[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 25.7.2007

KOM(2007) 447 lõplik

KOMISJONI ARUANNE

Teine arenguaruanne ühtse tugiraamistiku kohta

KOMISJONI ARUANNE

Teine arenguaruanne ühtse tugiraamistiku kohta

1. SISSEJUHATUS

Käesolevas aruandes tehakse kokkuvõte ühtse tugiraamistikuga (CFR – Common Frame of Reference ) seotud töö edenemisest pärast esimese arenguaruande avaldamist 2005. aastal ja täidetakse kohustus kõnealuse töö edenemise kohta korrapäraselt aru anda.

2. TARBIJALEPINGUÕIGUSE KÜSIMUSTE TAASPRIORITISEERIMINE

Oma eelmises aruandes teatas komisjon, et seab prioriteediks ühtse tugiraamistiku alase töö küsimustes, mis on seotud tarbijalepingutega, et tagada õigeks ajaks lähteandmed tarbijaõigustiku läbivaatamiseks.

Konkurentsivõime nõukogu[1] jätkas sama rida ja märkis, et teemad, mis on läbivaatamisega otseselt seotud, tõstetakse ajakavas ümber ning neid käsitletakse ettenähtust varem. 2006. aasta seminaride korraldamisel anti eesõigus tarbijalepinguõigusega seotud teemadele:[2] müük tarbijale, lepingueelne teave, ebaõiglased tingimused, taganemisõigus ja õigus hüvitisele. Teadlaste järeldused nende küsimuste kohta ja arutelud seminaridel olid koos muu ettevalmistustöö tulemustega lähtematerjaliks rohelisele raamatule tarbijaõigustiku läbivaatamise kohta, mille komisjon võttis vastu 7. veebruaril 2007.

Käesolevas aruandes käsitletud perioodil jätkas 6. raamprogrammi raames rahastatud uurimisvõrgustik toetuse saamise lepingu kohaselt eelnõude esitamist ühtse tugiraamistiku ettevalmistamiseks.

Et tagada tarbijaõigustikuga seotud materjalide käsitlemine eelisjärjekorras, jaotasid teadlased need kokkuleppeliselt kolme kategooriasse:

"Õigustiku läbivaatamine" : materjal, mis on seotud ELi tarbijaõigustikus käsitletud lepinguõiguse teemadega, ja materjal, mille abil võib kehtivat ELi tarbijaõigustikku selgitada, laiendada või muuta. Näiteks lepingueelse teabe puhul puudutab see lepingueelsete teabekohustustega seotud materjali.

"Otseselt seotud" : materjal, milles käsitletakse ELi tarbijaõigustikuga otseselt seotud üldise lepinguõiguse teemasid, s.t riikliku lepinguõiguse kontseptsioone, mida peetakse eelduseks ELi õigustikus selle praegusel kujul. Näiteks taganemisõiguse puhul puudutab see lepingu sõlmimise ajaga seotud materjali.

"Oluline taust" : materjal, milles käsitletakse üldise lepinguõiguse teemasid, mis on ELi õigustiku sätete käsitlemisel oluliseks taustaks. Näiteks seoses lepingueelse teabega puudutab see hea usu ja õiglase tehingu põhimõttega seotud materjali.

Seminaridel arutati prioriteetse küsimusena õigustiku läbivaatamise materjale ning kui aega jätkus, toimus arutelu otseselt seotud küsimuste üle. Olulisel taustal oli peamiselt informatiivne roll.

Sidusrühmade ekspertide võrgustik (ühtse tugiraamistiku võrk), kuhu kuulub praeguse seisuga 176 Euroopa riikide ettevõtete ja tarbijate esindajat ja juristi, jätkas tegevust, osaledes seminarides ja esitades märkusi teadlaste väljatöötatud eelnõude kohta.

Kahel korral tuli kokku liikmesriikide ekspertide võrgustik, mis koosneb liikmesriike esindavatest lepinguõiguse ekspertidest.

