[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 3.11.2010

KOM(2010) 618 lõplik

2010/0306 (NLE)

Ettepanek:

NÕUKOGU DIREKTIIV,

kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kohta

SEK(2010) 1290 SEK(2010) 1289

SELETUSKIRI

ETTEPANEKU TAUST

Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Pärast tuumaohutuse direktiivi edukat vastuvõtmist on komisjoni 2010. aasta tööprogrammis ette nähtud kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemist käsitleva läbivaadatud õigusaktiettepaneku väljatöötamine (punkt 2010/ENER/021).

Kavandatavas direktiivis esitatakse kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ELi õigusraamistik. Sellega vaadatakse läbi komisjoni ettepanek kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemist käsitleva nõukogu (Euratom) direktiivi kohta[1].

Radioaktiivseid jäätmeid tekib igas liikmesriigis. Neid tekib paljudes vajalikes tegevusharudes, nagu elektri tootmine tuumaelektrijaamades ja suur hulk radioaktiivsete isotoopide kasutusalasid meditsiinis, tööstuses, põllumajanduses, teaduses ja haridustöös.

Tuumareaktorite töö käigus tekib ka kasutatud tuumkütust. Kasutatud (st kiiritatud) tuumkütuse käitlemiseks on praegu kaks võimalust: ümbertöötamine, et eraldada plutoonium ja uraan võimalikuks taaskasutamiseks, või ajutine ladustamine ja lõpuks otsene lõppladustamine, kui riigi poliitika kohaselt loetakse kasutatud kütus jäätmeteks. Ent isegi kui kasutatud kütus töötatakse ümber,[2] tekib ikkagi „lõplikke jäätmeid”, see tähendab eraldi plokkides klaasistatud jääke, mis sisaldavad ümbertöötamata fraktsiooni, mis samuti tuleb lõppladustada. Enam kui pooltes liikmesriikides on tuumaelektrijaamu. Tuumareaktoreid on ehitamisel ja dekomisjoneerimisel, samuti on mitmel liikmesriigil uute tuumareaktorite ehitamise kavad.

Olenevalt jäätmete omadustest (see tähendab radionukliidide koostisest), on vaja erimeetmeid, et kaitsta inimesi ja keskkonda ioniseeriva kiirgusega seotud ohtude eest. Radioaktiivsete jäätmete käitlemise aluspõhimõte on lekke vältimine ja jäätmete isoleerimine inimestest ja biosfäärist kogu selleks ajaks, mil jäätmed kujutavad endast radioloogilist ohtu. Radioaktiivse lagunemise tulemusel see oht väheneb ajaga. Isoleerimine tagatakse mitme tehnilise tõkkega ning pikaealiste jäätmete puhul ka selle geoloogilise kihi omadustega, milles on jäätmehoidla.

Radioaktiivseid jäätmeid klassifitseeritakse madala, keskmise ja kõrge aktiivsusega jäätmeteks, olenevalt nende radioaktiivsuse tasemest. Eristada võib ka lühiealisi ja pikaealisi radioaktiivseid jäätmeid[3]. Lühiealised madala ja keskmise radioaktiivsusega jäätmed ladustatakse kõrvaldamiseks tavaliselt maapinna lähedal asuvatesse lõppladustamisrajatistesse. Kõrge radioaktiivsusega jäätmete suhtes on teaduslik ja tehniline konsensus, et geoloogiline lõppladustamine sügaval asuvates geoloogilistes kihtides on ohutuim ja jätkusuutlikem valik[4].

ELis tekkinud radioaktiivsetest jäätmetest on üle 85 % lühiealised ning umbes 5 % pikaealised madala ja keskmise radioaktiivsusega jäätmed ning alla 10% on kõrge radioaktiivsusega jäätmeid, mis hõlmavad ümbertöötlemise klaasistatud jäätmeid ja jäätmeteks peetavat kasutatud tuumakütust[5].

Milline ka ei oleks tuumaenergeetika ja radioisotoopide muu kasutuse tulevik, igal juhul on pikaajalise ohutuse tagamiseks vaja korraldada radioaktiivsete ainete lõppladustamine kui olemasolevate ja tulevaste radioaktiivsete jäätmete käitlemise viimane etapp.

Üldises radioaktiivsete jäätmete, eriti kasutatud tuumkütuse ja kõrge radioaktiivsusega jäätmete käitlemises on tähtis etapp ajutine ladustamine, kuna see võimaldab jäätmeil jahtuda ja sealjuures väheneb nende radioaktiivsus, mis muudab käsitsemise ohutumaks. Kuid on olemas ka laialdane konsensus, et radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse ladustamine, sealhulgas pikaajaline ladustamine on siiski vaid ajutine lahendus, mille puhul on vaja aktiivset ja pidevat institutsioonilist kontrollimist. Pikemas perspektiivis võib ainult lõppladustamine koos sellele omase passiivse kaitsega tagada kaitse kõigi võimalike ohtude eest.

Lõppvastutus kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise eest on liikmesriikidel. Lisaks on üldtunnustatud eetikapõhimõte, et ühiskond peaks vältima tulevaste põlvkondade põhjendamatut koormamist, ja see paneb praegusele põlvkonnale, kes kasutab tuumaenergeetikat ja meditsiinilisi tuumarakendusi, kohustuse käidelda korralikult kõik olemasolevad jäätmed.

Sellele vaatamata tuleb enamikul riikidest veel teha peamised otsused kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kohta. Eriti kehtib see kasutatud tuumkütuse ja kõrge aktiivsusega tuumajäätmete kohta; üksnes vähestel liikmesriikidel on korralik lõppladustamise programm. Viivitamise tagajärjel koormatakse tulevasi põlvkondi nii lõppladustamisega kui ka ajutise ladustamise kohtade hooldamisega. Sellega kaasnevad ilmsed ohud – puudub rahastamine, kogemused, on võimalikud tõsised häired seoses ettenähtamatute sotsiaalsete rahutuste, terrorismiähvardustega jne.

Kasutatud tuumkütuse ja kõrge aktiivsusega tuumajäätmete ohutu käitlemine kõigil etappidel tekkimisest kuni lõppladustamiseni nõuab riigi tasemel raamistikku, millega tagataks poliitiliste kohustuste täitmine, ülesannete selge jaotus ning piisavate teaduslike, tehniliste ja rahaliste vahendite kättesaadavus vajaduse korral. Küsimuse delikaatsust arvestades tuleb tagada ka üldsuse teavitamine ja osavõtt otsuste tegemisest.

Käesoleva ettepaneku üldeesmärk on seepärast kehtestada ELi õigusraamistik kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemiseks, mis oleks tuumaenergia elektritootmiseks kasutamise ning radioaktiivse kiirguse meditsiinis, tööstuses, põllumajanduses, teadus- ja haridustöös kasutamise ohutust tagav koostisosa.

Osutatud üldise poliitilise eesmärgi saavutamiseks on vaja järgmist:

- tagada, et töötajad ja üldsus oleksid kaitstud ioniseeriva kiirgusega seotud ohtude eest nüüd, tulevikus ja sõltumatult riigipiiridest;

- kehtestada kõrgeimad ohutusnormid radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse käitlemiseks;

- vältida tulevaste põlvkondade põhjendamatut koormamist;

- jõuda kasutatud kütuse ja radioaktiivsete jäätmete pikaajalise käitlemise alal kindla poliitilise tahteni;

- tagada poliitiliste otsuste muutmine selgeteks säteteks, milles käsitletaks radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud kütuse käitlemist kõigil etappidel nende tekkimisest kuni lõppladustamiseni;

- jõuda käitlemissüsteemi pideva ja püsiva täiustamiseni, toetudes astmelisele otsustamisprotsessile ja ühiskondlikule heakskiidule;

- tagada põhimõtte „saastaja maksab” alusel vajalikud ja läbipaistvalt hallatavad rahalised vahendid, mis on kättesaadavad, kui tekib vajadus.

