Käesolevas ettepanekus võetakse arvesse epidemioloogilise olukorra muutumist ja kõiki kättesaadavaid asjakohaseid tõendeid. Kavandatud nõukogu soovituse rakendamise eest jäävad vastutavaks liikmesriikide ja Schengeni lepinguga ühinenud riikide ametiasutused. Seepärast on ettepanek kavandatud eesmärgi saavutamiseks sobiv ega lähe kaugemale sellest, mis on vajalik ja proportsionaalne.

See kehtib praeguses olukorras, sest ühtne tegutsemine välispiiril nõuab ühist lahendust. ELi toimimise lepingu artikli 77 lõike 1 punktis b on sätestatud, et liit töötab välja poliitika, mille eesmärk on tagada isikute kontrollimine ja tõhusa valve teostamine välispiiride ületamisel. ELi toimimise lepingu artikli 77 lõike 2 punktis b on sätestatud meetmed, mis käsitlevad välispiire ületavate isikute suhtes teostatavat kontrolli. Euroopa Parlament ja nõukogu võtavad ELi toimimise lepingu artikli 77 lõike 2 kohased meetmed vastu seadusandliku tavamenetluse kohaselt. ELi toimimise lepingu artikli 289 lõike 1 järgi toimub seadusandlik tavamenetlus komisjoni ettepaneku põhjal.

Nõukogu saab ELi toimimise lepingu artikli 292 alusel võtta vastu soovitusi. Selle sätte teise lause järgi teeb nõukogu otsuse komisjoni ettepaneku põhjal kõigil neil juhtudel, mille puhul aluslepingutes sätestatakse, et ta võtab õigusakti vastu komisjoni ettepaneku põhjal.

Käesolev soovitus on kooskõlas liidu muu poliitikaga, sealhulgas välissuhete ja rahvatervisega seotud poliitikaga.

Käesoleva soovituse eesmärk on rakendada poliitikavaldkonnas kehtivaid sätteid, mis reguleerivad isikute kontrollimist ja tõhusa valve teostamist välispiiride ületamisel.

11. juunil 2020 võttis komisjon vastu teatise, milles soovitatakse reisimispiiranguid pikendada kuni 30. juunini 2020 ning esitatakse tegutsemispõhimõtted Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise piirangute järkjärguliseks kaotamiseks alates 1. juulist 2020. Käesoleva ettepaneku eesmärk on konkretiseerida need põhimõtted nõukogu soovitusena.

Siseministrid arutasid 5. juuni 2020. aasta kohtumisel, kui kaua tuleks kolmandate riikide kodanike suhtes kehtestatud ELi sisenemise piiranguid kohaldada, samuti arutati kriteeriume ja meetmeid, mida tuleks kohaldada, kui sellised piirangud otsustatakse üksikute kolmandate riikide suhtes järk-järgult kaotada. Kooskõlas 15. aprillil avaldatud ühtse Euroopa tegevuskavaga COVID-19 leviku tõkestamiseks võetud meetmete lõpetamise suunas jõuti üksmeelele, et kõigepealt tuleb kaotada piirikontroll sisepiiridel ja seejärel järgida ühtseid tegutsemispõhimõtteid, et järk-järgult kaotada Euroopa Liitu mittehädavaliku reisimise piirangud. Komisjonil paluti teha ettepanek edasiste kooskõlastatud sammude kohta, mis põhineksid selgetel kriteeriumidel.

10. märtsil 2020 rõhutasid ELi riigipead ja valitsusjuhid vajadust ühise tegutsemise järele COVID-19 pandeemia küsimuses. 16. märtsil 2020 võttis komisjon vastu teatise, milles soovitas ajutiselt piirata mittehädavajalikku reisimist kolmandatest riikidest EL+ alale. 17. märtsil 2020 leppisid ELi riigipead komisjoni soovituse alusel kokku kooskõlastatud tegevuses ELi välispiiridel. Pärast seda on kõik ELi liikmesriigid (välja arvatud Iirimaa) ja Schengeni lepinguga ühinenud riigid (edaspidi „liikmesriigid“) võtnud vastu riigisisese otsuse reisimispiirangu rakendamiseks.

