ET Euroopa Liidu Teataja C 65/105

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal “Taastuvad energiaallikad”

(2006/C 65/20)

10. veebruaril 2005 otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastavalt oma kodukorra artikli 29 lõikele 2 koostada omaalgatusliku arvamuse teemal “Taastuvad energiaallikad”.

Transpordi, energeetika, infrastruktuuri ja infoühiskonna sektsioon, millele tehti ülesandeks komitee asjaomase töö ettevalmistamine, võttis oma arvamuse vastu 24. novembril. 2005. Raportöör oli pr Sirkeinen ja kaasraportöör oli hr Wolf.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis 422. täiskogu istungjärgul 14.–15. detsembril 2005 (14. detsembri istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 142, vastu hääletas 1, erapooletuks jäi 2 liiget.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee on hiljuti vastu võtnud olulised arvamused (1) tähtsamates energeetikat puudutavates küsimustes. Siiani on rõhk olnud erinevatel energialiikidel ja nende allikatel. Kõnealuse arvamusteseeria strateegiline eesmärk, mis võetakse kokku käesolevas arvamuses ja arvamuses traditsiooniliste fossiilkütuste — kivisöe, nafta ja maagaasi — kohta (TEN/212), on luua kindel alus tulevikus kasutatavate energialiikide toimivate ja realistlike võimaluste määratlemiseks. Järgmises arvamuses “Euroopa Liidu energiavarustus: optimaalsete energialiikide valiku strateegia” koondatakse kokku kõik asjaomased arvamused.

1. SISSEJUHATUS

1.1 Meie kaasaegse eluviisi ja kultuuri aluseks on energia, mida me kasutame (2) Energia alaline kättesaadavus on avanud ukse tänapäevasele elustandardile. Vajadus tagada kasutatava energia turvaline, odav, keskkonnasõbralik ja säästev tootmine on Lissaboni, Göteborgi ja Barcelona Euroopa Ülemkogu otsuste keskpunktis.

1.2 Ülemaailmne nõudlus piiratud fossiilenergiaressursside järele kasvab kiiresti, eriti uutes tööstusriikides ja mõnedes arengumaades. Suur osa kõnealustest energiaressurssidest pärineb piirkondadest, kus ei kohaldu tavapärased turu- ega ka poliitilised reeglid, ning energia on üha enam muutumas poliitiliseks küsimuseks. Hinnad on ebastabiilsed ja antud tendents on tõusuteel. Mõned turul osalejad hoolivad energia keskkonnaaspektidest vähem kui teised, eelkõige energia võimaliku mõju osas maailma kliimale. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee pühendab fossiilenergiale eraldi arvamuse, mis koostatakse paralleelselt käesoleva arvamusega.

1.3 Euroopa Liidu energiapoliitika peab käsitlema kolme peamist probleemi, milleks on energiavarustuse tagamise kindlustamine, majandusele avalduva negatiivse mõju vältimine ning keskkonnamõjude vähendamine. Energiavarustuse tagamine on Euroopa Liidus seotud laialdase ja kasvava liiduvälistest energiaressurssidest sõltumise probleemiga. Et tagada kodanike peamiste energiavajaduste rahuldamine sobivate hindadega ning kõnealuse majandusharu konkurentsivõime, ei tohiks energiahindu poliitiliste otsustega kunstlikult kergitada, vaid peaks motiveerima piisavate investeeringute tegemist energeetikasektorisse. Keskkonnaprobleeme tuleb käsitleda viisil, mis tagaks kulutasuvuse, lisades energiahinnale tootmisvälised kulud ning arvestades konkurentsivõime tagamise vajadust kogu maailmas.

1.4 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee on mitmetes arvamustes märkinud, et energiaga varustamine ja energia kasutamine koormab keskkonda, loob riske, kahandab ressursse ning sellega kaasnevad välissõltuvus ja raskesti hinnatavad tegurid. Tehniliselt ei ole ükski tulevikus potentsiaalselt kasutatavatest energiavarustuse alternatiividest ja tehnoloogiatest täiuslik. Ükski neist ei ole täielikult vaba kahjulikest keskkonnamõjudest ega piisav kõikide vajaduste katmiseks; ka on raske adekvaatselt hinnata nende pikaajalist potentsiaali.

1.5 Et tagada tulevikus jätkusuutlik energiaga varustatus, peab Euroopa esiteks ära kasutama parema energiatõhususe olemasoleva potentsiaali. EMSK koostab kõnealusel teemal ettevalmistava arvamuse (Euroopa Komisjoni taotlusel). Teiseks on taastuvad energiaallikad esmajärgulise tähtsusega, kuna nad on oma olemuselt jätkusuutlikud. Neid saab toota kohapeal ja nad ei paiska õhku kasvuhoonegaase. Seega on neil oluline roll nii energiavarustuse tagamisel kui võitluses kliimamuutuste vastu. Lähitulevikus ei suuda taastuvad energiaallikad üksi siiski katta kogu vajadust. EMSK töötab välja arvamuse tulevikus kasutatavate energialiikide valiku kohta Euroopas, lähtudes komitee erinevaid energiaallikaid käsitlevate arvamuste järeldustest.

1.6 Käesoleva arvamuse teema on järgmiste taastuvate energiaallikate praegune olukord ja arengupotentsiaal: väikehüdroenergia, tuuleenergia, biomass, päikeseenergia ja geotermiline energia. Kõnealune valik on kooskõlas taastuvate energiaallikate määratlusega vastavalt direktiivile, mis käsitleb elektri tootmist taastuvatest energiaallikatest. Määratlusest on välja jäetud suurhüdroenergia, ehkki tehniliselt on ka see ilmselgelt taastuv energia ning on üldjuhul sellena lisatud ka energiastatistikasse.

1.7 Käesolevas arvamuses keskendutakse kõnealuste tehnoloogiate peamistele omadustele energiapoliitika aspektist (energiavarustuse tagamine, mitmekesistamine, pakkumise ja nõudluse tasakaal), majanduspoliitika aspektist (kulutasuvus, erinevate energiaallikate vaheline konkurents, toetusmeetmed) ja keskkonnapoliitika aspektist (heitmed, Kyoto protokoll) ning hinnatakse nende võimalikku reaalset panust tulevikus kasutatavate energialiikide valikusse.

