ET Euroopa Liidu Teataja C 103/21

Teatis Nõukogu määruse (EÜ) nr 510/2006 (põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta) artikli 6 lõike 2 kohase taotluse avaldamine

2009/C 103/05

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 510/2006 artiklile 7. Komisjon peab vastuväited kätte saama kuue kuu jooksul alates käesoleva dokumendi avaldamise kuupäevast.

KOONDDOKUMENT

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 510/2006

„REDYKOŁKA”

EÜ nr: PL-PDO-005-0588-22.01.2007

KGT ( ) KPN ( X )

1. Nimetus

„Redykołka”

Nimetus „redykołka” vastab määruse (EÜ) nr 501/2006 artikli 2 lõikes 2 sätestatud tingimustele ja seda kasutatakse tavapäraselt Tatra eelmäestikus (Podhale piirkonnas) valmistatud juustu tähistamiseks. Etümoloogiliselt tuleneb nimetus „redykołka” sõnast „redyk”, mida kasutatakse punktis 4 määratletud piirkonnas traditsiooniliselt lammaste mägikarjamaadele ajamise, seal karjatamise ja mägiaasadelt tagasitoomise kombetalituse tähistamiseks.

2. Liikmesriik või kolmas riik

Poola

3. Põllumajandustoote või toidu kirjeldus

3.1. Toote liik

Klass 1.3 – Juust

3.2. Toote kirjeldus, mida punktis 1 esitatud nimetus tähistab

Toode „redykołka” on väike poolkõva poolrasvane miniatuurse looma-, linnu-, südame- või värtnakujuline juust. Kõige väiksemad juustud kaaluvad 30–60 g ja on värtnakujulised. Kõik muukujulised juustud võivad kaaluda kuni 300 g.

Juustukooriku värv on säravast õlgkollasest kuni kergelt kumava helepruunini, mis on tekkinud suitsutamisel. Juustukooriku värv võib olla kergelt kahevärviline; lubatud on ka peaaegu valge värv. Koorik on sile ja elastne; lubatud on kerge karedus. Sama kehtib ka ebatasasuste ja lõhede kohta, mis ei ulatu juustu sisuni. Juustu sisu on elastne ja poolkõva, kergelt soolane ja suitsutamisel tekkinud iseloomuliku maitsega (suitsumaitse). Juustu iseloomulikke omadusi ei muuda isegi lehmapiima lisamine (kuni 40 %).

Juustu keemiline koostis sõltub suitsutamisajast ja erineb ka sõltuvalt aastaajast. Veesisaldus on kuni 44 %, kuivainesisaldus vähemalt 56 % ja rasvasisaldus kuivaines vähemalt 38 %.

3.3. Tooraine (üksnes töödeldud toodete puhul)

Piim:

Poola mägilammaste tõugu („Polska owca górska”) lammaste piim on juustu „redykołka” peamine koostisosa. Juustu tootmisel võib kasutada ka määratletud geograafilises piirkonnas kasvatavate Poola punast tõugu („Polska krowa czerwona”) lehmade piima. Juustu tootmiseks kasutatava piima üldkogusest ei tohi lehmapiima osakaal ületada 40 %. Juustu toodetakse pastöriseerimata piimast.

3.4. Sööt (üksnes loomse päritoluga toodete puhul)

Juustusort „redykołka” on lammaste karjatamise ajal toodetav hooajaline toode. Sel ajal toituvad loomad eranditult sellistest taimedest, mis kasvavad määratletud geograafilise piirkonna karjamaadel. Vaatlusandmete kohaselt söövad lambad Tatra eelmäestiku aasadel, mägiaasadel ja karjamaadel kõige sagedamini järgmisi taimeliike: alpi hanerohi (Arabis alpina), kollane ohakas (Cirsium erisithales), kuldkannike (Viola bilora), alpi elulõng (Clematis alpina), subalpiinne ristirohi (Senecio subalpinus), karpaadi soldanell (Soldanella carpatica), austria kitsekakar (Doronicum austriacum), käoking (Aconitum L.), lapi kivirik (Saxifraga aizoides), alpi tulikas (Ranunculus alpestris), varretu põisrohi (Silene acaulis), harilik jõhvikas (Oxycoccos quadripetalus), kivirik (Saxifraga L.), mägi-soosalat (Cicerbita alpina), võrkjas paju (Salix reticulata), karpaadi kivirik (Saxifraga wahlenbergii Ball), alpi magun (Papaver alpinum), kuldmaran (Potentilla aurea), kimpülane (Anemone narcissiflora). Paljusid neist taimedest kasutatakse rahvameditsiinis ravimtaimedena.

