KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE erandiklausli kohta (personalieeskirjade XI lisa artikkel 10) /* COM/2012/0476 final */





KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE erandiklausli kohta (personalieeskirjade XI lisa artikkel 10) KOKKUVÕTE Käesolevas aruandes esitab komisjon oma (alates 2011. aastast) kolmanda hinnangu erandiklauslis sätestatud tingimuste täitmise kohta. Komisjon tuletab meelde, et meetodi aluseks olevate põhimõtete ja erandiklausli õiguslik tõlgendamine põhinevad otsusel, mille Euroopa Kohus langetas kohtuasjas C‑40/10. Komisjon hindab ka liidu majanduslikku ja sotsiaalset olukorda ajavahemikul 1. juulist 2011 kuni 2012. aasta mai keskpaigani, mil avaldati 2012. aasta kevadine Euroopa majandusprognoos. Euroopa Kohus rõhutas oma 24. novembri 2010. aasta otsuses kohtuasjas C-40/10, et erandiklausel võimaldab arvesse võtta ühtaegu tõsise ja äkiliselt aset leidnud majandusliku ja sotsiaalse olukorra halvenemise tagajärgi, samas kui „tavapärast” meetodit rakendades ei kohandataks ametnike töötasusid piisavalt kiiresti. Euroopa Kohus selgitas, et personalieeskirjade XI lisa artiklis 10 ette nähtud menetlus on ainus võimalus võtta töötasude kohandamisel arvesse majanduskriisi, kaldudes kõrvale selle lisa artikli 3 lõikes 2 sätestatud kriteeriumide kohaldamisest. Meetod põhineb paralleelsuse põhimõttel ja selle eesmärk on põhjalikult hinnata Euroopa Liidu majanduslikku ja sotsiaalset olukorda nende otsuste alusel, mida liikmesriigid langetavad avalike teenistujate töötasude kohta. Seadusandja on hoolikalt valinud kriteeriumid, mida tuleb töötasude ja pensionide kohandamisel arvesse võtta; kõnealuseid kriteeriume kohaldatakse nii majanduskasvu kui ka ‑languse ajal. Erandiklausli rakendamine ei sõltu majandustsüklist, vaid seda kasutatakse ainult siis, kui ELis toimuvad äärmuslikud sündmused, ja ainult juhul, kui neid ei saa mõõta kõnealuse meetodiga. Erandiklausel ei ole mõeldud kasutamiseks iga kord, kui majandustsükkel on ELis langusfaasis. Et hinnata, kas 2012. aastal on tarvis erandiklauslit kasutada, kasutas komisjon 15 näitajat. Komisjoni majandus- ja rahandusküsimuste peadirektoraadi uusima prognoosi kohaselt on tõenäoline, et 2012. aastal tabab ELi majanduskasvu seisak (SKP kasvab 0,1 %), kuid 2013. aastal kasv kiireneb (SKP kasvab 1,3 %). On oodata, et 2012. ja 2013. aastal kogumajanduses suurenevad palgad 2,1 %. Riigiametnike ja ELi töötajate ostujõud 2012. aastal tõenäoliselt väheneb. Mai lõpu seisuga ei prognoosinud ükski liikmesriik palga vähendamist 2012. aasta teisel poolel. Komisjon on vastavalt nõukogu taotlusele uurinud ka nende liikmesriikide arvu, kelle suhtes käib ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus, ning hinnanud selle näitaja seost valitsemissektori eelarve puudujäägi ja valitsemissektori võlaga. Aruandes jõutakse järeldusele, et 1. juulist 2011 kuni 2012. aasta mai keskpaigani kestnud vaatlusperioodil ei halvenenud liidu majanduslik ja sotsiaalne olukord nii äkiliselt ja tõsiselt, et meetodi kasutamine muutuks võimatuks, ning personalieeskirjade XI lisa artikli 10 kohase ettepaneku esitamine ei ole põhjendatud. Komisjon tuletab meelde, et üldist rasket majanduslikku olukorda silmas pidades on ta juba esitanud Euroopa Parlamendile ja nõukogule ettepaneku eelnõu, mis võimaldaks saavutada märkimisväärset kokkuhoidu järgmistel aastatel ning veelgi suuremat kokkuhoidu pikemas perspektiivis. Osutatud dokumendis on esitatud ettepanek uue ja läbivaadatud meetodi ning erandiklausli mehhanismi muutmise kohta. 1. Sissejuhatus 2012. aasta märtsis esitas nõukogu komisjonile järgmise taotluse[1]: „NÕUKOGU TULETAB MEELDE, et Euroopa Kohtus menetletakse praegu personalieeskirjade XI lisa artikli 10 erandiklausli tõlgendamist seoses ametnike ja muude teenistujate töötasude ja pensionide kohandamisega 1. juulist 2011; MÄRGIB, et majanduslik ja sotsiaalne olukord ELis tekitab jätkuvalt muret; PALUB seetõttu komisjonil vastavalt ELi toimimise artiklile 241 jälgida tähelepanelikult majandusliku ja sotsiaalse olukorra arenemist ning esitada personalieeskirjade XI lisa artikli 10 alusel aruande, milles hinnatakse, kas komisjoni esitatud objektiivseid andmeid arvesse võttes on majanduslik ja sotsiaalne olukord ELis tõsiselt ja äkiliselt halvenenud, ning esitada asjakohased ettepanekud, kui selline halvenemine on toimunud, kuid igal juhul aegsasti, et Euroopa Parlament ja nõukogu saaksid need läbi vaadata ja vastu võtta enne 2012. aasta lõppu; PALUB komisjonil võtta lisaks oma 2011. aasta aruandes kasutatud andmetele muu hulgas arvesse liikmesriikide arvu, kelle suhtes käib ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus.” ELi toimimise lepingu artikli 241 kohaselt võib nõukogu, tehes otsuse lihthäälteenamusega, komisjonilt taotleda uuringute korraldamist, mida nõukogu peab soovitavaks ühiste eesmärkide saavutamiseks, ning teha talle asjakohaseid ettepanekuid. Kui komisjon ettepanekut ei esita, teatab ta nõukogule selle põhjustest. Käesolev aruanne on koostaud vastavalt nõukogu taotlusele ja on kooskõlas ELi toimimise lepingu artikliga 241. Lisaks kohustus komisjon 2011. aastal veel kord uurima erandiklausli kohaldamist 2012. aastal. Tegemist on erandiklausli tingimuste kolmanda hindamisega. Kaks eelmist hinnangut esitati 13. juulil 2011 (KOM (2011) 440) ja 13. detsembril 2011 (KOM(2011) 829). Aruandes käsitletakse ajavahemikku alates töötasude ja pensionide viimase iga‑aastase kohandamise kuupäevast (1. juuli 2011) kuni ajani, mil esitati viimased andmed käesoleva aruande jaoks (2012. aasta mai keskpaik). Lisaks sellele esitatakse ülevaade majandus- ja sotsiaalse olukorra oodatavast muutumisest 2012. ja 2013. aasta prognooside alusel. Oma taotluses palus nõukogu komisjonil võtta arvesse liikmesriikide arvu, kelle suhtes käib ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus. Komisjon vaatleb seda küsimust riigi rahanduse olukorrale antava üldhinnangu taustal. 