ET    ET  EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON 
Brüssel 11.10.2004 
KOM(2004) 651 lõplik 
  
KOMISJONI TEATIS EUROOPA PA RLAMENDILE JA NÕUKOGULE 
Euroopa lepinguõigus ja ühenduse õigu stiku muutmine: tu levikuplaanid  
 
ET 2   ET 1. S ISSEJUHATUS  
Käesolev teatis visandab komisjoni  järelmeetmed 2003. aasta tegevuskavale1, 
lähtudes EL-i institutsioonide, liikmesriiki de ja huvitatud isi kute reageeringutest. 
Teatises piiritletakse üldjoontes, kuida s arendada ühtset tugiraamistikku ( Common 
Frame of Reference - CFR ), et parandada kehtiva ja  tulevikus vastu võetava 
õigustiku loogilist sidusust, ning visandatakse vastavalt 2002.-2006. aastate tarbijapoliitika st rateegiale konkreetsed suunise d ühenduse õigustiku nendele 
osadele, mis puudutavad tarbijakaitset. Tea tises kirjeldatakse ka tegevusi, mis on 
mõeldud kogu EL-i hõlmavate standardsete lepingutingimuste edendamiseks, ning 
kaalutakse, kas on õige aeg mittesiduva õigusakti vastuvõtmiseks. 
Euroopa Parlament (EP)
2 ja nõukogu3 võtsid vastu resolutsioonid, tervitades 
nimetatud tegevuskava, kuid rõhutasid sama s, et on vaja kaasata kõiki huvigruppe, 
seda eriti CFR-i väljatöötamisel. EP kut sus üles pingutama, et CFR valmiks 2006. 
aasta lõpuks ning et see seejärel kiir elt kasutusele võetaks. Ka nõukogu pidas 
ühenduse ja siseriiklikke õigusnorme ar vestavate kogu Euroopa Liitu puudutavate 
ühiste lepingutingimuste väljatöötami st kasulikuks. Lõpuks kutsusid need 
institutsioonid komisjoni ül es põhjalikumalt kaaluma, ka s oleks õige aeg algatada 
mittesiduv õigusakt. 
Tänaseks on konsultatsioonide käigus  vastu võetud 122 kaastööd. Autorite 
nõusolekul avaldas komisjon kaastööd ning nende kokkuvõtte4. Huvitatud isikute 
kaasamiseks korraldati 2003. aasta juunis5 kaks lepinguõigust kä sitlevat seminari. 
2004. aasta jaanuaris 6 korraldati standardtingimuste teemal veel üks seminar. Lisaks 
toimus 2004. aasta aprillis 7 komisjoni ja EP ühiskonverents. 
2. TULEVIKUPLAANID  
2.1 Kehtiva ja tulevikus vastu võe tava ühenduse õigustiku parandamine 
(tegevuskava I meede) 
 Tegevuskavale oma panuse andnud to etasid vajadust pa randada ühenduse 
lepinguõiguse valdkonna õigustiku kvaliteeti ja järjepidevust ning rõhutasid, et 
CFR aitaks seda eesmärki täita. Taolise märkimisväärse toetuse valguses jätkab komisjon CFR-i väljatöötamist.  
                                                
 
1  Kõik dokumendid Euroopa lepinguõiguse kohta on kätte saadavad komisjoni koduleheküljel: 
http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_int/s afe_shop/fair_bus_pract/cont_law/index_en.htm   
2 Vt joonealune märkus nr 1 
3 Vt joonealune märkus nr 1 
4 Vt joonealune märkus nr 1 
5 Vt joonealune märkus nr 1 
6 http://europa.eu.int/comm/internal_market/contractlaw/2004workshop_en.htm  
7 Vt joonealune märkus nr 1 
 
ET 3   ET 2.1.1 CFR-i peamine ülesanne 
 Tegevuskava tuvastas ühenduse õigustikus erinevat liiki probleeme. 
Peamised nendest olid järgmised: 
● direktiivides kasutatakse abstraktseid juriidilisi mõisteid, mis on 
kas määratlemata või liiga laialivalguvalt sõnastatud;  
● teatud valdkondades ei lahenda direktiivide rakendamine 
probleeme;  
● siseriiklikud rakendusak tid erinevad üksteisest,  kuna tarbijakaitset 
käsitlevad direktiivid on minimaalselt ühtlustatud;  
● vasturääkivused EÜ lepinguõi guse valdkonna õigusaktides.  
 Ülaltoodud probleemidega tegelemiseks tuleb kõigepealt teha poliitiline 
otsus olemasolevate direktiivide m uutmise vajaduse kohta. Kui vajadus 
on olemas, kasutab komisjon CF R-i sobivatel juhtidel nn 
„tööriistakastina“ ettepa nekute esitamisel ühenduse kehtiva ja edaspidise 
õigustiku kvaliteedi tõstmiseks ja jä rjepidevuse tagamiseks lepinguõiguse 
valdkonnas. Samas aitab see lihtsustada ühenduse õigustikku8. CFR 
annab juriidilistele mõistetele  selge määratluse, lepinguõiguse 
põhiprintsiibid ja sidusad näidisre eglid, lähtudes EÜ õigustikust ning 
liikmesriikide õiguskorra parimatest lahendustest.  
 Näide: tarbijaõigustiku ülevaatamine  
 Komisjoni peamine eesmärk on jätkuva lt tarbijate ja ettevõtete usalduse 
suurendamine siseturu s uhtes tarbijakaitse kõrge taseme, siseturu tõkete 
kaotamise ja normistiku lihtsustamise abil9. Vaadatakse üle kaheksa 
tarbijakaitset puudut avat direktiivi10, et teha kindlaks, kas need vastavad 
toodud eesmärkidele, eriti neis sisa lduvate “minimaalse ühtlustamise” 
klauslite valguses.  
 Analüüsi käigus hinnatakse, kui suur es ulatuses on kehtivad direktiivid 
nii oma kogumis kui ka üksikuna tegelikult vastanud komisjoni 
tarbijakaitse ja siseturuga seotud eesmärkidele. See eeldab mitte ainult direktiivide läbivaatamist, vaid ka nende kohaldamisviiside ja turgude, mida nad mõjutavad (s.o siseriikli kku õigusesse üle võetud õigusaktid, 
kohtupraktika, iseregulat sioon, jõustamine, tegelik  järgimise tase ning 
arengud äritavades, tehnoloogias ja ta rbijate ootustes), analüüsimist.  
 Analüüs uurib konkreetselt järgmisi küsimusi: 
● Kas direktiivides nõutud tarbijak aitse tase on piisavalt kõrge, 
                                                 
