Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamus teemal “Suured jaemüügiketid: suundumused ning nende mõju talunikele ja tarbijatele”

(2005/C 255/08)

1. juulil 2004 otsustas Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee vastavalt kodukorra artikli 29 lõikele 2 koostada arvamuse “Suured jaemüügiketid: suundumused ning nende mõju talunikele ja tarbijatele”.

Põllumajanduse, maaelu arengu ja keskkonna sektsioon, mis oli vastutav komitee asjaomase töö ettevalmistamise eest, võttis oma arvamuse vastu 17. märtsil 2005. Raportöör oli hr Allen.

416. täiskogu istungil 6.–7. aprillil 2005. aastal (7. aprilli koosolek) võttis Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee vastu järgmise arvamuse 115 poolt- ja 71 vastuhäälega, 10 jäi erapooletuks.

1. Sissejuhatus

Reageerides viimase 20 aasta sotsiaalsetele ja majanduslikele muutustele, eriti muutustele tarbija vajadustes, lõid Euroopa jaemüüjad suurte jaemüügikettide süsteemi. Põhieesmärk oli muuta poeskäimine tarbija jaoks mugavamaks, müües ühe katuse all koos laias valikus toidu- ja muid kaupu. Turunduslikult püüavad suured jaemüügiketid üha enam tarbijaid kaupade atraktiivse väljapaneku ja konkurentsivõimeliste hindadega. Toidukaupade jaemüügis on toimunud kõige põhjalikumad muudatused. Arvestades toidukaupade jaemüügi mahtu ja olulisust, on kõnealused muudatused mõjutanud kõige enam tarbijaid. Ühendkuningriigis ostetakse 80 % toidukaupadest jaemüügikettidest. See näitaja on üks kõrgemaid Euroopa Liidus. Super- ja hüpermarketid pakuvad tarbijatele ligi 20 000 tootesarjast koosnevat valikut.

Aastate jooksul on suured jaemüügiketid toonud ostjatele märgatavat kasu kaubavaliku ja konkurentsivõimeliste hindade näol. Eelkõige pakuvad suured jaemüügiketid tarbijatele laialdast valikut toidukaupu ühe ja sama katuse all, sellele lisanduvad ruumikad ja tasuta parkimisvõimalused. Kõnealused kauplused on nii laste- kui puuetega inimeste sõbralikud. Mõned neist pakuvad lisaks pangateenuseid ning suupistete ostmise võimalust, samuti on kauplustes taaskasutatavate jäätmete kogumise konteinerid. Paljudel jaemüügikettidel on oma internetikauplused ja nad pakuvad naabruskonnas kauba kojutoimetamise teenust. Võimalus teha vajalikud nädala sisseostud ühes ja samas kohas ning soodsa hinnaga muudab jaemüügiketid tarbijatele meeldivaks ja selgitab nende turuosa suurenemist esmatarbekaupade üldisel turul.

discounter-tüüpi kauplused: elementaarsed iseteenindusega toidukauplused, mis keskenduvad suure käibega toodete piiratud valikule — madal hind on peamine tõmbejõud. Kõnealuse sektori kasv on märkimisväärne.

Küll aga erineb märkimisväärselt suurte jaemüüjate turuosa erinevates liikmesriikides. Ungaris hoiavad kolm suuremat jaemüüjat enda käes 29 % esmatarbekaupade turust. Ühendkuningriigis kontrollivad kolm suuremat jaemüüjat 60 %, Iirimaal 66 % esmatarbekaupade turust. Esmatarbekaupade turu kolme peamise jaemüüja turuosad järgmistes liikmesriikides on: Poola 14,2 %, Tšehhi Vabariik 25,4 %, Slovakkia 42,6 %, Sloveenia 77,3 %. On täheldatav, et viimase 10 aasta jooksul on domineerinud toidukaupade jaemüügiturul väiksem arv väga suuri jaemüüjaid. Keskmiselt moodustab toidukaupade müük 70 % esmatarbekaupade turust. (Allikas: GfK Consumer Scan/Household Panel).

