ET Euroopa Liidu Teataja C 182/36

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/116/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kaitse tähtaja kohta”

KOM(2008) 464 (lõplik) – 2008/0157 (COD)

(2009/C 182/07)

Raportöör: Panagiotis GKOFAS

4. septembril 2008 otsustas nõukogu vastavalt Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 47 lõikele 2 ning artiklitele 55 ja 95 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/116/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kaitse tähtaja kohta”

KOM(2008) 464 lõplik – 2008/0157 (COD).

Asjaomase töö eest vastutav ühtse turu, tootmise ja tarbimise sektsioon võttis arvamuse vastu 6. jaanuaril 2009. Raportöör oli Panagiotis GKOFAS.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 450. istungjärgul 14.–15. jaanuaril 2009 (14. jaanuari istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 115, vastu hääletas 3, erapooletuks jäi 15 komitee liiget.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Komitee nõuab, et muusikalise loomingu valdkonnas loodaks liikmesriikidevaheline ühtne kaitse- ja ühtlustamiskord, mis hõlmaks eri loojate panust, nii et välditaks autoritasude piiriülese arvestamisega tekkivaid probleeme.

1.2 Lisaks nõuab komitee, et sõnalise osaga muusikateost loetaks üheks teoseks, mille kaitse tähtaeg lõpeb 70 aastat pärast viimase autori surma.

1.3 Liikmesriigid lubavad sageli tegutseda arvukatel kollektiivse esindamise organisatsioonidel, mis erinevad üksteisest autoriõiguse objekti poolest sedavõrd, et kasutajad peavad tasuma autoritasusid mitmele organisatsioonile isegi ühe teose eest, mille nad on omandanud ühe tervikliku, sõltumatu ja ainulaadse teosena, mis on salvestatud andmekandjale. Tuleb selgelt ette näha ja sätestada, et sel viisil salvestatud teos kujutab endast ühte jagamatut tervikteost, mida tuleb sellisena käsitleda.

1.4 Nende jaoks, kellel on autoritasude sissenõudmise õigus, ja ühtlasi ka nende kaitseks, tuleb rajada ühtne autoriõiguste kaitse organisatsioon, mis hakkab ainsana vastutama sissenõudmise eest, kuid ka selle eest, et need summad oleksid vajaduse korral kättesaadavad õiguste omajate muudele, olemasolevatele või hiljuti loodud esindusorganisatsioonidele, nii et kasutaja võiks sõlmida lepingu ainult ühe, mitte mitme esindajaga.

1.5 Komitee teeb ettepaneku, et esituste salvestuste kaitse tähtaega pikendataks 50 aastalt 85 aastale. Tõhustamaks jõupingutusi anonüümsete esitajate kaitsmiseks, kes loovutavad üldiselt oma fonogrammide autoriõigused „õiglase tasu” või ühekordse summa eest, tuleb kehtestada sellised sätted, mis kohustaksid fonogrammitootjaid panema kõrvale vähemalt 20 % täiendavast tulust, mida nad teenivad pikendatud kaitsetähtaja jooksul fonogrammide turustamise pealt.

1.6 Komitee teeb ettepaneku, et kehtestataks kohustus rajada esitajate toetusfond, eelkõige vähemtuntud esitajate jaoks, kuna kuulsustel õnnestub alati produtsentidega fonogrammide müügi pealt saadava protsendi osas kokku leppida.

1.7 Komitee leiab, et esitajad ja neid esindavate kollektiivsete organisatsioonide liikmed peaksid sõlmima kirjaliku lepingu, et tagada autoritasude seaduslik haldamine ja sissenõudmine. Kui iga õiguste omajaga ei ole eraldi sellist kirjalikult koostatud ja nõuetekohaselt kuupäevastatud lepingut sõlmitud, ei ole neil organisatsioonidel õigust summasid ühelgi viisil sisse nõuda selle õiguste omaja nimel, kellega nad lepingut sõlminud ei ole.

1.8 Ressursside õige jagamise huvides peavad need organisatsioonid olema mittetulunduslikud ning autoritasude sissenõudmise ja maksmise raamatupidamine peab olema täiesti läbipaistev.

1.9 Komitee kardab siiski, et teisestest tuluallikatest saadav sissetulek seab liiga suure koormuse isikutele, kes on kohustatud neid maksma. Konkreetsemalt tuleb ühenduse tasandil selgitada raadio või televisiooni teel üldsusele edastamise mõistet, mida võib käsitada mõistliku reprodutseerimis- ja ülekandeviisina, mille abil edastatakse eelnevalt tasustatud avalik esitus erakanalite kaudu.

