[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 21.6.2004

KOM(2004) 438 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Keskkonnasõbralike kalapüügimeetodite edendamine: tehniliste kaitsemeetmete roll

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Keskkonnasõbralike kalapüügimeetodite edendamine: tehniliste kaitsemeetmete roll

SISUKORD

1. Käesoleva teatise rakendusala ja eesmärk 3

2. Keskkonnasõbralikud kalapüügimeetodid: mis need on? 3

3. Kuidas vähendada püügikoormust säästlikule tasemele? 4

4. Kuidas optimeerida sihtliikide väljapüüki ja minimeerida soovimatut väljapüüki? 5

5. Kuidas vähendada kalapüügi mõju elupaikadele? 7

6. Keskkonnakaitse ja majandusliku otstarbekuse tasakaalustamise vajalikkus 7

7. Tulevikuplaanid 7

7.1. Detsentraliseeritum lähenemisviis 8

7.2. Kalandussektori ulatuslikum kaasamine 8

7.3. Teadmiste jagamine ja arendamine ühenduse tasandil 9

7.4. Reeglite lihtsustamine 10

7.5. Kalurite käitumise muutmine uute soodustuste abil 10

8. Järgmised sammud 10

1. KÄESOLEVA TEATISE RAKENDUSALA JA EESMÄRK

Ühise kalanduspoliitika eesmärk on tagada vee-elusressursside kasutamine selliselt, et loodaks säästvad majandus-, keskkonna- ja sotsiaalsed tingimused.

Raammääruse[1] artiklis 2 sätestatakse lisaks, et „ühendus kohaldab vee-elusressursside kaitseks ja säilitamiseks kavandatud meetmete võtmisel ettevaatusprintsiipi, et sätestada nende säästev kasutamine ning võimalikult vähendada kalanduse mõju mere ökosüsteemidele. Eesmärgiks seatakse ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi järkjärguline rakendamine kalapüügi korralduses.“

Nende eesmärkide saavutamiseks nähakse raammäärusega ette kalapüügivõimaluste piirangud (lubatud kogupüük ja kvoodid), mitmesugused meetmed, sealhulgas tehnilised kaitsemeetmed, ning otsesed püügikoormuse piirangud.

Käesoleva teatise eesmärk on teha ettepanekuid võimaluste osas, mida ühendus saaks kasutada keskkonnasõbralike kalapüügimeetodite edasiarendamiseks eelkõige tehniliste kaitsemeetmete kaudu, võttes samas arvesse keskkonnaalaste ja majanduslike eesmärkide tasakaalustamise vajadust.

2. KESKKONNASÕBRALIKUD KALAPÜÜGIMEETODID: MIS NEED ON?

Kalapüügi keskkonnasõbralikumaks muutmine on eesmärk iseenesest, kuid aitab samas ka kalandussektoris säästvaid majanduslikke ja sotsiaalseid tingimusi edendada. Kalurid vajavad piisavaid kalavarusid ning tasakaalustatud keskkonda. Selle tasakaalu häirimine toob kaasa “mulli lõhkemise”, mis majanduslikust seisukohast on vastuvõetamatu. Keskkonnasõbralik kalapüük on ka kalurisõbralik, kuna see aitab säilitada stabiilseks ja prognoositavaks majandustegevuseks vajalikku keskkonnatasakaalu.

Kompleksse juhtimiskäsitluse kohaselt on looduskaitsel ja keskkonnasõbraliku kalapüügi arendamisel kolm peamist eesmärki:

(i) püügikoormuse vähendamine säästlikule tasemele ning sellel tasemel hoidmine

Püügikoormuse vähendamine säästlikule tasemele on ühise kalanduspoliitika kõige olulisem eesmärk. Hoolimata nõukogu viimase aja otsustest on kalade suremus enamiku liikide puhul oluliselt suurem, kui on tarvis kalavarudelt optimaalse saagise saamiseks. Mõningate põhjakalavarude osas on suremus viimasel ajal olnud sedavõrd kõrge, et varud on hävimisohus; mitmete muude kalavarude osas on kalade suremuse näitajad leitud olevat pikas perspektiivis mittesäästlikud.