8 See algatus sisaldub ka komisjoni teatise “Ühenduse õigustiku ajakohastamine ja lihtsustamine” 
reguleerimisalas (KOM(2003)71) ning selle eesmärk on õigusaktide lihtsustamine. 
9 EÜT C 137, 8.6.2002, lk 2 
10 Direktiivid 85/577, 90/314, 93/13, 94/47, 97/7, 98/6; 98/27, 99/44  
 
ET 4   ET tagamaks tarbijate usaldust? 
● Kas ühtlustamise tase on piisavalt kõrge, likvideerimaks ettevõtete 
ja tarbijate jaoks siseturu tõkked ja konkurentsimoonutused?  
● Kas regulatsiooni tase hoiab ettevõtete jaoks koormuse võimalikult 
väiksena ning aitab kaasa konkurentsi tagamisele? 
● Kas direktiive rakendatakse tõhusalt?  
● Kas tervikuna vaadates on nende kaheksa direktiivi vahel 
märkimisväärseid lünki, vast urääkivusi või kattumisi?  
● Millise direktiivi parandamisele peaks esmajoones asuma? 
 Tõusetuvad ka mõned vähem üldised küsimused: 
● Kas direktiivide reguleerimis ala ulatus on õigustatud? Kas 
lepingueelsed teavitamiskohustused on asjakohased?  
● Kas taganemisperioodide kestus ed ja kasutamisviisid koduukse 
müügi, osaajalisuse ja kaugmüügi direktiivides peaksid olema nii 
täielikult ühtlustatud kui ka standardiseeritud?  
● Kas tarbijalepingute õigus  peaks olema veel rohkem 
ühtlustatud/ühtlustatum?  
● Kas oleks võimalik liita mõned direktiividest, et vähendada 
nendevahelisi vasturääkivusi? 
 Tarbijakaitset käsitlevate õigusak tide ümbervaatamiseks on kavandatud 
mitmeid tegevusi: 
● Ühenduse õigustiku avaliku andmebaasi väljaarendamine, mis 
sisaldab ka siseriik likke õigusakte ja koht upraktikat. See projekt 
võimaldab võrdlevalt analüüsid a ka direktiivide praktikas 
rakendamist.  
● Liikmesriikide ekspertidest ala lise töögrupi loomine, mis toimiks 
foorumina, kus saaks vahetada in fot ja väidelda ühenduse õigustiku 
rakendamise teemal.  
● Aruannete koostamine hinnamärkimise, kaugmüügi, tarbekaupade 
müügi ja ettekirjutuste rakendamise kohta. Raportite koostamisel konsulteeritakse ka huvitatud isikut ega ning hiljem korraldatakse 
teemakohaseid seminare.  
 Kõnealuse projekti ja raportite va lmimise valguses kaalub komisjon 
vajadust kehtivate direkt iivide parandusettepanekute tegemise järele. See 
diagnoosifaas peaks saama lõpule viidud 2006. aasta lõpuks. Kõigi 
ettepanekute puhul arvestatakse tööd , mis on tehtud CFR-i eelnõu kallal 
ning neile lisatakse asjakohased õigusaktide mõju analüüsid. 
 
ET 5   ET  Soovitav oleks ka, et nõukogu ja EP kasutaksid CFR-i, kui nad esitavad 
parandusi komisjoni ettepa nekute kohta. CFR-i säär ane kasutamine oleks 
kooskõlas ühise eesmärgiga saavutada EL-i õigusaktide kõrge kvaliteet11 
ja Euroopa institutsioonide püüdlustega muuta EL-i õigusaktid lihtsamaks, selgemaks ja järjepidevamaks
12.  
2.1.2 CFR-i teised võimalikud ülesanded 
 Liikmesriikide seadusandjad võiksid kasutada CFR-i EL-i lepinguõiguse 
valdkonna direktiivide ülekandmisel  siseriiklikesse õigusaktidesse. 
Samuti võiksid nad lähtuda CFR-ist õigusaktide vastuvõtmisel lepinguõiguse valdkondades, mis on ühenduse tasandil reguleerimata.  
 Teine ülesanne, mida on soovitanud EP, on CFR-i võimalik kasutamine 
arbitraaži puhul. Vahe kohtunikel oleks võimalus  CFR-ist ammutada 
erapooletuid ja tasakaalustatud lahe ndusi, et teha otsuseid lepingupoolte 
vahel tekkinud vaidluste kohta.  
 CFR võib mõjutada ka teisi tegevusk ava raames ette nähtud meetmeid. 
Näiteks märkis EP, et CFR-i võiks m uuta standardsete lepingutingimuste 
kogumiks, mis oleks õiguspraktikutele kasutamiseks. Komisjon on nõus, et tegevuskava II meetme elluviim isel oleks soovitav CFR-i võimalikult 
suures ulatuses kasutada. Sealjuures saaks CFR olla võimaliku mittesiduva õigusakti väljaarendamisel alusdokumendiks.  
 Komisjon arutab ka soovitust integr eerida CFR lepingutesse, mida ta ise 
tööettevõtjatega sõlmib. CFR-i võiks kasutada kehtiva siseriikliku õiguse 
täiendajana. Komisjon julgustab ka teisi institutsioone ja organeid kasutama CFR-i kolmandate pooltega lepingute sõlmimisel.  
 Lõpuks võiks CFR, mis põhineb EÜ õigustikul ja liikmesriikide 
lepinguõiguse parimatel lahendustel, olla ka inspiratsiooniallikaks 
Euroopa Kohtule lepinguõiguse vald konna õigusaktide tõlgendamisel.  
2.1.3 CFR-i õiguslik olemus 
 Mitmed tegevuskava koostamisele kaasa aidanutest tõstatasid küsimuse 
CFR-i õigusliku olemuse kohta. Välja pakuti ideid alates nõukogu ja EP 
vastu võetud siduvast õigusaktist kuni komisjoni poolt vastu võetava 
mittesiduva dokumendini.  
 Praegu leiab komisjon, et CFR peaks olema mittesiduv dokument. Kuna 
komisjon konsulteerib CFR-i väljat öötamisel kõigi huvitatud pooltega, 
võib antud küsimuse hiljem uuesti tõstatada.  
                                                
 
11 Tegevuskava “Normiloome keskkonna lihtsustamine ja parandamine” (KOM (2002) 278) 
12 Institutsioonide vaheline kokkulepe parema õigusloome kohta (ELT 2003/C 321/01) 
 
