ET Euroopa Liidu Teataja C 332/1

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Pikaajaline sotsiaalhooldus ja deinstitutsionaliseerimine”

(ettevalmistav arvamus)

(2015/C 332/01)

Raportöör: Gunta ANČA Kaasraportöör: José Isaías RODRÍGUEZ GARCÍA-CARO

25. septembri 2014. aasta kirjas palus Läti Vabariigi välisministri kohusetäitja ja siseminister Rihards Kozlovskis Läti kui eesistujariigi nimel vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 304 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteel koostada ettevalmistav arvamus järgmises küsimuses:

„Pikaajaline sotsiaalhooldus ja deinstitutsionaliseerimine”.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav tööhõive, sotsiaalküsimuste ja kodakondsuse sektsioon võttis arvamuse vastu 7. mail 2015.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 508. istungjärgul 27.–28. mail 2015 (27. mai istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 139, vastu hääletas 1, erapooletuks jäi 3.

1. Järeldused ja soovitused

Komitee

1.1. kutsub üles suurendama järjepidevate ja üksikasjalike andmete abil teadlikkust hooldekodudes elavate inimeste olukorrast ning kehtestama inimõiguste austamist kajastavad näitajad;

1.2. kutsub liikmesriike üles võtma riiklike reformikavade raames diskrimineerimisvastaseid meetmeid ja edendama puuetega inimeste õigust osaleda täiel määral ühiskonnas ja majanduses;

1.3. tõdeb, et kohalike ja piirkondlike omavalitsuste eelarved on kokkuhoiumeetmete tagajärjel vähenenud, mis on avaldanud otsest mõju sotsiaalteenuste kättesaadavusele. See on põhjustanud mõnes liikmesriigis suundumuse paigutada inimesi hooldekodudesse;

1.4. soovitab liikmesriikidel kasutada Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahendeid, et soodustada üleminekut institutsiooniliselt hoolduselt kogukonnapõhisele hooldusele, arendada sotsiaal- ja tervishoiuteenuseid ning koolitada tugiteenuseid osutavaid töötajaid;

1.5. soovitab liikmesriikidel reformida pikaajalist hooldust kulutasuvuse analüüsi alusel, võttes kasutusele pikaajalise lähenemisviisi, mis hõlmab inimestesse ja teenustesse investeerimist rahaliste vahendite vähendamise asemel;

1.6. rõhutab, et deinstitutsionaliseerimine on protsess, mis nõuab pikaajalist poliitilist strateegiat ja piisavate rahaliste vahendite eraldamist, et arendada kogukonnas alternatiivseid tugiteenuseid;

1.7. palub tungivalt, et liikmesriigid tunnustaksid puuetega meeste ja naiste õigus- ja teovõimet teistega võrdsel alusel kõigis eluvaldkondades ja pakuksid vajaduse korral toetust otsuste tegemisel (1);

1.8. soovitab deinstitutsionaliseerimise keskse etapina töötada välja kvaliteetsed kogukonnapõhised teenused (2). Hooldekodude sulgemine ilma alternatiivseid teenuseid pakkumata on ohtlik;

1.9. on seisukohal, et koduhoolduse korral tuleb tagada taskukohaste professionaalsete teenuste väljatöötamine;

1.10. soovitab kogu Euroopas koolitada töötajaid kogukonnapõhiste teenuste osutamiseks ja teavitada neid deinstitutsionaliseerimisest;

1.11. soovitab muuta kogukonnapõhised teenused kohapeal kättesaadavaks ning kõigile taskukohaseks ja juurdepääsetavaks;

1.12. rõhutab, kui oluline on juurdepääs tööturule, et hooldekodudest lahkujad saaksid ühiskonnaelus täiel määral osaleda. Spetsialiseerunud tööhõivetalitused ning kutseharidus ja -koolitus peaksid olema neid vajavatele inimestele kättesaadavad ilma igasuguse diskrimineerimiseta;

1.13. soovitab moodustada partnerlusi kõigi sidusrühmade vahel, keda deinstitutsionaliseerimine mõjutab;

