ET Euroopa Liidu Teataja C 244/40

Põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitset käsitleva nõukogu määruse (EÜ) nr 510/2006 artikli 6 lõike 2 kohase taotluse avaldamine

(2007/C 244/07)

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 510/2006 (1) artiklile 7. Komisjon peab vastuväited kätte saama kuue kuu jooksul alates käesoleva dokumendi avaldamise kuupäevast.

KOKKUVÕTE

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) NR 510/2006

„VLAAMS-BRABANTSE TAFELDRUIF”

EÜ NR: BE/PDO/005/0534/24.03.2006

KPN ( X ) KGT ( )

Käesolevas kokkuvõttes esitatakse teabe andmise eesmärgil spetsifikaadi põhipunktid.

1. Liikmesriigi pädev asutus:

Nimi: Vlaamse Overheid, Departement Landbouw en Visserij, Afdeling Duurzame Landbouwontwikkeling Aadress: Koning Albert II-laan 35 Bus 40 B-1030 Brussel Tel: (32-2) 552 78 74 Faks: (32-2) 552 78 71 E-post: diederik.desmedt@lv.vlaanderen.be

2. Taotlejate rühm:

Nimi: De Sterredruif Aadress: Witherendreef 100a B-3090 Overijse Tel: (32-2) 657 92 45 Faks: (32-2) 657 33 20 E-post: — Koosseis: tootjad/töötlejad ( X ) muud ( )

3. Toote liik:

Rühm 1.6: Köögiviljad, puuviljad ja teraviljad

4. Spetsifikaat:

(Määruse (EÜ) nr 510/2006 artikli 4 lõikega 2 ettenähtud nõuete kokkuvõte)

4.1. Nimetus: „Vlaams-Brabantse tafeldruif”

4.2. Kirjeldus: „Vlaams-Brabantse tafeldruif” (Flaami-Brabanti viinamarjad) hõlmavad nii heledaid kui ka tumedaid sorte. Tumedate viinamarjasortide hulka kuuluvad „Frankenthal De Coster”, „Royal”, „Ribier”, „Leopold III”, „Gros Colman”. Heledad viinamarjasordid on „Muscat d'Alexandrie”, „Canon Hall” ja „Baidor”. Need hõlmavad nii värskeid kui ka jahutatud viinamarju. „Vlaams-Brabantse tafeldruif” sorte iseloomustab kõrge kvaliteet. Tänu kobaras viinamarjade arvu piiramisele on mari suurenenud. Keskmiselt kaalub mari 10 grammi. Tumedad viinamarjad on veidi suuremad kui heledad. Tavaliselt on marjad magusad ja suured ning kaetud kirmega; kobarad on ilusa kujuga. 800-grammises kobaras on ligikaudu 70–80 marja. Viinamarjade magusus tagatakse kasvuhoone temperatuuriga, mis on keskmiselt 15–20 kraadi. Viinamarjakasvataja kontrollib korrapäraselt viinamarjade küpsust, et tagada optimaalne magususe/hapususe tasakaal ja rikkalik aroom.

4.3. Geograafiline piirkond: „Druivenstreek” on vooreline piirkond, mida iseloomustavad paljud lõunanõlvad, mis kulgevad peamiselt piki Ijse orgu läbi Hoeilaarti, Overijse ja Huldenbergi omavalitsuste.

Kasvatusala asub Brüsselist kagus, Soigne metsa lõunaosas ning kuulub Hoeilaarti ja Overijse omavalitsuste, Huldenbergi omavalitsuse Neerijse, Loonbeeki ja Huldenbergi valdade ning Tervuneni omavalitsuse Duisburgi valla alla.

4.4. Päritolutõend: „Vlaams-Brabantse tafeldruif” viinamarjasortide kasvatajad peavad iga aasta jaanuaris registreerima end rühmas „De Sterredruif” ning märkima, kui mitut kasvuhoonet nad viinamarjakasvatuseks kasutavad. Kõnealune rühm ajakohastab registrit ning tagab juurdepääsu vastutavale kontrolliasutusele. Kõnealuse registri alusel valmistatakse etiketid.

4.5. Tootmismeetod: „Vlaams-Brabantse tafeldruiven” viinamarjasorte kasvatatakse küttega kasvuhoonetes. Tööd tehakse ainult käsitsi.

Paljundusmaterjaliks on viinapuuistikud. Need saadakse, lastes istikutel otse juurduda või kasutades poogendeid. Istikud ja üheaastased oksad, mida kasutatakse poogenditena, peavad alati pärinema teatavast geograafilisest piirkonnast ning võivad pärineda üksnes punktis 4.2 osutatud sortidelt.

