Brüssel 26.5.2004

KOM(2004) 391 lõplik

2004/0127 (CNS)

Ettepanek

NÕUKOGU MÄÄRUS,

millega kehtestatakse isikute üle piiri liikumist reguleerivad ühenduse eeskirjad

.

(komisjoni esitatud)

SISUKORD

SELETUSKIRI 4

1. Sissejuhatus 4

2. Ettepaneku eesmärgid ja sisu: ühise käsiraamatu uuesti sõnastamisest isikute ülepiiri liikumist reguleerivate ühenduse eeskirjadeni 7

3. Õigusliku aluse valik 9

4. Subsidiaarsus ja proportsionaalsus 10

5. Asutamislepingutele lisatud erinevate protokollide mõju 10

Ühendkuningriik ja Iirimaa 11

Taani 11

Norra ja Island 11

6. Schengeni acquis'st tulenevate õigusaktide rakendamise kaheetapilise menetluse mõju uutele liikmesriikidele 12

7. Märkused artiklite kohta 13

LISA Ülevõtmata jäetud ühise käsiraamatu sätted 36

NÕUKOGU MÄÄRUS millega kehtestatakse isikute üle piiri liikumist reguleerivad ühenduse eeskirjad 38

I jaotis Üldsätted 42

II jaotis Välispiirid 44

I peatükk Välispiiride ületamine ja sissesõidunõuded 44

II peatükk Välispiiride kontroll ja sissesõidukeeld 46

III peatükk Vahendid piirikontrolli teostamiseks ja liikmesriikide vaheline koostöö 50

IV peatükk Piirikontrolli üksikasjalikud erieeskirjad ja erimenetlused 52

III jaotis Sisepiirid 53

I peatükk Kontrolli kaotamine sisepiiridel 53

II peatükk Kaitseklausel 53

IV jaotis Lõppsätted 56

I LISA Ametlikud piiripunktid 59

II LISA Dokumentaalsed tõendid sissesõidu põhjuste tõepärasuse kinnitamiseks 184

III LISA Riikide asutuste poolt igal aastal kinnitatavad piiriületamisel nõutavad summad 186

IV LISA Kontroll ametlikes piiripunktides 196

V LISA Kontrolli leevendamine maismaapiiridel 197

VI LISA Piiripunktides ridasid tähistavate viitade näidised 198

VII LISA Templite löömine 202

VIII LISA 203

A osa Sissesõidukeelu kehtestamise kord 203

B osa Sissesõidukeelu standardvorm 205

IX LISA Piirikontrolli eest vastutavate riiklike teenistuste loetelu 207

X LISA Eri liiki piiride ja liikmesriikide välispiiride ületamisel kasutatava eri liiki transpordiga seotud üksikasjalikud erieeskirjad 209

XI LISA Teatavate isikute kategooriate kontrollimise erimenetlused 216

XII LISA Välisministeeriumide väljastatavate kaartide näidised 219

XIII LISA Vastavustabel 220

SELETUSKIRI

Sissejuhatus

Komisjoni 7. mai 2002. aasta teatises Euroopa Liidu liikmesriikide välispiiride ühtse haldamise kohta (edaspidi "teatis välispiiride kohta")[1] määrati kindlaks välispiiride ühtse haldamise ühise poliitika viis põhikomponenti:

a) ühine õigusaktide kogu;

b) ühine koostöö- ja töö kooskõlastamise mehhanism;

c) ühine integreeritud riskianalüüs;

d) Euroopa dimensioonis väljaõppe saanud töötajad ja koostalitusvõimelised seadmed;

e) kohustuste jagamine liikmesriikide vahel Euroopa piirivalvekorpuse loomisele eelneval perioodil.

Ühise õigusaktide kogu osas määratleti välispiire käsitleva ühine käsiraamat u[2] uuesti sõnastamine kui lühiajaline meede,[3] mille eesmärk on eelkõige "selgitada selle sätete õiguslikku seisundit ning muuta need olemasolevate õigusaktide kõrval seaduse allikaks" ja "viia ühisesse käsiraamatusse Schengeni parimate tavade kataloog lähtudes sisse teatavad parimad tavad"[4]. See kaasati Euroopa Liidu liikmesriikide välispiiride haldamise kavasse, mille JSK nõukogu kiitis heaks 13. juunil 2002 ning mida toetas 21. ja 22. juunil Sevillas kokku tulnud Euroopa Ülemkogu. Thessalonikis 19. ja 20. juunil 2003. aastal kogunenud Euroopa Ülemkogu õhutas komisjoni "esitama võimalikult kiiresti ettepanekud ühise käsiraamatu, sealhulgas kolmandate riikide kodanike reisidokumentidesse templite löömist käsitleva osa uuesti sõnastamise kohta".[5]

Seega on tegemist olulise algatusega, mis moodustab osa ühtse piirihaldamise poliitika õigusliku külje tugevdamisest ja arendamisest ning tulevane Euroopa agentuur operatiivse koostöö haldamiseks välispiiridel kujutab endast võtit kõnealuse poliitika operatiivse külje arendamiseks.[6] Agentuuril on käesoleva määruse II jaotises sätestatud ühiste eeskirjade rakendamisel ilmselgelt oluline osa. Agentuuri rollile viidatakse selgesõnaliselt artiklis 14, mis käsitleb liikmesriikide vahelist operatiivset koostööd "piirikontrolli tõhusaks teostamiseks" (vt märkusi kõnealuse artikli kohta).

Õiguslikust küljest on ühine käsiraamat, mis koostati Schengeni valitsustevahelise koostöö osana ja inkorporeeriti pärast Amsterdami lepingu jõustumist Euroopa Liidu institutsionaalsesse ja õiguslikku raamistikku,[7] praegu peamine Euroopa Liidu liikmesriikide välispiiridel toimuvat kontrolli reguleeriv dokument, kuigi teatavad põhimõtted on ära toodud ka Schengeni konventsioonis endas[8] ja selle arvukates erisätetes, mis sisalduvad muudes üksikotsustes[9].

Kuigi Schengeni acquis[10] ja eriti need Schengeni sätted, mille õiguslikuks aluseks on Euroopa Ühenduse asutamisleping,[11] moodustavad nüüd osa ühenduse acquist,[12] mida kohaldatakse kõigi liikmesriikide suhtes,[13] erineb see teatud osas ühenduse tavalistest õigusaktidest:

- see ei kujuta endast tavapärast ühenduse õigusakti, kuna see ei ole koostatud tüüpiliste õigusaktide, näiteks määruse ega direktiivi vormis. Selle tulemusel ei pruugi teatavate Schengeni sätete õiguslik väärtus olla üheselt mõistetav (vaata ühise käsiraamatu olemusega seotud kaalutlusi allpool);

- need otsused ja meetmed on vastu võetud üksnes valitsustevahelises raamistikus ja seega ilmselgelt ilma ühenduse institutsioonide, eriti Euroopa Parlamendi osaluseta[14].

Selle tulemusel tõstatati küsimus Euroopa Liitu integreeritava Schengeni acquis' "muutmise" kohta ühenduse õiguse tavapäraseks dokumendiks juba 24. märtsist 2000. aastast pärineva esimese tulemustabeli koostamise ajal, mille eesmärgiks oli kontrollida Euroopa Liidus vabadusel, turvalisusel ja õiglusel rajaneva ala loomisel saavutatud edu.[15] Sel ajal jõuti järeldusele, et "Schengeni sätete "Amsterdami" dokumentideks muutmise vajaduse prioriteetsus sõltub rohkem toimuvatest arengutest kui mõnest absoluutsest nõudest muuta neid lihtsalt muutmise eesmärgil" (KOM(2000)167, punkt 1.3).

Ühise käsiraamatu uuesti sõnastamise otsuse poliitilisi põhjusi arutleti eespool. Tehnilisest ja õiguslikust seisukohast kujutab ühine käsiraamat endast teatavat hübriidi, olles üheaegselt nii ühenduse seaduse allikas (luues õigusi ja kohustusi) kui ka praktiline käsiraamat piirivalvuritele, sisaldades teoreetiliselt kogu neile vajalikku teavet, mida on siiski laenatud ka muudest õiguslikest allikatest.

Ühise käsiraamatu kahese olemuse tõttu võib selle õiguslik väärtus jääda ebaselgeks, eriti kuna selle teatavates lõikudes ja lisades esitatakse lihtsalt uuesti teiste dokumentide, näiteks Schengeni konventsiooni või ühiste konsulaarjuhiste sisu.[16]

Esimesed arutelud ühise käsiraamatu läbivaatamise vajaduse üle toimusid mõne kuu möödumisel Amsterdami lepingu jõustumisest pärast seda, kui eesistujariik Soome saatis (oktoobris 1999) välja seda küsimust ning käsiraamatu konfidentsiaalsusega seotud nõudeid käsitleva küsimustiku. Arutelu jätkus järgnevate riikide eesistumise ajal[17] ning selgus, et enamik liikmesriike soovis käsiraamatu teatavaid osasid või sätteid muuta, selgemalt sõnastada või täiendada.[18] Nende arutelude tulemusel võeti vastu üksikotsused, millega tühistati või ajakohastati käsiraamatu teatavad sätted või tühistati selle mõnede osade salastatus, kuid välispiire käsitlevaid sätteid pole kunagi veel üldiselt ja järjekindlalt läbi vaadatud.

Silmas pidades selle ülesande keerukust ja asjaolu, et arutelu käigus oli kerkinud mitmeid lisaküsimusi, oli komisjoni arvates soovitatav alustada töödokumendi koostamistega antud teemal (SEC(2003) 736, 20.06.2003), et uurida põhjalikult välispiire käsitlevat seadusandlust, olemasolevaid lünki ning ühise käsiraamatu praeguse ülesehitusega seotud probleeme.

Selle analüüsi põhjal esitati töödokumendis tulevikuks mitmeid võimalusi, mis olid seotud eelkõige järgmiste küsimustega:

- kas säilitada käsiraamatu praegune ülesehitus või selgitada selle õiguslikku seisundit, tehes selget vahet ühelt poolt õigusakti ja teiselt poolt piirivalvurite praktilise käsiraamatu vahel;

- kas tegevus peaks piirduma sellega, et olemasolevat käsiraamatut lihtsalt korrastatakse, või tuleks selle teatavaid osasid avastatud lünkade täitmiseks laiendada, hõlmates vajadusel muude dokumentide asjakohaseid sätteid;

- vajadus "põhiakti" järele, mis sisaldaks kõiki välispiiridega seotud peamisi põhimõtteid ja eeskirju ning mis asutamislepingu artikli 202 alusel annaks seejärel komisjonile õiguse võtta vastu põhiakti rakendusmeetmeid.

Komisjon arutas täiendavalt ka küsimust, kas oleks mõtet laiendada välispiiride eeskirja rakendusala nii, et see hõlmaks ka sisepiire, ja kehtestada seega täielikud ühenduse eeskirjad, mis reguleeriksid isikute liikumist üle piiri, ning koosneksid kahest osast, millest üks käsitleks välispiire ja teine sisepiire.

Eesistujariik saatis liikmesriikidele neid põhiküsimusi sisaldava küsimustiku 2003. aasta juuli lõpus; suurem osa delegatsioonidest toetas komisjoni ettepanekuid seoses õigusakti eraldamisega praktilisest käsiraamatust ning vajadusega teha enamat kui käsiraamatut lihtsalt korrastada. Enamik liikmesriike ei esitanud ülejäänud kahes küsimuses oma lõplikku arvamust, kuid nõustusid sellega, et pärast konkreetsete ettepanekute esitamist on vaja neid täpsemalt arutada.

Samaaegselt selle põhjaliku aruteluga ühise käsiraamatu üle esitati ettepanekud kahe konkreetse valdkonna kohta, mille osas nõukogu oli palunud komisjonil kiiresti meetmed võtta, nimelt kohalik piiriliiklus ja templite löömine reisidokumentidesse.[19] Käesolev määrus hõlmab loomulikult ka nende ettepanekute sisu ja käesoleva ettepaneku vastuvõtmise korral asendab see mitmed piiriküsimusi käsitlevad üksikalgatused.

Ettepaneku eesmärgid ja sisu: ühise käsiraamatu uuesti sõnastamisest isikute üle piiri liikumist reguleerivate ühenduse eeskirjadeni

Käesoleva ettepaneku eesmärk, mille komisjon algselt oma välispiire käsitlevas teatises ette nägi ja mis sätestati välispiiride haldamise kavas (vt punkt 1 eespool), oli ühine käsiraamat uuesti sõnastada, st jätta välja aegunud ja liigsed sätted ning teatavaid punkte vajadusel täiendada või selgitada, tuginedes selles valdkonnas esilekerkinud probleemide analüüsile, Schengeni hindamiste tulemustele, Schengeni parimate tavade kataloogi soovitustele või ühes või teises küsimuses nõukogu asjakohastes organites tehtud tööle.

Ent sellel teemal peetud arutelude käigus selgus, et kogu üksikisikute piirikontrolliga seotud seadusandlust, sealhulgas Schengeni konventsiooni ja täitevkomitee muude otsuste asjakohaseid sätteid on vaja üldisemalt arutada, et koostada selle valdkonna reguleerimiseks ühine ja järjepidev tekst.

Lisaks sellele otsustas komisjon, nagu punktis 1 selgitati, et tegemist on ühtlasi hea võimalusega käsitleda küsimust üldisemalt ning tegeleda ka sisepiiride, eriti vaba liikumise ala sisepiiridel ajutise kontrolli taaskehtestamise korraga, kui asjaolud seda õigustavad.

Seega on selge, et käesolev ettepanek määruse kohta läheb palju kaugemale kui ühise käsiraamatu uuesti sõnastamine, kuna sellega püütakse kehtestada tõelised isikute üle piiri liikumist reguleerivad ühenduse eeskirjad, mille üks osa käsitleb välispiire (II jaotis) ja teine osa sisepiire (III jaotis). Kahtlemata need kaks osa täiendavad teineteist - mitte ainult sellepärast, et välispiire määratletakse sisepiiride suhtes (kavandatava määruse artikkel 2), vaid ka sellepärast, et kontroll, mida välispiiril tuleb teostada (käesoleva määruse II jaotis), on põhimõtteliselt seesama kontroll, mille teostamine sisepiiridel on määruse III jaotise alusel keelatud (kuigi seda võib erandolukorras ajutiselt taaskehtestada; vt käesoleva määruse artiklid 20-24).

Sisepiiride puhul võetakse ettepanekus sisuliselt üle Schengeni konventsiooni artikli 2 ja Schengeni täitevkomitee otsuse SCH/Com-ex(95)20, rev. 2 sisu koos teatavate muudatustega, et sobitada need ühenduse õiguslikku raamistikku. Lisaks sellele on olemasolevale seadusandlusele lisatud uus element, mis võimaldab erakorraliselt tõsise piiriülese ohu, eriti piiriülese terroriohu korral ühiselt ja üheaegselt taaskehtestada kontroll sisepiiridel.