ET 6   ET 2.2 Üle-euroopaliste standardsete lepi ngutingimuste edendamine (tegevuskava 
II meede) 
2.2.1 Komisjoni soovitused tegevuskava kohta   Teine meede püüab töötada välja st andardtingimusi, mida kasutaks 
erasektor pigem üle-euroopaliselt kui üksikute liikmesriikide õiguskorra raames. Praegu arvavad pooled sageli, et nad peavad kasutama erinevaid standardtingimuste kogumeid, sest  liikmesriikide õigusaktide 
kohustuslikud tingimused on erinevad, olgu siis tegemist kas lepinguõiguse või muude õigusvaldkonda dega (näiteks võib tunduda, et 
lepinguvälist kahju reguleerivate õi gusaktide erinevused eeldavad 
erinevaid lepingutingimusi vastutus e küsimustes). Siiski on mitmeid 
näiteid üleliiduliste standardtingimu ste edukast kasutamisest, mispuhul 
on kaetud ka küsimused, millega tavapäraselt peab tegelema ka teistes lepingutes. 
 Aktsepteeritavad üle-euroopalise d lahendused on seega tõenäoliselt 
kasutatavad ka teistel juhtudel, mi spuhul hetkel tarvitatakse vaid 
konkreetse liikmesriigi standardtingimusi. Sääraste üle-euroopaliste lahenduste kättesaadavusest ei teat a kuigi palju, mist õttu soovitati 
tegevuskavas kõikehõlmavat algatust olemasolevate võimaluste laialdasemaks tutvustamiseks. 
2.2.2 Huvirühmade ja teiste reageeringud  
 Mõned vastanutest tervitasid väljapa kutud lähenemisviisi, teised aga olid 
skeptilised komisjoni sekkumise s uhtes sellesse valdkonda, kuivõrd 
arvati, et komisjonil on plaanis ise standardtingimusi koostama hakata. Seda ei kavatse komisjon päris kindl asti teha: standardtingimuste sisu 
peavad kindlaks määrama turuosalised ise, samuti peavad ettevõtjad 
otsustama, kas kasutada standardtin gimusi. Komisjon kavatseb tegutseda 
vaid toetaja ja “ausa vahetalitajana ”, so viia huvitatud pooled omavahel 
kokku ilma asja sisusse sekkumata. 
 Neid küsimusi arutati ka 19.jaanuaril 2004. aastal toimunud seminaril
13, 
kus oli tähelepanu keskmes standard tingimuste kasutamine ettevõttelt 
ettevõttele (B2B) toimuvat e tehingute puhul ning lepingutes ärisektori ja 
valitsuste vahel (B2G). Jõuti kahele põhimõttelise tä htsusega järeldusele: 
 Esiteks jõuti ühisele tõdemusele, et  üle-euroopalisi standardtingimusi 
saab edukalt kasutada märkimisväärsel hulgal juhtudel hoolimata sellest, et mõnes valdkonnas on siin jätkuva lt õiguslikke ja administratiivseid 
takistusi. Komisjon koostaks h uvigruppide abiga loetelu kõige 
suurematest takistustest.  
 Teiseks lepiti kokku, et kasulik oleks suurendada teadlikkust 
olemasolevate võimaluste suhtes, jagade s komisjoni hallataval veebilehel 
                                                
 
13 Vt joonealune märkus nr 6 
 
ET 7   ET täpsemalt struktureeritud teavet üle-euroopaliste standardtingimuste 
edukate näidete kohta.  
2.2.3 Tegevused: üle-euroopaliste standardtingimuste arendamist ja 
kasutamist toetav veebileht 
 Kõigi esitatud kaastööde põhjal järeldas komisjon, et teadlikkuse 
suurendamisest olemasolevate võimaluste kohta oleks mitmeti kasu. Komisjon keskendub standardtingimu stele, mis puudutavad tehinguid 
B2B ja B2G raames. 
 Nende tegevuste hindamise tulemusena võidakse soovitada uusi 
meetmeid ning kaaluda selles plaan is tehtava töö laiendamist. 
2.2.3.1 Pinnas teabe vahetamiseks olem asolevate ja planeeritavate üle-
euroopaliste standardtingimuste kohta  
 Komisjon hakkab haldama veebilehte, millel turuosalised saavad 
vahetada teavet üle-euroopaliste  standardtingimuste kohta, mida 
nad juba kasutavad või alles ka vatsevad välja töötada. Teave 
avaldatakse üksnes selle saatnud os apoole vastutusel. Säärane teabe 
avaldamine ei kujuta endast nende  standardtingimuste õigusliku või 
kaubandusliku väärtuse tunnustamist. Enne antud tegevusega edasiminekut konsulteerib komisjon vastavate huvigruppidega, et selgitada täpselt välja, millist teavet kasutajad vajavad ja millist informatsiooni organisatsioonid on valmis veebilehele saatma.  
 Antud teave peaks võimaldama pooltel vältida standardtingimusi 
juba kasutavate osapoolte vigu ja korrata nende positiivseid 
kogemusi. Seega ei kavatse komisjon asuda ise määratlema, milline peaks olema “parimate praktikate” kogum.  
2.2.3.2 Juhised konkurentsireeg lite ja üle- euroopaliste 
standardtingimuste vahekorra kohta  
 Komisjon ei kavatse antud etap is avaldada eraldi juhiseid 
standardtingimuste väljatöötamise ja kasutamise kohta. Ta on juba osutanud, et üldiselt suhtub ta positiivselt kokkulepetesse, mis 
edendavad ühisturul vastastikust tu rule sisenemist või julgustavad 
uute turgude arendamist ning paremate pakkumistingimuste loomist
14. Kuigi kokkuleppeid üle-euroliiduliste standardtingimuste 
kasutamiseks käsitletakse seetõ ttu üldjuhul positiivsena, võivad 
mõnel juhul kokkulepped või kooskõlastatud praktika standardtingimuste kasutamise suhtes minna vastuollu konkurentsireeglitega.  
 Seda silmas pidades juhib komisjon tähelepanu oma “Juhistele EÜ 
asutamislepingu artikli 81 kohaldat avuse kohta horisontaalsetes 
                                                
