Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta) artikli 50 lõike 2 punkti a kohase nimetuse registreerimise taotluse avaldamine

(2022/C 341/05)

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada taotluse suhtes vastuväiteid Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (1) artikli 51 kohaselt kolme kuu jooksul alates dokumendi avaldamise kuupäevast.

KOONDDOKUMENT

„Dalmatinska janjetina“

ELi nr: PDO-HR-02799 – 17.8.2021

KPN (X) KGT ( )

1. [KPN või KGT] nimetus(ed)

„Dalmatinska janjetina“

2. Liikmesriik või kolmas riik

Horvaatia

3. Põllumajandustoote või toidu kirjeldus

3.1. Toote liik

Klass 1.1. Värske liha (ja rups)

3.2. Punktis 1 esitatud nimetusele vastava toote kirjeldus

„Dalmatinska janjetina“ [dalmaatsia lambaliha] on Horvaatia kohaliku lambatõu dalmaatsia pramenka tallede liha; talled on sündinud, kasvatatud ja tapetud eranditult punktis 4 osutatud geograafilises piirkonnas.

Toote „Dalmatinska janjetina“ tootmiseks tapetakse talled 70–130 päeva vanuselt kehakaaluga 15–28 kg.

Dalmaatsia pramenka tõugu tallede rümpade eritunnused on nende keskmine kuni väga hea konformatsioon ning kerge kuni mõõdukas kaetus rasvkoega (2. või 3. klass). Peaga rümbad kaaluvad 8–14 kg, on kuni 80 cm pikad ja sooja rümba lihasus on vähemalt 45 %. Lihaskude on heleroosa kuni roosa värvusega, selja pikima lihase (longissimus dorsi) rasvasisaldus on alla 4 % ja see sisaldab vähemalt viit erinevat terpeenirühma lenduvat orgaanilist ühendit.

Toodet „Dalmatinska janjetina“ turustatakse kogu aasta jooksul ainult värskelt ja jahutatult kas terve rümbana koos pea, neerude ja neerurasvaga (mis jäävad rümba külge) ning kas rupsi (maks, kopsud hingetoruga ja süda) ja munanditega või ilma (kui need on olemas, loetakse neid rümba osaks), või poolrümbana, mis on saadud rümba sümmeetrilisel poolitamisel piki pea, kaela-, rinna-, nimme- ja ristluulülide keskkohti ning läbi rinnaku ja vaagnaliiduse keskkoha.

Toodet „Dalmatinska janjetina“ süüakse alati kuumtöödeldult. Liha on mahlane ja õrn, sulab suus ning sellel ei ole tugevat aroomi ega lambaliha maitset.

3.3. Sööt (üksnes loomse päritoluga toodete puhul) ja tooraine (üksnes töödeldud toodete puhul)

„Dalmatinska janjetina“ tootmiseks kasutatavaid tallesid söödetakse kuni tapmiseni üksnes emapiimaga ja karjamaal.

Kõige olulisem lambasööda allikas on karjamaa, mis katab toitumisvajadusest kuni 80 %. Ülejäänud 20 % moodustavad niiduhein ja/või harvemini lutsern (peamiselt talvel). Vähemalt 80 % söödast on pärit „Dalmatinska janjetina“ määratletud geograafilisest tootmispiirkonnast, mida on kirjeldatud punktis 4. Heina saadakse kõige sagedamini lähedal asuvatelt rohumaadelt Dalmaatsia tagamaa (zagora) viljakamatel aladel Dalmaatsia mägises piirkonnas ning suure vajaduse ja põua korral ka väljastpoolt määratletud „Dalmatinska janjetina“ tootmispiirkonda, eelkõige Lika ja Gorski Kotari niitudelt, kuid ainult järgmistest maakondadest: Zadari maakond (Gračaci linna piirkond), Lika-Senji maakond (tervikuna), Karlovaci maakond (ainult Ogulini linna ning Josipdoli, Plaški ja Saborsko omavalitsusüksuste territoorium) ja Primorje-Gorski Kotari maakond (ainult Vrbovsko, Delnice ja Čabari linna ning Lokve, Fužine, Mrkopalji, Ravna Gora, Skradi ja Brod Moravice omavalitsusüksuste territoorium). Eespool nimetatud piirkondadest pärit heina võib talvel kasutada lammaste (kuid mitte tallede) täiendsöödana, kui uted on tiined ja laktatsiooniperiood pole alanud, mistõttu see ei mõjuta talleliha kvaliteeti ega keemilist koostist.

3.4. Täpsustage tootmise erietapid, mis peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas

„Dalmatinska janjetina“ tootmise kõik etapid peavad toimuma punktis 4 osutatud määratletud geograafilises tootmispiirkonnas.