Välispiiride puhul tehakse vahet peamiste kontrolli reguleerivate põhimõtete - need on sätestatud määruse II jaotises, kus üldjoontes taasesitatakse Schengeni konventsiooni artiklid 3-8 ja teatavad ühise käsiraamatu osad - ning sellise kontrolli rakendamise praktilise korra, sealhulgas eri liiki piiridele (maismaa, õhk ja meri) omase kontrolli korra vahel. Seda korda hõlmavad käesoleva määruse I-XII lisa ning tulevikus saab neid muuta komiteemenetluse teel kooskõlas Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikliga 202 ja nõukogu otsusega 1999/468/EÜ.

Nende praktiliste sätete põhimäärusele lisamise põhjus on see, et enamik neist eeskirjadest on juba olemas, moodustades osa ühisest käsiraamatust või ühendades muid olemasolevaid Schengeni otsuseid. See võimaldab kogu olemasoleva välis- ja sisepiire käsitleva seadusandluse kõrvutamist ühes dokumendis, millega luuakse tõelised ühenduse eeskirjad, mis reguleerivad isikute liikumist üle piiri.

Ühtlasi leiab komisjon, et need praktilised sätted on tegelikult määruse II jaotises sätestatud põhimõtete rakendusmeetmed ning seetõttu tuleks neid tulevikus muuta vastavalt komiteemenetlusele (vt määruse artikkel 30).[20]

Kuigi nende sätete sisu kordab suurel määral ühise käsiraamatu praegust teksti, on sisse viidud vajalikud muudatused, näiteks selleks, et:

a) jätta välja sätted, mis on liigsed (näiteks Schengeni konventsiooni teatavate artiklite või ühiste konsulaarjuhiste teatavate osade kordamine) või asjatud (näiteks praegune I osa lõige 1.1, mis käsitleb sisenemisega kaasnevaid õigusi, sest õigus liikuda kuni kolme kuu jooksul Schengeni territooriumil on reguleeritud acquis' muude sätetega);[21]

b) teatavaid osasid täiendada, võttes arvesse nõukogu pädevates organites hiljuti toimunud arutelusid (näiteks maismaapiiripunktide infrastruktuuri ümberkorraldamise/eraldi ridade ja eralennukite kontrollimise osas), komisjoni või liikmesriikide poolt teatavates küsimustes esitatud ettepanekuid (nagu näiteks kohalik piiriliiklus, reisidokumentidesse templite löömine või sissesõidu keelamine),[22] samuti Schengeni parimate tavade kataloogi soovitusi. Merepiiril toimuvat kontrolli käsitleva osa puhul osutus vajalikuks selle põhjalikum läbivaatamine, millesse kaasati liikmesriikide eksperte. Seega võetakse uute ettepanekute puhul arvesse ka nimetatud ekspertidega Brüsselis 4. detsembril 2003 peetud arutelusid;

c) selgitada või ajakohastada teatavaid punkte, nagu näiteks meremehi käsitlevaid lõike (praeguse käsiraamatu II osa lõige 6.5).

XIII lisas on esitatud tabel, kus kavandatava määruse sätted viiakse vastavusse Schengeni konventsiooni, ühise käsiraamatu ja muude asendatavate Schengeni otsuste sätetega. Samuti on lisatud tabel välja jäetud sätete ning nende väljajätmise põhjuste loeteluga.

Enesestmõistetavalt on uude teksti tehtud ka kõik sellised muudatused, mis on vajalikud üleminekuks valitsustevaheliselt raamistikult ühenduse raamistikule (nt on väljend "konventsiooniosalised" asendatud väljendiga "liikmesriigid" jne).

Kui käesolevat ettepanekut käsitleva arutelu osas on piisavalt kaugele jõutud, hakkab komisjon kaaluma piirivalvurite praktilise käsiraamatu vormi ja sisu. Siinkohal on oluline võtta arvesse antud küsimuses juba peetud läbirääkimisi.[23]

ÕIGUSLIKU ALUSE VALIK

Käesoleva määruse kavandatavaks õiguslikuks aluseks on EÜ asutamislepingu artikli 62 lõige 1 ja artikli 62 lõike 2 punkt a, kuna see õigusakt hõlmab nii "meetmeid, millega vastavalt artiklile 14 tagatakse igasuguse kontrolli puudumine isikute, kas liidu või kolmandate riikide kodanike suhtes sisepiiride ületamisel" (artikli 62 lõige 1) kui ka "liikmesriikide välispiiride ületamisega seotud meetmeid", eriti "norme ja korda, mida liikmesriigid järgivad isikute kontrollimisel sellistel piiridel" (artikli 62 lõike 2 punkt a).[24]

Kuna ettepanek põhineb EÜ asutamislepingu IV jaotisel (viisa-, varjupaiga-, sisserände- ja muu isikute vaba liikumisega seotud poliitika), tuleb see esitada ja vastu võtta kooskõlas Amsterdami lepingule lisatud protokollidega Ühendkuningriigi, Iirimaa ja Taani seisukoha kohta. Schengeni acquis' Euroopa Liitu integreerimise protokolli artikli 6 alusel on Schengeni acquis' rakendamise ja edasise arenguga seotud ka Norra ja Island. Erinevate protokollide mõju üle arutletakse allpool punktis 5.

Subsidiaarsus ja proportsionaalsus

EÜ asutamislepingu artikli 62 lõike 1 ja artikli 62 lõike 2 punkti a alusel on ühendusel volitused võtta meetmeid, mis on seotud liikmesriikide sisepiiride ületamisega, et tagada igasuguse isikukontrolli puudumine, ja välispiiride ületamisega. Sellised meetmed tuleb võtta viie aasta jooksul alates Amsterdami lepingu jõustumisest.

Ühenduse praegused sätted seoses liikmesriikide välispiiride ületamisega ja isikukontrolli puudumisega sisepiiridel moodustavad osa Schengeni acquis'st, mis on integreeritud Euroopa Liidu raamistikku. Ent olemasolevat acquis'd tuleb selgemaks muuta, arendada ja täiendada. Ilmselgelt on ainus võimalus sise- ja välispiire käsitleva seadusandluse edasiarendamiseks EÜ asutamislepingul põhinevate ühenduse meetmete võtmine.

EÜ asutamislepingu artiklis 5 märgitakse, et "ükski ühenduse meede ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik käesoleva lepingu eesmärkide saavutamiseks".

Käesoleva ühenduse meetme jaoks valitud vorm peab võimaldama seda, et ettepanek saavutaks oma eesmärgi, ja muutma selle rakendamine võimalikult tõhusaks.

Võttes arvesse, et kavandatav algatus - kehtestada ühenduse eeskirjad, mis reguleerivad isikute liikumist üle piiri - kujutab endast Schengeni acquis' täiendavat edasiarendamist, tuleb dokument koostada määruse vormis, et tagada selle ühesugune kohaldamine kõigis Schengeni acquis'd kohaldavates liikmesriikides.

Asutamislepingutele lisatud erinevate protokollide mõju

Liikmesriikide sise- ja välispiiride ületamisega seotud meetmete ettepanekute õiguslik alus sisaldub EÜ asutamislepingu IV jaotises, millest tulenevalt kohaldatakse Ühendkuningriigi, Iirimaa ja Taani seisukohta käsitlevates protokollides ja Schengeni protokollis sätestatud muudetava geomeetria süsteemi.

Käesolev ettepanek lähtub Schengeni acquis´st. Seepärast tuleb arvesse võtta eri protokollide järgmist mõju:

Ühendkuningriik ja Iirimaa

Schengeni acquis' Euroopa Liitu integreerimise protokolli artiklite 4 ja 5 alusel võivad "Iirimaa ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik, kes ei ole seotud Schengeni acquis'ga, igal ajal taotleda osalemist mõningates või kõikides selle acquis' sätetes".

Käesolev ettepanek lähtub Schengeni acquis' sätetest, milles Ühendkuningriik ja Iirimaa vastavalt nõukogu 29. mai 2000. aasta otsusele 2000/365/EÜ (Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi taotluse kohta võtta osa mõnedest Schengeni acquis' sätetest) ja nõukogu 28. veebruari 2002. aasta otsusele 2002/192/EÜ (Iirimaa taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni acquis' sätetes) ei osale. Seega ei osale Ühendkuningriik ja Iirimaa selle vastuvõtmisel ega ole käesoleva ettepanekuga seotud ning neilt ei nõuta selle kohaldamist.

Lisaks sellele tuleb sisepiiride puhul (määruse III jaotis) arvesse võtta ka protokolli Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 14 teatavate aspektide kohaldamise kohta Ühendkuningriigi ja Iirimaa suhtes, mille alusel Ühendkuningriigil ja Iirimaal on lubatud kehtestada ja teostada kontrolli oma piiridel, sealhulgas nende territooriumide piiridel, mille välissuhete eest Ühendkuningriik on vastutav. Sama protokolliga lubatakse teistel liikmesriikidel kontrollida isikuid, kes sisenevad nende territooriumile Ühendkuningriigist (või territooriumidelt, mille välissuhete eest ta vastutab) ja Iirimaalt.

Taani

Amsterdami lepingule lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli kohaselt ei osale Taani Euroopa Ühenduse asutamislepingu IV jaotise alusel meetmete võtmisel nõukogus, välja arvatud "meetmed, millega määratakse kindlaks need kolmandad riigid, mille kodanikel peab liikmesriikide välispiire ületades olema viisa, või meetmed viisade ühtse vormi kohta" (EÜ asutamislepingu endine artikkel 100c).

Käesolev ettepanek lähtub Schengeni acquis' sätetest ning protokolli artikli 5 alusel "otsustab Taani kuue kuu jooksul pärast seda, kui nõukogu on teinud Euroopa Ühenduse asutamislepingu IV jaotise sätete alusel otsuse Schengeni acquis'l põhineva ettepaneku või algatuse kohta, kas ta rakendab seda otsust oma siseriiklikus õiguses".

Norra ja Island

Vastavalt Schengeni protokolli artikli 6 esimesele lõikele sõlmisid nõukogu, Norra ja Island 18. mail 1999 lepingu, mille kohaselt need riigid ühinevad Schengeni acquis' rakendamise, kohaldamise ja edasiarendamisega.[25]

Selle lepingu artiklis 1 märgitakse, et Norra ja Island ühinevad Euroopa Ühenduse ja Euroopa Liidu tegevusega kõnealuse lepingu lisades A (Schengeni acquis' sätted) ja B (Euroopa Ühenduse õigusaktides sisalduvad sätted, millega asendati Schengenis allakirjutatud konventsiooni vastavad sätted või võeti selle alusel vastu) viidatud sätetega reguleeritud valdkondades ning võtavad osa nende edasisest arengust.

Lepingu artiklis 2 nähakse ette, et ka Norra ja Island rakendavad ja kohaldavad kõiki Euroopa Liidu akte ja meetmeid, millega muudetakse Schengeni acquis'd või mis lähtuvad sellest (A ja B lisa).

Lepingu A lisa määratluse kohaselt täiendab käesolev ettepanek Schengeni acquis'd ja lähtub sellest.

Seepärast tuleb seda arutada segakomitees, et anda Norrale ja Islandile lepingu artiklis 4 märgitud võimalus "selgitada probleeme, millega nad teatava õigusakti või meetme osas kokku puutuvad" või "väljendada oma arvamust mis tahes küsimuse kohta, mis käsitleb neile huvi pakkuvate sätete edasiarendamist või rakendamist".

Schengeni ACQUIS'ST TULENEVATE ÕIGUSAKTIDE RAKENDAMISE KAHEETAPILISE MENETLUSE MÕJU UUTELE LIIKMESRIIKIDELE

Ühinemisakti artikli 3 lõikes 1 märgitakse, et Schengeni acquis' ning sellest lähtuvate või sellega muul viisil seotud õigusaktide sätted, mis on loetletud akti I lisas, on uutele liikmesriikidele siduvad ja neid tuleb seal kohaldada alates ühinemise kuupäevast.[26] Lisas nimetamata sätted ja õigusaktid on uutele liikmesriikidele alates ühinemise kuupäevast küll siduvad, ent nad peavad neid kohaldama üksnes nõukogu vastavasisulise otsuse kohaselt, mis on tehtud kooskõlas kõnealuse artikliga (ühinemisakti artikli 3 lõige 2).

Tegemist on kaheetapilise rakendusmenetlusega, mille kohaselt Schengeni acquis' teatavad sätted on siduvad ja neid tuleb kohaldada alates Euroopa Liiduga ühinemise kuupäevast, samas kui teised sätted - nimelt need, mis on seotud kontrolli kaotamisega sisepiiridel - on siduvad alates ühinemise kuupäevast, ent neid tuleb uutes liikmesriikides kohaldada üksnes pärast eespool osutatud nõukogu otsuse tegemist.

Välispiire käsitlevad Schengeni sätted (Schengeni konventsiooni artiklid 3-8 ja nende rakendusotsused, eriti ühine käsiraamat) on lisas loetletud ning on seega uutele liikmesriikidele siduvad ja neid tuleb seal kohaldada alates ühinemise kuupäevast.[27]

Schengeni sätteid isikukontrolli kaotamise kohta sisepiiridel ei ole, vastupidiselt, lisas loetletud ning seega ei tule neid uutes liikmesriikides alates ühinemise kuupäevast kohaldada.

Selle tulemusel on käesolev ettepanek, mis asendab ühise käsiraamatu ja teatavad Schengeni konventsiooni sätted ning lähtub nendest eesmärgiga kehtestada ühenduse eeskirjad, mis reguleerivad isikute liikumist üle piiri, vastuvõtmisel uutele liikmesriikidele siduv ja seda tuleb neis kohaldada üksnes välispiire käsitlevate sätete suhtes (II jaotis ja vastavad lisad ning I ja IV jaotis sel määral, mil neis viidatakse II jaotise sätetele).

Sisepiiride ületamisega seotud sätteid (III jaotis ning I ja IV jaotis sel määral, mil neis viidatakse III jaotise sätetele) tuleb uutes liikmesriikides kohaldada üksnes ühinemisakti artikli 3 lõikes 2 osutatud nõukogu otsuse kohaselt.

Märkused artiklite kohta

I jaotis - Üldsätted

Artikkel 1

Selles artiklis määratletakse määruse eesmärk, nimelt sätestada eeskirjad, millega reguleeritakse inimeste üle piiri liikumist ja mis hõlmaksid eeskirju nii välispiiridel toimuva kontrolli kohta (II jaotis ja lisad) kui ka inimeste kontrollimise kaotamise kohta sisepiiridel ja selliste kontrollide taaskehtestamist teatavatel asjaoludel (III jaotis).

Artikkel 2

Enamik selles artiklis esitatud mõisteid on võetud Schengeni konventsiooni artiklist 1, kuigi mõnel juhul peeti vajalikuks olemasolevaid mõisteid selgitada või täiendada või uusi mõisteid lisada. Ühtlasi tuli teha muudatusi selleks, et võtta arvesse ühenduse raamistikku ja terminoloogiat (nt sõna "liikmesriigid" sõna "konventsiooniosalised" asemel).