2. Toidukaupade jaehinnad ja siseturg

Siseturu peadirektoraat koostas AC Nielseni kogutud andmeid kasutades toidukorvi üleeuroopalistest margitoodetest (1) , mis olid saadaval 14 Euroopa Liidu liikmesriigis ajavahemikul 2002 september kuni 2003 oktoober, ning võrdles nende hindu. Järgnev hinnaindeks näitab, et erinevates riikides varieerusid hinnad märgatavalt. Võttes Euroopa Liidu keskmiseks 100, on madalaimad ja kõrgeimad hinnad kõnealustes liikmesriikides järgmised:

Kui selline hindade varieerumine kaubamärgiga tähistatud ja tähistamata kaupade osas annab meile pildi hetkeolukorrast, aitab sagedane hindade kontroll kindlaks määrata, kas mainitud kaupade hinnad ühtlustuvad aja jooksul, nagu võiks oodata täielikult toimivalt siseturult. Siseturu peadirektoraat on seisukohal, et tõhusalt toimival siseturul ei tohiks hindade erinevus olla nii suur, kui antud tabelist nähtub. USAs läbi viidud sarnasest uurimusest selgus, et USAs on hinnaerinevused väiksemad kui 14-liikmelises Euroopa Liidus.

3. Suurte jaemüügikettide hinnapoliitika

Viimase viie aasta jooksul on toiduainete peamised jaemüüjad reklaaminud end järgmiste reklaamlausetega: “madalad hinnad iga päev”, “sama raha eest rohkem kaupa”, “hea toit maksab vähem”, “aitame teil iga päev vähem kulutada”. Pidevalt väidetakse, et suured jaemüügiketid vastutavad õigustamatult kõrgete hindade alandamise eest. Arusaadavalt on põhjuseks see, et tarbijad peavad hindu väga tähtsaks. Teoorias peaks see olema tarbijatele hea uudis, eriti lühiajaliselt, kuid arvesse tuleb võtta ka pikaajalisi tagajärgi. Et tagada pidev varustamine heades keskkonnatingimustes toodetud kvaliteetse toiduga, tuleb talunikele maksta mõistlikku hinda. Mõistlik tulu tuleb tagada ka kõigile teistele tootmis- ja turustamisprotsessis osalejatele.

Ühendkuningriigi supermarket ASDA (omanik USA gigant Wal-Mart) on teinud hindade alandamisest heategeva ülesande, kuulutades, et nende eesmärk on muuta kaubad ja teenused kõigile taskukohasemaks. Tundub, et uue filosoofia kohaselt peaks toidule kulutatama võimalikult vähe. Paljudel juhtudel tahaksid jaemüügikettide reklaamid panna meid arvama, et kõige tähtsam asi toidu juures on selle hind. Leibkonna toidule kulutatav summa väheneb jätkuvalt kogu Euroopas (vaata lisa 1).

4. Supermarketite tööjõud

Kasvav jaemüügikettide sektor on kogu Euroopa Liidus loonud mitmeid tuhandeid töökohti, paljud neist on madalapalgalised (tihti osalise tööajaga). Euroopa Elu- ja Töötingimuste Parandamise Fondi koduleheküljel avaldatud hiljutises uurimuses (võrdlev uuring Industrial Relations in the Retail Sector, oktoober 2004) väideti, et umbes 60 % jaekaubandustöötajatest on naised, samuti on suur noorte ja madala kvalifikatsiooniga töötajate hulk. Palk on suhteliselt madal ning sageli tuleb töötada osalise tööajaga ning nädalavahetustel. Tööstuses on toimumas suured struktuurimuutused, mis hõlmavad valdkonna kontsentratsiooni ja mitmekesistamist, tajutav on ka surve restruktureerimiseks, dereguleerimiseks ning tööhõive vähendamiseks. Iseloomulikuks jooneks on ka tavapärane märkimisväärne lõhe meeste ja naiste sissetulekus, mis tuleneb paljude naiste töötamisest osalise tööajaga ning madalapalgalistel kohtadel.

Paindlik tööaeg võib sobida tudengitele ja osalise tööajaga töötajatele, ajutistele töötajatele ja nendele, kellel on perekondlikud kohustused või teine töökoht. Kõige tähtsam on see, et osalise tööajaga töötajaid ei diskrimineeritaks.

5. Jaemüügikettide koondumine

Toidukaupluste koondumine on kogu Euroopas järsult suurenenud. Ajavahemikul 1993–2002 on viie suurima jaemüüja turuosa suurenenud keskmiselt 21,7 %, jõudes 15-liikmelises Euroopa Liidus keskmiselt 69,2 %ni. 2002. aastal ulatus kõnealune näitaja 37 %st Itaalias, 52,7 %ni Kreekas ning kuni 94,7 %ni Rootsis (allikas: London Economics'i 2003. aasta aruanne Ühendkuningriigi keskkonnaametile).

