ET Euroopa Liidu Teataja C 84/1

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Komisjoni roheline raamat „Euroopa lepinguõiguse loomise võimalused tarbijate ja ettevõtjate jaoks” ”

KOM(2010) 348 lõplik

2011/C 84/01

Raportöör: Antonello PEZZINI

1. juulil 2010 otsustas Euroopa Komisjon konsulteerida vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 304 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmisel teemal:

„Komisjoni roheline raamat „Euroopa lepinguõiguse loomise võimalused tarbijate ja ettevõtjate jaoks” ”

KOM(2010) 348 lõplik.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutava ühtse turu, tootmise ja tarbimise sektsiooni arvamus võeti vastu 17. detsembril 2010.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 468. istungjärgul 19.–20. jaanuaril 2011 (19. jaanuari istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 148, vastu hääletas 5, erapooletuks jäi 8.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee (edaspidi komitee) nõustub komisjoni seisukohaga, et ELi siseturg tuleb ka Euroopa lepinguõiguse osas lõplikult välja kujundada ja tunnistab, et akadeemikud on teinud ära suure töö ühise tugiraamistikuga, mida tuleks praktikas ära kasutada.

1.2 Komitee eelistab komisjoni pakutud eri võimalustest segavarianti, milles arvestataks kulude vähendamist ja õiguskindlate lahenduste pakkumist järgmiste abinõudega:

— piiriüleseid lepinguid koostavatele pooltele kättesaadav ühise tugiraamistikuna toimiv töövahend, millega kaasneb

— vabatahtlik reguleeriv režiim, millega sätestatakse uus edasiarendatud vabatahtlik režiim, mida lepinguosalised saaksid piiriüleste lepingute sõlmimisel kasutada soodsama alusena ning alternatiivina riiklikele eeskirjadele, tingimusel, et nii töövahend kui ka määrus on avaldatud kõigis ELi keeltes ja tagavad kodanikele ja ettevõtjatele õiguskindluse, mis tugineb kaitse kõige rohkem välja arendatud vormidele. See režiim ei takista liikmesriike säilitamast või kehtestamast rangemaid tarbijakaitsemeetmeid.

1.3 Komitee usub, et need eesmärgid tuleks saavutada järk-järgult, katsetades esmalt kaupade piiriüleste ostu-müügilepingutega (Business to Business ehk B2B), mis oleks kasulik viis režiimide kooseksisteerimise järeleproovimiseks ja nende praktikas kohaldamise jälgimiseks.

1.4 Komitee usub, et ühise tugiraamistikuga antav töövahend võib aidata tagada Euroopa lepinguõiguse üldist ühtsust, vähendada kaubandustakistusi ja edendada siseturul konkurentsi.

1.5 Lisaks sellele usub komitee, et kui uus edasiarendatud vabatahtlik režiim lisatakse ELi ja liikmesriikide õigusesse määrusega, siis peaks olema tagatud, et see on kõikehõlmav, lihtsalt kohaldatav ja pakub õiguskindlust neile lepinguosalistele, kes otsustavad seda piiriülestes äritehingutes kasutada.

1.6 Kahe uue dokumendi – ühise töövahendi ning uue edasiarendatud vabatahtliku reguleeriva režiimi – kohaldamisala peaks hõlmama piiriüleseid kaupade ostu-müügi lepinguid (B2B). Töölepingutele ja sotsiaalkaitselepingutele kohaldatav õigus jäetakse uute vahendite kohaldamisalast välja.

1.7 Komitee toetab lepinguvabadust ja vabadust kokku leppida lepingutingimustes. Ettevõtja ja tarbija vaheliste lepingute (Business to Consumer ehk B2C) suhtes ja VKEdele tagatakse lisaks õiguskindlusele ja tarbijakaitsele võimalikult tugev tegelik kaitse.

1.8 Komitee usub, et enne kõnealuse kahe uue õigusakti reguleerimisala võimalikku laiendamist muud tüüpi piiriülestele kaupade ostu-müügi lepingutele peaks komisjon analüüsima nende aktide mõju siseturule – pärast seda, kui need on mitu aastat kehtinud – ja hindama lisaväärtust, mida need majandustegevuses osalejate ja tarbijate kulude ning kasu mõttes Euroopale annavad.

