EUROOPA KOMISJON Brüssel,30.9.2015 COM(2015) 472 final 2015/0226(COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS millega kehtestatakse ühised eeskirjad väärtpaberistamise kohta ning luuakse lihtsa, läbipaistva ja standarditud väärtpaberistamise Euroopa raamistik ning millega muudetakse direktiive 2009/65/EÜ, 2009/138/EÜ, 2011/61/EL ning määrusi (EÜ) nr 1060/2009 ja (EL) nr 648/2012 (EMPs kohaldatav tekst) {SWD(2015) 185 final}

{SWD(2015) 186 final}



SELETUSKIRI ETTEPANEKU TAUST Ettepaneku põhjused ja eesmärgid Lihtsa, läbipaistva ja standarditud väärtpaberistamise turu loomine on kapitaliturgude liidu projekti oluline komponent ja aitab kaasa komisjoni esmatähtsale eesmärgile toetada töökohtade loomist ja majanduse jätkusuutlikku kasvu. ELi ühtne kvaliteetne väärtpaberistamisraamistik saaks soodustada ELi finantsturgude täiendavat lõimist, aidata mitmekesistada rahastamisallikaid ja vabastada kapitali, nii et krediidiasutustel ja laenuandjatel oleks lihtsam majapidamistele ja ettevõtetele laenu anda. Euroopa Komisjon määras 2015. aasta tööprogrammis kindlaks sihipärased meetmed koos 10 prioriteediga ja teatas, et osana prioriteedist luua süvendatud ja õiglasem siseturg tugevama tööstusbaasiga kavatseb ta kehtestada ELi raamistiku lihtsa, läbipaistva ja standarditud väärtpaberistamise jaoks. 26. novembril 2014 komisjoni esitatud investeerimiskavas Euroopa jaoks nimetati väärtpaberistamise jätkusuutliku turu loomist enne kriisi tehtud vigu kordamata ühe valdkonnana viiest, kus on vaja võtta meetmeid lähemal ajal. Väärtpaberistamine tähistab tehinguid, mis võimaldavad laenuandjal või muul tehingu algatajal (tavaliselt krediidiasutus) refinantseerida laenude või varade kogum (nt hüpoteegid, autoliising, tarbimislaenud, krediitkaardid) nende väärtpaberiteks muutmise teel. Laenuandja või tehingu algataja jagab oma laenuportfelli erinevatesse riskikategooriatesse, mis on kohandatud investorite riski- ja tootluse profiilile. Investoritele loodav tulu saadakse aluseks olevate laenude rahavoogudest. Sellised turud ei ole suunatud jaeinvestoritele. Väärtpaberistamine on hästi toimivate kapitaliturgude oluline osa. Usaldusväärselt struktureeritud väärtpaberistamine võib olla oluline viis mitmekesistada rahastamisallikaid ja jaotada riske ELi finantssüsteemi sees tõhusamalt. See võimaldab finantssektori riski laiemalt jaotada ja võib aidata vabastada krediidiasutuste bilansimahtu, et anda majandusele täiendavaid laene. Üldiselt võib väärtpaberistamine finantssüsteemi tõhustada ja pakkuda täiendavaid investeerimisvõimalusi. Väärtpaberistamine võib luua silla krediidiasutuste ja kapitaliturgude vahel, pakkudes nii kaudset kasu ettevõtjatele ja kodanikele (näiteks vähem kulukate laenude ja ettevõtjate laenuhüpoteekide ja krediitkaartide teel) ja pakkuda asjaomastele investoritele tehingu algataja krediidiriskiga sidumata varaklasse. Pärast 2007.