3. ÜHTSE TUGIRAAMISTIKU TEEMALISTE SEMINARIDE TULEMUSENA ESILEKERKINUD SISULISED KÜSIMUSED

3.1. Seminarid ELi tarbijalepinguõiguse teemal

Allpool on antud ülevaade tarbijakaitseteemalistel seminaridel käsitletud põhiküsimustest. Komisjon võtab nimetatud küsimusi ühtse tugiraamistiku väljatöötamise käigus ja tarbijaõigustiku läbivaatamise alases töös arvesse.

Tarbija ja ettevõtja määratlus

Peamiselt käsitleti järgmisi küsimusi:

● Juriidilised isikud: valitses üldine üksmeel selles, et tarbija mõiste peaks hõlmama üksnes füüsilisi isikuid.

● Segatehingud: arutati võimalust võtta tarbijatehingutena arvesse segatehinguid, mis on osaliselt väljaspool ettevõtja tegevussfääri.

● Tarbija ja ettevõtja mõiste kavandatud määratluste vastastikused seosed: mõned sidusrühmade eksperdid leidsid, et tarbija ja ettevõtja määratlused peaksid olema omavahel vastavuses ja teineteist välistavad.

Ebaõiglased tingimused

Käsitleti järgmisi küsimusi:

● Ebaõiglaste tingimuste analüüsi ( unfairness test ) kohaldamisala: arutati individuaalsetel alustel kokkulepitud tingimuste lisamist. Sidusrühmade eksperdid olid selles küsimuses erinevatel seisukohtadel.

● Peamise teema ja hinna adekvaatsusega seotud ebaõiglaste tingimuste analüüsi ärajätmise osas leidsid sidusrühmade eksperdid, et lepingutingimustes sätestatud hinna adekvaatsust ei peaks kontrollima.

Lepingueelne teave

Käsitleti järgmisi küsimusi:

● Kaupade ja teenuste kohta teabe jagamise kohustus: sidusrühmade eksperdid leidsid, et kavandatud üldreegel, mis nõuab kogu asjaomase teabe täielikku avaldamist (eelkõige kvaliteedi ja eeldatavate tulemuste hindamisega seotud teave), et vastaspoolel oleks võimalik teha igati asjatundlik otsus, on liiga laialivalguv ning võib kaasa tuua õigusliku ebakindluse. Nad rõhutasid võimalust keskenduda kindlatele sektoritele (nt kindlustuse lepinguõigus, finantsteenused).

● Teabe jagamise kohustus lepingu sõlmimisel tarbijaga, kes on ebasoodsas olukorras: sidusrühmade eksperdid tunnustasid seda sätet, mille eesmärk on mainida üldises vormis asjaolusid, mille puhul õigustikuga kehtestatakse tarbijaga tehinguid tegeva ettevõtte suhtes teavitamiskohustused. Nende arvates tuleks see säte võtta ühtseks aluseks või suuniseks põhilise lepingueelse tarbijateabe loetelu kindlaksmääramisel.

● Õiguskaitsevahendid teavitamiskohustuste rikkumise korral : sidusrühmade eksperdid juhtisid tähelepanu sellele, et lepingueelsete teavitamiskohustuste rikkumise tagajärjed on tarbijate jaoks ülimalt olulised. Teadlaste eelnõus soovitatakse järelemõtlemisaja pikendamist õiguskaitsevahendina teabekohustuste rikkumise korral seoses lepingutega, millest tarbijal on õigus taganeda. Lepingu sõlmimist vale ja eksitava teabe alusel selles kontekstis konkreetsemalt ei käsitletud.

Esimene seminar tarbekauba teemal

Käsitleti järgmisi küsimusi:

● Kauba mõiste võimalik laiendamine teist tüüpi varadele, nagu on kavandatud teadlaste eelnõu artiklis 1:105[3]: mitmed sidusrühmade eksperdid märkisid, et kaasata tuleks tarkvara ja üldisemas plaanis intellektuaalomandi õigused. Komisjon esitas teadlastele üleskutse mõtiskleda selle üle, millistele kaupadele tuleks määratlust laiendada ja milliseid kohandusi tuleks teha.

● Tarne – tarneaeg – seos riski ülekandmisega: arutati riskide ülekandmise suhtes eeskirjade kehtestamise võimalust. Arvamused lahknesid. Tuletati meelde, et nimetatud küsimust arutati nõukogus pingeliselt direktiivi 1999/44/EÜ (tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavate aspektide kohta) vastuvõtmise käigus.