 
14 Komisjoni märgukiri nr. 2001/C 3/02, (EÜT C3/2, 6.jaanuar 2001) punkt 169 
 
ET 8   ET koostöölepetes”15, eriti selle 6. jaole, mi s sätestab juhtnöörid 
standardiseerimislepetele. Ku igi need juhised ei kehti 
standardtingimuste suhtes tehtud kokkulepetele, võivad pooled neid siiski kasutada, et saada näpunäite id selle kohta, kuidas vältida 
probleeme, kui nad on nõustunud sta ndardtingimuste kasutamisega.  
2.2.3.3 Üle-euroopaliste standardtingi muste kasutamise seadusandlike 
takistuste kindlaks tegemine 
 Komisjon uurib koos huvitatud pooltega, kas ja kui, siis millised on 
liikmesriikides seadusandlikud takistused üle-euroopaliste standardtingimuste kasutamisel, ee smärgiga need ära kaotada, kui 
see peaks vajalikuks ja kohaseks osutuma. Seda oleks võimalik 
saavutada asjaomaste liikmesriikide vabatahtliku tegevuse, rikkumismenetluse algatamise kaud u komisjoni poolt, kui takistus 
rikub EL-i õigust, või muu EL-i alga tuse (näiteks seadusandlike 
meetmete) abil, kui EL-i õigust pole rikutud.  
 Esimeses faasis korraldab komisjon sel teemal uurimuse, millele 
eelneb arutelu huvigruppi dega uurimuse sisu ja struktuuri üle, 
tagamaks uurimuse keskendumise turuosaliste jaoks olulistele aspektidele.  
2.3 Meede, mis ei ole sektorile eriomane – Euroopa lepinguõiguse mittesiduv 
õigusakt (tegevuskava III meede) 
 Tegevuskavas tehti muuhulgas järeldus, et  praeguses etapis ei ole märke, nagu 
tekitaks seni järgitud sektoriviisiline  lähenemine probleeme või et sellest 
lähenemisest peaks loobuma. Siiski p eeti kohaseks uurida, kas sektorile mitte 
eriomased meetmed, nagu näiteks mittesiduva õigusakti vastuvõtmine võiks 
olla vajalik Euroopa lepinguõigusega seonduvate probleemide lahendamiseks. 
 Komisjon kavatseb seda protsessi jätk ata, tehes paralleelselt tööd CFR-i 
väljatöötamiseks ning võttes arvesse huvi gruppide märkusi nende eelistuste 
kohta sellise õigusakti parameetrite osas , kui vajadus selle vastuvõtmise järele 
peaks tekkima. CFR-i väljatööt amise ning eelkõige huvigruppidega 
konsulteerimise käigus võib komis jon saada asjakohast teavet. 
 Komisjon loob võimaluse teabe vahetami seks sellise õigusakti vastuvõtmise 
õigeaegsuse kohta. Kuigi on veel vara  selliste arutelude tulemuste üle 
teoretiseerida, on oluline selgitada, et komisjonil pole kavas teha ettepanekut 
“Euroopa tsiviilkoodeksi” vastuvõtmis eks, mis ühtlustaks liikmesriikide 
lepinguõiguslikud seadused, ega jätta mu ljet, et arutelu antud teemal on 
mõeldud üleskutsena seni paindlikult ja tõhusalt toimivatel lahendustel 
põhineva vaba liikumist küsimuse alla seada.  
 Tegevuskava kohta saadetud kaastööde ja komisjoni enda kaalutluste pinnal on 
kindlaks tehtud mitmed parameetrid, mida  aruteludes õigusak ti vajalikkuse üle 
                                                
 
15 Samas 
 
ET 9   ET arvesse võtta. Need hõlmavad vajadust te ha vahet nende tehingute, mis tehakse 
tarbijatega, ja nende vahel, mis teostatakse ettevõtete vahel või avaliku sektori asutustega. Samuti tuleb arvestada, mil määral muud lahendused, sh üle-
euroopalised standardtingimused juba  pakuvad rahuldavaid võimalusi ning 
vajadust võtta arvesse liikmesriikide vahelisi erinevusi õigus- ja halduskultuuris. Nende parameetritega p eaks arvestama, kui hakatakse arutama 
selle õigusakti vastuvõtmise õigeaegsuse ül e. Mõned nendest parameetritest on 
lahti seletatud II lisas. 
 Veelgi enam, kui tuvastatakse pr obleemid, mis vajavad lahendamist EL-i 
tasandil, asuks komisjon koostama laie ndatud mõju analüüsi, määratlemaks 
kõnealuste lahenduste olemust ja sisu. 
3. Ü
HTSE TUGIRAAMISTIKU ETTEVALMISTAMINE JA VÄLJATÖÖTAMINE  
3.1 Ettevalmistus: uurimistöö ja  EL-i institutsioonide, li ikmesriikide ja teiste 
huvitatud isikute osalus 
3.1.1 Ülevaade   Tagamaks CFR-i kõrget kvaliteeti, rahastab komisjon kolme aasta 
jooksul uurimistööd teadus- ja tehnoloogia arendamise kuuenda 
raamprogrammi all
16. Ettepanekutele teadustööks  on hinnang antud ning 
eeldatavasti alustata kse peatselt tööd.  
 2007. aastaks oodatakse teadlastelt lõppraportit, milles oleksid kõik 
elemendid, mida komisjon vajab CF R-i väljatöötamiseks. Lõppraport 
sisaldab seega ka CFR-i eelnõu, mi s teadlaste arvates sobib täitma 
tegevuskavas seatud eesmärke.  
3.1.2 Huvigruppide osalus 
 Huvigruppide osalus on määrava tähtsusega, nagu rõhutasid kõik, kes 
saatsid oma kommentaarid tegevuskava kohta. 
 EP ja komisjoni ühiskonverentsil 2 004. aasta aprillis tehti ettepanek ja 
toetati eduka osalemise nelja peamist kriteeriumit: 
• õiguslike traditsioonide mitmekes isus: EL-is kehtivate erinevate 
õigustraditsioonidega tuleb arvestada; 
• majanduslike huvide tasakaal: arve stada on vaja ka erinevates 
majandusvaldkondades eksisteerivate väga erinevate ettevõtete, 
alates väikestest ja keskmise  suurusega kuni rahvusvaheliste 
ettevõteteni, samuti tarbijate ja õiguspraktikute huvidega; 
• pühendumine: huvigrupid peavad eraldama reaalseid vahendeid, 
jätkusuutliku ja sisulise  osaluse tagamiseks;  
                                                 