Mõnes liikmesriigis on turu ostu- ja müügipooled võrdselt koondunud. Teistes liikmesriikides esindavad ostjarühmad (tehniliselt) sõltumatuid jaemüüjaid (nt vabatahtlikud ketid), nii et riiklikul tasandil on ostjapoolne turuosa enam koondunud kui müüjapoolne.

Jaemüügiketid on õhutanud tarnijaid ja eelkõige toidukaupade tarnijaid ühinema. Pagaritoodetega varustamine on üks valdkond, kus kõnealune protsess on toimunud. Iirimaal ja eriti Ühendkuningriigis on hinnakonkurents leivamüügis viinud suure hulga pagariäride sulgemiseni ja turgu valitsevad nüüd vaid mõned väga suured leivatootjad. See võimaldab supermarketitel pakkuda tarbijale madala hinna ja alandatud toiteväärtusega leiba. Suurema toiteväärtusega leib on küll saadaval, aga kõrgema hinnaga.

6. Taluhinnad ja tarbijahinnad

London Economics tõdeb oma 2003. aasta aruandes, et 2001. aastal ei paistnud ükski liikmesriik silma põllumajandustootja ja jaemüügihindade süstemaatiliselt suurima vahega. Üldiselt on tootja- ja jaemüügihinna erinevus ühe- kuni viiekordne. Saia puhul, mille peamiseks koostisosaks on nisu, võib jaemüügihind olla kuni 30 korda taluhinnast kõrgem, mis peegeldab saiatootmise suurt mittepõllumajanduslikku osa.

2001. aastal suurenes talu- ja jaehinna erinevus lambaliha osas Ühendkuningriigis ja Iirimaal ning vähenes Prantsusmaal ja Saksamaal. Puu- ja köögiviljade osas ei näita talu- ja jaehinna vahe olulist vähenemist. Puu- ja köögiviljade hulgimüük on olnud mõnda aega madalseisus, samal ajal kui iseteeninduskauplaused on säilitanud oma olulisuse värskete saaduste tõttu, mis võib mõnikord ilmast ja pakkumisest tulenevalt viia suurte hinnakõikumisteni. Suured jaeostjad sõlmivad järjest enam hooajalisi või aastasi lepinguid üksikute tarnijatega, et tagada stabiilne värskete toode pakkumine ja alandada kulusid. See stabiliseerib lõhet talu- ja jaemüügihindade vahel. Hinnasõja puhkemine võib tähendada, et esmaste tootjate kasum väheneb ja nende kulud suurenevad.

On tervitatav, et suured jaemüüjad pakuvad järjest enam Fair Trade'i (õiglane kaubandus) tooteid. Wall Street Journal'is 2004. aasta 8 juunil ilmunud Steve Stecktoni ja Erin White'i artiklis kirjutavad autorid Fair Trade'i tooteid müüvate supermarketite kohta järgmist: “Sainsburys (Briti supermarket) on müünud Fair Trade'i banaane tavalistest banaanidest üle 4 korra kallimalt ning üle 16 korra kallimalt sellest hinnast, mida makstakse banaanide kasvatajatele. Tesco lisas hiljuti Fair Trade'i kohvile 3,46 dollarit naela kohta, samas kui kohvikasvataja saab umbes 44 senti rohkem kui maailmaturuhind.”“Supermarketid kasutavad suurema kasumi teenimiseks ära etikette, kuna teavad, et tarbijad on nõus rohkem maksma, sest tegu on õiglase kaubandusega,” ütleb Emily Dardaine, Saksamaal tegutseva Fair Trade'i rühmade liidu rahvusvahelise õiglase märgistamise organisatsiooni (Fair-Trade labelling organisation international) puuviljatoodete tegevjuht.