„Dalmatinska janjetina“ tootmisprotsess hõlmab dalmaatsia pramenka tõugu lammaste kasvatamist, paaritamist ja poegimist ning nende tallede kasvatamist ja tapmist.

3.5. Sellise toote viilutamise, riivimise, pakendamise jm erieeskirjad, millele registreeritud nimetus viitab

Enne dalmaatsia pramenka tõugu tallede rümpade ja poolrümpade turule laskmist tuleb need märgistada selle heakskiidetud tapamaja templiga, kus tapmine toimus, ning pakendada läbipaistvasse ja isekleepuvasse kilesse.

Pakendamine – st „Dalmatinska janjetina“ tallede töödeldud ja jahutatud rümpade pakendamine plastkilesse – toimub punktis 4 osutatud piirkonnas asuvates tapamajades enne toote turule laskmist peamiselt liha hügieeni (et vältida rümpade kokkupuudet mikroobse saastumise allikatega käitlemisel ja transportimisel), värskuse ja kvaliteedi (et vältida rümpade kokkupuudet õhuga ning seega aeglustada keemilisi protsesse, mis lagundavad liha rasva ja valku) tagamiseks.

3.6. Sellise toote märgistamise erieeskirjad, millele registreeritud nimetus viitab

4. Geograafilise piirkonna täpne määratlus

Toodet „Dalmatinska janjetina“ toodetakse Lika-Senji maakonna halduspiirides (ainult Novalja linna piirkond ja Velebiti mäeaheliku rannikunõlvad Karlobagi omavalitsusüksuse territooriumil) ja Zadari maakonnas (ainult Benkovaci, Biogradi, Nini, Obrovaci, Pagi ja Zadari linna ning Bibinje, Galovaci, Jasenice, Kali, Kolani, Kukljica, Lišane Ostrovičke, Novigradi, Pakoštane, Pašmani, Polača, Poličniki, Posedarje, Povljana, Preko, Privlaka, Ražanaci, Sali, Stankovci, Starigradi, Sukošani, Sveti Filip i Jakovi, Škabrnja, Tkoni, Viri, Vrsi ja Zemunik Donji omavalitsusüksuste piirkond) ning kogu Šibeniki-Knini maakonna, Spliti-Dalmaatsia maakonna ja Dubrovniki-Neretva maakonna territooriumil.

5. Seos geograafilise piirkonnaga

Geograafilise piirkonna eripära

Looduslikud tegurid

Dalmaatsia geograafiline piirkond koosneb kolmest erinevast geomorfoloogilisest ja kliimavööndist (vahemerelise kliimaga ranniku- ja saarepiirkond, lähisvahemerelise kliimaga Dalmaatsia tagamaa (Dalmaatsia zagora) ja kontinentaalse kliimaga mägine ala), mis koos sajandite jooksul avaldunud inimmõjuga on otseselt mõjutanud selle piirkonna taimkatet. Kohtades, mida boora tugevalt mõjutab või kus on kõige vaesemad kivised mullad (nt Velebiti mäeaheliku jalamil), kasvab karjamaal peamiselt salvei ja stepirohi (kooslus Stipo-Salvietum officinalis) koos arvukate Illüüria ja Illüüria-Aadria endeemsete liikidega, mille seas domineerivad põua ja tugeva booraga kohanenud liigid, eelkõige lõhna- ja ravimtaimed. Dalmaatsia on üks Euroopa rikkalikuma taimestikuga piirkondi, kuna seal on hinnanguliselt 3 500 taimeliiki, millest üle 7 % on endeemsed ja veelgi rohkem stenoendeemsed liigid (Ozimec et al., 2009, „Poljoprivredna bioraznolikost Dalmacije. Tradicijske sorte i pasmine Dalmacije“, lk 430). Dalmaatsia tagamaal asuvatel karjamaadel kasvab peamiselt aruhein ja haguhein (kooslus Festuco-Koelerietum officinalis) ja nende floristilises koosseisus domineerivad arvukad madalad, peamiselt maadligi kasvavad rohttaimeliigid, mis on tõenäoliselt tingitud lammaste karjatamisel tuhandete aastate jooksul toimunud valikuprotsessist. Neid karjamaid peetakse tüüpilisteks lambakarjamaadeks (Rogošić, 2000, „Gospodarenje mediteranskim prirodnim resursima“, lk 112). See on selgeks tõendiks mitte ainult selle kohta, et kohalik dalmaatsia pramenka tõug on paigas, kus toitaineid napib, kohanenud looduslike tingimustega, vaid ka selle kohta, et see on mõjutanud karjamaa botaanilist koostist ja omadusi. Lisaks taimeliikide arvukusele on Dalmaatsia karjamaade eripära ranniku- ja saarepiirkonnas ning Dalmaatsia tagamaal karjamaa nappus, eriti aasta kuivadel perioodidel, ning selliste taimede suur osakaal, mille toiteväärtus on väike, kuid mis sisaldavad rikkalikult aromaatseid ja antioksüdeerivaid keemilisi ühendeid (kaheidulehelised taimed) (lisa 6.4. Krvavica et al., 2015, „Isparljivi sastojci arome dalmatinske janjetine“ – Meso 1, lk 58). Nende omaduste tõttu on Dalmaatsia karjamaad tõeliselt ainulaadsed ja märkimisväärselt erinevad kontinentaalsetest karjamaadest, samal ajal kui mägipiirkonnad, kus taimekasv suvel ei kängu (ja kus ei esine põuda, erinevalt Dalmaatsia tagamaa, ranniku ja saarte madalamatest aladest), ei ole mitte ainult taimeliikide poolest rikkad, vaid neil on ka palju karjamaad ning neid kasutatakse traditsiooniliselt niitudena kvaliteetse heina tootmiseks või karjatamiseks aasta kuival perioodil.