3.5. Tootmise erietapid, mis peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas

Kõrgekvaliteedilise toote saamiseks peab kogu tootmisprotsess toimuma määratletud geograafilises piirkonnas. Kõik tootmisetapid toimuvad lamburihüttides, mis asuvad mäenõlvadel, kus karjatatakse ka lambaid. Valmistoote „redykołka” kvaliteedi ja maitse jaoks on olulise tähtsusega ülemkarjuste („baca”) erilised oskused ning põlvkonniti edasi antud teadmised, mis on kõnealuse toote traditsiooniliste omaduste säilimise alus ja tagavad toote ainulaadse maitse. Tootmisprotsess hõlmab järgmisi etappe, mis on lahutamatult seotud ülemkarjuste eriliste oskustega.

— Külmas valmimine (hapendamine) – piima hoitakse toatemperatuuril, et selle happesust suurendada.

— Soojas valmimine (hapendamine) – vaskkatlas („koltik” või „kotlicko”) segatakse omavahel kokku hapupiim ja rõõsk piim.

— Laabi lisamine ja kalgendamine – kalgendamiseks lisatakse piimale laapi. Kalgendatakse traditsiooniliselt vaadis („puciera”).

— Kalgendi tükeldamine – selleks kasutatakse traditsioonilisi tööriistu, nt „ferula” (väike puidust labida kujuline klopits, mille keskel on üks või kaks traati).

— Vadaku eraldamine – kuni 50 % kogumassist.

— Eemaldamine – sõmer mass pressitakse kokku ja toorjuust eemaldatakse.

— Korduv murdmine – juustumassi tambitakse uuesti käsitsi, vormitakse keraks ning pannakse vadakuga täidetud anumasse.

— Vormimine – südame-, linnu-, talle-, värtna- või muukujuliste vormide abil vormitakse juustumassist väikesed juustud.

— Soolvees soolamine – kuni 24 tundi.

— Kuivatamine – juustud kuivavad 12–24 tundi.

— Juustu suitsutamine ja valmimine – külmsuitsutamine kestab 3–7 päeva. Suitsutamiseks pannakse tooted suitsutamiskambris spetsiaalselt selleks valmistatud väikestele puidust raamidele („komorniki”), mis tavaliselt on kinnitatud lamburi hütis pliidi kohale või kõrvale.

3.6. Erieeskirjad viilutamise, riivimise, pakendamise jm kohta

Ei kohaldata.

3.7. Erieeskirjad märgistamise kohta

Ei kohaldata.

4. Geograafilise piirkonna täpne määratlus

Sileesia (Śląskie) vojevoodkonna tootmispiirkond hõlmab järgmist: Cieszyński piirkonna Istebna omavalitsus; Żywiecki piirkonna omavalitsused: Milówka, Węgierska Górka, Rajcza, Ujsoły, Jeleśnia ja Koszarawa;

Małopolskie vojevoodkonna tootmispiirkond hõlmab järgmist: kogu Nowotarski ja Tatrzański piirkond; Suski piirkonna omavalitsused Zawoja ja Bystra Sidzina; Limanowski piirkonna Niedźwiedźi omavalitsus ja see osa Kamienica omavalitusest, mis asub Gorczański rahvuspargis või Kamienica jõest lõuna pool, ning Mszana Dolna omavalituse järgmised alajaotused: Olszówka, Raba Niżna, Łostówka, Łętowe ja Lubomierz; Nowosądecki piirkonna omavalitsused: Piwniczna, Muszyna ja Krynica.

Määratletud geograafiline piirkond hõlmab Tatra eelmäestiku põhjaosa ajaloolis-etnograafilist Podhale piirkonda.

5. Seos geograafilise piirkonnaga

5.1. Geograafilise piirkonna eripära

Toote „redykołka” tootmispiirkonna eripära:

Looduslikud faktorid

Juustusordi „redykołka” tootmise jaoks piima andvate lammaste ekstensiivne ja hooajaline karjatamine on Podhale piirkonna lambakasvatuse iseloomulik tunnusjoon, mille traditsioonid ulatuvad praeguste lamburite esiisade aega, kes karjatasid oma lambaid selles piirkonnas juba keskajal. Podhale piirkonna pikaajalise traditsiooniga lamba- ja karjakasvatuse arengu tulemusel on aretatud Poola mägilambatõug („Polska owca górska”). Poola mägilammas on parandatud tõug Ida-Karpaatides ja Balkani poolsaarel elanud primitiivsest „cakli” lambast. Kõnealune lambatõug on tihedalt seotud Podhale piirkonna ajaloo ja traditsioonide ning kohaliku elanikkonnaga. Poola mägilammas on mägipiirkondade kliimatingimuste ja traditsioonilise pidamisviisiga suurepäraselt kohanenud.