● Vastavuse kindlakstegemiseks sobiv ajahetk: üldiselt peeti vastavuse hindamiseks sobivaks hetkeks riskide möödumist. Teadlased nõustusid selgitama, et mõnes olukorras, nt puuduliku pakendi tõttu põhjustatud kahjustuste korral peaks vastavalt rahvusvahelist kaupade müüki käsitlevale Viini konventsioonile vastutama riskide ülekandmise järel ilmnevate defektide eest müüja.

Teine seminar tarbekauba teemal (õiguskaitsevahendid)

Seminari teemaks olid õiguskaitsevahendid lepingu rikkumise korral. Käsitleti järgmisi küsimusi:

● Õiguskaitsevahendite hierarhia nõuetele mittevastavuse korral: mõned sidusrühmade eksperdid ei olnud nõus õiguskaitsevahendite hierarhia kehtestamisega, kuna tarbijal peaks olema võimalus õiguskaitsevahendite vahel valida ja ta ei peaks enne lepingu lõpetamist ootama, kuni kõik alternatiivid on järele proovitud. Teised sidusrühmade eksperdid kaitsesid müüja huve ja eelistasid säilitada õiguskaitsevahendite hierarhiat, mis on sätestatud direktiivis 1999/44/EÜ tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavate aspektide kohta.

● Olukorrad, mille puhul saab rakendada lepingu lõpetamist: arutati järgmisi küsimusi: kui pikk peab olema lepingu täitmise hilinemine, enne kui saab lepingu lõpetada, kas oleks mõistlik kehtestada lepingu täitmiseks kindel tähtaeg ja milliseid olukordi võiks lugeda lepingu arvestatavaks täitmata jätmiseks, kuna selle kontseptsiooni määratlemine tundus raskusi valmistavat.

● Müüja teavitamine defektidest, mille ostja on avastanud või oleks pidanud avastama: lisaks üldistele küsimustele, miks selline kohustus peaks üldse eksisteerima ja miks õiguskaitsevahendi kasutamine peaks sõltuma teavitamisest, arutati konkreetsemalt teavitamisperioodi küsimust. Mõned eksperdid pidasid kahte aastat vastuvõetavaks, teised aga mitte.

Taganemisõigus

Arutati taganemisõiguse kasutamist ja juriidilist jõudu käsitlevaid horisontaalseid eeskirju, mis on kavandatud rändmüügi[4], kaugmüügi[5] ja kinnisvara osaajalise kasutamise direktiivide[6] sätete alusel. Peamised probleemid:

● Kohaldamisala: kavandatud eeskirjad kehtiksid alati, kui lepinguosalisel on seadusjärgne õigus lepingust taganeda. Sidusrühmade eksperdid nentisid vajadust selgitada, et eeskirju kohaldatakse üksnes ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingute suhtes.

● Taganemisõiguse kasutamine: kavandatud eeskirja kohaselt ei peaks taganemisõigust omav lepinguosaline esitama põhjuseid oma õiguse reaalseks kasutamiseks ega täitma kindlaid vormilisi nõudeid. Mõned sidusrühmade eksperdid juhtisid tähelepanu sellele, et selguse ja õiguskindluse huvides ei tohiks võimaldada kindla vormita deklaratsiooni ning et kohaldada tuleks minimaalseid vormilisi nõudeid.

● Taganemisperiood: mõned sidusrühmade eksperdid vaidlustasid põhimõtte kehtestada üldkehtiv ajavahemik, mida kohaldatakse kõigi rakendatavate järelemõtlemisaegade suhtes, ning pidasid kavandatud 14-päevast perioodi liiga pikaks. Mõned kaitsesid olemasolevate erinevuste säilitamist selles valdkonnas.

● Taganemise ajalised piirid: enamik sidusrühmade eksperte toetas vajadust näha ette maksimaalne tähtaeg taganemisõiguse kasutamiseks, et kaitsta õiguskindlust ettevõtjate vaatenurgast.