1.14. rõhutab, et eri kasutajarühmadel on eri vajadused ja seega tuleb välja töötada konkreetsed meetmed koostöös kõigi asjaomaste sidusrühmadega, sealhulgas kasutajate ja nende esindusorganisatsioonide, perede, teenuseosutajate, asjaomaste majandussektorite ja avaliku sektori asutustega;

1.15. palub Euroopa Komisjoni tungivalt võtta vastu kogukonnapõhiseid teenuseid reguleeriv Euroopa kvaliteediraamistik ja toonitab, et parima kvaliteedi tagamiseks on hädasti vaja siduvaid standardeid;

1.16. palub tungivalt liikmesriikidel kehtestada sõltumatud ja tõhusad kontrolli- ja seiresüsteemid tagamaks, et hooldusteenused oleksid kooskõlas eeskirjade ja kvaliteedistandarditega;

1.17. soovitab võidelda negatiivsete stereotüüpidega ning tõsta kaasavate koolitus- ja meediakampaaniate abil koolides ja ühiskonnas teadlikkust.

2. Sissejuhatus

2.1. Deinstitutsionaliseerimise ja inimõiguste austamise areng Euroopas toimus erinevat rada pidi valdavalt eelmisel sajandil. Seepärast on raske saada eri riikide kohta võrreldavaid andmeid.

2.2. Komitee leiab, et meie muutuvas ühiskonnas on oluline analüüsida sotsiaalhooldust ja ulatuslikku abi vajavate inimeste olukorda kogu ELis, et töötada välja asjakohased meetmed ja vahetada häid tavasid.

2.3. Seepärast komitee

2.3.1. märgib, et üle kogu Euroopa elab hooldekodudes rohkem kui üks miljon puuetega last ja täiskasvanut (3);

2.3.2. käsitab hooldekoduna mis tahes hooldekeskust, mille elanikud on isoleeritud üldisest kogukonnast ja/või on sunnitud elama koos. Sellistel inimestel ei ole piisavat kontrolli oma elu ega neid puudutavate otsuste üle ning asutuse enda nõuded kalduvad olema ülimuslikud inimeste isiklike vajaduste ees (4);

2.3.3. toonitab, et kohalikus kogukonnas osutatavatel kvaliteetsetel hooldusteenustel on elukvaliteedi seisukohalt alati paremad tulemused kui hooldusasutuses osutavatel teenustel ning see aitab kaasa ühiskondlikule lõimumisele ja vähendab eraldatuse riski (5);

2.3.4. mõistab hukka igasuguse diskrimineerimise ja väärkohtlemise, mida puudega ja puudeta mehed, naised ja lapsed, suure abivajadusega või psühhosotsiaalse puudega inimesed võivad kogeda hooldusasutustes ja hooldusteenuste kasutamisel;

2.3.5. viitab komitee varasemates arvamustes esitatud soovitustele (6);

2.3.6. juhib tähelepanu ELi ja liikmesriikide kohustustele, mis tulenevad ÜRO puuetega inimeste õiguste konventsioonist (7) – austada inimeste väärikust, vabadust ja õigust elada iseseisvalt, õigust valida, kus ja kellega koos nad seda teha soovivad, ning tagada kogukonnas juurdepääs tugiteenustele, sealhulgas isikuabiteenustele;

2.3.7. juhib tähelepanu asjaolule, et kooskõlas ÜRO lapse õiguste konventsiooniga peaks laps tema isiksuse täielikuks ja harmooniliseks arenguks kasvama „perekonna keskel õnne, armastuse ning üksteisemõistmise õhkkonnas”. Laste kasvatamise eest vastutavad eelkõige vanemad ja riik on kohustatud toetama vanemaid, iseäranis kõige raskemas olukorras olevaid vanemaid, asjakohaste sotsiaalkaitsevahenditega. Lastel on õigus olla kaitstud kahjustamise ja väärkohtlemise eest. Kui perekond ei saa vaatamata riigi piisavale toetusele osutada vajalikku hooldust, on lastel õigus asendusperes hooldamisele;

2.3.8. kinnitab, et puuetega inimestel ja eriti intellektipuudega inimestel on õigus olla igal pool seadusega tunnustatud inimestena.

