2021.–2027. aasta mitmeaastane finantsraamistik ja suurim osa rahastamisprogrammide loomist käsitlevatest alusaktidest kiideti heaks 2020. aastal. Samuti jõuti 2020. aastal kokkuleppele taasterahastus kui suurimas stiimulite paketis, mida ELis on rahastatud. See uus laiendatud eelarve ajendas komisjoni kohandama ja tugevdama oma kontrolli- ja auditisüsteemi.

Nii komisjon kui ka liikmesriigid suutsid säilitada audititega kaetuse kõrge taseme ja kõrge kindlustaseme. Seetõttu leiab komisjon, et tema hinnangud veariski kohta maksete tegemisel ja programmi lõpetamisel on usaldusväärsed ning kajastavad finantstehingute veamäära. Komisjon on tõepoolest loonud mitmeaastased kontrollisüsteemid, et kaitsta ELi eelarvet õigusnormide eiramise ja pettuste eest. See viitab asjaolule, et programme rakendatakse mitme aasta jooksul. Komisjoni hinnangul on 2021. eelarveaastal üldine vearisk programmi lõpetamisel 0,8 %. Selles võetakse arvesse kõigi programmide hinnangulisi tulevasi korrektsioone ja see näitaja on kooskõlas eelmiste aastatega ning eesmärgiga hoida see tunduvalt alla 2 %.

Käesolevas aruandes 2020. aasta eelarve täitmisele heakskiidu andmise menetluse järelmeetmete kohta esitatakse integreeritud finants- ja vastutusaruannete osana kokkuvõte meetmetest, mille komisjon on võtnud vastuseks mõnele neist ettepanekutest, nagu on sedastatud eelarve täitmisele heakskiidu andmise resolutsiooni poliitilisi prioriteete käsitlevas osas. Komisjon esitab üksikasjalikumat ja ajakohastatud teavet vastuseks konkreetsetele soovitustele, kui hiljem käesoleval aastal algab 2021. aasta eelarve täitmisele heakskiidu andmise menetlus.

Komisjon hoiab Euroopa Parlamenti jätkuvalt kursis oma tehtavate auditite ja kontrollidega, sealhulgas seoses taasterahastuga.

·3.1. Taaste- ja vastupidavusrahastu kontrolli- ja aruandlussüsteem

Taaste- ja vastupidavusrahastu põhineb tulemuslikkusel. Taaste- ja vastupidavusrahastu vahendid makstakse välja siis, kui liikmesriigid on läbinud põhietapid (vahe-eesmärgid ja sihid) riiklikes taaste- ja vastupidavuskavades esitatud reformide ja investeeringute rakendamisel. Selleks et seda arvesse võtta, loodi 2021. aastal sihtotstarbelised juhtimisstruktuurid, siseprotsessid ja kontrollistrateegiad. Komisjon tugineb liikmesriikide kontrollidele ja täiendab neid vajaduse korral oma kontrollidega.

Konkreetselt oleneb taaste- ja vastupidavusrahastu vahendite eraldamine sellest, kas liikmesriigid täidavad rahuldavalt riiklikes taaste- ja vastupidavuskavades sätestatud asjakohased vahe-eesmärgid ja sihid. Komisjon tagab, et tal on piisav kindlus selle kohta, et makse aluseks olevad vahe-eesmärgid ja sihid on rahuldavalt täidetud. Liikmesriigid tagavad, et taaste- ja vastupidavusrahastust saadud vahendeid kulutatakse kooskõlas asjaomaste ELi ja siseriiklike õigusaktidega. Seetõttu on riiklikud kontrollisüsteemid peamine vahend ELi finantshuvide kaitsmiseks.

Riiklike taaste- ja vastupidavuskavade hindamisel kontrollib komisjon, kas liikmesriigid on kehtestanud sisekontrollisüsteemid, milles käsitletakse piisavalt kõiki asjaomaseid riske, eelkõige neid, mis on seotud huvide konflikti, pettuste, korruptsiooni ja topeltrahastamisega. Kui kontrollisüsteemides tuvastatakse puudusi, võib nende puuduste kõrvaldamiseks määrata kindlaks konkreetsed vahe-eesmärgid, mille täitmine on taaste- ja vastupidavusrahastust maksete saamise eeltingimus (välja arvatud eelmaksed). Kui liikmesriigid ei täida oma kontrollikohustusi, võib komisjon sekkuda. Komisjonil on õigus rahalised vahendid tagasi nõuda, kui:

·ta avastab pettuste, korruptsiooni või huvide konflikti juhtumi, mis kahjustab ELi finantshuve ja millega asjaomane liikmesriik ei ole tegelenud;

·ta avastab rahastamis- või laenulepingust tulenevate kohustuste raske rikkumise (sealhulgas topeltrahastamise) või

·leiab, et vahe-eesmärgid ja sihid ei ole rahuldavalt täidetud.

Lisaks auditeerib komisjon vahe-eesmärke ja sihte. Samuti auditeerib ta liikmesriikide kontrollisüsteeme, et teha kindlaks, kas need suudavad pettusi, korruptsiooni, huvide konflikti ja topeltrahastamist piisavalt ennetada, tuvastada või kõrvaldada ning kas on toimunud või esineb kohustuste raskeid rikkumisi. Kahtluse korral võib komisjon teha ka riskipõhiseid auditeid ja kontrolle. Ta ei auditeeri liikmesriikidel taaste- ja vastupidavusrahastuga seoses tekkinud kulude vastavust ELi ja siseriiklikule õigusele (nt riigihanke- või riigiabieeskirjad). Vajaduse korral kasutavad oma vastavaid volitusi Euroopa Pettustevastane Amet (edaspidi „OLAF“), Euroopa Kontrollikoda ja Euroopa Prokuratuur.

