ET Euroopa Liidu Teataja C 182/19

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee Arvamus teemal „Ettepanek: nõukogu direktiiv, millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõtet sõltumata isikute usutunnistusest või veendumustest, puudest, vanusest või seksuaalsest sättumusest”

KOM(2008) 426 lõplik (täiendav arvamus)

(2009/C 182/04)

Raportöör: Nicholas CROOK

23. oktoobril 2008 otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastavalt kodukorra rakenduseeskirja artikli 29 lõikele a koostada täiendava arvamuse teemal:

„Ettepanek: nõukogu direktiiv, millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõtet sõltumata isikute usutunnistusest või veendumustest, puudest, vanusest või seksuaalsest sättumusest”

KOM(2008) 426 lõplik (omaalgatuslikku arvamust täiendav arvamus)

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav tööhõive, sotsiaalküsimuste ja kodakondsuse sektsioon võttis arvamuse vastu 10. detsembril 2008. Raportöör oli Nicholas CROOK.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 450. istungjärgul 14.–15. jaanuaril 2009 (14. jaanuari istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 183, vastu hääletas 7, erapooletuks jäi 18.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Komitee tervitab direktiivi ettepanekut, milles üldiselt järgitakse soovitusi, mis komitee esitas oma hiljutises omaalgatuslikus arvamuses diskrimineerimisvastaste meetmete kohta väljaspool tööhõive valdkonda, (1) ning loodab, et direktiivi tulemusel tagatakse ühtne kaitse kõigist EÜ asutamislepingu artiklis 13 nimetatud põhjustest tuleneva diskrimineerimise vastu.

1.2 Ent komitee leiab, et teatud valdkondades pakutakse direktiiviga vähem kaitset kui juba kehtivate rassilise ja soolise võrdõiguslikkuse direktiividega.

1.3 See puudutab artiklit 2, milles lubatakse teha erandeid diskrimineerimiskeelust, eelkõige seoses finantsteenustega. Komitee soovitab, et samu läbipaistvuse, läbivaatamise ja järelevalve nõudeid, mida juba kohaldatakse soolise võrdõiguslikkuse valdkonnas, tuleks kohaldada ka vanuse ja puude korral.

1.4 Artikliga 3, milles määratletakse direktiivi reguleerimisala, seatakse komitee arvates direktiivile piirid ning lubatakse ulatuslikke erandeid, mis õõnestavad direktiivi kui terviku tõhusust.

1.5 Komitee leiab, et artiklis 4 kaupade ja teenuste pakkujatele kehtestatud kohustus võtta ennetavalt puudega inimeste vajadusi arvestavad meetmed ja tagada mõistlikud abinõud on liiga piiratud.

1.6 Komitee märgib, et erinevalt rassilise ja soolise võrdõiguslikkuse direktiivides kehtestatud asutustest ei tegeleks artiklis 12 nimetatud võrdset kohtlemist edendavad asutused tööhõive valdkonnaga, ning soovitab, et selle käsitlemiseks lisataks uus põhjendus preambulis.

1.7 Komitee väljendab kahetsust, et direktiivis ei käsitleta piisavalt mitmekordset diskrimineerimist, ning kutsub komisjoni üles esitama vastavat soovitust.

2. Üldine taust

2.1 Oma hiljutises omaalgatuslikus arvamuses vaatas komitee läbi kehtivad ELi ja liikmesriikide diskrimineerimisvastased õigusaktid ning jõudis järeldusele, et nüüd on „tekkinud vajadus uue ELi õigusakti järele, et keelata diskrimineerimine usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse ja seksuaalse sättumuse alusel väljaspool tööhõive valdkonda”.

2.2 Olles analüüsinud komisjoni kavandatavat nõukogu direktiivi, millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõtet sõltumata isikute usutunnistusest või veendumustest, puudest, vanusest või seksuaalsest sättumusest, ja nähes, et mõningaid komitee väljendatud muresid ei ole selles piisavalt arvesse võetud, otsustas komitee koostada direktiivi ettepaneku kohta täiendava arvamuse.