(ii) sihtliikide väljapüügi optimeerimine ja soovimatu väljapüügi minimeerimine

Siinkohal on eesmärgiks kalapüügi muutmine võimalikult selektiivseks, püüdes õigetest liikidest ja õige suurusega sihtisendeid nii, et mõju teistele liikidele ja sihtliigi noorkaladele oleks võimalikult väike.

(iii) kalapüügiga elupaikadele avaldatava mõju minimeerimine

Mõningat liiki kalapüügivahendite kasutamine võib kahjustada või isegi hävitada tundlikke mere-elupaiku. Selle ohu vähendamiseks võib tarvis olla püügivahendite spetsifikatsioone ja teatavate püügivahendite kasutamise piiranguid.

Kõikide nende eesmärkide saavutamise meetodeid käsitletakse lühidalt alljärgnevates jagudes.

3. KUIDAS VÄHENDADA PÜÜGIKOORMUST SÄÄSTLIKULE TASEMELE?

Ühise kalanduspoliitika reformi heakskiitmisega aastal 2002 tunnustas nõukogu taastamiskavasid ja majandamiskava hõlmava mitmeaastase kavandamise vajadust ning püügikoormuse piirangu rakendamise vajadust, kui seda peetakse kavade eesmärkide saavutamiseks vajalikuks.

Mitmeaastaste majandamiskavade rakendamine, mille eesmärk on tagada püügikoormuse ja säästlike kalapüügivõimaluste kooskõla, on keskkonnasõbralike kalapüügimeetodite väljaarendamise eeltingimuseks. Esmatähtsaks tuleb pidada selliste varude taastamiskavasid, mis on langenud väljapoole ohutuid bioloogilisi piire, neile aga järgnevad ohututes bioloogilistes piirides olevate varude majandamiskavad.

2004. aasta alguses võttis nõukogu vastu mitmete tursavarude ning põhjamerluusi taastamiskavad.[2] 2004. aasta jooksul võtab nõukogu eeldatavalt vastu veel kaks komisjoni poolt ette pandud taastamiskava.[3]

Komisjon teeb 2004. aastal täiendavaid algatusi, et:

- kaasata olemasolevatesse taastamiskavadesse muid varusid, näiteks Kelti mere tursk;

- panna ette Põhjamere atlandi merilesta taastamiskava koos Põhjamere merikeele majandamiskavaga;

- töötada koostöös Norraga välja Põhjamere kilttursa, merlangi ja süsika mitmeaastased kalamajanduslikud majandamiskavad;

- töötada välja Põhjamere ja Skagerraki tobia mitmeaastane kalamajanduslik majandamiskava;

- töötada välja Põhjamere ja Skagerraki tobia mitmeaastane kalamajanduslik majandamiskava;

- rakendada ellu ühenduse määrused mitmeaastaste majandamiskavade kohta, mille rahvusvaheline Läänemere kalanduskomitee leppis kokku Läänemere tursa ja lõhe osas.

4. KUIDAS OPTIMEERIDA SIHTLIIKIDE VÄLJAPÜÜKI JA MINIMEERIDA SOOVIMATUT VÄLJAPÜÜKI?

Lisaks sellele, et paljude ühenduse kalavarude puhul toimub märkimisväärne ülepüük, on kalavarude kasutamine ühenduse kalalaevastike poolt kaugel optimaalsest. Noorkaladele langev väga kõrge püügikoormus toob kaasa olukorra, kus saagis (tonnides või majanduslikus väärtuses väljendatuna) jääb kaugelt alla taseme, kus see võiks olla kalavarude parema majandamise korral. Kuna alamõõdulisi kalu ei tohi lossida, toob see kaasa ka väärtusliku ressursi ilmselge raiskamise.