16 Otsus nr 1513/2002/EÜ (EÜT L 232, 29.8.2002 lk 1) 
 
ET 10   ET • tehniline asjatundlikkus: üksikasjaliku tagasiside andmine ja 
argumenteeritult kriitiline lähenemine akadeemiliste teadlaste pakutule. 
 Nende kriteeriumidega arvestatakse allpool toodud struktuuride loomisel. 
Esimese tegevusvaldkonna struktuurid moodustavad osa komisjoni ja teadlaste vahel sõlmitavast lepingust:  
 Esimene tegevusvaldkond: tehniline sisend 
• Komisjon loob huvigruppide eksp ertide võrgustiku, kes kestvalt 
annavad oma üksikasjadeni detailse panuse teadlaste ettevalmistustöösse. 
• Korraldatakse regulaarseid seminare kõigil uurimistöös 
kajastatavatel teemadel, et võim aldada huvigruppidel määratleda 
praktilised küsimused, mida peab  arvesse võtma ja mille kohta 
tagasisidet anda. Igal teemal ko rraldatakse seminarid nii, et 
huvigrupid ja komisjon saavad tö öde kulgu jälgida. Seminaridel 
käsitletavad valdkonnad on spetsiifilis ed ja osalejate arv on kõigi 
seminaride puhul piiratud, et tagada töö efektiivsus.  
• Antud protsessi toetab selleks loodud veebilehekülg, millele 
pääsevad juurde teadlased, huvig ruppide eksperdid, komisjon, 
liikmesriikide eksperdid ja EP. Eelnõusid kaasajastatakse sellel veebilehel niivõrd, kuivõrd uur imistöö edeneb ning lähtudes 
huvigruppide kommentaaridest.  
• Kui otsused erinevate aspektide jaotamise osas on tehtud, on ehk 
kasulik sätestada tehnilise tegevusvaldkonna toimimiseks juhtnöörid, mis tagaksid teadlast e ja huvigruppide selge ühese 
arusaama protsessist. Juhtnöörid võ ivad hõlmata ka struktuuri, mis 
tagab huvigruppide panuse üldise koordineerimise, näiteks juhtgrupi näol, millesse kuuluvad liikmed nii akadeemiliste teadlaste kui ka huvigruppi de ekspertide hulgast. 
 Teine tegevusvaldkond: polii tiline analüüs ja ülevaated 
 Komisjon: 
• annab regulaarselt protsessi edenemisest ülevaateid EP-le ja 
nõukogule sellises vormis, nagu nad on nõudnud;  
• korraldab regulaarseid kõrgetaseme lisi üritusi, kaasates EP-d ja 
liikmesriike;  
• loob liikmesriikide ekspertidest töögrupi, et tagada nende 
informeeritus protsessi edenemisest ning anda neile võimalus tagasiside andmiseks. 
 
ET 11   ET  Lisaks võiks need kaks tegevusva ldkonda regulaarselt kokku tuua, et 
võimaldada nendevahelist arutelu laiemas kontekstis. 
3.1.3 CFR-i võimalik struktuur ja sisu 
 CFR-i ette valmistav uurimistöö seab endale eesmärgiks tuvastada 
parimad lahendused, võttes arvesse si seriiklikke lepinguõiguslikke norme 
(nii kohtupraktika kui ka kehtes tatud praktika), EÜ õigustikku ja 
vastavaid rahvusvahelisi õigusakte , eriti ÜRO 1980. aasta konventsiooni 
kaupade rahvusvahelise ostu-müügi lepingute kohta. Muu olemasolev 
materjal on samuti asjakohane ja seda võetakse ka arvesse, samas 
tagades, et CFR sobib EL- i konkreetsete vajadustega. 
 CFR-i ette nähtud struktuur (näide  võimalikust strukt uurist on toodud I 
lisas) oleks selline, et esmalt visandatakse ühtsed lepinguõiguse põhiprintsiibid, sealhulgas juhis selle kohta, millal võib olla nõutav nende 
aluspõhimõtete järgimisest erandi  tegemine. Teiseks toetavad 
põhiprintsiipe olulisimate mõiste te definitsioonid. Kolmandaks 
täiendaksid põhimõtteid ja mõisteid näidisnormid, mis moodustaksid CFR-i põhiosa. Võib ette näha vahete gemise ettevõtete või eraisikute 
vahel tehtavate lepingute osas rake ndatavate ning ettevõtte ja tarbija 
vahel tehtavate lepingute osas rake ndatavate näidisnormide vahel. 
 Mõned kommentaare saatnutest määratlesid valdkonnad, mis nende 
arvates tuleks CFR-i lisada. Paljud nendest on seotud üldiste mõistetega, 
mis pole konkreetsetele lepingutüüpide le või lepingupooltele eriomased. 
Esmane kriteerium, millest lähtuvalt määratakse kindlaks, millised valdkonnad peaksid olema kaetud, on nende kasulikkus ühenduse õigustiku sidususe suurendamisel. 
 Kaht lepingutüüpi mainiti siiski  konkreetselt – tarbija- ja 
kindlustuslepingud. Komisjon ootab, et  CFR-i ettevalmistamine pööraks 
nendele kahele valdkonnale erilist tähelepanu. Teised valdkonnad, mille kohta eraldi mainiti, et CFR peaks neid katma, on müügi- ja teenustelepingud ning tingimused, mi s on seotud kaupade nimetuse 
säilitamisega ja ülekandmisega.  
 Komisjon võttis arvesse ka uurim ust, mis algatati EP ja nõukogu 
sellekohaste taotluste järel, et uurid a, kas erinevused lepinguõiguslike ja 
lepinguvälist kahju reguleerivate nor mide ning lepinguõiguslike ja 
omandit reguleerivate normid e vahel on tekitanud probleeme 
17. Selle 
uurimuse valguses järeldas komisjon, et erinevates liikmesriikides olevate lepinguõiguse ja lepi nguvälise kahju õiguse kokkupuute 
erinevusest ei tõusetu märgatavaid probleeme. Paistab, et olulisemad 
probleemid tulenevad erinevatest kokkupuutepunktidest lepinguõiguse ja 
omandiõiguse vahel erinevates liikmesriikides. CFR-i ettevalmistamise käigus tuleb kaaluda, kuidas neid  probleeme lahendada, parandades nii 
palju kui vajalik kehtivat ja tule vikus vastuvõetavat ühenduse õigustikku. 
                                                