Kasvuhoonetel peab olema ventilatsioon, et reguleerida temperatuuri ja õhku. Kütmise alustamisest kuni pungade puhkemiseni võib kasvuhoones säilitada kõrge õhuniiskuse. See soodustab võrsumist. Kuna viinapuud on tuultolmlejad, tuleks õitsemise ajal kasvuhooneid sõltuvalt ilmast põhjalikult ventileerida. Pärast õitsemist võib temperatuuri veidi tõsta, et soodustada marjade valmimist. Kerge ventilatsioon töötab 22–25 kraadi juures ning seda suurendatakse temperatuuri tõustes, et vältida temperatuuri tõustmist üle 28–30 kraadi.

Harvendamise käigus eemaldatakse marjad, mis on jäänud väikeseks, jäävad sissepoole või on liiga tihedalt. Varre külge võib jääda kuni kaks kobarat. Kobaral, mis on korralikult harvendatud, on ühesuurused marjad, mis on kergelt üksteise vastu surutud. Iga kobara puhastamisele kulub ligikaudu veerand tundi. Viinamarju puututakse võimalikult vähe, et säiliks kirme.

Kuna kasvuhoone keskmine temperatuur peab olema 15–20 kraadi, tuleb seda teatavatel kuudel kütta. Eristatakse kolme liiki viinamarjakasvatust: varane kasvatus, mille puhul kasvuhooneid köetakse jaanuarist kuni korjeni juuli keskel; keskmise perioodi kasvatus, mille puhul kasvuhooneid köetakse veebruari keskelt kuni märtsi keskpaigani. Suveperioodil võivad viinamarjad valmida ilma kütteta ning korje toimub alates augusti keskpaigast. Hilise kasvatuse puhul köetakse kasvuhooneid aprillist kuni mai keskpaigani. Ligikaudu septembri keskel tuleb uuesti kütma hakata, et soodustada valmimist enne korjet, mis toimub alates septembri keskpaigast.

Üks „Vlaams-Brabantse tafeldruif” tüüpiline omadus on loomulik sametine kirme, mis tekib kestarakkude suremisest. Selle kirme säilitamiseks on keelatud keemiliste pestitsiidide kasutamine alates õitsemisest.

4.6. Seos piirkonnaga: Tüüpiline viinamarjasortide „Vlaams-Brabantse tafeldruif” kasvatus on kujunenud looduslike, ajalooliste ja inimtegurite koosmõjul.

Punktis 4.2 kirjeldatud geograafiline piirkond on Belgias tuntud nime all „de Druivenstreek”. Piirkonnas on mõõdukas ja niiske kliima. Piirkonnas ei esine kuivi ega märgi perioode, kuid edela- ja läänetuuled toovad aastas kaasa ligikaudu 780 mm sademeid. Sademetel on oluline roll sisetingimustes viinamarjakasvatuses, kuna lauaviinamari vajab palju vett. Selle tagamiseks puuritakse põhjaveekaevusid või paigaldatakse suuri vihmaveemahuteid, et koguda kasvuhoonetelt vihmavett. Geoloogiliselt on Druivenstreek osa Belgia liivasavialast. Reljeef on piki peamiseid orge vooreline, kõrguste vahe on kuni 60 m. Kõige olulisem org kulgeb piki Ijse jõe kallast. Kuna Ijse org kulgeb edelast kirdesse, saavad lõunasuunalised nõlvad maksimaalselt päikest. Paiguti tekib tänu sellele soe mikrokliima. Peaaegu kogu piirkonda katab eri paksusega lössikiht, mis on tekkinud viimasel jääajal tuulte tõttu. Lössi all on kruusakiht, milles esineb ränikivi ja liivakivi. Kruusakiht tekkis liiva erosiooni tulemusena, liivsavi ja savi tertsiaari ajastul. Kuna liivsavi ei hoia veetaset ning alumised kihid on pigem liiv, on kõnealune piirkond eriti hästi dreenitud. Selline hästidreenitud pinnas on viinamarjakasvatusele ideaalne: kuigi viinapuud vajavad palju vett, ei talu nad märga pinnast. Seega temperatuuri, suure õhuniiskuse, päikseliste nõlvadega Ijse oru suuna ning hästidreenitud pinnase kombinatsioon võimaldab kõnealuses piirkonnas kasvatada „Vlaams-Brabantse tafeldruif” viinamarjasorte.