(5)Konsultatsioonid liikmesriikidega on kinnitanud vajadust veel pisut pikendada välispiiridel kehtivaid piiranguid ning vajadust ühtsete tegutsemispõhimõtete järele nende järkjärguliseks kaotamiseks.

Käesolevas ettepanekus võetakse arvesse arutelusid, mida on liikmesriikidega peetud pärast esimeste ajutiste piirangute rakendamist. Mõjuhinnangut ei ole siiski tehtud, kuid ettepanekus võetakse arvesse epidemioloogilise olukorra muutumist ja kõiki kättesaadavaid asjakohaseid tõendeid.

(6)11. juunil 2020 võttis komisjon vastu teatise, milles soovitati Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise piiranguid pikendada kuni 30. juunini 2020 ning esitati tegutsemispõhimõtted Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise piirangute järkjärguliseks kaotamiseks alates 1. juulist 2020. Kõik liikmesriigid on seda tähtaega täiendavalt pikendanud kuni 30. juunini.

(7)Pärast seda on liikmesriigid arutanud kohaldatavaid kriteeriume ja meetodikat.

(8)Käesolev soovitus ei piira liikmesriikide kohustust jätkuvalt kohaldada Schengeni piirieeskirjade artiklit 6, milles sätestatakse sisenemise nõuded kolmandate riikide kodanikele. Eelkõige jääb liikmesriikidele kohustus hinnata igal üksikjuhul eraldi, kas kolmanda riigi kodanikku tuleb pidada ohuks rahvatervisele. Sellega seoses peaksid liikmesriigid tagama tiheda koostöö piirivalveasutuste ja transporditeenuse osutajate vahel.

(9)Piirikontroll ei ole üksnes nende liikmesriikide huvides, kelle välispiiril seda teostatakse, vaid kõigi liikmesriikide huvides, kes on kaotanud piirikontrolli sisepiiridel. Seepärast peaksid liikmesriigid tagama, et välispiiridel võetakse meetmeid kooskõlastatult, et mitte seada ohtu Schengeni ala toimimist.

(10)Otsustamisel selle üle, kas kaotada Euroopa Liitu mittehädavaliku reisimise piirangud, tuleks arvesse võtta epidemioloogilist olukorda ELis, st COVID-19 juhtumite keskmist arvu viimase 14 päeva jooksul 100 000 elaniku kohta. Praegu on ELi keskmine 16 juhtumit.

(11)58. maailma terviseassambleel 23. mail 2005 vastu võetud rahvusvahelised tervise-eeskirjad (2005) (edaspidi „rahvusvahelised tervise-eeskirjad“) tugevdasid rahvusvahelise tähtsusega rahvatervise hädaolukordadeks valmisoleku ja sellistes hädaolukordades tegutsemise kooskõlastamist Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) osalisriikide vahel, kelle hulka kuuluvad ka kõik liidu liikmesriigid. Rahvusvaheliste tervise-eeskirjade järelevalveraamistikus on kindlaks määratud rahvatervisealase suutlikkuse näitajad, mida Maailma Terviseorganisatsiooni osalisriigid peavad järgima. Andmeid, mida riigid esitavad korrapäraselt selle raamistiku alusel, saab koondada üldiseks punktisummaks, mis näitab üldist reageerimissuutlikkust.

(12)Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise piirangu tühistamise otsuste tulemuslikkus sõltub sellest, kas liikmesriigid rakendavad neid ühetaoliselt kõigil välispiiridel. Aluslepingutes on sätestatud kohustus tagada vajalik kooskõlastamine, et mitte seada ohtu Schengeni ala toimimist. Samal ajal, kui rangemad piirangud iseenesest ei ohustaks Schengeni ala toimimist, võib piirangute leevendamine ilma Schengeni ala tasemel kooskõlastamata endas sellist ohtu kätkeda. Seepärast ei tohiks liikmesriik ühepoolselt otsustada tühistada teatava kolmanda riigi suhtes kehtestatud Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise piirangut enne, kui teised liikmesriigid on teinud selle riigi suhtes ühetaolise otsuse reisimispiirangute tühistamise kohta.

(13)Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt mõjutab käesolev soovitus Taanit. Arvestades et käesolev soovitus põhineb Schengeni acquis’l, otsustab Taani kõnealuse protokolli artikli 4 kohaselt kuue kuu jooksul pärast nõukogu otsuse tegemist käesoleva soovituse üle, kas ta rakendab seda oma riigisiseses õiguses.