2.3 Komitee väljendab heameelt, et mitmed direktiivi ettepanekus esitatud sätted on kooskõlas teiste artikli 13 alusel koostatud direktiivide sätetega: otsese ja kaudse diskrimineerimise ja ahistamise määratlus, jõustamise ja hüvitise saamise sätted, sh tõendamiskohustuse üleminek kostjale, kaitse ohvristamise eest ning tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad sanktsioonid. Nagu ka rassilise võrdõiguslikkuse direktiiv, (2) hõlmab kõnealuse direktiivi ettepanek sotsiaalkaitset, sh tervishoidu, sotsiaaltoetuseid, haridust ning kaupade ja teenuste, k.a eluaseme kättesaadavust (kuigi – nagu selgitatakse allpool – teatud piirangute ja eranditega, mis võivad reguleerimisala piirata).

2.4 Alljärgnevates märkustes keskendutakse konkreetsetele sätetele, mis komitee arvates võivad otseselt või kaudselt pakkuda vähem kaitset usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse põhjal toimuva diskrimineerimise eest kui teised artikli 13 alusel koostatud direktiivid, mis käsitlevad rassilist või etnilist või soolist võrdõiguslikkust.

3. Märkused konkreetsete artiklite kohta

3.1 Artikkel 2

Artiklis 2 esitatakse diskrimineerimise mõiste ning artikli 2 lõigetes 1–4 esitatud põhimõistete määratlused on samad, mis teistes artikli 13 alusel koostatud direktiivides. Artikli 2 lõike 5 järgi käsitletakse mõistlike abinõude võtmatajätmist artikli 4 lõike 1 punktis b sätestatud juhtumil keelatud diskrimineerimisviisina.

3.1.1.1 Et tagada direktiivi nõuetekohane ülevõtmine riiklikesse õigusaktidesse, nii et arvesse oleks võetud Euroopa Kohtu otsust Coleman versus Attridge Law kohtuasjas, millega kinnitati, et puude alusel diskrimineerimise keeldu direktiivis 2000/78/EÜ kohaldatakse ka puudega inimesega seotud inimesele, (3) soovitab komitee direktiivis selgitada, et diskrimineerimine direktiivi reguleerimisalasse kuuluvatel alustel hõlmab ka diskrimineerimist suhete tõttu teatava usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumusega isikutega.

Artikli 2 lõige 6 lubab liikmesriikidel ette näha, et erinevat kohtlemist vanuse alusel ei peeta diskrimineerimiseks, kui sellel on „põhjendatud õigustatud eesmärk ning kui selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud”.

3.1.2.1 Komitee on varem leidnud, (4) et võimalust pakkuda eeliskohtlemist tuleks samade kriteeriumide alusel kohaldada ka puudega isikutele, kusjuures selline eeliskohtlemine oleks täiendav meede artiklis 4 nimetatud tõhusa juurdepääsu tagamise meetmete kõrval.

3.1.2.2 Et selles kontekstis pidada eesmärki õigustatuks, peab see olema kooskõlas võrdse kohtlemise põhimõttega, nt kui eesmärk on aidata kõnealusel vähemusrühmal osaleda avalikus elus võrdsetel tingimustel.

Artikli 2 lõike 7 kohaselt võivad liikmesriigid seoses finantsteenuste pakkumisega lubada „proportsionaalseid erinevusi kohtlemisel” juhul, kui vanuse või puude kasutamine on „riski hindamisel määravaks teguriks asjakohaste ja täpsete kindlustusmatemaatiliste või statistiliste andmete alusel”.

3.1.3.1 Komitee väljendab muret, et selline ulatuslik erand jätab noored, eakad ja puudega inimesed jätkuvalt ebasoodsasse olukorda (mis on hästi teada) panganduse ja mitmete kindlustustoodete valdkonnas.

3.1.3.2 See on suures vastuolus direktiiviga meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses kaupade ja teenuste kättesaadavuse ja pakkumisega, (5) mille kohaselt võivad liikmesriigid otsustada lubada erinevusi naiste ja meeste kindlustusmaksetes ja hüvitistes, aga ainult juhul, kui tõenduseks on täpsed kindlustusmatemaatilised andmed, mida kogutakse, avaldatakse ja ajakohastatakse korrapäraselt; lisaks peavad liikmesriigid oma otsuse iga viie aasta järel läbi vaatama.

3.1.3.3 Komitee nõustub, et mõne tegevuse korral võivad riskid teatud vanuserühmadele või teatud puudega inimestele olla suuremad, ent artikli 2 lõikega 7 antakse liiga suur vabadus lubada erinevaid kindlustusmakseid, ilma et nõutaks kindlustusmatemaatiliste andmete esitamist. Potentsiaalsed kliendid ei tea, kas erinevused maksemäärades on õigustatud, ning konkurentidel ei ole mingit motivatsiooni pakkuda õiglasemaid hindu.