–2008. aasta suurtest riskidest tingitud kriisi Ameerika Ühendriikides võtsid ametiasutused meetmeid, et muuta väärtpaberistamise tehingud turvalisemaks ja lihtsamaks ning tagada riskide juhtimiseks asjakohaste stiimulite kehtestamine – sealhulgas nii kõrgemad kapitalinõuded, hoolsuskohustus ja äritegevusnõuded kui ka kohustuslikud riski säilitamise nõuded, millega tagada, et tooteid ei väärtpaberistataks ainult investoritele jaotamise eesmärgiga, nagu see 2008. aasta finantskriisile eelneval ajal tavaks oli (nn „algata ja turusta” mudel). Kõnealuseid reforme oli vaja finantsstabiilsuse tagamiseks. Reformide tulemusel on kõik väärtpaberistamised ELis nüüd rangelt reguleeritud. Euroopa väärtpaberistamise turud on finantskriisi algusest saadik tagasihoidlikult tegutsenud. Ameerika Ühendriikide turud on seevastu taastunud. Selline olukord on tekkinud olenemata asjaolust, et erinevalt Ameerika Ühendriikide turgudest pidasid Euroopa väärtpaberistamise turud kriisile suhteliselt hästi vastu ja ELis algatatud instrumentidelt kantud kahju on Ameerika Ühendriikide omaga võrreldes väga väike. Näiteks AAA-reitinguga Ameerika Ühendriikide eluasemehüpoteekväärtpaberite makseviivitused olid kõrge riskisusega väärtpaberite puhul 16 % ja madala riskisusega väärtpaberite puhul 3 %. Samas ei ületanud ELi eluasemehüpoteekväärtpaberite makseviivitused kunagi 0,1 %. BBB-reitinguga toodete puhul on erinevused veelgi suuremad – USA eluasemehüpoteekväärtpaberite makseviivituste tipptase oli kõrge riskisusega väärtpaberite puhul 62 % ja madala riskisusega väärtpaberite puhul 46 %, samas kui ELi toodete makseviivituste tipptase oli 0,2 %. Kuigi USA väärtpaberistamise turud erinevad ELi omadest ja ELi turu moodustavate siseriiklike, erineva killustatuse astme ja tõhususega turgudest, on USA turgude kiirema taastumise taga vähemalt osaliselt avalik sponsorlus. USA valitsuse sponsitud ettevõtjad (nt Fannie Mae ja Freddy Mac) on andnud riikliku tagatise peaaegu 80 %-le USA väärtpaberistamise instrumentidele. Sellistesse toodetesse investeerivate pankade suhtes kehtivad USA reguleeriva raamistiku alusel seetõttu madalamad omavahendite nõuded. Käesoleva ettepaneku aluseks on ELis väga keerukate, läbipaistmatute ja kõrge riskisusega väärtpaberistamistega kaasnevate riskide käsitlemiseks kehtestatud meetmed. ELi jätkusuutliku väärtpaberistamise turu loomise järgmine loomulik samm on keskenduda paremale diferentseerimisele ning läbipaistva, lihtsa ja standarditud väärtpaberistamise loomisele, et toetada nii ELi investeeringuid kui ka asjakohast riskijuhtimist. Sellepärast on käesoleva seadusandliku ettepaneku eesmärgid järgmised: (1)taaskäivitada turud jätkusuutlikumal alusel, nii et lihtsat, läbipaistvat ja standarditud väärtpaberistamist saaks kasutada majandusele tulemusliku rahastamisallikana; (2)võimaldada riskide tõhusat ja tulemuslikku ülekandmist nii arvukatele institutsionaalsetele investoritele kui ka pankadele; (3)pakkuda väärtpaberistamist kui tulemuslikku rahastamismehhanismi nii mõningatele pikemaajaalistele investoritele kui ka pankadele; (4)kaitsta investoreid ja juhtida süsteemset riski, vältides puudulike „algata ja turusta” mudelite kordumist. Esimene samm lihtsa, läbipaistva ja standarditud väärtpaberistamise turu loomisel on teha selgete aktsepteeritavuse kriteeriumidega kindlaks usaldusväärsed instrumendid. Järgmine samm on kohandada reguleerivat raamistikku, et võimaldada riskitundlikumat lähenemist. ELis väga keerukate, läbipaistmatute ja riskantsete väärtpaberistamistega kaasnevate riskide käsitlemiseks kehtestatud meetmeid ei ole kavas õõnestada. Käesolev ettepanek aitab siiski teha paremini kindlaks lihtsaid, läbipaistvaid ja standarditud tooteid. Loodava raamistikuga antaks investoritele