Inimtegurid

Dalmaatsia nimi on tihedalt seotud lambakasvatuse traditsiooniga selles piirkonnas. Juba 4. sajandil eKr asus praegusele Dalmaatsia territooriumile Illüüria hõim, keda nimetati „dalmatae“ või „delmatae“. See nimi tuleb sõnast dalma või delma, mis illüüria keeles tähistas lammast, ja hõimu järgi sai nime Rooma Dalmaatsia provints (Ozimec et al., 2009, „Poljoprivredna bioraznolikost Dalmacije; Tradicijsko poljoprivredno bilje i domaće životinje“, lk 203, 204). Esimesed kirjalikud andmed lambakasvatuse kohta Dalmaatsias pärinevad 17. sajandi lõpust ja 19. sajandi algusest; ühes 1808. aasta allikas on juttu peaaegu kahe miljoni lamba ja kitse kasvatamisest (Defilippis, 2001, „Dalmatinska poljoprivreda u prošlosti“, lk 83, väljaandes Kraljski Dalmatin, 1808, lk 218, 222). Ajaloolistes allikates räägitakse Dalmaatsia lambakasvatajate rändavast eluviisist: nad viisid oma lambad ja kitsed suvekuudel (juunist augustini) lähedal asuvatesse mägedesse, kus nad koos nendega elasid, ning see tava on selles piirkonnas (Velebiti, Dinaridesi, Svilaja, Kamešnica, Mosori ja Biokovo mäeahelikud) säilinud tänapäevani. Lambakasvatajad teevad seda peamiselt seetõttu, et madalikualadel jääb taimkate suvel kängu, st seal ei ole piisavalt karjamaad ja vett.

Toote „Dalmatinska janjetina“ traditsioonilisel küpsetusviisil – küpsetatakse terve tallerümp koos peaga (Brusić, „8000 godina uzgoja ovaca na hrvatskom Jadranu“, lk 416, 427, 428, 431) – on olnud oluline mõju dalmaatsia pramenka tõugu tallede rümba omadustele (talle vanus ja kaal), mida turustatakse alati koos peaga.

Toote eripära

Tarbijad hindavad toodet „Dalmatinska janjetina“ kõrgelt ja selle erakordset kvaliteeti arvestades peetakse seda Dalmaatsia köögi esindusroaks. Kaalu järgi kuuluvad dalmaatsia pramenka tallerümbad kergete tallerümpade kategooriasse. Võrreldes kontinentaalses piirkonnas või laudas intensiivselt kasvatatavate talledega on dalmaatsia pramenka tõugu tallede rümpadel tapasaagis suurem ning lihaskude mõnevõrra tumedam ja sisaldab vähem rasva. Selja pikima lihase rasvasisaldus on alla 4 % (Vnučec, 2011, „Odlike trupa i kakvoća mesa janjadi iz različitih sustava uzgoja“, doktoritöö, lk 61), see sisaldab rohkem lenduvaid aromaatseid ühendeid, eelkõige terpeene (Krvavica et al., 2015, op. cit., lk 62), ning sellel on spetsiifiline rasvhappeline koostis. Kõigi nende omaduste kombinatsioonist tulenevad iseloomulikud organoleptilised omadused, mida tarbijad eriti tunnustavad ja hindavad. Tallede vanus ja kehakaal tapmisel ning rümpade lõikamise viis tapamajas tulenevad peamiselt lambakasvatuse traditsioonidest, toote kavandatud kasutusest ja tarbijate harjumustest; seetõttu lastakse dalmaatsia pramenka tallede rümbad, st „Dalmatinska janjetina“, alati turule koos pea, neerude ja neerurasvaga ning kas rupsi ja munanditega või ilma.

Nimetust „Dalmatinska janjetina“ kasutatakse tavapäraselt igapäevakeeles, mida on näha paljude Dalmaatsia restoranide ja Horvaatia mandriosa restoranide menüüdest, ning sama nimetust kasutatakse ka teadus- ja erialakirjanduses.

