4.5 Partnerlus, mida toetab õige institutsiooniline ülesehitus

4.6 Partnerlus, mida toetab õigusraamistik

4.7 Järgmised sammud

1. Sissejuhatus

2000. aasta juunis Cotonous allkirjastatud partnerlusleping Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna (AKV) riikide rühma ning Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide vahel kaotab kehtivuse 2020. aasta veebruaris. Pooltevahelised läbirääkimised edaspidiseid suhteid reguleerivate sätete läbivaatamiseks peavad algama hiljemalt 2018. aasta augustis. Üle 100 riigi kogurahvastikuga umbes 1,5 miljardit inimest hõlmava partnerluslepingu (Cotonou partnerlusleping (CPA)) kehtivuse kaotamine tähendab strateegilist võimalust ELi suhete värskendamiseks oma partneritega Aafrikas, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonnas, võttes arvesse muutunud üleilmset olukorda ning keskendudes ühiseid huve, eesmärke ja jagatud vastutust käsitlevale partnerlusele.

Käesolevas teatises esitatakse AKV riikide vahelise poliitilise partnerluse ideed ja väljapakutud elemendid. See tugineb rahvusvaheliselt kokkulepitud ÜRO 2030 tegevuskaval, milles esitatakse ühiste eesmärkide üldkogum, ning ELi üldisel välis- ja julgeolekupoliitika strateegial, milles antakse strateegilisi juhiseid ELi välishuvide ja -ambitsioonide kohta. Teatis on ka kooskõlas komisjoni ettepanekuga muuta Euroopa konsensust arengu küsimuses.

EL pakub ühiste eesmärkide poole püüdlemisel abi partneritele, sarnaseid seisukohti jagavatele riikidele ja piirkondlikele rühmadele. Euroopa Komisjon ning liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja on väga huvitatud ühisvastutuse põhimõttel põhinevatesse partnerlustesse investeerimisest, et neist saaksid tõelised partnerlused. See eeldab, et partnerriigid osalevad positiivselt meelestatuna ja sarnaste ambitsioonidega.

AKV riikide vaheline pikaajaline suhe on hea lähtekoht uuendatud poliitilise partnerluse loomisel. Kummagi poole partnerid peaksid tegema olulisi muudatusi, et muuta oma tulevane suhe tänapäevasele ülesandele vastavaks ja luua võimas liit, mis saavutab põhiprioriteedid. Neid prioriteete, muutunud olukorda ja Cotonou partnerluslepingu rakendamisel saadud kogemusi silmas pidades ei oleks võimalik pakkuda lihtsalt Cotonou partnerluslepingu pikendamist. Komisjon ning liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja leiavad, et otsuse tegemine ja rakendamine on vaja viia piirkondlikele tasanditele. Lisaks sellele peaksid tulevased suhted ühendama AKV riike ja naaberpiirkondi, mis ei ole kehtiva Cotonou partnerluslepingu osalised, kuid millel on tähtis roll seoses ELi eesmärkide saavutamisega.

Selleks et valmistada ette AKV-ELi suhete täpsustamist 2020. aastale järgnevaks ajaks, alustasid komisjon ja kõrge esindaja 2015. aastal mõttevahetusprotsessi avaliku konsultatsiooni kaudu. Lisaks peeti arutelusid peamiste sidusrühmadega ja 2016. aasta juulis avaldati Cotonou partnerluslepingu rakendamise esimese 15 aasta hinnang. Käesolevale teatisele lisatud mõjuhinnangu raames on uuritud erinevaid tulevaste suhete võimalusi. Kõnealune töö oli käesoleva teatise alus.

2. ELi strateegilised huvid

Olukord maailmas on oluliselt muutunud alates 2000. aastal sõlmitud Cotonou partnerluslepingust, mis jätkas 1975. aastast pärineva Lomé konventsiooni traditsioone. Cotonou partnerluslepingu kehtivuse kaotamine annab võimaluse muuta partnerlus eesmärgipäraseks, pidades silmas muutunud maailma tänapäevaseid probleeme. Esiteks, ELi üldine välis- ja julgeolekupoliitika strateegia on pannud aluse tugevamale ELi tegevusele maailmas. Tegevuskava 2030 ja Addis Abeba tegevuskava kohane säästva arengu eesmärkide raamistik on käivitanud kõrgelennulise ning laiaulatusliku üldise reformikava.

See tuleb ajal, mida iseloomustavad püsivad ebakindlad ja haavatavad olukorrad, riikidesisene ja -vaheline ebaühtlane areng ning kliimamuutuste ja keskkonnaseisundi halvenemise kiirelt kasvavad kahjulikud mõjud, mis kahjustavad maailma eri osade sotsiaalset ja majanduslikku stabiilsust. Eelkõige seisab suur hulk AKV riike silmitsi märkimisväärsete probleemidega, mis on seotud konfliktide, vaesuse, tööpuuduse ja inimväärse töö puudumise, suureneva ebavõrdsuse, inimõiguste rikkumise, korruptsiooni, kliimamuutuste kahjulike mõjude, piiratud loodusvaradele avaldatava surve ja ökosüsteemide halvenemise ning ka ebaühtlase integreerimisega maailmamajandusse. Äärmusliku ja kroonilise vaesuse koondumine ebakindlatesse riikidesse on reaalsus. Struktuursed ja korduvad kriisid tekitavad püsivalt raskeid humanitaarhädaolukordi, mis panevad kõigi riikide ja kogukondade vastupanuvõime proovile. Lisaks on paljudes partnerriikides rahvastiku kasv kiirem kui majanduskasv. Kõik see takistab jätkusuutlikku ja kaasavat majanduskasvu ning töökohtade loomist, mida on vaja selleks, et pakkuda elus positiivset väljavaadet ja ainukordseid võimalusi, eriti noortele ja kõige haavatavamatele inimestele.