Olemasolevad õigusnormid, mis mõjutavad kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemist; subsidiaarsus

Ühenduse pädevus tsiviilkasutuses tekkinud kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete alal on määratud Euratomi asutamislepingu raamistikuga. Euratomi asutamislepingu artikli 2 punktis b on ette nähtud ühtsete ohutusnormide kehtestamine töötajate ja kogu elanikkonna tervise kaitseks. Artiklis 30 on ette nähtud ühenduse põhistandardid, mis kehtestatakse töötajate ja kogu elanikkonna tervise kaitseks ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest ning artikliga 37 nõutakse liikmesriikidelt komisjonile üldandmete esitamist iga radioaktiivsete jäätmete lõppladustamise kava kohta.

Euroopa Liidu Kohtu kohtupraktika kohaselt moodustavad Euratomi asutamislepingu 3. peatüki tervisekaitset ja ohutust käsitlevad sätted sidusa terviku, millega antakse komisjonile märkimisväärse ulatusega volitused, et kaitsta elanikkonda ja keskkonda radioaktiivse saastatuse eest[6]. Kohtu pöördelise otsuse C-29/99 põhjal võib olemasolevaid põhilisi ohutusnorme, mille peamine eesmärk on töötajate ja muu elanikkonna tervise kaitsmine ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest, „täiendada” Euratomi asutamislepingu tähenduses ohutusnõuetega, millega reguleeritakse radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse ohutut käitlemist.

Kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise küsimus on selgelt valdkond, milles riikide õigusnorme on vaja täiendada ELi tasandi õigusaktidega, kuna ohutusel on piiriülene mõõde. Samas on siseturu jaoks vajalik, et konkurentsimoonutuste vältimiseks tagaks komisjon võrdsed tingimused.

Paraku ei ole olemasolevate ELi õigusaktidega kõik kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemisega seotud meetmed ja käitluskohad kaetud. Hõlmamata on sellised küsimused, nagu liikmesriikide poliitika ja selle rakendamine, avalikkuse teavitamine ja otsustamisse kaasamine.

Hiljuti vastuvõetud nõukogu direktiivis, millega luuakse tuumaseadmete tuumaohutust käsitlev ühenduse raamistik (tuumaohutuse direktiiv),[7] käsitletakse üksnes rajatisi kasutatud tuumkütuse ladustamiseks ja muid rajatisi radioaktiivsete jäätmete hoidmiseks, mis asuvad samas kohas ning on otseselt seotud tuumaseadmetega. Kuid selles on öeldud, et samuti on oluline tagada kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutu käitlemine, sealhulgas nende hoidmis- ja lõppladustamisrajatistes. Seega on kavandatud direktiiv kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kohta tuumaohutuse direktiivile loogiliselt järgnev samm.

Kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitluse seisukohast on asjakohased veel järgmised ELi õigusaktid: otsus ühenduse operatiivse teabevahetuse korra kohta kiirgushädaolukorra puhul[8], direktiiv kõrgaktiivsete kinniste kiirgusallikate ja omanikuta kiirgusallikate, sealhulgas kasutamata allikate kontrollimise kohta[9], direktiiv kaevandustööstuse jäätmete käitlemise kohta[10] (milles ei käsitleta radioaktiivsusega seotud külgi) ning direktiiv ja soovitus radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse vedude järelevalve ja kontrolli kohta[11], [12]. On olemas ka komisjoni soovitus tuumarajatiste sulgemiseks ning kasutatud kütuse ja radioaktiivsete jäätmete kõrvaldamiseks ette nähtud rahaliste vahendite haldamise kohta[13].

Rahvusvahelisel tasandil töötab Rahvusvaheline Aatomienergiaagentuur (IAEA) koostöös muude organisatsioonidega välja ohutusnorme, mis ei ole juriidiliselt siduvad ja mille võtmine siseriiklikku õigusesse on vabatahtlik. Kõik ELi liikmesriigid on IAEA liikmed ja osalevad osutatud normide vastuvõtmises.

Kõige olulisem rahvusvaheline leping kõnealuses valdkonnas on IAEA egiidi all sõlmitud kasutatud tuumkütuse käitlemise ohutust ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutust käsitlev ühiskonventsioon. Kuid selle rikkumise eest ei ole ette nähtud karistusi. Seepärast, kuigi kõik ELi liikmesriigid (peale Malta) ja Euratomi ühendus on lepingus osalised, ei taga rahvusvaheliselt tunnustatud põhimõtted ja nõuded, mis on esitatud ühiskonventsioonis, ja sellega seotud IAEA ohutusnormid ikkagi ühesugust lähenemisviisi ELi tasandil.

Kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise rahvusvaheliselt tunnustatud põhimõtete ja nõuete rakendamise tagamiseks on kavandatud direktiivis muudetud need juriidiliselt siduvaks ja jõustatavaks. Seepärast on selles esitatud konkreetsed nõuded kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise riikliku programmi reguleerimisala, sisu ja läbivaatamise kohta.

Põhiline lähenemisviis on sarnane tuumaohutuse direktiivis järgitule, nimelt on see seotud riigi reguleeriva asutuse pädevusega ning IAEA ohutusnormides ja ühiskonventsioonis esitatud rahvusvaheliselt tunnustatud põhimõtete ja nõuetega, seega on liikmesriigi ametiasutuse jaoks tekkiv lisakoormus viidud miinimumini.

Kavandatud direktiiviga rakendatakse kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise suhtes terviklikul viisil rangeimad ohutusnormid ning seega kujuneb sellest eeskuju ja võrdlusalus muude riikide ja piirkondade jaoks. Sellega tagatakse radioaktiivsete jäätmete lõppladustamine ilma põhjendamatu viivituseta.

KONSULTEERIMINE HUVITATUD ISIKUTEGA JA MÕJU HINDAMINE

Vastuseks nõukogu palvele[14] korraldas komisjon läbivaadatud ettepaneku koostamisel laialdaseks konsulteerimiseks mitu üleeuroopalist algatust.

Arutelusid peeti liikmesriikide valitsustega, reguleerijatega, radioaktiivsete jäätmete käitlejate organisatsioonidega, radioaktiivsete jäätmete tootjate ja liikmesriikide muude osalistega, mitmesuguste Euroopa institutsioonidega, vabaühenduste ja muude partneritega. Arvesse võeti Euroopa tuumaohutuse reguleerijate rühma (ENSREG) üksikasjalikku kaastööd. Nimetatud rühm esindab kõikide, nii tuumaenergeetikaprogrammis osalevate kui ka mitteosalevate liikmesriikide tuumavaldkonda reguleerivaid ja ohutuse eest vastutavaid ametiasutusi ning tema konkreetset pädevust arvestades oli see kaastöö väga tähtis.

Mitmesuguste avalike konsultatsioonide, sealhulgas selleteemaliste Eurobaromeetri küsitluste[15] ja avalike aruteludega[16] pöörati erilist tähelepanu ühiskondlikule mõõtmele. Radioaktiivsed jäätmed on ELi kodanike jaoks, arvestades tuumaenergia jätkuvat kasutamist, üks suuri mureküsimusi. Lisaks pooldab suur enamik inimesi ELi tasandi õigusakti vastuvõtmist.