Tarbijate õigus hüvitisele ja tootjate vastutus

Kõige olulisemad käsitletud küsimused olid järgmised:

● Absoluutse vastutuse mõiste vastandamine süü mõistele: mõned sidusrühmade eksperdid seadsid kahtluse alla kavandatud absoluutse vastutuse korra, milles on hulk põhjusi vastutusest vabastamiseks (ohvri süü, kolmanda isiku süü või vääramatu jõud), leides, et kahjuvastutuse tingimuseks peaks olema süü element.

● Tulevase saamatajäänud kasumi ja mitterahalise kahju lisamine: enamik sidusrühmade eksperte oli nõus, et kahju mõiste peaks hõlmama tegelikku kahju ja tulevast saamatajäänud kasumit; küsimuses, kas kahju mõiste peaks hõlmama ka mitterahalist kahju, ei jõutud üksmeelele.

● Tootja vastutus: seda küsimust peeti oluliseks, sest tänapäeval on enamik tehinguid piiriülesed ja tarbijad elavad ostetud kauba tootjaga (või müüjaga) harva ühes riigis. Samas kerkivad seetõttu esile paljud õiguslikud ja praktilised raskused. Sidusrühmade ekspertide arvates peaks tarbijal olema võimalus kasutada oma õigusi üksnes tootja vastu, mitte aga iga vahendaja vastu äriahelas. Sidusrühmade eksperdid vaidlustasid asjaolu, et tarbija liikmesriigis asuvaid vahendajaid ja tootja agente saab samuti vastutavaks pidada. Peale selle tõstatati tõendamiskohustuse, tarbija õiguse kasutamise tähtaja ja kasutatud kauba müümise korral kohaldatava vastutuse küsimus.

3.2. Seminarid ELi tarbijaõigustiku muude valdkondade kohta

Enne otsuse tegemist tarbijaõigustiku prioriteetsuse kohta peeti seminare tarbijatega mitteseotud lepinguõigustiku kohta. Allpool antakse ülevaade seminaridel käsitletud põhiküsimustest.

Kindlustusõigus

Allpool on toodud mõned näited käsitletud küsimuste kohta:

● Avaldamiskohustus (taotleja) : arutleti selle üle, kes peaks kandma avaldamiskohustust. Mõned sidusrühmade eksperdid leidsid, et kõikide asjassepuutuvate küsimuste esitamine peaks olema kindlustaja kohus, teiste arvates aga peaks taotleja olema kohustatud avaldama asjaomase teabe, mida pole küsitud. Argumente laekus võrdselt nii seoses mahuka kõikehõlmava küsimustiku kui ka riskiga, et taotleja jääb kindlustuskattest ilma, kui ta on unustanud mainida midagi, mida peetakse oluliseks, seejuures võivad mõlemad variandid takistada inimestel vajalikku kindlustust välja võtmast.

● Avaldamiskohustus (kindlustusandja): teadlaste eelnõus nõuti kindlustusandjalt tähelepanu juhtimist taotleja soovitud ja pakutava kindlustuskatte lünkadele. Paljud sidusrühmade eksperdid leidsid, et see tekitab kohustuse nõu anda, mis oleks kulukas ja ebasoovitav. Samuti kaasnes sellega oluline subjektiivsuse element. Nad eelistasid poliisi selgitamise kohustust, mille puhul selle sobivuse üle otsustamine jääb taotleja hooleks.

● Kehtetuks tunnistamise tähtajad : sidusrühmade eksperdid olid valdavalt seisukohal, et kavandatud ühekuuline tähtaeg lepingu tühistamiseks avaldamiskohustuse rikkumise korral on liiga lühike, ning leidsid, et lepingu kuritahtliku rikkumise korral ei tuleks ajalist piirangut üldse kohaldada.

Elektrooniline kaubandus

Allpool on toodud mõned näited käsitletud teemade kohta:

● Pealesunnitud lepingud : teadlased ja sidusrühmade eksperdid vaidlesid, kas keeld sundida tarbijale peale kaupu ja teenuseid, mille eest nõutakse tasumist, peaks kehtima ka ettevõtjate vaheliste lepingute puhul.