2. Õiguslik alus Personalieeskirjade artikli 65 kohaselt „[vaatab] nõukogu […] Euroopa Liidu ametnike ja muude teenistujate töötasu igal aastal läbi. Ta teeb seda septembrikuus komisjoni ühisaruande alusel, mis põhineb Euroopa Liidu Statistikaameti poolt kokkuleppel liikmesriikide statistikaametitega koostatud ühisindeksil; indeks vastab igas liidu liikmesriigis 1. juuli seisule. Läbivaatamisel kaalub nõukogu, kas töötasusid tuleks Euroopa Liidu majandus- ja sotsiaalpoliitika osana kohandada. Ta võtab eriti arvesse igasugust palgatõusu avalikus teenistuses ja vajadust uute ametnike järele.” Personalieeskirjade artikli 65a kohaselt on artiklite 64 ja 65 rakenduseeskirjad sätestatud XI lisas. Personalieeskirjade XI lisa artikli 3 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud: 1. Nõukogu võtab enne iga aasta lõppu komisjoni ettepanekul ja 1. jaos sätestatud kriteeriumide põhjal vastu alates 1. juulist kohaldatava ja personalieeskirjade artikli 65 lõike 3 kohase otsuse töötasude ja pensionide kohandamise kohta. 2. Kohanduse suurus saadakse Brüsseli rahvusvahelise indeksi korrutamisel erinäitajaga. Kohandus esitatakse netosummas ühtse üldprotsendina.” Personalieeskirjade XI lisa artiklis 10 (erandiklausel) on sätestatud: „Kui komisjoni selleks otstarbeks esitatud andmete põhjal leitakse, et Euroopa Liidu majanduslik ja sotsiaalne olukord on tõsiselt ja äkiliselt halvenenud, esitab komisjon asjakohased ettepanekud, mille üle nõukogu otsustab Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 336 sätestatud korras.” Euroopa Kohus analüüsis XI lisa artikli 3 ja erandiklausli seost otsuses, mille ta langetas kohtuasjas C-40/10 komisjon vs. nõukogu. Euroopa Kohus märkis, et erandiklausel „[…] võimaldab kalduda erakorralises olukorras üks kord kõrvale personalieeskirjade XI lisa artiklis 3 sätestatud meetodist, muutmata või tühistamata seda siiski järgnevate aastate osas” (punkt 74, allakriipsutus on lisatud). Lisaks selgitas Euroopa Kohus, et „[n]agu tõdes ka komisjon oma 27. juuni 1994. aasta aruandes erandiklausli kohaldamise kohta (SEK(94) 1027 lõplik, alajaotus II.3, lk 5 ja 6), võimaldab see klausel võtta arvesse ühtaegu tõsise ja äkiliselt aset leidnud majandusliku ja sotsiaalse olukorra halvenemise tagajärgi, samas kui „tavapärast” meetodit rakendades ei kohandataks ametnike töötasusid piisavalt kiiresti” (punkt 75, allakriipsutus on lisatud). Euroopa Kohtu selgituse kohaselt „[…] pakub [personalieeskirjade XI lisa] artiklis 10 sätestatud menetlus ainsa võimaluse võtta töötasude kohandamise raames arvesse majanduskriisi ja kalduda järelikult kõrvale selle lisa artikli 3 lõikes 2 sätestatud kriteeriumide kohaldamisest” (punkt 77, allakriipsutus on lisatud). „Niisugust järeldust ei sea kahtluse alla tõik, et personalieeskirjade XI lisa artikli 10 kohaldamine sõltub komisjoni ettepanekust. Eelkõige [ELi lepingu] artikli 17 lõikest 2 tulenevalt on see kooskõlas institutsioonilise tasakaaluga, mille näevad ette aluslepingud, mis jätavad seadusandlike menetluste puhul algatusõiguse reeglina vaid komisjonile” (punkt 78). 3. Meetodi eesmärgid ja selle aluseks olevad põhimõtted Komisjon peab asjakohaseks üle korrata palkade ja pensionide kohandamise meetodi aluseks olevad eesmärgid ja põhimõtted. Tuleb mainida, et erandiklausli reguleerimis- ja kohaldamisala küsimus on praegu kohtulikul läbivaatamisel Euroopa Kohtus (kohtuasi C-66/12). Praegu kasutatav töötasude ja pensionide kohandamise meetod kehtib 1. juulist 2004 kuni 31. detsembrini 2012 ning on sätestatud personalieeskirjade artiklites 64, 65 ja 65a ning XI lisas. Meetodi peamised eesmärgid on järgmised: – töötasude automaatne kohandamine, et vältida olukorda, kus iga-aastased läbirääkimised ja võimalikud streigid häirivad liidu institutsioonide ja ametite tööd; – läbipaistvad, tõhusad, suhteliselt selged eeskirjad ELi institutsioonide ametnike ja muude teenistujate töötasude kohandamiseks kooskõlas nende poliitilist otsustega, mille liikmesriigid on võtnud oma avalike teenistujate suhtes. Meetodi nõuetekohase toimimise tagamiseks on sätestatud järgmised põhimõtted: – erinevates teenistuskohtades töötavate ELi avalike teenistujate ostujõu võrdsus; – paralleel riigiametnikega ostujõu muutumisel. Lähemalt tuleks uurida kõnealuse meetodi kahte tahku: – paralleelsuse põhimõte; – ajaline nihe. 3.1. Paralleelsuse põhimõte Kooskõlas XI lisa artikli 1 lõikega 4 arvutatakse (üldine) erinäitaja, mis kajastab keskmist muutust valitsusasutustes töötavate riigiametnike tegelikes netotöötasudes, st töötasus pärast selle riigi inflatsiooni arvessevõtmist, kus ametnik töötab. Seejärel mõõdetakse vastavalt XI lisa artikli 3 lõikele 2 Brüsseli rahvusvahelise indeksi (BII) abil tarbijahindade inflatsiooni Brüsselis, mida kasutatakse võrdluskohana, kuna seal töötab enamik ELi ametnikke. Viimaks korrutatakse Brüsseli rahvusvaheline indeks üldise erinäitajaga, et arvutada ELi ametnike põhitöötasude iga-aastase kohandamise nimiväärtus, mis võib olla nii positiivne kui ka negatiivne. Seega määrab ELi ametnike ostujõu muutuse täielikult üldine erinäitaja, mis tagab selle samaväärsuse liikmesriikide ametnike ostujõu muutustega. See on paralleelsuse põhimõte. 