SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

•Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Venemaa agressioonisõda Ukraina vastu on tekitanud Euroopa Liidule mitmeid ootamatuid väljakutseid ajal, mil liit ja selle liikmesriigid on pärast COVID-19 pandeemiat olnud hõivatud majanduse ja ühiskonna taastamisega.

Alates Venemaa provotseerimata sissetungist Ukrainasse 24. veebruaril on liit võtnud vastu üle 6,2 miljoni Ukraina kodaniku, kes põgenevad Venemaa agressiooni eest. EL on kiiresti reageerinud, toetades liikmesriike ja piirkondi inimeste saabumise haldamisel, võttes kasutusele kõik kättesaadavad rahalised vahendid. Kuna saabujate arv kasvab, on selge, et on vaja võtta täiendavaid meetmeid. Euroopa Ülemkogu erakorralisel kohtumisel 2022. aasta mais kutsuti komisjoni üles esitama mitmeaastase finantsraamistiku raames uusi algatusi jõupingutuste toetamiseks, et pakkuda kaitset miljonitele pagulastele, kes põgenevad sõja eest Ukrainas.

Lisaks liikmesriikide toetamisele seoses põgenike sissevooluga on komisjon tähelepanelikult jälginud mõju, mida Venemaa provotseerimata sissetung Ukrainasse avaldab eelkõige ühtekuuluvuspoliitika rakendamisele. Eelkõige on täheldatud tagajärgi taristuprojektidele, seda nii seoses tooraine kättesaadavuse ja kulude kui ka tööjõu kättesaadavusega. Euroopa Parlament, nõukogu ja piirkonnad on kõik väljendanud muret seoses mõjuga, mida need probleemid võivad avaldada 2014.–2020. aasta programmide rakendamise lõpuleviimisele ja uute 2021.–2027. aasta programmide alustamisele.

Komisjon on alates 24. veebruarist juba esitanud Euroopas pagulaste toetamiseks mõeldud ühtekuuluvusmeetmete (CARE) raames mitu ettepanekut, et tagada 2014.–2020. aasta ühtekuuluvuspoliitika ja enim puudust kannatavate isikute jaoks loodud Euroopa abifondi programmide raames kättesaadavate rahaliste vahendite kiire kasutamine, et lahendada liikmesriikide ja eelkõige nende mitmete idapoolsete piirkondade ees seisvad probleemid, mis on seotud Venemaa agressiooni eest põgenevate inimestega.

Need muudatused on taganud võimaluse kasutada olemasolevaid rahalisi vahendeid, et tulla toime Ukraina vastu suunatud Venemaa agressioonisõja otseste tagajärgedega, võimaldades samal ajal liikmesriikidel jätkata jõupingutusi, et taastada majandus COVID-19 pandeemiast tingitud kriisist rohelisel, digitaalsel ja vastupidaval viisil.

Võimalus kasutada Euroopa Regionaalarengu Fondi (ERF) ja Euroopa Sotsiaalfondi (ESF) vahendeid Venemaa sõjalisest agressioonist tulenevaid rändeprobleeme lahendavate tegevuste toetamiseks vastavalt teist fondi käsitlevatele eeskirjadele võimaldab kasutada olemasolevaid vahendeid reaalsete vajaduste rahuldamiseks, ilma vajaduseta teha ülekanne. Peale selle muudetakse asjaomased tegevused rahastamiskõlblikuks alates sissetungi kuupäevast, et toetust oleks võimalik anda kõikide seonduvate vajaduste puhul. Lisaks on kehtestatud uus ühikuhind ning on lihtsustatud osalejate aruandluse korda, et vähendada nii toetusesaajate kui ka liikmesriikide asutuste halduskoormust rändeprobleemidega tegelemisel. Nende meetmete puhul laiendati võimalust kasutada kuni 100 % ELi kaasrahastamist ka 30. juunil 2022 lõppevale aruandeaastale, et aidata leevendada liikmesriikide rahanduse koormust, samuti andis liikmesriikidele kõige kiireloomulisemate vajaduste rahuldamiseks vajaliku likviidsuse REACT-EU vahenditest tehtavate eelmaksete märkimisväärne suurendamine.

Venemaa sõjalise agressiooni tagajärjed on muutunud ulatuslikumaks ja selle mõju on laienenud. Selle tulemusena seisavad liikmesriigid silmitsi Venemaa agressiooni eest põgenevate inimeste pideva märkimisväärse sissevooluga. Samal ajal kogevad mõned liikmesriigid teatavates sektorites tööjõupuudust ja sisendmaterjalide nappust. Selline olukord lisandub COVID-19 pandeemia tagajärgedele, eelkõige häiretele väärtusahelates, mis tekitab probleeme avaliku sektori eelarvetele, mille põhirõhk oli majanduse taastamisel, kuid tekitab ka ohu, et investeeringuid tuleb edasi lükata, eelkõige neid, mida tehakse taristusse.

Kuigi juba vastu võetud meetmetel on olnud oluline roll liikmesriikide ja piirkondade toetamisel, et tegeleda sõja vahetute tagajärgedega, on selge, et muutuvas olukorras on vaja võtta täiendavaid meetmeid. Eelkõige aitab suurem paindlikkus optimeerida 2014.–2020. aasta järelejäänud vahendite kasutamist ning võimaldab hilinenud projektide ladusamat üleminekut 2014.–2020. aasta ja 2021.–2027. aasta programmide vahel.

