ET    ET  EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON 
Brüssel, 06.07.2004 
KOM(2004)457 lõplik 
 
KOMISJONI ARUANNE 
Nõukogu 28. veebruari 2002. aasta otsuse, millega moodustatakse Eurojust, et 
tugevdada võitlust raskete kurite gude vastu, ülevõtmise kohta 
{SEC(2004)884) 
 
ET 2   ET 1. SISSEJUHATUS  
Vastavalt Euroopa Liidu asutamislepingu artikli 31 lõikele 2, mida muudeti Nizza 
lepinguga, edendab nõukogu koostööd Euroju sti kaudu, eelkõige võimaldades 
Eurojustil hõlbustada riiklike prokuratuur ide vahelist koordineerimistööd. Eurojust 
on oluline osa vabaduse, turvalisuse ja õigluse ruumis (Euroopa Liidu 
asutamislepingu artikkel 29). 
Eurojust moodustati Euroopa Liidu as utusena nõukogu 28. veebruari 2002 otsusega1 
(edaspidi “Eurojusti otsus”) eesmärgiga jul gustada ja parandada kriminaaljuurdluste 
ja süüdimõistmiste kooskõlastamist liik mesriikides, parandada koostööd pädevate 
riiklike asutuste va hel ja kõnealuseid asutusi abistada.  
Eurojusti otsuse eesmärk iseenesest ei ol e riiklike seaduste lähendamine, erinevalt 
Euroopa Liidu asutamislepingu artikli 34 lõike 2 punkti b kohasest raamotsusest. Siiski võib mõningate liikmesriikide jaoks osutuda vajalikuks siseriikliku 
seadusandluse muutmine, et viia see koos kõlasse Eurojusti otsusega. Vastavalt 
Eurojusti otsuse artiklile 42, tuleb siser iiklikku seadusandlust muuta “varaseimal 
võimalusel ja igal juhul mitte hiljem kui 6. septembril 2003”.  
Nii Euroopa Ülemkogu kui nõukogu on mitmel juhul rõhutanud Euro justi tähtsust 
terrorismivastases võitluses. Ühe nä itena võib tuua nõukogu 19. detsembri 2002. 
aasta otsuse, mis sätestab Eurojust ile riiklikud terrorismi korrespondendid.
2  
Pärast 11. märtsi 2004 terrorirünnakuid Hi spaanias, rõhutas 25. märtsi 2004. aasta 
Euroopa Ülemkogu 25. oma terrorismivastase võitluse deklaratsioonis taas Eurojusti 
otsustavat rolli. Euroopa Ülemkogu soovita s liikmesriikidel tungivalt kasutusele 
võtta kõik vajalikud meetmed Eurojusti otsuse täielikuks rakendamiseks 2004. aasta juuniks ja pöördus liikmesriikide poole pa lvega “kindlustada olemasolevate ELi 
asutuste, eriti Europoli ja Eurojusti, pari m tulemuslik ja tõhusaim kasutamine, et 
edendada koostööd terrorismivastases võitlus es” ja Eurojusti sel eesmärgil “suurimal 
võimalikul määral ära kasutada”.
3 Lisaks terrorismivastase võitluse eriomasele 
valdkonnale on Eurojust oluliseks toeks pa ljude üldiste Euroopa Liidu vahendite 
rakendamisel õigusalases koostöös, mis kajastub eelkõige Euroopa 
vahistamismääruse raamotsuse artiklis 16.4  
Eurojusti otsuse artiklitest 41 ja 42 järeldub, et ei ole olemas kõikidele 
liikmeriikidele ühtset rakendatavat reeglit, mis määraks, millised sätted tuleb siseriiklikusse seadusandlusesse üle võtta, mil viisil ja millises ulatuses. Liikmesriikide ülesandeks on oma riiklik seadus läbi vaadata, et tuvastada 
võimalikke kohaldamisraskusi ja võtta ka sutusele vajalikud meetmed. Mõnedel 
liikmesriikidel võib osutuda vajalikuks Eurojusti otsuse rakendamiseks eriomase seadusandluse vastuvõtmine, samas kui teiste liikmesriikide puhul võib olla piisav 
                                                
 
1 EÜT L 63, 6.3.2002, lk 1. 
2 EÜT L 16, 22.1.2003, lk 68. 
3 Nõukogu dokument 7906/04 JAI 100 jne, lk 4 ja järgnevad leheküljed, 16.  
4 EÜT L 190, 18.7.2002, lk 1. 
 
