1.Sissejuhatus

Euroopa Ülemkogus toimus 24.–25. mail 2021 esimene strateegiline arutelu Venemaa üle, kus mõisteti hukka Venemaa ebaseaduslik, provokatiivne ja kahjulik tegevus ELi, selle liikmesriikide ja muude riikide vastu. Ülemkogu kinnitas, et EL on ühtne ja solidaarne oma vastuseisus sellistele tegudele ning toetab oma idapartnereid. Euroopa Ülemkogu kinnitas taas, et jääb kindlaks oma viiele põhimõttele, mis reguleerivad ELi poliitikat Venemaa suhtes, ning märkis, et EL jätkab koostööd sarnaselt meelestatud partneritega. Pidades silmas oma kohtumist 2021. aasta juunis, palus ülemkogu kõrgel esindajal ja komisjonil esitada kooskõlas viie põhimõttega poliitikavariante sisaldav aruanne ELi ja Venemaa suhete kohta. Alljärgnev ühisteatis on koostatud vastusena sellele palvele.

2.Poliitiline taust

Venemaa on ELi suurim naaber ning on jätkuvalt jõud, millega tuleb arvestada nii Euroopas kui ka kogu maailmas. See põhineb eelkõige tema suurusel ja geograafilisel ulatusel, tema valmisolekul kasutada jõudu väljaspool oma territooriumi ning tema poliitilisel, diplomaatilisel ja tugeval sõjalisel suutlikkusel. Geopoliitilise jõuna püüab Venemaa säilitada oma ülemaailmset positsiooni jõupoliitikal põhinevas multipolaarses maailmas, sageli tihedas koostöös teiste selliste jõududega nagu Hiina, selle asemel et anda oma panus ja tegutseda tugevamas eeskirjadel põhinevas mitmepoolses süsteemis. Ta püüab kehtestada oma geopoliitilist mõjusfääri, tuginedes peamiselt nullsumma loogikale. Seda tehes vaidlustab ja õõnestab valitsus sageli rahvusvahelist õigust ning OSCE ja Euroopa Nõukogu peamisi põhimõtteid, mida ta on kohustunud järgima ning mis struktureerivad julgeolekut ja koostööd Euroopa mandril, sealhulgas iga riigi õigust vabalt otsustada oma välis-, julgeoleku- ja sisepoliitiliste valikute üle.

Venemaa juhtkond kasutab mitmesuguseid vahendeid, et mõjutada, sekkuda, nõrgestada või isegi püüda destabiliseerida ELi ja selle liikmesriike, samuti Lääne-Balkani ja idapartnerlusriike. Selle käigus investeerib ta jätkuvalt märkimisväärselt oma võimesse kontrollida ja mõjutada teaberuumi nii riigisiseselt kui ka väljaspool. Riigi kontrolli all olevate meediakanalite rahastamine kasvab kiiresti, eelkõige selliste kanalite puhul nagu RT, mis on suunatud üksnes välismaistele sihtrühmadele. Venemaa korraldab jätkuvalt üha keerukamaid küber- ja teabemanipulatsiooni operatsioone ning keemia- ja muid rünnakuid, sealhulgas rünnakud Keemiarelvade Keelustamise Organisatsiooni (OPCW), Saksamaa Liidupäeva ja Skripalide vastu Salisburys, aga ka plahvatus Tšehhi Vabariigis. Ta võtab otseseid sõjalisi ja hübriidmeetmeid lahendamata konfliktides, mida ta hoiab üleval Ukrainas, Gruusias ja Moldovas, samuti ELi lõunanaabruses, eelkõige Süürias, Liibüas ja kaugemal. Venemaa püüab säilitada kontrolli Valgevene autoritaarse režiimi üle.

Suhete haldamine Venemaaga on seega ELi jaoks üks peamisi strateegilisi ülesandeid . Alates 2014. aastast on ELi ja Venemaa suhted järjest halvenenud pärast seda, kui Venemaa ebaseaduslikult annekteeris Krimmi poolsaare ja destabiliseeris Ida-Ukraina. See hõlmab hiljutist Venemaa sõjalise kohaloleku suurendamist piki Ukraina piiri Krimmi poolsaarel ja Mustal merel, kust hiljem taanduti vaid osaliselt, ja mõnede Musta mere piirkondade pikaajalist sulgemist. Lisaks on Venemaa luureteenistuste kahjulik tegevus ELi liikmesriikides suurendanud negatiivset dünaamikat veelgi. Nimetada võib diplomaatide väljasaatmist, reisikeelde ja nn ebasõbralike riikide nimekirja avaldamist Venemaa poolt ning sellest tulenevat diplomaatiliste esinduste tegevuse piiramist. Lisaks püüab Venemaa valitsus sageli edendada kahepoolseid suhteid liikmesriikidega ELi ja Venemaa suhete arvelt.