Kalalaevade poolt püütud ja seejärel vette tagasi heidetud kala suur kogus, millest olulise osa moodustab alamõõduline kala, on olulisim kalanduse tekitatava keskkonnakahju probleemvaldkond. Hinnangute kohaselt heidetakse igal aastal kogu maailmas vette tagasi keskmiselt 20 miljonit tonni merest püütud kala.[4] See moodustab umbes 23% aasta püügimahust. Ühenduse vetes vette tagasi heidetud kala üldkoguse kohta hinnangud puuduvad. Siiski on teada, et 1990. aastal heideti Põhjameres vette tagasi umbes 260 000 tonni tursklasi, 300 000 tonni lestalisi, 15 000 tonni raisid ja ogahaisid ning 150 000 tonni põhjalähedasi selgrootuid.[5] Need tagasiheited moodustavad umbes 22% Põhjamerest lossitud saagist ning on vastavuses ülemaailmsete andmetega. On selge, et probleem ei piirdu Põhjamerega. Muudes ühenduse püügipiirkondades on tagasiheitmise probleem tõenäoliselt samas suurusjärgus.

Kuna paljud kalavarud elavad samades püügipiirkondades, ei ole võimalik soovimatute isendite väljapüügist (kaaspüügist) täielikult hoiduda, kuid seda on võimalik oluliselt vähendada, kohandades püügivahendeid selektiivsemaks. Kaaspüügi oluline vähenemine vähendab asjaomaste kalavarude kalastussuremust ning aitab optimeerida nende varude saagist.

Lisaks liigiselektiivsusele peaksid kalapüügimeetodid olema ka mõõduselektiivsemad.

Väikeste kalade väljapüügi vähendamine on olnud ning on ka edaspidi kalavarude majandamise oluline eesmärk. Küsimus ei ole üksnes väikseima võrgusilma suurendamises; nagu eespool märgitud, aitab küllaldast täiskasvanud kalade varu taastada ning noorkalade väljapüüki vähendada üldine püügikoormuse vähendamine. Keskkonnasõbralikumate püügimeetodite edendamisel tuleks siiski püüda väikeste kalade osakaalu vähendamisel võimalikult palju ära kasutada ka tehnilisi kaitsevahendeid.

Näib, et võrgusilma suurust ei ole võimalik oluliselt suurendada (välja arvatud Vahemeres), kuna enamik kalavarusid (eriti põhjalähedased varud) on segaliigilised. Ehkki komisjon ei välista mõningatel juhtudel võrgusilma suurendamise võimalust, on tarvis uuenduslikumaid lähenemisviise.

Üldiseks eesmärgiks peaks olema kalapüügi muutmine liigi- ja mõõduselektiivsemaks, kahjustamata sihtliikide saaki. Suurem liigiselektiivsus on saavutatav mitmesuguste tehniliste abinõudega, sealhulgas:

- püügivahendite spetsifikatsioonid, näiteks ruudukujuliste silmadega selektiivakende või muude vahendite kasutamine, mis võimaldavad mittesihtliikidel võrgust välja pääseda;

- keelualad ja –hooajad, et kaitsta kudemisalasid ja noorkalade elualasid;

- teatavate püügivahendite kasutamise keelud või lossitavate saakide mõõdulise ja liigilise koostise piirangud.

Vajalikud abinõud olenevad püügipiirkonna liigist ja soovimatu väljapüügi iseloomust. Esmajärjekorras tuleks käsitleda soovimatut väljapüüki, mida peetakse mittesäästlikuks ning mis võib ohustada asjaomast liiki. Vähemtähtsaks tuleks pidada kaaspüüki, mis on nii bioloogiliselt kui majanduslikult seisukohalt ebaoluline.

Komisjon avaldas 2002. aastal kala tagasiheidete vähendamise tegevuskava,[6] milles anti ülevaade probleemi ulatusest ja tagasiheitmise põhjustest ning hinnati tagasiheitmise vähendamise võimalusi. Tegevuskavast lähtuvalt taotles nõukogu komisjonilt pilootprojektide algatamist, et hinnata tagasiheitmise vähendamise võimalusi.