1.8 Vesinikenergia kasutamine on uus energiatehnoloogia, mis äratab palju tähelepanu ja on seotud suurte lootustega. Energiakandjana suudab vesinik pakkuda lahenduse energia salvestamise probleemile (ebastabiilsetest energiaallikatest saadava energia puhul). Vesinikenergiat võib toota maagaasist, fossiilsest primaarenergiakandjast, mille järele on suur nõudlus muudel kasutuseesmärkidel, või veest, suures koguses elektrienergiat kasutades. Turvalise ja tulusa vesinikenergiamajanduse loomine nõuab jätkuvalt ulatuslikku teadus- ja arendustegevust. Kütuseelementide tehnoloogiat seostatakse sageli vesiniku tõhusa kasutamisega, põhimõtteliselt võib aga kütuseelemente kasutada ka teiste kütuseliikidega, kaasa arvatud töödeldud taastuvad energiaallikad. Nimetatud võimalusi kõnealuses arvamuses ei käsitleta, küll aga vajavad need tulevikus suuremat tähelepanu.

2. Taastuvate energiaallikate arendamine

2.1 Vastavalt Euroopa Komisjoni 2002. aasta statistikale kasutatakse 25-liikmelises Euroopa Liidus umbes 1100 TWh taastuvat energiat, samas kui primaarenergia tarbimise maht kokku on ligikaudu 20 000 TWh. Seega on taastuvate energiaallikate osakaal 5,7 %. Kogu elektritoodangust (3018 TWh) moodustavad taastuvad energiaallikad 387 TWh, seega on taastuvate energiaallikate osakaal ligikaudu 13 %.

2.2 EL on võtnud enesele taastuvate energiaallikate arendamisel aktiivse juhi rolli, kusjuures soovituslikeks eesmärkideks on seatud taastuvate energiaallikate osakaalu suurendamine 25-liikmelises Euroopa Liidus kõikide muude energialiikide seas 6 %-lt 12 %-le ja elektri puhul 13 %-lt 21 %-le. Vastavalt Euroopa Komisoni esialgsetele hinnangutele ei ole neid eesmärke tõenäoliselt võimalik täielikult täita, ent saavutatud edusammud on olnud sellegipoolest muljetavaldavad. Üksmeel on saavutatud selles, et taastuvate energiaallikate osakaal peab kõigi teiste energiaallikate seas jõudsalt kasvama ja et majanduslik toetus peab jätkuma.

2.3 Tuuleenergia kasutamine on paari viimase aasta jooksul tohutult kasvanud vaatamata sellele, et kõnealust energialiiki on nii keskkonna- kui ka majanduslikest aspektidest lähtuvalt üha enam kritiseeritud. Biomassi kasutamise kasv jäänud oodatust madalamale tasemele, ent kõnealuse energialiigi kasutamise ulatus on juba praegu märkimisväärne.

2.4 Kui voolavate või tammistatud siseveekogude energia rakendamise osas on pikaajaline kultuuritraditsioon, siis merehoovuste, lainete ja loodete kasutamine on ikka veel arenemisjärgus. Kõnealustele aspektidele võiks hilisemas järgus pühendada eraldi arvamuse.

2.5 Taastuvate energiaallikate kasutamise ulatus erineb liikmesriigiti oluliselt, sõltudes looduslikest tingimustest ja riiklikust energiapoliitikast. Samuti erineb märkimisväärselt energiaallikate kasutamise areng Euroopa Liidu poliitika raames. Samuti on erinevad liikmesriikide meetmed energiatootmise ja -kasutamise toetamiseks.. Direktiiv 2001/77/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia kasutamise edendamise kohta elektrienergia siseturul jätab taastuvate energiaallikate toetamise korralduse liikmesriikide ülesandeks, üritamatagi toetusmehhanisme kuidagi ühtlustada. See ei soodusta siseturu tõhusat toimimist (vt punkt 5.6).

2.6 Taastuvate energiaallikate toetamine on õigustatud varustuskindluse ja kliimapoliitika strateegilistel põhjustel. Samuti võib seda käsitleda tootmisväliste kulude internaliseerimise valguses kompensatsioonina puuduliku internaliseerimise eest või nüüd või varem antud toetuste eest mõnedele traditsioonilistele energiaallikatele (3). Toetus ei tohi moonutada turgu, kui see on määratud tegevustele, mis ei ole lähedalt seotud konkurentsifaasiga.

2.7 Eriprivileegid võivad aeglustada muutusi ja takistada ausat konkurentsi energiaturgudel. See puudutab ka valitsuste stabiilse maksu- või muu tulu vajadust. Mõned energiaallikad, eriti naftasaadused, on Euroopa Liidus kõrgelt maksustatud.

3. Erinevate taastuvate energialiikide põhiomadused ja potentsiaal

3.1 Väikehüdroenergia

3.1.1 Kasv ja areng viimastel aastatel. Hüdroenergia tootmine jaguneb suur- ja väikehüdroenergia tootmiseks. Väikehüdroenergia (vähem kui 10 MWe) tootmise ressursse on Euroopa Liidus hulgaliselt ja praegu on veel võimalik kasutada märkimisväärset potentsiaali (peaaegu 6000 MW ainuüksi 15-liikmelises ELis). 2003. aasta lõpu seisuga oli 15-liikmelises ELis kasutatava väikehüdroenergia arvestuslik võimsus ligikaudu 10 700 MW.

3.1.2 Roll elektrisüsteemides ja seos võrkudega. Väikehüdroenergia sobib ideaalselt eraldiseisvate objektide puhul ning võib elektrivõrguga ühendamise korral anda oma panuse ka riiklikku elektrienergiatootmisse. Et võimaldada sõltumatutel tootjatel turul tõhusalt tegutseda, on esmajoones vajalik tagada neile juurdepääs elektrivõrgule.

3.1.3 Majandus, sealhulgas toetussüsteemid. Väikehüdroenergia tootmine on tehniliselt teostatav olnud mitu sajandit. Kui asukoht on soodne, võib see olla ka majanduslikult tulus. Investeeringukulud ulatuvad Euroopa Liidus (2001. aastal) 1 000 eurost kW kohta Kreekas ja Hispaanias 6 000 euroni kW kohta Saksamaal; keskmised tootmiskulud on vahemikus 0,018 eurot kWh kohta Belgias kuni 0,14 eurot kWh kohta Austrias.

3.1.4 Kättesaadavus ja roll energiavarustuse tagamisel. Väikehüdroenergia on turvaline energiaallikas ja võib anda oma panuse elektrivarustuse tagamisse. Väikehüdroelektrijaamades on elektrit võimalik toota kohe, toota saab nii baas- kui ka tippkoormuse elektrit, energiaallikad on pikaajalised, jaamu on suhteliselt kerge hooldada ning need töötavad väga usaldusväärse ja väljakujunenud tehnoloogia baasil.

3.1.5 Keskkonnaaspektid. Väikehüdroenergia on keskkonnasõbralik, tootmisega ei kaasne põletamist ja seega ei teki ka keskkonda saastavaid heitmeid. Siiski võib väikehüdroenergia tootmine avaldada mõju kohalikule keskkonnale, eelkõige seoses hüdroelektrijaamade ehitamisega, ning veestiku ökoloogia muutumisega (nt paisud, mis takistavad kalade liikumist), ent kõnealuse mõju vähendamise või kõrvaldamise meetmed on kättesaadavad ja kasutatavad.