Põhjalikus mõjuhinnangus tehti järeldus, et siduvate ELi õigusaktide puudumine lükkab tõenäoliselt edasi oluliste otsuste tegemist, millel võib olla negatiivne keskkonna-, majanduslik ja sotsiaalne mõju, sealhulgas põhjendamatu koormus tulevastel põlvkondadel ja arvatavasti konkurentsimoonutused elektriturul.

Vastupidiselt sellele aitaks siduv ELi õigusakt tagada kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutuse kõrge taseme ELis pikaks ajaks, panemata põhjendamatut koormust tulevastele põlvkondadele ega kahjustamata tulevaste põlvkondade võimet rahuldada omaenda vajadusi.

ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG

Direktiivi eesmärk vastavalt artiklile 1 on luua kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete vastutustundliku käitlemise jaoks ühenduse raamistik, millega tagataks, et iga liikmesriik võtab oma meetmed ohutuse kõrge taseme saavutamiseks ning avalikkuse teavitamise ja kaasatuse toetamiseks ja edendamiseks.

Direktiivi reguleerimisala ( artikkel 2 ) hõlmab tsiviilkasutuses tekkinud kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kõiki etappe, alates tekkimisest kuni lõppladustamiseni, kuid ei hõlma eritüüpi jäätmete nagu kaevandustööstuse lubatud heited ja jäätmed, mis võivad olla radioaktiivsed, käitlemist, kuna need on juba hõlmatud muude ELi õigusaktidega[17], [18].

Erilist tähelepanu pöörati sellele, et direktiiv, millega muudetakse rahvusvaheliselt tunnustatud põhimõtted ja nõuded, mis on esitatud IAEA ohutusnormides ja ühiskonventsioonis, juriidiliselt siduvaks ja jõustatavaks ELis, oleks kooskõlas olemasolevate ELi õigusaktidega. Seepärast on artiklis 3 esitatud mõistete määratlused kooskõlas nii ELi olemasolevates õigusaktides kui ka IAEA ohutussõnastikus (ühiskonventsioonis)[19] esitatud määratlustega.

Kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutu ja jätkusuutliku käitlemise üldpõhimõtted on esitatud artiklis 4 .

Erilist tähelepanu pöörati ka sellele, et kavandatav direktiiv oleks kooskõlas tuumaohutuse direktiiviga, nii et kõigis kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemisega seotud kohtades oleks ühesugune ohutuse tase. Sel eesmärgil on kavandatud direktiivi ja tuumaohutuse direktiivi struktuur sarnane, eriti artiklites 5–7, 9, 12 ja 16–18.

Üldpõhimõtete kohaldamisega seotud kohustused on järgmised:

- kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete pikaajalise käitlemise riiklik raamistik ( artikkel 5 );

- kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutuse alal pädev reguleeriv asutus ( artikkel 6 );

- esmane vastutus ohutuse eest on tegevusloa omanikul ( artikkel 7 );

- nõutakse haridust ja koolitust, et omandada vajalikud kogemused ja vilumus ( artikkel 9 );

- kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise alaste otsuste läbipaistvus ( artikkel 12 ).

Radioaktiivsete jäätmete käitlemise eripära tingib ka konkreetseid kohustusi:

- artiklis 8 on esitatud ohutuse tagamise lähenemisviis, sealhulgas kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kohtade ja tööde ohutustoimikule ja selle juurde kuuluvale ohutushinnangule esitatavad nõuded;

- artiklis 10 on käsitletud vajadust tagada piisavate rahaliste vahendite kättesaadavus kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise jaoks vajaduse korral, vastavalt põhimõttele „saastaja maksab”;

- artikliga 11 on püütud tagada vajalik ohutuse kvaliteet.

Lisatud on teatavad kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise riikliku programmi suhtes kohaldatavad nõuded, mis on vajalikud eesmärkide saavutamiseks ja nõuete täitmiseks:

- artiklis 13 on esitatud riikliku programmi suhtes kohaldatavad põhinõuded;

- artiklis 14 on esitatud riikliku programmi sisu;

- artikliga 15 on nõutud riikliku programmi teatamist komisjonile.

Järgmistes artiklites on täpsustatud mõned lõppsätted:

- artiklis 16 on esitatud aruandlusnõuded, mis on kooskõlas tuumaohutuse direktiivi kohase aruandlusmehhanismiga. Liikmesriigid teatavad komisjonile kavandatud direktiivi rakendamisest vastavalt ühiskonventsioonis ettenähtud aruandlusperioodidele. Liikmesriikide aruannete alusel esitab komisjon aruande direktiivi rakendamise kohta Euroopa Parlamendile ja nõukogule. Liikmesriigid lasevad oma riiklikule raamistikule ja programmile anda rahvusvahelise eksperdihinnangu, et saavutada kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise alal nõutud kõrge tase. Vastastikuse eksperthindamise tulemustest teavitatakse liikmesriike ja komisjoni;

- artiklis 17 on esitatud nõuded kavandatud direktiivi liikmesriigi õigusesse ülevõtmise kohta;

- artiklites 18 ja 19 on esitatud kavandatud direktiivi jõustumise kuupäev ja direktiivi adressaadid.

MÕJU EELARVELE

Ettepanek ei mõjuta ELi eelarvet.

2010/0306 (NLE)

Ettepanek:

NÕUKOGU DIREKTIIV,

kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kohta

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 31 ja 32,

võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, mis on koostatud pärast arvamuse saamist eksperdirühmalt, kelle teadus- ja tehnikakomitee on määranud liikmesriikide teadusekspertide hulgast, ning pärast konsulteerimist Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega[20],

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust[21]

ning arvestades järgmist:

1. Asutamislepingu artikli 2 punktis b nähakse ette ühtsete ohutusnormide kehtestamine töötajate ja kogu elanikkonna tervise kaitseks.

2. Asutamislepingu artiklis 30 on sätestatud, et kehtestatakse põhistandardid töötajate ja kogu elanikkonna tervise kaitseks ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest.

3. Asutamislepingu artikli 37 kohaselt peavad liikmesriigid esitama komisjonile üldandmed radioaktiivsete jäätmete lõppladustamise kavade kohta.

4. Nõukogu 13. mai 1996. aasta direktiivi nr 96/29/Euratom (millega sätestatakse põhilised ohutusnormid töötajate ja muu elanikkonna tervise kaitsmiseks ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest)[22] kohaldatakse igasugusele tegevusele, mille puhul esineb kas kunstlikust allikast või sellisest looduslikust kiirgusallikast pärit radioaktiivse kiirguse oht, kus looduslikke radionukliide töödeldakse või on töödeldud nende radioaktiivsus-, lõhestuvus- või muundamiseks sobivate omaduste tõttu. See hõlmab samuti sellisest tegevusest pärit materjalide lubatud heidet. Kõnealuse direktiivi sätteid on täiendatud teiste, spetsiifilisemate õigusaktidega.

5. Euroopa Liidu Kohtu (edaspidi: „Euroopa Kohus”) kohtupraktika kohaselt moodustavad Euratomi asutamislepingu 3. peatüki tervisekaitset ja ohutust käsitlevad sätted sidusa terviku, millega antakse komisjonile märkimisväärse ulatusega volitused, et kaitsta elanikkonda ja keskkonda radioaktiivse saastuse ohu eest[23].

6. Nõukogu 14. detsembri 1987. aasta otsusega 87/600/Euratom (ühenduse operatiivse teabevahetuse korra kohta kiirgushädaolukorra puhul)[24] on kehtestatud raamistik, mida liikmesriik peab kasutama teavitamiseks ja teabe esitamiseks, et kaitsta elanikkonda kiirgushädaolukorra puhul. Nõukogu 27. novembri 1989. aasta direktiivis 89/618/Euratom (elanikkonna teavitamise kohta kiirgushädaolukorra puhul rakendatavatest tervisekaitsemeetmetest ja kasutatavatest abinõudest)[25] on liikmesriikidele pandud kohustus teavitada elanikkonda kiirgushädaolukorra puhul.