Ilmselt tuleks mõistetes - ja laiemalt kogu ettepanekus - esinevaid viiteid "liikmesriikidele" lugeda, pidades silmas esiteks Schengeni protokolli seoses Schengeni acquis' kohaldamisega Ühendkuningriigi ja Iirimaa poolt (vt punkt 5 eespool) ja teiseks ühinemislepingu artiklit 3, millega sätestatakse Schengeni acquis' kaheetapiline kohaldamine uutes liikmesriikides (vt punkt 6 eespool). Lisaks sellele tuleb arvesse võtta ka Norra ja Islandi eriseisukohta Schengeni acquis' suhtes, mida selgitati eespool punktis 5. Seletuskirjas kasutatakse terminit "Schengeni riigid" puhtpraktilistel põhjustel, et viidata riikidele, kes kohaldavad Schengeni acquis'd täies ulatuses, kooskõlas asutamislepingute ja nendele lisatud erinevate protokollidega.

"Sisepiiride" ja "välispiiride" mõisted on sisuliselt võetud Schengeni konventsiooni artiklist 1, milles määratletakse sisepiirid Schengeni riikide ühiste maismaapiiridena ning nendevaheliste siselendude lennujaamade ja sadamatena, mille kaudu toimub regulaarne parvlaevaühendus. Siinkohal on lisatud mõiste "järvesadamad", et hõlmata ka neid juhtumeid, mil järve ümbritseb üks või mitu liikmesriiki ja üks või mitu mitteliikmesriiki (nt Bodeni järv, mida ümbritsevad Saksamaa, Austria ja Šveits).[28]

"Siselennu" mõiste on samuti võetud konventsiooni artiklist 1 ja see hõlmab ainult Schengeni riikide territooriumilt alanud ja seal lõppevaid lende.

Siinkohal on lisatud "regulaarse parvlaevaühenduse" mõiste, kuna see moodustab osa sisepiiride mõistest. See on võetud praegusest mõistest, mis on esitatud käsiraamatu mereliikluse kontrolli käsitlevas osas (II osa punkt 3.4.1.5), kuigi seda on olemasolevate ühenduse õigusaktidega kooskõlastamiseks kohandatud.[29]

"Kolmandate riikide kodanike" mõiste on määratletud vaikimisi, jättes sellest välja Euroopa Liidu kodanikud EÜ asutamislepingu artikli 17 lõike 1 tähenduses. Seega hõlmab see ka pagulasi ja kodakondsuseta isikuid.

Mõiste "kolmandate riikide kodanik, kellele on kehtestatud sissesõidukeeld" on võetud Schengeni konventsiooni artiklist 1 ja tähendab neid kolmandate riikide kodanikke, kellele on vastavalt Schengeni konventsiooni artiklile 96 kehtestatud Schengeni infosüsteemis sissesõidukeeld.

Mõiste "isikud, kelle suhtes kehtib ühenduse vaba liikumise õigus" on konventsiooni täiendus ning see hõlmab:

- Euroopa Liidu kodanikke asutamislepingu artikli 17 lõike 1 tähenduses ja kolmandate riikide kodanikke, kes on Euroopa Liidu kodanike pereliikmed, nagu on viidatud 29. aprilli 2004. aasta direktiivis 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil ning milles kirjeldatakse üksikasjalikult nendesse kategooriatesse kuuluvate isikute õigusi (vt märkust artikli 3 kohta);

- mis tahes kodakondsusega kolmandate riikide kodanikke ja nende pereliikmeid, kellel on ühelt poolt ühenduse ja tema liikmesriikide ning teiselt poolt nende riikide vahel sõlmitud kokkulepete alusel Euroopa Liidu kodanikega võrdsed vaba liikumise õigused. See hõlmab Euroopa Majanduspiirkonna lepingu osalisriike ja Šveitsi Konföderatsiooni.

"Piiripunktide" mõiste on võetud Schengeni konventsiooni artiklist 1 ja see tähendab kohta, mille kaudu pädevad asutused on lubanud ületada välispiiri.

"Piirikontrolli" mõiste on võetud Schengeni konventsiooni artiklist 1 ja see tähendab piiril toimuvat kontrolli, mis leiab aset ainult piiriületamise kavatsuse korral. Tähenduse ja ulatuse selgitamiseks hõlmab piirikontrolli üldmõiste järgmist:

- ametlikes piiripunktides teostatavat kontrolli ja

- väljapoole ametlikke piiripunkte jääva piiri valvamist.

"Piirivalvuri" mõiste on esitatud selleks, et lihtsustada viiteid siseriiklikele asutustele, kes vastavalt iga liikmesriigi siseriiklikele õigusaktidele vastutavad piirikontrolliga seotud ülesannete täitmise eest.

"Kohaliku piiriliikluse" mõiste on Schengeni konventsiooni täiendus ja viitab artiklile 3 komisjoni ettepanekus määruse kohta, millega kehtestatakse liikmesriikide välistel maismaapiiridel toimuva kohaliku piiriliikluse süsteem ja mis on hetkel arutlusel (KOM(2003)502 lõplik, 2003/0193(CNS)).

"Veoettevõtja" mõiste on täielikult võetud Schengeni konventsiooni artikli 1 lõikest 2 ning see viitab füüsilisele või juriidilisele isikule, kelle tööks on isikute vedu õhu, mere või maismaa kaudu.

"Elamisloa" mõiste on võetud määruse (EÜ) nr 1030/2002 (millega kehtestatakse ühtne elamisloavorm kolmandate riikide kodanike jaoks)[30] artikli 1 lõikest 2. See mõiste on omakorda võetud Schengeni konventsiooni artiklist 1, kuigi igasuguse ebaselguse vältimiseks on sellele lisatud säte, mille kohaselt "elamisloa" mõiste ei hõlma viisasid. Määruse (EÜ) nr 1030/2002 artikli 1 lõike 2 punkti a alapunkti iii, millega jäetakse välja teatavad load, mis on välja antud nende liikmesriikide poolt, kes ei kohalda Schengeni konventsiooni artiklit 21 (eriti Ühendkuningriigi poolt, kuigi see riik kohaldab määrust (EÜ) nr 1030/2002), ei ole üle võetud, kuna see ei ole käesoleva määruse kohaldamisel asjakohane.

Viimased kolm mõistet on üle võetud ühise käsiraamatu II osa praegusest punktist 3.4.1.

Artikkel 3

Selle artikliga määratletakse ettepaneku rakendusala - ettepanekut kohaldatakse kõigi isikute suhtes, kes liikmesriikide piire ületavad, kuid see ei mõjuta teatavatesse erikategooriatesse kuuluvate isikute õigusi, mis neil on muude ühenduse õigusaktide alusel. Juba Schengeni konventsiooni artikliga 134 (aegunud alates 1. maist 1999) sätestati, et "käesoleva konventsiooni sätteid kohaldatakse ainult kooskõlas ühenduse õigusega".

Inimeste puhul, kelle suhtes kehtivad ühenduse õigusaktidega antud õigused, tähendab see seda, et käesolev määrus ei mõjuta 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ (mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil) ega teatavate kolmandate riikidega sõlmitud, isikute vaba liikumist käsitlevate lepingute sätteid (vt märkust artikli 2 kohta). Kõnealuse direktiivi artiklis 5 sätestatakse, et Euroopa Liidu kodanikel on õigus lahkuda oma riigi territooriumilt teise liikmesriiki sisenemiseks kehtiva isikutunnistuse või passiga (pereliikmete suhtes, kes ei ole mõne liikmesriigi kodanikud, kehtib sama õigus kui Euroopa Liidu kodanike suhtes, kellega nad kaasas on või ühinevad, kuigi neilt võib nõuda viisat, mis tuleb väljastada tasuta ja mille saamist tuleb igati hõlbustada). Sellest tulenevalt teostatakse Euroopa Liidu kodanike ja teiste isikute puhul, kelle suhtes kehtib ühenduse õigus vabalt liikuda, artiklis 6 sätestatud põhjalikku kontrolli ainult siis, kui on tõendeid selle kohta, et asjaomane isik kujutab endast tõelist, vahetut ja piisavalt tõsist ohtu mõne liikmesriigi avalikule korrale, julgeolekule või tervisele. See kehtib ka sissesõidukeelu kohta (käesoleva määruse artikkel 11): vastavalt kõnealuse direktiivi artiklile 27 saab ühenduse õigusaktide alusel õigusi omavate isikute suhtes sissesõidukeelu kehtestada üksnes siis, kui esineb tõeline, vahetu ja piisavalt tõsine oht, mis kahjustab mõnd ühiskonna põhihuvi. See direktiiv reguleerib ka ühenduse vaba liikumise õigust omavatele isikutele antud menetluslikke tagatisi sissesõidukeelu kehtestamise otsuse puhul.

Pagulaste ja rahvusvahelise kaitse taotlejate puhul viidatakse eelkõige õigustele, mis on antud 28. juuli 1951. aasta Genfi pagulasseisundi konventsiooniga, mida on muudetud 31. jaanuari 1967. aasta New Yorgi protokolliga, ning erinevatele vastuvõetud või vastuvõtmisel olevatele ühenduse õigusaktidele, mis käsitlevad rahvusvahelist kaitset.

Pikaajalistele elanikele direktiivi 2003/109/EÜ tähenduses viidatakse seepärast, et kaitsta kõnealuse direktiiviga antud õigusi, kuna pikaajalistel elanikel on muudes liikmesriikides elamise osas paremad tingimused kui teistel kolmandate riikide kodanikel.

II jaotis - Välispiirid

Artikkel 4

Lõiked 1 ja 2 on üle võetud Schengeni konventsiooni artikli 3 lõikest 1 ning ühise käsiraamatu punktidest 1.3, 1.3.1, 1.3.2 ja 1.3.3 (I osa). Nende sätetega kehtestatakse üldpõhimõte, mille kohaselt tuleb piiri ületada ainult ametlikes piiripunktides nende kindlaksmääratud lahtiolekuaegadel, kuigi selle põhimõtte osas on ka erandeid, näiteks kohaliku piiriliikluse süsteemi alusel ning laeva-lõbusõitude, rannapüügi ja maaleminevate meremeeste puhul. Samuti on lisatud ja sõnastatud kehtiv tava, mille kohaselt võib teatavad piiripunktid kohaliku piiriliikluse süsteemi alusel piirialade elanikele reserveerida. See langeb kokku komisjoni ettepanekutega kohaliku piiriliikluse süsteemi kehtestamise kohta (KOM(2003)502 lõplik).

Ametlike piiripunktide loetelu on esitatud käesoleva määruse I lisas (praegu käsiraamatu 1. lisa).

Lõige 3 on koostatud Schengeni konventsiooni artikli 3 lõike 2 põhjal, mis käsitleb karistusi välispiiride ebaseadusliku ületamise eest ja mida on muudetud, et see ilma nimetatud põhimõtet mõjutamata ühtiks paremini ühenduse tavadega. Lisatud on viide rahvusvahelise kaitsega seotud kohustustele. Sellega viidatakse eelkõige Genfi pagulasseisundi konventsiooni artiklile 31, millega keelatakse ebaseadusliku riiki sisenemise või seal viibimise eest kriminaalkaristuse määramine pagulastele, kes tulevad otse selliselt territooriumilt, kus nende elu või vabadus oli artikli 1 tähenduses ohus, ning kes sisenevad territooriumile või viibivad seal loata, tingimusel et nad pöörduvad viivitamata ametivõimude poole ja oma ebaseaduslikku riiki sisenemist või seal viibimist piisavalt põhjendavad.

Artikkel 5

Lõikes 1 võetakse üle Schengeni konventsiooni artikli 5 lõikes 1 sätestatud ühtsed sissesõidunõuded. Liikmesriik, kelle piirile kolmanda riigi kodanik ilmub, vastutab sisenemise kontrollimise eest mitte ainult enda, vaid ka kõigi teiste Schengeni riikide huvides, kuna Schengeni territooriumil edasine piirikontroll puudub. Seepärast peab näiteks avalikule korrale ja sisejulgeolekule esineva ohu hindamine kajastama kõigi Schengeni riikide huve, algselt Schengeni infosüsteemi kaudu, ent ka muu asjakohase teabe vahetamise kaudu pädevate asutuste vahel.

Lisaks Schengeni konventsioonis sätestatud tingimustele on kehtestatud uus nõue, mille kohaselt ei tohi esineda ohtu rahvatervisele. Teatavatel piiratud juhtudel peetakse seda juba piisavaks põhjuseks kehtestada sissesõidukeeld Euroopa Liidu kodanikule (direktiiv 64/221/EMÜ). See on üle võetud uude, 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil, milles selgitatakse selle kriteeriumi kohaldamise viisi. Rahvatervise sisseviimisega käesolevasse määrusesse kooskõlastatakse need kaks õigusakti omavahel ning välditakse erinevusi Euroopa Liidu ja kolmandate riikide kodanike kohtlemisel.

Piiride ületamisel kehtivad dokumendid on kindlaks määratud täitevkomitee otsustega SCH/Com-ex (98)56 ja SCH/Com-ex (99)14 (28.04.1999),[31] millega muu hulgas seatakse sisse "Tabel reisidokumentidest, mis lubavad selle omanikul välispiiri ületada ning kuhu võib kanda viisa", mida nõukogu peasekretariaat perioodiliselt ajakohastab.

Lõikes 2 viidatakse tõendavate dokumentide ja lõikes 1 sätestatud nõuete täitmise kontrollimisel kasutatava teabe osas II lisale. Ilmselgelt ei peaks selliseid dokumente, mis tõendavad riiki sisenemise põhjuseid lühiajalise liikmesriikides viibimise puhul, nõudma kolmandate riikide kodanikelt, kellel on mõne liikmesriigi väljastatud kehtiv elamisluba. Olemasolevatele kategooriatele (ärireisid, turismireisid jms) lisatakse punkt, mis käsitleb tõendavate dokumentide esitamist inimeste poolt, kelle suhtes kehtib kohaliku piiriliikluse süsteem. See on seotud kahe komisjoni ettepanekuga seoses määrustega kohaliku piiriliikluse süsteemi kehtestamise kohta (KOM(2003) 502 lõplik), milles riiki sisenemise tingimuste hulgas mainitakse "piirielaniku staatust tõendavate dokumentide ja sagedase piiriületamise õigustatud põhjenduse ... nagu näiteks peresidemed või sotsiaalsed, kultuurilised või majanduslikud motiivid" olemasolu. Seepärast on vajalik vähemalt juhiste andmise eesmärgil täpsustada, millist liiki dokumente võidakse tegelikult nõuda piirielanikelt, kelle suhtes kehtib kohaliku piiriliikluse süsteem. Samuti on lisatud punkt kohustuse kohta, mis kehtib kolmandate riikide kodanikele, kellelt nõutakse reisikindlustuse saamiseks viisat. Sellega inkorporeeritakse väikeste muudatustega lõik, mis lisati nõukogu reisikindlustust käsitleva hiljutise otsusega (22. detsembri 2003. aasta otsus 2004/17/EÜ) ühisesse käsiraamatusse.