kindlust ja loodaks ELile ranged nõuded, et aidata osalistel hinnata väärtpaberistamisega seotud riske (nii toodete siseselt kui ka nende vahel). Uus ELi raamistik ei asenda investorite vajadust täita põhjalikult hoolsuskohustust. Sellega ei kontrollita väärtpaberistatud laenude krediidiriski – investorid saavad kasutada paljusid investeerimisvõimalusi, mis sobivad nende riski- ja tootlusprofiiliga. Põhimõte „lihtne, läbipaistev ja standarditud” viitab väärtpaberistamise struktureerimise protsessile, mitte hõlmatud varade aluseks olevale krediidikvaliteedile. Seepärast ei välista see asjaomasele põhimõttele mitte vastavaid, näiteks vähem lihtsa struktuuriga väärtpaberistamisi asjakohase krediidikvaliteediga aluspositsioonidest. 25. ja 26. juuni 2015 aasta kohtumise järeldustes tähendas Euroopa Ülemkogu, et väärtpaberistamine võib pakkuda tulemuslikku mehhanismi riski ülekandmiseks krediidiasutustelt mittekrediidiasutustele, suurendades krediidiasutuste laenuandmisvõimet ja suunata mittekrediidiasutuste pakutav rahastamine äriühingute käibekapitali. Euroopa Ülemkogu kutsus komisjoni üles esitama esmajärjekorras ja hiljemalt 2015. aasta lõpuks ettepaneku standardväärtpaberistamise raamistiku kohta, lähtudes arvukatest Euroopa ja rahvusvahelisel tasandil pooleli olevatest algatustest. Juulis 2015 esitatud Euroopa majanduse kapitaliturge käsitlevas resolutsioonis tähendas Euroopa Parlament, et lihtsa, läbipaistva ja standarditud väärtpaberistamise loomist tuleks paremini ära kasutada ja avaldas heameelt algatuse üle luua jätkusuutliku ja läbipaistva väärtpaberistamise turg, töötades selleks välja konkreetse reguleeriva raamistiku kvaliteetse väärtpaberistamise ühtse määratlemise ning riskide järelevalve, mõõtmise ja juhtimise tulemuslike meetoditega. Käesolevas määruse ettepanekus eristatakse lihtsaid, läbipaistvaid ja standardseid väärtpaberistamisi (edaspidi „standardväärtpaberistamised”) muudest väärtpaberistamistest.

Kooskõla poliitikavaldkonnas kehtivate sätetega Praegu on ELi väärtpaberistamisraamistik reguleeritud paljude ELi õigusaktidega. Siia kuuluvad pankadele suunatud kapitalinõuete määrus, kindlustusandjatele suunatud Solventsus II direktiiv ning varahalduritele suunatud eurofondide direktiiv ja investeerimisfondide valitsejate direktiiv. Õigussätted, sealhulgas teabe avalikustamise ja läbipaistvuse kohta, on kehtestatud ka reitinguagentuuride määruses ja prospektidirektiivis. Väärtpaberistamiste usaldatavusnõuete käsitlusega seotud nõudeid võib leida ka praegu arutatavates komisjoni seadusandlikes ettepanekutes (pankade struktuurireform ja rahaturufondid). Asjakohaseid norme sisaldavad ka delegeeritud õigusaktid. EL on juba võtnud meetmeid nende erinevaks regulatiivseks käsitluseks kahes delegeeritud aktis, mis hõlmavad kindlustusandjate usaldatavusnõudeid (Solventsus II direktiivi alusel) ja krediidiasutuste likviidsust (likviidsuskattekordaja määruse kaudu). See lähenemisviis aitab paremini eristada lihtsaid, läbipaistvaid ja standarditud tooteid vähem läbipaistvatest ja keerulisematest toodetest. Nii võivad mõned väärtpaberistamised osutada atraktiivsemaks, vähendades tõkkeid väärtpaberistamise protsessile ning suurendades likviidsust ja turu sügavust. Selline eristamine ei asenda siiski investorite vajadust täita põhjalikult hoolsuskohustust. Nimetatud