3. Üleminek institutsiooniliselt hoolduselt kogukonnapõhisele hooldusele

Komitee

3.1. peab kiiduväärseks asjaolu, et paljud riigid reformivad laste ja täiskasvanute hoolduse ja neile abi osutamise viise ning asendavad mõned või kõik pikaajalist hooldust pakkuvad asutused pere- ja kogukonnapõhiste teenustega (8);

3.2. soovib, et deinstitutsionaliseerimise protsessis austataks kasutajarühma õigusi, minimeeritaks kahjustamise oht ja tagataks kõigile sellesse kaasatud isikutele positiivsed tulemused. Uutes hooldus- ja tugisüsteemides tuleb austada iga üksikisiku ja tema perekonna õigusi, väärikust, vajadusi ja soove;

3.3. on seisukohal, et igaühel on õigus otsustada, kus ja kuidas ta elada soovib.

4. Deinstitutsionaliseerimine erinevate sihtrühmade puhul

4.1. Komitee tunnistab, et laste, puuetega inimeste (sealhulgas psühhosotsiaalse puudega inimeste) ja eakate hooldusvajadused on väga erinevad. Seepärast tuleb pikaajalise hoolduse deinstitutsionaliseerimisel arvestada iga kasutajarühma konkreetsete vajadustega.

4.2. Kogukonnapõhine hooldus, sh professionaalne hooldus ning perekonnas ja sotsiaalses keskkonnas osutatud hooldus, pakub lisaväärtust, mis hoolekandeasutustes puudub.

4.3. Seega tuleks institutsioonilist süsteemi kohandada selliselt, et see täiendaks kogukonnapõhiselt osutatavaid sotsiaal- ja tervishoiuteenuseid, kui need ei ole kättesaadavad, samuti üleminekuajal.

4.4. Iseseisev elu ei tähenda, et inimesed peaksid elama isoleeritult. See tähendab hoopis seda, et neil on võimalus kasutada eriteenuseid ja kättesaadavaid üldteenuseid kogukonnas, kus nad on otsustanud elada.

4.5. Deinstitutsionaliseerimine hõlmab õigete teenuste loomist, aga ka kogukonnas õige keskkonna tagamist. Üldsust tuleb selleks üleminekuks ette valmistada, suurendada teadlikkust ja võidelda häbimärgistamise vastu. Vastasel korral oleks deinstitutsionaliseerimise asemel tulemuseks taasinstitutsionaliseerimine, luues psühhosotsiaalse puudega inimeste getosid, nii et nad oleksid ühiskonnas elades siiski negatiivsete hoiakute tõttu isoleeritud. Meedial on selles keskne roll.

4.6. Komitee viitab liikmesriikidevahelistele erinevustele, sealhulgas seoses pikaajalise hoolduse määratlusega. Need erinevused võivad puudutada ka osutatava hoolduse liiki ja sellega seotud teenuseid. Märkimisväärne vahe on liikmesriikides ka eri piirkondade ja kohalike omavalitsusüksuste, eriti linna- ja maapiirkondade vahel (9). Komitee leiab, et sellega ei tohiks õigustada edusammude puudumist liikmesriigis – ehkki selle eripära tuleks arvestada – ja toetab järkjärgulist üleminekut kogukonnapõhistele teenustele.

4.7. Ühes varasemas ettevalmistavas arvamuses (10) soovitas komitee hinnata telehoolduse ja intelligentse elukeskkonna valdkonda ning luua ulatuslik, detsentraliseeritud ja elukohalähedane struktuur, mis võimaldaks otsest kontakti vanemate inimestega. Soovime seda soovitust korrata ja toetame asjakohast deinstitutsionaliseerimist eakate, laste ja igas vanuses puuetega inimeste ning psühhosotsiaalse puudega inimeste puhul (11).

4.8. Kasutajarühmad hõlmavad isikuid, kelle otsustusvõime võib olla vähenenud või kellel see puudub vanuse, puude või sõltuvuse tõttu. Seepärast kutsub komitee liikmesriike üles tagama selliste inimeste parima võimaliku kaitse deinstitutsionaliseerimise järkjärgulises ja kontrollitud protsessis nii, et nende õigused oleksid kogu aeg kaitstud ja neile osutataks kogukonnas parimat võimalikku hooldust, mis hõlmab ka abistamist otsuste tegemisel.