7. Nõukogu 22. detsembri 2003. aasta direktiiviga 2003/122/Euratom (kõrgaktiivsete kinniste kiirgusallikate ja omanikuta kiirgusallikate kontrollimise kohta)[26] on ette nähtud kõrgaktiivsete kinniste kiirgusallikate ja omanikuta kiirgusallikate, sealhulgas kasutamata allikate kontrollimine.

8. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta direktiiviga nr 2006/21/EÜ (kaevandustööstuse jäätmete käitlemise ja direktiivi 2004/35/EÜ muutmise kohta)[27] on hõlmatud kaevandustööstuse jäätmete käitlemine, kusjuures jäätmed võivad olla ka radioaktiivsed; reguleerimisalast välja on aga jäetud spetsiifiliselt radioaktiivsusega seotud aspektid, mida on käsitletud Euratomi asutamislepingus.

9. Nõukogu 20. novembri 2006. aasta direktiivis nr 2006/117/Euratom[28] on esitatud ühenduse radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse piiriüleste vedude järelevalve ja kontrolli süsteem. Osutatud direktiivi täiendati komisjoni 4. detsembri 2008. aasta soovitusega nr 2008/956/Euratom, mis käsitleb radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse kolmandatesse riikidesse eksportimise kriteeriume[29].

10. Nõukogu 25. juuni 2009. aasta direktiivis nr 2009/71/Euratom (millega luuakse tuumaseadmete tuumaohutust käsitlev ühenduse raamistik)[30] on määratud kindlaks liikmesriikide kohustused kehtestada tuumaohutuse riiklik raamistik ja tagada selle toimimine. Kuigi kõnealune direktiiv käsitleb peamiselt tuumaseadmete tuumaohutust, on selles öeldud, et on oluline tagada ka radioaktiivsete jäätmete ja kasutatud tuumkütuse ohutu käitlemine, sealhulgas nende hoidmis- ja lõppladustamisrajatistes. Paraku ei hõlma direktiiv 2009/71/Euratom kõiki kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kohti ja külgi.

11. Direktiivi 85/337/EMÜ (teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta),[31] muudetud direktiiviga 97/11/EÜ, direktiiviga 2003/35/EÜ ja direktiiviga 2009/31/EÜ, kohaldatakse kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kohtade suhtes sel määral, kuivõrd neid hõlmab osutatud direktiivi I lisa.

12. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2001. aasta direktiivis nr 2001/42/EÜ (teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta)[32] on öeldud, et keskkonnamõju tuleb hinnata kõigi kavade ja programmide puhul, mis on koostatud teatavate sektorite jaoks ja millega luuakse raamistik tulevase nõusoleku saamiseks projektidele, mis on loetletud direktiivi 85/337/EMÜ I ja II lisas.

13. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivis 2003/4/EÜ (keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta)[33] on radioaktiivsetele jäätmetele viidatud keskkonnateabe mõiste määratluses.

14. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. mai 2003. aasta direktiiv 2003/35/EÜ, milles sätestatakse üldsuse kaasamine teatavate keskkonnaga seotud kavade ja programmide koostamisse,[34] kehtib kavade ja programmide suhtes, mida on käsitletud direktiivis 2001/42.

15. Komisjoni 24. oktoobri 2006. aasta soovituses tuumarajatiste sulgemiseks ning kasutatud kütuse ja radioaktiivsete jäätmete kõrvaldamiseks ettenähtud rahaliste vahendite haldamise kohta[35] on tähelepanu pööratud piisavale rahastamisele, selle finantstagatistele ja läbipaistvusele, mis peab tagama, et vahendeid kasutataks üksnes nende kavandatud eesmärgil.

16. Olemasolevas ühenduse õiguses ei ole sätestatud konkreetseid eeskirju, mis tagaksid kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutu ja jätkusuutliku käitlemise igal etapil nende tekkimisest kuni lõppladustamiseni.

17. IAEA egiidi all sõlmitud „Kasutatud tuumkütuse käitlemise ohutust ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutust käsitlevas rahvusvahelises ühiskonventsioonis” (edaspidi: „ühiskonventsioon”),[36] mille osalised on Euratom ja peaaegu kõik liikmesriigid, on eesmärgiks seatud riiklike meetmete ja rahvusvahelise koostöö tõhustamisega saavutada kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutuse kõrge tase kogu maailmas ja säilitada seda.

18. IAEA ajakohastas 2006. aastal kõiki oma standardeid ja avaldas ohutuse aluspõhimõtted[37]; neid töid toetasid Euratom, OECD/NEA ja muud rahvusvahelised organisatsioonid. Nagu toetavad organisatsioonid ühiselt teatasid, hõlbustab ohutuse aluspõhimõtete kohaldamine rahvusvaheliste ohutusnormide kohaldamist ja aitab saavutada rohkem kooskõla eri riikide eeskirjade vahel. Seepärast on soovitatav, et kõik riigid võtaksid need põhimõtted omaks ja levitaksid neid. Põhimõtted on siduvad IAEA jaoks tema töös ja liikmesriikide jaoks IAEA abil teostatavatel töödel. Riigid või toetavad organisatsioonid võivad oma äranägemisel need põhimõtted vastu võtta kohaldamiseks oma tegevuses.

19. Ühiskonventsioon on stimuleeriv meede, kuna selle täitmata jätmise eest ei ole ette nähtud karistusi. Ka IAEA poolt koostöös Euratomi, OECD/NEA ja muude rahvusvaheliste organisatsioonidega väljatöötatud ohutusnormid ei ole õiguslikult siduvad ega jõustatavad.

20. Järgides nõukogu 8. mai 2007. aasta järeldustes tuumaohutuse ning kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutu käitlemise kohta esitatud üleskutset moodustada ELi tasandi kõrgetasemeline töörühm, moodustas komisjon 17. juuli 2007. aasta otsusega 2007/530/Euratom (millega moodustatakse tuumaohutuse ja tuumajäätmete käitlemise kõrgetasemeline Euroopa töörühm)[38] tuumaohutust reguleerivate asutuste Euroopa töörühma (ENSREG), et anda panus ühenduse eesmärkide saavutamisse kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise alal.

21. ENSREGi esimesed järeldused ja soovitused kajastati nõukogu 16. detsembri 2008. aasta resolutsioonis kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kohta. ENSREGi esimene aruanne[39] esitati komisjonile 2009. aasta juulis ning septembris saadeti see edasi Euroopa Parlamendile ja nõukogule. Nõukogu kajastas seda oma 10. novembri 2009. aasta järeldustes,[40] milles kutsus komisjoni üles rakendama täielikult ENSREGi kogemusi, kui komisjon käsitleb ettepanekuid juriidiliselt siduvate dokumentide kohta kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutu käitlemise alal.

22. Euroopa Parlament kutsus üles kohaldama ühtlustatud norme radioaktiivsete jäätmete käitlemisel[41] ja palus komisjonil vaadata läbi tema õigusaktiettepaneku sellekohased eelnõud ning esitada uus ettepanek radioaktiivsete jäätmete käitlemise direktiivi[42] kohta.

23. ELis ja kogu maailmas tunnustatakse üha enam vajadust kasutada tuumaenergiat vastutustundlikult ning tagada eelkõige tuumaohutus ja -julgeolek. Sellega seoses tuleb kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise küsimust käsitleda nii, et tagada tuumaenergia ohutu, optimeeritud ja jätkusuutlik kasutamine.