delegeeritud aktide vastuvõtmine 2014. aastal oli esimene samm ja seda tuleb nüüd täiendavate meetmetega tugevdada, lähtudes arvukatest ELi ja rahvusvahelistest algatustest regulatiivsete standardite ühtlustamise alal. Viimasel ajal on arvukad rahvusvahelised ja Euroopa ametiasutused pühendanud märkimisväärse osa poliitika kujundamisest väärtpaberistamisele. Käesolev ettepanek lähtub nendest algatustest. Üleilmsel tasandil on Baseli pangajärelevalve komitee (BCBS) ja Rahvusvahelise Väärtpaberijärelevalve Organisatsioon (IOSCO) ühiselt juhtinud väärtpaberistamise tõkete valdkondadevahelist rakkerühma. Rakkerühma peamine ülesanne on olnud koostada kriteeriumid lihtsa, läbipaistva ja võrreldava väärtpaberistamise instrumentidele. Rakkerühm andis 23. juulil 2015 välja üldkriteeriumid. Detsembris 2014 avaldas BCBS väärtpaberistamisse investeerivate pankade kapitalikäsitluse läbivaadatud standardid. BCBS kaalub ka lähikuudel, kas ja kuidas inkorporeerida BCBS-IOSCO rakkerühma koostatavad lihtsa ja läbipaistva väärtpaberistamise kriteeriumid väärtpaberistamise kapitaliraamistikku. ELi tasandil on arvukad ametiasutused uurinud seda teemat väärtpaberistamise turgude aeglase taastumise taustal. Näiteks algatasid Euroopa Keskpank ja Inglise Keskpank mais 2014 avaliku konsultatsiooni väärtpaberistamise turu parema toimimise üle Euroopa Liidus. Euroopa Pangandusjärelevalve koostas komisjoni poolt jaanuaris 2014 esitatud üleskutse peale 7. juuliks 2015 nõuanded komisjonile väärtpaberistamise kvalifitseerimise raamistiku kohta. Pangandusjärelevalve pakkus välja kriteeriumid lihtsa, läbipaistva ja standarditud väärtpaberistamise tehingute määratlemiseks, sealhulgas lühiajalise väärtpaberistamise ja varaga tagatud kommertsväärtpaberite konkreetsete tunnuste kohta. Euroopa Pangandusjärelevalve soovitas ka pikaajaliste väärtpaberistamise instrumentide ja varaga tagatud kommertsväärtpaberite jaoks riskitundlikumat usaldatavusnõuete käsitlust, kohandades 2014. aasta Baseli väärtpaberistamisraamistikus kavandatud omavahendite nõudeid, et võtta arvesse standardväärtpaberistamise suhteliselt madalat riskisust, hoides samas regulatiivsed omavahendid usaldatavusnõuete täiendavate kapitalinõuete raames. Euroopa järelevalveasutuste ühiskomitee uuris kehtivas ELi raamistikus avalikustamisnõudeid ja hoolsuskohustuse, järelevalvelise aruandluse ja riski säilitamisega seotud kohustusi. Ühiskomitee analüüsis ka võimalikke vastuolusid kehtivas raamistikus. Üksikasjalik aruanne avaldati 12. mail 2015. Kooskõla liidu muude poliitikavaldkondadega Käesolev väärtpaberistamise määruse ettepanek toetab komisjoni poolt 2014. aastal esitatud Investeerimiskava Euroopa jaoks, mis käsitleb peamisi tõkkeid investeeringutele. Uue lähenemisviisiga aidatakse lahendada reaalmajanduse praeguseid rahastamisprobleeme ELis. Käesolev algatus moodustab osa täna Euroopa Komisjoni poolt vastu võetud kapitaliturgude liidu tegevuskavast. Kapitaliturgude liit on üks komisjoni prioriteete, millega tagada, et finantssüsteem toetaks töökohtade loomist ja majanduskasvu ja aitaks Euroopa ees seisvate demograafiliste probleemide puhul. Sellega soovitakse sääste paremini majanduskasvu suunata ja pakkuda rohkem võimalusi ja suuremat tulu säästjatele ja investoritele. Kapitaliturgude liiduga kavatsetakse pakkuda ettevõtjatele