Komisjon algatab 2004. aastal koostöös liikmesriikide, kalatööstuse ja teiste huvirühmadega mitmeid pilootprojekte, mis hõlmavad erinevaid liike, püügipiirkondi ning ühenduse regioone. Pilootprojektid hõlmavad kõiki võimalikke tagasiheitmise vähendamise meetmeid, sealhulgas püügivahendite katsetusi, vabatahtlikku püügipiirkondadest loobumist, piirangute seadmist reaalajas, tagasiheitmise keelde, kaaspüügikvoote, paindlikke kvoote, püügikoormuse reguleerimist ning väheväärtusliku kala otstarbekamat kasutamist. Muu hulgas rakendatakse teatavatel juhtudel (kalavarud ja/või püügipiirkonnad) vaheetapina tagasiheitmise keeldu, nagu on sedastatud 2002. aasta tagasiheitmise tegevuskavas. Projektid hõlmavad ka muid juhtumeid, kus tagasiheitmise keeld ei ole lähemate aastate jooksul realistlik hoolimata tagasiheitmiste suurtest mahtudest (ja osalt nende tõttu). Nimetatud teise püügipiirkondade rühma puhul oleks eesmärgiks tagasiheitmise vähendamine kokkulepitava tähtaja jooksul (4-5 aastat?) tihedas koostöös kalatööstusega. Sõlmitakse tagasiheitmiste hindamist (enne pilootprojekte ja pärast nende lõppu) käsitlev ühisprotokoll, asjassepuutuvad kalalaevad võivad samas kasutada erinevaid vahendeid soovitava vähenemise saavutamiseks. Mõlemal juhul on kalatööstus otseselt seotud pilootprojektide ettevalmistamise ja järelevalvega, muu hulgas loodavate piirkondlike nõuandekomisjonide (PNK) kaudu.

Pilootprojektide raames uuritakse nii tagasiheitmise vähendamise otsest mõju asjaomastele kalavarudele kui ka kaudset mõju tagasiheidetest toituvatele kaladele ja merelindudele.

Nõukogu on juba astunud samme teatavate mittesihtliikide, näiteks vaalaliste kaaspüügi vähendamiseks. Esimene samm astuti 1997. aastal triivvõrkudega püügi piirangute vastuvõtmisega,[7] kaitsmaks vaalalisi ja muid liike, keda triivvõrkudega püük võib ohustada. Järgmise sammuna võeti 2004. aasta märtsis vastu vaalaliste lisapüügi vähendamisele suunatud määrus.[8]

Soovimatu väljapüügi probleemi käsitlus peaks hõlmama ka kaotsiläinud püügivahenditest põhjustatud kalade suremust. Teadusuuringud on kinnitanud, et eelkõige nakkevõrgud võivad jätkata kalade püüdmist pikka aega pärast nende kaotsiminekut. Kaotsiläinud püügivahenditesse (nn „kummitusvõrkudesse“) kinni jäänud kalad surevad ning neid võib, nagu ka tagasiheitmisi, käsitada ressursside raiskamisena. Tarvis on meetmeid kõnealuste püügivahendite kindlakstegemiseks, kaotsiläinud püügivahenditest teatamise soodustamiseks ning nende püügivahendite merepõhjast väljatoomiseks.

5. KUIDAS VÄHENDADA KALAPÜÜGI MÕJU ELUPAIKADELE?

Püügivahendite otsene füüsiline mõju merepõhjale võib muuta selle füüsilist struktuuri ning seeläbi muuta piirkonna bioloogilist kooslust. Mõningad elupaigad on püügivahendite suhtes tundlikumad. Ühenduse vetes asuvate eriti tundlike elupaikade näideteks on rahud (külmavee-korallrahud, kivirahud), mis sageli on väga produktiivsed ning elupaigaks väga mitmekesisele faunale ja floorale. Rahudel kalastamine võib muuta nende füüsilist struktuuri sedavõrd, et nende ainulaadne bioloogiline seisund satub ohtu.