3.1.6 Kasv ja tähtsus tulevikus. 2003. aastaks seatud esimest eesmärki (12 500 MW) ei saavutatud. Aastaks 2010 seatud eesmärkide kohaselt peaks Euroopa väikehüdroenergia tootmine saavutama ligikaudse taseme 12 000 MW, eeldusel, et viimase nelja aasta keskmine aastane kasvutempo jätkub. See number on väiksem Euroopa Komisjoni valges raamatus toodud sihtidest.

3.2 Tuuleenergia

3.2.1 Kasv ja areng viimastel aastatel. Tuuleenergia tootmine on praegu kõige kiiremini kasvav elektritootmise tehnoloogia. Teatud soodsate tingimustega paikades võib kõnealune tootmisviis osutuda kulutasuvaks ka ilma kehtestatud toetusteta. Kõnealuses valdkonnas aastatel 1996–2004 saavutatud üle 35 %-lise aastase kasvutempoga on Euroopa saavutanud tuuleenergia tootmisel juhtpositsiooni. 2004. aasta lõpul oli toodetud tuuleenergia võimsus 25-liikmelises ELis peaaegu 35 GW ja maailmas üle 47 GW.

3.2.2 Roll elektrisüsteemides ja seos võrkudega. Tuuleenergia intensiivne kasutamine on seotud märkimisväärsete tegevusriskidega. Tuuleenergia kättesaadavust ei ole enamikes piirkondades alati võimalik tagada. Kõnealust puudust saab suurel määral vähendada nõudmise juhtimise teel, kasutades nimetatud energiakandjaid koos teiste taastuvate energiakandjatega, eelkõige biomassi, biogaasi, vee- ja päikeseelektrijaamadega, samuti aitavad kaasa uued salvestusvahendid. Tuuleenergia tagatud võimsus (võimsuskrediit) sõltub aastaajast. Näiteks Saksamaal 2015. aastaks ettenähtud tuuleenergia koguvõimsusest 36 000 MW võib lugeda garanteeritud võimsuseks ca 1 820 — 2 300 MW (99 % varustuskindluse juures) maksimaalse hooajalise vajaduse katmiseks. Tuuleenergiaga seotud reguleerimis- ja reservvõimsuse vajalik määr sõltub otseselt lühiajalise tuuleprognoosi kvaliteedist ning sellest tulenevast erinevusest prognoosi ja tegeliku tuuletugevuse väärtuste vahel.

3.2.3 Majandus, sealhulgas toetussüsteemid. Kuna elektritootmine on väga suurel määral sõltuv tuuletingimustest, on majandusliku elujõulisuse saavutamiseks äärmiselt oluline valida õige asukoht (vt ka punkti 3.2.2). Tehnoloogia arenedes on tuuleenergia baasil elektri tootmise kulud järk-järgult langenud. Tuuleenergia baasil elektri tootmise kulud on viimase 15 aasta jooksul vähenenud enam kui 50 % võrra. Praegu on tuuleenergia hind peaaegu konkurentsivõimeline teiste energialiikidega. Näiteks Ühendkuningriigis maksab tuuleenergia tootmine rannikul 3,2 p/kWh (elektri hulgihind on 3 p/kWh). Juhul kui võrku jõuab vaid 20 % või vähem tuuleenergiat, lisandub täiendav kulu kõikuvuse kompenseerimiseks (nt reservenergia) 0,17 p/kWh.

3.2.4 Kättesaadavus ja roll energiavarustuse tagamisel. Tuuleenergia suurenenud kasutamine Euroopas on kaasa toonud energiavarustuse kõikumise, mis tuuleenergia allika kõikuvuse tõttu ilmneb praegusel ajal ka tootmises, suurendades nii kontrollimisele esitatavaid nõudmisi ja põhjustades kasvavaid võrgukulusid. Et tagada võrgu stabiilne opereerimine tuuleenergia allika suurele muutlikkusele vaatamata, sõltuvad ülekandesüsteemide operaatorid väga täpsetest ennustustest tuuleenergia tootmise eeldatavate võimaluste kohta. Tuuleenergia kasutamise eeldatav laienemine Euroopas tähendab seda, et tulevikus tuleb uute tuuleenergiajaamade projekteerimisel pöörata varasemast enam tähelepanu energiaga varustamise usaldusväärsusele. Seoses tuuleenergia kasutamise suure ja pideva kasvuga on muutunud üha keerulisemaks elektrivarustuse stabiilsuse tagamine — seda eelkõige voolukatkestuste korral. Tulevikus võivad avamererajatised rannatuuli kasutavate maismaarajatistega võrreldes võimaldada senisest märkimisväärselt paremaid tulemusi.

3.2.5 Keskkonnaaspektid. Tuuleturbiinide ekspluateerimine ei tekita praktiliselt mingisugust reostust ega mingeid heitmeid; ehitamine, paigaldamine, hooldamine ja kõrvaldamine tekitab väga vähesel määral reostust ja heitmeid. Ehkki tuuleenergia tootmine on keskkonnasõbralik tehnoloogia, on sel siiski mõningane mõju keskkonnale. Peamisteks küsimusteks kõnealuse tehnoloogia puhul on visuaalne mõju.

3.2.6 Kasv ja tähtsus tulevikus. Euroopa Komisjoni uusimate prognooside kohaselt võib tuuleenergia Euroopas aastaks 2010 saavutada ligikaudse mahu 70 GW. Euroopa Tuuleenergia Assotsiatsioon (European Wind Energy Association — EWEA) on vastu võtnud kaugemale ulatuva sihi, mille kohaselt peaks aastaks 2020 saavutatav maht olema 180 GW, sellest 70 GW avamererajatiste baasil. Eelduste kohaselt moodustab see 50 % netokasvust aastaks 2010 ja veidi üle 70 % aastaks 2020.

3.3 Biomass

3.3.1 Kasv ja areng viimastel aastatel. 2001. aastal kasutati biomassi energiana kokku 650 TWh. Et saavutada kehtestatud eesmärk, mille kohaselt taastuvate energiaallikate osakaal peab kasvama 12 %-le, tuleb aastaks 2010 saavutada biomassienergia tootmise kasv veel 860 TWh ulatuses. Oma panuse peavad andma kõik sektorid: elekter 370 TWh, soojus 280 TWh ja biokütused 210 TWh. Nii moodustaks toodetava biomassienergia kogus aastaks 2010 kokku ligi 1500 TWh. Lühiajaliselt on täiendava biomassienergia tootmine võimalik üksnes jõuliste ja sihipäraste meetmete rakendamisega kõigis kolmes sektoris. Vedelate bioautokütuste osakaal Euroopa tarbimises moodustab käesoleval ajal arvestuslikult 1 %. Kõnealune näitaja hakkab aga tõenäoliselt kiiresti kasvama, kuna EL on seadnud asjaomase direktiiviga aastate 2005 ja 2010 eesmärgiks saavutada vastavalt 2 % ja ligikaudu 6 % tase. Esmalt tuleks võtta biokütused kasutusele metsa- ja põllumajanduses ning lähtudes nende biolagundatavusest ka veesõidukites — nagu ka teistes valdkondades, milles positiivne mõju keskkonnale on eriti märkimisväärne, nt linnad, kus suur osa ühistranspordibussidest kasutavad bioenergiat..