 
17 Vt joonealune märkus nr 1 
 
ET 12   ET 3.2 Komisjoni poolt ühtse tugi raamistiku väljatöötamine 
3.2.1 Kooskõla tegevuskava eesmärkidega  Komisjon ei ole seotud teadlast e poolt esitatava lõppraportiga ning 
vajadusel parandab seda, saavutamaks seeläbi kooskõla tegevuskava eesmärkidega. 
3.2.2 Rakendatavuse test 
 Komisjon tagab oma hinnangus teadla ste lõppraporti kohta, et CFR-i 
eelnõu puhul teostatakse konkreetset e näidete põhjal eeldatavate 
kasutajate jaoks CFR-i rakendatavuse test.  
 Esiteks hõlmab see kontrolli, kas CFR-i eelnõu on sobiv ühenduse 
õigustiku parandamiseks ja seadusandluse ettevalmistamiseks. See võib tähendada CFR-i eelnõu kasutamist olemasoleva direktiivi muutmisettepaneku koostamisel.  
 Seda võib näiteks teostada komi sjoni kava raames vaadata üle 
tarbijakaitset puudutav ühenduse õigus tik ja direktiivi 2000/35/EÜ 
(hilinenud maksmisega võitl emise kohta äritehingute puhul) 
ümbervaatamisest
18 tuleneva tegevuse käigus.  
 Kõik õpetlik võetakse arvesse enne , kui komisjon lõplikult CFR-i vastu 
võtab. 
 Teiseks võivad muud institutsioonid CFR-i eelnõud katsetada. Selles 
etapis võidakse paluda liikmesriikidel uurida kehtivast seadusandlusest teatud valimi ülevõtmist ja anal üüsida, kuivõrd CF R-i eelnõu võinuks 
sellele kaasa aidata. Praktilisi näiteid kasutades tuleks testida ka CFR-i eelnõu sobivust kasutamiseks I ja II meetmes. Ühtlasi püütakse leida 
viise, kontrollimaks CFR-i eelnõu sobivust vahendina rahvusvahelises 
arbitraažis või komisjoni enda lepingulistes suhetes. 
3.2.3 Komisjoni CFR-i arutamine 
 Nimetatud väljatöötamisprotsessi tulemuseks on komisjoni CFR, mis 
esitatakse lõplikuks aruteluks. EP-l , nõukogul ja liikmesriikidel palutakse 
teadlaste lõppraportit ja komisjoni hinnangut analüüsida. Kasutada võiks 
ka institutsioonidevahelist töögrupp i, arutamaks CFR-i kasutamist kogu 
seadusandliku menetluse käigus. L iikmesriikidega konsulteerimine võiks 
jätkuda läbi juba mainitud siseriiklik e ekspertide töögrupi, kes jälgib ka 
ettevalmistavat tööd. 
 Järgmine samm on avalik arutelu valge raamatu vormis, mis annab 
võimaluse huvigruppidel anda oma panus. Sel eesmärgil tõlgitakse komisjoni CFR kõigisse ametlikesse  EL-i keeltesse. Huvigruppidel on 
aega vähemalt kuus kuud, et komisj oni eelnõu kommenteerida. See 
                                                
 
18 EÜT L 200, 8.8.2000, lk 35 
 
ET 13   ET arutelu võimaldab CFR-i sisu üksika sjalikult läbi kaaluda ja annab 
soodsa võimaluse tegelda erinevates keeleversioonides esinevate lahknevustega, et tagada lõppvers iooni täielik koos kõla ja selge 
arusaadavus kõigis keeltes. 
3.2.4 CFR-i vastuvõtmine komisjoni poolt 
 CFR-i vastuvõtmine komisjoni poolt on ette nähtud 2009. aastaks. CFR 
avaldatakse paljudes kohta des, sealhulgas Euroop a Liidu Teatajas ja 
vajadusel seda muudetakse. Edaspidi määratakse kindlaks CFR-i kaasajastamise mehhanism. 
 
ET 14   ET ANNEX I  
Possible structure of the CFR 
The main goal of the CFR is to serve as a tool box for the Commission when preparing 
proposals, both for reviewing the existing acquis  and for new instruments. To that aim, the 
CFR could be divided into three parts: fundamental  principles of contract law; definitions of 
the main relevant abstract legal terms and model rules of contract law. 
CHAPTER I – Principles 
The first part of the CFR could provide some common fundamental principles of European 
contract law and exceptions for some of these pr inciples, applicable in limited circumstances, 
in particular where a contract is  concluded with a weaker party. 
Example: Principle of contractual freedom; exception: application of mandatory rules; 
Principle of  the binding force of contract ; exception: e.g. right of withdrawal; principle of 
good faith 
CHAPTER II – Definitions 
The second part of the CFR could provide some definitions of abstract legal terms of 
European contract law in partic ular where relevant for the EC acquis . 
Examples: definition of contract, damages. Concerning the definition of a contract, the 
definition could for example also explain when a contract should be considered as concluded.  
CHAPTER III – Model rules 
SECTION I – Contract  
1. Conclusion of a contract: i. e. notion of offer, acceptance,  counteroffer, revocation of 
an offer, time of conclusion of a contract. 
2. Form of a contract: i.e. written contract, oral contra ct, electronic contract and 
electronic signature. 
3. Authority of agents: direct  and indirect representation. 
4. Validity: i.e. initial impossibility, incorrect information, fraud, threats. 
5. Interpretation: i.e. general rules of interpretation, reference to all relevant 
circumstances. 
6. Contents and effects: i.e. statements gi ving rise to contractual obligation, implied 
terms, quality of performance, obligation to  deliver the goods / provide the services, 
conformity of the performance with the contract. 
 
ET 15   ET SECTION II  – Pre-contractual obligations 
1. Nature of pre-contractual ob ligations (mandatory or not) 
2. Pre-contractual information obligations:  
a. General/Form: i.e. written information, by any clear and comprehensible way. b. Information to be given before the conc lusion of the contract: i.e. information 
regarding the main charact eristics of goods or servic es, price and additional 
costs, regarding the rights of the consumer, specific information for e-contracts. 
c. Information to be given at the conc lusion of the contract: i.e. information 
regarding the right to  ask for arbitration. 
d. Information to be given after the conclu sion of the contract: i.e. obligation to 
notify any modification of the information. 
SECTION III – Performance / Non-Performance:  
1. General rules: i.e. place and time of performance, performance by a third party, time 
of delivery, place of delivery, costs of performance. 
2. Non-performance and remedies in general: 
a. Non-performance : notion of breach of contract b. Remedies in general: i.e. remedies av ailable, cumulation of remedies, clause 
excluding or restricting remedies. 
3. Particular remedies for non-performance: i. e. right to performance, to terminate the 
contract (right of rescissi on), right of cancellation, right for a price reduction, repair, 
replacement, right to damages and interest.  
SECTION IV – Plurality of parties  
1. Plurality of debtors 2. Plurality of creditors 
SECTION V – Assignment of claims   
1. General principles: i.e. contractual claims  generally assignable, partial assignment, 
form of assignment. 
 