3.2. Meetodile omane ajaline nihe Kooskõlas personalieeskirjade XI lisa artikli 1 lõigetega 2 ja 4 tuleb Brüsseli rahvusvahelise indeksi arvutamisel arvesse võtta tarbijahindade muutusi alates eelmise aasta juunist kuni jooksva aasta juunini ning Eurostat peab arvutama erinäitajad, mis kajastavad valimisse kuuluvate riikide valitsusasutustes töötavate riigiteenistujate tegeliku töötasu muutusi eelmise aasta 1. juulist kuni jooksva aasta 1. juulini. Personalieeskirjade XI lisa artikli 3 lõike 1 kohaselt peab nõukogu enne iga aasta lõppu võtma komisjoni ettepanekul vastu alates 1. juulist kohaldatava otsuse töötasude ja pensionide kohandamise kohta. Seega kohaldatakse iga-aastast kohandust maksimaalselt üheaastase viivitusega. Seejärel läheb veel kuni kuus kuud aega, kuni võetakse vastu töötasude kohandamist käsitlev määrus, mis tuleb vastu võtta 31. detsembriks ja mida kohaldatakse tagasiulatuvalt. Seadusandja arvas, et kõnealune meetod võiks sellise ajalise nihkega toimida ning ELi ametnikud ja muud teenistujad suudaksid toime tulla iga-aastase inflatsiooni mõjuga. Seepärast on artiklis 65 sätestatud ainult töötasude iga-aastase kohandamise tähtaeg. Personalieeskirjade XI lisa artiklites 4–8 on siiski sätestatud võimalus töötasude vahepealseks kohandamiseks, kui elukallidus muutub juuni ja detsembri vahel oluliselt. 4. Erandiklausel Seadusandja on erandiklausli vastu võtnud meetodi lahutamatu osana. Klausli kohaste meetmete võtmiseks peab olema täidetud mitu eeltingimust: – halvenemine peab olema tõsine ja äkiline, see peab mõjutama majanduslikku ja sotsiaalset olukorda liidu tasandil ning seda hinnates tuleb arvesse võtta komisjoni esitatud objektiivseid andmeid; – halvenemine peab olema selline, et halvenemise erandliku ajastuse ja ulatuse tõttu ei saa seda kõnealuse meetodiga nõuetekohaselt arvesse võtta. Erandiklauslis on sätestatud, et kui klausli kohaldamiseks on objektiivne põhjus, on komisjon kohustatud esitama asjakohased ettepanekud, mille üle Euroopa Parlament ja nõukogu otsustavad ELi toimimise lepingu artiklis 336 sätestatud korras. Euroopa Kohus otsustas kohtuasjas C-40/10, et erandiklausel võimaldab kalduda erakorralises olukorras üks kord kõrvale personalieeskirjade XI lisa artiklis 3 sätestatud meetodist, muutmata või tühistamata seda siiski järgnevate aastate osas. Lisaks on personalieeskirjade XI lisa artikli 10 eesmärk selle sõnastuse kohaselt võimaldada institutsioonidel reageerida ootamatus olukorras, mis nõuab pigem ühekordset meetmete võtmist kui „tavapärase” töötasude kohandamise meetodi muutmist tervikuna. 4.1. Tingimused, mis tingivad erandiklausli kohaldamist Erandiklausli sõnastust tuleb hoolikalt uurida, sest klausli kohaldamiseks peavad olema täidetud kõik personalieeskirjade XI lisa artiklis 10 sätestatud tingimused. Majandusliku ja sotsiaalse olukorra halvemaks muutumise kirjeldamiseks kasutatakse mõistet „halvenemine”. Selleks et teha kindlaks, kas majanduslik ja sotsiaalne olukord on halvenenud „tõsiselt”, tuleb vaadelda tuvastatud majandusliku ja sotsiaalse mõju ulatust ja kestust. Selleks et teha kindlaks, kas majanduslik ja sotsiaalne olukord on halvenenud „äkiliselt”, tuleb hinnata majandusliku ja sotsiaalse mõju ilmnemise kiirust ja prognoositavust. Seejuures on eriti tähtis eristada majandustsükli tavapäraseid kõikumisi väliste sündmuste tekitatud kõikumistest. Seadusandja on andnud komisjonile pädevuse välja selgitada objektiivsed andmed, mille alusel komisjon teeb kindlaks, kas erandiklausli kohaldamise tingimused on täidetud. Komisjon on seisukohal, et hindamisel tuleb kasutada mitmesuguseid objektiivseid näitajaid, mis hõlmavad nii majandust kui ka sotsiaalvaldkonda. Kõnealused näitajad peaksid vastama järgmistele asjakohastele ja üldtunnustatud põhimõtetele[2]: – näitaja peaks väljendama probleemi põhiolemust ja sellel peaks olema selge ning tunnustatud normatiivne tõlgendus; – näitaja peaks olema kindel ja statistiliselt tõestatud; – näitaja peaks olema ajakohane ja seda peaks olema võimalik läbi vaadata; – näitajad peaksid keskenduma ELile tervikuna, mitte üksikutele liikmesriikidele; – näitajad peaksid olema üksteisega kooskõlas; – näitajad peaksid olema ELi kodanikele võimalikult läbipaistvad ja arusaadavad; – võimaluse korral tuleks kasutada olemasolevaid näitajaid. Kooskõlas nimetatud põhimõtetega on asjakohased 15 järgmist näitajat: – Majandustegevus: SKP kasv, sisenõudlus, varud, netoeksport, erasektori tarbimine, avaliku sektori tarbimine, koguinvesteeringud ja THHI inflatsioon Euroopa Liidus; – riigi rahandus: valitsemissektori eelarve tasakaal ja valitsemissektori võlg Euroopa Liidus; tööturg: kogutööhõive, töötuse määr ja töötajate hüvitised Euroopa Liidus; – sentimendinäitajad: majandusliku sentimendi näitaja ja töö leidmise väljavaated Euroopa Liidus. Selleks et hinnata, kas erandiklauslis sätestatud kriteeriumid on praegu täidetud, tuleb analüüsida majanduslikku ja sotsiaalset olukorda 2011. aasta juulist kuni 2012. aasta mai keskpaigani (tingimusel et asjaomased andmed või prognoosid on olemas), sest 2011. aasta kohandamine juba hõlmas ajavahemikku kuni 1. juulini 2011. See on kooskõlas personalieeskirjade XI lisa artiklis 10 osutatud „äkilise” halvenemise mõistega. Vajaduse korral kasutatakse üldise ülevaate saamiseks siiski pikemat ajavahemikku. 