● Taganemisõigus : sidusrühmade eksperdid täheldasid, et sätestatud määratlused ei ole piisavalt läbi mõeldud ja et sätestatu tuleks ümber töötada. Toetati 14-päevast taganemisõigust. Kahtluse alla seati ettepanek siduda selle õiguse kasutamine tarbija valmisolekuga kanda ise oma kulutused; arutati, kas nimetatud õigust tuleks kohaldada ka ettevõtjate vaheliste lepingute suhtes.

● Mõistete "kohale jõudnud, ära saadetud" määratlus elektroonilises sides : teadlased ja sidusrühmade eksperdid arutasid küsimust, millisel konkreetsel ajahetkel tuleks teade saadetuks või kohalejõudnuks lugeda. Jõuti järeldusele, et see vajab põhjalikumat selgitamist ja et arvesse tuleb võtta elektroonilise kaubanduse valdkonna rahvusvahelisi instrumente.

3.3. Seminarid üldise lepinguõiguse teemal

Allpool on nimetatud seminaridel käsitletud üldise lepinguõigusega seotud põhiküsimused. Komisjon võtab neid küsimusi ühtse tugiraamistiku väljatöötamise käigus arvesse.

Lepingu sisu ja juriidiline jõud

Allpool on toodud mõned näited käsitletud küsimuste kohta:

● Avaldused, millega kaasneb lepinguliste kohustuste teke: sidusrühmade eksperdid väljendasid vajadust määratleda selgelt, millal avaldusega kaasneb lepingulise kohustuse teke . Arutati, kas kavandatud õigusnorm, kuivõrd see käsitleb siduvaid lepingueelseid avaldusi seoses kaupade või teenuste kvaliteedi või kasutamisega, peaks hõlmama üksnes ettevõtja ja tarbija või ka ettevõtjate vahelisi suhteid.

● Lepingutingimused: arutleti kaudsete tingimuste olemuse ja mõju üle. Sidusrühmade eksperdid leidsid, et ebatäpseid sätteid tuleks vältida. Teadlased rõhutasid, et selles sättes ei ole ebamäärasus kahjulik, sest see reegel peaks vaikimisi kehtima lepingute suhtes, mille puhul pole kaudseid tingimusi konkreetsete lepingute kohta konkreetsetes õigusnormides.

● Kolmandat isikut soosiv klausel: arutati kolmanda isiku kasuks sõlmitud lepingu küsimust ning jõuti järeldusele, et tuleb põhjalikumalt kaaluda asjaolusid, mille puhul kolmas isik saab nimetatud klauslile tugineda.

Agentide volitused

Teadlased juhtisid tähelepanu vajadusele vaadata üle agentide volitusi käsitlev eelnõu, et kajastada hiljutisi arenguid liikmesriikides ning võib-olla kaasata ka tarbijakaitsealaseid erieeskirju. Seminaril käsitleti mitmeid teisigi küsimusi, eelkõige järgmist:

● Mõistete agent ja esindaja kasutamine: sidusrühmade eksperdid rõhutasid vajadust ühtse terminoloogia järele ja seda, et mõisteid tuleks kasutada üksnes ühtses tugiraamistikus määratletud tähenduses. Teadlased selgitasid, et ühtse tugiraamistiku lisa sisaldab kasutatud mõistete määratluste loetelu.

● Otsese ja kaudse esindamise vahe: teadlased selgitasid, et volitajat saab siduda üksnes otsene esindaja, kes tegutseb volitaja nimel , samas kui kaudne esindaja tegutseb volitaja asemel . Kaudse esindamise mõte on kaitsta volitajat, näiteks olukordades, kus esindaja muutub pärast tehingu sõlmimist maksejõuetuks. Mõned sidusrühmad seadsid selle eeskirja otstarbekuse kahtluse alla. Jõuti järeldusele, et esindaja kohustuste täitmatajätmise või maksejõuetuse korral kaitsmist väärivate huvide asjus tuleb põhjalikumalt aru pidada.