1.9 Komitee peab väga oluliseks, et komisjon teeks viivitamata kindlaks tehingukuludest ja õiguslikust ebakindlusest tingitud takistused, mis ei võimalda eriti just VKEdel – s.o 99 % ELi ettevõtetest – ja tarbijatel ühtse turu eeliseid ja võimalusi täielikult ära kasutada.

1.10 Komitee palub komisjonil koostada siseturul olemasolevate vahendite mõjuhinnang ning hinnata lisaväärtust, mida see uus õigussüsteem majandustegevuses osalejate ja tarbijate kulude ning kasu mõttes Euroopale annab.

1.11 Lisaks sellele palub komitee komisjonil käivitada juba praegu kõikidele juristidele, akadeemikutele ja uute vahendite lõppkasutajatele suunatud uute õigusvahendite teemalisi koolitus- ja teavitamisalgatusi, milles käsitletaks nii õigusteooriat kui ka praktikat.

1.12 Komitee palub võimalust osaleda vaatlejana sagedamini komisjoni loodud eksperdirühmade töös, nii nagu seda teeb Euroopa Parlament, selleks et nende algatuste arendamist lähemalt jälgida, eriti seoses Euroopa lepinguõiguse ühise tugiraamistiku ja praeguse avaliku arutelu tulemuste järelmeetmetega.

2. Sissejuhatus

2.1 Siseturg tugineb tohutule hulgale lepingutele, mille suhtes kohaldatakse erinevate riikide lepinguõigust. Kuid erinevused riikide lepinguõiguses võivad kaasa tuua järgmist:

— lisanduvad täiendavad tehingukulud;

— õiguslik ebakindlus ettevõtjate jaoks;

— väheneb tarbijate usaldus siseturul;

— luuakse kaubandustõkked.

2.1.1 Lissaboni leping muudab tsiviilasjus toimuva õiguskoostöö ja tarbijakaitse Euroopa tasandil lihtsamaks tänu

— lepingu artiklitele 12, 38, 164 ja 168 ning artikli 169 lõikele 4, millega tagatakse liikmesriikide õigusaktide ülemus, kui viimased on tarbija jaoks soodsamad;

— ühenduse meetodi ulatuslikumale kasutusele (1);

— komisjoni ettepanekute vastuvõtmisele kvalifitseeritud häälteenamusega;

— Euroopa Parlamendi rolli suurendamisele;

— liikmesriikide parlamentide suuremale demokraatlikule kaasatusele;

— Euroopa Kohtu teostatavale paremale õiguspärasuse järelevalvele.

2.1.2 Stockholmi programmi järgi, mille eesmärk on „avatud ja turvaline Euroopa kodanike teenistuses ja nende kaitsel”, võib Euroopa Liit kohtuotsuste ja menetluse käigus tehtud otsuste vastastikuse tunnustamise ning kriminaalasjades tehtava politsei- ja õiguskoostöö tugevdamiseks vastu võtta ühised miinimumeeskirjad.

2.1.3 Iga päev seisavad ettevõtjad ja üksikisikud silmitsi tõsiasjaga, et piiriülest tegevust takistavad kitsaskohad on endiselt alles, vaatamata ühtse turu de iure eksisteerimisele. Nad mõistavad, et võrgustikud ei ole piisavalt vastastikku seotud ja et ühtse turu eeskirjade jõustamine on endiselt ebaühtlane.

2.1.4 Komisjon teeb ettepaneku meetmete võtmiseks võitluseks ühtse turu kitsaskohtadega (2):

— jõuliselt arendada aruka reguleerimise tegevuskava, kaaludes sealjuures direktiivide asemel määruste laiemat kasutamist;

— muuta lepingute sõlmimise muudes ELi riikides asuvate partneritega ettevõtjate ja tarbijate jaoks lihtsamaks ja odavamaks, eelkõige pakkudes tarbijalepingute ühtlustatud vorme ja ELi näidislepingu sätteid;

— muuta lepingute jõustamise ning kohtuotsuste ja dokumentide tunnustamise saavutamise muudes ELi riikides ettevõtjate ja tarbijate jaoks lihtsamaks, odavamaks ja tõhusamaks.