4.2. Paralleelsuse põhimõtte säilitamine Meetodiga hinnatakse paralleelsuse põhimõtet kohaldades põhjalikult Euroopa Liidu majanduslikku ja sotsiaalset olukorda, mis kajastub liikmesriikide otsustes avalike teenistujate töötasude kohta. Seadusandja valis hoolikalt kriteeriumid, mida tuleb töötasude ja pensionide kohandamisel arvesse võtta; kõnealuseid kriteeriume võib kohaldada nii majanduskasvu kui ka -languse ajal. Töötasude ja pensionide kohandamise meetodit on kohaldatud peaaegu nelikümmend aastat. Selle pika aja jooksul on ELi majandus kogenud nii kiire kasvu kui ka languse perioode. Personalieeskirjades 1962. aastal sätestatud liikmesriikide ametnike ostujõu muutustega paralleelsuse põhimõtet tuleb järgida ka Euroopa Liidus valitseva majanduslanguse ajal. See on täielikult kooskõlas artikliga 65, milles on sätestatud, et iga-aastase läbivaatamise käigus tuleb eriti arvesse võtta palgatõusu avalikus teenistuses. Kui aga olukord halveneb äkiliselt ja tõsiselt, mida ei saa selle erandliku ajastuse või ulatuse tõttu kõnealuse meetodiga nõuetekohaselt arvesse võtta, tuleb kasutada erandiklauslit. Teistsuguse tõlgenduse tulemused ei oleks järjepidevad: hoolimata sellest, et meetodiga saab nõuetekohaselt mõõta ELi majanduslikke ja sotsiaalseid muutusi, võttes arvesse nende mõju liikmesriikide riigiteenistujate töötasudele, peaks seadusandja võtma ELi avalike teenistujate töötasude ja pensionide iga-aastaseks kohandamiseks erakorralisi meetmeid. Selline tõlgendus ei sobiks kokku Euroopa Liidu majandus- ja sotsiaalpoliitikaga, nagu on viidatud personalieeskirjade artiklis 65. Sama kehtib ka meetodile omase ajalise nihke puhul. Töötasusid kohandatakse maksimaalselt üheaastase viivitusega (kuigi tegelik viivitus on tõenäoliselt väiksem). Kuigi seadusandja arvas, et meetod peaks sellise ajalise nihkega toimima, võimaldab erandiklausel selgelt seda nihet vähendada, kui liikmesriigid peaksid võtma riigiteenistujate töötasude kohandamiseks äärmuslikke meetmeid, mida tuleks ELi avalike teenistujate suhtes kohaldada järgmist iga-aastast kohandamist ootamata. Seetõttu tuleks vajaduse korral esitada asjakohased ettepanekud, mis kajastavad erandlikke sündmusi, mida meetod nõuetekohaselt ei hõlma. Kõnealustes ettepanekutes ei tohiks minna kaugemale personalieeskirjade XI lisas sätestatud rakenduseeskirjadest: puudub objektiivne põhjus kohaldada muid kriteeriume kui liikmesriikide riigiteenistujate ostujõu muutumine, sest see nõrgendaks meetodi mõju ja ELi personali suhtes tuleks kohaldada täiendavaid meetmeid, mida liikmesriikide personali suhtes ei ole kohaldatud. Erandiklausel ei ole majandustsükli klausel. Nagu eespool selgitatud, valis seadusandja hoolikalt majanduslikud ja sotsiaalsed kriteeriumid, mida tuleb töötasude ja pensionide kohandamisel arvesse võtta; kõnealuseid kriteeriume saab kohaldada nii majanduskasvu kui ka -languse ajal. Meetodit saab kohaldada võrdselt nii siis, kui töötasud liikmesriikides suurenevad, kui ka siis, kui need vähenevad, ja liikmesriikide riigiteenistujate ostujõu suurenemine või vähenemine kajastub otseselt ELi avalike teenistujate töötasudes ja pensionides. Seega tuleb erandiklauslit kasutada siis, kui ELis toimuvad äärmuslikud sündmused, ja ainult juhul, kui neid ei ole võimalik kõnealuse meetodiga mõõta. See ei ole mõeldud kasutamiseks iga kord, kui majandustsükkel on ELis langusfaasis. 5. Euroopa Liidu majanduslik ja sotsiaalne olukord 5.1. Eelnev periood 5.1.1. 2011. aasta kohandus Ajavahemikus 2010. aasta juulist kuni 2011. aasta juulini suurenesid nominaalpalgad valimisse kuulunud kaheksast liikmesriigist viies (vt tabel 1). Keskmiselt suurenes nominaalpalk 1,1 % võrra. Liikmesriikide ametnike ostujõud aga vähenes 1,8 %, kuna inflatsioon oli 2,9 %. Ostujõu vähenemist tuli automaatselt kohaldada ELi asutuste avalike teenistujate töötasu suhtes. Kuna Brüsseli rahvusvahelise indeksiga mõõdetav Brüsseli inflatsiooni määr oli märkimisväärne 3,6 %, suurenes ELi töötajate nominaalpalk 1,7 % (vt tabel 2). Nõukogu otsustas komisjoni 2011. aasta kohanduse ettepanekut mitte vastu võtta, rikkudes seega personalieeskirjades sätestatud paralleelsuse põhimõtet. Selle tulemuse vähenes ELi asutuste ametnike ostujõud (-3,6 %) võrreldes liikmesriikide ametnikega (-1,8 %) veelgi. 5.1.2. Paralleelsuse põhimõttest kõrvalekaldumine ELi ametnike töötasude kohandamise meetodiga ette nähtud paralleelsuse põhimõtte kohaldamiseks jälgitakse liikmesriikide ametnike töötasude muutumist ning nende ostujõu keskmist muutumist kasutatakse ELi ametnike ostujõu muutuste väljaselgitamiseks. Iga aasta kohandamist, mis arvutatakse asjaomase 12-kuulise ajavahemiku alusel, võetakse arvesse ELi avaliku teenistuse järgmise aasta töötasude kohandamisel. Seega järgib ELi avalike teenistujate ostujõud representatiivsesse valimisse kuuluvate liikmesriikide ametnike keskmist ostujõudu meetodile omase süstemaatilise ajalise nihkega. Nagu komisjon märkis juba 2008. aastal,[3] võib paralleelsuse põhimõte osaliselt toimida ELi ametnike kahjuks kahel põhjusel. Kuigi liikmesriikide sotsiaalkindlustusmaksete muutused mõjutavad erinäitaja kaudu ELi ametnike töötasusid, kohandatakse ELi ametnike sotsiaalkindlustusmakseid korrapäraselt ja liikmesriikide maksetest sõltumatult. Erimaks, mis on veel üks ELi ametnike töötasust mahaarvatav maks, on teine topeltarvestuse näide. Liikmesriikide ja ELi ametnike ostujõu nõuetekohaseks võrdlemiseks tuleb neid asjaolusid arvesse võtta (vt tabel 3 ja 4). Seega vähenes liikmesriikide ametnike kumulatiivne ostujõud[4] 2003.