4. ÜHTSE TUGIRAAMISTIKU STRUKTUUR – SIDUSRÜHMADE JA LIIKMESRIIKIDE OSALUSEL PEETUD SEMINARIDE TULEMUSED

Esialgsed arutelud ühtse tugiraamistiku struktuuri üle toimusid kahel seminaril, ühel osalesid sidusrühmade eksperdid ja teisel liikmesriikide eksperdid. Sidusrühmade ekspertide seminaril 29. novembril 2005 kasvas üksmeel, et ühtne tugiraamistik peaks sisaldama ELi olemasoleva lepinguõigustikuga otseselt seotud teemasid koos õigustikuga haakuvate üldise lepinguõiguse küsimustega. Sidusrühmade eksperdid nõudsid ühtlasi rohkem määratlusi ja juhtisid tähelepanu vajadusele teatavate määratluste/näidiseeskirjade sõnastamiseks alternatiivsel kujul. Kokkuvõttes leidsid sidusrühmade eksperdid, et ettevõtjate vaheliste suhete ning ettevõtja ja tarbija vaheliste suhete erinevust tuleks ühtse tugiraamistiku eelnõus selgemalt väljendada.

Liikmesriikide eksperdid jõudsid 9. detsembri 2005. aasta seminaril samasuguste järeldusteni, kuid teatavate nüanssidega. Enamik liikmesriike soovis käsitleda tarbijate lepinguõigust koos üldise lepinguõiguse nende osadega, mis on tarbijaõigustiku puhul asjakohased. Mõned soovisid kaasata ka muid üldise lepinguõiguse küsimusi ja teised tahtsid keskenduda üksnes tarbijaõigustikule.

5. PANUS ETTEVALMISTAVASSE TÖÖSSE

5.1. Euroopa arutelufoorumi panus

26. septembril 2005. aastal toimus Londonis nõukogu eesistujariigiks olnud Ühendkuningriigi ja komisjoni korraldatud esimene Euroopa arutelufoorum, mis tõi esimest korda kokku teadlased, ühtse tugiraamistiku võrgu, liikmesriikide ekspertide võrgustiku, ettevõtete ja tarbijate olulisemad esindajad, ministrid, Euroopa Parlamendi kõrgemad ametnikud ja liikmed. Konverents kinnitas vajadust seada ühtse tugiraamistikuga seotud töö prioriteediks, et saada kõigepealt materjali ELi tarbijaõigustiku tõhusaks ja tulemuslikuks läbivaatamiseks.

Konverentsile järgnes 26. mail 2006 Viinis nõukogu eesistujariigi Austria korraldamisel teine Euroopa arutelufoorum, kus toonitati taas ELi tarbijakaitseküsimustele keskendumise tähtsust. Samuti jõuti üksmeelele selles, et ühtne tugiraamistik peaks hõlmama ka üldise lepinguõiguse teemasid. Nõukogu eesistujariigi Saksamaa korraldatud kolmandal Euroopa arutelufoorumil Stuttgardis 1. märtsil 2007 jõudis eesistujariik järeldusele, et valdavalt toetatakse ühtset tugiraamistikku, mis annab Euroopa seadusandjatele vajalikud töövahendid, mille hulka kuulub ka õigustik, ning et ühtse tugiraamistiku sisu käsitlevad otsused on poliitiliselt tähtsad.

5.2. Teiste institutsioonide panus

5.2.1. Nõukogu

Konkurentsivõime nõukogu kinnitas oma 29. novembri 2005. aasta järeldustes esimeses arenguaruandes omaks võetud lähenemisviisi ja eelkõige ELi tarbijaõigustiku läbivaatamisega seotud küsimuste eelisjärjekorda võtmist. Nõukogu rõhutas, et töö peaks tarbijatele ja ärile tegeliku kasu toomiseks keskenduma praktilistele küsimustele , ning vajadust teha vahet ettevõtja ja tarbija ning ettevõtjate vahel sõlmitud lepingutel . Samuti tervitati komisjoni kinnitust, et ta ei kavatse teha ettepanekut Euroopa tsiviilkoodeksi vastuvõtmiseks.