Lõikes 3 käsitletakse elatusvahendite hindamise kriteeriume; selles viidatakse III lisale (praegu käsiraamatu 10. lisa), kus on esitatud riikide asutuste poolt igal aastal kinnitatavad piiriületamisel nõutavad summad.

Lõike 4 põhimõtet ei ole selgesõnaliselt esitatud Schengeni konventsiooni artiklis 5, kuid see tuleneb artiklist 21 (milles sätestatakse ühes Schengeni riigis väljaantud elamisloa omaniku võimalus reisida kolmeks kuuks teistesse Schengeni riikidesse). Seda mainitakse ka käsiraamatu II osa praeguses punktis 6.2.

Lõikes 5 võetakse üle Schengeni konventsiooni artikli 5 lõige 3, mis käsitleb selliste kolmandate riikide kodanike riiki lubamist, kellel on mõne liikmesriigi antud elamisluba või mitmekordne viisa, isegi kui nad ei vasta kõigile sissesõidunõuetele, välja arvatud juhul, kui liikmesriik, kelle välispiiri ületamist nad taotlevad, on nad kandnud siseriiklikkusse sissesõidukeeluregistrisse.

Lõikes 7 täpsustatakse, et lõigetes 4 ja 5 nimetatud elamisload hõlmavad kõiki elamislubasid, mille liikmesriigid on väljastanud (12. augustil 2004 või hiljem) vastavalt määrusega (EÜ) nr 1030/2002 (millega kehtestatakse ühtne elamisloavorm) sätestatud ühtsele elamisloavormile, ning kõiki muid elamislubasid ja tagasisõiduviisasid, mida on nimetatud ühiste konsulaarjuhiste 4. lisas.

Artikkel 6

Selles artiklis, mis on suurel määral üle võetud Schengeni konventsiooni artikli 6 lõigetest 1 ja 2 ning ühise käsiraamatu II osa punktist 1.2, määratakse kindlaks piirikontrolli teostamise ühtsed põhimõtted.

Lõikes 2 täpsustatakse, et kõiki välispiire ületavaid isikuid, sealhulgas Euroopa Liidu kodanikke, tuleb kontrollida, et teha esitatud reisidokumentide alusel kindlaks nende isik. Seejärel täpsustatakse, et iga liikmesriik peab kontrolle läbi viima oma seadusandluse alusel ning need võivad hõlmata ka piiri ületavate isikute sõidukeid ja pagasit. Ent käesolevas määruses on välispiiri ületava isiku sõiduki ja talle kuuluvate esemete kontrollimise eesmärk üksnes tõendada, et artiklis 5 sätestatud tingimused on täidetud, eelkõige selleks, et vältida ebaseaduslikku sisserännet (näiteks kontrollitakse seda, et sõidukisse ei ole peidetud ebaseaduslikke sisserändajaid) ning ohtu liikmesriikide sisejulgeolekule ja avalikule korrale (näiteks kontrollitakse seda, et isiku omanduses ei ole relvi ega muid ohtlikke esemeid). Ent see ei välista muud liiki kontrolle (näiteks tollikontrollid ning veterinaaria- ja taimetervise alased kontrollid), mida viiakse läbi asjakohaste ühenduse või siseriiklike õigusaktide alusel.

Riiki sisenemisel ja riigist lahkumisel tuleb kolmandate riikide kodanikke põhjalikult kontrollida (lõige 3), et teha kindlaks nende külastuse eesmärk ning tagada, et nad ei kujuta ohtu liikmesriikide avalikule korrale, sisejulgeolekule ega rahvatervisele.

Nagu eelnevalt mainitud (märkus artikli 3 kohta), teostatakse isikute puhul, kelle suhtes kehtib ühenduse vaba liikumise õigus, põhjalikku kontrolli ainult siis, kui on tõendeid selle kohta, et asjaomane isik kujutab endast tõelist, vahetut ja piisavalt tõsist ohtu mõne liikmesriigi avalikule korrale, sisejulgeolekule või rahvatervisele.

Lõikes 4 viidatakse 4. lisale, mis käsitleb isikute kontrollimise praktilisi üksikasju.

Artikkel 7

Selle artikli puhul on tegemist Schengeni konventsiooni praeguse artikli 6 lõike 2 punkti e muudetud versiooniga. Uus sõnastus, eelkõige selles osas, millega piiratakse võimalust jätta kontrollid "ettenägematutel ja erakorralistel asjaoludel" teostamata, on üle võetud komisjoni ettepanekust seoses nõudega, et liikmesriigid pädevad asutused lööksid kolmandate riikide kodanike reisidokumentidesse süstemaatiliselt templeid (KOM(2003)664, 6. november 2003). Lisaks sellele on kõnealusest ettepanekust üle võetud ka kolmanda riigi kodanikule antud võimalus lasta oma reisidokumenti tempel lüüa isegi leevendatud kontrolli puhul.

Lõikes 3 täpsustatakse, et kontrollide leevendamise üksikasjalikud eeskirjad ning eelisjärjekorra määramise kriteeriumid on esitatud V lisas. Nagu praeguse seadusandluse puhul, pannakse ka siin rohkem rõhku riiki sisenemise kontrollile kui riigist väljumise kontrollile.

Artikkel 8

Selle uue artikliga kehtestatakse horisontaalsätted piiripunktides eraldi ridade loomise ja viitade minimaalse tähistuse kohta. Hetkel nõutakse otsusega SCH/Com-ex (94)17 rev. 4[32] eraldi kontrollitavate ridade olemasolu, et eristada ühenduse vaba liikumise õigusega isikutele mõeldud läbipääse ja kolmandate riikide kodanikele mõeldud läbipääse, ainult rahvusvaheliste lennujaamade puhul. Kõnealuse otsusega sätestatakse ühtne tähistus Euroopa Liidu kodanike ja mittekodanike eristamiseks. Merepiiri, täpsemalt parvlaevade pardal viibivate reisijate kontrollimise osas nähakse käsiraamatu II osa praeguses punktis 3.4.4.5 ette, et "kus võimalik, tuleks teostada vajalikud ehitustööd", et tagada Euroopa Liidu/Euroopa Majandusühenduse kodanike kontrollimise eristamine kolmandate riikide kodanike kontrollimisest. Praegusel kujul olemasolevates eeskirjades ei mainita eraldi ridade sisseseadmist maismaapiiridel.

Seega põhineb see uus artikkel olemasolevatel sätetel, ent selles arvestatakse ka 2003. aasta jooksul piiride töörühmas algatatud läbirääkimisi, eriti ettepanekut koostada nõukogu otsus, millega määratakse kindlaks piiripunktides olevate viitade minimaalne tähistus[33], samuti nõukogu resolutsioone eraldi ridade sisseseadmise kohta välispiiride ületamise punktides.[34]

Kohustus rahvusvahelistes lennujaamades eraldi read sisse seada säilib. Ent eraldi ridade loomine liikmesriikide mere- ja maismaapiiride ületamise punktides ei ole kohustuslik. Erisätted maismaapiiridel olevate ridade korraldamise kohta on esitatud X lisas (vt märkust allpool).

Viitadel kasutatava minimaalse tähistuse osas on inkorporeeritud eespool nimetatud ettepanek otsuse kohta, et võtta arvesse vajadust kaasata Šveitsi kodanikud ja nende pereliikmed isikute hulka, kelle suhtes kehtib ühenduse vaba liikumise õigus, mis tekkis pärast Šveitsiga sõlmitud ja 1. juunil 2002. aastal jõustunud kokkulepet isikute kohta, kelle suhtes kehtib ühenduse vaba liikumise õigus. Ühenduse vaba liikumise õigusega isikud võivad kasutada ka teisi ridasid, mis ei ole enam märgistatud tähisega "MITTE EL/EMÜ", vaid "KÕIK PASSID". Nende tähiste mudelid on esitatud VI lisas.

Liikmesriigid peavad olema lõpetanud kõikide piiripunktides olevate viitade kohandamise 31. maiks 2009, kuid olemasolevate viitade asendamisel või uute ülespanekul enne seda kuupäeva tuleb siiski järgida siinkohal ettenähtud minimaalset tähistust. Ka see on üle võetud eespool nimetatud ettepanekust.

Selliste liikmesriikide vahelistel piiridel, kes Schengeni acquis' kaheetapilise kohaldamise tõttu ei ole oma ühistelt piiridelt kontrolli veel kaotanud, ei ole käesoleva artikli kohaldamine kohustuslik. Seda selleks, et mitte nõuda liikmesriikidelt liigseid investeeringuid piiridesse, mis oma olemuse tõttu jäävad välispiirideks ainult ajutiselt.

Artikkel 9

Templite löömine reisidokumentidesse on praegu reguleeritud ühise käsiraamatu II osa punktiga 2.1. Kooskõlas eespool mainitud ettepanekuga templite löömise kohta on nüüd sätestatud "süstemaatiline" templite löömine reisidokumentidesse riiki sisenemisel (lõige 1).

Lõikes 2 sätestatakse erandid kolmandate riikide kodanike reisidokumentidesse templite löömise põhimõttest: lisaks käsiraamatu II osa punktide 2.1.1, 2.1.5 ja 2.1.6 ülevõtmisele nähakse seal templite löömise osas ette erand ka selliste inimeste puhul, kelle suhtes kehtib kohaliku piiriliikluse süsteem, et tagada järjepidevus eespool nimetatud kohalikku piiriliiklust ja templite löömist käsitlevate ettepanekutega.

Väljumistemplite osas sätestatakse lõikes 3, et need tuleb süstemaatiliselt lüüa dokumentidesse, kus on mitmekordne viisa, millega piiratakse kogu riigis viibimise aega.

Ning lõikes 4 viidatakse VII lisale, kus on esitatud templite löömist reguleerivad praktilised eeskirjad. Dokumentidesse templite löömise menetlust ja templi omadusi ei ole muudetud; siiski on lisatud sätted, mis kajastavad justiits- ja siseküsimuste nõukogu 5. ja 6. juuni 2003. aasta resolutsioone ühtsete sisenemis- ja väljumistemplite eriliste turvaelementide kohta (nõukogu dokument 9390/03 FRONT 60 COMIX 308). Muu hulgas nähakse nende sätetega ette, et turvakoode tuleb sageli muuta ning et üks ja sama turvakood ei tohiks kehtida üle ühe kuu. Samuti seatakse sisse süsteem templitel kasutatavate turvakoodide ning kaotatud ja varastatud templitega seotud teabe vahetamiseks; muu hulgas tuleb teavet vahetada kohalike kontaktisikute kaudu, kes vastutavad piiripunktides kasutatavate sisenemis- ja väljumistemplite turvakoodidega seotud teabe vahetamise eest (loetletud nõukogu dokumendis 7221/03 FRONT 23 COMIX 147 (EU RESTRICTED)).

Artikkel 10

See väljaspool piiripunkte toimuvat valvet käsitlev artikkel on üle võetud Schengeni konventsiooni artikli 6 lõikest 3 ja ühise käsiraamatu II osa punktist 2.2. Piirivalvet reguleerivad üksikasjalikud eeskirjad võetakse vastu käesoleva määruse artiklis 30 sätestatud komiteemenetluse teel.

Artikkel 11

Lõige 1 on üle võetud Schengeni konventsiooni artikli 5 lõikest 2, mis on seotud sissesõidukeeluga kolmandate riikide kodanike suhtes, kes ei vasta käesoleva määruse artiklis 6 sätestatud sissesõidunõuetele, ning selles käsitletakse ka asjaolu, et liikmesriik võib erandlikes olukordades lubada riiki sisenemist humanitaarsetel kaalutlustel, riiklikes huvides või rahvusvaheliste kohustuste tõttu.

Lõikes 2 viidatakse juhtudele, mil isikule, kel puudub viisa - ja kes seega ei täida kõiki sissesõidunõudeid - ja kes vastab määruse (EÜ) nr 415/2003 artiklis 1 sätestatud tingimustele, võib anda viisa piiril. See puudutab isikuid, kel ettenägematutel põhjustel ei olnud võimalik eelnevalt viisat taotleda, kuid kes vastavad kõigile muudele sissesõidunõuetele ning kelle naasmine päritoluriiki või lahkumine mõnda muusse riiki on tagatud. Käsiraamatu II osa punktid 5 ja 5.1 on pärast määruse (EÜ) nr 415/2003 jõustumist asendatud viitega määrusele enesele.

Lõikes 3 võetakse üle ühise käsiraamatu II osa punktid 1.4.1 ja 1.4.2. Viidatakse ka VIII lisa B osas esitatud sissesõidukeelu standardvormile, millega kolmanda riigi kodanik kinnitab keeldumisotsuse kättesaamist. Samas lisas (A osas) on sätestatud üksikasjalikud keeldumist reguleerivad eeskirjad.

Lõikes 4 määratakse kindlaks piirivalvurite kohustus tagada, et kolmanda riigi kodanik, keda on keeldutud riiki lubamast, ei sisene asjaomase liikmesriigi territooriumile.

Artikkel 12

Selles artiklis võetakse üle Schengeni konventsiooni artikli 6 lõiked 4 ja 5, millega kohustatakse liikmesriike "võtma teenistusse piisaval hulgal kvalifitseeritud ametnikke", kuid lisatakse nõue, et ka vahendid peavad olema piisavad kõrgetasemelise kontrolli läbiviimiseks välispiiril.

Artikkel 13

Artikli 13 lõige 1 on üle võetud ühise käsiraamatu II osa punktidest 1.1.1 ja 1.1.2; sellega üksnes nõutakse, et käesoleva määruse kohaldamisel teostaksid piirikontrolli liikmesriikide siseriikliku õiguse alusel piirivalvekohustuste täitmise eest vastutavad teenistused, andes piirivalvuritele piiripolitsei õigused ja samuti volitused kriminaalmenetluse algatamiseks.

Lõikes 3 sätestatakse, et iga liikmesriigi siseriikliku õiguse alusel piirivalvekohustuste täitmise eest vastutavate riiklike teenistuste loetelu on esitatud määruse IX lisas, mitte määruses endas nagu ühise käsiraamatu puhul.

Lõike 4 puhul on tegemist uue sättega, millega juhul, kui piirivalvekohustuste täitmise eest vastutab siseriiklike õigusaktide alusel mitu teenistust, nõutakse liikmesriikidelt tõhusaks piirikontrolliks vajaliku kooskõlastamise ja koostöö tagamist kõigi selliste teenistuste vahel.

Artikkel 14

Selle artikliga asendatakse Schengeni konventsiooni artikkel 7 ning ühise käsiraamatu II osa punktid 4, 4.1 ja 4.2, mis on seotud liikmesriikide vahelise koostööga piirikontrolli tõhusaks teostamiseks. Olemasolevate sätete ülevõtmise asemel viidatakse tulevasele välispiiridel operatiivse koostöö haldamise Euroopa agentuurile, mis tegeleb liikmesriikide vahelise operatiivkoostööalaste ülesannetega, sealhulgas teabevahetuse, juhiste ja piirivalvurite väljaõppe ühise osa ühtlustamise, liikmesriikide vaheliste ühisoperatsioonide kooskõlastamise, ühtse riskide hindamise ning ühtsete tehniliste seadmete haldamisega.