–2011. aastal 3,6 %, samal ajal kui ELi ametnike ostujõud vähenes vastava 7 aasta jooksul (2004–2011) 4,2 %. Lisaks suurendas nõukogu 2011. aasta detsembri otsus meetodit mitte kohaldada ELi ametnike ostujõu langust veelgi ja see ulatus ajavahemikul 2004–2012 kokku 7,6 %ni (vt joonis 1). Paralleelsuse põhimõtet tuleks järgida kõigis majandustsüklites. See tuleneb eeldusest, et liikmesriigid võtavad oma riigiteenistujate suhtes meetmeid, mis mõjutavad otseselt ELi ametnike töötasusid. Hoolimata kõnealusest põhimõttest on ELi ametnike töötasu muutumine alates 2004. aastast liikmesriikide ametnike töötasu muutumisest oluliselt lahknenud ja seda ELi avalike teenistujate kahjuks. 5.2. Hinnang ELi majanduslikule ja sotsiaalsele olukorrale vaatlusperioodil 5.2.1. Prognoositakse aeglast majanduskasvu ELi majanduslangus lõppes 2009. aasta sügisel ja 2010. aastal järgnes sellele majanduse elavnemine. Kogu ELi SKP suurenes 2010. aastal 2,0 %. 2011. aasta lõikes on ELis näha märgatavat kasvu peamiselt tänu tugevale esimesele kvartalile. ELi SKP suurenes 2011. aasta jooksul 1,5 %. Viimasel ajal on majanduskasv aga soikunud ja 2011. aasta viimases kvartalis SKP veidi vähenes. Eurostati kiirhinnang 2012. aasta esimese kvartali kohta annab tunnistust SKP stabiliseerumisest (ELi SKP muutuse määr võrreldes eelmise kvartaliga on 0 %) ning majandus- ja rahandusküsimuste peadirektoraadi prognoosi[5] kohaselt on kuni aasta lõpuni oodata selle aeglast kasvu. 15. mail 2012 avaldatud Eurostati kiirhinnangu kohaselt oli ELi SKP 2012. aasta esimeses kvartalis veidi (0,1 %) suurem kui 2011. aasta esimeses kvartalis. Kui euroala suudab lahendada kriisiga seotud probleemid, hakkab kindlustunne 2012. aastal taastuma. Majandus- ja rahandusküsimuste peadirektoraat prognoosib, et sedamööda, kuidas ajutised vapustused taanduvad ja kindlustunne taastub, on ELis ka 2013. aastal oodata mõningast (1,3 %) majanduskasvu. 2011. aastal oli majanduskasvu olulisim mootor ekspordi suurenemine. Varud ja sisenõudlus toetasid SKP kasvu vaid vähesel määral. 2012. aastal hakkavad sisenõudlus ja varud arvatavasti vähenema, kuid netoekspordi tasakaalustava mõju tõttu majandus kokkuvõttes pisut kasvab. 2013. aastal on aga oodata sisenõudluse järsku suurenemist, mis koos netoekspordiga aitab majanduskasvu oluliselt kiirendada (vt joonis 2) SKP kumulatiivne väärtus on pärast 2009. aasta majanduslangust hakanud taas suurenema. 2011. aastaks moodustas kasv 2,6 % (võrreldes 2006. aastaga) ning prognoosi kohaselt see näitaja 2012. aastaks kuigivõrd ei muutu. Tänu majanduskasvu kiirenemisele peaks 2013. aastal näitaja jõudma märkimisväärse 4 %ni. 2012. aasta esimeses kvartalis majandussentimendi näitaja (ESI)[6] stabiliseerus, kuid jäi pikaaegsest keskmisest siiski väiksemaks. Aprillis püsis ELi majandussentimendi näitaja muutumatuna (93,2), kuid euroalal langes see 92,8ni, neutraliseerides 2012. aasta esimese kvartali kasvu. Euroala näitajat vähendas peamiselt kindlustunde langus tööstus- ja teenustesektoris. Kindlustunne paranes vaid jaemüügisektoris. Kogu ELi lõikes paranes ESI vaid tänu sentimendi märkimisväärsele paranemisele Ühendkuningriigis[7]. Tarbijate kindlustunde näitaja märgatav paranemine 2012. aasta mais peaks varsti hakkama majandussentimendi näitajat positiivselt mõjutama. 5.2.2. Riikide rahandus hakkab kohanema Euroala ja ELi riikide rahanduse olukorda mõjutab endiselt pärast 2008.–2009. aasta majanduslangust kehtestatud finantstoetusskeemidest väljumise strateegia. Vastavalt nõukogu 2009. aasta järeldustele, mida korrati ka 2011. aastal ja 2012. aasta alguses, on väljumisstrateegia peaeesmärk tagada riigi rahanduse jätkusuutlikkus vastavalt ELi eelarveeeskirjadele. Eelarve konsolideerimine, mis algas 2010. aastal ja mida tugevdati 2011. aastal, on euroala ja ELi riikide rahanduse olukorda tunduvalt parandanud. Positiivset mõju avaldas ka majandustsükkel, mis 2011. aasta esimesel poolaastal oli veel soodne. 2012. aastal peaks kõigi euroala riikide valitsemissektori eelarve puudujäägi summa võrreldes 2011. aastaga vähenema 3,2 %-le SKPst ehk umbes 1 protsendipunkti võrra. Võttes arvesse aruandeperioodi lõppkuupäevaks vastuvõetud liikmesriikide eelarveid ja muid konkreetseid meetmeid, peaks üldine eelarvepuudujääk 2013. aastal vähenema 2,9 %-le SKPst. Samasugune muutus peaks toimuma kogu ELi ulatuses, kus kõigi riikide puudujääk peaks vähenema 2012. aastal 3,6 %-le ja 2013. aastal 3,3 %-le SKPst. Prognoosiperioodil on oodata euroala ja ELi valitsemissektori võla ja SKP suhte kasvu jätkumist, kuigi mõõdukamas tempos võrreldes 2008.–2010. aastaga. Kuigi puudujääk väheneb, on oodata võla suhte mõningast kasvu, kuna intressimaksed suurenevad ja samal ajal SKP nominaalne kasv aeglustub. 2013. aastal ulatub euroala valitsemissektori võlg prognoosi kohaselt 92,5 %ni SKPst; ELi ulatuses kujuneb see veidi suuremaks kui 87 % SKPst (vt joonis 6). Tahvel: Selliste liikmesriikide arv, kelle suhtes on käimas ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus Nõukogu palus komisjonil lisaks 2011. aasta aruandes kasutatud andmetele võtta arvesse ka selliste liikmesriikide arvu, kelle suhtes käib ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus. See näitaja tuleneb valitsemissektori eelarve seisundist, mida on hinnatud eespool. Komisjon on seisukohal, et valitsemissektori eelarve seisund kajastab paremini probleemi olemust. Selliste liikmesriikide arv, kelle suhtes on käimas ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus, ei näita puudujäägi suurust, vaid seda, mitmes liikmesriigis ületab puudjääk 3 % künnise. Tuleks märkida, et osutatud menetluse algatamise struktuurne põhjus on iga liikmesriigi puhul erinev. Euro kasutuselevõtt on ette nähtud 1992. aasta Maastrichti lepinguga, milles on sätestatud ka liidus mitmepoolse eelarvejärelevalve teostamise kord. Järelevalve jõustamiseks võeti hiljuti vastu kuuest õigusaktist koosnev pake ning majandus- ja rahaliidu stabiilsuse, koordineerimise ja juhtimise leping. Järelevalve alustala on aga ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus. Selleks et majandus- ja rahaliit toimiks tõrgeteta, on ELi toimimise lepingu artiklis 126 sätestatud, et liikmesriigid väldivad ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust käsitlevas protokollis sätestatud ülemäärase valitsemissektori eelarve puudujäägi tekkimist, kusjuures kontrollväärtusteks on aasta lõpu seisuga SKPst 3 %ni ulatuv valitsemissektori iga‑aastane eelarve puudujääk ja 60 %ne koguvõlg. Ette on nähtud ka teatavate tingimuste arvessevõtmine. 