5.2.2. Euroopa Parlament

Euroopa Parlament (EP) võttis 23. märtsil 2006 vastu resolutsiooni, milles tervitati esimest arenguaruannet ja väljendati toetust ühtse tugiraamistiku eelnõule. EP rõhutas vajadust, et ühtse tugiraamistiku alane töö järgiks EÜ seadusandlike organite sätestatud selgeid suuniseid , ja leidis, et ühtse tugiraamistiku saaks lõplikult vastu võtta alles pärast seda, kui EP ja nõukogu on andnud sellele poliitilise heakskiidu. EP kutsus komisjoni üles tegema ühtse tugiraamistiku väljatöötamise igas etapis parlamendiga võimalikult tihedat koostööd ja konsulteerima parlamendiga eelkõige ühtse tugiraamistiku eelnõu struktuuri asjus ning enne edasiste kavandamismeetmete võtmist. Nagu nõukogu, nii kutsus ka EP komisjoni üles tegema vahet ettevõtjate vaheliste suhete ning ettevõtja ja tarbija vaheliste suhete sektori suhtes kohaldatavatel õigusnormidel ning neid kahte süstemaatiliselt eristama.

Peale selle anti resolutsioonis teada parlamentaarse töörühma moodustamisest, mis koosneb EP õigusasjade komisjoni ning siseturu ja tarbijakaitse komisjoni liikmetest. See töörühm on foorumiks, kus saab arutada teadlaste ja sidusrühmade ekspertide käsitletavaid teemasid, mille kohta EP peab oluliseks anda poliitilisi suuniseid. Töörühma koosolekuid valmistab ette EP ametnikest koosnev projektimeeskond. Kõnealustest koosolekutest võtab osa ka komisjon. Praeguseks on peetud juba mitu koosolekut. Muu hulgas käsitletakse selliseid teemasid nagu tarbija ja ettevõtja mõiste ning ebaõiglased lepingutingimused.

Vastuseks EP resolutsioonis väljendatud taotlusele esitada vooskeem, mis kujutaks selgelt kõiki ühtse tugiraamistiku protsessi osalisi, on komisjon koostanud lisas esitatud vooskeemi.

7. septembril 2006. aastal võttis EP vastu järjekordse resolutsiooni Euroopa lepinguõiguse kohta, väljendades selles toetust laiaulatusliku ühtse tugiraamistiku projekti ettevalmistamisele, mis ei hõlmaks mitte ainult tarbijate lepinguõiguse, vaid ka üldise lepinguõiguse küsimusi, mida komisjon peaks õigustiku läbivaatamisega paralleelselt jätkama.

6. JÄRELDUSED

Kuivõrd asi puudutab ELi tarbijate lepinguõigust, siis võetakse asjaomaseid ühtse tugiraamistiku järeldusi vajaduse korral arvesse ELi tarbijate lepinguõigustiku läbivaatamisel, mille kohta komisjon võttis 7. veebruaril 2007 vastu rohelise raamatu. Rohelises raamatus kirjeldatakse ELi tarbijate lepinguõigustiku võimaliku läbivaatamise väljavaateid.

Oma algse kontseptsiooni kohaselt peaks ühtsest tugiraamistikust saama komisjonile ja ELi seadusandjale töövahendite kogum või käsiraamat, mida kasutada lepinguõiguse valdkonnas olemasolevate õigusaktide läbivaatamisel ja uute ettevalmistamisel. Ettevalmistuste praeguse ajakava kohaselt peaksid teadlased esitama oma ühtse tugiraamistiku eelnõu 2007. aasta lõpuks. Komisjon peab väga hoolikalt välja valima selle eelnõu osad, mis vastavad ühistele õigusloomealastele eesmärkidele. Valikuprotsess peab toimuma teiste institutsioonide ja sidusrühmadega konsulteerides. Komisjon tagab kõikide ühtse tugiraamistiku jaoks valitud (ja võib-olla muudetud) uurimisprojekti osade kooskõla nii vastastikku kui ka rohelise raamatu järelmeetmetega. Pärast konsultatsiooniprotsessi tulemuste analüüsimist, ühtse tugiraamistiku eelnõu väljatöötamist ja mõju hindamist saaks komisjon esitada oma lähenemisviisi valge raamatu kujul.