Artikkel 15

See on uus artikkel, mis on koostatud, saades innustust olemasolevatest tavadest ning JSK nõukogu 27. ja 28. novembri 2003. aasta resolutsioonidest,[35] mis käsitlevad maismaapiiride puhul paindlike kontrollimeetmete võtmist Euroopa Liidu laienemisele eelneval ajal.

Schengeni lepingu rakendamise kaheetapilise menetluse puhul (vt punkt 6) ei hakka uued liikmesriigid Schengeni acquis'd kohe pärast liitumist täielikult kohaldama ning isikukontroll olemasolevate ja uute liikmesriikide ühispiiridel ning uute liikmesriikide endi vahelistel piiridel jätkub seni, kuni uued liikmesriigid Schengeni acquis'd täielikult kohaldavad. Kõnealustel piiridel - mida võib käsitleda "ajutiste välispiiridena" - kehtivad samad eeskirjad kui Schengeni välispiiridel.

Seega sätestatakse lõikes 1, et liikmesriigid, kes artiklit 18 ei kohalda ega ole seega oma ühistel maismaapiiridel kontrolle veel kaotanud, kontrollivad neid ühispiire ühiselt, tingimusel et nad peavad kinni käesoleva määrusega välispiiride kontrollimise osas kehtestatud põhimõtetest ja kriteeriumidest. Liikmesriigid võivad omavahel sõlmida kahepoolseid kokkuleppeid, millega selliseid ühiskontrolle reguleeritakse, ent nad peavad komisjoni sellest teavitama.

4. peatükk - Piirikontrolli üksikasjalikud erieeskirjad ja erimenetlused

Artikkel 16

Selles artiklis viidatakse eri liiki piiride (maismaa-, õhu- ja merepiirid) ning liikmesriikide välispiiride ületamisel kasutatava eri liiki transpordiga seotud üksikasjalike erieeskirjade osas X lisale. Siinkohal üksikasjalikud märkused põhiliste muudatuste kohta, mis on tehtud olemasolevatesse sätetesse:

Maismaapiir

Punktis 1.1 käsitletakse maanteeliiklust ning inkorporeeritakse ühise käsiraamatu II osa punkt 3.1. Seda on täiendatud maismaapiiripunktides eraldi kontrollitavate ridade sisseseadmise võimalust käsitlevate sätetega, milles võetakse arvesse nõukogu 8. mai 2003. aasta resolutsioone (vt ka märkusi asjakohaste horisontaalsätete kohta).

Maismaapiiripunktides ei muutu eraldi kontrollitavate ridade sisseseadmine kohustuslikuks; liikmesriikidele jäetakse võimalus seda teha, kui nad seda vajalikuks peavad ja kui asjaolud - eriti kohaliku piiriliikluse tingimused - seda võimaldavad. Lisaks sellele võivad liikmesriikide pädevad asutused eraldi ridade kasutamise igal ajal lõpetada "erakorraliste asjaolude" puhul või kui "liiklus- ja infrastruktuuriolud seda nõuavad" (samuti võetud eespool nimetatud nõukogu resolutsioonidest).

Olenemata sellest peavad liikmesriigid juhul, kui nad otsustavad oma maismaapiiripunktides eraldi read sisse seada, kasutama viitadel artiklis 8 täpsustatud minimaalset tähistust.

Samuti võivad liikmesriigid ette näha eraldi read nendele isikutele, kelle suhtes kehtib kohaliku piiriliikluse süsteem. See on kooskõlas eespool nimetatud ettepanekutega kohalikku piiriliiklust käsitleva määruse kohta.

Punkt 1.2 käsitleb raudteeliiklust ja see hõlmab käsiraamatu II osa punkti 3.2. Seda osa ei ole märkimisväärselt muudetud, selguse huvides on muudatusi tehtud vaid vormistamisel ja koostamisel.

Õhupiir

X lisa punkt 2 hõlmab käsiraamatu II osa punkte 3.3, 3.3.1-3.3.7 (välja arvatud aegunud või üleliigsed sätted, nagu näiteks Schengeni konventsiooni artikli 4 või näidete kordamine), teatavaid otsuse SCH/Com-ex (94)17 rev. 4 osasid ning piiride töörühma poolt 5. juunil 2003. vastuvõetud juhiseid rahvusvahelises tsiviillennunduses (eralendude reisijad) teostatavate kontrollide tõhususe parandamiseks.[36]

Selle jao punktis 2.1 sätestatakse reisijate kontrollimise kord rahvusvahelistes lennujaamades.

Selleks, et eristada siselendude reisijaid, keda ei tule kontrollida, kõikide muude lendude reisijatest, keda tuleb kontrollida, tuleb võtta meetmed reisijatevoogude füüsiliseks eraldamiseks. Sel eesmärgil nõutakse liikmesriikide pädevatelt asutustelt, et nad looksid koostöös lennujaama käitajaga sobiliku infrastruktuuri. Praktikas on seda võimalik teha näiteks kontrollimiseks ettenähtud alade osadeks jagamise või reisijate eraldi terminaalidesse suunamise teel.

Seejärel määratakse kindlaks paik, kus kontrollitakse inimesi ja käsipagasit, seda eelkõige transiitlendude puhul.

Samuti nähakse ette, et tavaliselt ei viida reisijate kontrollimist läbi lennuki pardal; selleks peavad liikmesriigid võtma kooskõlas ja koostöös lennujaama juhtkonna ning veoettevõtetega asjakohaseid meetmeid, et tagada reisijate suunamine kontrollimiseks eraldatud alale. Lennuki meeskonnaliikmete kontrollimise erieeskirjad on sätestatud XI lisas.

Lõpuks käsitletakse seda, et kui rahvusvahelist lendu sooritav lennuk (või välismaine lennuk) on vääramatu jõu või vahetu ohu tõttu sunnitud maanduma keelatud maandumiskohas, tohib ta teekonda jätkata üksnes pärast vastava loa saamist piirikontrolli eest vastutavalt asutuselt. Mitte mingitel tingimustel ei tohi teha erandeid asjakohaste reisijate kontrollimist reguleerivate eeskirjade osas.

Punktis 2.2 sätestatakse kontrollimise konkreetne kord lennujaamades, mis ei oma rahvusvahelise lennujaama staatust (lennuväljad). Võttes arvesse väiksemat liiklust sellist liiki lennujaamades, ei ole seal tavaliselt vajalik võtta asjakohaseid meetmeid reisijate füüsiliseks eraldamiseks ega piirivalve pideva kohaloleku tagamiseks. See ei piira määruse (EÜ) nr 2320/2002 (millega kehtestatakse tsiviillennundusjulgestuse valdkonna ühiseeskirjad) kohaldamist, eriti liikmesriikide kohustust reisijaid kontrollida/eraldada, et vältida keelatud esemete viimist piiratud juurdepääsuga julgestuspiirangualadele või lennuki pardale. Samuti tuleb tagada, et vajadusel on kontrollide läbiviimiseks vajalikke töötajaid võimalik kiiresti tööle rakendada. Selleks peab lennuvälja direktor pädevaid asutusi rahvusvahelise marsruudiga lennukite saabumisest ja lahkumisest aegsasti teavitama.

Punkt 2.3 koondab endas käsiraamatu punkte 3.3.5 ja 3.3.7, mis käsitlevad eralende (kaasa arvatud purilennukid, ülikerged lennukid jms), ning selles võetakse nõuetekohaselt arvesse eespool nimetatud piiride töörühma vastuvõetud juhiseid rahvusvahelises tsiviillennunduses teostatavate kontrollide tõhususe parandamiseks.

Olemasolevate sätetega võrreldes kehtestatakse selles peatükis piloodi kohustus edastada sihtriigiks ja saabumiskohaks oleva liikmesriigi piirivalveasutusele enne õhku tõusmist üldine avaldus, mis hõlmab lennuplaani (vastavalt rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 2. lisale) ja reisijate isikuandmeid.

Lisaks sellele peavad juhul, kui kolmandast riigist tulev ja mõnesse liikmesriiki suunduv eralennuk teeb peatuse teise liikmesriigi territooriumil, selle liikmesriigi pädevad asutused, kuhu lennuk sisenes, alati läbi viima kontrolli ja lööma eespool nimetatud üldisesse avaldusse sisenemistempli, teavitamaks sihtriigiks olevat liikmesriiki, et sisenemisel teostatav kontroll on juba läbi viidud.

Igal juhul tuleb alati, kui on kahtlusi eralennuki päritolus või sihtkohas - ja seega ka selles, kas tegemist on rahvusvahelise lennuga -, asjaomaseid isikuid kontrollida. See kehtib nii rahvusvaheliste lennujaamade kui ka lennuväljade puhul.

Viimaks nähakse ette, et purilennukite, ülikergete lennukite, helikopterite ja muude õhusõidukite suhtes kehtiv kord on sätestatud siseriikliku õigusega ja võimalike kahepoolsete kokkulepetega.

Merepiir

See jagu, täpsemalt mereliikluse kontrolli käsitlev peatükk (3.1), on põhjalikult läbi vaadatud, pidades silmas käsiraamatu olemasolevate sätete kohaldamisel, eriti Schengeni hindamiste käigus kerkinud raskusi. Samuti on arvesse võetud küsimusi, mis tõstatati konsultantfirma Civipol Conseils' poolt teostatud uuringus Euroopa Liidu merepiiride kontrollimise otstarbekuse kohta, mille tulemused avaldati 2003. aasta juulis. Lisaks sellele hõlmavad käesoleva jao sätted nõukogu poolt 27. novembril 2003 vastuvõetud Euroopa Liidu liikmesriikide merepiiridel ebaseadusliku sisserände vastu võitlemise meetmete programmi[37] sisu ja kajastavad 4. detsembril 2003. aastal riikide ekspertide mitteametlikul kohtumisel teksti selle osa suhtes peetud läbirääkimisi.

Punkt 3.1 inkorporeerib terve ühise käsiraamatu II osa punkti 3.4, mis on pühendatud mereliikluse kontrollile.

Mõningate praeguses punktis 3.4.1 esitatud mõistete (näiteks "mereliiklus", "reisija", "meeskond") taasesitamist ei peetud vajalikuks. Ülejäänud mõisted - "regulaarne parvlaevaühendus", "reisilaev", "laevalõbusõidud" ja "rannapüük" - on üle võetud artiklist 2.

X lisa uus punkt 3.2 koondab endas erimenetlusi teatavate käsiraamatu punktis 3.4.4 sätestatud laevaliikluse liikide puhul. Sisemiste ja väliste merepiiride mõistet arvestades (vt käesoleva määruse artikkel 2) käsitletakse sadamaid tavaliselt alati välispiiridena, seega tuleb kõiki laevu sinna sisenemisel ja sealt lahkumisel kontrollida, kuna väljaspool sadamat, kas siis territoriaalvetes või rahvusvahelistes vetes toimuvat ei ole võimalik kontrollida (isikute või kaupade laevale võtmine / laevalt lahkumine). Hoolimata sellest võib teatavate laevaliikluse liikide olemust arvesse võttes süstemaatilise kontrollimise põhimõttest loobuda.

Sellesse osasse ei ole kaasatud ühise käsiraamatu punkti 3.4.4.1, sest käsitledes kahe Schengeni sadama vahelist parvlaevaliiklust, hõlmab see sise-, mitte välispiiride ületamist.

Punktides 3.2.1-3.2.3 käsitletakse reisilaevade liikumist. Need vastavad praegusele punktile 3.4.4.2, mida on täiendatud, et hõlmata ka merepiiridel ebaseadusliku sisserände vastu võitlemise meetmete programmiga kindlaksmääratud poliitikasuunad ning Schengeni kataloogis sisalduvad soovitused reisilaevade kohta. Reisilaevade reisijaid kontrollitakse harilikult ainult esimeses ja viimases Schengeni territooriumil asuvas sadamas, ent sellest olenemata võib kontrolle vastavalt ebaseadusliku sisserände riskide hinnangule läbi viia ka muudes sadamates, kus reisi käigus peatutakse. Samuti nähakse ette see, kuidas kohelda isikuid, keda ei tohi territooriumile lubada.

Punktid 3.2.4-3.2.7 vastavad laevalõbusõite käsitlevale punktile 3.4.4.3. Need sisaldavad ka uusi sätteid, mis tuginevad eespool nimetatud meetmete programmis ja Schengeni kataloogis sätestatud soovitustele. Lõbusõidulaevad peavad silduma sissesõiduks lubatud sadamates ning kontrollimise eest vastutavaid asutusi tuleb teavitada, kui seda eiratakse eeskirja erakorralistel asjaoludel või vääramatu jõu tõttu. Ametivõimudele tuleb esitada dokument, kus on märgitud kõik laeva tehnilised tunnused ja pardal olevate isikute nimed. Erand tehakse isikute puhul, kes teevad päevaseid lõbusõiduekskursioone ja kes on ametivõimudele teada, ent siiski tuleb arvesse võtta ebaseadusliku sisserände riskide hinnangut.

Punktid 3.2.8 ja 3.2.9 käsitlevad rannapüüki (praegu ühise käsiraamatu punkt 3.4.4.4) ning hõlmavad samasuguseid muudatusi kui eelnevad punktidki. Iga päev või peaaegu iga päev sadamasse naasvaid rannapüügilaevu ei pea süstemaatiliselt kontrollima, ent siiski tuleb arvesse võtta ebaseadusliku sisserände riskide hinnangut. Laeva kapten peab kõigist laeva meeskonnas toimunud muudatustest ja reisijate pardalviibimisest ametivõimudele teatama.

Punktis 3.2.10 võetakse peaaegu sõna-sõnalt üle ühise käsiraamatu punkt 3.4.4.5, mis käsitleb kontrollimisele kuuluvat parvlaevaühendust.

Punkti 3.3, mis on seotud sisemaaveekogudel toimuva laevaliikluse kontrolliga ja vastab käsiraamatu II osa punktile 3.5, ei ole muudetud. Praktikas kehtivad seda liiki laevaliikluse suhtes mutatis mutandis merepiiridel teostatava kontrolli eeskirjad.

Artikkel 17

Selle artikliga nähakse ette võimalus kehtestada teatavate isikute kategooriate, sealhulgas lennukite meeskondade, meremeeste ja diplomaatilise passi, ameti- või teenistuspassi omanike ning rahvusvaheliste organisatsioonide liikmete, piirialade töötajate ja alaealiste kontrollimise erimenetlused. Neid erimenetlusi on kirjeldatud XI lisas. Selles lisas võetakse üle teatavad käsiraamatu II osa punkti 6 sätted, välja arvatud punktid 6.1 (Euroopa Liidu kodanikud ja nende pereliikmed), 6.2 (kolmandate riikide kodanikud, kellel on mõne teise liikmesriigi väljastatud elamisluba), 6.3 (pagulased ja kodakondsuseta isikud), 6.9 (grupireisid) ja 6.10 (varjupaigataotluse esitamine piiril).