3.1.3.4 Isegi kui erinevused maksemäärades on õigustatud, on vaja esitada kindlustusmatemaatilised või statistilised andmed, et tagada artikli 2 lõikes 7 sätestatud proportsionaalsuse põhimõte.

3.1.3.5 Komitee soovitab, et liikmesriikidele kehtivaid läbipaistvuse, läbivaatamise ja järelevalve nõudeid, mida juba kohaldatakse soolise võrdõiguslikkuse valdkonnas, tuleks kohaldada ka vanuse ja puude aspekti silmas pidades. Direktiivi ettepanekuga peaks andma liikmesriikidele võimaluse lubada erinevusi kohtlemisel ainult juhul, kui finantsteenuste osutajatelt nõutakse ajakohastatud täpsete kindlustusmatemaatiliste või statistiliste andmete esitamist asjaomase riskialti tegevuse (nt autojuhtimine, reisimine, hüpoteegi tagasimaksmine) kohta kõnealuse vanuserühma või puude korral. Need andmed tuleks regulaarselt läbi vaadata, et tuvastada riskide võimalik muutumine, ning liikmesriigid peaksid teatud ajavahemiku järel kontrollima, kas erinevused kohtlemisel on põhjendatud, ning kaaluma järkjärgulist riskide jagamist ja kindlustusmaksete võrdsustamist.

3.2 Artikkel 3

Artiklis 3 määratletakse kavandatava direktiivi reguleerimisala, st tegevusvaldkonnad, kus diskrimineerimine usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel on keelatud.

3.2.1.1 Komitee väljendab heameelt, et artikli 3 lõike 1 punktid a–d järgivad rassilise võrdõiguslikkuse direktiivi (6) reguleerimisala, nagu komitee on varem soovitanud (7).

3.2.1.2 Artikli 3 lõike 1 punkti d järgi kohaldatakse diskrimineerimise keeldu avalikkusele pakutavate kaupade ja teiste teenuste, sealhulgas eluaseme kättesaadavusele. Samuti sätestatakse direktiivi ettepanekus järgmist: „Punkti d kohaldatakse üksikisikute suhtes vaid siis, kui nad tegelevad oma kutse- või äritegevusega.”

3.2.1.3 See erand, mida mainitakse ka põhjenduses 16, ei ole sätestatud rassilise võrdõiguslikkuse direktiivis. Kuna kutse- või äritegevuse määratlust ei ole esitatud, väljendab komitee muret, et selguse puudumine nõrgendab direktiivi mõju. Kui komisjoni eesmärk on kehtestada erand eratehingutele – nagu komisjon on väljendanud (8) –, siis leiab komitee, et seda saab välja lugeda juba sellest, et punkti kohaldatakse ainult avalikkusele pakutavatele kaupadele ja teenustele. Lisaks on kirjas põhjenduses 17: „Diskrimineerimise keelamisel on oluline […] kaitsta era- ja perekonnaelu ja nendega seotud toiminguid […].”

Artikli 3 lõike 2 järgi ei kohaldata diskrimineerimiskeeldu ühelgi neist neljast põhjusest toimuva diskrimineerimise korral, kui on tegemist perekonnaseisu ja reproduktiivtervisega seonduvaid õiguseid käsitlevates riiklikes õigusaktides lubatud tegevusega.

3.2.2.1 Komitee möönab, et perekonnaseisu ja reproduktiivtervisega seonduvad õigused on valdkond, kus liikmesriikidel on seadusandluspädevus, ent komitee ei ole nõus sellega, et liikmesriigid võivad selle pädevuse raames täielikult kõrvale jätta kogu ELi hõlmavad diskrimineerimise eest kaitsvad sätted.

3.2.2.2 Perekonnaseis. Perekonnaseisu reguleerivate riiklike õiguste osas on Euroopa Kohus hiljuti öelnud järgmist: „Perekonnaseis ja sellest sõltuvad soodustused on küll liikmesriikide pädevusse kuuluvad valdkonnad ning ühenduse õigus seda pädevust ei kahanda. Siiski tuleb meenutada, et liikmesriigid peavad selle pädevuse teostamisel järgima ühenduse õigust, eelkõige mittediskrimineerimise põhimõtet käsitlevaid sätteid (9).”