3.3.2 Roll elektrisüsteemides ja seos võrkudega. Biomassienergiat on võimalik toota energiakultuuride ning põllumajanduslike ja tööstuslike biomassijäätmete baasil või biomassi biogaasiks kääritamisel kombineeritud soojus- ja elektrijaamades. Biomassi baasil toodetud elekter suudab tagada baaskoormuse võimsuse.

3.3.3 Majandus, sealhulgas toetussüsteemid. Biomassienergia tootmise kulud erinevad sõltuvalt kasutatavast tehnoloogiast, elektrijaama suurusest ja biomassikütuse hinnast. Euroopa riikides on kasutusel erinevad biomassienergia kasutamise toetussüsteemid (2003. aastal); ka toetamise tase on erinev. Fikseeritud hinna süsteemi puhul makstakse 3–10 eurosenti kWh eest ja kompensatsioon maksude või sertifikaatide hindade eest on vahemikus 0,6–8 eurosenti kWh kohta.

3.3.4 Kättesaadavus ja roll energiavarustuse tagamisel. Biomassi potentsiaali peetakse Euroopas suureks, ent seni ebapiisavalt kasutust leidnuks. See kehtib kahtlemata mõnede liikmesriikide kohta. Biomass võib pärineda väga erinevatest paikadest ja allikatest — metsast, põllumajandusest või jäätmetest. Suurimaks allikaks on metsandusest ja puitu kasutavatest tööstusharudest pärinev puit; samas tegeletakse ka metsade ja bioenergiajaamade vahelise hankelogistika parendamisega. Eelkõige metsahõrendustöödel saadud puidu ja puidujäätmete detsentraliseeritud kasutamine sooja- ja elektrienergia tootmiseks mõeldud hakkepuitu kasutavates jaamades ning puidugraanulite tootmisel pakub suurepärase võimaluse piirkondliku majanduse tugevdamiseks, maapiirkondades töökohtade loomiseks ja Euroopa Liidu naftaimpordi vähendamiseks. Eeltoodule vaatamata tuntakse muret biomassienergia kasutamise liigse edendamise pärast, kuna seda tehakse teiste kasutusviiside arvelt, mida praegu ei toetata.

3.3.5 Keskkonnaaspektid. Puit on taastuv energiaallikas, mis võib kõige edukamalt asendada fossiilkütuseid. Samuti on puidu baasil toimuv energiatootmine taastuvate energiaallikate baasil primaarenergia tootmise juhtiv haru Euroopas. Puidu kasutamine energiana aitab kaasa globaalse soojenemise tõkestamisele, kuna kasvavad metsad neelavad põletamisel tekkiva süsihappegaasi taas endasse, samas kui fossiilkütuste puhul seda ei toimu. Kui ei kasutata korralikke filtreid, satuvad puidupõhise biomassi põletamisel keskkonda mõned täiendavad saasteained. Võib tekkida oht, et eelkõige kiiresti kasvavate ja/või ülitootlike biomassiliikide intensiivne kultiveerimine võib kaasa tuua märkimisväärseid piirkondlikke või — kui mõelda primaarmetsade langetamisele biomassi kultiveerimiseks– lausa ülemaailmseid keskkonna- ja looduskaitseprobleeme, mis võivad mõjutada tundlikku keskkonnatasakaalu.

3.3.6 Kasv ja tähtsus tulevikus. Selleks, et biomassienergia abil ELi poliitiliste eesmärkide saavutamisele tõhusalt kaasa aidata, on vajalik tööstussektorite ulatuslikum kaasatus kõikidesse tegevustesse peale alusuuringute läbiviimise.

3.3.7 Biokütused. Puudub üksmeel selles osas (4), kas vedelate biokütuste tarbimise kasutegur on kõikidel juhtudel positiivne või vähemalt keskkonna seisukohalt kasulik võrreldes väetiste, põllumajandusmasinate ja töötlemisprotsessidena investeeritud energiat biokütustest toodetud energiaga. Komisjoni tellimusel läbiviidud uurimused näitavad siiski positiivset koondbilanssi, netotulemus sõltub ilmselgelt konkreetsest kultuurist. Komitee soovitab kõnealust punkti täpsustada täiendavate sellekohaste uurimuste abil, kuivõrd märkimisväärne ülemaailmne naftasõltuvus on oluline poliitiline küsimus. Teine asjaomane uurimist vajav küsimus on Euroopa Liidu varustuskindlus ja vedelate biokütuste suurenenud kasutuse majanduslikud ja kaubanduslikud aspektid.

3.4 Fotogalvaanika

3.4.1 Kasv ja areng viimastel aastatel. 2003. aastal võeti ELis kasutusele täiendavaid fotogalvaanikaseadmeid koguvõimsusega 180 MWp, mille tulemusena moodustas Euroopa tootmisvõimsus kõnealuses valdkonnas kokku ligikaudu 570 MWp. Lisaks on seni suurim osa nimetatud tootmisvõimsusest praegu ühendatud elektrivõrku: võrku ühendatud seadmete tootmisvõimsuse osakaal moodustab praegu 86 % Euroopas toodetavast koguvõimsusest.

3.4.2 Roll elektrisüsteemides ja seos võrkudega. Arenenud riikides on elu- ja ärihoonete puhul enim kasutatavad päikeseenergial põhinevad fotogalvaanikasüsteemid ühendatud elektrivõrku. Ühendus kohaliku elektrivõrguga võimaldab müüa selliselt toodetud energia kommunaalteenuste tarbeks. Vastupidisel juhul peab elektrivõrgust täielikult sõltumatu süsteem olema ühendatud akumulaatoriga, mis võimaldab kasutada tavapäraseid seadmeid ilma võrgutoiteta. Tüüpilisteks võrguvälisteks rakendusteks on tööstuslikud rakendused, näiteks mobiiltelefonide ja maapiirkondade elektrisüsteemide repiiterid.