Punkti 6.1 ei ole hõlmatud, sest nagu juba selgitatud, on liidu kodanike ja üldisemalt ühenduse vaba liikumise õigusega isikute suhtes riiki sisenemisel ja seal elamisel kehtivad eeskirjad sätestatud ühenduse õigusaktide asjakohaste sätetega. Seega ei ole vajadust taasesitada siinkohal sätteid, mis juba sisalduvad muudes ühenduse õigusaktides; pealegi nähakse määruse artiklis 3 selgelt ette, et käesoleva määruse sätted ei mõjuta ühenduse vaba liikumise õigust omavate isikute õigusi.

Punkt 6.2 on juba inkorporeeritud määruse artikli 6 lõikesse 4.

Punkt 6.3 on jäetud välja seetõttu, et esiteks ei ole kolmandate riikide kodanike, sealhulgas pagulaste ja kodakondsuseta isikute reisidokumentide tunnustamine ühtlustatud ning kuulub seega liikmesriikide vastutusalasse, kes hetkel piirduvad nõukogu peasekretariaadi teavitamisega nende poolt antud valdkonnas tehtud otsustest[38] (ja isegi see osa ei ole ajakohane). Teiseks on nende isikute kategooriate puhul kehtivad viisanõuded juba sätestatud määruse (EÜ) nr 539/2001 artiklis 3 ning seega puudub vajadus käesolevasse määrusesse erisätteid lisada. Kolmandaks on käsiraamatu II osa punkti 6.3.2 teine lõik ("Kodakondsuseta isiku reisidokumendi omanikelt nõutakse sisenemiseks viisat, välja arvatud juhul, kui neil on mõne [Schengeni riigi] väljastatud elamisluba") määrusega (EÜ) nr 539/2001 isegi vastuolus, kuna viimases lubatakse vabastada kodakondsuseta isiku reisidokumendi omanikud viisanõudest, kui selle dokumendi on välja andnud kolmas riik, mis on viisanõudest vabastatud ja mille territooriumil nad seadusjärgselt elavad (kõnealuse määruse artikli 3 teine taane).

Punkti 6.9, mis käsitleb grupireisil osalejate kontrolli leevendamise võimalust (eelkõige palverändurite rühmade või kooliekskursioonide puhul), ei ole üle võetud seepärast, et see on vastuolus üldise kontrollisüsteemiga ja eriti kohustusega Schengeni territooriumile sisenedes reisidokumentidesse süstemaatiliselt tempel lüüa.

Lõpuks on liigne ja samuti välja jäetud punkt 6.10, milles lihtsalt sätestatakse, et kui välismaalane taotleb piiril varjupaika, kohaldatakse tema suhtes asjaomase liikmesriigi siseriiklikke õigusakte seni, kuni on kindlaks määratud, kes antud varjupaigataotluse menetlemise eest vastutab. Lisaks sellele viidatakse määruse artiklis 3 ka liikmesriikide kohustustele seoses varjupaiga ja rahvusvahelise kaitsega.

Seevastu on hõlmatud järgmised osad: käsiraamatu punkt 6.4, milles käsitletakse lennukite piloote ja teisi meeskonnaliikmeid (käesoleva lisa punkt 1); praegune punkt 6.5 meremeeste kohta (punkt 2); praegused punktid 6.6 ja 6.11, milles käsitletakse diplomaatiliste, ameti- ja teenistuspasside omanikke ning rahvusvaheliste organisatsioonide liikmeid (punkt 3); praegune punkt 6.7 piiriäärsete alade töötajate kohta (punkt 4) ja punkt 6.8 alaealiste kohta (punkt 5).

Lennukite piloodid

Lennukite piloote ja teisi meeskonnaliikmeid käsitlevat punkti 1 ei ole oluliselt muudetud võrreldes käsiraamatu punktiga 6.4, kus sätestatakse 7. detsembri 1944. aasta tsiviillennunduse konventsiooni 9. lisal ja eelkõige selle punktidel 3.74 ja 3.75 põhinev erikord pilooditunnistuse või meeskonnaliikme tõendi omanike suhtes. Siiski on see osa ümbersõnastatud, et kirjeldada võimalikult täpselt sellesse kategooriasse kuuluvate isikute õigusi, eriti nende õigust siseneda töökohustuste täitmisel ning pilooditunnistuse või meeskonnaliikme tõendi alusel - ja seega ilma kohustuseta omada passi või viisat - selle omavalitsusüksuse territooriumile, kus lennujaam asub, ning minna igasse liikmesriigi territooriumil asuvasse lennujaama.

Meremehed

Meremehi käsitlevat punkti 2 on seevastu käsiraamatu praeguse punktiga 6.5 võrreldes oluliselt muudetud, et sätete tähendust ja rakendusala selgitada ning ajakohastada neid vastavalt rahvusvahelisel tasandil toimunud arengutele (eelkõige uuele Genfi konventsioonile nr 185, millele kirjutati alla 19. juunil 2003).

Uues tekstis sätestatakse, et meremehed, kellel on meremehe isikut tõendav dokument - viide meremehe teenistusraamatule on välja jäetud, kuna see ei kujuta endast ei isikut tõendavat dokumenti ega reisidokumenti -, mis on välja antud vastavalt 1965. aasta Londoni konventsioonile (FAL) ja Genfi konventsioonile nr 185, võivad ilma piiripunkti läbimata maale minna ja viibida selle sadama territooriumil, kus nende laev ankrus on, või sellega piirnevates omavalitsusüksustes. See kehtib tingimusel, et nad on kantud oma laeva meeskonna nimekirja, mis on eelnevalt kontrollimiseks esitatud. Sellele on lisatud kohustus meremehi enne maaleminekut visuaalselt (näost-näkku) kontrollida, kui sisserände- ja turvariskide hinnang seda nõuab. Teisalt on tühistatud kohustus omada viisat, kuna see on juba reguleeritud määruse (EÜ) nr 539/2001 artikli 4 lõike 1 punktidega b ja c (ning käsiraamatu erikeelsetes versioonides on selles punktis lahknevusi: osad nõuavad, et meremeestel oleks viisa igal juhul, teised siis, "kui see on asjakohane").

Kohustus täita kõiki määruse artiklis 5 sätestatud sissesõidunõudeid säilib meremeeste puhul, kes kavatsevad viibida mujal kui sadamate läheduses asuvates omavalitsusüksustes. Erijuhtudel on selle põhimõtte, eriti viisanõude ja piisavate elatusvahendite olemasolu nõude eiramine siiski võimalik. Viisata meremeestele võib viisa väljastada piiril vastavalt määrusele (EÜ) nr 415/2003, kus lisaks piiril viisa väljastamise juhtude ja tingimuste üldisele kehtestamisele on esitatud ka erisätted seda tüüpi viisade väljastamiseks läbisõidul olevatele meremeestele.

Igal juhul peavad piirivalvurid veenduma, et asjaomased meremehed vastavad muudele artiklis 5 sätestatud tingimustele, st et neil on kehtiv reisidokument, et nende suhtes ei ole Schengeni infosüsteemis kehtestatud sissesõidukeeldu ning et nad ei kujuta ohtu liikmesriikide avalikule korrale, sisejulgeolekule ega rahvatervisele. Kui see on vajalik ja asjakohane, peavad piirivalvurid kontrollima ka teatavaid lisadokumente, nagu näiteks asjaomase laevaomaniku või tema agendi kirjalik avaldus, asjakohase diplomaatilise või konsulaaresinduse kirjalik avaldus, politseiasutuse või vajadusel muude pädevate asutuste erikontrolli tulemusel saadud tõendid.

Diplomaatiliste, ameti- või teenistuspasside omanikud ja rahvusvaheliste organisatsioonide liikmed

Punkt 3 hõlmab nii olemasolevat punkti diplomaatiliste, ameti- või teenistuspasside omanike kohta kui ka punkti, milles sätestatakse teatavate rahvusvaheliste organisatsioonide väljastatud dokumentide omanike suhtes kehtiv kord, kuna nende kahe kategooria suhtes kehtivad eeskirjad on sarnased (olemasolevad erinevused jäeti muutmata). Käesoleva peatüki kohaldamisel hõlmavad rahvusvaheliste organisatsioonide väljastatud dokumendid järgmist: Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni (ja selle allorganisatsioonide), Euroopa Ühenduse ja Euratomi väljastatud reisiluba "laissez-passer";Euroopa Nõukogu peasekretäri väljastatud legitiimsustõend ning NATO peakorteri väljastatud dokumendid (nimelt sõjaväelase ID-kaart koos lähetuskorralduse, komandeerimistunnistuse või individuaalse või grupiviisilise teenistuskorraldusega).

Pidades silmas nende kategooriate isikute privileege ja immuniteete, võib nende puhul rakendada sooduskohtlemist, andes neile piirikontrollil teiste reisijate ees eelisõiguse; samuti ei pea nad üldreeglina tõendama piisavate elatusvahendite olemasolu. Siiski ei kaasne nende staatusega automaatne vabastus viisanõudest: diplomaatiliste, ameti- või teenistuspasside omanike viisanõudest vabastamine on määruse (EÜ) nr 539/2001 artikli 4 lõike 1 punkti a kohaselt liikmesriikide otsustada.

Samuti sätestatakse, et diplomaatiliste, ameti- või teenistuspasside omanikke ei või ühelgi juhul keelata territooriumile lubamast, ilma et piirivalvur oleks pädevaid siseriiklikke asutusi sellest esmalt teavitanud, seda isegi juhul, kui asjaomase isiku suhtes on SIS-is kehtestatud sissesõidukeeld.

Artikli 17 lõikes 2 viidatakse välisministeeriumide poolt diplomaatiliste lähetuste ja konsulaaresinduste akrediteeritud liikmetele ning nende pereliikmetele väljastatud kaartidele, mille näidised on esitatud XII lisas (praegu käsiraamatu 13. lisa). Need kaardid, mis on samaväärsed elamisloaga, võimaldavad omanikel kehtiva reisidokumendi olemasolu korral ületada liikmesriikide piire ilma viisat taotlemata.

Kontrolli läbi viies võivad piirivalvurid loomulikult nõuda, et asjaomane isik esitaks tõendid kinnitamaks oma diplomaadistaatust või vähemalt oma õigust privileegidele, immuniteetidele või vabastamistele; kahtluse korral võib asjaomase välisministeeriumi kaudu asja täpsemalt kontrollida.

Piirialade töötajad

Punktis 4 lisatakse olemasolevale tekstile, milles viidatakse võimalusele piirialade töötajaid üksnes pisteliselt kontrollida, põhimõte, mille kohaselt piirialade töötajate suhtes peaksid automaatselt kehtima kõik kohaliku piiriliikluse süsteemi alusel kehtestatud praktilised lihtsustused, eelkõige õigus ületada piiri eraldi piiripunktides või selleks reserveeritud ridade kaudu ning vabastamine kohustusest lasta oma reisidokumenti tempel lüüa. See on tingitud asjaolust, et kohalikku piiriliiklust käsitlevad ettepanekud ei saa hõlmata piirialade töötajaid, kuna need käsitlevad üksnes lühiajalist teisel pool piiri viibimist.

Alaealised

Alaealisi käsitlevas punktis 5 (praegune punkt 6.8) sätestatakse kõigepealt seda, et kõnealussesse kategooriasse kuuluvaid isikuid tuleb kontrollida samamoodi kui täiskasvanuidki. Olemasolevaid sätteid on eesistujariigi Itaalia poolt 2. oktoobril 2003. aastal esitatud algatuse (nõukogu dokument 13124/03 FRONT 133 COMIX 588) põhjal rangemaks muudetud. Saatjaga liikuvate alaealiste puhul on lisatud piirivalvuritele kohustus viia läbi täiendav kontroll (vajadusel eraldi vestlus alaealisega), kui on tõsine alus arvata, et alaealine on tema seadusjärgselt vanemlikult hooldajalt ebaseaduslikult ära võetud.

Saatjata liikuvate alaealiste puhul peavad piirivalvurid eelkõige väljumiskontrolli teostamisel olema samuti eriti tähelepanelikud, tagamaks reisidokumentide ning reisi põhjuste ja üksikasjadega seotud tõendavate dokumentide põhjaliku kontrollimisega, et nad ei lahku territooriumilt ilma oma vanemliku hooldaja loata.

III jaotis - Sisepiirid

Artikkel 18

Artikli 18 lõikes 1 kinnitatakse põhimõtet, et kooskõlas Schengeni acquis'ga (konventsiooni artikli 2 lõige 1) ja EÜ asutamislepingu artikliga 14 kaotatakse sisepiiridel isikute kontroll olenemata nende kodakondsusest. Sellest järeldub, et sisepiiride ületamisega ei peaks kaasnema kontrolli ega formaalsusi ning et üldjuhul on kõigil õigus igal ajal sisepiire ületada. Kõik sisepiire ületavate isikute rutiinsed ja pistelised kontrollid on vastuolus piirideta ala põhimõttega ning seepärast on need keelatud (ilma et see piiraks käesoleva määruse artiklite 20-24 kohaldamist). Kahe Schengeni acquis'd kohaldava liikmesriigi vahelise piiri ületamist tuleks käsitleda samaväärsena liikumisega liikmesriigi piirkondade, provintside või muude haldusüksuste vahel.

Artikkel 19

Artiklis 19 võetakse üle ja avardatakse Schengeni konventsiooni artikli 2 lõiget 3.

Punktis a sätestatakse, et kogu territooriumil lubatakse isikuid kontrollida üldiste politseikohustuste täitmisel. Sellest järeldub, et sel alusel piirialadel tehtud kontrollid ei ole vastuolus õigusega sisepiire ilma kontrollita ületada, tingimusel et kõnealuseid kontrolle viiakse läbi sama sageli ja sama intensiivselt kui ülejäänud territooriumil. Seega ei saa liikmesriigid kehtestada sätteid, mida kohaldatakse üksnes sisepiiride piirkonnas ja millega määratakse kindlaks näiteks teatava perimeetriga tsoon, kus teostatakse pistelisi või visuaalseid kontrolle, mida mujal riigi territooriumil läbi ei viida. Lubatud ei ole isegi vähendatud kontrollid piiriületuseks ettenähtud alal või selle vahetus läheduses olevatel aladel. Otsustavaks teguriks on kontrollimise eesmärk.

Punktiga b lubatakse pädevatel asutustel, sadama- või lennujaamaametnikel või veoettevõtjatel viia julgeoleku eesmärgil sadamates ja lennujaamades enne lennukile või laevale minekut läbi isikute kontroll. Selliste kontrollide eesmärgiks on tagada, et reisijatel ei ole kaasas relvi ega ohtlikke esemeid või aineid. Samuti võib neid kontrolle kasutada reisija isiku tuvastamiseks, kui reisijail on nimeline pilet. Sellised kontrollid võivad olla kasulikud siis, kui teadaolevate tülitekitajate pardaleminek võib ohustada avalikku korda või reisijate turvalisust.