2012. aasta mai lõpu seisuga käis ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus 23 liikmesriikigi suhtes: Belgia, Bulgaaria, Tšehhi, Taani, Saksamaa, Iirimaa, Kreeka, Hispaania, Prantsusmaa, Itaalia, Küpros, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Madalmaad, Austria, Poola, Portugal, Rumeenia, Sloveenia, Slovakkia ja Ühendkuningriik. Seitsme liikmesriigi puhul lõpeb eelarvepuudujäägi kõrvaldamise tähtaeg 2012. aastal ja kümne liikmesriigi puhul 2013. aastal. Seejuures lõpeb Hispaania tähtaeg 2013. aastal, Kreekal 2014. aastal ning Iirimaal ja Ühendkuningriigil 2015. aastal. Ainult kolm liikmesriiki ei kõrvaldanud puudujääki 2011. aasta tähtajaks (Bulgaaria, Ungari ja Malta). Kuna ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus algatati eri liikmesriikide suhtes eri struktuursetel põhjustel, ei saa pelgalt selliste riikide arvu alusel teha rohkem järeldusi kui võimaldavad teha muud käesolevas aruandes kasutatud eelkõige riigi rahandust kajastavad näitajad. Ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse eesmärk on esitada liikmesriikidele individuaalseid soovitusi nende rahanduse olukorra parandamiseks. Seetõttu tuleb menetluse toimumist käsitada tunnusena, et riikide rahanduse olukord paraneb. Tugevdatud majandusjuhtimise raamistik põhineb tõdemusel, et riigi rahanduse usaldusväärsuse alus on soodne majanduskeskkond. Selleks analüüsitakse riigi rahandust vastavalt õigusaktidega kehtestatud kriteeriumidele. Veelgi olulisem on see ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse lõppjärgus selliste liikmesriikide puhul, kes täidavad soovitused enne eelarvepuudujäägi kõrvaldamise tähtaega. Seetõttu selliste liikmesriikide arv, kelle suhtes käib ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus, aeg-ajalt muutub vastavalt sellele, kuidas riigid suudavad aasta lõpuks vähendada üldist valitsemissektori eelarve puudujääki alla 3 % SKPst. Menetlusega hõlmatud liikmesriikide arv muutub aasta-aastalt. Selliste liikmesriikide arvu kasv 2009. aastal oli tingitud avaliku sektori kulutuste suurenemisest seoses valitsuste sekkumisega finantsturgudel. 2007. aasta finantskriisi taustal ei teatanud oma sekkumisest ainult seitsme liikmesriigi (Bulgaaria, Tšehhi, Eesti, Malta, Poola, Rumeenia ja Slovakkia) valitsus. Seega selliste liikmesriikide arv, kelle suhtes käib ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus, ei ole lõplik. Selle taustal on hoopis olulisemateks näitajateks liikmesriikide valitsemissektori eelarve puudujäägi ja valitsemissektori koguvõla suurus. Kokkuvõttes võib öelda, et riikide rahanduse kohandamine edeneb. Valitsemissektori eelarve puudujäägi määr on alates 2008. aastast oluliselt paranenud ja peaks 2013. aastaks vähenema 3,3 %ni. Võla suhe SKPsse peaks 2013. aastal kasvama üsna mõõdukalt, 87 %ni. 5.2.3. Prognoositakse inflatsiooni järk-järgulist aeglustumist 2011. aastal mõjutas tarbijahindade muutumist peamiselt üleilmne põhikaupade hinnatõus ning mõnedes liikmesriikides ka kaudsete maksude ja riiklikult reguleeritavate hindade tõstmine. THHI (tarbijahindade harmoneeritud indeks) tõusis 2011. aasta esimesel poolel korraks üle 3 %, kuid hakkas seejärel vähenema, kuna majanduskeskkond halvenes. Aasta lõpul hakkas põhikaupade hind (futuuride hinna põhjal) langema ja suhteliselt tagasihoidlik majandusaktiivsus peaks tarbijahinna inflatsiooni veelgi kärpima. Inflatsioonimäära edasist langust takistavad aga mitmes liikmesriigis võetud eelarvemeetmed, eelkõige kaudsete maksude ja riiklikult reguleeritavate hindade tõstmine. 2012. aasta lõpu ja 2013. aasta majanduskasv arvatavasti ei põhjusta survet hindadele eelkõige seepärast, et eelduste kohaselt ELi ja euroala SKP lõhe väheneb väga aeglaselt. Kui põhikaupade hind aasta lõpu poole langeb, nagu võib järeldada futuuride hinnast, ja majandusaktiivsus jääb suhteliselt kesiseks, peaks tarbijahinna inflatsioon aeglustuma. Kuna 2011. aasta alguse naftahinna järsust tõusust tingitud energiahinna inflatsioon aeglustub, peaks tulevikus vähenema ka koguinflatsioon. 2012. aasta lõpu ja 2013. aasta majanduskasv arvatavasti ei põhjusta olulist inflatsiooni eelkõige seepärast, et ELi ja euroala SKP lõhe väheneb väga aeglaselt. 2013. aastal püsib THHI koguinflatsioon eeldatavasti 2 % kandis (1,9 % ELi ja 1,8 % euroala puhul) ning vastab seega inflatsiooniprognoosile. 2013. aastal liigub baasinflatsioon sellega paralleelselt hoolimata kaudsete maksude ja reguleeritavate hindade tõusust (vt joonis 7). 5.2.4. Prognoositakse tööturu olukorra stabiliseerumist Tööturul toimuvad muutused on tingitud 2008.–2009. aasta majanduslangusest ja 2011.–2012. aasta majandusseisakust. 2009.