3.4.3 Majandus, sealhulgas toetussüsteemid. Veel suhteliselt suured investeeringukulud on praegu üks peamine tegur, mis takistab fotogalvaanikaturgude arenemist lühiajalises ja keskpikas perspektiivis, ehkki aja jooksul kasva tootmismahu juures ja seoses pidevate uuenduslike edasiminekutega energia ammutamisel on hinnad pidevalt alanenud. Siiski on moodulite hind viimase 20 aasta jooksul langenud keskmiselt 5 % võrra aastas ja langeb prognooside kohaselt veelgi, moodustades endiselt ligikaudu 0,5 eurot kWh kohta. Tüüpilise fotogalvaanikasüsteemiga seonduvad investeeringukulud on praegusel ajal vahemikus 5–8 eurot W kohta, muutes fotogalvaanika kõige kulukamaks taastuvenergia liigiks.

3.4.4 Kättesaadavus ja roll energiavarustuse tagamisel. Päikesekiirgus annab Maale tohutul hulgal energiat. Aasta jooksul päikeselt maapinnale jõudva energia kogus on kokku ligikaudu 10 000 korda suurem kogu maailmas aastas tarbitavast energiakogusest. Fotogalvaanika võib aidata kaasa varustuskindluse suurendamisele kõikidel juhtudel — võrku ühendatud süsteemides, eraldiseisvates süsteemides ja kombineeritud süsteemides.

3.4.5 Keskkonnaaspektid. Ehkki päikeseenergia tootmisega ei kaasne mingeid saastavaid heitmeid ega keskkonnaohutuse probleeme, mis seonduvad tavapäraste energiatootmise tehnoloogiatega, toimub fotogalvaaniliste elementide valmistamine tehnoloogiate baasil, mille puhul kasutatakse ka mürgiseid aineid. Avamaaterritooriumidel asuvates suurtes jaamades tekkivaid maastikuesteetika- ja keskkonnaprobleeme ei esine jaamades, mis on rajatud olemasolevate ehitiste juurde või peale.

3.4.6 Kasv ja tähtsus tulevikus. 2003. aastaks seatud eesmärgi kohaselt pidi Euroopa Liidus toodetava energia kogumaht olema 520 MWp. “Stardikampaanias” (Campaign for Take-Off) seatud 650 MWp eesmärki ei suudeta aga saavutada. Euroopa Liidu tulevane tootmisvõimsus on 2010. aastal eeldatavalt ligikaudu 1 400 MWp. Euroopa Fotogalvaanikatööstuse Assotsiatsiooni (European Photovoltaic Industry Association — EPIA) prognoosid on palju optimistlikumad. Euroopa Komisjoni seatud eesmärk saavutada 2010. aasta lõpuks tootmismaht 3 000 MWp on saavutatav, ent selle edu sõltub eelkõige kõikide liikmesriikide poliitilisest tahtest.

3.5 Päikeseenergia

3.5.1 Kasv ja areng viimastel aastatel.

Päikeseenergia tohutu potentsiaal on kütte- ja jahutussektori säästlikkuse suurendamise, keskkonnamõjude vähendamise ja energia importimise seisukohalt üks olulisemaid tegureid. Arvestuslik tehniline kogupotentsiaal on 1,4 miljardit kollektoripinna ruutmeetrit ja seega võib toodetava päikeseenergia kogus olla ligikaudu 700 TWh aastas. ELi turg on 1990ndate aastate keskpaigaga võrreldes üle kahe korra suurenenud ja 1980ndate aastate lõpuga võrreldes kolmekordistunud. Aastatel 1990–2001 kasvas turg keskmiselt 13,6 % võrra aastas. Alates 2000. aastast on turg selgelt ületanud piiri, milleks on 1 miljon ruutmeetrit uusi paigaldatud kollektoreid aastas. Pärast 2002. aastal ilmnenud märkimisväärset kahanemist (peamiselt Saksamaal) saavutati 2003. aastal uus haripunkt rohkem kui 1,4 miljoni ruutmeetri tasemel. Päikeseenergia kasutamine on ELis seni väga ebaühtlaselt levinud; samas kui Austrias on nimetatud energialiigi kasutamine ulatuslik, ei ole mõningates Vahemere maades toimunud peaaegu mingit arengut, kuigi kõnealustel riikidel oleks selles valdkonnas klimaatilisi eeliseid, samas on teistes antud piirkonna riikides (näiteks Kreekas) päikeseenergia kasutamine laialdaselt levinud. Selle põhjuseks ei saa olla majandusliku tasuvuse puudumine.

3.5.2 Roll elektrisüsteemides ja seos võrkudega.

Soojusenergiat on võimalik edastada ainult kaugküttesüsteemidega varustatud piirkondades. Päikeseenergiasüsteemid ei avalda elektrisüsteemile seni mingit otsest mõju. Päikesesoojuse muundamine elektrienergiaks kontsentreeritud päikeseenergia süsteemide abil (“päikesekollektorid” või “päikesetornid”; päikesevalguse laiaulatusliku peegeldamise ja kogumise tehnoloogia kõrgetemperatuurilise soojuse tootmiseks, mis muundatakse elektrienergiaks) on just väljumas teadus- ja arendustegevuse staatusest (5) ning mõnede Hispaania elektrijaamadega sisenemas esitlus- ja turustamisfaasi.

3.5.3 Majandus, sealhulgas toetussüsteemid.

Päikeseenergia konkureerib peamiselt tavapäraste küttesüsteemidega, mis põhinevad fossiilkütustel või elektril. Kõnealuste küttesüsteemidega võrreldes on päikeseenergiasüsteemiga kaasnevate investeeringukulude osakaal kõrgem (90–99 % kogukuludest), ent ekspluatatsioonikulud on üsna madalad. Tüüpilise päikeseenergial põhineva veesüsteemiga kaasnevad kogukulud moodustavad ühe eramu kohta 700–5000 eurot. Hästi konstrueeritud päikeseenergiasüsteemid toodavad/asendavad praegusel ajal soojust hinnaga 3–9 eurosenti kWh kohta. Lähtudes elektrienergia, nafta ja gaasi praegustest hindadest ja nende oodatavast tõusust, on võimalik tõhusa soojusisolatsiooniga varustatud moodsate salvestussüsteemide laiaulatuslik kasutamine nii sooja vee kui soojuse tootmisel.

3.5.4 Kättesaadavus ja roll energiavarustuse tagamisel.

Päikeseenergia teoreetiline potentsiaal on mõõtmatu. Sellegipoolest piiravad päikeseenergia reaalset potentsiaali nii tehnilised kui sotsiaalmajanduslikud tegurid. Samuti on päikeseenergia pilvistel talvepäevadel, mil soojust enim vajatakse, kõige vähem kättesaadav.

3.5.5 Keskkonnaaspektid.

Päikeseenergia kasutamisega ei kaasne praktiliselt mingit saastumist ega mingeid heitmeid. Keskkonnamõju on suurem päikeseenergiasüsteemide tootmisel, paigaldamisel, hooldamisel ja eemaldamisel. Ehkki päikeseenergia tootmine on keskkonnasõbralik tehnoloogia, on sel siiski teatav mõju keskkonnale.

