piirkonnas tööle viisainfosüsteem (VIS) (2013/642/EL).

[16] Komisjoni rakendusotsus, 30. september 2013, millega määratakse kindlaks kolmas ja viimane rühm piirkondi, kus viisainfosüsteem (VIS) tööle rakendatakse (2013/493/EL).

[17] Kontrolle tegid peamiselt kuus liikmesriiki. Teised selliseid kontrolle ei teinud või oli neid kuus vähem kui 100. Tähtnumbrilisi andmeid (viisakleebise number) kasutades tehti viisainfosüsteemis samal ajavahemikul tervel Schengeni alal seevastu 6 159 564 kontrolli.

[18] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1289/2013, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 539/2001, milles loetletakse kolmandad riigid, kelle kodanikel peab välispiiride ületamisel olema viisa, ja need kolmandad riigid, kelle kodanikud on sellest nõudest vabastatud, ELT L 347, 20.12.2013.

[19] Vt http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+CRE+20130910+ITEM-011+DOC+XML+V0//ET

[20] Alates 2009. aasta lõpust on endise Jugoslaavia Makedoonia vabariigi, Montenegro ja Serbia kodanikel, kes kasutavad biomeetrilist passi, olnud võimalus reisida ELi liikmesriikidesse viisavabalt kooskõlas määrusega (EÜ) nr 539/2011. Albaania ning Bosnia ja Hertsegoviina kodanikel on olnud õigus reisida ELi liikmesriikidesse viisavabalt samadel tingimustel alates 15. detsembrist 2010.

[21] Eurostati andmed 2012. aasta kohta ei hõlmanud Horvaatiat, sest Horvaatia ei olnud veel ELi liikmesriik.

[22] Taotluste rahuldamise määr on osa kõikidest esimeses astmes tehtud otsustest, millega antakse Genfi pagulasseisundi konventsioon kohane pagulase seisund või täiendava kaitse seisund (esimeses astmes tehtud otsuste koguarv sisaldab otsuseid, millega antakse Genfi pagulasseisundi konventsioon kohane pagulase seisund või täiendava kaitse seisund, ning ka otsuseid, millega antakse muu seisund (nt humanitaarkaitse seisund) ja tagasilükatud taotlusi).

[23] COM(2013) 836 (final).