2.1.5 Valikulist lepinguõigust käsitleva õigusakti vastuvõtmine on ka üks keskseid meetmeid Euroopa digitaalses tegevuskavas, mida komisjon tutvustas 19. mail 2010.

2.1.6 Juba 2001. aastal käivitas komisjon arutelu Euroopa lepinguõiguse üle ja kaasas sellesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu ning mitmesugused sidusrühmad: ettevõtted, juristid, ülikoolid ja tarbijaorganisatsioonid.

2.1.7 Euroopa Parlament on vastu võtnud mitu resolutsiooni materiaalse eraõiguse võimaliku ühtlustamise kohta. 1989. ja 1994. aastal kutsus Euroopa Parlament üles alustama tööd Euroopa eraõiguse ühise koodeksi võimaliku väljatöötamisega.

2.1.8 Euroopa Parlament on juba rõhutanud, et eraõiguse teatud harude ühtlustamine on siseturu lõplikuks väljakujundamiseks hädavajalik ning et ühtlustamise kõige tõhusamaks viisiks on eraõiguse mahukate harude ühendamine Euroopa tsiviilkoodeksisse.

2.1.9 Komitee märkis oma 2002. aastal avaldatud arvamuses järgmist: „erinevuste vältimiseks eelistab komitee lahendusena ühtse, üldise Euroopa lepinguõiguse loomist, näiteks määruse kujul. See võib olla pikk protsess ja nõuda rohkem uuringuid, kuid see peaks põhinema mitmesuguste komisjonide ja eespool nimetatud institutsioonide juba tehtud tööl ning kehtivatel rahvusvahelistel eeskirjadel ja praktikal (3).”

2.1.10 Ühes hiljutisemas, 2010. aastal avaldatud arvamuses rõhutas komitee järgmist: „Ühiste Euroopa lepinguõiguse põhimõtete võrgustik (CoPECL-Network) sai hiljuti valmis ühise tugiraamistiku kavandi, mille esitas Euroopa Komisjonile. On selge, et nende eeskirjadega pakutakse Euroopa seadusandjale mudel, mida kasutada vabatahtliku korra jõustamiseks, nagu soovitas volinik Viviane Reding (4)”.

2.1.11 Samamoodi rõhutas komitee ka järgmist: „Ühise tugiraamistiku kavand, mis hõlmab üldist lepinguõigust, ei ole tegelikult koostatud vabatahtliku korrana. Ent ühise tugiraamistiku kavandi autorid rõhutavad sissejuhatuses, et seda võib kasutada alusena ühele või mitmele vabatahtlikule korrale”. Komitee arvates võiks seda ettepanekut „rakendada ka piiratult, lisades ühise tugiraamistiku kavandi üldsätted vabatahtlikku korda, mida kohaldatakse vaid teatud lepinguõiguse valdkondades. See aitaks vältida õiguslikke lünki, mis kindlasti ilmneksid, kui jõustatakse ainult konkreetset liiki lepingutele omased sätted”.

3. Komisjoni uus roheline raamat

3.1 Komisjon pakub rohelises raamatus välja mitu lähenemisviisi lepinguõiguse ühtsuse suurendamiseks. Strateegiliste valikute seast võib mainida järgmist:

— Internetis (mittesiduvate) näidislepingu tingimuste avaldamine, mida oleks võimalik Euroopa ühtsel turul kasutada;

— (siduv või mittesiduv) töövahend, mida ELi seadusandjad saaksid uute õigusaktide vastuvõtmisel kasutada, et tagada paremad ja sidusamad eeskirjad;