Eraldi teema on siiski ühtse tugiraamistiku kohaldamisala, mis tuleb ühtse tugiraamistiku tulevase töö suunamiseks juba praegu ära otsustada, pidades eelkõige silmas seda, kui kauges tulevikus peaks ühtse tugiraamistiku töö hõlmama ka teemasid, mis käsitlevad lisaks tarbijate lepinguõigustele ka teisi ELi lepinguõigustiku valdkondi ja üldise lepinguõigusega otseselt seotud küsimusi.

Ühtse tugiraamistiku alase töö ja käimasoleva konsultatsioonide protsessi ajal kostis mitmeid hääli (ühtse tugiraamistiku võrgu eksperdid, mitmed liikmesriigid) selle poolt, et lisada teatavad üldise lepinguõiguse sätted, mis haakuvad olemasoleva ELi lepinguõigustikuga.

Oma 2006. aasta resolutsioonides on Euroopa Parlament juba juhtinud tähelepanu kõnealuse projekti tähtsusele ja kutsunud kogu komisjoni üles selles töös osalema. Samuti kutsus ta komisjoni üles kasutama ära käimasolevaid teadusuuringuid, et kasutada tulemusi, mis ei ole seotud üksnes ELi tarbijaõigustikuga, ühenduse tsiviilõigussüsteemi väljatöötamiseks. Septembri resolutsioonis rõhutas parlament taas oma toetust laiaulatusliku ühtse tugiraamistiku projekti ettevalmistamise suhtes tarbijakaitse valdkonnast kaugemale ulatuvates üldise lepinguõiguse küsimustes, mida komisjon peaks õigustiku läbivaatamisega paralleelselt jätkama.

Komisjon peab ühtset tugiraamistikku paremaks reguleerimisvahendiks. Tegemist on pikemaajalise tegevusega, mille eesmärk on tagada EÜ õigusnormide kooskõla ja hea kvaliteet lepinguõiguse valdkonnas. Seda kasutataks lepinguõiguse juriidiliste terminite, põhiprintsiipide ja sidusate tänapäevaste eeskirjade selgeks määratlemiseks olemasolevate sektoripõhiste õigusaktide läbivaatamisel ja uute ettevalmistamisel, kui see peaks vajalikuks osutuma. Selle eesmärk ei ole eraõiguse ulatuslik ühtlustamine ega Euroopa tsiviilseadustik.

Arvestades nõukogu ja parlamendi huvi ja soovi aktiivselt osaleda, sooviks komisjon teada mõlema institutsiooni seisukohta. Euroopa Parlament on oma seisukoha resolutsioonides juba väljendanud. Olles käesoleva arenguaruande nõukogule esitanud, soovib komisjon teada tema arvamust ühtse tugiraamistiku osas tehtava ülejäänud töö kohta, mis võib hõlmata seminare ELi lepinguõigustiku muude osade kohta, näiteks teabe-, turundus- ja turustamisnõuded finantsteenuseid käsitlevates õigusaktides või rahamaksetega viivitamine (sealhulgas omandiõiguse reserveerimise klauslite küsimus), ning üldise lepinguõiguse küsimustes, nagu lepingu vormilised nõuded, kehtivus ja tõlgendamine pettuse, eksimuse ja faktide moonutamise korral.[pic]

[pic]

[1] Euroopa Liidu konkurentsivõime nõukogu, 28.–29. november 2005, 14155/05 (press 287).

[2] Käesolevas aruandes käsitletud ajavahemiku jooksul toimus 11 seminari, millest viis ei olnud konkreetselt seotud tarbijaküsimustega: lepingu sisu ja juriidiline jõud, elektroonilise kaubandusega seotud probleemid, agentide volitused, ühtse tugiraamistiku struktuur, kindlustus.

[3] S.t elektri, teabe ja andmete (sealhulgas tarkvara) ning muu immateriaalse vara suhtes.

[4] Nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ, 20. detsember 1985, EÜT L 372, 31.12.1985, lk 31.

[5] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ, 20. mai 1997, EÜT L 144, 4.6.1997, lk 19.

[6] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 94/47/EÜ, 26. oktoober 1994, EÜT L 280, 29.10.1994, lk 83.