ET 3   ET teatavate õigusalast koostööd ja/või andm ekaitset puudutavate sätete vastuvõtmine 
oma seadustes või isegi ei pea vastu võt ma mingeid seadusandlikke muudatusi. 
Eurojusti otsuse vastuvõtmisel eeldas komisjon põhimõtteliselt Eurojusti ladusa 
rakendamise jaoks vajalike meetmete kohest  kasutusele võtmist. Selline seisukoht on 
selge eespool mainitud kontekstist, er iti nõukogu järeldustest 11. septembri 2001 
sündmuste kohta, mille kohaselt peab Eu rojust “alustama tööd 2002 aasta alguses”.  
Selline tõlgendus järeldub selgelt ka otsuse artikli 41 ja artikli 42 lõike 2 sõnastusest: 
erandina lubas artikli 42 lõige 2 liikmesriik idel ajutiselt hiljemalt 6. septembriks 
2003 teatavate sätete kohaldam ine peatada, väljastades riikliku seadusandluse ja 
Eurojusti otsuse vahelise ühildamatus e korral vastava deklaratsiooni. Sellise 
deklaratsiooni puudumise korral, tuli Eu rojusti otsus rakendada alates selle 
jõustumise kuupäevast st 6. märtsist 2002. Järelikult on liikmesriik, mis ei 
väljastanud vastavalt otsuse artikli 41 lõik ele 2 deklaratsiooni, kuid sellest hoolimata 
on jätnud jõusse kokkusobimatu riikliku sead usandluse, rikkunud al ates 6. märtsist 
2002 nii Eurojusti otsust kui ka Eu roopa Liidu asutamislepingut.  
Seetõttu on vastavalt Eurojusti otsuse artik li 41 lõikele 2 deklaratsioonid liikmesriigi 
vajaduse – kohandada oma siseriiklikku seadus andlust – tähtis näitaja, kuigi asjaolu, 
et liikmesriik ei ole kõnealuseid deklarat sioone esitanud, ei luba järeldada, et 
seadusandlikeks meetmeteks pole vajadust. S iiski ei ole kõik liikmesriigid, kellel on 
vaja oma seadusandlus Eurojusti otsusega  kooskõlla viia, se llist deklaratsiooni 
esitanud.  
2. ARUANDE EESMÄRK JA HINDAMISMEETOD  
Kuigi komisjonil ei ole otsuse ülekandmis e aruande avaldamise kohustust, otsustati 
seda siiski teha, sest märkimisväärne osa liikmeriike peab oma riikliku seadusandluse sätteid kohandama ja Eurojustil on väga olu line osa kriminaalõiguse alal nii Euroopa 
Liidu piires kui ka õigusalases  koostöös kolmand ate riikidega. 
Juunis 2003 palus komisjon liikmesrii kidel esitada asjakohane teave. 
Meeldetuletuskirjad saadeti 2003. aasta detsembris. Enamik liikmesriike, kuid 
kahjuks mitte kõik, vastasid nendele ki rjadele. Hindamine põhineb peamiselt 
kõnealustel vastustel ja deklaratsioonidel artikli 41 lõikes 2 määratletud tähenduses. 
Lisaks on komisjon võtnud arvesse m itteametliku teabe, mille Itaalia 
Justiitsministeerium koostas liikmesriikidesse saadetud küsimustike põhjal projekti raames, mida rahastati ELi raamprogram mi (politsei- ja õigusalane koostöö 
kriminaalasjades (AGIS))
5 alusel. 
Seega eeldab komisjon seadusandlike m eetmete vajalikkust ainult juhul, kui 
liikmesriikide vastutavad asutused on nii väitnud, välja arvatud juhul, kui on olemas kindlad näitajad seadusandlike meetmete  vajaduse kohta. Siiski võib riikliku 
seadusandluse (esmase ja/või teisese) va stuvõtmine olla soovitatav seadusandluse 
läbipaistvuse ja õiguskindluse huvides, se st Eurojust saab nõuetekohaselt toimida 
vaid selgepiiriliste ja ühemõtteliste reeglite olemasolul.  
                                                
 
5 AGISe programmi projekt nr 189/2003 (“Eurojus ti liikmesriikide liikmete volitused”), mis kehtestati 
nõukogu 22.07.2002 otsusega, EÜT L 203, 1.8.2002, lk 5. 
 