3.2.2.3 Perekonnaseis. Perekonnaseisu mõiste ei ole määratletud ning on seega liiga ebamäärane, et seda kasutada põhjusena erandi tegemiseks diskrimineerimiskeelust

3.2.2.4 Reproduktiivtervisega seotud õigused. Komitee peab juurdepääsu reproduktiivteenustele tervishoiuteenuste lahutamatuks osaks, mille suhtes ei tohiks ühenduse õiguses ega riiklikes õigusaktides olla mitte mingisugust diskrimineerimist. Reproduktiivteenuste puhul on tõendeid diskrimineerimisest seksuaalse sättumuse, puude ja vanuse tõttu. Kuna just naised otsivad reproduktiivteenuste võimalusi ja kasutavad neid, tähendaks diskrimineerimiskeelu puudumine selles valdkonnas diskrimineerimist soo põhjal, samuti puude, vanuse või seksuaalse sättumuse põhjal.

3.2.2.5 Seetõttu leiab komitee, et artikli 3 lõige 2 tervikuna tuleks läbi vaadata ning et igasuguses lõplikus sõnastuses tuleks sätestada, et perekonnaseisu ja reproduktiivtervisega seotud õigusi käsitlevad riiklikud õigusaktid tuleb rakendada, ilma et kedagi diskrimineeritaks direktiivis nimetatud põhjustel.

3.2.2.6 Artikli 3 lõikes 3 alusel ei piira diskrimineerimiskeeld hariduse valdkonnas liikmesriigi vastutust „hariduse sisu, õppetöö ja haridussüsteemi korralduse, sealhulgas eripedagoogika pakkumise eest”.

3.2.2.7 Komitee tunneb muret selle üle, et kõnealune erand, mis puudub rassilise võrdõiguslikkuse direktiivist ja läheb kaugemale asutamislepingu hariduse valdkonda käsitlevast artiklist 149, (10) piiraks lubamatult direktiivi mõju diskrimineerimise ja tagakiusu tõrjumisel koolidest ja teistest haridusasutustest.

3.2.2.8 Komitee märgib, et EÜ asutamislepingu artiklis 150 sätestatakse peaaegu identselt artiklile 149, et liikmesriigid vastutavad kutseõppe sisu ja korralduse eest, kutseõpe on aga kuulunud ELi diskrimineerimisvastaste õigusaktide reguleerimisalasse ilma mis tahes piiranguteta (11).

3.2.2.9 Tõendid diskrimineerimisest hariduse valdkonnas ELis usutunnistuse või veendumuse, puude ja seksuaalse sättumuse alusel olid direktiivi ettepaneku koostamise peamine ajend. Komitee leiab, et diskrimineerimise keelamine ja võrdse kohtlemise edendamine hariduses on demokraatliku ja tolerantse ühiskonna arenguks, sotsiaalseks ja majanduslikuks arenguks ning sotsiaalse ühtekuuluvuse saavutamiseks niivõrd põhjapaneva tähtsusega, et on vaja ühenduse tasandi õigusakti, mis oleks kooskõlas EÜ asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtetega.

3.2.2.10 Eriti oluline on tagada kõrgetasemeline kaitse diskrimineerimise vastu eripedagoogika pakkumisel, et tagada kõikide laste õiglane ja aus kohtlemine sõltumata nende usutunnistusest või veendumustest, puudest, vanusest või seksuaalsest sättumusest. Seeläbi ei sekkutaks liikmesriikide eraldi või integreeritud haridust käsitlevasse poliitikasse, vaid tagataks selle poliitika elluviimine ilma diskrimineerimiseta. Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus kohtuasjas D.H. ja teised versus Tšehhi Vabariik on näide sellest, kuidas otsused selle kohta, kes peaks saama erivajadustega inimestele mõeldud haridust, võivad kinnistada haridusalase diskrimineerimise sissejuurdunud vorme (12).

3.2.2.11 Komitee leiab, et hariduse valdkonnas on järjekindlus diskrimineerimisvastase kaitse osas eriti oluline, kuna selles valdkonnas langevad rassilise ja etnilise päritolu ning usutunnistuse või veendumuste alusel diskrimineerimine sageli kokku. Kui sellist piirangut nagu artikli 3 lõikes 3 ei ole rassilise võrdsuse direktiivis vaja, jääb selgusetuks, miks see on vajalik kõnealuse direktiivi ettepanekus.