Kui juustu tootmiseks kasutatakse ka lehmapiima, võib see olla üksnes Poola vanima veisetõu Poola punast tõugu lehmade („Polska krowa czerwona”) piim. Slaavlased on Poola punast tõugu veiseid pidanud juba sajandeid; 18. sajandi lõpus oli see Poolas kõige levinum veisetõug. 1876. aastal tekkisid esimesed Poola punast tõugu veise karjad Limanowski piirkonna Stróża omavalitsuses. 1895. aastal asutati Krakówi põllumajandusühingu („Krakowskie Towarzystwo Rolnicze”) juures Poola punast tõugu veiste aretajate ühing („Polski Związek Hodowców Polskiego Bydła Czerwonego”), mis andis tõuke süstemaatilisele karjakasvatusele ning viis tõu väljakujunemise ja parandamiseni aastatel 1884–1934. Poola punast tõugu veist peetakse ainukeseks Poolas aretatud omamaiseks veisetõuks.

Mägijuustu „redykołka” tootmiseks kasutatava piima kvaliteedil on tugev mõju juustu maitsele ja lõhnale. Tootmispiirkonnas kasvav omapärane taimestik mõjutab samuti tugevasti juustu valmistamiseks kasutatava piima kõrget kvaliteeti ja iseloomulikku maitset. Need on endeemilised liigid, mis kasvavad ainult Podhale piirkonnas. Nende kooslus moodustab niidud, karjamaad ja mägikarjamaad. Kõnealuse juustusordi valmistamise ajal (mai–september) toituvad piima andvad loomad eranditult nendest taimeliikidest.

Podhale piirkonnas valitsevad omapärased tingimused, mis nõuavad taimedelt erilist kohanemisvõimet. Olulise tähtsusega on eriti lühike vegetatsiooniperiood, madal aasta keskmine õhutemperatuur, vegetatsiooniperioodi suured temperatuurikõikumised, oluliselt tugevam päikesekiirgus (päikesekiirte otsene mõju maa pealispinnale) kui tasandikul, tugevad tuuled ja föön, paks lumekiht, laviinid ning lubjakivist ja graniidist aluskivimiga pinnase erilised omadused.

Piirkonnad, kus juustu „redykołka” valmistatakse, kuuluvad Poola puhtaima loodusega piirkondade hulka. Tootmispiirkond asub nelja rahvuspargi keskel: põhjas Gorczański rahvuspark, lõunas Tatrzański rahvuspark, läänes Babiogórski rahvuspark ja idas Magurski rahvuspark. Nii nagu Tatrzański rahvuspark, asub ka viies, Pieniński rahvuspark otse tootmispiirkonna keskel.

Inimfaktorid

„Redykołka” on mägikarjamaadel lambaid karjatanud valahhi karjuste muistne toode. Sisserännanud karjused tõid juustu Podhale piirkonda koos valahhi kultuuri, lammaste karjatamise ning mägikarjusehüttide („bacówka”) majandamis- ja piimatöötlemisviisiga. Juustu valmistamist Podhales ja selle ümbruses mainitakse esmakordselt Gorce mäestikus asuva Ochotnica küla asutamisürikus, kus on juttu 1416. aastal küla asutamisõigused saanud Dawid Wołochist (David Valachi).

Juust „redykołka” on oma nime eest tänu võlgu asjaolule, et lammaste mägiaasadelt tasandikule ajamisel („redykanie”) jagati elanikele tasuta seda juustu. Samamoodi nimetati ka iga juustu sisaldavat kingitust, mida anti kellelegi meeleheaks või heateo eest tänamiseks. „Redykołka” on ainulaadne ka selle poolest, et seda kasutatakse kombetalituste läbiviimisel: nii oli tavaks laulatusel kasutatud oksi ja lõikustänupüha pärgi kaunistada juustust meisterdatud tuvide ja kukkedega.

Podhale piirkonnale iseloomulikust juustust „redykołka” annavad tunnistust arvukad teated vanades dokumentides, raamatutes ja muudes kirjalikes allikates, mis on pärit kõnealustest piirkondadest või nendega seotud. 1748. aastast pärineb esimene üksikasjalik karjusehüttides juustu valmistamise kirjeldus – juustuvalmistamisõpetus Ślemieńi piirkonnas („państwo ślemieńske”), mis uues sõnastuses ilmus taas 1773. aastal.