ET 4   ET Kättesaadava teabe kohaselt on kolm liikmesriiki (Austria, Saksamaa ja 
Prantsusmaa) võtnud vastu Eurojusti puudutava seadusandluse pärast otsuse artiklis 
42 sätestatud ülevõtmistähtaja möödumist.6 Aruanne arvestab kõiki liikmesriikide 
vastuseid või muud teavet, mis jõudis komisjoni 31. märtsiks 2004. Aruanne ei 
käsitle siiski olukorda uutes liikmesriikides.  
3. JÄRELDUSED  
Eurojusti otsuse kohaldamine ei ole kaugelt ki rahuldav. Tähtaj a lõpuks (september 
2003) oli ainult üks liikmesriik  (Portugal) võtnud vastu kog u vajaliku seadusandluse, 
mis oleks kooskõlas Eurojusti otsusega . Kuigi aprilliks 2004 võtsid veel kolm 
liikmesriiki (Austria, Saksamaa ja Prantsusmaa) vastu asjakohased seadused, ei ole viies liikmesriigis (Belgias, Kreekas, Hisp aanias, Itaalias ja Luksemburgis) nende 
riikliku seadusandluse kohaselt vajalikke  rakenduslikke õigusakte. Vähemalt ühes 
nendest liikmesriikidest ei olnud käesol eva aruande eelnõu ajaks (märts/aprill 2004) 
esitatud riigi parlamendile isegi val itsuseelnõud. Kuna Soome on rakendanud ainult 
osa Eurojusti otsusest, peavad kokku tervelt kuus liikmesriiki viima oma siseriikliku 
seadusandluse vastavusse Eurojusti otsusega . Pidades silmas Eurojusti keskset rolli 
ja suurt tähtsust n ii võitluses terrorismi vastu kui ka üldises õigusalases koostöös 
ning Euroopa Ülemkogu ja Nõukogu aval dusi, on selline olukord pettumust 
valmistav.  
Ülejäänud liikmesriigid järeldasid, et neil pole vaja oma siseriiklikku seadusandlust 
muuta. Komisjonil pole põhjust kõnealuseid järeldusi kahtluse alla seada, kuigi 
mõnes riigis seadusandluse läbi vaatamisek s vajatud pikk aeg näitab, et õiguslik 
olukord ei ole alati täieliku lt selge. Veel enam, Euroju sti ladusat toimimist ja 
koostööd riiklike asutustega on võimalik saavut ada ainult läbipaistvate, selgepiiriliste 
reeglite kaudu, mis tagavad õiguskindluse. Isegi juhul, kui õigus aktide vastuvõtmine 
ei ole vajalik, võib siiski olla eelistatav teatavaid olulisi küsimusi selgitavate 
juhendite või ringkirjade olem aolu. Siiski on ainult üks li ikmesriik (Rootsi) teatanud 
komisjonile sellekohase akti,  riigi peaprokuröri dekreed i, olemasolust. Sellistel 
alustel on raske saada üldülevaadet ja teostada põhjalikku hindamist. 
Tulevikukogemus peab näitama, kas olem aolevad õigusaktid liikmesriikides on 
piisavad, et anda Eurojusti otsusele täismõ ju ja muuta Eurojust tõhusaks vahendiks.  
Otsustavaks küsimuseks, mida tulevi kus peaks üksikasjalikult vaatlema, on 
teabevahetus pädevate riiklike asutuste  ja Eurojusti vahel. Nagu eespool välja 
toodud, ei ole hetkel veel täielikult selge,  kas liikmesriikide siiani rakendatud 
meetmed tagavad Eurojusti liikmesriikide li ikmetele täieliku teabe saamise, mis on 
vajalik nende ülesannete ja kohustuste täitmiseks. Teabevoog peab toimima ladusalt ja, edasilükkamatutel juhtudel, piisavalt kiiresti. Seetõttu tahab komisjon eelkõige 
suunata liikmesriikide tähelepanu Eurojusti otsu se artikli 9 lõike 4 ja artikli 13 lõike 
1 (liikmesriikide liikmetele uurimiste ja  süüdistuste kohasele teabele juurdepääsu 
kohta) rakendamisele.  
                                                
 
6 2004. aasta märtsi lõpus teatas Saksamaa komisjonile, et kahe parlamendikoja vaheline lepituskomitee 
on siseriikliku seadusandluse suhtes saavutanud po liitilisele kokkuleppe (vaata Bundesrati pressiteadet 
nr 52/2004 31.3.2004). Seetõttu, kuigi Saksamaa seadus ei olnud selleks ajaks veel ametlikult vastu 
võetud, arvestati selle sisu käesolevas aruandes. 
 
ET 5   ET Komisjon julgustab samas liikmesriike andma Eurojusti liikmesriikide liikmetele 
kohtulikke ja/või uurimisvolitusi, mis liikmesriikide siseriikliku seadusandluse kohaselt antakse tavaliselt  prokurörile, kohtunikule või samalaadset pädevust 
omavale politseiametnikule. Kuigi artikli 9 lõige 3 jätab kõnealuste volituste täpse määratluse liikmesriikide otsustada (välja  arvatud teabele juurdepääsu küsimus), 
peavad volitused olema sellised, et Eurojust  saaks oma ülesandeid täita ja Eurojusti 
otsuse eesmärke oleks võimalik saavutad a. Liikmesriikide liikmete volituste liigne 
erinevus või järjekindluse puudumine võivad kahjustada Eurojusti tõhusust ja usutavust ja takistada Eurojusti koostööd r iiklike asutustega. Seet õttu tuleb edasist 
tähelepanu pöörata liikmete riiklike volituste järjepidevuse ja vastavuse küsimustele.  
Alates 1. maist 2004 on ka uued liikmesriigid  kohustatud võtma kasutusele vajalikud 
meetmed Eurojusti otsuse rakendamisek s. Komisjon kaalutleb, kas avaldada 
õigeaegselt uusi liikmesriike hõlmav jätkua ruanne. Eelmainitud eesmärgil kutsub 
komisjon kõiki uusi liikmesriike tagama Euroju sti otsuse kiire ja täielik ülevõtmine 
ja teavitama komisjoni kõigist kasutusele  võetud meetmetest, eelkõige eespool välja 
toodud küsimuste korral.