3.5.6 Kasv ja tähtsus tulevikus.

Kui päikeseenergia kasutamist toetav poliitika jääb praegusega võrreldes sama intensiivseks, kasvab kõnealune valdkond ELis arvestuslikult ligikaudu 12 % võrra aastas. Püsiva kasvutempo puhul leiab pool absoluutsest kasvust aset aastatel 2010–2015. Kui naftahind jääb praegusele tasemele (ca 60$/ barrel), kasvab päikeseenergia kasutamine Aasia ja Aafrika päikesevöötmes kiiresti.

3.6 Geotermiline energia

3.6.1 Kasv ja areng viimastel aastatel

3.6.1.1 Elekter

Üksnes viiel Euroopa riigil on vajalikud looduslikud ressursid, et toota mõistliku tõhususega elektrit geotermilisest energiast. 2003. aasta lõpu seisuga oli Euroopa Liidus geotermilise energia tootmisvõimsus elektritootmiseks 820 MWe. Enam kui 96 % (790 MWe) sellest asub Itaalias.

3.6.1.2 Soojus

Soojuse tootmine geotermilisest energiast on võimalik kahel väga erineval viisil. Esimene hõlmab temperatuuriga 30–150 o C põhjaveekihtide otsest kasutamist (niinimetatud madala ja keskmise temperatuuriga energiarakendused). Teine soojuse tootmise viis hõlmab maasoojuspumpade kasutamist. Madala temperatuuriga maasoojuse baasil energia tootmise võimsus oli Euroopa Liidus kokku arvestuslikult 1 130 MWth ehk võrreldes 2002. aastaga 7,5 % enam.

3.6.2 Roll elektrisüsteemides ja seos võrkudega. Esialgu saab geotermilise energia baasil elektri tootmine elektritootmisele kaasa aidata üksnes maasoojuse potentsiaaliga piirkondades.

3.6.3 Majandus, sealhulgas toetussüsteemid. Geotermilise energia rakendamist peetakse riskantseks investeeringuks. Elektrijaama investeerimise korral võivad asukohale omased tingimused tugevalt mõjutada investeeringu suurust elektritootmise erinevates etappides. Soojatootmisega seotud investeeringukulud ja tegevuskulud on riikide ja kasutusviiside lõikes väga erinevad ning sõltuvad ka ressursi omadustest (kohalikest geoloogilistest tingimustest), soojanõudlusest ja soojatarbimise mudelist (näiteks küttesüsteemid, individuaalsed või hoonete soojuspumpade süsteemid). Asjaomased kulud on Euroopa riikides alljärgnevates vahemikes: — investeeringukulud vahemikus 0,2–1,2 miljonit eurot MW kohta — tootmiskulud vahemikus 5–45 eurot MW kohta.

3.6.4 Kättesaadavus ja roll energiavarustuse tagamisel. Geotermiline energia on mõõtmatu, ent väga sügaval puurimata (tehnoloogia, kulud) on sellest võimalik kasutada üksnes väga väikest osa. Siiani on kõnealuse energia kasutamine peamiselt piirdunud geotermiliste anomaaliatega piirkondadega, kus geoloogilised tingimused võimaldavad soojuskandjal soojuse sügavatest kuumadest tsoonidest maapinnale kanda. Praegu uuritavad kuumade kuivade kivimite ressursid ja muud sügavpuurimise (3–5 km) tehnoloogiad (vt punkt 3.6.6) avavad eelduste kohaselt järgmisel kümnendil elektri tootmiseks uued võimalused.

3.6.5 Keskkonnaaspektid. Geotermilise energia kasutamise suurenemisel võib olla keskkonnale fossiilkütuste kasutamisega võrreldes märkimisväärne ja positiivne mõju. Keskkonnaprobleemid tekivad geotermilise elektrijaama käitamisel. Geotermilised vedelikud (aur või kuum vesi) sisaldavad tavaliselt selliseid gaase, nagu süsihappegaas (CO2), vesiniksulfiid (H2S), ammoniaak (NH3), metaan (CH4) ja vähesel määral teisi gaase ning lahustunud aineid, mille kontsentratsioon temperatuuri tõustes tavaliselt suureneb. Näiteks naatriumkloriid (NaCl), boor (B), arseen (As) ja elavhõbe (Hg) on keskkonda sattumise korral saastumise allikad. Tihendatud koaksiaaltorude abil on võimalik vältida kõnealuste ainete sattumist maapinnale.

3.6.6 Kasv ja tähtsus tulevikus. Esiteks elekter: jõupingutuste abil (iseäranis Austrias) peaks kogu Euroopas toodetav energiakogus kokku olema ligikaudu 1 GWe. Eelkõige elektri tootmiseks tehniliselt kasutatava energia tekitamiseks peavad geotermilised reservuaarid paiknema piisavalt sügaval. Kuna sobiv sügavus on vähemalt 2,5 km, eelistatavalt isegi 4–5 km või enam, on vajalik kulukas sügavpuurimine. Euroopa teine eesmärk puudutab soojuse tootmist. Prognooside aluseks on keskmine kasv 50 MWth aastas. Kõigi jõupingutuste tulemusena peaks sektori tootlus kasvama tasemeni 8200 MWth, mis on oluliselt suurem kui sihiks seatud 5000 MWth. Maapinna lähedale paigaldatavatel soojuspumpadel, mida peetakse samuti geotermilise energia valdkonda kuuluvaks, on suur potentsiaal tõhusaks madalatemperatuuriliseks kasutuseks, näiteks hoonete kütmine jne. Strateegias tuleks piisavalt rõhutada geotermilise energia arendamiseks vajalikke teadus- ja arendustegevuse meetmeid kuni ajani, mil — arvestades muutusi energiaturul — on võimalik esitada täpsemaid prognoose ja hinnanguid kõnealuse tehnoloogia pikaajaliste kulude ja saavutatava potentsiaali kohta.

4. Arvamused taastuvate energiaallikate tulevase rolli kohta aastateni 2030–2040

4.1 Euroopa Komisjon on visandanud energeetikat puudutavad stsenaariumid kuni 2030. aastani. Vastavalt Euroopa Komisjoni trükisele “Euroopa energeetika ja transport — tendentsid aastani 2030” (6) (“European Energy and Transport — Trends to 2030”) peaks taastuvate energiaallikate, sealhulgas tuule-, vee-, biomassi- ja muude taastuvate energiaallikate osakaal baseline stsenaariumi kohaselt 2030. aastaks moodustama ligikaudu 8,6 % primaarenergia kasutusest ja 17 % elektritootmisest. Kõnealune stsenaarium ei arvesta ELi taastuvate energiaallikate poliitika mõju, mida asuti rakendama käesoleva sajandi esimestel aastatel.