— lepinguõigust käsitlev soovitus, millega soovitataks liikmesriikidel Euroopa lepinguõigust käsitlev õigusakt oma vastavasse riiklikusse õigussüsteemi üle võtta, tuginedes osaliselt Ameerika Ühendriikide eeskujule, kus 50 osariigist on kõik peale ühe vabatahtlikult vastu võtnud ühtse äriseadustiku;

— vabatahtlik Euroopa lepinguõigus (ehk 28. režiim), mille kohaldamise oma lepingulistele suhetele saaksid tarbijad ja ettevõtjad vabalt valida. See vabatahtlik õigus oleks alternatiiviks olemasolevatele riiklikele lepinguõigustele ja oleks avaldatud kõigis keeltes. Seda võiks kohaldada vaid piiriülestele lepingutele või laiendada ka riigisisestele lepingutele. See peaks tagama tarbijakaitse kõrge taseme ja õiguskindluse kogu lepingu kehtivusaja jooksul;

— riikide lepinguõiguse ühtlustamine ELi direktiiviga;

— riikide lepinguõiguse täielik ühtlustamine ELi määrusega;

— täiemahulise Euroopa tsiviilkoodeksi loomine, millega asendataks kõik lepinguid käsitlevad riiklikud sätted.

3.2 Euroopa Parlament toetas Euroopa lepinguõiguse ideed oma 25. novembri 2009. aasta resolutsioonis. Ka endine siseturu- ja konkurentsivolinik Mario Monti tõi oma 9. mail avaldatud ühtset turgu käsitlevas aruandes esile vabatahtliku 28. režiimi eelised tarbijatele ja ettevõtjatele (5).

3.3 7. septembril 2010 korraldas komisjon esimese Euroopa lepinguõiguse teemalise koosoleku, millest võtsid osa ettevõtjate, tarbijate ja juristide ühendused.

3.4 Komisjon on loonud ka eksperdirühma, kuhu on kaasatud Euroopa Parlamendi vaatlejad, selleks et töötada ümber nn ühise tugiraamistiku kavand, (6) mis on ELi teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse kuuenda raamprogrammi raames viimastel aastatel välja töötatud Euroopa lepinguõiguse esimene kavand.

3.5 Komisjon käivitas oma strateegilise poliitikadokumendi üle avaliku arutelu, mis peaks lõppema 2011. aasta jaanuari lõpus.

4. Üldised märkused

4.1 Euroopa Liidu ühtne turg rajaneb lepinguõigusel. Komitee on väga mures, et hoolimata ühtse turu täieliku väljakujundamise püüetele on ettevõtetel, eriti väikese ja keskmise suurusega ettevõtetel ikka välismaal raske müüa, sest nad peavad järgima iga ELi 27 liikmesriigi erinevat lepinguõigust. Ainult 8 % tarbijatest ostavad Interneti kaudu teisest liikmesriigist kaupu.

4.2 Praegu tähendab riikide erinev lepinguõigus ettevõtjate jaoks kõrgemaid tehingukulusid. Eelkõige ei saa ELi ühtsel turul mastaabisäästu saavutada väikeettevõtted. Selle all kannatavad tarbijad, sest piiriülene müük väheneb, mis toob kaasa väiksema valiku ja kõrgemad hinnad.

4.3 Lisaks ebaõnnestub 61 % piiriülestest ostutehingutest, sest müüjad keelduvad kaupa tarbija riiki toimetamast. Selle põhjuseks on enamasti regulatiivsed tõkked ja õiguslik ebakindlus kohaldatavate normide suhtes.

4.4 Nendest probleemidest mõne lahendamiseks ja Euroopa ühtse turu potentsiaali suurendamiseks on vaja ettevõtjatele, eelkõige väikeettevõtjatele tagada suurem õiguskindlus ja tarbijatele lihtsamad eeskirjad ja suurem kaitse.

4.5 Komitee leiab, et komisjon peaks selles valdkonnas tegema rohkem ja minema kaugemale tsiviilasjades tehtava õiguskoostöö meetmetest, mis on küll siseturu asjakohaseks toimimiseks vajalikud, kuid ebapiisavad.