4.9. Komitee on teadlik mõjust, mida üleminek hooldekodudelt kogukonnapõhisele süsteemile võib avaldada valdkonna töötajatele. Kõik protsessi hõlmatud ametiasutused ja sidusrühmad peavad tegema koostööd, et üleminek oleks kasulik ka hooldajatele ja selle mõju neile avalduks järk-järgult. Alati tuleks tagada inimväärsed töötingimused.

4.10. Hooldekodude teenuse alternatiiv on mitte kodus, vaid kogukonnas osutatav teenus ning seepärast tuleb tagada investeerimine teenuste taristusse.

4.11. Komitee tunneb heameelt heade näidete üle, nt hoolduspuhkus, osaajaline hoolduspuhkus ja mitteametlike hooldajate kindlustuskaitse õiguse tunnustamine (12). Komitee kutsub komisjoni ja liikmesriike üles ergutama heade tavade jagamist.

4.12. Komitee tunnistab hooldajate tähtsust. Vabatahtlikkuse alusel tegutsevad mitteametlikud hooldajad püüavad ühitada pereliikme hooldamise kohustust omaenda eluga. See võib viia nn hooldaja sündroomini, mille puhul on peamine hooldaja lõpuks psüühiliselt ja füüsiliselt kurnatud. EL peab tagama, et ühitamismeetmed ja hoolduskohustus põhineksid kõigi võrdsusel, mitteametliku hoolduse ülesanne oleks jagatud võrdselt ja õiglaselt (13), kaitstakse hooldajate põhiõigusi, tunnustatakse ja toetatakse nii mitteametlikku ja perehooldust kui ka vabatahtlike rolli ametlikus ja mitteametlikus hoolduses (14).

4.13. Komitee tunnistab, et paljud haavatavad rühmad, keda kaldutakse paigutama hooldusasutustesse, on kodutu elanikkonna hulgas üleesindatud. Seepärast kutsub komitee liikmesriike üles arendama deinstitutsionaliseerimise strateegiad ja programme, milles võetaks täiel määral arvesse kodutust ja vajadust pakkuda kogukonnapõhiseid teenuseid, et kodutusega tegeleda ja seda ära hoida.

4.14. Majapidamisteenuste arendamine ja professionaliseerimine on strateegilise tähtsusega ametialase võrdõiguslikkuse seisukohalt, sest neid töid teevad peamiselt naised ning just naistel on vaja lastehoiuteenust, eakate hooldamise ja kodu korrashoiuga seonduvaid teenuseid, et olla meestega ametialaselt võrdväärsed. Need teenused on kasulikud üksikisikutele ja kogu ühiskonnale. Nende abil luuakse uusi töökohti, need vastavad vananeva ühiskonna vajadustele ning aitavad lihtsustada era- ja tööelu ühitamist. Nende teenustega parandatakse elukvaliteeti ja sotsiaalset kaasamist ning muudetakse eakatele oma koju elama jäämine lihtsamaks (15).

4.15. Komitee tunnistab, et deinstitutsionaliseerimise koolitust vajavad töötajad kogu Euroopas. Näiteks tuleb uut põlvkonda psühhiaatreid koolitada selleks, et tagada nende tegevuse kooskõla ÜRO puuetega inimeste õiguste konventsiooniga.

4.16. Komitee tunneb muret selle pärast, et mõnikord saadetakse inimesi hooldekodudesse, läbimata konsulteerimisprotsessi või järgimata selgeid menetlusi. Komitee peab oluliseks ametlikult hinnata, milline on inimese pikaajalise hoolduse vajadus. See protsess peab austama inimeste väärikust ja tooma kaasa individuaalsete teenuste väljaarendamise.

5. Finantskriisi mõju sotsiaalteenustele

5.1. Komitee on teadlik, et pikaajalise hoolduse osutamine seda vajavatele kasutajarühmadele on Euroopa Liidu üks suurimaid sotsiaalseid ja majanduslikke väljakutseid, eriti nagu praeguses majanduskriisi olukorras.