1.10 Komitee arvab, et tasu peab olema õiglane nii õiguste omajate kui ka autoritasude maksjate jaoks. Esitaja rendiõiguse loovutamise eest saadava õiglase tasu ümber valitsev ebamäärasus tuleb hajutada. On vastuvõetamatu, et selles küsimuses ei ole ühtseid ühenduse õigusakte ning et see jäetakse iga liikmesriigi nende seadusandjate kaalutlusõiguse hooleks, kes annavad selle pädevuse omakorda edasi esindamisorganisatsioonidele, kes määravad sageli kontrollimatud ning ülimalt sageli ebaõiglased hinnad.

1.11 Komitee leiab, et tuleb lihtsalt ja selgelt täpsustada, et „üldsusele kättesaadav” kasutamine on see, mille käigus kasutaja ekspluateerib teost tulundusliku eesmärgiga ja ettevõtluse raames, mis nõuab või põhjendab (heli-, visuaal- või audiovisuaalteose) asjaomast kasutamist.

1.12 Oleks võimalik konkreetsemalt märkida, kas teost reprodutseeritakse või levitatakse seadmete vahendusel või edastatakse seda otse, laserplaatide või magnetlainete abil (raadiovastuvõtjad), viimasel juhul võtab vastutuse üldsusele edastamise (ja valiku) eest levitaja, mitte kasutaja, ning üldsusele esitamise mõiste ei kehti, kuna teost ei ekspluateeri kasutaja.

1.13 Nende meediakanalite kasutamist ei saa lugeda esmaseks üldsusele edastamisel, kuna taasesitamine toimub sellistes kohtades nagu restoranid, kohvikud, bussid, taksod jms. Seega tuleb taasesitamine vabastada esitajatele autoritasude maksmise kohustusest. Isikud, kellel on õigus fonogramme avalikult kaabliga või kaablita vahendite abil üldsusele edastada, on eelnevalt juba nendega seotud autoritasud maksnud. Fonogrammide kuulamist raadiost tuleb käsitada kui isiklikku kasutamist kodanike poolt, kes viibivad kodus, tööl, bussis või restoranis, ning kuna nad ei saa olla korraga kahes kohas, maksavad õiguste omajatele autoritasusid raadiojaamad, kes on tegelikud kasutajad.

1.14 Kohustusest tuleb vabastada kutsealad, mille tegevuses muusika ega pilt ei mängi tootmisprotsessi jaoks mingit rolli. Nende tegevusalade puhul, kus muusika või pildi levitamisel on üksnes ettevõtte tegevust täiendav funktsioon, ei peaks ettevõtted maksma rohkem kui kindla miinimumi, mis määrataks tõenäoliselt kindlaks kasutajate kollektiivse esindamise organisatsioonidega ja ühtse autoriõiguste haldamise asutuse vaheliste läbirääkimiste käigus.

1.15 Komitee leiab, et tagamaks seda, et kollektiivse esindamise organisatsioonid esitajatele maksaksid, tuleb rajada täiendav toetusfond, mis toimiks tagatisfondina juhul, kui need organisatsioonid satuvad raskustesse. Konkreetsemalt tuleb helisalvestiste tootmisel esitajate ja produtsentide vahel sõlmitavatesse lepingutesse lisada ilmajäämise ähvardusel kohustusliku kasutamise klausel („võta või jäta” klausel) ning „nullist alustamise” põhimõte lepingute puhul, mis hõlmavad algse 50-aastase tähtajaga võrreldes pikendatud tähtaega.

1.16 Komitee peab eriti oluliseks märkida, et üldiselt ei võta ühenduse õigusaktid, mille eesmärk on kaitsta autoriõigusi ja nendega kaasnevaid õigusi, piisaval määral arvesse kasutajate ja lõpptarbijate õigusi. Samal ajal kui antakse mõista, et loomingulise, kunstilise tegevuse ja ettevõtlusega tegelevad suurel määral vabakutselised ning seega tuleks neid tegevusalasid hõlbustada ja kaitsta, ei kasutata tarbijate puhul sama lähenemist. Seetõttu tuleb vähendada erinevusi liikmesriikide õigusnormides ning asendada haldustrahvidega karistused, mis on ette nähtud mõnes liikmesriigis autoritasude mittemaksmisega seonduva õigusrikkumise korral.

1.17 Komitee väljendab oma nõusolekut artikli 3 lõike 1 muudatusega, milles nähakse ette 85-aastase autoriõiguste kaitse tähtaja kehtestamist. Seoses artikli 3 lõike 2 teise ja kolmanda lausega teeb komitee samuti 85-aastase tähtaja kehtestamise ettepaneku. Samuti nõustub ta, et õigustatult on artiklisse 10 lisatud lõige 5 direktiivi tagasiulatuvuse kohta.