4.2 Rahvusvaheline Energiaagentuur prognoosib 2030. aastaks elektrinõudluse kahekordistumist kogu maailmas, valdavalt arengumaades. Taastuvate energiaallikate osakaal kasvab aastaks 2030 kogu maailmas 2 %-lt 6 %-le. OECD riikides kasvab taastuvate energiaallikate osakaal 6,4 %-lt 2000. aastal 8 %-le 2030. aastal.

4.3 Ka Rahvusvaheline Energiaagentuur on välja töötanud taastuvatest energiaallikatest elektri tootmise stsenaariumid, ennustades, et Euroopale kuulub tööstuspiirkondades taastuvate energiaallikate arendamisel liidriroll. Rahvusvahelise Energiaagentuuri “etalonstsenaariumi” kohaselt peaks taastuvatest energiaallikatest saadud elektri osakaal OECD liikmesriikidest Euroopa riikides moodustama 2030. aastal ligikaudu 20 %. Kui Euroopas võetakse kasutusele kõik praegusel ajal kaalumisel olevad poliitilised vahendid, võib taastuvatest energiaallikatest saadava elektri osakaal läheneda 2030. aastal 33 % tasemele (alternatiivne stsenaarium). Kõnealuse eesmärgi saavutamine nõuab kahtlemata kõigi toetusmeetmete täieulatuslikku rakendamist.

4.4 Euroopa Elektriettevõtjate Liidu (EURELECTRIC) stsenaariumide kohaselt kasvab taastuvate energialiikide, sealhulgas hüdroelektrienergia osakaal 16 %-lt 2000. aastal (15-liikmelises Euroopa Liidus) 22,5 %-ni aastal 2020 (25-liikmelises Euroopa Liidus), sealhulgas Norras ja Šveitsis.

4.5 Euroopa Taastuvenergia Nõukogu (European Renewable Energy Council — EREC) avaldas hiljuti oma eesmärgi, mille kohaselt peab 2040. aastaks taastuvate energiaallikate osakaal kogu maailma primaarenergia tarbimises moodustama 50 %. Samuti näeb EREC ette, et 2040. aastal põhineb 80 % kogu maailma elektri tootmisest taastuvatel energiaallikatel.

4.6 Maailma Energeetikanõukogu (World Energy Council) prognoosib taastuvatele energiaallikatele lühiajalises plaanis üsna tagasihoidlikku rolli, ent pikaajalises plaanis nende tähtsus kasvab. Maailma Energeetikanõukogu ei toeta taastuvate energiaallikate osas ühegi kohustusliku sihi seadmist.

4.7 Ülaltoodud stsenaariumide kokkuvõtteks võib öelda, et erinevad organid ennustavad kütusetarbimise osas pigem järkjärgulist muutust. Erandiks on vaid EREC, mis prognoosib üsna murrangulist pööret.

4.8 Euroopa Parlamendis oli hääletusel (septembri täiskogu istungjärgul) taastuva energia aruanne, mis sisaldab ettepanekut seada Euroopa Liidu eesmärgiks taastuvate energiaallikate osakaalu tõstmine 2020. aastaks 20 %-ni.

4.9 Komisjon annab enne 2005. aasta lõppu välja teatise taastuvaid energiaallikaid käsitleva ELi direktiivi rakendamise käigu kohta. Teatis sisaldab hinnangut 2010. aastaks seatud eesmärkide saavutamisele ja võimalikke ettepanekuid edasiseks tegevuseks, sh liikmesriikide toetussüsteemide ühtlustamiseks.

5. Järeldused

5.1 Eelnevatest peatükkidest ilmneb, et taastuv energia mängib Euroopas kasutatavate energialiikide seas olulist rolli ning potentsiaal taastuva energia osakaalu suurendamiseks nii energiatarbimises kui ka tootmises Euroopas on märkimisväärne. Mitmed taastuva energia liigid sobivad eriti hästi väikesemahulisteks kohalikeks lahendusteks.

5.2 Ükski energialiik ega -sektor ei suuda üksi rahuldada laienenud Euroopa Liidu kogunõudlust ning kasvavat ülemaailmset nõudlust. EL vajab erinevate energialiikide tasakaalustatud valikut, mis on kooskõlas säästva arengu strateegia eesmärkidega. Taastuvad energiaallikad võivad tulevikus olla kõnealuses energialiikide valikus tähtsal kohal, kuid kõnealuse, ka komisjoni ja parlamendi poolt tunnustatud potentsiaali rakendamiseks tuleb lahendada veel mitmeid probleeme. EMSK koostab hetkel eraldi arvamust energialiikide valiku kohta.

5.3 Suur osa Euroopa taastuvate energiaallikate arendamisest põhineb vahelduvatel energiaallikatel nagu tuuleenergia ja fotogalvaanilised elemendid, mis pigem lisab kui asendab tootmisvõimsust ja võrguvajadusi. See tõstatab ka reaalseid probleeme seoses energia edastamise kindlustamisega ning elektrivarustuse tagamise korralduslike aspektidega. Ehkki esialgu puudub üksmeel selles, milline võiks olla elektrisüsteemi kasutatavate vahelduvate energiaallikate potentsiaalne maht, viidatakse sageli 15–20 % piirmäärale kogu elektrienergiast. Piirmäärast suurema mahu vajadusel võivad aidata vaid täiendavad salvestustehnoloogiad (nt vesinik).

5.4 Ülemaailmse naftasõltuvuse probleemi lahendamine on oluline poliitiline probleem. Seega soovitab komitee täiendavalt uurida vedelate biokütuste positiivset kasutusväärtust ja keskkonnaalast kasulikkust, võttes seejuures aluseks erinevate kultuuride omadused. Ka ELi varustuskindlus ja sellega seotud vedelate biokütuste suurenenud kasutuse majanduslikud ja kaubanduslikud aspektid vajavad erilist tähelepanu.

5.5 Taastuvate energiaallikate kogu potentsiaali rakendamine eeldab tehnoloogilist arengut. Soojuspumpade abil keskkonnast soojuse või külma ammutamisele, mis kujutab endast tohutu potentsiaaliga tehnoloogiat, ei pöörata ELi taastuvaid energiaallikaid käsitlevas poliitikas peaaegu mingit tähelepanu. Samuti on üllatav, kui vähe pööratakse taastuvate energiaallikate arendamisel tähelepanu kuuma vee tootmiseks kasutatavatele päikesepatareidele, kusjuures taas on tegemist tehnoloogiaga, mis sobib suures osas Euroopas turutingimustega palju paremini. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee näeb juba praegu arvestatavaid kasutusvaldkondi, kus on võimalik fossiilsed energiaallikad ökonoomselt asendada taastuvate energiaallikatega soojatootmise eesmärgil.