24. Iga liikmesriik võib küll ise määrata kindlaks oma energiaallikad, kuid radioaktiivseid jäätmeid tekib kõikides liikmesriikides, olenemata sellest, kas neil on tuumareaktoreid. Radioaktiivseid jäätmeid tekib peamiselt tuumkütusetsükliga seotud tegevuse, näiteks tuumaelektrijaamade töö ja kasutatud tuumkütusejääkide ümbertöötamise käigus, kuid ka seoses muu tegevusega, näiteks radioaktiivsete isotoopide kasutamisel meditsiinis, teadustöös ja tööstuses.

25. Tuumareaktorite töö käigus tekib ka kasutatud tuumkütust. Iga liikmesriik võib ise määratleda oma tuumkütusetsüklipoliitika ja lugeda kasutatud tuumkütust ümbertöötamisele kuuluvaks väärtuslikuks tooraineks või kõrvaldamisele kuuluvateks jäätmeteks. Milline ka ei oleks tema valik, on vaja kaaluda, kuidas kõrvaldada ümbertöötamisel eraldatud või jäätmeteks klassifitseeritud kasutatud tuumkütuse kõrge radioaktiivsusega jäätmeid.

26. Kasutatud tuumkütuse käitlemisel ja radioaktiivsete jäätmete käitlemisel peaksid olema ühed ja samad ohutuseesmärgid. Seda arvesse võttes on ühiskonventsiooni ja IAEA ohutusnormidega seatud kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete kõrvaldamisele ühesugused kohustused.

27. Radioaktiivseid jäätmeid, kaasa arvatud jäätmeteks loetud kasutatud tuumkütust on vaja koguda ja eraldada need inimestest ja elukeskkonnast pikaks ajaks. Jäätmete konkreetsete omaduste (radionukliidide sisalduse) tõttu on vaja meetmeid, et kaitsta inimeste tervist ja keskkonda ioniseeriva kiirgusega seotud ohtude eest, ning käitlemise lõpus on vaja jäätmed kõrvaldada sobivatesse mahutitesse. Radioaktiivsete jäätmete ladustamine, sealhulgas pikaajaline ladustamine, on ajutine lahendus, mitte kõrvaldamise alternatiiv.

28. Riigi radioaktiivsete jäätmete klassifitseerimise skeemiga tuleks sellist korraldust toetada sel viisil, et skeemis võetakse täielikult arvesse radioaktiivsete jäätmete konkreetsed liigid ja nende omadused. Täpsed kriteeriumid, mille alusel jäätmetele omistatakse teatav jäätmeklass, sõltuvad iga liikmesriigi konkreetsest, jäätmete laadiga seotud olukorrast ning olemasolevatest või kavandatavatest lõppladustamise võimalustest.

29. Tüüpiline kõrvaldamispõhimõte lühiealiste ja keskmise radioaktiivsusega jäätmete puhul on kõrvaldamine maapinna lähedal asuvatesse mahutitesse. Pärast 30 aastat uurimistööd on tehnilisel tasemel laialdaselt omaks võetud, et nii kõrge radioaktiivsusega jäätmete käitlemise kui ka jäätmeteks loetud kasutatud tuumkütuse käitlemise lõppetapina on geoloogiline lõppladustamine sügaval asuvates geoloogilistes kihtides ohutuim ja jätkusuutlikem valik. Seega tuleks edendada liikumist kõrvaldamise rakendamise poole.

30. Kuigi iga liikmesriik vastutab ise oma kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise poliitika eest, peaks see poliitika olema kooskõlas IAEA kehtestatud asjakohaste ohutuse aluspõhimõtetega[43]. Iga liikmesriigi moraalne kohus on vältida olemasolevate kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete, samuti olemasolevate tuumakäitiste dekomisjoneerimisega seotud koormuse põhjendamatut seadmist tulevastele põlvkondadele.

31. Kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete vastutustundliku käitlemise jaoks peaks iga liikmesriik kehtestama riikliku raamistiku, millega tagataks poliitilised kohustused ja tehtud otsuste järk-järguline rakendamine vajalike õigusaktide, reguleerimise ja organiseerimisega, samuti vastutuse selge jaotus.

32. Ühiskonventsioonis on taas kinnitatud aluspõhimõtet, et kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutuse eest vastutab lõppkokkuvõttes liikmesriik. Käesoleva direktiiviga tuleks tugevdada kõnealust iga riigi vastutuse põhimõtet ning samuti põhimõtet, et riigi pädeva reguleeriva asutuse kontrolli all on kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutu käitlemise eest esmavastutav tegevusloa omanik; samuti tuleks tugevdada pädevate reguleerivate asutuste rolli ja sõltumatust.

33. Tuleks kehtestada riiklik programm, millega tagatakse poliitiliste otsuste muutmine selgeteks säteteks selle kohta, kuidas õigeaegselt rakendada kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kõik etapid nende tekkimisest kuni lõppladustamiseni. See peaks hõlmama kogu tegevust, mis on seotud radioaktiivsete jäätmete käsitsemise, eeltöötluse, töötluse, ladustamiseks sobivale kujule viimise, ladustamise ja lõppladustamisega. Osutatud riiklik programm võib olla viitedokument või dokumentide pakett.

34. Kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise eri etapid on omavahel tihedalt seotud. Ühe etapi kohta tehtud otsus võib mõjutada järgmist etappi. Seepärast tuleks sellise riikliku programmi väljatöötamisel arvestada seda vastastikust sõltuvust.

35. Kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutu käitlemise puhul on oluline läbipaistvus. Selle tagamiseks on vaja nõuda avalikkuse tõhusat teavitamist ja kõikide huvitatud sidusrühmade osalemist otsustamisprotsessis.

36. Liikmesriikidevaheline ja rahvusvaheline koostöö võib hõlbustada ja kiirendada otsuste tegemist, kuna see võimaldab juurdepääsu ekspertteadmistele ja tehnoloogiale.

37. Mõni liikmesriik arvab, et kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise, sealhulgas lõppladustamise võimaluste ühine kasutamine võib olla kasulik lahendus, kui see põhineb asjaomaste liikmesriikide vahel sõlmitud lepingul.

38. Käesoleva direktiivi rakendamisel peaksid liikmesriigid võtma iga konkreetse käitlemiskoha või tegevuse puhul aluseks lähenemisviisi, milles arvestataks kõnealuse käitlemiskoha või tegevusega seotud võimalikku ohtu (ohutaset arvestav lähenemisviis) ja esitama ohutustoimikus vajalikud põhjendused.

39. Ohutustoimik ja ohutaset arvestav lähenemisviis peaksid olema aluseks selliste otsuste tegemisel, mis on seotud lõppladustamisrajatise väljaarendamise, kasutamise ja sulgemisega, ning peaksid võimaldama kindlaks teha ebaselged valdkonnad, millele tuleks koondada tähelepanu, et veel paremini mõista lõppladustamissüsteemi, sealhulgas looduslike (geoloogiliste) ja tehniliste tõkete aspekte, mis mõjutavad ohutust, ning selliste tegurite eeldatavat muutumist ajas. Ohutustoimikus peaksid olema esitatud ohutushindamise tulemused ja teave ohutuse hindamise ja selle juures kasutatud eelduste kindluse ja usaldatavuse kohta. Seepärast tuleks selles esitada argumendid ja tõendid, mis tõendavad kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise koha või tegevuse ohutust.

40. Kuigi käesolevas direktiivis tunnistatakse, et riiklikus raamistikus tuleks arvesse võtta kõik kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmetega seotud ohud, ei hõlma käesolev direktiiv muid ohtusid peale radioaktiivsusega seotud ohtude; muude ohtude puhul tuleb juhinduda Euroopa Liidu toimimise lepingust.

41. Kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemisega seotud pädevuse ja oskuste säilitamiseks ja edasiarendamiseks, mis on ohutuse kõrge taseme tagamisel oluline, tuleks ühendada töökogemustest õppimine, teadusuuringud ja tehnoloogia arendamine ning kõigi osaliste tehniline koostöö.

42. Riiklike programmide vastastikune eksperthindamine võiks olla suurepärane vahend Euroopa Liidus usalduse loomiseks kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise vastu ning eesmärk peaks olema arendada edasi ja vahetada kogemusi ning tagada ohutuse kõrge tase,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:

Artikkel 1

Sisu ja eesmärgid

43. Käesoleva direktiiviga kehtestatakse ühenduse raamistik, et tagada kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete vastutustundlik käitlemine.

44. Direktiiviga tagatakse, et liikmesriigid kehtestaksid kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise asjakohase riikliku korra töötajate ja muu elanikkonna kaitseks ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest.

45. Direktiiviga toetatakse ja edendatakse üldsuse teavitamist kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemisest ning kaasamist kõnealuse küsimuse lahendamisse.

46. Käesoleva direktiiviga täiendatakse seoses kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutusega Euratomi asutamislepingu artiklis 30 osutatud põhistandardeid, ilma et see piiraks direktiivi 96/29/Euratom kohaldamist.

Artikkel 2

Reguleerimisala

47. Käesolevat direktiivi kohaldatakse:

48. tsiviilotstarbeliste või tsiviilotstarbel kasutatavate tuumareaktorite töö tagajärjel tekkinud kasutatud tuumkütuse käitlemise kõikidele etappidele;

49. tsiviilotstarbelise või tsiviilotstarbel toimunud tegevuse käigus tekkinud radioaktiivsete jäätmete käitlemise kõikidele etappidele, jäätmete tekkimisest kuni lõppladustamiseni.

50. Kaevandamistegevuse käigus tekkinud jäätmed, mis võivad olla radioaktiivsed ja on hõlmatud direktiivi 2006/21/EÜ reguleerimisalaga, ei kuulu käesoleva direktiivi reguleerimisalasse.

51. Käesolevat direktiivi ei kohaldata lubatud heite suhtes.

Artikkel 3

Mõisted

Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

52. „sulgemine” – igasuguse tegevuse lõpetamine mingil ajal pärast kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete paigutamist lõppladustamisrajatistesse, kaasa arvatud lõplikud insener-tehnilised tööd rajatise viimiseks pikaajalise ohutuse seisundisse;

53. „pädev reguleeriv asutus” – asutus või asutuste süsteem, kellele liikmesriigis on tehtud ülesandeks tegutseda kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutuse reguleerimise valdkonnas vastavalt artiklile 6;

54. „lõppladustamine” – kasutatud tuumkütuse või radioaktiivsete jäätmete paigutamine lubatud rajatisse, ilma kavatsuseta seda sealt välja võtta;

55. „tegevusluba” – igasugune juriidiline dokument, mis on liikmesriigi jurisdiktsiooni all välja antud tegevuseks, mis on seotud kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemisega, või millega kehtestatakse vastutus kasutatud tuumkütuse käitlemise koha või radioaktiivsete jäätmete käitlemise koha asukoha valimise, projekteerimise, ehitamise, kasutusse võtmise, kasutamise, dekomisjoneerimise või sulgemise eest;

56. „tegevusloa omanik” – juriidiline või füüsiline isik, kes vastutab kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemisega seotud tegevuse või käitluskoha eest, nagu on täpsustatud tegevusloas;

57. „radioaktiivsed jäätmed” – gaasilises, vedelas või tahkes olekus radioaktiivne materjal, millele liikmesriik või füüsiline või juriidiline isik, kelle otsust liikmesriik tunnustab, ei näe ette edasist kasutust ning mida pädev reguleeriv asutus kontrollib liikmesriigi õiguslikus ja reguleerivas raamistikus kui radioaktiivseid jäätmeid;

58. „radioaktiivsete jäätmete käitlemine” – igasugune tegevus, mis on seotud radioaktiivsete jäätmete käsitsemise, eeltöötlemise, töötlemise, sobivale kujule viimise, ajutise ladustamise või lõppladustamisega, välja arvatud käitlemiskohaväline vedu;

59. „radioaktiivsete jäätmete käitlemise koht” – iga käitlemiskoht või käitis, mille esmane ülesanne on radioaktiivsete jäätmete käitlemine;

60. „ümbertöötamine” – protsess või tegevus, mille eesmärk on eraldada lõhustuv ja muundamiseks sobiv materjal kasutatud tuumkütusest selle edasiseks kasutamiseks;

61. „kasutatud tuumkütus” - tuumkütus, mida on kiiritatud ning mis on reaktori südamikust alatiseks eemaldatud; kasutatud tuumkütust võib pidada kasulikuks ressursiks, mida saab ümber töötada, või määrata lõppladustamiseks, kui see klassifitseeritakse radioaktiivseteks jäätmeteks;

62. „kasutatud tuumkütuse käitlemine” – igasugune tegevus, mis on seotud kasutatud tuumkütuse käsitsemise, ladustamise, ümbertöötamise või lõppladustamisega, välja arvatud käitlemiskohaväline vedu;

63. „kasutatud tuumkütuse käitlemise koht” – iga käitlemiskoht või käitis, mille esmane ülesanne on kasutatud tuumkütuse käitlemine;

64. „ladustamine” – kasutatud tuumkütuse või radioaktiivsete jäätmete paigutamine lubatud rajatisse, kavatsusega see sealt välja võtta.

Artikkel 4

Üldpõhimõtted

65. Liikmesriigid kehtestavad kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise riikliku korra ja tagavad selle toimimise. Lõppvastutus kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutu käitlemise eest on liikmesriikidel.

66. Liikmesriigid tagavad, et:

67. radioaktiivsete jäätmete teke hoitaks praktiliselt võimalikul miinimumtasemel nii radioaktiivsuse kui ka koguse poolest, kasutades sobivaid projekteerimismeetmeid ning käitamis- ja dekomisjoneerimistavasid, kaasa arvatud tavaliste materjalide ringlussevõtt ja taaskasutus;

68. võetaks arvesse kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kõikide etappide vahelisi sõltuvusi;

69. tulevastele põlvkondadele ei pandaks põhjendamatult koormust;

70. kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemine oleks ohutu, sealhulgas ka pikas perspektiivis.

71. Radioaktiivsed jäätmed lõppladustatakse samas liikmesriigis, milles need on tekkinud, kui liikmesriigid ei ole sõlminud lepingut ühes liikmesriigis asuva lõppladustamiskoha kasutamise kohta.

Artikkel 5

Riiklik raamistik

72. Liikmesriigid kehtestavad kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise tagamiseks riikliku õigusliku, reguleeriva ja organisatsioonilise raamistiku (edaspidi „riiklik raamistik”), mille abil määratakse kindlaks vastutus ja asjaomaste riiklike asutuste töö pikaajaline koordineerimine, ning tagavad selle raamistiku toimimise. Riiklik raamistik hõlmab järgmist:

73. kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise meetmete rakendamise riiklik programm;

74. kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutuse riiklikud nõuded;

75. kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemisega seotud tegevuse ja tegevuskohtade jaoks tegevuslubade andmise süsteem, sealhulgas sellise käitise tegevusloata käitamise keelamine;

76. vajaliku institutsioonilise kontrolli süsteem, korrapärased inspekteerimised, dokumenteerimine ja aruandlus;

77. jõustamismeetmed, sealhulgas käitlemise peatamine ja tegevusloa muutmine või kehtetuks tunnistamine;

78. asutused, kes osalevad kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise eri etappides.