4.6 Komisjoni väljapakutud arutelu on asjakohane, arvestades Euroopa ühtse turu kogemust, mis tugineb tohutule arvule lepingutele, mille suhtes kohaldatakse riikide erinevat lepinguõigust ja mis tähendab suuremaid tehingukulusid: hiljutiste uuringute kohaselt keskmiselt kuni u 15 000 eurot (7).

4.7 ELi ühtse turu eeliste kasutamisel seisavad nii tarbijate kui ka ettevõtjate ees olulised tõkked. Tehingukulud (lepingutingimuste ja kaubanduspoliitika kohandamise või eeskirjade tõlkimise tõttu) ja õiguslik ebakindlus muudavad väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete jaoks ühtsel turul laienemise ja tarbijate suurema kaitse raskeks.

4.8 Lepinguõiguse ühtsus oleks väga kasulik; seda oleks võimalik saavutada vabatahtliku Euroopa lepinguõigusega (ehk 28. režiimiga). Komisjon ja Euroopa Parlament on hakanud mitmetes dokumentides viitama 28. režiimi võimalikule kasutamisele, eelkõige aga sellistes olulistes valdkondades, mille puhul oleks soovitud täielikku ühtlustamist kas väga raske või võimatu saavutada.

4.8.1 Lisaks ettevõtmisele, mis kasvas välja komitee omaalgatuslikust arvamusest Euroopa kindlustuslepingu kohta (8) ning päädis Euroopa kindlustuslepingu õiguse ümbersõnastamise projektirühma hiljutises väljaandes „Principles of the European Insurance Contract Law (PEICL)”, on Euroopa seadusandja sarnast käsitlust vaid väga harva äriühinguõiguse, intellektuaalomandiõiguse ja rahvusvahelise õiguse valdkonnas järginud.

4.9 Lepingu tüüptingimuste kasutuselevõtust oleks kasu kõigile lepinguosalistele, tingimusel et

— nõrgemate lepinguosaliste kaitseks luuakse maksimaalsed tagatised ja tüüptingimuste väljatöötamisel võetakse lähtealuseks tarbijakaitse kõrgeim võimalik tase;

— tagatakse, et läbirääkimistest lepingu tüüptingimuste väljatöötamise üle võtavad aktiivselt osa kõik sotsiaalpartnerid ja kodanikuühiskonna esindajad, eelkõige tarbijakaitseliidud ja VKEde ühendused;

— lepingutingimused järgivad direktiivi tarbijalepingute ebaõiglaste tingimuste kohta ja direktiivi maksmise tähtajast kinnipidamise kohta äritehingute puhul, et viia täielikult ellu väikeettevõtlusalgatus „Small Business Act”;

— lepinguvabadus on endiselt tagatud, näiteks soovitatavate tüüplepingutega;

— kohtusse pöördumise õigust ei piirata;

— lepingu tüüptingimusi jälgitakse ja vaadatakse teatud ajavahemike järel läbi.

4.10 Komitee arvates tuleb kasutada järkjärgulist lähenemisviisi, katsetades esmalt kaupade piiriüleste ostu-müügilepingutega, mis oleks kasulik selleks, et kontrollida režiimide kooseksisteerimist, jälgida, kuidas lepinguosalised neid praktikas kohaldavad, ja viia läbi tõhusaid mõjuhinnanguid.

4.11 Eriti tähtis on määratleda järgmised materiaalõiguse mõisted:

— juriidilised isikud;

— tarbijad ja asjatundjad;

— ebaõiglased tingimused;

— kohustus anda enne lepingu sõlmimist kaupade ja teenuste kohta teavet;

— kohustus anda teavet lepingu sõlmimisel ebasoodsas olukorras olevale tarbijale;

— õiguskaitsevahendid teavitamiskohustuse rikkumise korral;

— tarne, tarneaeg, seos riski üleminekuga;

— vastavuse hindamise aeg ja viis ning õiguskaitsevahendite hierarhia mittevastavuse korral;

— olukorrad, milles lepingut on võimalik lõpetada;

— müüja teavitamine puudustest, mille ostja oleks pidanud avastama;

— õigus lepingust taganeda, selle õiguse kohaldamisala ning rakendamine; lepingust taganemise periood ja taganemise ajalised piirid;

— riskivastutuse mõiste;

— saamatajäänud kasumi ja sellest sündinud kahju mõiste lisamine;

— tootja vastutus ja tõendamiskohustus;

— e-kaubandus.