7. Tingimused supermarketite tarnijatele

ELi liikmesriikide turgude koondumisastme ja koondumisviisi erinevus on tegur, mida tuleb arvestada suurte jaemüüjate tarnijaid puudutava tegevuse uurimisel. Nagu eespool on viidatud, avaldatakse jaemüüjatele hindade alandamise osas märkimisväärset survet, kuna tarbijad peavad hinda väga tähtsaks ning tarbijate nõudlus mõjutab ka pakkumist. Suured jaemüügiketid on otsustanud kindlalt pakkuda tarbijale soodsaid hindu, avaldades sellega tarnijatele survet hindade alandamiseks. See kehtib toidusektori ja peamiselt väga kõrge koondumisastmega turgude kohta. Paremate tingimuste saamiseks ähvardavad müügiketid tarnijaid pidevalt tarnelepingute lõpetamisega. Lisaks suunavad paljud väga suured jaemüügiketid oma sisseostjaid sageli ühest osakonnast teise, et ennetada isiklike suhete teket ostjate ja tarnijate vahel. Ostja ülesanne on üritada saada tarnijalt toidukaupu üha odavama hinnaga. Sisseostjad saavad otsustada ettevõtte käekäigu tarnelepingu sõlmimise või tarnija vahetamisega, seda eriti juhul, kui tarnija on teinud olulise investeeringu, varustamaks üht suurt ketti konkreetse tootesarjaga. Sageli ei ole eelkõige väiksematel tarnijatel rahalisi vahendeid, et vastata müügikettide nõudmistele. Milline on taluniku võimalus saada oma toodete eest mõistlikku hinda turgudel, kus suurtel müügikettidel on selline ostujõud?

Suurtele müügikettidele toidu tarnijad on tihti tõsise finantssurve all, mis on tingitud pikkadest viivitustest tarnitava kauba eest tasumisel — mõnikord võib tasumine viibida isegi kuni 120 päeva (harva 180 päeva). Tarbijad aga maksavad ostetud toodete eest kohe. Pikad makseviivitused suurendavad müügikettide kasumit, kuivõrd tarnijad annavad neile intressivaba laenu.

Mõnikord sunnivad jaemüügiketid oma tarnijaid teatud perioodi jooksul müüma neile kaupa alla omahinna, et säilitada nende toodete esindatus supermarketi riiulil. Tarnijatele ja talunikele võib see põhjustada tõsist rahalist kahju.

Suuremate jaemüügikettide seas kiireneb omaenda (isiklike) tootemarkide esilekerkimine. Kõnealune suundumus on kõige märgatavam Iirimaal ja Suurbritannias, samuti arenevatel turgudel. “Isiklike markide kiire kasv arenevatel turgudel on otseselt seotud globaalsete jaemüüjate laienemisega oma traditsioonilistest geograafilistest piiridest väljapoole,” Jane Perrin, AC Nielsen. Kuna teatavate isiklike tootemarkide kvaliteet on paranenud, on jaemüüjatel olnud võimalik tõsta kasumeid vaid väheste müügiedenduskuludega.

Keskkonnas, kus võidukaid jaemüügikontseptsioone on võimalik kiirelt jäljendada, on jaemarkide strateegiatel oluline roll: nad aitavad konkurentsis marke üksteisest eristada.

Kui jaemüügiketid panevad rõhku jaemargi toodetele, näitab tarbijanõudlus, et tuntud margitooted peavad samuti riiulil olema. Jaemüügiketid soovivad siiski vähendada nendega ärisuhetes olevate margitoodete tarnijate arvu ning on kasutusele võtnud tooterühmapõhise haldussüsteemi. Jaemüügiketid kasutavad tooterühmapõhist haldussüsteemi üksikute tarnijate hulga vähendamiseks ning oma kulude pidevaks alandamiseks ja kasumi suurendamiseks. Iga tooterühma kohta valib jaemüügikett välja ühe juhtiva tarnija tootevaliku, kes hakkab talle hankima ja teda varustama kõigi selles tooterühmas vajalike toodetega. Tavaliselt valitakse välja juhtiva tootemargiga ettevõte, kes hakkab ketti varustama ka teiste sarnaste kaupadega, et säilitada oma püsimine tootenimekirjas. Näiteks Cheddari juustu kui margitoodet tarnivalt ettevõttelt võidakse paluda kõigi teiste müügiketile vajalike juustusortide tarnimist, mida muidu peaks hankima erinevatelt tarnijatelt. Süsteem soosib suurimaid tarnijaid ja see piirab nii väikeste kui kohalike tarnijate turulesisenemise võimalusi. Samuti võib see vähendada tarbijate valikuvõimalusi.

8. Tarbijaküsimused

9. Talunike küsimused

Tänu ühise põllumajanduspoliitika reformile (seose kaotamine tootmise ja toetuse vahel) mõjutavad talunike tootmisotsuseid üha enam jaemüügisektorist pärit signaalid hinna ja nõudluse kohta. Ühise põllumajanduspoliitika osana toiminud toetuste süsteem ei taga enam talutoodangule ühesugust minimaalhinda. See tähendab, et jaemüügikettide roll hindade määrajana toiduahelas kasvab varasemaga võrreldes märgatavalt. Kui maailmaturu hinnad on madalad, alandab toidukaupade impordi kasv samuti tootjahindu. Lõppkokkuvõttes hakkavad toiduainete hinnad pakkumisele ja nõudlusele vastavalt tõenäoliselt palju rohkem kõikuma.