79. Liikmesriigid tagavad, et riiklikku raamistikku rakendatakse ja vajaduse korral täiustatakse, võttes arvesse käitamiskogemusi, artiklis 8 osutatud ohutustoimikute andmeid, tehnoloogia arengut ja ohutusuuringute tulemusi.

Artikkel 6

Pädev reguleeriv asutus

80. Liikmesriigid asutavad pädeva reguleeriva asutuse kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutuse valdkonnas ja tagavad selle toimimise.

81. Liikmesriigid tagavad, et pädev reguleeriv asutus on funktsionaalselt eraldatud igast muust asutusest või organisatsioonist, kes tegeleb tuumaenergia edendamise või radioaktiivsete materjalide kasutamisega, sealhulgas elektrienergia tootmise ja radioisotoopide rakendustega või kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemisega, et tagada pädeva reguleeriva asutuse tegelik sõltumatus ja kaitsta teda reguleerimisel põhjendamatu mõju eest.

82. Liikmesriigid tagavad, et pädeval reguleerival asutusel on volitused ning inim- ja finantsressursid, mis on vajalikud tema kohustuste täitmiseks seoses artikli 5 lõikes 1 kirjeldatud riikliku raamistikuga, pidades esmatähtsaks ohutust.

Artikkel 7

Tegevusloa omanik

83. Liikmesriigid tagavad, et esmavastutus kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutuse eest on tegevusloa omanikul. Seda vastutust ei saa edasi anda.

84. Liikmesriigid tagavad, et kehtestatud riikliku raamistikuga kohustatakse tegevusloa omanikke pädeva reguleeriva asutuse järelevalve all korrapäraselt hindama, kontrollima ja võimalikult suures ulatuses pidevalt parandama oma kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kohtade ohutust, tehes seda süstemaatiliselt ja kontrollitaval viisil.

85. Lõikes 2 osutatud hindamised hõlmavad selle kontrollimist, et kohaldatakse meetmeid avariide ärahoidmiseks ja nende tagajärgede leevendamiseks, sealhulgas selliste füüsiliste tõkete ja tegevusloa omaniku halduslike kaitsemenetluste kontrollimist, mis peaksid töökorrast välja minema, selleks et töötajate ja muu elanikkonna tervist võiks hakata oluliselt mõjutama ioniseeriv kiirgus.

86. Liikmesriigid tagavad, et kehtestatud riikliku raamistikuga nõutakse tegevusloa omanikelt seda, et nad kehtestaksid ja rakendaksid juhtimissüsteeme, milles esmatähtsaks on peetud ohutust ning mida pädev reguleeriv asutus regulaarselt kontrollib.

87. Liikmesriigid tagavad, et kehtestatud riikliku raamistikuga nõutakse tegevusloa omanikelt piisavate rahaliste vahendite ja inimressursside eraldamist ja olemasolu, et täita lõigetes 1 kuni 4 sätestatud kohustusi seoses kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutusega.

Artikkel 8

Ohutustoimik

88. Käitlemiskoha või -tegevuse jaoks tegevusloa saamise taotluse osana tuleb ette valmistada ohutustoimik ja selle juurde kuuluv ohutushinnang. Ohutustoimikut ja -hinnangut ajakohastatakse vajaduse korral, vastavalt käitlemiskoha või -tegevuse arenemisele. Ohutustoimiku ja ohutushinnangu ulatus ja üksikasjalikkus vastavad käitlemistegevuse keerukusele ja käitlemiskoha või -tegevusega seotud ohu suurusele.

89. Ohutustoimik ja -hinnang hõlmavad järgmist: käitlemiskoha asukoha valik, projekteerimine, ehitamine, käitamine ja käitlemiskoha dekomisjoneerimine või lõppladustamiskoha sulgemine; samuti täpsustatakse ohutustoimikus selliseks hindamiseks kasutatud normid. Käsitleda tuleb sulgemisjärgset pikaajalist ohutust, eelkõige selle võimalikult täielikku tagamist passiivsete meetmetega.

90. Käitlemiskoha ohutustoimikus kirjeldatakse kõiki käitlemiskoha ohutusega seotud külgi, rajatise projekteerimist ja käitlemiskoha juhtimisega seotud kontrollimeetmeid ning regulatiivset kontrollimist. Ohutustoimikus ja selle juurde kuuluvas ohutushinnangus näidatakse pakutava kaitse tase ning esitatakse pädevale reguleerivale asutusele ja muudele osalistele kinnitused, et ohutusnõuded on täidetud.

91. Ohutustoimik ja selle juurde kuuluv ohutushinnang esitatakse pädevale reguleerivale asutusele kinnitamiseks.

Artikkel 9

Ekspertteadmised ja oskused

Liikmesriigid tagavad, et riiklik raamistik hõlmaks koolituse ja väljaõppe korda, millega kaetaks kõigi kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise eest vastutavate osaliste vajadused, et säilitada ja edasi arendada ekspertteadmisi ja oskusi.

Artikkel 10

Rahalised vahendid

Liikmesriigid tagavad, et riiklik raamistik tagaks vajaduse korral kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise jaoks vajalike rahaliste vahendite kättesaadavuse, võttes vajalikul määral arvesse radioaktiivsete jäätmete tekitajate vastutust.

Artikkel 11

Kvaliteedi tagamine

Liikmesriigid tagavad kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutusega seotud asjakohaste kvaliteedi tagamise programmide kehtestamise ja rakendamise.

Artikkel 12

Läbipaistvus

92. Liikmesriigid tagavad, et kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutuse reguleerimist käsitlev teave avalikustatakse töötajatele ja üldsusele. Selline kohustus hõlmab seda, et pädev reguleeriv asutus teavitab elanikkonda oma pädevusvaldkonnast. Teave avalikustatakse vastavalt riiklikele õigusaktidele ja rahvusvahelistele kohustustele ning tingimusel, et sellega ei kahjustata muid huvisid, muu hulgas näiteks julgeolekuhuvisid, mida on tunnustatud riiklike õigusaktide ja rahvusvaheliste kohustustega.

93. Liikmesriigid tagavad, et üldsusele antaks võimalus tõhusalt osaleda kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise alaste otsuste tegemises.

Artikkel 13

Riiklik programm

94. Riikliku raamistiku osana kehtestab liikmesriik kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise programmi, mis hõlmab tema jurisdiktsiooni alal tekkinud igasugust liiki kasutatud tuumkütuste ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kõiki etappe, alates tekkimisest kuni lõppladustamiseni (edaspidi: „riiklik programm”) ning mida ta rakendab ja hoiab ajakohastatuna.

95. Riiklik programm vastab artiklite 4–12 sätetele.

96. Liikmesriigid vaatavad riiklikku programmi korrapäraselt läbi ja ajakohastavad seda, võttes vastavalt vajadusele arvesse tehnika ja teaduse saavutusi.