1.18 Komitee nõuab, et komisjon võtaks arvesse tema märkusi ja ettepanekuid olemasoleva kohtupraktika parandamiseks ning et liikmesriigid täidaksid direktiive ja võtaksid hädavajalikud meetmed nende ülevõtmiseks oma õiguskorda.

2. Sissejuhatus

2.1 Praegune kord, mis näeb ette 50-aastase õiguste kaitse tähtaja, tuleneb Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivist 2006/116/EÜ esitajate autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kaitse tähtaja kohta.

2.2 Lisaks, nagu rõhutati ettepaneku seletuskirjas, kahjustab see olukord tuntud artiste, kuid samuti ja eriti neid, kes on loovutanud oma ainuõigused fonogrammitootjale ühekordse tasu eest. Enesestki mõista lõpevad ka maksed, mis tasutakse neile ühekordse ja õiglase tasuna nende fonogrammide ülekandmise eest raadios või televisioonis.

3. Üldised märkused

3.1 Käesoleva menetluse eesmärk on muuta teatavaid praegu kehtivaid artikleid direktiivis 2006/116, mis käsitleb esituste ja fonogrammide kaitse tähtaega, samuti juhtida tähelepanu selle eesmärgi saavutamise tagamiseks mõeldud täiendavatele meetmetele, kuid samas tuua välja ka mitmesugused probleemid, et saavutada tõhusamalt eesmärk, milleks on käesoleval juhul sotsiaalse ebavõrdsuse vähendamine produtsentide, kuulsate esitajate ja stuudiomuusikute vahel.

3.2 Kuna Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee on alati muretsenud esitajate autoriõiguste ning üldisemalt nendega kaasnevate õiguste kaitse pärast, eriti kui tegemist on fonogrammidega, teeb komitee ettepaneku, et sellega seotud nõuded täidetaks tänu kaitse tähtaja pikendamisele minimaalse panusega nende heaks.

4. Konkreetsed märkused

4.1 Komisjoni idee keskendub põhiliselt esitajate autoriõiguste tähtaja pikendamisele.

4.2 Komitee arvab, et selline liikmesriikidevaheline ühtlustamine on hädavajalik, et vältida mitmest Euroopa Liidu riigist laekuvate autoritasude piiriülese arvestamisega tekkivaid probleeme.

4.3 Samuti on komitee veendunud, et sõnalise osaga muusikateost tuleb lugeda üheks teoseks, mille kaitse tähtaeg lõpeb 70 aastat pärast viimase autori surma, kuna loojate autoriõiguste maksimaalne kaitse on eelistatavam lahendus kui kaitse tähtaja lühendamine, mis tekitab hulgaliselt probleeme.

4.4 Eeltoodud kaalutlusi silmas pidades teeb komitee ettepaneku, et esituste salvestuste autoriõiguste kaitse tähtaega pikendataks 50 aastalt 85 aastale.

4.5 Tõhustamaks jõupingutusi anonüümsete esitajate kaitseks, kes loovutavad üldiselt oma fonogrammide autoriõigused „õiglase tasu” või ühekordse summa eest, tuleks kehtestada sellised sätted, mis kohustaksid fonogrammitootjaid panema kõrvale vähemalt 20 % täiendavast tulust, mida nad teenivad asjaomaste fonogrammide turustamise pealt pikendatud tähtaja jooksul.

4.6 Komitee leiab, et eeltoodud eesmärgi konkretiseerimiseks tuleb luua esitajate toetusfond, eelkõige vähemtuntud esitajate jaoks.

4.7 On soovitatav, et tasusid haldaks ja maksaks kollektiivse esindamise organisatsioonid, kes haldavad teiseseid tasunõudeid. Siiski tuleb nende organisatsioonide tegevuse ja koosseisu osas sisse seada teatavad kaitsemehhanismid.

4.8 Komitee usub, et põhimõtteliselt peaksid esitajad ja neid esindavate kollektiivsete organisatsioonide liikmed sõlmima kirjaliku lepingu, et tagada autoritasude seaduslik haldamine ja sissenõudmine.

4.9 Need organisatsioonid peavad olema mittetulunduslikud ning autoritasude sissenõudmise ja maksmise raamatupidamine peab olema täiesti läbipaistev. Komitee on arvamusel, et need organisatsioonid, mis tuleb igas riigis asutada selle riigi eeskirjade ja seaduste kohaselt, ei tohiks jaguneda enamasse kui kahte kategooriasse vastavalt sellele, kas nad esindavad autoreid või esitajaid. Komitee on veendunud, et kui neid kategooriaid oleks rohkem, mis võimaldaks mitmesuguste osaliste esindamist, oleks tulemuseks segadus ning läbipaistvuse ja järelevalve nõuete täitmine muutuks kindlasti keeruliseks.