3.2.2.12 Millised piirid liikmesriikide vastutusel hariduse valdkonnas ka oleksid, tuleks direktiivis selgelt sätestada, et kõiki selliseid ülesandeid tuleb täita diskrimineerimata.

3.2.2.13 Artikli 3 lõike 3 teine lause lubab erinevat kohtlemist juurdepääsul usutunnistusel või veendumustel põhinevatele haridusasutustele. Komitee leiab, et direktiiv peaks tagama, et sellised asutused ei saaks diskrimineerida ühelgi muul alusel.

3.3 Artikkel 4

Artiklis 4 käsitletakse puudega inimeste võrdset kohtlemist.

3.3.1.1 ÜRO puuetega inimeste konventsioon (13) sisaldab mitteammendavat kirjeldust selle kohta, keda puuetega inimeste mõiste hõlmab. ELi liikmesriigid peaksid seda kirjeldust arvestama riiklike õigusaktide koostamisel puudega inimeste võrdsete õiguste kaitsmiseks ja edendamiseks. Direktiivi ettepanekusse tuleks lisada sellealased juhised, samuti juhised selle kohta, mida tähendab mõiste diskrimineerimine puude alusel.

3.3.1.2 Komitee tervitab artikli 4 kahetist lähenemisviisi takistuste kõrvaldamisele juurdepääsul sotsiaalsele kaitsele, sotsiaaltoetustele, tervishoiule ja haridusele ning avalikkusele pakutavate kaupade ja teenuste, sealhulgas eluaseme ja transpordi kättesaadavusel ja pakkumisel; see on kooskõlas komitee soovitusega (14). See hõlmab kohustust võtta ennetavaid meetmeid puudega inimeste juurdepääsuga seotud vajadustega arvestamiseks (artikli 4 lõike 1 punkt a) ning nõuet tagada mõistlikud abinõud, et garanteerida igal konkreetsel juhul mittediskrimineeriv juurdepääs (artikli 4 lõike 1 punkt b). Artikli 2 lõikes 5 käsitletakse mittevastavust artikli 4 lõike 1 punktile b diskrimineerimisena. Komitee soovitab direktiivis selgitada tõhusa mittediskrimineeriva juurdepääsu mõistet.

3.3.1.3 Komitee tunneb muret kolme piirangu üle artikli 4 lõike 1 punktis a sätestatud ennetavate meetmete võtmise kohustuse suhtes, nimelt selle üle, et juurdepääsuga seotud vajadustega arvestamiseks võetud meetmed ei tohi

a) osutuda ebaproportsionaalselt suureks koormaks,

b) nõuda kõnealus(t)e sotsiaalkaitse, sotsiaaltoetuste, tervishoiu, hariduse ning kaupade ja teenuste põhjalikku muutmist ega

c) nõuda neile alternatiivide pakkumist.

3.3.1.4 Punktides b ja c esitatud piirangud on ebatäpsed ning võivad säilitada põhjendamatut diskrimineerimist. Näiteks võib tervishoiuteenuse osutaja, kes pakub tervishoiuteenuseid ainult puudeta inimestele, keelduda punkti b alusel oma teenust muutmast. Samuti võib kohalik omavalitsus, mis pakub praegu kohalikule haiglale bussiteenust, ent ei suuda mahutada ratastoolis inimesi, keelduda punkti c alusel pakkumast alternatiivset transpordivahendit. Komitee arvates piisab nõudest, et ennetavad meetmed oleksid mõistlikud, mida praegu artikli 4 lõike 1 punktis a ei nõuta, ning tingimuse seadmisest kõnealuses punktis esitatud kohustusele, et sellised meetmed ei tohi osutuda ebaproportsionaalselt suureks koormaks.