Tundlike elupaikade kaitsmiseks võib olla tarvis piirkond teatud liiki kalapüügile sulgeda. Hiljutiseks näiteks taolisest meetmest on komisjoni määrus Šotimaa edelaranniku süvavee-korallrahude kaitsmise kohta. Komisjon kavatseb piisavalt tõendatud juhtudel jätkata samalaadsete meetmete ennetavat võtmist. Kasuks võivad tulla ka püügivahendite spetsifikatsioonid.

6. KESKKONNAKAITSE JA MAJANDUSLIKU OTSTARBEKUSE TAASAKAALUSTAMINE

Keskkonnasõbralikumate kalapüügimeetodite rakendamine võib mõningatel juhtudel olla kallis. Investeeringute, uute seadmete või lühiajaliselt saamata jääva tulu seisukohalt on sellel teatav majanduslik mõju. Käesolevas valdkonnas olulisi uusi ettepanekuid tehes viib komisjon vastavalt vajadusele ja olemasolevast teabest lähtudes läbi võimalike majanduslike ja sotsiaalsete mõjude hindamise. Nende mõjude puhul ei hinnata siiski üksnes lühiajalist kahju, vaid prognoositakse ka tulevast pikaajalist kasu. Mitmeaastase majandamise puhul peab ka mõjude hindamine hõlmama mitut aastat.

7. TULEVIKUPLAANID

Tarvis on uut tõuget, et edendada ühise kalanduspoliitika raames keskkonnasõbralikumat kalapüüki. Selleks on vaja võtta meetmeid järgmistes valdkondades:

- keskkonnasõbralikumate kalapüügimeetodite arendamise detsentraliseeritum käsitlus;

- kalandussektori ulatuslikum kaasamine õigusaktide väljatöötamisse;

- teadmiste jagamine ja arendamine ühenduse tasandil;

- ühenduse reeglite lihtsustamine;

- kalurite käitumise muutmine soodustuste väljatöötamise abil.

- Keskkonnasõbralikumate kalapüügimeetodite keskkonna-, majandusliku ja sotsiaalse mõju hindamise edasiarendamine, eelkõige pikaajaliste mõjude osas.

7.1. Detsentraliseeritum lähenemisviis

Keskkonnasõbralikumate kalapüügimeetodeid tuleb ühise kalanduspoliitika raames arendada adaptiivselt, pidades silmas nii ökosüsteemide kui ka püügipiirkondade ulatuslikke erinevusi ühenduse piires. Ühes valdkonnas võivad meetmed olla tõhusad, teises aga kasutud või isegi kahjustava mõjuga. Tarvis on hoolikalt kaaluda, milliseid meetmeid on vaja rakendada kogu ühenduses ning milliseid üksnes piirkondlikul või kohalikul tasandil.

See eeldab detsentraliseeritumat lähenemist mõningates kalanduse majandamise küsimustes, eriti tehniliste kaitsemeetmete osas, mille puhul võetakse arvesse konkreetsete piirkondade konkreetsete kalavarude iseärasusi. Ehkki mõningaid majandamisabinõusid, näiteks väljapüügi või püügikoormuse piiranguid, tuleks kohaldada kogu asjaomaste varude jaotumisalale, on tehniliste kaitsemeetmete puhul sobivam detsentraliseeritud lähenemisviis, mis põhineb eri piirkondade kalanduse iseärasustel ning kohalikel kogemustel. See lähenemisviis ei tohiks siiski kaasa tuua eri piirkondades erinevate keskkonnakaitse- ja kalavarude kaitse standardite kohaldamist. Ühenduse eesmärgiks peaks olema püsivalt kõrge keskkonna- ja kalavarude kaitse tase kõikjal ühenduse vetes ning muudes vetes, kus ühenduse laevad kalastavad.