ET 16   ET 2. Effects of assignment as be tween Assignor and A ssignee: i.e. rights  transferred to 
assignee, when assignment takes effects. 
3. Effects of assignment as between Assignee and Debtor: i.e. effect on debtor’s 
obligation, protection of debtor. 
SECTION VI – Substitution of new debtor - Transfer of contract  
1. Substitution of new debtor: i.e. effects of substitution on defences and securities 2. Transfer of contract 
SECTION VII – Prescription  
1. Periods of prescription and their commencement 2. Extension of period 3. Renewal of periods 4. Effects of prescription 
SECTION VIII – Specific rules for contract of sales  
SECTION IX – Specific rules for insurance contracts  
 
ET 17   ET ANNEX II  
Parameters concerning the optional instru ment – For further discussion on the 
opportuneness of this instrument 
This annex presents some parameters concer ning an optional instru ment which should be 
taken into account during the furthe r discussion on its opportuneness.  
1. Concerning the general contex t of an optional instrument: 
The existing legal framework, in particular existing European legislation relating to 
contract law and the ongoing work regard ing the future Re gulation on the law 
applicable to contractual obligations should be taken into account within this 
reflection process. The results of meas ure I regarding the improvement of the acquis  
as well as those of measure II will have to be considered.  
Moreover, an extended impact assessment will have to be carried out regarding this 
measure. Such an exercise implies that , among others, the following questions are 
considered before any decision on the adoption of an optional instrument:  
● What problem(s) are being addressed? 
● What is the overall policy objective,  in terms of the desired impacts? 
● What would happen under a ‘no change’ scenario? 
● What other options are available to m eet the objectives? (eg different types of 
action, more or less ambitious options) 
● How are subsidiarity and pr oportionality taken into account? 
● What are types and the scale of positiv e and negative impacts associated with 
each option – whether economic, social, environmental – and are there tensions/trade offs between them? 
● How can the positive impacts be maximi sed and negative impacts minimised? 
Are any associated measures needed to achieve this? 
● Who is affected? Are any specific groups particularly affected? 
● Are there impacts outside the EU? 
● How will the instrument be implemented and the impact in practice monitored 
and evaluated? 
● What were the views of stakeholders? 
2. Concerning the binding nature of an optional instrument 
In the Action Plan, the Commission pres ented different possible approaches 
concerning the binding nature of an optional instrument. This instrument could either 
be a set of rules on contract law which w ould apply unless its application is excluded 
 
ET 18   ET by the contract of  the parties (“ opt out ”) or a purely optional model which would 
have to be chosen by the parties through a choice of law clause (“ opt in ”). The latter 
would give parties the greatest de gree of contractual freedom.  
Respondents’ positions on this issue were clear, with most favouring an “ opt in ” 
model. The governments which expressed an  opinion on this po int, supported the 
“opt in ” model which they consider being of great importance in  preserving the 
principle of contractual freedom. Businesse s also supported such a voluntary scheme 
and again stressed the importance of the ge neral principle of contractual freedom. 
Further, almost all legal practitioners called for an “ opt in ” solution. Finally, a 
majority of academics seemed also to prefer this solution. 
The Commission shares stakeholders’ view of the importance of the principle of 
contractual freedom and had al ready underlined in the Actio n Plan that the principle 
of “contractual freedom should be one of the guiding principles of such a contract 
law instrument” and that consequently  “ it should be possible for the specific rules of 
such a new instrument, once it has been chosen by the contracting parties as the 
applicable law to their contract, to be adapted by the parties according to their 
needs ”. A limit to contractual freedom would only be acceptable in relation to some 
mandatory provisions contained in the opti onal instrument, particularly provisions 
aiming to protect consumers (see point 4  below). 
In that context, and as suggested by c ontributors, the Commission considers that 
future consultations and de bates should follow this dir ection and should take into 
account the coherence of such  an optional instrument with the Rome Convention of 
1980 on the law applicable to the contractua l obligations and the subsequent Green 
Paper of January 2003 on the conversion of  the Rome Convention into a Community 
instrument and its modernisation. This latt er point was underlined by all respondents. 
Contributors to the Action Plan mentioned di fferent approaches which could be used 
as a basis for further reflection on the que stion of the articulation of an optional 
instrument and the successor of the Ro me Convention (“Rome I”). The first 
suggestion, as put forward by some contri butors, would be to adopt the optional 
instrument as international uniform law. Th e main example of an instrument adopted 
as international uniform law is the Vienna Convention on the International Sale of 
Goods (CISG). Within that  approach, the optional in strument would contain a 
provision relating to its scope19 and Rome I would not then apply to matters 
regulated by the optional instrument. Moreover,  for all the aspects of contract law not 
provided by the optional instrument, th e parties would use the national law 
applicable according to the provisions of Rome I. The second approach presented by 
respondents to ensure such coherence w ould be through Article  20 of the Rome 
Convention20. In this case, the optional instru ment would again contain a clause 
relating to its scope  and Rome I would not then apply to matters regulated by the 
optional instrument. An adaptation of Artic le 20 could be envisaged. Finally, the 
                                                 
19 The scope clause could provide that the optional instru ment is applicable to contracts where at least one 
of the parties is established in a Member State. 
20 Article 20 of the Rome Convention: “This Conventio n shall not affect the application of provisions 
which, in relation to particular matters, lay down ch oice of law rules relating to contractual obligations 
and which are or will be contained in acts of th e institutions of the European Communities or in 
national laws harmonized in implementation of such acts”. 
 
ET 19   ET third possibility suggested by stakeholders w ould be to adopt the optional instrument 
as a Community instrument, which would not  benefit from any priority over Rome I 
and that the parties could c hoose as applicable law to th eir contract on the base of 
Article 321 of the Rome Convention. In this cas e, the optional instrument would not 
contain any scope clause but  only provisions of substa ntive law. As suggested by 
stakeholders, Article 3, pa ragraph 1 could be interpre ted in a way to leave the 
possibility for the parties to choose the opti onal instrument as applicable law to their 
contract. The possibility of  such interpretation could be clarified in Rome I. 
It is clear from the approaches suggeste d by respondents that the works undertaken 
on the conversion of the Rome Convention into a Community instrument and its 
modernisation and those on European Contract Law need to be coherent. Even if it is 
too premature to take any decision on th e opportuneness and adoption of the optional 
instrument, it is important to ensure that  the future Community instrument “Rome I” 
takes into account the possibility of a cohe rent articulation of its provisions with a 
possible future optional instrument. 
3. Concerning the legal form of an optional instrument 
In the Action Plan, the Commi ssion suggested that an optio nal instrument could take 
the legal form of a regulation or a recommendation which would exist in parallel with, rather than instead of, national contract laws. 
As we have seen above, a great majority of  respondents expressed its preference for 
an “opt in ” instrument. If this approach is fo llowed, there is significant support for a 
regulation. However, among the academics’ c ontributions, some are in favour of a 
non-binding instrument, for example a recommendation.  
For an “opt-out” instrument a regulation would be more appropriate as, unlike a 
recommendation, it is directly applicable. For an “opt-in” instrument, the choice of 
its legal form will depend on the approach chosen for the articulation of this 
instrument with the successor of the Rome  Convention (see point 1 above). In this 
context, in the light of the three approach es suggested by stakeholders, the form of a 
Regulation may seem more appropriate. 
4. Concerning the content of an optional instrument 
In its Action Plan, the Commission made clear  that in reflecting on the content of a 
non-sector-specific instrument, the future  CFR should be take n into account. The 
content of this CFR would be likely to se rve as a basis for the discussions on the 
optional instrument. On that point, most of the stakeholders agreed with the 
Commission view even if the question of whether the new instrument should cover 
the whole scope of the CFR or only parts of it was left open. 
The question of whether this optional inst rument should contain only some general 
contract law components or also component s for specific contracts which are of a 
                                                
 
21 Article 3.1 of the Rome Convention: “A contract shall be governed by the law chosen by the parties. 
The choice must be expressed or demonstrated with r easonable certainty by the terms of the contract or 
the circumstances of the case. By their choice the par ties can select the law applicable to the whole or a 
part only of the contract. 
 