Venemaa sisepoliitiline areng, mida iseloomustab valitsusepoolne kasvav poliitiline represseerimine praeguse poliitilise ja majandusliku korra säilitamiseks, on samuti üha enam mõjutanud ELi ja Venemaa suhteid. 2021. aasta septembris toimuvad riigiduuma valimised on veelgi halvendanud kodanikuühiskonna, inimõiguste kaitsjate ja sõltumatu meedia olukorda Venemaal, piirates ühtlasi nende võimet teha ELiga koostööd. Põhiseaduse muudatused ning repressiivsed seadused nn välisagentide, ebasoovitavate organisatsioonide ja äärmusluse kohta suruvad veelgi süstemaatilisemalt alla inimõigusi ja põhivabadusi, seda hoolimata sellest, et need on sätestatud Venemaa põhiseaduses ja riigi rahvusvahelistes kohustustes. Lisaks korraldavad ametiasutused desinformatsioonikampaaniaid, luues vales narratiive väidetava „välissekkumise“ kohta Venemaa siseasjadesse, püüdes alla suruda tõelist opositsiooni ja diskrediteerida kodanikuühiskonda. Aleksei Navalnõi süüdimõistmine poliitilistel põhjustel, mis järgnes katsele mõrvata ta keemilise närvimürgiga, tema poliitilise võrgustiku tegevuse kui „äärmusliku“ sisuline keelustamine ning sõltumatu meedia ja ajakirjanike pidev hirmutamine ja mahasurumine on vaid mõned hiljutised näited.

Samal ajal on Venemaal tõsiseid ja kasvavaid struktuurseid nõrkusi. Reaalne netosissetulek on Venemaal alates 2013. aastast vähenenud 10 %. Riigi demograafiline ja sotsiaal-majanduslik trajektoor on languses ning seda süvendab veelgi fossiilkütustele keskenduv ärimudel, tasakaalustamata eelarve ja COVID-19 pandeemia praegune mõju.

Hoolimata nendest põhimõttelistest erinevustest on ELil ja Venemaal siiski ka põhimõtteline ühine vastutus rahu ja julgeoleku eest Euroopas. Me seisame silmitsi ühiste ülemaailmsete probleemidega ja oleme mõningates spetsiifilistes majandusvaldkondades omavahel seotud. Meid seovad samad kohustused ka rahvusvahelistes organisatsioonides, nagu Euroopa Nõukogu ja OSCE.

ELi ja Venemaa majandussuhted ·Venemaa on ELi suuruselt viies kaubanduspartner, kelle arvele langes 2020. aastal 4,8 % ELi kogu kaubavahetusest. ·EL on aga ülekaalukalt Venemaa suurim kaubanduspartner, kelle arvele langeb 37,3 % Venemaa kogu kaubavahetusest. ·EL on ka kõige suurem investor Venemaal. 2019. aastal oli ELi välismaiste otseinvesteeringute maht 311,4 miljardit eurot (75 % kõigist välismaistest otseinvesteeringutest Venemaal). ·Venemaa välismaiste otseinvesteeringute maht ELis oli aga hinnanguliselt 136 miljardit eurot (ainult 1 % kõigist välismaistest otseinvesteeringutest).

On ilmne, et kui poliitilised tingimused seda võimaldaksid, oleks ELi ja Venemaa koostööpotentsiaal väga suur. EL on teinud tingimusliku koostööpakkumise. Venemaa valitsus püüdleb aga aktiivselt vastupidiste eesmärkide poole: luua oma naabruses sõltuvuspiirkond, õõnestada poliitiliselt ühendatud Euroopat, seista vastu meie arusaamale mitmepoolsest ja reeglitel põhinevast korrast ning luua rahvusvahelistes suhetes olukorrad, mis piiravad ELi ja tema partnerite rolli.

3.Minski kokkulepete rakendamine

EL toetab vankumatult Normandia formaati, kolmepoolset kontaktrühma ja OSCEd, sealhulgas OSCE erakorralise vaatlusmissiooni tööd. Kuigi president Zelenskõi valimised andsid läbirääkimistele uue hoo, ei ole 2019. aasta detsembris Normandias toimunud tippkohtumise järeldusi veel täielikult rakendatud. Veelgi murettekitavam on asjaolu, et Venemaa valitsus püüab end üha enam esitleda vahendajana, mitte konfliktiosalisena, ning nõuab otsest kontakti Kiievi ja nn vabariikide vahel, mis on vastuolus Minski protokolliga. Samuti suurendas Venemaa 2021. aasta aprillis oma sõjalist kohalolekut Ukraina idapiiril ja Krimmi poolsaarel. Nn vabariigid takistavad pidevalt OSCE Ukraina erakorralise vaatlusmissiooni pääsu Ida-Ukrainasse ning relvakasutus on samasugusel tasemel, nagu see oli enne 2020. aasta juuli relvarahu sõlmimist. See suundumus tõenäoliselt jätkub, kuna Venemaal puudub konstruktiivne lähenemisviis.

EL jätkab olemasolevate formaatide ja vahendite toetamist. Samuti rõhutab EL jätkuvalt oma valmisolekut täita juhtrolli konfliktist mõjutatud piirkondade ülesehitamisel, kui tingimused selleks on täidetud, luues muu hulgas stiimuleid Minski kokkulepete täielikuks rakendamiseks. Samal ajal on EL jätkuvalt vankumatu oma püüdlustes leevendada konflikti humanitaartagajärgi.

EL on üks suuremaid humanitaarabi andjaid Ida-Ukraina kriisis. Selle algusest peale on EL andnud koos liikmesriikidega üle 190 miljoni euro erakorralist abi, sealhulgas 25,4 miljonit eurot 2021. aastal, ning üle 1 miljardi euro humanitaar- ja varajast taastamisabi. ELi toetus aitab haavatavas olukorras olevaid ja kõige enam abi vajavaid inimesi mõlemal pool eesliini. EL annab Rahvusvahelise Punase Risti ja Punase Poolkuu Seltside Föderatsiooni kaudu humanitaarabi ka Ukraina pagulastele Venemaal. Alates 2017. aastast on neile antud abi kokku üle 1 miljoni euro ning see hõlmab juurdepääsu tervishoiuteenustele, toidutalonge, esmatarbeesemeid ja toimetulekutoetust.