7.2. Kalandussektori ulatuslikum kaasamine

Kuna merel on kalandusalaste normide täitmise järelevalvet raske teostada, kohaldatakse kalapüügiga seotud tehnilisi norme üksnes juhul, kui kalurid nende kohaldamist soovivad. Kalatööstuse poolse koostöö ja nõusoleku saavutamiseks on vajalik huvigruppide ulatuslikum osalemine tehniliste meetmete väljatöötamises, katsetamises ja rakendamises. Kalatööstuse osavõtt olemasolevate meetmete väärtuse hindamisest ja uute meetmete väljatöötamisest peaks aitama tagada ka normide täpsema väljendusviisi ja arusaadavuse ning võimalike rakendusprobleemide ennetava lahendamise.

Pärast nende loomist annavad piirkondlikud nõuandekomiteed (PNK) võimaluse aruteludeks seoses kõnealuse otsese osavõtuga majandamisprotsessist. Need annavad kalatööstusele ja teistele huvirühmadele suurema rolli keskkonnasõbralike kalapüügimeetodite regionaalses väljatöötamises, võimaldades mõjutada nende sisu ning pannes vastutuse nende ellurakendamise ja täitmise järelevalve eest.

Riigivõimuorganite tehnilist ja rahalist toetust PNKdele võib olla tarvis tulevikus suurendada, võimaldamaks neil seda kohustust täielikult täita.

Et julgustada PNKsid algatusi tegema ning keskkonnasõbralikke kalapüügimeetodeid arendama, tuleks kehtestada menetluskord, et komisjon saaks PNKdes konsensuse alusel välja töötatud ja heaks kiidetud tehnilisi meetmeid rakendada vastavalt raammääruse artikli 30 lõikele 2 (nõuandekomitee otsus). Komisjon koostab vastava ettepaneku.

7.3. Teadmiste jagamine ja arendamine ühenduse tasandil

Teadus- ja tehnikauuringud, sealhulgas uute püügivahendite väljatöötamise ja katsetamise vallas, etendavad keskkonnasõbralike kalapüügimeetodite väljatöötamisel olulist rolli.

Selles vallas oleks abiks täiendav uurimistegevuse alane koostöö. Euroopa Liit on viimase 10 aasta jooksul teinud selles osas suuri jõupingutusi: EL eelarvest on igal aastal 8 miljoni euroga toetatud enam kui 400 uurimisprojekti, mille eesmärk on püügivahendite selektiivsuse suurendamine, tagasiheidete vähendamine ning kalanduse keskkonnamõju kindlakstegemine.

Seda tööd on tehtud kogu EL siseriiklike ametiasutuste, mereuurimisinstituutide ja kalatööstuse mõningate osade osavõtul ja toetusel.

Uurimisalased jõupingutused peaksid jätkuma ühenduse teadusuuringute 7. raamprogrammi raames, kusjuures esmatähtsad on:

- erinevate püügivahenditega mere ökosüsteemidele avaldatava mõju uurimine, pidades silmas sihtliike, kaaspüüki ja mõju elupaikadele;

- vähese mõjuga, liigiselektiivsete püügivahendite väljatöötamine;

- tagasiheidete poolt mere ökosüsteemidele avaldatava mõju uurimine;

- tagasiheitmise majandusliku mõõtme uurimine, pidades silmas tagasiheitmise põhjusi ning mitteselektiivsete kalapüügiviiside tagajärgi;

- keelupiirkonnad või merekaitsealad elupaikade ja mittesihtliikide kaitse vahendina.

Ühenduse poolne teine samm on edendada ulatuslikumat riikidevahelist tehnilist koostööd, mille eesmärk on töötada välja uusi kalapüügimeetodeid. Eri liikmesriikides tehakse sama püügivahendi selektiivsuse suurendamiseks sageli samalaadseid töid. Siseriiklike asutuste ulatuslikum koostöö aitaks kulusid kokku hoida.

