ET Euroopa Liidu Teataja C 177/9

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Varimajanduse ja deklareerimata töö vastu võitlemise strateegia” (omaalgatuslik arvamus)

(2014/C 177/02)

Raportöör: Stefano PALMIERI

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee otsustas 14. veebruaril 2013. aastal vastavalt kodukorra artikli 29 lõikele 2 koostada omaalgatusliku arvamuse teemal:

„Varimajanduse ja deklareerimata töö vastu võitlemise strateegia”.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav tööhõive, sotsiaalküsimuste ja kodakondsuse sektsioon võttis arvamuse vastu 19. detsembril 2013.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 495. istungjärgul 21.–22. jaanuaril 2014 (21. jaanuari istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 129, vastuhääli ei olnud, erapooletuks jäi 4.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee peab vajalikuks rõhutada, kui oluline on võidelda varimajanduse ja deklareerimata töö vastu, toetades ja täiendades Euroopa Komisjoni ning spetsialiseerunud asutuste (näiteks Euroopa Elu- ja Töötingimuste Parandamise Fond (Eurofound) või muud rahvusvahelised organisatsioonid, alates Maailmapangast) tööd.

1.2 Euroopas püsiva raske majanduskriisi taustal soovib komitee rõhutada selliste nähtuste negatiivset mõju ettevõtete kasvule ning innovatsiooni- ja inimkapitali parandamise võimalustele. Varimajanduses tegutsevate ettevõtjate ja töötajate paljastamine aitaks majandusel elavneda ja paneks aluse säästvamale arengule.

1.3 Kuigi kõnealune poliitikavaldkond kuulub liikmesriikide pädevusse, on üldteada, et selleks, et varimajanduse vastu tõhusalt võidelda, tuleb Euroopa tasandil pädevate asutuste ja asjaomaste sotsiaalpartnerite kaasamiseks ning nendega koostöö tegemiseks regulaarselt teavet, andmeid ja hinnanguid jagada.

1.4 Seega on komitee on oma olemuselt ideaalne koht, kus toetada ja ergutada vahendite, poliitikameetmete ja heade tavade jagamist, et avaldada mõju nii majanduslikele teguritele kui ka kultuurilisele ja sotsiaalsele kontekstile. Selle taustal on Euroopa Liidus määratletud ebaseadusliku töö ja maksudest kõrvalehoidumise vastu võitlemise strateegia, mis põhineb ametlikule tööturule kaasamisel.

1.5 Esiteks peab komitee väga oluliseks liikmesriigiti väga erinevat olukorda kvantitatiivselt ja kvalitatiivselt hinnata. Samuti tuleks hinnata selle negatiivset majanduslikku ja sotsiaalset mõju, mis omakorda liikmesriigiti erineb, sõltuvalt struktuurilistest ja taustatingimustest. Ilma sidusate andmete ja teabeta liikmesriikide kohta on strateegia vähem mõjukam, kuna on vaja meetmeid probleemi ulatuse mõõtmiseks ja järgitud poliitika mõju hindamiseks.

1.6 Seetõttu teeb komitee ettepaneku lahendada varimajanduse ja deklareerimata töö ulatuse ja arengu hindamise metoodika probleem, kuna metoodika on veel poolik ja killustunud, võttes kasutusele kõigis liikmesriikides ühtemoodi teostatavatel tööjõuuuringutel põhineva meetodi. Selle meetodi töötas välja Itaalia statistikaamet ja seda testiti seejärel riigis, kus need nähtused olid eriti levinud ja kus olid pealegi väga suured piirkondlikud erinevused.

1.7 Peamiselt erineb varimajanduse ulatus, mis mõnes liikmesriigis ja piirkonnas küünib kuni 30 %-ni kogutoodangust, mistõttu see ei ole kõrvaline probleem, vaid pigem tootmissüsteemi lahutamatu osa. Seetõttu rõhutab komitee vajadust kasutada nende nähtuste vastu võitlemisel mitmesuguseid poliitikameetmeid, mis oleksid eri piirkondadele, tootmissektoritele ja tööhõiveliikidele kohandatud, et käsitleda asjakohaselt mitte ainult majanduslikke, vaid ka kultuurilisi ja sotsiaalseid tegureid, mis annavad varimajandusele ja deklareerimata tööle hoogu.