5.2. Teatises sotsiaalsete investeeringute kohta (16) tuuakse selgelt esile, et majanduskriis seadis meie sotsiaalkaitsesüsteemid ohtu, sest töötus kasvas, maksutulu vähenes ja sotsiaaltoetusi vajavate inimeste arv suurenes. Seda arvestades nõustub komitee komisjoniga, et tuleb aidata liikmesriikidel välja töötada pikaajalise hoolduse strateegiad, mis aitaksid vähendada majanduskriisi mõju.

5.3. Oma arvamuses (17) teatise kohta märkis komitee, et majanduskasvu ja ühtekuuluvust edendavaid sotsiaalseid investeeringuid tuleks kasutada ka sotsiaalteenuste parandamiseks. See võiks toetada ka töökohtade loomist teenuste sektoris ja uute teenuste arendamist kogukonnas.

5.4. Majanduskriis mõjutas negatiivselt puuetega inimeste suutlikkust elada iseseisvalt, samuti perekondi ja haavatavaid rühmi, kes olid juba niigi suuremas vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse ohus.

5.5. Sotsiaalsete investeeringute paketiga käsitletakse majanduskriisi ja demograafilise muutusega seonduvaid väljakutseid (18).

5.6. Komitee on veendunud, et kriis on põhjustanud suurt tagasiminekut sotsiaalsete õiguste tunnustamisel, sest sotsiaalpoliitika eelarvet on kärbitud. Komitee palub seetõttu tungivalt nõukogul, komisjonil ja liikmesriikidel tagada, et sotsiaalsed investeeringud suunatakse meetmetesse, millega parandatakse sotsiaalkaitset, nii et see oleks taas vähemalt kriisieelsel tasemel (19).

5.7. Komitee rõhutab, et seistes vastamisi oodatava eluea tõusust tulenevate vajadustega, on vaja lahendada põlvkondadevahelise õigluse ja solidaarsuse keerulised küsimused. Lõppeesmärk peab olema see, et vanadel ja väga vanadel inimestel oleks Euroopas võimalik elada oma elu turvaliselt ja väärikalt, isegi kui nad vajavad hooldust, ning samal ajal tagada, et sellega ei asetata üle jõu käivat koormat noorematele põlvkondadele (20).

5.8. Ehkki ELi-sisesed erinevused pikaajalise institutsioonilise ja kogukonnapõhise hoolduse valdkonnas olid ilmsed, süvendas kriis niigi märgatavaid majanduslikke ja sotsiaalseid erinevusi ELis veelgi. See tõi esile konkurentsivõime ja sotsiaalse ühtekuuluvuse ebaühtlase taseme, süvendades majanduskasvu ja arengu polariseerumist ning mõjutades selgelt tulude, rikkuse ja heaolu õiglast jaotumist nii liikmesriikide kui ka piirkondade vahel (21).

6. ELi rahaliste vahendite kasutamine pikaajaliste sotsiaalteenuste ja deinstitutsionaliseerimise jaoks

Komitee

6.1. peab kahetsusväärseks asjaolu, et viimasel programmiperioodil kasutati Euroopa struktuurifondide vahendeid kogukonnapõhise hoolduse asemel isoleerivate hooldekodude jaoks;

6.2. väljendab heameelt uute, ajavahemikus 2014–2020 Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahendeid reguleerivate määruste üle, millega soodustatakse üleminekut institutsioonilise hoolduse rahastamiselt kogukonnapõhise hoolduse rahastamisele, lootes, et Euroopa Regionaalarengu Fondi vahenditega parandatakse sotsiaal- ja tervishoiutaristuid;

6.3. on seisukohal, et mitmest fondist rahastamise lähenemisviis võib kiirendada üleminekut kogukonnapõhisele hooldusele. See hõlmaks ka Euroopa Sotsiaalfondi vahendite kasutamist pehmete meetmete jaoks, nagu koolitus ja uute sotsiaalteenuste loomine;