Kolmas valdkond, kus ühendus saaks kaasa aidata, on rahalise toetuse suurendamine uute kalapüügimeetodite katseliseks kasutamiseks kalalaevadel. Üksnes kalatööstusele uute meetodite kasutamiseks ning nende kasuliku ja kahjuliku mõju väljaselgitamiseks soodustusi andes on võimalik saavutada lähenemisviisi muutmiseks tööstuse poolne heakskiit. Komisjon arutab seda võimalust oma 2007.-2013. aasta kalandussektori struktuurifondi alaste ettepanekute koostamise käigus.

7.4. Reeglite lihtsustamine

Nagu eelmistes jagudes märgitud, peavad keskkonnasõbralikud kalapüügimeetodid olema laiema majandamissüsteemi osaks. Senini valitsenud ad hoc lähenemisviis, mille raames tehnilisi meetmeid on enamasti välja töötatud muudest majandamismeetmetest eraldi, tuleks asendada integreeritud majandamiskavaga, mille puhul keskkonnasõbralikke meetmeid arendatakse pikaajaliste majandamiskavade osana.

Meetmed peaksid olema kooskõlas majandamise eesmärkidega, vältima tarbetut keerukust ning olema täitmisele pööratavad.

Komisjon paneb ette teha järgmise kahe aasta jooksul ulatuslikke jõupingutusi olemasolevate tehniliste meetmete läbivaatamiseks ja, kui vaja, muutmiseks, pidades silmas kalavarude pikaajalist majandamist käsitlevaid tulevasi nõukogu otsuseid. Selles menetluses tuleks arvesse võtta ka piirkondlikke eripärasid. Menetluse selgeltnähtavaks eesmärgiks peaks olema ühenduse reeglite lihtsustamine.

7.5. Kalurite käitumise muutmine uute soodustuste abil

Keskkonnasõbralike kalapüügimeetodite arendamine eeldab nii kalandustegevuse kui ka kalurite käitumise muutumist. Ühendus ja liikmesriigid peavad olema valmis ergutama kalureid keskkonnasõbralikke kalapüügimeetodeid kasutusele võtma.

Näiteks on tagasiheidete küsimus, kus olemasolevad alamõõdulist kala või kvooti ületavat kala lossida keelavad normid sunnivad kalureid märkimisväärset osa saagist tagasi heitma. Tõenäoliselt saab välja töötada meetmed, mis loovad kalurite jaoks alternatiivi ebaseadusliku saagiosa tagasiheitmisele.

Kuni aastani 2006 on rahaline abi selektiivsemate kalapüügitehnikate kasutamiseks juba Kalanduse Arendusrahastust kättesaadav. Uute Kalanduse Arendusrahastu eeskirjade väljatöötamisel arutab komisjon võimalust hüvitada taoliste kalapüügitehnikate katsetamisest tulenevad lühiajalised kahjud.

Uurida tuleks võimalusi muude soodustuste kehtestamiseks seoses keskkonnasõbralikumate kalapüügimeetodite kasutamisega. See võib hõlmata täiendavat rahalist toetust kalalaevadele, mis osalevad püügivahendite katsetamisel, ning mitterahalisi soodustusi keskkonnasõbralikumaks kalapüügiks, näiteks täiendavaid kvoote või püügikoormuse eraldusi.

8. JÄRGMISED SAMMUD

Komisjon kavatseb eespool kirjeldatud ideed ellu viia järgmise ajakava alusel:

i) Olemasolevate tehniliste meetmete läbivaatus, 2004-2005:

Hinnatakse ja muudetakse olemasolevaid tehnilisi meetmeid Põhjamere ja Atlandi vete jaoks. Olemasolev ettepanek määruse 850/98 ajakohastamise ja kodifitseerimise kohta võetakse tagasi ning komisjon algatab liikmesriikide ja huvirühmadega arutelu detsentraliseerituma lähenemisviisi üle tehniliste kaitsemeetmete osas. Tegevus toimub tihedas koostöös liikmesriikide, kalatööstuse ja teiste huvirühmadega ning sellesse kaasatakse PNKd, kui need on loodud. Selle ülesande raames kehtestatakse ka kiirmenetluse võimalus tehniliste meetmete puhuks, mida toetavad asjaomased PNKd.