1.8 Sotsiaalpartnerid võivad aidata varimajandust paljastada, eelkõige valdkondades, kus see ei ole lihtsalt pettus tootmiskulude kokkuhoidmiseks, vaid tootmisstruktuuri lahutamatu osa. Selle probleemiga tegelemiseks tuleb nimelt kasutada Euroopa, liikmesriikide ja kohalike osaliste võrgustikke, kes on probleemist teadlikud ja suudavad võtta meetmeid, mille tulemusel varimajanduses tegutsemine ei oleks enam nii lihtne. Seda on võimalik saavutada, kui vastutavaid isikuid karistatakse tõhusate hoiatusmeetmetega ning kui varimajanduse paljastamiseks kasutatakse ennetavaid ja korrigeerivaid meetmeid, mis on tõenäoliselt praeguses majanduskriisis kasulikumad.

1.9 Kohalikul tasandil edendab komitee seda, et varimajanduse piirkonna tasandil jälgimiseks loodaks vaatluskeskused, kus oleksid tööandjate, ametiühingute ja pädevate riiklike asutuste esindajad, eesmärgiga uurida probleemi ja selle arengut ajas, teha kindlaks valdavad jooned, valida välja kõige tõhusamad meetmed ja jälgida nende praktilist kohaldamist.

1.10 Komitee kutsub üles vaatama võitluses varimajandusega ELi piiridest kaugemale ning kohaldada ettevõtja sotsiaalset vastutust ka kolmandates riikides, kus tehakse ELi ettevõtjatele allhankeid ja puuduvad inimväärse töö miinimumstandardid. Selline tava ei riku mitte ainult ettevõtjate vahelist konkurentsi, vaid see avab ka tee alaealiste tööle ja paneb põhilistest ohutuseeskirjadest mitte kinni pidades töötajate elu ohtu, nagu juhtus hiljuti Bangladeshis tehasevaringus.

2. Euroopa Liidu pühendumus võitlusele varimajanduse ja deklareerimata tööga

2.1 Euroopa Liidu strateegias „Euroopa 2020” (mille eesmärk on saavutada arukas, säästev ja kaasav majanduskasv) lisatakse liikmesriikide majanduspoliitika suunistesse tööhõivepoliitika suunised, sh meetmed varimajanduse ja sellega seotud deklareerimata, ebaseadusliku või mitteametliku töö vastu võitlemiseks, mis jäävad liikmesriikide pädevusse (1). Varimajanduse üldine mõiste hõlmab mitmesuguseid tegevusi, alates seaduslikust tegevusest, mida viiakse läbi ebaseaduslikult, kuni ebaseadusliku tegevuseni. Deklareerimata tööd on kirjeldatud järgmiselt: „igasugune tasustatud tegevus, mis on oma olemuselt seaduslik, kuid riiklikes asutustes deklareerimata, võttes arvesse liikmesriikide õigusliku reguleerimise süsteemide erinevusi. See määratlus (...) hõlmab kõige erinevamaid tegevusi alates mitteametlike majapidamisteenuste osutamisest kuni illegaalselt riigis viibivate isikute loata töötamisega, kuid see ei hõlma kuritegelikku tegevust” (2).

2.1.1 Varimajandus mõjutab tootmistegevuse korralikku toimimist ja tööjõu kvaliteeti, takistab majanduskasvule suunatud majandus-, sotsiaal- ja rahanduspoliitikat ning paneb kahtluse alla püüded, mida on tehtud strateegias „Euroopa 2020” seatud kõrgelennuliste majanduslike ja tööhõive eesmärkide saavutamiseks. Majanduskriisi sotsiaalne ja tööhõivealane mõju, mis vähendab tööhõivevõimalusi ning paneb ohtu ettevõtjate ja töötajate tulu ja sissetuleku perspektiivid, suurendab negatiivset mõju veelgi.

2.1.2 Viimastel aastatel on Euroopa tööhõivestrateegia raames nendele nähtustele rohkem tähelepanu pööratud, (3)käsitledes neid kas eraldi või osana üldisemast arutelust vajaduse üle tööturgu reformida ning samuti selle valdkonnaga seotud teemade (ebaseaduslik sisseränne ELi ja inimväärne töö kolmandates riikides) raames.