Artikkel 14

Riikliku programmi sisu

Riiklik programm hõlmab järgmist:

97. ülevaade kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete olemasolevatest ja tulevikus ettenähtavatest, sealhulgas dekomisjoneerimise korral tekkivatest kogustest. Ülevaates näidatakse selgelt materjalide asukoht ja kogus ning asjakohase klassifitseerimisega nende ohtlikkuse tase;

98. põhimõtted, plaanid ja tehnilised lahendused tekkimisest kuni lõppladustamiseni;

99. põhimõtted ja plaanid lõppladustamisrajatise sulgemise järgseks ajaks, sealhulgas ajavahemik, mille jooksul säilitatakse institutsioonide kontroll ja vahendid, mida kasutatakse lõppladustamisrajatist käsitleva teabe pikaajaliseks säilitamiseks;

100. kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise lahenduste rakendamiseks vajalike teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse kirjeldus;

101. olulisemad tähised, selge ajaline raamistik ja vastutus rakendamise eest;

102. peamised näitajad, mille kaudu saab jälgida programmi rakendamise edenemist;

103. programmi kulude hinnang ja selle hinnangu lähtekohtade ja eelduste, sealhulgas nende ajas paikapidavuse kirjeldus;

104. ettenähtud ajakava kohaseks programmi kulude katmiseks jõustatud rahastamiskava(de) kirjeldus.

Artikkel 15

Teatamine

105. Liikmesriigid esitavad komisjonile oma riikliku programmi ja selle hilisemad olulised muudatused.

106. Kolme kuu jooksul pärast teatamise kuupäeva võib komisjon paluda edasisi selgitusi ja/või programmi läbivaatamist vastavalt käesolevale direktiivile.

107. Kolme kuu jooksul pärast komisjoni palve saamist esitab liikmesriik nõutud selgituse ja/või teavitab komisjoni, kuidas toimub läbivaatamine.

108. Komisjon võtab arvesse liikmesriigi selgitused ja edasiliikumise riikliku jäätmekäitluse programmi alal, kui ta teeb otsuse Euratomi rahalise või tehnilise abi eraldamise kohta kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kohtade või käitlemistegevuse jaoks või kujundab artikli 43 kohaselt oma arvamuse Euratomi aluslepingu investeerimisprojektide kohta.

Artikkel 16

Aruandlus

109. Liikmesriigid esitavad komisjonile esimese aruande käesoleva direktiivi rakendamise kohta hiljemalt … ja seejärel iga kolme aasta tagant, vastavalt kasutatud tuumkütuse käitlemise ohutust ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutust käsitlevas ühiskonventsioonis ettenähtud läbivaatamis- ja aruandlustsüklitele.

110. Liikmesriikide aruannete põhjal esitab komisjon nõukogule ja Euroopa Parlamendile aruande käesoleva direktiivi rakendamisel saavutatud edasiliikumise kohta. Samade andmete alusel koostab komisjon ka ülevaate ühenduse territooriumil olevate kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete kohta ja osutatud materjalide tekkimise tulevikuprognoosi.

111. Kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kõrge taseme saavutamiseks hindab liikmesriik vähemalt kord kümne aasta jooksul ise oma riiklikku raamistikku, pädevat reguleerivat asutust, riiklikku programmi ja selle rakendamist ning kutsub rahvusvahelised eksperdid hindama oma riiklikku raamistikku, pädevat reguleerivat asutust ja/või riiklikku programmi. Eksperthindamise tulemustest teavitatakse liikmesriike ja komisjoni.

Artikkel 17

Ülevõtmine

112. Liikmesriik jõustab käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid …… [kuupäev]. Liikmesriik teavitab neist viivitamata komisjoni. Kui liikmesriik need sätted vastu võtab, lisab ta nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näeb ette liikmesriik.

113. Liikmesriik edastab komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetud põhiliste riiklike õigusnormide teksti ning kõnealuste õigusnormide hilisemad muudatused.

114. Liikmesriik teatab komisjonile oma esimese riikliku programmi, mis hõlmab kõiki artiklis 14 esitatud küsimusi, võimalikult kiiresti, kuid igal juhul mitte hiljem kui neli aastat pärast käesoleva direktiivi jõustumist.

Artikkel 18

Jõustumine

Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas .

Artikkel 19

Adressaadid

Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

Brüssel,

Nõukogu nimel

eesistuja

[1] Komisjoni 2003. aasta esialgne eelnõu (KOM 2003/32 (lõplik)) ja 2004. aasta muudetud versioon (KOM(2004) 526 (lõplik)).

[2] Kas praegu kasutatavate või täiustatud tuumkütusetsükli meetoditega.

[3] Komisjoni 15. septembri 1999. aasta soovitus tahkete radioaktiivsete jäätmete klassifitseerimise süsteemi kohta, EÜT L 265, 13.10.1999, lk 37.

[4] OECD-NEA radioaktiivsete jäätmete käitluse komitee, "Collective Statement on Moving Forward to Geological Disposal of Radioactive Waste " (Ühisavaldus ülemineku kohta radioaktiivsete jäätmete geoloogilisele lõppladustamisele), ISBN 978-92-64-99057-9

[5] Komisjoni aruanne nõukogule ja Euroopa Parlamendile: Kuues aruanne kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise olukorra kohta Euroopa Liidus, KOM(2008) 542 (lõplik) ja SEK(2008) 2416.

[6] C-187/87 (EKL 1988, lk 5013) ja C-29/99 (EKL 2002, lk I-11221).

[7] Nõukogu direktiiv 2009/71/Euratom, ELT L 172, 2.7.2009, lk 18–22.

[8] EÜT L 371, 30.12.1987, lk 76.

[9] ELT L 346, 31.12.2003, lk 57.

[10] ELT L 102, 11.4.2006, lk 15.

[11] ELT L 337, 5.12.2006, lk 21.

[12] ELT L 338, 17.12.2008, lk 69.

[13] ELT L 330, 28.11.2006, lk 31.

[14] Nõukogu järeldused (juuni 2004) tuumaohutuse ning kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutu käitlemise kohta (10823/04).

[15] Eurobaromeetri eriuuringud 297 (2008) ja 324 (2010).

[16] http://ec.europa.eu/energy/nuclear/consultations/2010_05_31_fuel_waste_en.htm

[17] EÜT L 159, 29.6.1996, lk 1.

[18] ELT L 102, 11.4.2006, lk 15.

[19] http://www-ns.iaea.org/standards/safety-glossary.htm

[20] ………

[21] ………….

[22] EÜT L 159, 29.6.1996, lk 1.

[23] C-187/87 (EKL 1988, lk 5013) ja C-29/99 (EKL 2002, lk I-11221).

[24] EÜT L 371, 30.12.1987, lk 76.

[25] EÜT L 357, 7.12.1989, lk 31.

[26] ELT L 346, 31.12.2003, lk 57.

[27] ELT L 102, 11.4.2006, lk 15.

[28] ELT L 337, 5.12.2006, lk 21.

[29] ELT L 338, 17.12.2008, lk 69.

[30] ELT L 172, 2.7.2009, lk 18.

[31] EÜT L 175, 5.7.1985, lk 40.

[32] EÜT L 197, 21.7.2001, lk 30.

[33] ELT L 41, 14.2.2003, lk 26.

[34] ELT L 156, 25.6.2003, lk 17.

[35] ELT L 330, 28.11.2006, lk 31.

[36] INFCIRC/546, 24. detsember 1997.

[37] Fundamental Safety Principles, Safety Fundamentals, nr . SF-1, IAEA, Viin, 2006.

[38] ELT L 195, 17.7.2007, lk 44.

[39] Report of the European Nuclear Safety Regulators Group, July 2009.

[40] Nõukogu järeldused tuumaohutust reguleerivate asutuste Euroopa töörühma aruande kohta, 10. november 2009.

[41] Euroopa Parlamendi 10. mai 2007. aasta resolutsioon hinnangu kohta Euratomile – 50 aastat Euroopa tuumaenergiapoliitikat.

[42] Aruanne Euratomi hindamise kohta – 50 aastat Euroopa tuumaenergiapoliitikat. A6-0129/2007.

[43] Fundamental Safety Principles, Safety Fundamentals, nr . SF-1, IAEA, Viin, 2006.