Nagu mujal Euroopas, katsetati ka siinsetes lossiaedades eksootilisemaid sorte. Huldenbergi lossi kasvuhoones tegi Felix Sohie esimesed katsed kasvatada viinamarja, mis osutusid nii edukaks, et ta nägi sellel tulevikku. Felix Sohie ehitas 1865. aastal esimese kasvuhoone viinamarjade kasvatuseks ning tegi vajalikud tehnilised täiustused, nii et viinamarju sai korjata kevadel. Tema eeskuju järgiti ning mõne järgmise aastakümne jooksul levisid kasvuhooned kogu piirkonnas. Viinamarjakasvatus muutis oluliselt piirkonda. 1910. aasta üldise põllumajandusloenduse kohaselt oli Hoeilaartis näiteks 5 176 kasvuhoonet. 1961. aastal saavutas piirkonnas „De Druivenstreek” kasvuhoonete arv 34 929ga kõrgpunkti. Pärast Euroopa Majandusühenduse loomist ja 1973. ja 1975. aasta energiakriise vähenes selles piirkonnas viinamarjakasvatus oluliselt.

„Vlaams-Brabantse tafeldruiven” hulka kuuluvaid viinamarjasorte kasvatatakse küttega kasvuhoonetes. Peaaegu kõik tööd tehakse käsitsi: kärpimine, maaharimine, väetamine, võrsete eemaldamine, varjestamine, bioloogiline haiguste tõrje, piserdamine ja kastmine, kasvuhoonete hooldamine, kontroll jne — pidevalt tuleb midagi teha. Kasvatajad peavad oma tööd põhjalikult tundma. Korje on selles tootmispiirkonnas eripärane. Nagu ka välismaistel viinamarjadel, eemaldatakse väiksed marjad pakkimisel, kuid see ei hõlma meie viinamarjade kvaliteedi eriaspekti. Viinamarju tuleb võimalikult vähe puudutada, muidu eemaldatakse liiga palju kirmet ning just see kujutab endast viinamarjasortide „Vlaams-Brabantse tafeldruif” kvaliteedimärki. Kasvatajad on aastate jooksul otsinud parandusvõimalusi ja püüdnud saagikust suurendada, aretades muu hulgas valiku või ristamise teel uusi viinamarjasorte.

Kohaliku oskusteabe olemasolu tõendab ka ehitajate spetsialiseerumine viinamarja kasvuhoonetele. Hoeilaartis viinamarjakasvatuse alustamise (1865) ja sajandivahetuse vahel kujunes välja ehitusmeetod, mille puhul esineb mitmeid tehnilisi probleeme: ehitamine järskudel nõlvadel; metalli, klaasi ja viinamarjade raskuse all kokkuvarisemise vältimine; vihmavee kogumine; ventilatsiooni- ja kütteprobleemid, jne. Kasvuhoonete ehitamisele spetsialiseerusid mitmed oskustöölised, nt müürsepad seinte ehitamisele, tislerid katusekonstruktsioonidele, sepad nurgaraudadele, T-raudadele ja töövahenditele ning klaassepad katustele.

Geograafilises piirkonnas levis viinamarjakasvatusega seotud folkloor. Viinamarja kasvuhoonetes kasvatajad tõid kõige uhkemad kobarad näitustele, mis toimusid piirkonna eri külades. Selliseid näituseid korraldati tavaliselt koos kohalike laatadega. Hoeilaartis (septembri kolmandal nädalal) ja Overijse (augusti viimasel nädalal) kujunesid need iga-aastasteks viinamarjapidudeks, kus valiti viinamarjakuninganna, peeti viinamarjavõistlust ja toimus protsessioon. Viinamarjakasvatuse ajalugu säilitatakse ja näidatakse Overijse viinamarjamuuseumis.

4.7. Kontrolliasutus:

Nimetus: Federale Overheidsdienst Economie, K.M.O., Middenstand en Energie Algemene Directie Controle en Bemiddeling Tweede Afdeling Gespecialiseerde Diensten, Sectie A Controles Uitgaven EOGFL en Marktordening Aadress: WTC III, Simon Bolivarlaan 30 B-1000 Brussel Tel: (32-2) 277 71 49 Faks: (32-2) 277 54 53 E-post: dirk.demaeseneer@mineco.fgov.be

4.8. Märgistus: Igale viinamarjakobarale lisatakse etikett, millel on heakskiidetud kaitstud päritolunimetuse (KPN) logo, nimi „Vlaams-Brabantse tafeldruif” ning viinamarjakasvataja või ettevõtja nimi. Kobarad märgistatakse tootja juures, et tagada päritolu ja „Vlaams-Brabantse tafeldruif” viinamarjade jälgitavus, kuna enamiku viinamarjadest (üle 60 %) müüb otse tootja (ukselt-uksele või turgudel).

(1) ELT L 93, 31.3.2006, lk 12.