6.4. väljendab heameelt Euroopa struktuuri- ja investeerimisfonde reguleerivasse ühissätete määrusesse hõlmatud temaatilise eeltingimuste üle seoses võitlusega vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu, millega kohustatakse liikmesriike kehtestama deinstitutsionaliseerimise strateegia;

6.5. soovitab liikmesriikidel kasutada Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahendeid, et soodustada üleminekut institutsiooniliselt hoolduselt kogukonnapõhisele hooldusele, arendada sotsiaal- ja tervishoiuteenuseid ning koolitada töötajaid tugiteenuste osutamiseks;

6.6. leiab, et ühinemiseelse abi rahastamisvahendit ja Euroopa Arengufondi tuleks kasutada selleks, et toetada õigust elada kogukonnas ja kasvada perekonna keskel;

6.7. mõistab, et üleminek institutsioonilistelt teenustelt kogukonnapõhistele teenustele on keeruline. Seepärast kutsub komitee komisjoni ja liikmesriike üles koostama teatise ja poliitilised juhised deinstitutsionaliseerimise edendamiseks isegi – ja iseäranis – majanduskriisi ajal.

7. Kvaliteetsed kogukonnapõhised teenused

Komitee

7.1. palub tungivalt, et Euroopa Komisjon võtaks vastu kogukonnapõhiseid teenuseid reguleeriva Euroopa kvaliteediraamistiku, ja rõhutab, et parima kvaliteedi tagamiseks on hädasti vaja rangeid ja siduvaid standardeid;

7.2. tõdeb, et ka äärepoolsetes ja maapiirkondades peavad teenused olema kogukonnas kättesaadavad ja et üksikisikud tuleb varustada piisava eelarvega, võimaldamaks neil vabalt valida endale vajalikke teenuseid;

7.3. on veendunud, et kogukonnapõhiseid teenuseid tuleks arendada tihedas koostöös kasutajate ja nende esindusorganisatsioonidega ja et kvaliteedi peaksid kindlaks määrama nemad ise koostöös muude asjaomaste sidusrühmadega, sealhulgas teenuseosutajate, avaliku sektori asutuste ja ametiühingutega;

7.4. palub tungivalt liikmesriikidel kehtestada sõltumatud ja tõhusad kontrolli- ja seiresüsteemid tagamaks, et nii kogukonnapõhised kui ka hooldekodudes osutatavad teenused on kooskõlas eeskirjade ja kvaliteedistandarditega;

7.5. soovitab muuta kogukonnapõhised teenused kohapeal kättesaadavaks ning kõigile taskukohaseks ja kättesaadavaks;

7.6. leiab, et nende teenuste osutamiseks peab olema asjaomaste asutuste luba ja sertifitseerimisasutuste akrediteering;

7.7. viitab sellele, et puuetega inimesed, sealhulgas lapsed ja vanemad inimesed vajavad kogukonnas elamiseks tugitehnoloogiad ja tehnilisi abivahendeid. Need tehnoloogiad on kõige tõhusamad siis, kui nad on kooskõlas kasutaja eelistustega ja nende puhul võetakse arvesse eraelu puutumatust.

Brüssel, 27. mai 2015 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Henri MALOSSE

(1) Nagu on sätestatud ÜRO puuetega inimeste õiguste konventsioonis.

(2) See kehtib ka psühhiaatrilise sundravi asutuste sulgemise suhtes: kättesaadavad peavad olema tõelised alternatiivid.

(3) Puuetega lapsed ja täiskasvanud (sh vaimse tervise probleemidega inimesed). See hõlmab ELi ja Türgit. Allikas: Mansell, J., Knapp, M., Beadle-Brown, J. ja Beecham, J. (2007): „Deinstitutionalisation and community living – outcomes and costs: report of a European Study”. 2. köide: Main Report Canterbury: Tizard Centre, University of Kent (edaspidi „DECLOCi aruanne”).

(4) Üleminekut institutsiooniliselt hoolduselt kogukonnapõhisele hooldusele käsitlenud ekspertide ajutise töörühma aruanne http://ec.europa.eu/social/BlobServlet?docId=4017&langId=en

(5) Euroopa ühtsed juhised institutsiooniliselt hoolduselt kogukonnapõhisele süsteemile ülemineku kohta (www.deinstitutionalisationguide.eu).