2.1.3 Varimajandust ja deklareerimata tööd käsitletakse eelkõige 2012. aasta aprillis esitatud tööhõivepaketis, 2012. ja 2013. aasta majanduskasvu analüüsis ning mitmele liikmesriigile esitatud soovitustes ebaseadusliku töö ja maksudest kõrvalehoidumise vastu võitlemise kohta. Komisjoni tööprogrammis (4)on 2014. aastaks teostatavate seadusandlike algatuste seas „Mitteametliku töötamise vastu võitlemise Euroopa platvorm”, mille eesmärk on parandada liikmesriikide asjaomaste asutuste koostööd, levitada häid tavasid ja teha kindlaks mõned ühised põhimõtted.

2.2 Üks oluline punkt on tööandjate organisatsioonide ja ametiühingute kaasamine otsustusprotsessi: „Sotsiaalpartneritel on riiklikul tasandil oluline roll tööturu eeskirjade määratlemisel” (5). Seetõttu on Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee ka arutlenud ja toetanud varimajanduse ja deklareerimata töö vastu võitlemiseks Euroopa poliitika kujundamist ning võtnud 1999. ja 2005. aastal vastu kaks arvamust (6).

2.2.1 Oma esimeses arvamuses kiitis komitee strateegiat, mis põhineb ametlikule tööturule kaasamisel ja mitmesugustel poliitikameetmetel, mida saab liikmesriikide erinevatele õigus- ja tootmiskeskkondadele kohandada. Selles rõhutati ka teatavaid deklareerimata töö määratluse ebakõlasid ja alahindamisi, erinevust nende vahel, kes on varimajandusse jääma sunnitud ja kes töötavad seal vabatahtlikult, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete ning käsitööliste haldus- ja maksukoormust, ebaseaduslike sisserändajate juhtimist, uute töövormide reguleerimist, deklareerimata töötajate mitmekesisust ning mõnede kavandatud meetmete võimalikku ebatõhusust.

2.2.2 Teises arvamuses, mille komitee võttis 2005. aastal vastu omaalgatuslikult, (7)korrati varasemas arvamuses juba tehtud kriitikat ja lisati sellele juurde mõned uued punktid. Muu hulgas leiti, et tuleb parandada stiimuleid tööd deklareerida, vähendada bürokraatiat uue ettevõtte loomisel, pöörata eritähelepanu madalapalgalistele töötajatele, edendada ettevõtjatele ja töötajatele suunatud teabe- ja hariduskampaaniaid, võtta kasutusele tõhus ja hoiatav kontrolli- ja karistuste süsteem, pöörata tähelepanu töötingimustele kolmandates riikides ning seosele töötusega.

3. Üldised märkused: vajadus tegutseda

3.1 Varimajandus ei tulene ainult muljest, et kulud (eelkõige tööjõukulud) on liiga suured. Seega ei ole selle eesmärk ainult maksu- ja sotsiaalkindlustuspettustega ebaseaduslikult tootmiskulusid vähendada. Soovitakse ka tööeeskirjade ja -standardite (miinimumpalk, maksimaalne lubatud tööaeg, ohutus, sertifikaadid) täitmisest kõrvale hiilida. Selle loogika järgi ei hõlma varimajandus loata ettevõtjate kriminaalset või ebaseaduslikku tegevust. Samas hõlmab see perekonnaliikme või naabri jaoks hooajaliselt mitteametlikult töötamist, mis on ometigi ühiskonnas üldiselt rohkem aktsepteeritud.

3.1.1 Nähtus on nii keerukas, et sinna kaasatud tööjõud on väga mitmekesine (8): FIEd, kes otsustavad oma tööd mitte deklareerida; töövõtjad, kellel ei ole sotsiaalkindlustust, töölepingut või kellele makstakse osaliselt ümbrikupalka; perekonnaliikmest abitöölised, töötajad, kes ei deklareeri teist või kolmandat töökohta; ebaseaduslikud sisserändajad ja ELile allhankeid teevad kolmandate riikide töötajad, kellele ei kehti inimväärse töö miinimumstandardid.