3.3.1.5 Artikli 4 lõikega 2 antaks siduv õiguslik alus konkreetsetele teguritele, mida tuleb arvesse võtta otsustamisel, kas artikli 4 lõike 1 punktides a ja b sätestatud meetmed osutuksid ebaproportsionaalselt suureks koormaks. Põhjenduses 19 määratletakse organisatsiooni suurust, ressursse ja iseloomu teguritena, mida tuleks arvesse võtta selle hindamisel, kas koorem osutub ebaproportsionaalselt suureks. Direktiivis 2000/78/EÜ nimetati sarnaseid tegureid põhjenduses 21. Artikli 4 lõikes 2 nimetatakse täiendavalt kahte tegurit: kaupade ja teenuste elutsüklit ning puudega inimeste paremast juurdepääsust tuleneda võivat kasu. Komitee leiab, et kuna mõlemad täiendavad tegurid peaksid kuuluma igasuguse proportsionaalsuse hinnangu juurde, on nad ebavajalikud ning võivad heidutada sotsiaalkaitse, sotsiaalsete toetuste, tervishoiu ja hariduse, kaupade ja teenuste, eluaseme ja transpordi teenuste pakkujaid aktsepteerimast vajadust võtta meetmeid puuetega inimestele tõhusa juurdepääsu tagamiseks.

3.3.1.6 Artikli 15 lõikes 2 lubatakse liikmesriikidel tõhusa juurdepääsu tagamise kohustuse täiel määral kohaldamine kuni neljaks aastaks edasi lükata. Komitee loodaks näha, et kõik liikmesriigid liiguvad selle poole, et tagada puuetega inimestele võimalikult kiiresti hea juurdepääs. Sellegipoolest ei vaidle komitee vastu, et liikmesriikidel tuleks lubada viivitada artikli 4 lõike 1 punktis a sätestatud ennetavate meetmete võtmise kohustuse kohaldamisega – küll aga ainult kindlaksmääratud aja vältel. On siiski oluline, et direktiivis sätestataks selgelt, et artikli 4 lõike 1 punktis b sätestatud konkreetse puudega inimese jaoks sobivate ümberkorralduste tegemise kohustuse täitmisel ei tohiks lubada viivitusi, mis ületavad ülevõtmise tähtaja.

3.4 Artikkel 12

3.4.1 Komitee tervitab liikmesriikidele esitatud nõuet määrata üks või mitu asutust, mis edendaksid võrdset kohtlemist olenemata usutunnistusest või veendumustest, puudest, vanusest või seksuaalsest sättumusest ning mille pädevused oleksid samasugused kui sarnastel asutustel, mis on sätestatud rassilise võrdõiguslikkuse ning kaupade ja teenuste võrdse kättesaadavuse direktiivis. Komitee tervitab ka preambulis esitatud selget seisukohta, (15) et sellised asutused peaksid tegutsema viisil, mis on kooskõlas ÜRO Pariisi põhimõtetega, mille eesmärk on eelkõige tagada inimõigustega tegelevate riiklike institutsioonide sõltumatus. Nagu komitee on juba märkinud, peaksid kõnealused asutused regulaarselt hindama diskrimineerimisvastase poliitika tulemusi (16). Kõnealused asutused peaksid osalema regulaarselt sisukas dialoogis organisatsioonidega, mis esindavad inimesi, keda ohustab diskrimineerimine kõikidel direktiivi ettepanekus esitatud alustel.

3.4.2 Artiklis 12 esitatud ettepanek jätab aga tühimiku, kuna ikkagi puudub nõue määrata asutus või asutused, et edendada võrdset kohtlemist töö- ja kutseelus olenemata eelnimetatud asjaoludest, sest tööhõive raamdirektiivis (2000/78/EÜ) ei nõuta võrdõiguslikkusega tegeleva spetsialiseerunud asutuse olemasolu. Rassilise võrdõiguslikkuse direktiiviga loodud asutuste pädevusse peab kuuluma võrdne kohtlemine olenemata rassist või etnilisest päritolust nii tööhõive valdkonnas kui ka väljaspool seda. Kaupade ja teenuste võrdse kättesaadavuse direktiivi ning uuestisõnastatud võrdse kohtlemise direktiiviga (2006/54/EÜ) loodud asutuste pädevusse peaks kuuluma naiste ja meeste võrdne kohtlemine nii tööhõive valdkonnas kui ka väljaspool seda.

3.4.3 Seetõttu soovitab komitee lisada direktiivi ettepaneku preambulisse veel üks põhjendus, millega ergutataks liikmesriike andma artiklis 12 määratletud asutustele samaväärsed pädevused edendada võrdset kohtlemist olenemata usutunnistusest või veendumustest, puudest, vanusest või seksuaalsest orientatsioonist, nagu on sätestatud tööhõive raamdirektiivis.