–2011. aasta elavnemine tõi vaid vähest leevendust. Kuna ettevõtted olid kohandanud oma tööjõukulu mitte töötajate arvu, vaid töötaja kohta töötundide arvu vähendamise teel, taastus majanduse elavnemisel eelkõige töötundide arv; tööhõive kas ei paranenud üldse või suurenes vaid veidi. 2011. aasta teisel poolel vähenes tööhõive ja 2012. aastal suurenes töötuse määr 10,3 %ni. Prognoositakse, et 2013. aastal püsib töötuse määr sama tasemel (vt joonis 8). Sellega on kooskõlas ka komisjoni uuringute tulemused, mille kohaselt 2011. aasta lõpu poole ELi tööstus- ja teenuste sektoris töö leidmise väljavaated vähenesid ja püsisid madalad ka 2012. aasta esimeses kvartalis. Töö leidmise väljavaated ELi tööstussektoris püsisid pikaajalisest keskmisest kõrgemad, kuid jäid teenustesektoris sellest veidi madalamaks (vt joonis 9). Oodatav majanduslik elavnemine peaks aitama stabiliseerida olukorda tööturul. Kuna tööhõive reageerib majandusaktiivsuse muutumisele tavaliselt hilinemisega, võtab tööturul olukorra paranemine siiski aega. Tööturu olukorda peaks aitama parandada ka mitmes ELi osas algatatud reformide edenemine. Sarnaselt riikidele, kus sellised ümberkorraldused on juba läbi viidud, ilmneb nende mõju tõenäoliselt hilinemisega. Üldiselt prognoositakse 2013. aastaks tööhõive mõõdukat kasvu ELis ja stabiliseerumist euroalal. Selle tulemusena peaks ELi ja euroala töötuse määra tõusutrend peatuma. Tuleb meenutada, et see ei ole esimene kord, kui ELi töötuse määr saavutab sellise taseme. Aastatel 2000–2004 suurenes see 8,5 %-lt 9,1 %-le ja langes alles 2008. aastal 7,1%‑le. 5.2.5. Avaliku sektori ja kogumajanduse hüvitiste võrdlus Komisjon on seisukohal, et avaliku sektori töötajate olukorda tuleb võrrelda ELi kogumajanduse töötajate olukorraga. Selleks tuleb arvesse võtta töötajate hüvitisi, mis vastavad kõikide töötajate kogu tööjõukuludele, mida määratletakse brutopalgana, sealhulgas ületunnitasu ja preemiad, koos mitterahaliste hüvitiste ja tööandja sotsiaalkindlustusmaksetega[8] nii avalikus sektoris (valitsemissektoris)[9] kui ka kogumajanduses. Tuleks märkida, et kogumajandust käsitlevad andmed hõlmavad ka avaliku sektori andmeid. Avaliku sektori osakaal kogumajanduses on umbes 22 %. Erasektori hüvitiste ja majandustsüklite vahel valitseb tugev korrelatsioon: töötajate hüvitised suurenesid kogumajanduses 2007. aastal 5,2 % ja 2008. aastal 4,4 %, kuid vähenesid finantsturgude ebastabiilsuse haripunktis 2009. aastal -0,3 %, kui SKP langes 4,3 %. Avaliku teenistuse hüvitis ei pruugi tingimata järgida majandustsükleid. Näiteks 2009. aastal suurenesid valitsemissektori töötajate hüvitised 3,4 % võrra. Avaliku sektori töötajate aastahüvitiste kasv peaks 0,4%-lt 2011. aastal suurenema 0,8%-le 2012. aastal ja 2013. aastal jõudma 1,3%ni. Kogumajanduses suurenes hüvitis 2011. aastal 2,6 % ja prognoositakse, et võrreldes avaliku sektoriga kiireneb selle kasv veelgi (2012. aastal 1,9 %-le ja 2013. aastal 2,3%-le) (vt joonis 10). 2009. aasta majanduslanguse ajal tõusid kogumajanduses palgad minimaalselt ning avaliku sektori palkade korrigeerimine oli mõõdukas. Kui majanduslangus lõppes, siis olukord muutus. Kogumajanduses palgatõus kiirenes, kuid kuna valitsused tegid pingutusi eelarvepuudujäägi vähendamiseks, jäi avaliku sektori palkade korrigeerimine mõõdukaks. Ajavahemikul 2004–2011 suurenes hüvitamine ELi avalikus sektoris 28,4 % ja kogumajanduses 27,9 % (nominaalväärtuses). Vastavalt Euroopa 2012. aasta kevadisele majandusprognoosile on tõenäoline, et see näitaja (alates 2004. aastast) suureneb 2013. aastal 31,1 %ni avaliku sektori puhul ja 33,3 %ni kogumajanduse puhul (vt joonis 11). Prognoosi kohaselt kujuneb 2012. ja 2013. aastal töötaja kohta makstava nominaalse hüvitise aastase kasvu määraks ligikaudu 2,1 %. Selle tulemusel 2012. aastal reaalpalk langeb, kuna inflatsioonimäär on sellest kõrgem (2,6 %), kuid 2013. aastal, kui inflatsioon langeb 1,9 %ni, reaalpalk suureneb. Prognoositakse, et avaliku sektori töötajate olukord kujuneb vähem soodsaks, kuna nende hüvitis kasvab vähem. Avaliku sektori töötajate ostujõud väheneb 2012. aastal 1,8 %. See on kooskõlas artikli 65 alusel moodustatud töörühma esitatud teabe alusel Eurostati poolt 2012. aasta märtsis avaldatud erinäitaja prognoosiga, mille kohaselt liikmesriikide valitsusasutuste ametnike ostujõud väheneb tõenäoliselt 1,6 %. Seega valitseb ELi institutsioonide palkade kavandatava korrigeerimise ja avaliku sektori palgatõusu vahel selge korrelatsioon ning institutsioonide kavandatav korrigeerimine on igati kooskõlas liidu majandus- ja sotsiaalse olukorraga, kuigi kogumajanduses on palgatõus suurem. 5.2.6. Liikmesriikide avaliku halduse keskasutuste ametnike ostujõu muutumine (täiendav prognoos) Eurostat koostas mai lõpul täiendava prognoosi, mille kohaselt avaliku sektori ostujõu vähenemine on prognoositust väiksem, olles kaheksas võrdlusaluses liikmesriigis 1 %[10] ja ELi 27 liikmesriigis 1,4 %. Selle põhjuseks on Saksamaa liiduvalitsuse poolt avaliku sektori töötajatele, sealhulgas liidu tasandi avalikele teenistujatele ettenähtud oluline palgatõus. Eespool osutatud ostujõu vähenemist kohaldamiseks ELi asutuste töötajate suhtes kasutatakse meetodit. Selliseid sündmusi, mida palkade kohandamisel peaks arvesse võtma, kuid mida meetodit kasutades ei saa arvestada, ei ole toimunud. Seepärast ei ole ka objektiivset põhjust veelgi süvendada Euroopa avalike teenistujate ostujõu vähenemist võrreldes liikmesriikide avalike teenistujatega. Lisaks tuleb meelde tuletada, et kuna arvestus sisaldas teatavat topeltarvestust ja nõukogu lükkas 2011. aasta palgakohanduse tagasi, on