Ühenduse muude püügipiirkondade osas on komisjon juba teinud ettepaneku Vahemere suhtes[9] ning teeb 2004. aasta jooksul ettepaneku seoses nõukogu määrusega tehniliste meetmete kohta Läänemeres.

ii) Tagasiheidete vähendamine, 2004-2006:

Alates 2004. aastast töötab komisjon koostöös liikmesriikide, kalatööstuse ja valitsusväliste organisatsioonidega välja rea pilootprojekte, mis hõlmavad erinevaid liike, püügipiirkondi ning ühenduse regioone.

Aastal 2005 töötatakse välja ka pilootprojekt "kummitusvõrkude" probleemi lahendamiseks ühenduse vetes. Projekt hõlmab kaotatud püügivahendite eemaldamiseks vajalikku otsingusüsteemi ning meetodeid püügivahendite kaotamise vähendamiseks.

iii) Teadusuuringud, 2005-2006:

Keskkonnasõbralike kalapüügimeetodite arendamisele on juba omistatud suur tähtsus teadustöö 6. raamprogrammis. Sel perioodil täiendavaid meetmeid tarvis ei ole. Täiendavat sellealast teadustööd peetakse silmas 7. raamprogrammi (2007-2010) kavandamisel.

iv) Ettepanekud uute rahaliste soodustuste kohta, 2004-2005:

Aastast 2007 tööle hakkavas muudetud kalanduse tõukefondis tuleks omistada suurt tähtsust keskkonnasõbraliku kalapüügi edendamise skeemidele, kaasata selektiivsemate püügivahendite väljatöötamine ja kasutamine ning lühiajaliste kahjude hüvitamine laevade osas, mis osalevad keskkonnasõbralikumate kalapüügimeetodite katsetamises. Komisjon lisab vastavad ettepanekud tulevase Kalanduse Arendusrahastuga seotud ettepanekule.

[1] Nõukogu 20. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 2371/2002 ühisele kalanduspoliitikale vastava kalavarude kaitse ja säästva kasutamise kohta, EÜT L 358, 31.12.2002, lk 59.

[2] Nõukogu 26. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 423/2004, millega kehtestatakse tursavarude taastamise meetmed, ELT L 70, 9.3.2004, lk 8; nõukogu 21.aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 811/2004, millega kehtestatakse põhjamerluusi varude taastamise meetmed, ELT L 150, 30.4.2004, lk 1.

[3] K(2003) 819 lõplik: Ettepanek nõukogu määruse kohta, millega kehtestatakse La Manche’i lääneosa ja Biskaia lahe merikeelevarude taastamise meetmed; K(2003) 818 lõplik: Ettepanek nõukogu määruse kohta, millega kehtestatakse Kantaabria mere ja Ibeeria poolsaare lääneosa uusmeremaa merluusi ja norra salehomaari varude taastamise meetmed ja muudetakse määrust (EÜ) nr 850/98

[4] FAO, 1998 Maailma kalanduse ja akvakultuuri olukord

[5] ICES, 2003 Euroopa merede keskkonnaseisund

[6] K(2002) 656 lõplik: Komisjoni teatis nõukogule ja Euroopa Parlamendile ühenduse kala tagasiheidete vähendamise tegevuskava kohta

[7] Nõukogu 29. aprilli 1997. aasta määrus (EÜ) nr 894/97, milles sätestatakse teatavad tehnilised meetmed kalavarude kaitseks, EÜT L 132, 23.5.1997, lk 1.

[8] Nõukogu 26. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 812/2004, millega kehtestatakse meetmed seoses vaalaliste lisapüügiga kalanduses ning muudetakse määrust (EÜ) nr 88/98, EÜT L 150, 30.4.2004, lk 12.

[9] K(2003) 589 lõplik: Ettepanek nõukogu määruse kohta, mis käsitleb majandamismeetmeid Vahemere kalavarude säästlikuks kasutamiseks ning millega muudetakse määrusi (EÜ) nr 2847/93 ja (EÜ) nr 973/2001.