4. Mitmekordne diskrimineerimine

4.1 Hiljutises omaalgatuslikus arvamuses viitas komitee tõenditele mitmekordse diskrimineerimise ehk mitmel artikli 13 reguleerimisalasse kuuluval alusel diskrimineerimise sagedase esinemise kohta. Komitee soovitab, et uues direktiivis tuleks kinnitada, et võrdse kohtlemise põhimõte hõlmab kaitset mitmekordse diskrimineerimise eest, nii et see jõustataks ELi ja riiklike õigusaktide alusel.

4.2 Direktiivi ettepanekus tunnistatakse, (17) et naised kannatavad tihti mitmekordse diskrimineerimise all, kuid ei käsitleta mitmekordset diskrimineerimist teistel alustel. Komitee soovitab mitmekordse diskrimineerimise täieliku tunnistamise suunas liikumiseks kaht viisi.

a) Direktiivi ettepanekusse tuleks lisada täiendav põhjendus, mis innustaks liikmesriike tagama kohtumenetlused mitmekordse diskrimineerimise juhtudega tegelemiseks ning eelkõige täpsustaks, et riiklikud kohtumenetlused peavad võimaldama kaebuse esitajal esitada mitmekordse diskrimineerimise kõik aspektid ühesainsas kohtunõudes.

b) Komisjon peaks koostama soovituse, milles sõnastatakse vajadus võtta mitmekordset diskrimineerimist arvesse riiklike õigusaktide koostamisel ja rakendamisel; soovitus ei oleks küll liikmesriikide jaoks siduv, kuid riiklikud kohtud peaksid seda arvesse võtma.

Brüssel, 14. jaanuar 2009 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Mario SEPI

(1) Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee aasta arvamus „Diskrimineerimisvastaste meetmete laiendamine väljapoole tööhõive valdkonda ning vajadus ühtse ulatusliku diskrimineerimisvastase direktiivi järele”, raportöör: Nicholas Crook, (ELT C 77, 31.3.2009, lk 102)

(2) Nõukogu direktiiv 2000/43/EÜ, artikkel 3.

(3) [2008] EUECJ C-303/06, 17. juuli 2008, diskrimineerimine puudeta vanema suhtes, kes hoolitseb puudega lapse eest.

(4) Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 18. septembri 2008. aasta arvamus „Diskrimineerimisvastaste meetmete laiendamine väljapoole tööhõive valdkonda ning vajadus ühtse ulatusliku diskrimineerimisvastase direktiivi järele”, punkt 8.10.5.

(5) Nõukogu direktiiv 2004/113/EÜ, artikkel 5.

(6) Nõukogu direktiiv 2000/43/EÜ, artikkel 3.

(7) Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 18. septembri 2008. aasta arvamus „Diskrimineerimisvastaste meetmete laiendamine väljapoole tööhõive valdkonda ning vajadus ühtse ulatusliku diskrimineerimisvastase direktiivi järele”, punkt 8.6.

(8) Teatise KOM(2008) 426 lõplik peatükk 5 „Sätete üksikasjalik selgitus”.

(9) 1. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-267/06: Tadao Maruko versus Versorgungsanstalt der deutschen Bühnen, punkt 59.

(10) Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 149 lõikes 1 on sätestatud, et ühendus aitab kaasa kvaliteetse hariduse arendamisele, soodustades koostööd liikmesriikide vahel ning vajaduse korral toetades ja täiendades nende tegevust, samal ajal täiel määral respekteerides liikmesriikide vastutust õpetuse sisu ja haridussüsteemide korralduse eest ning nende kultuurilist ja keelelist mitmekesisust.

(11) Nt nõukogu direktiivi 2000/43/EÜ artikli 3 lõike 1 punkt b või nõukogu direktiivi 2000/78/EÜ artikli 3 lõike 1 punkt b.

(12) Suurkoja 13. novembri 2007. aasta otsus (nr 57325/00).

(13) Artikkel 1.

(14) Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 18. septembri 2008. aasta arvamus „Diskrimineerimisvastaste meetmete laiendamine väljapoole tööhõive valdkonda ning vajadus ühtse ulatusliku diskrimineerimisvastase direktiivi järele”, punkt 8.10.2.

(15) Põhjendus 28.

(16) Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee 18. septembri 2008. aasta arvamus „Diskrimineerimisvastaste meetmete laiendamine väljapoole tööhõive valdkonda ning vajadus ühtse ulatusliku diskrimineerimisvastase direktiivi järele”, punkt 8.10.8.

(17) Põhjendus 13.