1858. aastast on pärit reisikirjanik Maria Steczkowska üksikasjalik kirjeldus lammaste karjatamise ja selliste karjusehüttide sisustuse kohta, milles eeskätt valmistati juustu (sealhulgas juustusorte „redykołka” ja „oscypek”). Kirjanik kirjeldab, kuidas mägijuustu „oscypek” valmistamisest ülejäänud juustu jäägist vormiti väikesed looma- ja südamekujulised juustukesed „redykołka”. Väikeseid loomakujulisi juuste „redykołka” soolatakse, kuivatatakse ja suitsutatakse pärast vormimist samamoodi nagu juustu „oscypek”. See oli ühtlasi esimene nii üksikasjalik kirjeldus mahutite kohta, mida Tatra mäestiku karjused kasutasid juustu valmistamiseks. Teadmised Podhale piirkonnas lambajuustu (sealhulgas juustusordid „redykołka” ja „oscypek”) valmistamisest, samuti sellega seotud kombed, traditsioonid ja tavad on tänapäevani püsinud muutumatuna. Sellest ei anna tunnistust mitte üksnes juustu „redykołka” valmistamismeetod, vaid ka arvukad ülestähendused kirjanduses nagu näiteks 1960. aastal ilmunud kaheksaköitelises teoses „Pasterstwo Tatr Polskich i Podhala”, milles on juttu karjuste elust Poola Tatra mäestikus ja Podhale piirkonnas, 1980. aastal ilmunud loomaksavatust ja karjuste elu kirjeldavas raamatus „Hodowla i Pasterstwo w Beskidzie Sądeckim” ja muudes arvukates etnograafia-alastes teaduslikes trükistes (sealhulgas Poola Teaduste Akadeemia materiaalse kultuuri ajaloo instituudi avaldatud materjalides).

Kõnealuse toote populaarsusest ja selle seosest tootmispiirkonnaga annavad eelkõige tunnistust turistide huvi ja see, et juust „redykołka” on kohustuslik ost Podhale piirkonnas viibimise meenutamiseks.

5.2. Toote eripära

Juustule „redykołka” on iseloomulik eriline, kergelt soolane maitse, mis tekib soolvees soolamisest ja määratletud geograafilises piirkonnas karjatavatelt teatavat tõugu loomadelt saadud piima kasutamisest ning suitsune lõhn, mis saavutatakse traditsioonilist tootmismeetodit kasutades. Homogeenne ja tihe konsistents ning aromaatne maitsetäius muudavad juustu ainulaadseks.

Ebatavaline on ka juustu kuju, millega jäljendatakse väikeseid loomi, linde, südameid või värtnaid. Toote kaal on 30–300 g.

Kõnealuse juustu iseloomulik tunnus on selle eriline ajalooline tähendus kingitusena, kui tahetakse kellelegi meelehead valmistada või heateo eest tänada. Väikeseid juustukujusid valmistatakse, müüakse ja kingitakse traditsiooniliselt alati paarikaupa.

5.3. Põhjuslik seos geograafilise piirkonna ja (kaitstud päritolunimetusega) toote kvaliteedi või omaduste vahel või (kaitstud geograafilise tähisega) toote erilise kvaliteedi, maine või muude omaduste vahel

Kõnealuse juustusordi maitse ja lõhn tekivad looduslike ja inimfaktorite koostoimest. Juustu „redykołka” tootmiseks kasutatakse eranditult sellistelt loomadelt saadud piima, kes on kohanenud Podhale piirkonna kliimatingimuste ja traditsioonilise pidamisviisiga. Juustule annavad maitse erilised endeemilised taimeliigid, millest loomad toituvad ja mida looduses leidub vaid tootmispiirkonnas. Kõnealused taimed kasvavad aasadel, karjamaadel ja mägikarjamaadel ning on tootmisperioodi vältel lammaste ja lehmade ainuke toiduallikas. Valmistoote „redykołka” kvaliteedi ja maitse jaoks on olulise tähtsusega punktis 3.5 osutatud ülemkarjuste („baca”) erilised oskused ja punktis 5.1 osutatud põlvkonniti edasi antud teadmised, mis on kõnealuse toote traditsiooniliste omaduste säilitamise alus ja tagavad tootele selle ainulaadse maitse.

Juustu „redykołka” valmistamine on lahutamatult seotud lammaste karjatamisega Podhale mägipiirkonnas. Juustu ebatavalise, puntides 3.2 ja 5.2 kirjeldatud kuju eest on toode tänu võlgu selle kasutamisele kombetalitustes. Kui karjused pärast kuude pikkust lammaste karjatamist koju tagasi tulid, kinkisid nad kõnealuseid väikeseid juustukesi enamasti lastele. See on järjekordne tõend selle kohta, et kõnealune juust on Podhale piirkonnale iseloomulik toode ja lahutamatult seotud selle kultuuriga.

Viide spetsifikaadi avaldamisele

(Määruse (EÜ) nr 510/2006 artikli 5 lõige 7)

http://www.bip.minrol.gov.pl/strona/DesktopDefault.aspx?TabOrgId=1620&LangId=0