Tootja- ja jaemüügihindade erinevuste võrdlemine kogu Euroopa Liidu turul osutub keeruliseks, kuivõrd on võimatu määrata töötleva ja jaemüügisektori kulusid ja marginaale. On siiski ilmselge, et kui suured jaemüügiketid kehtestavad talutoodangule alla omahinna hindu, saab talunik kui rea kõige viimane lüli madalamat hinda, sest töötlejad ja supermarketid säilitavad äris püsimise nimel oma marginaali.

10. Muud küsimused

Kuigi hinnapoliitika on väga oluline element jaemüügisektoris, tuleb arvesse võtta ka muid küsimusi:

11. Järeldused

Jaemüüjate, tarnijate (toiduainete töötlejate) ja esmatootjate hinnastruktuuri ning kasumimarginaali kohta on vaja rohkem informatsiooni ning see peab olema läbipaistev.

Liikmesriigid peavad tagama, et valitseks piisav konkurents piirkondade vahel riigi siseselt, ning edendama koostööd väikeste põllumajandustootjate, töötlejate ja jaemüüjate vahel, et neil oleks võimalik jätkuvalt püsida konkurentsis suurte tootjate, töötlejate ja jaemüügikettidega. Samuti peavad liikmesriigid ja ELi institutsioonid tagama kaubanduse eri vormide olemasolu ning selle, et turu täielik liberaliseerimine ei tooks kaasa selle liigset kontsentreerumist.

Üldise huvi määratlemine on konkurentsiõiguse valdkond, mis vajab ülevaatamist. See ei tohiks piirduda vaid hindade ja turujõududega.

On võimalik, et tulevikus jääb toidukaupade jaemüük väga väheste ettevõtjate pärusmaaks, mis võib viia väiksema valiku ja kõrgemate hindadeni. Komisjon ja liikmesriikide valitsused peaksid olema sellisest võimalusest teadlikud.

Euroopa Liit peab tagama piisava toiduainete tootmise, et varustada elanikke toiduga. Me ei tohiks muutuda sõltuvaks Euroopa Liidu välistest toiduainevarudest.

(1) Üleeuroopalised tootemargid on margid, mis on saadaval viiest suuremast riigist neljas ja lisaks veel viies riigis; üldmargid on need, mis ei vasta kõnealusele kriteeriumile. Siin toodud analüüs viitab vaid käibemaksuvabadele eurohindadele.

(2) EÜT C 95, 30.3.98, lk 36.

LISA

Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamusele

Järgnevalt on esitatud muudatusettepanekud, mille poolt hääletas vähemalt üks neljandik hääletanutest ja mis jäid välja täiskogu istungi arutelu tulemusel.

Punkt 3.1

muuta järgmiselt:

Viimase viie aasta jooksul on toiduainete peamised jaemüüjad reklaaminud end järgmiste reklaamlausetega: “madalad hinnad iga päev”, “sama raha eest rohkem kaupa”, “hea toit maksab vähem”, “aitame teil iga päev vähem kulutada”. Pidevalt väidetakse, et suured jaemüügiketid vastutavad õigustamatult kõrgete hindade alandamise eest. Arusaadavalt on põhjuseks see, et tarbijad peavad hindu väga tähtsaks. Teoorias peaks see olema tarbijatele hea uudis, eriti lühiajaliselt, kuid arvesse tuleb võtta ka pikaajalisi tagajärgi. Et tagada pidev varustamine heades keskkonnatingimustes toodetud kvaliteetse toiduga, tuleb talunikele maksta mõistlikku hinda. Mõistlik tulu tuleb tagada ka kõigile teistele tootmis- ja turustamisprotsessis osalejatele.

Motivatsioon

Kõnealuses üldises märkuses ei täpsustata, mis on “mõistlik hind”. Kõnealune termin on jäetud määratlemata ning analüüsimata, millistest osadest moodustub kasu põllumajanduses, samuti pole uuritud põllumajandustoetuste mõju põllumeeste sissetulekutele ega põhjendatud vajadust säilitada põllumajandustootjaid, kes pole teiste põllumajandustootjatega konkurentsivõimelised (teisisõnu: kas tuleks tagada kõigile põllumajandustootjatele suurem kasu tarbija arvelt?).