Geograafilise piirkonna ja toote vaheline põhjuslik seos

Põhjuslik seos geograafilise piirkonna ja toote „Dalmatinska janjetina“ vahel põhineb dalmaatsia pramenka lambatallede liha erilisel kvaliteedil ja asjaomases geograafilises piirkonnas kasutataval traditsioonilisel kasvatusviisil.

Toote „Dalmatinska janjetina“ nimetus tuleneb piirkonnast, kus dalmaatsia pramenka tõugu lambaid kasvatatakse (Dalmaatsia), ning Dalmaatsia enda nimi tuleb illüüriakeelsest lammast tähistavast sõnast dalma või delma. Seega võib öelda, et Dalmaatsia on olnud lamba- ja lambakasvatajate maa juba muistsetest aegadest saati.

Dalmaatsia pramenka tõu omadused – näiteks selle vastupidavus ja liikuvus ning eriti selle väike ja teravaotsaline pea, lõualuu paindlikkus ja mokad – näitavad, et see tõug on tuhandete aastate jooksul Dalmaatsia karstimaastiku karmide tingimustega kohanenud, mis võimaldab teda karjatada põõsaste ja puhmastega kaetud Dalmaatsia kaljumaastikul raskesti ligipääsetavatel karjamaadel ning jääda püsima isegi rannikupiirkonna väga järskudel nõlvadel kõige ligipääsmatumates ja metsikumates paikades. Lisaks peetakse Dalmaatsia tagamaa karjamaad tüüpiliseks lambakarjamaaks – see on tõenäoliselt tingitud taimede valikust, mis on kujunenud tuhandete aastate pikkuse loomade, peamiselt lammaste karjatamise käigus, kuid kohanemisprotsess on selgelt olnud vastastikune. Toote „Dalmatinska janjetina“ eriline lõhn ja maitse tuleneb peamiselt paljudest taimeliikidest kolmes erinevas taimestikutsoonis; need hõlmavad märkimisväärsel arvul väikese toiteväärtusega taimi, mis sisaldavad rikkalikult aromaatseid ja antioksüdantseid keemilisi ühendeid, millel on oluline mõju toote erilisele keemilisele koostisele, eelkõige rasvhappelisele koostisele (Vnučec, 2011, op. cit., lk 67) ja lenduvate aromaatsete ühendite koostisele. Selle tulemusena sisaldab toote „Dalmatinska janjetina“ lõhnaprofiil oluliselt rohkem erinevaid lenduvaid ühendeid kui muud liiki talleliha, eelkõige saab välja tuua terpeenide arvu ja üldist osakaalu võrreldes kontinentaalse tallelihaga (Krvavica et al., 2016, „Isparljivi sastojci mesa janjadi iz različitih zemljopisnih područja“, toimetised, lk 162). Terpeenid on Dalmaatsia karjamaade ainulaadses ja mitmekesises floristilises koosseisus märkimisväärsel hulgal esindatud kaheiduleheliste taimede metaboliidid, mis imenduvad otse loomade kudedesse (Krvavica et al., 2015, op. cit., lk 58) ja mida seetõttu kirjanduses peetakse ainulaadseteks taimede märgistusaineteks (Krvavica et al., 2016, op. cit., lk 162). Kuna piirkonnas, kus kasvatatakse dalmaatsia pramenka tõugu, on aastast suure osa jooksul vähe karjamaad, läbivad lambad ja talled toidu otsimisel iga päev pikki vahemaid ning seetõttu on „Dalmatinska janjetina“ väiksema rasvasisaldusega ja mõnevõrra tumedamat värvi (heleroosa kuni roosa) kui muud liiki talleliha. Karjamaa nappus tähendab ka seda, et talled kasvavad aeglasemalt ja nende seedesüsteem on seetõttu vähem arenenud; seetõttu on rümpade tapasaagis suurem kui kontinentaalse talleliha puhul (Mioč et al., 2012, „Dalmatinska janjetina“, toimetised, lk 31, 32, 34). Eespool toodut arvesse võttes võib järeldada, et toote „Dalmatinska janjetina“ eriomane lõhn ja maitse tulenevad mitte ainult tõu ja traditsioonilise lamba- ja tallekasvatusmeetodi omadustest, vaid samuti – ja eelkõige – selle geograafilise piirkonna eripärast, kus dalmaatsia pramenka tõugu kasvatatakse.

Viide tootespetsifikaadi avaldamisele

https://poljoprivreda.gov.hr/UserDocsImages/dokumenti/hrana/zoi-zozp-zts/dokumenti-zoi-zozp-zts/Specifikacija%20DJ%20-%20izmijenjena_02.2022_%C4%8Distopis.pdf

(1) ELT L 343, 14.12.2012, lk 1.