4.10 Esitajatel on siiski ka muid sissetulekuallikaid. Kollektiivse esindamise organisatsioonid on asutatud peamiselt selleks, et nad haldaksid teiseseid tasunõudeid, millest kolm põhilist on: a) õiglane tasu üldsusele ülekandmise ja edastamise eest raadios või televisioonis, b) isiklikuks tarbeks kopeerimise hüvitised, c) õiglane tasu esitaja rendiõiguse loovutamise eest. Kaitse tähtaja pikendamisel 50 aastalt 85 aastale suureneksid arusaadavalt ka need tulud.

4.11 Komitee kardab siiski, et teisestest tuluallikatest saadav sissetulek seab liiga suure koormuse isikutele, kes on kohustatud neid maksma, kuigi need probleemid on muidugi tähtaja pikendamisest täiesti sõltumatud. Konkreetsemalt tuleb ühenduse tasandil selgitada raadio või televisiooni teel üldsusele edastamise mõistet, mida võib käsitada mõistliku reprodutseerimis- ja ülekandeviisina, mille abil edastatakse eelnevalt tasustatud avalik esitus erakanalite kaudu.

4.12 Komitee leiab, et õiglase tasu nõudmine juba kaitstud esituse taasedastamise eest, eriti kui seda edastatakse mittetulunduslikul eesmärgil, on kuritarvitus ning õhutab muusikapiraatlust.

4.13 Lisaks muretseb komitee selle pärast, kuidas tuleks hallata artistide kahest ülejäänud tuluallikast saadavaid vahendeid. Siin on tegemist küsimusega, mis puudutab kõiki, kes on kohustatud autoritasusid maksma. Kuidas tagada selle täiendava sissetuleku õigusega isiku ja kollektiivse esindamise organisatsiooni raames tema esindajana tegutseva isiku vahelise eelneva kirjaliku lepingu puudumisel, et isik, kes peab täiendavat tulu maksma, seda ka tõepoolest teeb?

4.14 Lisaks tuleb hajutada esitaja rendiõiguse loovutamise eest saadavat õiglast tasu ümbritsev ebamäärasus. Komitee arvab, et tasu peab olema õiglane nii õiguste omajate kui ka autoritasude maksjate jaoks. Lisaks on vaja, et see õiglane tasu määrataks proportsionaalselt kindlaks kahepoolsete kollektiivsete läbirääkimiste tulemusel umbes iga viie aasta tagant.

4.15 Komitee on veendunud, et niiviisi toimides ning reguleerides isiklikuks tarbeks kopeerimise eest makstavaid hüvitisi, eriti meelelahutusega seotud kutsealade esindajate puhul, kes ei kasuta kõnealuseid koopiaid rangelt võttes isiklikuks tarbeks, on võimalik tagada stabiilne teisestest tasunõuetest laekuv tuluvoog kogu pikendatud tähtaja jooksul, võidelda muusikapiraatlusega ning suurendada fonogrammide seaduslikku veebimüüki.

4.16 Komitee leiab, et tagamaks seda, et kollektiivse esindamise organisatsioonid esitajatele maksaksid, tuleb rajada täiendav toetusfond, mis toimiks tagatisfondina, millest oleks võimalik maksta asjaomased summad juhul, kui need organisatsioonid satuvad raskustesse.

4.17 Lisaks arvab komitee, et kui praegu käsitletavat eesmärki tahetakse saavutada, tuleb vaadeldavale direktiivile lisada teatavad täiendavad meetmed. Konkreetsemalt tuleb helisalvestiste tootmisel esitajate ja produtsentide vahel sõlmitavatesse lepingutesse lisada ilmajäämise ähvardusel kohustusliku kasutamise klausel („võta või jäta” klausel) ning „nullist alustamise” põhimõte lepingute puhul, mis hõlmavad algse 50-aastase tähtajaga võrreldes pikendatud tähtaega. Kui pärast kaitse tähtaja pikendamist on möödunud aasta, muutuvad produtsendi ja esitaja õigused nii fonogrammile kui ka salvestusele kehtetuks.