3.2 Vajadus varimajanduse ja deklareerimata töö vastu tõsiselt võidelda tuleb sellest, et see avaldab nii ettevõtjatele kui ka töötajatele ja riigieelarvele mitmesugust mõju: — ettevõtete vaheline konkurents on moonutatud, kuna eeskirju täitvad ettevõtjad konkureerivad nendega, kes neid ei täida. Nii saavad edasi tegutseda ettevõtjad, kes muidu oleksid tõenäoliselt turult välja tõrjutud. Samuti loob see ebatõhususe nõiaringi, kus ettevõtted, kellel puuduvad korralikud laenuvõimalused, ei kasva, et jääda varimajandusse; — töötajad on ohutuse, sissetuleku ja sotsiaalkindlustuse seisukohast ebakindlas olukorras, millel on lisaks eetilistele tagajärgedele nende inimväärikusele ka tagajärjed tootmisele, kuna töötajatel puuduvad elukestva, täiend- ja ümberõppe võimalused ning tootmisprotsesse ja tooteid ei ajakohastata; — avaliku sektori ressursid vähenevad, kuna väheneb maksu- ja sotsiaalkindlustusmaksetest saadav tulu (tax gap) ning avaliku teenuste ja heaoluriigi kulud on ebaühtlaselt jaotatud (free riding).

3.3 Majanduslik globaliseerumine ja sotsiaal-demograafilised muutused loovad varimajandusele ja deklareerimata tööle samuti (vähemalt potentsiaalselt) viljaka pinnase, mistõttu peab sellega tegelev poliitikavaldkond pidevalt edasi arenema, muutunud tingimustele kohanema ja uute nähtustega tegelema. Siinkohal viidatakse sellele, et koduabiliste ja hooldusteenuste nõudlus järjest suureneb, traditsioonilisi töövorme jääb järjest vähemaks, lepingulised suhted muutuvad järjest paindlikumaks, FIEde ja allhangete hulk suureneb ning rahvusvahelised kontsernid tugevnevad. Kõige selle tõttu tuleb pöörata rohkem tähelepanu eeskirjade määratlemisele, järelevalve- ja kontrollivahenditele ning rahvusvahelisele kooskõlastamisele.

3.4 Statistika seisukohast on varimajandus osa SKPst ja selle mõõtmiseks on vaja asjakohast metoodikat. Kuid ELis on varimajanduse ulatuse ja struktuuri kohta vähemalt kolmel põhjusel usaldusväärset ja võrreldavat teavet raske saada: i) varimajandust ei saa oma olemuse tõttu otseselt jälgida; ii) liikmesriigid võtavad mitmesuguseid suundi, mistõttu on riikide eeskirjad erinevad; iii) kasutatakse erinevat arvutusmetoodikat. Loomulikult saavutatakse eri lähenemistega eri tulemusi, mis võivad isegi ühe riigi sees märkimisväärselt erineda (vt tabel 1). Üldiselt on riigi ametlikes allikates avaldatud andmetes varimajandust võrreldes spetsialistide ja rahvusvaheliste organisatsioonide andmetega alahinnatud.

3.4.1 Varimajandust saab kolme moodi mõõta. Neid mõõtmismeetodeid võib kusjuures kasutada ka teiste asjade analüüsimiseks (lisaväärtus või tööhõive): — otsesed mikromajanduse uuringud (nt Eurobaromeeter ja Euroopa ühiskonnauuring), kus küsitletavatele esitatakse üksikutel või regulaarsetel prooviuuringutel mõned küsimused nende töösuhte kohta (9); — kaudsed makromajanduse hinnangud, mis põhinevad teistel varimajandusega seotud teadaolevatel muutujatel, näiteks rahvamajanduse arvepidamisel, tööturu suundumustel, tarbimisel ja valuutanõudlusel; — ökonomeetrilised mudelid, millega käsitletakse ebaseaduslikku tegevust soodustavatele põhiteguritele ja näitajatele tuginedes varimajandust kui vaadeldamatut muutujat.

3.5 Ühes Euroopa tasandi uuringus soovitati liikmesriikide vahel sidusate ja võrreldavate hinnangute koostamise kasuliku alusena kasutada Itaalia riikliku statistikaameti arendatud metoodikat, mis põhineb laialdaselt kättesaadavatel ja usaldusväärsetel tööjõusisendi andmetel (10). Keskpikas perioodis võib see ELile pakkuda ühise, jagatud analüüsi-, võrdlus- ja hindamisaluse, mis ei sõltu väliste uuringukeskuste või organisatsioonide aruannetest.