(14)Käesolev soovitus kujutab endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist, milles Iirimaa vastavalt nõukogu otsusele 2002/192/EÜ ei osale; seetõttu käesolev soovitus Iirimaad ei mõjuta.

(15)Islandi ja Norra puhul kujutab käesolev soovitus endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist Euroopa Liidu Nõukogu ning Islandi Vabariigi ja Norra Kuningriigi vahelise lepingu (viimase kahe riigi osalemiseks Schengeni acquis’ sätete rakendamises, kohaldamises ja edasiarendamises) tähenduses, mis kuuluvad nõukogu otsuse 1999/437/EÜ artikli 1 punktis A osutatud valdkonda.

(16)Šveitsi puhul kujutab käesolev soovitus endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise lepingu (Šveitsi Konföderatsiooni ühinemise kohta Schengeni acquis’ rakendamise, kohaldamise ja edasiarendamisega) tähenduses, mis kuuluvad otsuse 1999/437/EÜ artikli 1 punktis A osutatud valdkonda, kusjuures nimetatud otsuse vastavat punkti tõlgendatakse koostoimes nõukogu otsuse 2008/146/EÜ artikliga 3.

(17)Liechtensteini puhul kujutab käesolev määrus endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse, Šveitsi Konföderatsiooni ja Liechtensteini Vürstiriigi vahel allakirjutatud protokolli (mis käsitleb Liechtensteini Vürstiriigi ühinemist Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise lepinguga Šveitsi Konföderatsiooni ühinemise kohta Schengeni acquis’ rakendamise, kohaldamise ja edasiarendamisega) tähenduses, mis kuuluvad otsuse 1999/437/EÜ artikli 1 punktis A osutatud valdkonda, kusjuures nimetatud otsuse vastavat punkti tõlgendatakse koostoimes nõukogu otsuse 2011/350/EL artikliga 3.

(18)Olenemata käesoleva soovituse õiguslikust seisundist, mida on kirjeldatud põhjendustes 13–17, on Schengeni ala nõuetekohase toimimise huvides vajalik, et kõik liikmesriigid otsustaksid Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise piirangute kaotamise üle ühetaoliselt,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE:

1.Selleks et määrata kindlaks kolmandad riigid, kelle puhul tühistada praegune Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise piirang, peaksid liikmesriigid kohaldama komisjoni 11. juuni 2020. aasta teatises „Kolmas hinnang mittehädavajaliku ELi reisimise ajutise piirangu kohaldamisele“ kirjeldatud metoodikat ja kriteeriume. Teatises nimetatud kriteeriumid on seotud epidemioloogilise olukorra ja piiramismeetmete, sealhulgas suhtlemisdistantsi hoidmisega, samuti majanduslike ja sotsiaalsete kaalutlustega.

2.Epidemioloogiline olukord kolmandas riigis peaks vastama järgmistele kriteeriumidele, mis vaadatakse korrapäraselt läbi:

–viimase 14 päeva jooksul on 100 000 elaniku kohta registreeritud ligikaudu 16 uut COVID-19 nakkusjuhtu või alla selle;

–samal ajavahemikul on uute nakkusjuhtude arv eelmise 14 päevaga võrreldes stabiilne või väheneb ning

–kuidas on riik üldiselt reageerinud COVID-19 puhangule, võttes arvesse kättesaadavat teavet selliste asjaolude kohta nagu testimine, järelevalve, kontaktide jälgimine, haiguse leviku tõkestamine, ravi ja aruandlus. Kui andmed selliste aspektide kohta ei ole kättesaadavad, võivad liikmesriigid lähtuda rahvusvaheliste tervise-eeskirjade (IHR) suutlikkusnäitajate keskmisest punktisummast, kui see on suurem kui 50. Arvesse võib võtta ka teavet, mida ELi delegatsioonid on esitanud 11. juuni 2020. aasta teatisele lisatud kontrollnimekirja alusel.

3.Otsustades, kas kolmanda riigi kodaniku suhtes kohaldada Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutist piirangut, peaks määrav tegur olema elukoht sellises kolmandas riigis, mille puhul mittehädavajaliku reisimise piirangud on kaotatud (ja mitte kodakondsus).