Lisaks esitas OLAF riiklikele ametiasutustele neile pakutud komisjoni tugikoolituse raames taaste- ja vastupidavusrahastu pettuseriski raamistiku kontseptsiooni. Samuti kutsutakse liikmesriike üles korraldama taaste- ja vastupidavusrahastu rakendamisega seotud sihipärast riskijuhtimist.

Komisjon on ka teadlik sellest, et tema uued taasterahastuga seotud laenutehingud on suurendanud vajadust tagada üldsusele ja investoritele piisav läbipaistvus taaste- ja vastupidavusrahastu saavutuste ja ELi finantsriski kohta.

Seoses saavutustega on komisjon koostanud taaste ja vastupidavuse tulemustabeli, mis näitab, kuidas edeneb taaste- ja vastupidavusrahastu rakendamine. Selles esitatakse teave vahe-eesmärkide ja sihtide hetkeolukorra kohta ning liikmesriikide ühiseid näitajaid käsitleva korrapärase aruandluse põhjal ELi tasandil koondatud tulemused. Komisjon on loonud ka taasterahastu roheliste võlakirjade tulemustabeli, et anda üldsusele reaalajas ülevaade kliimaga seotud meetmetest, mida rahastatakse taasterahastu roheliste võlakirjadega kogutud vahenditest, millest paljud eraldatakse taaste- ja vastupidavusrahastule. Tulemustabel võimaldab investoritel analüüsida investeerimisvõimalusi ja jälgida taasterahastu roheliste võlakirjadega rahastatavate praeguste meetmete rakendamist.

Seoses finantsriskiga on finantsmääruse artiklis 250 juba nõutud, et komisjon esitaks igal aastal ülevaatliku aruande rahastamisvahendite, eelarveliste tagatiste ja finantsabi kohta. Taasterahastu kasutuselevõtmisega on komisjon nüüd võtnud ka täiendava kohustuse esitada aasta-, poolaasta- ja kvartaliaruanded, milles käsitletakse konkreetselt uue taasterahastu laenutehingutest tulenevaid varasid ja kohustusi.

·3.2. Tihe koostöö riiklike rakendusasutustega jagatud eelarve täitmisel

Kui komisjon on taganud, et riiklikud rakendusasutused (s.o ühtekuuluvuspoliitika korraldus- ja auditeerimisasutused, ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP) makseasutused ja sertifitseerimisasutused) toimivad nõuetekohaselt, tugineb ta nende tööle vahendite kasutamisel jagatud eelarve täitmise raames. Tänu oma põhjalikele ja üksikasjalikele teadmistele süsteemide toimimise kohta oskab komisjon avastada riikliku juhtimise ja kontrolli puudusi ning rakendada kõiki tema käsutuses olevaid tööriistu ELi vahendite kaitsmiseks.

Riiklike rakendusasutuste tööd peetakse üldiselt usaldusväärseks ja mõjusaks. Ainult piiratud arvul juhtudel, mis on läbipaistvalt avaldatud komisjoni peadirektoraatide iga-aastastes tegevusaruannetes ning komisjoni iga-aastases haldus- ja tulemusaruandes, on kindlaks tehtud probleemid, mille tõttu komisjon peab võtma rangeid meetmeid.

Ühtekuuluvuspoliitika valdkonnas võtab komisjon igal aastal meetmeid, et muuta juhtimis- ja kontrollisüsteemid veamäära vähendamisel tulemuslikumaks. Ta toetab programmi haldavaid asutusi kohtumiste, suuniste ja koolituste kaudu ning kooskõlastades riikidevahelisi võrgustikke, mille eesmärk on jagada häid tavasid ja julgustada ametiasutusi lihtsustama menetlusi ja vältima tarbetut halduskoormust.

Kui komisjon tuvastab juhtumid, mille puhul korraldusasutused ei ole vigu avastanud või konkreetne auditeerimisasutus ei tuvasta vigu nõuetekohaselt, ammendavalt või kiiresti, nõuab komisjon neilt kontrollisüsteemi parandamiseks sihipäraste parandusmeetmete võtmist. Komisjon võib paluda liikmesriikidel parandada vead, mida nad ei ole juba ise enne parandanud. Komisjon võib teatavatel asjaoludel maksed peatada või katkestada seni, kuni tal on tõendid, et süsteemis on tehtud vajalikud parandused ja/või on kohaldatud asjakohaseid finantskorrektsioone.

Ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP) valdkonnas on komisjon aidanud liikmesriikidel hoida veamäära madalal, sest on eeskirju viimase kuue aasta jooksul mitmel korral lihtsustanud.

Lisaks korraldab komisjon kohtumisi makseasutustega, et jagada ÜPP rakendamise häid tavasid ning teavitada neid kindlustaseme, auditite ja rakendamisega seotud strateegilistest küsimustest, sealhulgas pindala seiresüsteemi rakendamisest ning pettustevastase tegevuse ja huvide konfliktiga seotud küsimustest. Samuti korraldatakse sertifitseerimisasutustega korrapäraseid eksperdirühmade kohtumisi, et jagada parimaid tavasid ja eri teemasid käsitlevaid suuniseid.