ET 20   ET great economic importance in the internal mark et, i.e. contract of sale or services, 
was also left open in the Action Plan. Many stakeholders agreed on the fact that an 
optional instrument should contain some pr ovisions of general contract law as well 
as provisions relating to sp ecific contracts which have significant importance for 
cross-border transactions . Concerning provisions of general contract law, 
stakeholders suggested that the optional instrument could contain, for instance, 
provisions relating to the conc lusion, validity and interpretation of contracts as well 
as performance, non-performance and reme dies. Concerning specific contracts, 
several suggestions were made: the optiona l instrument should contain rules relating 
to contract of sale, exchange, donation, leas e, cross-border financ ial transactions and 
contracts of insurance. Some stakeholders also expressed the view that the optional 
instrument should cover areas of law linked to  contract law, i.e. security law, unjust 
enrichment as well as rules on cr edit securities on movable goods.  
Thus, according to these contributions, an optional instrument could have different 
components, i.e. parts relating to genera l contract law and/or certain specific 
contracts. However, the exact content of an optional instrument and which sectors 
should receive special atten tion will need to be further discussed. An optional 
instrument should only contain those areas of contract law, whether general or 
specific to certain contracts, which clear ly contribute to addressing identified 
problems, such as barriers to the smooth functioning of the internal market.  
5. Concerning the scope of  an optional instrument 
Concerning the scope of an optional instru ment, two main issues can be identified 
which would need to be addre ssed through furthe r reflection. 
Firstly, in the Action Plan, the Commissi on raised the question of whether an 
optional instrument should cover solely bu siness-to-business tran sactions or also 
business-to-consumer contracts. In the latt er case, the new instrument would contain 
mandatory provisions concer ning consumer protection.  The Commission underlined 
the importance of the principle of contractua l freedom that allows parties, once they 
have decided to apply the optional instru ment to their contract, to adapt this 
instrument according to their needs. Howeve r, it also noted that this freedom could 
be restricted by the mandatory characte r of some limited provisions of the new 
instrument, e.g. those relati ng to consumer protection.  
In answering this question, it is important to remember th e main goal of the optional 
instrument, namely the smoother functioning of  the internal market. It is clear that 
including business-to-business transactions  would facilitate th at goal. However, 
business-to-consumer transactions are also of great economic importance for the internal market and, to that  extent, their inclus ion would be justif ied. In this case, 
consumers would need to be afforded a suffi ciently high level of protection to ensure 
benefits for the demand-side of the market  (consumers) as well as the supply-side 
(businesses). In that context, most stakeh olders considered that a new instrument 
should apply to business-to-consumer transac tions as well and so include mandatory 
rules to ensure a high leve l of consumer protection.  
Here it should be noted that national ma ndatory rules, applicable on the basis of 
Articles 5 and 7 of the Rome Convention,  can increase transaction costs and 
constitute obstacles to cross-border contract s. In that context, the introduction in the 
 
ET 21   ET optional instrument of mandatory provisions in the meaning of in Articles 5 and 7 of 
the Rome Convention could represent a grea t advantage: the parties, by choosing the 
optional instrument as appli cable law to their contract, would know from the moment 
of the conclusion of the c ontract which mandatory rules are applicable to their 
contractual relationship. That would pr ovide legal certainty in cross border 
transactions and the relevant  providers of services an d goods could market their 
services or products throughout the whole Eu ropean Union using one single contract. 
The optional instrument would then become  a very useful tool for the parties. 
However, in such a situation, it would need to be  certain that, where the parties have 
chosen the optional instrument as applic able law, other national mandatory rules 
would no longer be applicable. That woul d depend on the solution chosen for the 
articulation of the optional instrument  with Rome I (see point 1 above). 
Secondly, the introduction of the business-to-business tran sactions within the scope 
of the optional instrument raises another i ssue. It concerns the articulation of the 
optional instrument and the Vienna Conven tion on the International Sale of Goods 
(CISG). In its Action Plan, the Commission asked for some comments on the scope of the optional instrument in relation to the CISG. Many stakeholders presented their 
view on this issue. All of them agreed on the necessity to ensure coherence between 
an optional instrument and the CISG. However, there was less consensus on how to ensure such coherence: while some consid ered that the optiona l instrument should 
only provide for complementary rules to th e CISG, others proposed that the CISG 
should become part of the optional instrument.  
The question of the relationship between the optional instrument and the CISG 
would depend, on the one hand, on the scope of the optional instrument
22, and, on the 
other hand, on the binding nature of this new instrument, i.e. “ opt in ” or “ opt out ”. 
As noted in point 1, the major ity of respondents favoured an “ opt in ” instrument. In a 
scenario where the optional instrument was an “ opt in ” instrument applicable to 
business-to-business international sa les of goods, by choosing the optional 
instrument as applicable law to their cont ract, the parties would have tacitly excluded 
the application of the CISG on th e base of Article 6 of the CISG23. However, in the 
alternative scenario of an “ opt out ” instrument applicable to business-to-business 
international sales of goods, the problem of  determining the appropriate application 
of the two instruments could be more difficu lt to solve. That would be an argument 
in favour of an “ opt in ” instrument, an approach pref erred so far by stakeholders. 
6. Concerning the legal base of an optional instrument 
In its Action Plan, the Commission launched the reflection on the legal base of a new 
instrument and welcomed comments fr om stakeholders. However, very few 
contributors expressed their view on that issue. While one Member State proposed 
Article 308 of the TEC for an “ opt in ” instrument and Article 95 TEC for an “ opt 
out” scheme, a group of academic lawyers preferred Article 65 TEC.  
                                                 
22 If the optional instrument is not applicable to international sales of goods, there is no problem of 
competition between this optional instrument and the CISG. 
23 Article 6 of the CISG: “The parties may exclude the application of this Convention or, subject to 
article 12, derogate from or vary the effect of any of its provisions.” 
 
ET 22   ET The question of the legal base is closely linked with the questions of the legal form 
of the optional instru ment (see point 2 above), of its content (see point 3 above) and 
its scope (see point 4 above). More reflect ions on the important issue of the legal 
base will be necessary within a larger debate on the parameters of an optional 
instrument.