Punktides c ja d sätestatakse, et määrus ei mõjuta kohustust omada või kaasas kanda dokumente, kui see on sätestatud liikmesriigi siseriiklike õigusaktidega, ega kolmandate riikide kodanike kohustust teatada oma viibimisest liikmesriigi territooriumil siseriiklike õigusaktide kohaselt ja kooskõlas ühenduse õigusega (eriti Schengeni konventsiooni artikliga 22, mis on seotud sissesõidust teatamisega).

Artikkel 20

Isikukontrollide kaotamine sisepiiridel ei tohiks ohustada turvalisust piirideta alal. Kõrge turvalisusetaseme säilitamiseks on kehtestatud kõrvalmeetmed.

Ent esineda võib erakorralisi riskiolukordi, millele reageerimiseks nendest vahenditest ei piisa ning mil on vajalik sisepiiridel isikukontrollid taaskehtestada. Käesolevas artiklis, mis lähtub Schengeni konventsiooni artikli 2 lõikest 2, määratakse kindlaks tingimused, mille puhul liikmesriigid võivad kontrollid taaskehtestada, ja kord, mida seejuures tuleb järgida.

Nagu Schengeni konventsioonis hetkel sätestatud on, võib liikmesriik piirikontrolli oma sisepiiridel taaskehtestada juhul, kui esineb tõsine oht avalikule korrale, rahvatervisele või sisejulgeolekule. Rahvatervis on siia lisatud seetõttu, et see on ära toodud ka artiklis 5 esitatud sissesõidunõuete all (vaata märkust kõnealuse artikli kohta). Käesolevas ettepanekus sätestatakse, et esinema peab tõsine oht avalikule korrale, rahvatervisele või sisejulgeolekule. Seega on selge, et kaitseklausel kujutab endast üksnes erakorralist meedet.

Kuna tegemist on erakorralise meetmega, võib sisepiiridel kontrolli taaskehtestada vaid piiratud ajavahemikuks, mis ei kesta kauem kui 30 päeva. Seda maksimaalset ajavahemikku piiratakse veelgi lõikega 1, mis kajastab proportsionaalsuse põhimõtet ning milles sätestatakse, et kontrollide rakendusala ja kestus võivad olla üksnes nii ulatuslikud, kui on tõsisele ohule reageerimiseks rangelt vajalik. Kogemused on näidanud, et alates Schengeni toimimisest ei ole kontrolle harilikult taaskehtestatud kauemaks kui 30 päevaks, seega tundub see piirang praktikas õigustatud olevat.

Ent loomulikult on võimalik, et tõsine oht võib kesta kauem kui 30 päeva. Sel juhul võib kontrolle pikendada uue 30-päevase perioodi võrra (lõige 2). Kontrollimise pikendamise kord määratakse kindlaks artikliga 23.

Artikkel 21

Schengeni konventsioonis sätestatud sisepiiridel toimuva kontrolli taaskehtestamise korda tuleb kohandada, et see ühilduks täielikult Euroopa Liidu institutsionaalse korraldusega, sest Schengeni acquis' inkorporeerimisel Euroopa Liidu raamistikku ei viidud kõiki kõnealuse seadustiku institutsionaalseid elemente vastavusse Euroopa Liidu institutsionaalse korraldusega. Schengeni acquis' jaotamisel esimese ja kolmanda samba vahel[39] määras nõukogu sisepiiride ületamisele esimese samba õigusliku aluse, milleks on EÜ asutamislepingu artikli 62 lõige 1.

Sellest järeldub, et asutamislepingute järelevalvajana peab komisjon olema otseselt kaasatud sisepiiridel toimuva kontrolli taaskehtestamise protsessi.

Taotlev liikmesriik peab nimetama kavandatava otsuse põhjused, kirjeldades üksikasjalikult sündmusi, mis kujutavad tõsist ohtu avalikule korrale, sisejulgeolekule või rahvatervisele, ning vajaduse korral meetmeid, mida ta soovib, et teised liikmesriigid rakendaksid kohe, kui ta on otsustanud kontrollid taaskehtestada, nii et teised liikmesriigid saaksid viivitamatult kõnealusteks meetmeteks valmistuda. Selle teabe esitamine sätestati juba Schengeni täitevkomitee 20. detsembri 1995. aasta otsusega (SCH/Com-ex (95)20, rev.2).

Komisjoni ja teiste liikmesriikidega peetakse selle teabe osas nõukogus nõu, et tõhustada kooskõlastatud meetmeid ja algatada vajadusel liikmesriikide vahelisi vastastikuse koostöö kokkuleppeid (näiteks keelata korduvatel rikkujatel territooriumilt lahkuda või parandada politseikoostööd). Samuti on võimalus kaaluda, millised meetmeid tuleks edaspidi võtta, ning vähendada igal juhul nende piiride arvu, kus kontrolle läbi viiakse. Nõupidamistel saab veenduda ka meetmete proportsionaalsuses sisepiiridel toimuva kontrolli taaskehtestamise põhjustanud sündmuse ning sellega kaasnevate ohtude suhtes. Avalikku korda tõsiselt ohustavate sündmuste jooksul või pärast neid saab kasutada politseinikke ja kontaktametnikke ning võimalik on vahetada teavet, et valida kontrollimisel asjakohased sihtgrupid. Siinkohal tuleb arvestada nõukogu resolutsiooniga Euroopa Ülemkogu istungite ja muude samaväärsete sündmuste turvalisuse kohta (nõukogu dokument 13915/03 ENFOPOL 92 COMIX 642, 04.11.2003), milles rõhutatakse julgeolekuteenistuste kaasamise vajadust, tagamaks meetmete suunamist isikutele, kelle puhul on piisavalt alust arvata, et nad kavatsevad liikmesriiki siseneda eesmärgiga häirida seoses asjaomase sündmusega avalikku korda või julgeolekut või sooritada sündmusega seotud rikkumisi. Samuti on võimalik tugineda kogemustele ning kaaluda, mis toimib ja mida on vaja parandada.

Pidades silmas eespool nimetatud nõupidamisi ja lähtudes talle esitatud teabest esitab komisjon arvamuse, eelkõige selleks, et vaadata läbi meetme proportsionaalsus sisepiiridel toimuva kontrolli taaskehtestamise põhjustanud sündmuse ning sellega kaasnevate ohtude suhtes.

Nõupidamised on kohustuslikud ja need toimuvad vähemalt 15 päeva enne piirikontrolli taaskehtestamist, välja arvatud pakilistel juhtudel, mil avalik kord, rahvatervis või sisejulgeolek nõuab viivitamatut reageerimist (vt artikkel 22).

Artikkel 22

Käesoleva artikkel käsitleb kiirmenetlust olukordades, kus artiklis 21 esitatud tavamenetlus ei ole piisav; ühtlasi sätestatakse siin lihtteate saatmine komisjonile ja liikmesriikidele kontrolli taaskehtestamise kohta sisepiiridel, tingimusel et esitatakse teave kiirmenetluse kasutamist õigustavate põhjuste kohta.

Artikkel 23

Selleks, et pikendada sisepiiridel toimuva kontrolli erakorralist taaskehtestamist, kui tõsine oht vältab kauem kui 30 päeva, tuleb pidada nõu komisjoni ja teiste liikmesriikidega. Komisjon esitab pikendamise kohta arvamuse.

Artikkel 24

Selles artiklis sätestatakse kaitseklausli ühine rakendamine juhul, kui on tegemist mitut liikmesriiki mõjutava erakordselt tõsise ohuga avalikule korrale, sisejulgeolekule või rahvatervisele, nagu näiteks piiriülene terrorioht. "Piiriülese terroriohu" mõistes lepiti artikli 36 komitees 23. novembril 2001. aastal (nõukogu dokument 14181/1/01, 30. november 2001, ENFOPOL 134 REV 1) kokku järgmiselt:

a) mitmes liikmesriigis üheaegselt või kooskõlastatult toimuvad tõsised terrorirünnakud või nende otsene oht;

b) erakordselt tõsine terrorirünnak, kui on piisavalt alust arvata, et teo sooritajad või selles osalejad võivad liikuda teistesse liikmesriikidesse;

c) erakordselt tõsise terrorirünnaku toimumise otsene oht ühes või mitmes liikmesriigis, kui on piisavalt alust arvata, et teo sooritajad või kaasosalised võivad tulla teistest liikmesriikidest.

Seda meedet õigustab asjaolu, et tegemist on piiriülese ohuga või et üks või mitu liikmesriiki palub toetada oma jõupingutusi erakordse julgeolekuriskiga toimetulekuks.

Sellises olukorras on nõukogul võimalik otsustada, et kõik liikmesriigid peavad viivitamatult taaskehtestama kontrolli kõigil sisepiiridel või et kõik või mitmed liikmesriigid peavad seda tegema teatavatel sisepiiridel, näiteks territooriumisisese lennuliikluse puhul. Nõukogu otsustab selliste erakorraliste meetmete tühistamise niipea, kui erakordselt tõsine oht on möödunud. Euroopa Parlamendile tuleb sellistest erakorralistest meetmetest viivitamata teatada.

See artikkel ei mõjuta liikmesriikide koheseid ja samaaegseid otsuseid taaskehtestada kiiremenetluse käigus kontroll sisepiiridel vastavalt artiklile 22.

Artikkel 25

Selles artiklis sätestatakse, et sisepiiridel toimuva kontrolli taaskehtestamisel kohaldatakse käesoleva määruse II jaotise asjakohaseid sätteid.

Artikkel 26

Nagu Schengeni acquis's praegu sätestatud, peavad asjaomased liikmesriigid esitama sisepiiridel kontrolli taaskehtestamise otsuse rakendamist käsitleva aruande. Euroopa Liidu institutsionaalset raamistikku arvestades tuleb see aruanne nüüd edastada ka komisjonile ja parlamendile.

Artikkel 27

Selles artiklis sätestatakse kohustus avalikkust kontrollide taaskehtestamisest sobilikul viisil teavitada, välja arvatud juhul, kui seda teavet tuleb julgeoleku või avaliku korraga seotud põhjustel salajas hoida.

Artikkel 28

See artikkel võimaldab hoida salajas seoses kontrollide taaskehtestamise ja pikendamisega esitatud teavet, et mitte ohustada selle liikmesriigi turvalisust, kus esineb tõsine oht avalikule korrale, sisejulgeolekule või rahvatervisele.

IV jaotis - Lõppsätted

Artikkel 29

Selles artiklis sätestatakse, et käesoleva määruse I-XII lisa muudetakse vastavalt artiklis 30 osutatud komiteemenetlusele. Ettepanek kasutada komiteemenetlust tehakse seepärast, et lisad hõlmavad käesoleva määruse II jaos sätestatud sisepiiride kontrolli üldeeskirjade rakendusmeetmeid.

Artikkel 30

See on tavapärane artikkel komiteemenetluse kohta, mida tuleb järgida määruse rakendamismeetmete vastuvõtmisel kooskõlas otsusega 1999/468/EÜ. Nähakse ette regulatiivkomitee menetlus, kuna tegemist on üldmeetmetega otsuse artikli 2 tähenduses; kohaldatakse otsuse artikleid 5 ja 7.

Otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 lõike 6 kohaseks tähtajaks, mille jooksul nõukogu teeb kvalifitseeritud häälteenamusega otsuse komisjoni ettepaneku kohta seoses võetavate meetmetega, kui need ei ole komitee arvamusega kooskõlas, määratakse kaks kuud.

Artikkel 31

Selle artikliga määratakse kindlaks määruse territoriaalne kohaldatavus. Nagu on sätestatud Schengeni konventsiooni artiklis 138, millega määratakse kindlaks konventsiooni sätete kohaldamisala, sätestatakse lõikes 1, et Prantsuse Vabariigi ja Hollandi Kuningriigi puhul kohaldatakse määrust üksnes nende riikide Euroopas paiknevate territooriumide suhtes.

Lõikes 2 sätestatakse, et käesoleva määruse sätted ei avalda kahjulikku mõju Ceuta ja Melilla linnade suhtes kohaldatavatele erieeskirjadele, mis on määratletud Hispaania Kuningriigi Schengeni konventsiooniga ühinemise lepingu lõppaktis.

Artikkel 32

Õigusaktide läbipaistvuse ja selguse huvides nõutakse liikmesriikidelt, et nad teataksid oma siseriiklikest sätetest, mis on kehtestanud artikli 17 punktide c ja d alusel. Et tagada nende avalikustamine, avaldatakse need Euroopa Liidu Teatajas (C-seerias).

Artikkel 33

Selle artikliga sätestatakse, et hiljemalt kolme aasta möödumisel jõustumisest tuleb esitada aruanne III jaotise (sisepiirid) kohaldamise kohta. Selles aruandes peab komisjon pöörama erilist tähelepanu võimalikele probleemidele, mis kaasnevad kontrolli taaskehtestamisega sisepiiridel, ja esitama võimaluse korral ettepanekuid selliste probleemide lahendamiseks.

Artikkel 34

Lõigetes 1 ja 2 täpsustatakse, millised sätted tühistatakse ja asendatakse käesoleva määrusega:

- konventsiooni artiklid 2-8, mis käsitlevad sisepiiride (artikkel 2) ja välispiiride (artiklid 3-8) ületamist;

- ühine käsiraamat ja selle lisad;

- teatavad Schengeni täitevkomitee otsused: otsus SCH/Com-ex (94)17, rev.4, millega kehtestatakse ning kohaldatakse Schengeni korda lennujaamades ja lennuväljadel, ja otsus SCH/Com-ex (95)20, rev.2 Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikli 2 lõike 2 kohaldamise korra kohta;

- ühiste konsulaarjuhiste 7. lisa riikide asutuste poolt igal aastal kinnitatavate piiriületamisel nõutavate summade kohta, mis on juba hõlmatud käesoleva määruse III lisasse;

- määrus (EÜ) nr 790/2001, millega antakse nõukogule rakendusvolitused piirikontrolli ja piirivalve rakendamise teatavate üksikasjalike sätete ja praktilise korra osas, kuna artiklis 30 sätestatud käesoleva määruse lisade muutmise kord asendab kõnealuse määruse artiklites 1 ja 2 sätestatud korra.

Lisaks sellele viidatakse lõikes 2 XIII lisas esitatud vastavustabelile, milles täpsustatakse käesoleva määruse sätted, mis asendavad konventsiooni, ühine käsiraamat u ja muude Schengeni otsuste sätteid, nii et kõiki viiteid vanadele sätetele oleks võimalik uue määruse järgi õigesti lugeda.

Artikkel 35

See on tavapärane säte jõustumise ja otsese kohaldatavuse kohta.

Võttes arvesse määruse ulatuslikkust ning vajadust piirivalvureid nõuetekohaselt teavitada ja võimaluse korral koostada praktiline juhend, hakatakse määrust kohaldama kuus kuud pärast selle jõustumisest.

LISAÜlevõtmata jäetud ühise käsiraamatu sätted

+++++ TABLE +++++

2004/0127 (CNS)

Ettepanek

NÕUKOGU MÄÄRUS,

millega kehtestatakse isikute üle piiri liikumist reguleerivad ühenduse eeskirjad

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 62 lõiget 1 ja artikli 62 lõike 2 punkti a,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut,[40]

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust[41]

ning arvestades järgmist:

(1) Asutamislepingu artikli 62 lõike 1 alusel on selliste meetmete kavandamine, millega tagatakse sisepiire ületavate isikute kontrollimise kaotamine, osa Euroopa Liidu eesmärgist luua sisepiirideta ala, kus on tagatud isikute vaba liikumine, nagu on sätestatud asutamislepingu artiklis 14.