3.6 Praegu saadakse kõigi liikmesriikide kohta võrreldavat teavet kas varimajanduse ökonomeetrilistest mudelitest või mitteametlikult töötava tööjõu (töövõtjate ja FIEde) osakaalu otsestest prooviuuringutest. Saadud tulemused on osaliselt vastukäivad, kuna analüüsitakse eri aspekte (vt tabel 2). Pealegi uurivad seda nähtust regulaarselt vaid vähesed liikmesriigid.

3.6.1 Ökonomeetrilise meetodi järgi on näitajad kõige kõrgemad mõnes Kesk- ja Ida-Euroopa riigis (ületades Bulgaarias koguni 30 %), kõrged Lõuna-Euroopas, keskmised ülejäänud Kesk- ja Ida-Euroopa riikides ja Põhjamaades ning madalad Lääne-Euroopas ja anglosaksi riikides (11).

3.6.2 Otsese meetodi järgi saadud andmetega saadakse aga nüansseeritum pilt, kus näitajad on kõige kõrgemad Lõuna-Euroopas (eelkõige Küprosel ja Kreekas), kuid ka Iirimaal ja Poolas, ning kõige madalamad mõnes Kesk- ja Ida-Euroopa, Põhjamaade ja Lääne-Euroopa riigis (12).

4. Konkreetsed märkused: kriisi mõju ja poliitikasuunised

4.1 Kriisi ja kokkuhoiumeetmete mõju ei ole kohe selge. Pakkumise poolelt vaadates peaks majanduslangus ergutama ettevõtteid tulu ja sissetuleku vähenemise kompenseerimiseks nii seaduslikke kui ka ebaseaduslikke tootmiskulusid piirama. Samas on rohkem töötuid, kes on valmis deklareerimata tööd vastu võtma. Kuid nõudluse poolelt vaadates vähenevad madala kvalifikatsiooniga inimeste töövõimalused, sest tarbimine ja investeerimine väheneb sellistes sektorites nagu ehitus, kaubandus, hotellid ja restoranid ning koduteenused.

4.1.1 Nimelt ei ole empiirilised tõendid siiski veenvad (13). Hiljutised arengusuunad näitavad ökonomeetriliste mudelite järgi siiski ühtlast langust, v.a väikene tõus majanduskriisi tippajal 2009. aastal, kuid samas toimus 2010.–2012. aastal kiire taastumine (vt tabel 3). Otsestest uuringutest tuleb samas välja vastuolulisem pilt, kus mõnes liikmesriigis on töövõtjate ja teiste puhul mitteametliku töö määr vähenenud, samas kui FIEde puhul on maksudest kõrvalehoidumine suurenenud.

4.2 Lisaks ulatusele varieerub liikmesriigiti ka varimajanduse ja deklareerimata töö struktuur. See tuleneb tootmisstruktuuride ja heaoluriigisüsteemide erinevusest (14). Kõige rohkem puudutavad need nähtused töötajaid, kelle majanduslikud tingimused on ka muidu keskmisest viletsamad. Nemad kannatavad kõige rohkem ka majanduslanguse all ja nende sissetulekuperspektiivid halvenevad (15).

4.3 Seega ei mõjuta varimajanduse ja deklareerimata töö areng tööjõudu liikmesriikides ja ühe riigi sees ühtemoodi (eriti pärast kriisi). Selle mõju erinevusega tuleb varimajanduse vastu võitlemise poliitikas ja vastutsüklilise mõjuga sotsiaalpoliitika kohaldamisel arvestada.

4.4 Varimajanduse ja deklareerimata töö keerukust arvestades ollakse ühel meelel, et probleemiga tegelemiseks on vaja mitmesuguseid vahendeid: nt selle kindlaks tegemine kontrollide ja karistuste abil ning stiimulid eeskirjade järgimiseks. Komitee tervitab seda, et viimastel aastatel on järjest olulisemaks peetud ennetus- ja parandusmeetmeid, mille eesmärk on ära hoida varimajandust toetavad tegurid ja ergutada varimajanduse paljastamist, mis on tõenäoliselt majanduskriisist väljumiseks kasulikum (16) (vt tabel 4).