4.18 Pidades selles kontekstis esmatähtsaks esitajate kaitsmist ohu eest, et nende esitused võivad jääda „lõksu” fonogrammidele, millest produtsendid ei levita oma raskuste tõttu üldsusele ainsatki eksemplari, leiab komitee, et tuleb võtta meetmeid, mis takistaksid produtsentidel esitajate tööd kõrvale heita; need meetmed võiksid olla kas haldussätted või kuuluda trahvide või sanktsioonide kategooriasse.

4.19 Samuti on komitee veendunud, et kuna Euroopa Liidu liikmesriikidel on rikkalik rahvalaulupärand, tuleb kehtestada eraldi õigusaktid seda liiki (ning kõigi teiste sarnaste) teoste jaoks, mida võib lugeda omanikuta teosteks, et need muutuksid üldsusele kättesaadavaks.

4.20 Komitee kiidab heaks, et artiklis 10 on mainitud õigusakti tagasiulatuvat iseloomu kõigi kehtivate lepingute suhtes.

4.21 Samuti nõustub komitee artikli 10 lõigetega 3 ja 6.

4.22 Komitee väljendab oma nõusolekut artistide või esitajate õiguste loovutamise või üleandmise lepingus sätestatud õigusega saada iga-aastast täiendavat tasu iga aasta eest kaitse tähtaja pikendamisel.

4.23 Komitee nõustub hinnanguga, et 20 % tulust, mida produtsent on nimetatud tasu maksmisele eelnenud aastal teeninud, on selleks täiendavaks tasuks piisav.

4.24 Komitee ei nõustu ettepanekuga, et liikmesriikidel peaks olema võimalik korraldada iga-aastase täiendava tasu kogumine kollektiivse esindamise organisatsioonide vahendusel.

4.25 Komitee peab hädavajalikuks, et iga esitaja sõlmiks organisatsiooni esindajatega eraldi kirjaliku lepingu. Leping tuleb kohustuslikus korras sõlmida enne, kui õiguste omaja esindaja saab autoritasud sisse nõuda. Need organisatsioonid peavad andma ühtsele eraldiseisvale asutusele, mis on moodustatud esitajatest ja produtsentidest, igal aastal aru täiendavatest tasudest, mis on teenitud tänu pikendatud tähtajale.

4.26 Komitee nõustub nii artikli 10 üleminekusättega kui ka sättega, mis puudutab fonogrammi kasutamist esitaja poolt.

4.27 Komitee peab hädavajalikuks ühtlustatud sätet, mille kohaselt teatud produtsendid, st need, kelle aastatulu ei ületa 2 miljoni euro suurust miinimummäära, on selle tulu 20 % loovutamise kohustusest vabastatud. Loomulikult tuleb neid igal aastal kontrollida, et teha kindlaks, kes sellesse kategooriasse kuulub.

4.28 Komitee tunneb muret, et olukorras, kus puuduvad õigusnormid, mis reguleeriksid vahendite jagamise meetodit, jagamise kontrollimist, seda tõendavaid kviitungeid, äriühingute võimalikku pankrotti, olukordi, kus õiguste omaja sureb või oma tasust loobub, või tema ja kollektiivse esindamise organisatsioonide vahel sõlmitud lepinguid, nende kontrollimist ja suurt hulka muid juriidilisi probleeme, tekitab asjaomase direktiivi vastuvõtmine eriti 20 % täiendavate tulude haldamise ja maksmise küsimuses hulgaliselt kohaldamisprobleeme, pakkumata tegelikku lahendust kuulsate interpreetidele pakutavate tingimuste ja anonüümsete esitajate kohtlemise tasakaalustamiseks.

4.29 Tasakaalustamisprobleemi ei saa lahendada üksnes kaitse tähtaja pikendamisega, vaid ka hoolikalt kavandatud lepingute sõlmimise teel koos „võta või jäta” klausliga. Komitee arvab, et direktiivi muudatusettepanekuga samal ajal on tingimata vaja vastu võtta õigusnormid, mis aitaksid vältida seda, et esitused 50 aastaks külmutatakse. Enne muudetud direktiivi ülevõtmist liikmesriikide õiguskordadesse tuleb kindlasti sätestada täiendavaid nõudeid, peamiselt õiguste omajale autoritasude maksmise tingimuste kohta.

4.30 Komitee usub, et üldistuste ja lahknevate tõlgenduste vältimiseks tuleb fonogrammi avaldamise mõistet piisavalt täpsustada. Samuti tekib küsimus, mida teha olukorras, kus üldsusele pakub üht fonogrammi mitu eri esitajat, peamiselt stuudiomuusikud, kes ei ole oma õigusi asjaomasele produtsendile loovutanud, olgu siis tegemist meedias ülekandmisega, laulude harjutamisega võistluste jaoks või nende levitamisega veebis.