4.12 Komitee teeb ettepaneku kasutada korraga õiguslikke ja mitteõiguslikke meetmeid:

— suurendada ühenduse õigustiku ühtsust lepinguõiguse valdkonnas;

— edendada kogu ELis kohaldatavate lepingu tüüptingimuste koostamist;

— uurida täpsemalt, kas probleemid Euroopa lepinguõiguses võivad vajada sektorist sõltumatuid lahendusi.

4.13 Komitee arvates peaks paralleelselt riikide lepinguõigusega saama eksisteerida vabatahtlik Euroopa lepinguõigus, millega tagatakse tüüptingimused ja võimalus kohaldada 28. režiimi.

4.14 Igal juhul tekitavad uued probleemid (näiteks e-lepingud ja nende mõju lepinguõigusele) ja õiguslikud küsimused Rooma konventsiooni (9) kohaldamisel mitmeid raskusi.

4.15 Mis puutub ühise töövahendi kohaldamisala vabatahtlikus Euroopa lepinguõiguses ja uut edasiarendatud vabatahtlikku reguleerivat režiimi, siis leiab komitee, et peaks alustama katseprojekti kohaldamisest kaubanduse valdkonnas, piirdudes esialgu kaupade piiriüleste ostu-müügi lepingutega.

4.16 Komitee usub, et tagada tuleks horisontaalsete ja vertikaalsete eeskirjade suurem ühtsus, pöörates eriti tähelepanu vajadusele läbipaistvuse, selguse ja lihtsuse järele, pidades silmas mitte ainult juriste ja nende võimet uusi suuniseid rakendada, vaid samuti ja ennekõike väikeettevõtjaid ja keskmist tarbijat, kelle jaoks õiguslik keerukus ja läbipaistmatus tähendaks suuremaid kulusid ja pikemaid tähtaegu.

Brüssel, 19. jaanuar 2011 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Staffan NILSSON

(1) Ühenduse meetod põhineb ideel, et avalik huvi on paremini kaitstud siis, kui ühenduse institutsioonidel on otsustusprotsessis täiemahuline roll, austades samas subsidiaarsuse põhimõtet.

(2) Aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegia, KOM(2010) 2020 lõplik.

(3) EÜT C 241, 7.10.2002, lk 1.

(4) EÜT C 21, 21.1.2011, lk 26.

(5) EÜT C 21, 21.1.2011, lk 26.

(6) Ühine tugiraamistik on pikaajaline projekt, mille eesmärk on anda Euroopa seadusandjatele (komisjon, nõukogu ja Euroopa Parlament) töövahend või käsiraamat kasutamiseks lepinguõiguse valdkonnas olemasolevate õigusaktide läbivaatamisel ja uute õigusaktide ettevalmistamisel. See töövahend võiks hõlmata lepinguõiguse aluspõhimõtteid, kesksete mõistete määratlusi ja näidissätteid. Kuuenda raamprogrammi alusel rahastas teadusuuringute peadirektoraat 2005.–2009. aastani sotsiaal- ja humanitaarteaduste valdkonnas uurimisvõrgustikku COPECL – „Euroopa lepinguõiguse ühised põhimõtted”. Võrgustikku kuulus rohkem kui 150 uurijat ning samuti mitu kõigis ELi liikmesriikides Euroopa eraõiguse valdkonnas tegutsevat institutsiooni ja organisatsiooni. Töö lõpptulemusena valmis tekst pealkirjaga „Ühise tugiraamistiku kavand”.

(7) http://www.europe.org.

(8) ELT C 157, 28.6.2005, lk 1.

(9) Lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse 19. juuni 1980. aasta Rooma konventsioon.