See keeruline keskkond loob viljaka pinnase äärmuslusele, terrorismile ja muudele organiseeritud kuritegevuse vormidele, kaasa arvatud inim-, uimasti- ja relvakaubandusele ning küberkuritegevusele. Need suundumused on avaldanud ülekanduvat negatiivset mõju ELi ja selle kodanike julgeolekule ning majanduslikule jõukusele. Samuti on see üks ebaseadusliku sisserände ja sundrände algpõhjuseid. Euroopa rände tegevuskava, 2015. aasta novembris ühiselt kokkulepitud Valletta deklaratsiooni ja tegevuskava ning ka Euroopa rände tegevuskava alusel ELi ja kolmandate riikide uue partnerlusraamistiku loomist käsitleva teatisega kehtestatakse selge raamistik.

Cotonou partnerluslepingu hinnangust ilmneb, et see on aidanud märkimisväärselt kaasa vaesuse kaotamisele ning põhiteenustele parema ja õiglasema juurdepääsu tagamisele. Ent pilt on segane seoses oluliste osade (inimõigused, demokraatia ja õigusriigi põhimõtted) järgimisega AKV riikide poolt. Lisaks ei ole toodud veenvaid ja ühiseid vastuseid kriitilise tähtsusega probleemidele, nagu ränne ja liikuvus.

Samal ajal on paljudes AKV riikides toimunud märkimisväärne majanduskasv. Üha paremad ühendusvõimalused, vastastikune sõltuvus, teaduse ja tehnika areng ning tihedam kaubavahetus on avanud uusi võimalusi suurema üldise jõukuse saavutamiseks. Üha rohkem AKV majandusi pakub üha rohkem võimalusi seoses investeeringutasuvusega, ka Euroopa ettevõtetele. Cotonou partnerluslepingu hinnangust nähtub, et see on võimaldanud saavutada edu partnerriikide integreerimisel maailmamajandusse. Kaubavood AKV riikidesse ja neist riikidest on suurenenud, samuti kuulub üha rohkem AKV riike Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) ja neil on üha suurem roll rahvusvahelistel kaubandusläbirääkimistel. Majanduspartnerluslepingute sõlmimine ja rakendamine on olnud olulised verstapostid. Ent hetkeolukord seoses majanduse mitmekesistumise, lisandväärtuse suurendamise ja kitsast tootevalikust sõltuvuse vähendamise ning ka üha suuremat ebavõrdsust põhjustavate hüvede ümberjaotamisega ei ole rahuldav.

Tekkinud on veel üks uus reaalsus, mis on seotud suurema piirkondliku dünaamika ning piirkondlike organisatsioonide, Aafrika puhul mandrit hõlmava organisatsiooni – Aafrika Liidu, tähtsusega. Cotonou partnerluslepingu hinnangust ilmneb, et see ei ole suutnud tegeleda kõnealuste oluliste arengusuundadega, mida tuleks käsitleda tulevase partnerluse otsuste tegemisel ja institutsioonilises ülesehituses.

Lõpuks mängivad partnerriigid üha olulisemat rolli üleilmsete probleemide lahendamisel, mida oma olemuse tõttu ei suuda EL üksi lahendada. Sellega seoses on kliimamuutused endiselt üks kõige suuremat tähelepanu nõudvaid ohte säästva arengu saavutamisele ELis ja maailmas. Uute jõudude esilekerkimine, mis ei edenda alati samu väärtusi ja tegevuskavasid, on lisaargument, miks peaks suurendama jõupingutusi, et saavutada ELi partneritega konsensus peamistes ülemaailmsetes valupunktides ning ühiselt edendada positiivset tegevuskava. Kui ELi eesmärk on mõjutada ja edendada mitmepoolsetel eeskirjadel põhinevat korda, on seega olulised tihedam dialoog ja koostöö AKV riikidega. Ent hinnangust nähtub, et partnerlusega pole neid eesmärke piisavalt saavutatud. Tulemusi silmas pidades on peamistes rahvusvahelistes aruteludes puudunud reageerimine ja tegelik koostöö partnerite vahel.

Kõnealused probleemid ja võimalused on keskpikas perspektiivis sellise tähtsusega, et eeldavad kiireloomulist otsustavat tegevust koos partneritega.

ELi huvides on otsida uut poliitilist partnerlust, mis keskendub rahumeelsete, stabiilsete, hästi reguleeritud, jõukate ja vastupanuvõimeliste riikide ning ühiskondade loomisele oma piiridel ja neist kaugemal. Vastupanuvõimelise riigi alus on ühiskond, mida iseloomustavad demokraatia, usaldus institutsioonide vastu ja säästev areng.