5.6 Taastuvate energiaallikate kasutamine eeldab majanduslikku toetust, sest praegusel ajal ei suuda mitmed neist turul konkureerida. Muutused energia maailmaturul, eelkõige naftahindade tõus ja kõikumine ning varustuskindlusega seotud kahtlused, muudavad taastuvate energiaallikate olukorda. Taastuvate energiaallikate pakutav uuendustepotentsiaal ning eduka turule sisenemise järgselt loodavad uued ettevõtted ja töökohad on kasvava tähtsusega. Euroopa Liit on taastuvate energiaallikate tehnoloogia alal esirinnas ja võib suurendada ka asjaomase sektori ettevõtete ülemaailmset edu.

5.7 Taastuvate energiaallikate kasutamise soodustamine loob küll võimalusi uute ettevõtete ja teatud tööhõive tekkeks, kuid ebaõigel juhtimisel võib sellest saada koorem suurele osale majandusest, eelkõige tarbijatele ja energiamahukatele tööstustele. Poliitika, mis aitab kaasa energiahindade pidevale tõusule, võib olla ohtlik olukorras, kus kõik püüdlused peavad olema suunatud Lissaboni strateegia täitmisele, st konkurentsivõimele, majanduskasvule ja üldisele tööhõivele Euroopas, ning arvestama sealjuures jätkusuutlikkuse põhimõtet. Kui naftahindade tõus puudutab kõiki majandusi üle maailma, siis ülemäärane elektrihinna tõus kahjustab eelkõige 25-liikmelist Euroopa Liitu.

5.8 Mõned praegusel ajal riigisiseselt rakendatavad toetussüsteemid kipuvad olema äärmiselt kulukad, seades ohtu nii tarbijate huvid kui ka Euroopa tööstuste konkurentsivõime. Eeldades, et ELi taastuvate energiaallikatega seotud eesmärgid 2010. aastaks tõepoolest saavutatakse, kaasneb toetussüsteemide rakendamise ja võrgukuludega elektri hulgimüügihinna tõus 13 % või isegi 25 % võrra, kui kehtestatud eesmärgi saavutamiseks nõutakse Saksamaal juba kohaldatavate toetuste rakendamist kogu Euroopas. Kui arvestada ka eeldatavaid võrgu- ja reguleerimiskulusid, tõuseks hind 34 % võrra. Kulud, mis kaasneksid ühe tonni süsihappegaasi keskkonda sattumise vältimisega, on arvestuslikult vastavalt 88, 109 ja 150 eurot.

5.9 Seega tuleb toetusmehhanismid hoolikalt läbi mõelda ja koostada. Need peavad olema tõhusad ja tasuvad ning andma võimalikult madalate kuludega soovitud tulemusi. Mõned taastuvate energiaallikate liigid, mille hind on juba ligikaudu turuhindade tasemel, ei vaja peaaegu mingit toetust, samal ajal kui teised vajavad endiselt toetust vaid teadus- ja arendustegevuseks. Biomassi osas tuleb arvestada piiratud pinnalt pärit toodete mittetoetatavat kasutust. Traditsioonilise (peamiselt fossiilse) energia hinna tõus annab põhjuse uuesti hinnata toetuse vajadust ja ulatust. Eriti oluline on Euroopa Liidu heitkogustega kauplemise süsteemi mõju, mis on juba põhjustanud elektrihinna tõusu. Et saavutada sama eesmärk, tuleb vältida dubleerivaid meetmeid.

5.10 Ehkki toetussüsteemid on uute tehnoloogiate väljaarendamiseks ja turule toomiseks vajalikud, ei saa neid lõputult säilitada. Hoolikalt tuleb kaaluda tööhõivele avaldatavat mõju, et mitte tekitada töökohti, mis toetuse lõppemisel kaovad.

5.11 Euroopa Liidu taastuvate energiaallikate direktiiv jätab kõnealuse toetuse korraldamise liikmesriikide hooleks. See on viinud seostamatute ja mõnedel juhtudel turgu moonutavate toetusmehhanismide kogumi kasutuselevõtuni. Tulemuseks on sünergia kadu ning turustiimulite ja motivatsiooni puudumine Euroopa Liidu teatud osades, mujal tekivad aga ebamõistlikult suured kulud. Kõnealust olukorda oleks valdavalt võimalik vältida Euroopa ühtse lähenemise kaudu. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee on probleemi käsitlenud juba oma arvamuses taastuvaid energiaallikaid käsitleva ELi direktiivi kohta (vt joonealune märkus 1). Kuigi Euroopa tasandil näib endiselt puuduvat ideaalne ühine lahendus, on riiklike toetusskeemide valiku puhul täheldatav tendents roheliste sertifikaatide kasutamise suunas. Kogemuste lisandudes tuleb teemat lähemalt uurida ning edasi arendada.

5.12 Pärast esialgset rajaleidmisetappi on tekkinud vajadus hinnata ümber ELi taastuvate energiaallikate poliitika. Arvesse tuleb võtta arenguid maailma energiaturgudel, mida iseloomustavad kõrged ja kõikuvad hinnad, Euroopa Liidu asjaomaste poliitikavaldkondade ja meetmete mõjusid, eelkõige heitkogustega kauplemise mõjusid, ning Lissaboni strateegia eesmärke. Tähelepanu keskpunktis peab olema pikaajalise stabiilse arengu kindlustamine, mis keskendub teadus- ja arendustegevusele ning tehnoloogia arengule.

Brüssel, 15. detsember 2005 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Anne-Marie SIGMUND

(1) “Taastuva energia propageerimine: Tegevusvahendid ja rahastamisinstrumendid” (ELT C 108, 30.4.2004), “Fusioonienergia”(ELT C 302, 7.12.2004), “Maapõuesoojus – geotermilise energia kasutamine” (ELT C 108, 30.4.2004).

(2) Energiat tegelikult mitte ei tarbita, vaid üksnes muundatakse ja kasutatakse selle protsessi käigus. See toimub selliste muundamisprotsesside kaudu nagu kivisöe põletamine, tuuleenergia muundamine elektriks ja aatomituuma lõhustamine (energia säilimine; E = mc2). Samas kasutatakse ka mõisteid “energiavarustus”, “energiatootmine” ja “energiatarbimine”.

(3) Mõnedes liikmesriikides (Saksamaal) maksustatakse kogu energiakasutust, v.a üksikud erandid (Öko-Steuer)

(4) David Pimentel ja Ted. W. Patzek, Natural Resources Research, köide 14, nr 1, 2005

(5) http://europa.eu.int/comm/research/energy/pdf/cst_en.pdf

(6) Euroopa Komisjon, energia ja transpordi peadirektoraat, jaanuar 2003.