Sellest tulenevalt tuleks rakendada täiendavat paindlikkust, et fondidest oleks võimalik saada kiiremat ja täielikumat toetust, et leevendada koormust liikmesriikide eelarvetele ja hõlbustada selliste meetmete rakendamist, mis on suunatud nii rändeprobleemidele kui ka peamiste majandussektorite turuhäiretele.

Seetõttu on Venemaa Föderatsiooni sõjalisest agressioonist tulenevaid rändeprobleeme lahendavate tegevuste puhul asjakohane kõnealuse täielikuma toetuse osana ja erakorralise meetmena, ilma et see piiraks eeskirju, mida tuleks kohaldada tavapärases olukorras, teha erand nõuetest, mis on seotud tegevuse asukohaga konkreetses liikmesriigis, võttes arvesse, et sõja eest põgenevad isikud võivad oma asukohta muuta rohkem kui üks kord. Lisaks, võttes arvesse Venemaa agressiooni jätkumist, on kõigis liikmesriikides põhjendatud hiljuti kehtestatud ühikuhinna pikem kohaldamine ja suurendamine, et katta selliste isikute põhivajadused ja toetamine, kes on saanud ajutise kaitse või liikmesriigi õiguse alusel muu piisava kaitse vastavalt nõukogu rakendusotsusele (EL) 2022/382 ja nõukogu direktiivile 2001/55/EÜ.

Peale selle tehakse ettepanek lubada 2014.–2020. aasta Ühtekuuluvusfondi järelejäänud vahenditest toetada tegevusi, mis kuuluvad kas ERFi või ESFi kohaldamisalasse, kooskõlas nende fondide suhtes kohaldatavate eeskirjadega. See tähendab Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) 2022/562 kehtestatud ERFi ja ESFi vahendite kasutamise paindlikkuse laiendamist Ühtekuuluvusfondile. Võttes samuti arvesse, et Venemaa sõjalisest agressioonist tulenevaid rändeprobleeme lahendavate tegevuste rahastamiskõlblikkus kehtestati 24. veebruari 2022 seisuga, tuleks anda võimalus deklareerida selliste tegevuste kulusid ka siis, kui need on juba füüsiliselt lõpetatud või täielikult ellu viidud. Selliseid võimalusi tuleks kalandus- ja vesiviljelussektorile avalduvate sõja tagajärgede tõttu laiendada ka Euroopa Merendus- ja Kalandusfondile (EMKF).

Samamoodi, soovides leevendada pidevalt muutuvate vajadustega kohanevate liikmesriikide halduskoormust, tuleks võimaldada ümberpaigutamisi valdkondlike eesmärkide vahel prioriteetse suuna raames ning fondi ja piirkonnakategooria raames, ilma et oleks vaja komisjoni otsust programmi muutmiseks. Lisaks tehakse ettepanek suurendada prioriteetsete suundade vahelise paindlikkuse ülemmäära fondidest saadava toetuse lõppmakse arvutamisel. Peale selle tuleks kolmandate riikide kodanike sotsiaal-majanduslikku integratsiooni edendavate prioriteetide, sealhulgas Venemaa Föderatsiooni sõjalisest agressioonist tulenevaid rändeprobleeme lahendavate tegevuste jaoks ette nähtud prioriteetide puhul kehtestada mõlemaks programmitöö perioodiks kuni 100 % kaasrahastamise määra võimalus, et toetada liikmesriike, kes tegelevad põgenike vajadustega nii praegu kui ka tulevikus.

Selleks et lihtsustada tingimusi projektide üleviimiseks programmitöö perioodide vahel, on vaja ette näha ka sihipärane paindlikkus programmitöö perioodiks 2021–2027.

Selleks et aidata kõigil liikmesriikidel tegeleda sõja mõjuga oma 2021.–2027. aasta programmide raames, tuleks võtta kiiresti kasutusele ERFist, ESF+ist ja Ühtekuuluvusfondist tööhõivesse ja majanduskasvu investeerimise eesmärgi raames antav toetus, suurendades eelmaksete määra.

Lisaks tuleks kuni 2024. aasta keskpaigani kehtestada kuni 100 % kaasrahastamise määr prioriteetide puhul, millega edendatakse 2021.–2027. aasta programmide raames kolmandate riikide kodanike sotsiaal-majanduslikku integratsiooni, ning see tuleks läbi vaadata vastavalt sellele, kuidas seda on kasutatud.

Lõpuks tuleks alandada piirmäära 2014.–2020. aasta programmide tegevuste üleviimiseks 2021.–2027. aasta programmitöö perioodile, et laiendada seda võimalust suuremale hulgale tegevustele, mille puhul esineb viivitusi. Lisaks sellele tuleks 2021.–2027. aasta programmide kohaste tegevuste teine etapp muuta rahastamiskõlblikuks vastavalt 2014.–2020. aasta eeskirjadele ning korraldusasutustele tuleks anda võimalus anda sellistele tegevustele otsetoetust tingimusel, et täidetud on piiratud arv põhitingimusi. Selline paindlikkus üleviimisel ei mõjuta liikmesriikide kohustusi täita valdkondliku keskendamise nõudeid ja kliimapanuse eesmärke.