Hääletustulemus:

Poolt: 38

Vastu: 75

Erapooletuid: 17

Punkt 4.1

välja jätta:

“Toidukauba hindu vähendatakse konkurentsivõimelise hinnakujunduse abil, ostmise, haldamise, ladustamise ja turustamise tõhustamise teel ning kvaliteetsete toiduainete hea kvaliteedi abil. Tegelikkuses kaldub odav toit tähendama odavat tööjõudu ja me peame hakkama sellele rohkem mõtlema, julgustades supermarketeid hinnasõjas üksteisega võistlema,” arvab professor Tim Lang, Thames Valley ülikoolist.

Motivatsioon

Kõnealuse lõigu mõte pole lugejale selge. Kas see tähendab näiteks, et me ei osta Poola õunu, kuna need on odavamad kui Läti või Soome õunad?

Hääletustulemus:

Poolt: 56

Vastu: 92

Erapooletuid: 12

Punkt 4.6

välja jätta:

Kauba importimisel kolmanda maailma riikidest ei tohiks me jätta sealseid töötingimusi tähelepanuta.

Motivatsioon

Lugejale ei ole selge lause tähendus. Kas see tähendab, et peame arvestama teatud miinimumpalgaga kolmanda maailma riikides? Kes määrab kindlaks ja kuidas, millised kaubad millistes riikides on toodetud töötajatele “sobivat” tasu makstes? Kas me tõepoolest arvame, et Euroopa Liidu tarbijad peaksid kindlustama kolmanda maailma töötajatele korrapärase sissetuleku?

Hääletustulemus:

Poolt: 49

Vastu: 104

Erapooletuid: 7

Punkt 7.1

viimane lause välja jätta.

Suured jaemüügiketid on otsustanud kindlalt pakkuda tarbijale soodsaid hindu, avaldades sellega tarnijatele tugevat survet hindade alandamiseks. Eelkõige kehtib see toidusektori kohta. Paremate tingimuste saamiseks ähvardavad müügiketid tarnijaid pidevalt tarnelepingute lõpetamisega. Lisaks suunavad paljud väga suured jaemüügiketid oma sisseostjaid sageli ühest osakonnast teise, et ennetada isiklike suhete teket ostjate ja tarnijate vahel. Ostja ülesanne on üritada saada tarnijalt toidukaupu üha odavama hinnaga. Sisseostjad saavad otsustada ettevõtte käekäigu tarnelepingu sõlmimise või tarnija vahetamisega, seda eriti juhul, kui tarnija on teinud olulise investeeringu, varustamaks üht suurt ketti konkreetse tootesarjaga. Sageli ei ole eelkõige väiksematel tarnijatel rahalisi vahendeid, et vastata müügikettide nõudmistele. Milline on taluniku võimalus saada oma toodete eest mõistlikku hinda, kui suurtel müügikettidel on selline ostujõud?

Motivatsioon

Kõnealune üldine lause ei selgita, mis oleks “mõistlik hind” või kuidas seda määrata. Sama hästi võiks nõuda talunikelt mõistlike hindade tagamist tarbijatele. Talupidamine ELis toimib toetussüsteemi abil. Me ei saa lisaks veel sisse viia kindlaks määratud müügihindu talutoodangule (kes need määraks ja kuidas?), muidu ei saaks me enam rääkida vabast turust.

Hääletustulemus:

Poolt: 42

Vastu: 114

Erapooletuid: 7

Punkt 8.2

muuta järgmiselt:

Tarbijad tuleks kaasata dialoogi toiduainete esmatootjate ja tarnijatega, andmaks neile tasakaalustatum ülevaade jaemüüjate poliitikast. Tarbijaid on vaja aidata selleks, et neil oleks võimalik luua terviklikum pilt toidukaupade tootjate poolt pakutavate toodete seeriatest ning selleks, et nad saaksid rohkem tõepärast teavet kõnealuste kaupade kvaliteedi erinevuste kohta.

Motivatsioon

Hetkel on piiratud tarbijate võimalused saada teavet toidukaupade kvaliteedi erinevuste kohta. Suures osas mõjutab nende valikut reklaam, mis piirab nende soovi osta teisi kaupu, ka kvaliteetseid kaupu, mille kohta ei tehta nii laialdast reklaami ning mida tavaliselt pakuvad väikese ja keskmise suurusega tootjad.

Hääletustulemus:

Poolt: 43

Vastu: 112

Erapooletuid: 14