ELi institutsioonide töötajate ostujõud alates 2004. aastast vähenenud üle kahe korra rohkem (7,6 %) võrreldes liikmesriikide avalike teenistujate ostujõuga (3,6 %). Liikmesriikidel paluti ka esitada prognoos palga muutumise kohta alates 1. juulist 2012 kuni aasta lõpuni, kuid mitmed neist ei ole suutnud esitada usaldusväärseid andmeid, mistõttu Eurostat ei ole saanud koostada usaldusväärset prognoosi. Siiski tuleks märkida, et ükski liikmesriik ei prognoosi palgakärpeid 2012. aasta teisel poolaastal ning vähemalt üheksa liikmesriiki kavandavad avalike teenistujate palgatõusu. Seepärast ei tohiks erandiklauslit kohaldada. See oleks ka täielikult kooskõlas Euroopa Kohtu põhjendusega kohtuasjas C-40/10, mille kohaselt võimaldab klausel võtta arvesse ühtaegu tõsise ja äkiliselt aset leidnud majandusliku ja sotsiaalse olukorra halvenemise tagajärgi, samas kui tavapärast meetodit rakendades ei kohandataks ametnike töötasusid piisavalt kiiresti. Kuna liikmesriigid ei kavatse 2012. aasta teisel poolaastal palku vähendada ning prognoosivad hoopis palgatõusu, ei ole põhjust võtta arvesse palgakohandusi väljaspool vaatlusperioodi ja seega kalduda kõrvale tavapärasest meetodist. Seega riigi rahanduse konsolideerimise ajal jääb palgatõus tagasihoidlikuks eeldatavasti ainult avalikus sektoris, kuid mitte kogumajanduses. Ka 2012. aastal õõnestab ELi avalike teenistujate palkasid nende inflatsioonist aeglasem kohandamine ja juhul, kui võetakse vastu uus meetod, mis hakkab kehtima alates 2013. aastast, kohaldatakse liikmesriikide ametnike ostujõu edasist vähenemist ka ELi töötajate suhtes. 6. Järeldus Eelesitatud kaalutlustest ja analüüsist järeldub, et XI lisa artiklis 10 sätestatud õiguslikult siduvad kriteeriumid ei ole vaatlusperioodil, mis hõlmab ajavahemikku 1. juulist 2011 kuni 2012. aasta mai keskpaigani, täidetud. 2012. aastal on oodata ELi majanduskasvu seiskumist, seejärel peaks mõõdukas kasv taastuma. 2012. ja 2013. aastal on kogumajanduses oodata palga suurenemist 2,1 %, kuid avaliku sektori töötajate palgatõus peaks jääma sellest väiksemaks töötajate hüvitiste aeglasema kasvu tõttu. Kindlaks ei ole tehtud ühtegi sündmust, mida meetodi tavapärane kohaldamine ei hõlmanud või ei saanud hõlmata. ELi töötajate reaalpalk väheneb 2012. aastal samavõrra kui liikmesriikide avalike teenistujate ostujõud. Vähemalt üheksa liikmesriiki kavatsevad vaatlusperioodi järgsel ajal palka tõsta; palga kärpimist ei prognoosita üheski liikmesriigis. Seetõttu ei ole põhjust kalduda kõrvale tavapärasest meetodist, võttes arvesse liikmesriikide palgakohandusi väljaspool vaatlusperioodi. Seda silmas pidades leiab komisjon, et personalieeskirjade XI lisa artikli 10 kohase ettepaneku esitamine ei ole asjakohane. Komisjon tuletab veelkord meelde, et rasket üldist majandusolukorda silmas pidades on ta esitanud Euroopa Parlamendile ja nõukogule ettepaneku eelnõu, mis võimaldaks saavutada märkimisväärset kokkuhoidu järgmistel aastatel ning veelgi suuremat kokkuhoidu pikemas perspektiivis. Selles on esitatud ettepanek uue ja läbivaadatud meetodi ning erandiklausli mehhanismi muutmise kohta. [1] Nõukogu 12. märtsi 2012. aasta dokument nr 7421/12. [2] Enamik neist põhimõtetest on sotsiaalse kaasatuse ja sotsiaalkaitse avatud koordinatsiooni meetodi puhul kokkulepitud põhimõtted. Liikmesriigid kasutavad avatud koordinatsiooni meetodit oma sotsiaalpoliitika kindlaksmääramisel, rakendamisel ja hindamisel ning vastastikuse koostöö arendamisel. Kõnealune meetod kui ühistel eesmärkidel ja näitajatel põhinev juhtimisvahend täiendab sotsiaalpoliitikaga seotud õigusakte ja rahastamisvahendeid. See on osa sotsiaalpoliitika kooskõlastamise protsessist, seda eelkõige Lissaboni strateegia (ja nüüd Euroopa 2020. aasta strateegia) raames. [3] Komisjoni aruanne Euroopa Parlamendile ja nõukogule: personalieeskirjade XI lisa, KOM(2008) 443 (lõplik), 10.7.2008. [4] Selle arvutamiseks liidetakse ostujõu aastased muutused ajavahemikus 2004–2011. [5] Euroopa 2012. aasta kevadine majandusprognoos. [6] Ettevõtlus- ja tarbijauuringute käigus kogutakse iga kuu arvamusi ja ootusi majandustegevuse eri tahkude kohta eri majandussektorites: tööstus-, teenindus-, ehitus- ja jaemüügisektoris ning ka tarbijate seas. Kõigis viies uuritavas sektoris koostatakse kindlustunde näitajaid, mis kajastavad ühemõõtmelise indeksina üldisi arvamusi ja ootusi asjaomases sektoris. Üldise majandustegevuse jälgimiseks arvutatakse alates 1985. aastast nimetatud viie näitaja kaalutud summana laiem majandussentimendi näitaja ESI (Economic Sentiment Indicator). [7] Allikas: ettevõtlus- ja tarbijauuringute tulemused, mai 2012, ettevõtlus- ja rahandusküsimuste peadirektoraat. [8] Seetõttu kajastuvad selles tööhõive määra ja sotsiaalhoolekandepoliitika ning ka palgataseme muutused. [9] Käesolevas jaos tähendab avalik sektor valitsemissektorit. Valitsemissektor hõlmab kõiki institutsioonilisi üksusi, kes on muud turuvälised tootjad ja kelle toodang on mõeldud individuaalseks ja kollektiivseks tarbimiseks ning keda rahastatakse peamiselt muude sektorite üksuste kohustuslikest maksetest, ja/või kõik institutsioonilised üksused, kelle peamine tegevusala on riigi tulude ja rikkuse ümberjaotamine. Institutsiooniliste üksuste hulka kuuluvad valitsemissektori üksused ja mõned mittetulundusasutused ning autonoomsed pensionifondid. Valitsemissektor jaguneb neljaks allsektoriks: keskvalitsus, osariikide/liidumaade valitsused, kohalikud omavalitsused ja sotsiaalkindlustusfondid. [10] Ühendkuningriik ei ole ajakohaseid andmeid esitanud.