(2) Vastavalt asutamislepingu artiklile 61 peavad sellise ala loomisega, kus inimesed võivad vabalt liikuda, kaasnema kõrvalmeetmed. Sellist meedet kujutab endast asutamislepingu artikli 62 lõikes 2 sätestatud ühtne välispiiride ületamise poliitika.

(3) Ühtsete meetmete võtmine seoses sisepiiride ületamisega ja välispiiridel toimuva kontrolliga peab kajastama Euroopa Liidu raamistikku inkorporeeritud Schengeni acquis'd, eriti 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni[42] ja ühise käsiraamatu[43] asjakohaseid sätteid.

(4) Seoses välispiiride kontrollimisega on "ühise õigusaktide kogu" loomine, eelkõige acquis' ühtlustamise ja edasiarendamise teel, üks põhikomponente välispiiride haldamise ühises poliitikas, mis määratleti komisjoni 7. mai 2002. aasta teatises Euroopa Liidu liikmesriikide välispiiride ühtse haldamise kohta.[44] See eesmärk kaasati Euroopa Liidu liikmesriikide välispiiride haldamise kavasse, mille nõukogu kiitis heaks 13. juunil 2002 ning mida toetasid 21. ja 22. juunil 2002. aastal Sevillas kokku tulnud Euroopa Ülemkogu ning Thessalonikis 19. ja 20. juunil 2003. aastal kokku tulnud Euroopa Ülemkogu.

(5) Ühiste eeskirjade määratlemine inimeste üle piiri liikumise kohta ei sea kahtluse alla ega mõjuta vaba liikumise õigust, mis on Euroopa Liidu kodanikel ja nende pereliikmetel ning sellistel kolmandate riikide kodanikel ja nende pereliikmetel, kes omavad ühelt poolt ühenduse ja selle liikmesriikide ning teiselt poolt kõnealuste riikide vaheliste kokkulepete alusel Euroopa Liidu kodanikega samaväärseid vaba liikumise õigusi.

(6) Piirikontroll ei ole üksnes nende riikide huvides, kelle välispiiril neid teostatakse, vaid kõigi liikmesriikide huvides, kes on kaotanud kontrolli sisepiiridel. Selline kontrollimine peab aitama võidelda ebaseadusliku sisserände ja inimkaubandusega ning vältida ohtu liikmesriikide sisejulgeolekule, avalikule korrale, rahvatervisele ja rahvusvahelistele suhetele. Piirikontrolli teostamine peab toimuma proportsionaalselt nende eesmärkidega.

(7) Piirikontroll hõlmab lisaks ametlikus piiripunktis toimuvale isikukontrollile ka väljapoole ametlikke piiripunkte jääva piiri valvamist. Seepärast on vaja sätestada piiripunktides toimuvat kontrolli ja valvet reguleerivad tingimused ja kriteeriumid ning nende teostamise üksikasjalik kord.

(8) Tuleb sätestada välispiiridel toimuva kontrolli leevendamine erakorralistel ja ettenägematutel asjaoludel.

(9) Selleks, et vähendada ühenduse vaba liikumise õigust omavate inimeste ooteaega, kelle puhul tuvastatakse harilikult üksnes nende isik, tuleks võimaluse korral seada välispiiride ületamise punktides sisse eraldi read, mis oleksid kõikides liikmesriikides märgistatud ühtse minimaalse tähistusega. Eraldi read tuleks sisse seada ka rahvusvahelistes lennujaamades.

(10) Liikmesriigid peavad tagama, et kontrollimise kord ei tõkestaks välispiiridel oluliselt kaubandust ega sotsiaalset ja kultuurialast lävimist. Selleks peaksid nad kasutama piisavalt töötajaid ja ressursse.

(11) Liikmesriigid peavad vastavalt oma siseriiklikele õigusaktidele nimetama siseriikliku teenistuse või teenistused, kes vastutavad piirivalvekohustuste täitmise eest. Kui ühes liikmesriigis vastutab selle eest mitu teenistust, peab nende vahel toimuma tihe ja pidev koostöö.

(12) Liikmesriikide vahelist piirikontrollidega seotud operatiivkoostööd ja -abi juhib ja kooskõlastab liikmesriikide välispiiridel operatiivse koostöö haldamise Euroopa agentuur, mis on loodud määrusega (EÜ) nr ... .[45]

(13) Sisepiiride ületamisel ei tohiks kontrolli teostada ega formaalsusi kehtestada üksnes sel põhjusel, et toimub sellise piiri ületamine.

(14) Sellest olenemata tuleb selgitada, et käesolev määrus ei piira üldiste politseikohustuste täitmisel teostatavaid kontrolle ega julgeoleku eesmärgil läbiviidavaid isikukontrolle, mis on samaväärsed siseriiklikel lendudel toimuva kontrolliga, liikmesriikide võimalust viia kooskõlas nõukogu määrusega (EMÜ) nr 3925/91 (ühendusesiseseid lende tegevate isikute salongi- ja registreeritud pagasi ning ühendusesiseseid merereise tegevate isikute pagasi suhtes kohaldatavate kontrollide ja formaalsuste lõpetamise kohta)[46] läbi erakorralisi pagasikontrolle ega selliste siseriiklike õigusaktide kohaldamist, mis käsitlevad reisidokumentide või isikut tõendavate dokumentide kaasaskandmist või nõuet, mille kohaselt peavad isikud teavitama pädevaid asutusi oma viibimisest asjaomase liikmesriigi territooriumil.

(15) Samuti peaks liikmesriigil olema võimalik kontrollid oma piiridel ajutiselt taaskehtestada, kui esineb tõsine oht tema avalikule korrale, sisejulgeolekule või rahvatervisele. Sätestada tuleb selleks vajalikud tingimused ja menetlused, et tagada meetme erakorralise olemuse ja proportsionaalsuse põhimõtte järgimine.

(16) Ühes või mitmes liikmesriigis esineva erakordselt tõsise ohu puhul avalikule korrale, sisejulgeolekule või rahvatervisele peab nõukogul olema võimalus teha viivitamata otsus kontrollide taaskehtestamise kohta kõigi või mõnede liikmesriikide kõigil või teatavatel sisepiiridel. Selliste kontrollide rakendusala ja kestus peavad olema üksnes nii ulatuslikud, kui on rangelt vajalik antud ohule reageerimiseks.

(17) Alal, kus inimesed võivad vabalt liikuda, peab isikukontrolli taaskehtestamine sisepiiridel kujutama erandit ning sellest tulenevalt peab seda meedet rakendav liikmesriik teavitama teisi liikmesriike ja komisjoni üksikasjalikult põhjustest, mis tingisid meetme kehtestamise või pikendamise kauemaks kui 30 päevaks, et algatada arutelu ja kaaluda ühiselt võimalikke alternatiivseid meetmeid. Saadetud teavet peab olema võimalik käsitleda konfidentsiaalse või salajasena. Kaitseklauslit kasutanud liikmesriik peab teistele liikmesriikidele, Euroopa Parlamendile ja komisjonile pärast kontrollide kaotamist aru andma. Ka avalikkust tuleb sisepiiridel toimuva kontrolli taaskehtestamisest ja ametlikest piiripunktidest sobilikul viisil teavitada, välja arvatud juhul, kui kontrolli taaskehtestamise põhjused seda välistavad.

(18) Sätestada tuleb menetlus, mis võimaldaks komisjonil kohandada piirikontrolli reguleerivaid üksikasjalikke praktilisi eeskirju.

(19) Käesoleva määruse rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks võtta nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsuse 1999/468/EÜ kohaselt, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise kord.[47]

(20) Kuna kavandatava meetme eesmärgid, nimelt inimeste üle piiride liikumise suhtes kohaldatavate eeskirjade kehtestamine, mõjutavad otseselt välis- ja sisepiire käsitlevat ühenduse seadustikku ning seega ei ole neid võimalik liikmesriikide omaette toimides piisaval määral saavutada, võib ühendus kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega meetmeid võtta. Vastavalt kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõttele on käesolev määrus üksnes nii ulatuslik, kui on vajalik selle eesmärgi saavutamiseks.

(21) Käesolevas määruses austatakse põhiõigusi ja järgitakse eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid. Seda rakendatakse kooskõlas liikmesriikide kohustustega, mis on seotud rahvusvahelise kaitse ja tagasisaatmise keeluga.

(22) Käesoleva määrusega asendatakse ühine käsiraamat ja 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni sise- ja välispiiride ületamist käsitlevad sätted. Samuti tuleks tunnistada kehtetuks Schengeni täitevkomitee 22. detsembri 1994. aasta otsus (SCH/Com-ex (94)17, rev. 4)[48] ja 20. detsembri 1995. aasta otsus (SCH/Com-ex (95)20, rev. 2)[49] ning nõukogu 24. aprilli 2001. aasta määrus (EÜ) nr 790/2001, millega antakse nõukogule rakendusvolitused piirikontrolli ja piirivalve rakendamise teatavate üksikasjalike sätete ja praktilise korra osas[50].

(23) Erandina asutamislepingu artiklist 299 kohaldatakse käesolevat määrust Prantsusmaa ja Hollandi puhul üksnes nende riikide Euroopas asuvate territooriumite suhtes. See ei mõjuta Ceuta ja Melilla suhtes kohaldatavat erikorda, mis on määratletud Hispaania Kuningriigi 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingu rakendamise konventsiooniga ühinemise aktis.[51]

(24) Kooskõlas Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Ühenduse asutamislepingule lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli artiklitega 1 ja 2 ei osale Taani käesoleva määruse vastuvõtmisel ning ei ole seepärast sellega seotud ega kohustatud seda kohaldama. Arvestades seda, et käesolev määrus lähtub Euroopa Ühenduse asutamislepingu IV jaotise alusel Schengeni acquis'st, otsustab Taani kuue kuu jooksul pärast seda, kui nõukogu on käesoleva määruse vastu võtnud, kas ta rakendab seda oma siseriiklikus õiguses või mitte, nagu on sätestatud protokolli artiklis 5.

(25) Islandi ja Norra puhul kujutab käesolev määrus endast Euroopa Liidu Nõukogu ning Islandi Vabariigi ja Norra Kuningriigi vahel sõlmitud lepingu tähenduses (millega need riigid ühinevad Schengeni acquis' rakendamise, kohaldamise ja edasiarendamisega)[52] selliste Schengeni acquis' sätete edasiarendamist, mis jäävad nõukogu 17. mai 1999. aasta otsuse 1999/437/EÜ (mis käsitleb kõnealuse lepingu teatavaid rakenduseeskirju)[53] artikli 1 punktis B viidatud valdkonda.

(26) Käesolev määrus kujutab endast selliste Schengeni acquis' sätete edasiarendamist, milles Ühendkuningriik vastavalt nõukogu 29. mai 2000. aasta otsusele 2000/365/EÜ (Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi taotluse kohta võtta osa mõnedest Schengeni acquis' sätetest)[54] ei osale. Seega ei osale Ühendkuningriik käesoleva määruse vastuvõtmisel ning ei ole sellega seotud ega kohustatud seda kohaldama.

(27) Käesolev määrus kujutab endast selliste Schengeni acquis' sätete edasiarendamist, milles Iirimaa vastavalt nõukogu 28. veebruari 2002. aasta otsusele 2002/192/EÜ (Iirimaa taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni acquis' sätetes)[55] ei osale. Seega ei osale Iirimaa käesoleva määruse vastuvõtmisel ning ei ole sellega seotud ega kohustatud seda kohaldama.

(28) Käesolev määrus kujutab endast Schengeni acquis'st lähtuvat või sellega muul viisil seotud õigusakti 2003. aasta ühinemisakti artikli 3 lõike 1 tähenduses, välja arvatud III jaotis, mille suhtes kohaldatakse 2003. aasta ühinemisakti artikli 3 lõike 2 sätteid,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:

I jaotisÜldsätted

ARTIKKEL 1EESMÄRK

Käesoleva määrusega kehtestatakse eeskirjad, mis reguleerivad inimeste liikumist üle Euroopa Liidu välis- ja sisepiiride.

Artikkel 2Mõisted

Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:

1) sisepiirid:

a) liikmesriikide ühised maismaapiirid;

b) liikmesriikide vaheliste siselendude lennujaamad;

c) liikmesriikide mere- ja järvesadamad, mille kaudu toimub regulaarne parvlaevaühendus;

2) välispiirid - liikmesriikide maismaa- ja merepiirid, nende lennujaamad ning mere- ja järvesadamad niivõrd, kui need ei ole sisepiirid;

3) siselend - ainult liikmesriikide territooriumilt alanud ja seal lõppev lend, mille vältel ei ole vahemaandumisi kolmanda riigi territooriumil;

4) regulaarne parvlaevaühendus - kahe või enama liikmesriikide territooriumil asuva sadama vaheline ühendus, mille vältel ei randuta üheski väljapoole liikmesriikide territooriumi jäävas sadamas ning mille puhul toimub reisijate ja sõidukite vedu avaldatud graafiku kohaselt või sellise järjepidevuse ja sagedusega, et see moodustab äratuntava süsteemi;

5) kolmanda riigi kodanik - isik, kes ei ole Euroopa Liidu kodanik asutamislepingu artikli 17 lõike 1 tähenduses;

6) kolmanda riigi kodanik, kellele on kehtestatud sissesõidukeeld - kolmanda riigi kodanik, kellele on vastavalt Schengeni konventsiooni artiklile 96 kehtestatud Schengeni infosüsteemis sissesõidukeeld;

7) ühenduse vaba liikumise õigusega isikud:

a) Euroopa Liidu kodanikud asutamislepingu artikli 17 lõike 1 tähenduses ja kolmandate riikide kodanikud, kes on vaba liikumise õigust teostavate Euroopa Liidu kodanike pereliikmed, kelle suhtes kohaldatakse 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ[56];

b) mis tahes kodakondsusega kolmandate riikide kodanikud ja nende pereliikmed, kes omavad ühelt poolt ühenduse ja tema liikmesriikide ning teiselt poolt nende riikide vahel sõlmitud kokkulepete alusel Euroopa Liidu kodanikega võrdseid vaba liikumise õigusi;

8) piiripunkt - koht, mille kaudu pädevad asutused on lubanud ületada välispiiri, olgu selleks maismaa-, mere- või õhupiir;

9) piirikontroll - piiril toimuv kontroll, mis igast muust põhjusest sõltumata leiab aset ainult piiriületamise kavatsuse korral. See hõlmab:

a) ametlikes piiripunktides vastavalt käesolevale määrusele teostatavat kontrolli, mille eesmärk on tagada, et isikuid, nende sõidukeid ja nende valduses olevaid esemeid võib lubada liikmesriikide territooriumile siseneda või sealt lahkuda;

b) piiri va