4.5 Üldiselt pakutakse probleemi eri aspektidega tegelemiseks välja mitmesuguseid meetmeid: — teha ettevõtetele eeskirjade järgimine odavamaks ja lihtsamaks ning reformida ja lihtsustada haldus- ja maksuprotseduure; — suurendada tegevuse paljastamise riski tänu kontrollide tõhustamisele (eelkõige tänu kolmepoolsetele inspektsioonidele, kus osalevad pädevate avaliku sektori asutuste, (17)tööandjate ja ametiühingute esindajad) ning juba olemasolevate karistuste tõhustamisele; — ergutada väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete kasvu ning kohaldada tööstuspoliitikat, mis toetab tootmissektoreid ja kvalifitseeritud töö suurt kasutust; — muuta deklareerimata töö töötajate jaoks vähem ligitõmbavaks. Selleks võiks kasutada sissetulekutoetusi ning muuta sotsiaalkindlustusmaksete ja -teenuste vaheline seos ilmsemaks; — reguleerida uusi töövorme, et nad võimaldaksid kuritarvitamise asemel ühildada ettevõtjate ja töötajate vajadusi; — jälgida tööjõu maksumuse adekvaatsust mõõtvate näitajate (18) (sektoriti, ettevõttekategooriati ja piirkonniti erinevad) abil, milles sotsiaalpartnerid on koos kokku leppinud, maksude maksmise regulaarsust; — vähendada varimajanduse ühiskondlikku aktsepteeritavust ja levitada maksueetikat, tõsta avalikkuse teadlikkust, püüda maksukoorma jagamisel saavutada suuremat õiglust ja suurendada usaldust avalikesse haldusasutustesse ja poliitikasse; — koostada regulaarselt järelevalvearuandeid, milles uuritakse praegusi arengusuundi ja võetud meetmete tõhusust; — tugevdada rahvusvaheliste ettevõtete osas liikmesriikide koostööd. Selleks võiks kasutada ka sellega tegelevate agentuuride või institutsiooniliste struktuuride abi (19).

4.6 Kõigil neil meetmetel on siiski ühine eesmärk: et ettevõtjatele oleksid trahvide ja reputatsiooni kaotusega seotud kulud suuremad kui pettusest või ebaseaduslikust tegevusest potentsiaalselt saadav kasu, mistõttu tasuks seda riski vähem võtta; et töötajate jaoks oleks seaduslik töö tulusam (nii kuusissetuleku kui ka tulevikuperspektiivide seisukohast) kui deklareerimata töö. Selleks on kindlasti vaja deklareerimata töö muutmist seaduslikuks tööks eri vormis toetada.

Brüssel, 21. jaanuar 2014. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Henri MALOSSE

(1) „Töövõimalusterohke majanduse taastumine”, COM(2012) 173 final, punkt 1.1; nõukogu otsus 2010/707/EL liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta, suunis nr 7.

(2) COM(2007) 628. OCSE kasutab sarnast määratlust. Maailmapank teeb aga ettepaneku lisada sellesse töölepinguta töövõtjad ja füüsilisest isikust ettevõtjad, kes on palganud kuni viis ametlikult mitte töötavat inimest.

(3) 2013. aasta ILO töödokument „Labour Inspection and Undeclared Work in the EU”.

— Eurofoundi andmebaas ja aruanne „Tackling undeclared work in 27 European Union Member States and Norway. Approaches and measures since 2008”.

— „2012. aasta tööhõivepakett”: komisjoni teatis „Töövõimalusterohke majanduse taastumine”.

— Komisjoni 2012. ja 2013. aasta teatised „Iga-aastane majanduskasvu analüüs”.

— 2012. ja 2013. aasta riigipõhised soovitused.

— 2012. aasta vastastikuse õppe programm PROGRESS, eksperdihinnang teemal „Combatting undeclared work as a growing challenge in the context of high unemployment”.

— Komisjoni 2010. aasta teatis „Uute oskuste ja töökohtade tegevuskava: Euroopa panus täieliku tööhõive saavutamisse”, COM(2010) 682 final.

— Nõukogu otsus 2010/707/EL, 21. oktoober 2010, liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta.

— Komisjoni 2007. aasta teatis „Tõhustagem võitlust deklareerimata töö vastu” – COM(2007) 628 final.