(6) ELT C 204, 9.8.2008, lk 103; ELT C 181, 21.6.2012, lk 2; ELT C 44, 15.2.2013, lk 28.

(7) Vt http://www.un.org/disabilities/convention/conventionfull.shtml

(8) Mõne näite pikaajalise hoolduse kohta võib leida Eurobaromeetri uuringust tervishoiu ja pikaajalise hoolduse kohta (http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/ebs/ebs_283_en.pdf). Lisaks sellele võib häid tavasid deinstitutsionaliseerimise valdkonnas leida Euroopa ühtsetest juhistest institutsiooniliselt hoolduselt kogukonnapõhisele süsteemile ülemineku kohta (www.deinstitutionalisationguide.eu).

(9) Long-term care in the European Union. ISBN 978–92-79-09573-3. Luxembourg: Euroopa Liidu Väljaannete Talitus.

(10) ELT C 44, 11.2.2011, lk 10.

(11) Samas.

(12) Austrias on asjaomased õigussätted olemas. Näited:

Hoolduspuhkus ja osaajaline hoolduspuhkus: töö ja hoolduse parema tasakaalustamise huvides on töötajatel alates 1. jaanuarist 2014 võimalik leppida kokku hoolduspuhkuse (täielikult tasustamata) või osaajalise hoolduspuhkuse (osaliselt tasustatud) võtmises 1–3kuuseks perioodiks. Selle aja kestel on neil seaduslik õigus hooldushüvitisele, kaitsele hoolduspuhkuse põhjendusel vallandamise eest ja sotsiaalkindlustuskaitsele (mitteosamakseline tervise- ja pensionikindlustus). Hoolduspuhkuse hüvitis on võrdne võimaliku töötushüvitisega. Sellise hoolduspuhkuse või osaajalise hoolduspuhkuse eesmärk on võimaldada asjaomastel töötajatel korraldada hooldus (ümber) olukorras, kui tekib ootamatu vajadus hooldada lähisugulast või abistada teatud perioodi vältel hooldajat.

Hooldajana tegutsevate pereliikmete pensionikindlustus: lähisugulase hooldajal, kes kulutab hooldusele kõik töötunnid või suure osa töötundidest, on mitteosamakseliste pensionikindlustusõiguste omandamiseks järgmised valikuvõimalused: kindlustuse jätkamine pensionikindlustuse osana; isikukindlustus pensionikindlustuse osana; kindlustuse jätkamine või isikukindlustus tervisekindlustuse osana. Föderaalvalitsus võtab kindlustusmaksed enda kanda, mis tähendab, et hooldajana tegutsevale sugulasele sellest tulenevaid kulusid ei teki.

(13) Meeste ja naiste ning põlvkondade vahel.

(14) Sotsiaalplatvormi soovitused hoolduse kohta: http://www.socialplatform.org/wp-content/uploads/2013/03/20121217_SocialPlatform_Recommendations_on_CARE_EN1.pdf

(15) ELT C 12, 15.1.2015, lk 16.

(16) COM(2013) 83 final.

(17) ELT C 271, 19.9.2013, lk 91.

(18) Paketiga soovitakse aidata mh lapsi ja noori, puuetega inimesi, kodutuid ja vanemaid inimesi. Paketi eesmärgid on järgmised: tagada, et sotsiaalkaitsesüsteemid vastaksid inimeste vajadustele; jõuda lihtsama ja paremini suunatud sotsiaalpoliitikani ning tõhustada liikmesriikide aktiivse kaasamise strateegiad. (Toolkit on the Use of European Union Funds for the Transition from Institutional to Community-Based Care – https://deinstitutionalisationdotcom.files.wordpress.com/2015/03/annex-1-en-orig.pdf).

(19) ELT C 170, 5.6.2014, lk 23 ja ELT C 226, 16.7.2014, lk 21.

(20) ELT C 204, 9.8.2008, lk 103.

(21) ELT C 12, 15.1.2015, lk 105.