— Eurobaromeetri 2007. aasta spetsiaalne uuring deklareerimata töö kohta.

— Komisjoni teatis „Komisjoni rohelise raamatu „Tööõiguse ajakohastamine 21. sajandi sõlmküsimuste lahendamisel” üle toimunud avaliku arutelu tulemused”, COM(2007) 627.

— Roheline raamat „Tööõiguse ajakohastamine 21. sajandi sõlmküsimuste lahendamisel”, COM(2006) 708.

— 2010 „Feasibility of establishing a European platform for cooperation between labour inspectorates, and other relevant monitoring and enforcement bodies with the aim of preventing and fighting undeclared work” (Regioplani uuring).

(4) COM(2012) 629 final

(5) COM(2012) 173 final, punkt 3.2.

(6) EÜT 101, 12.4.1999, lk 30-37, mis lähtus dokumendist COM(98) 219; ELT C 255, 14.10.2005, lk 61-66. Teemat käsitleti ka teistes arvamustes seoses tööturuga üldiselt või varimajandusega kaasnevate nähtusega: ELT C 175, 27.7.2007, lk 65–73 ja ELT C 204, 9.8.2008, lk 70–76.

(7) Tuginedes nõukogu resolutsioonil nr 13538/1/03 deklareerimata töö kohta ning 22. juuli 2003.aasta otsusel tööhõivepoliitikat käsitlevate suuniste kohta.

(8) ILO, „Labour Inspection and Undeclared Work in the EU”, töödokument nr 29, Genf 2013, ptk 1.

(9) Kuigi selle puhul on oht varimajandust alahinnata, kuna vastuseid ei pruugi olla õiged. Eelis on aga see, et saadakse väga palju sotsiaal-majanduslikke detaile.

(10) Ciccarone G. et al., „Study on indirect measurement methods for undeclared work in the EU”, GHK & Fondazione G. Brodolini, Euroopa Komisjoni lõpparuanne, tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraat, detsember 2009.

(11) Schneider F., „The Shadow Economy and Work in the Shadow: What Do We (Not) Know?”, IZA aruteludokument nr 6423, märts 2012; Schneider F., „Size and Development of the Shadow Economy of 31 European and 5 other OECD Countries from 2003 to 2012: Some New Facts”, 2012. aasta töödokument.

(12) Hazans M., „Informal Workers across Europe. Evidence from 30 European Countries”, poliitikauurimise töödokument nr 5912, Maailmapank, detsember 2011; Packard T. – Koettl J. – „Montenegro C.E., In From the Shadow. Integrating Europe's Informal Labor”, Maailmapank 2012, ptk 1.

(13) Schneider F., cit.; Hazans M., cit., Packard T. – Koettl J. – Montenegro C.E., cit.

(14) Põhjamaades, kus tööturu-, sotsiaalkaitse- ja ümberjagamise poliitikale kulutatakse rohkem ning kus on seetõttu sissetulekud ühtlasemad, on ka vähem deklareerimata tööd. Seda esineb enamasti vaid sissetuleku suurendamiseks tehtava teise töö puhul. Lõuna-Euroopas on aga tööturu ja heaoluriigi piiratud aktiivsete poliitikameetmete tõttu varimajandusel asendav ülesanne. Seetõttu on see eriti levinud töötute ja ametlikult tööturult kõrvale jäänud inimeste seas. Vt Eurofound, „Tackling undeclared work in 27 European Union Member States and Norway. Approaches and measures since 2008”, juuni 2013, ptk 1–4.

(15) Hazans M., lk 22–39.

(16) Eurofound, ptk 2 ja 3.

(17) ILO, cit., ptk. 3.

(18) Nimetatud näitajad võimaldavad võimalikku musta tööjõu kasutamist paljastada, kui auditi tulemustest tuleb välja, et tööjõukulu (palk pluss sotsiaalkindlustusmaksed) on väiksem kui hinnanguline minimaalne tööjõukulu. Sellele viidatakse komisjoni dokumendis COM(2007) 628 final kui heale tavale.

(19) Dekker H. et al., „Joining up the fight against undeclared work in Europe, Regioplan”, Euroopa Komisjoni lõpparuanne, tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraat, detsember 2010, ptk 5.