nende arengu eri etappides rohkem rahastamisvõimalusi ja suunata investeeringud sinna, kus neid kõige tulusamalt kasutataks, suurendades Euroopa äriühingute ja infrastruktuuriprojektide võimalusi. Komisjon korraldas 18. veebruarist 13. maini 2015 avaliku konsultatsiooni rohelise raamatuga „Kapitaliturgude liidu loomine”. Vastajate enamuse tagasiside kiitis heaks rohelises raamatus Euroopa kapitaliturgude edendamiseks välja pakutud valdkonnad. Sidusrühmad kiitsid heaks ka lihtsa ja läbipaistva väärtpaberistamise loomise ELi raamistiku ning esitasid eraldi konsultatsiooni raames üksikasjalikke arvamusi. Lisaks Investeerimiskavale Euroopa jaoks ja finantssektori regulatiivsetele algatustele on mitu ELi institutsiooni ja asutust käivitanud algatusi, et taaskäivitada väärtpaberistamise turud ja suurendada usaldust turu toimimise vastu. Komisjon tegutseb koostöös Euroopa Investeerimispanga ja Euroopa Investeerimisfondiga, et aidata rahastada VKEsid, näiteks ettevõtete konkurentsivõime ning väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate programmiga (COSME) ning komisjoni ja Euroopa Investeerimispanga ühisalgatustega eriotstarbeliste väärtpaberistamisüksuste kasutamise teemal. 2014. aasta teises pooles algatas Euroopa Keskpank varaga tagatud väärtpaberite ostukava, mille eesmärk on veelgi täiustada rahapoliitika ülekandumist. Varaga tagatud väärtpaberite ostukava eesmärk koos muude rahapoliitiliste meetmetega (sihtotstarbelised pikemaajalised refinantseerimisoperatsioonid (TLTRO), pandikirjade ostukava (CBPP), avaliku sektori ostukava (PSPP)) on soodustada laenuandmist euroala majandusele. 2. oktoobril 2014 vastu võetud kava rakendamise üksikasjades on sätestatud, milliseid varaga tagatud väärtpabereid saab Euroopa Keskpank osta. Kriteeriumid peegeldavad peamiselt Euroopa Keskpanga olemasolevat refinantseerimisoperatsioonide tagatiste raamistikku. Need on üldjoontes kooskõlas komisjoni delegeeritud aktide praeguste kriteeriumide ja käesoleva ettepanekuga. 2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS Õiguslik alus Käesoleva ettepaneku aluseks on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 114, mis on õiguslik alus liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamiseks võetud meetmetele, mille eesmärk on siseturu rajamine ja selle toimimine. Kõnealust õiguslikku alust on Euroopa seadusandja kasutanud ka selleks, et võtta vastu kapitalinõuete määrus (määrus (EL) nr 575/2013), reitinguagentuuride määrus (määrus (EL) 1060/2009) ja määrus 648/2012 (börsiväliste tuletisinstrumentide, kesksete vastaspoolte ja kauplemisteabehoidlate kohta). Nende määruste sätteid on käesolevas määruses kasutatud või muudetud. Käesoleva ettepanekuga muudetakse ka teatavaid Solventsus II direktiivi sätteid ja tunnistatakse kehtetuks eurofondide ja alternatiivse investeerimisfondi valitseja direktiivide sätteid. Nende direktiivide aluseks on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 53 koostoimes artikliga 62. Kuigi nimetatud sätete õiguslik alus ei ole erinevalt käesolevast ettepanekust Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 114, oleks kõnealuste sätete õiguslik alus olnud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 114, kui need sätted oleksid võetud vastu asjaomastest direktiividest eraldi. Nende peamine eesmärk on siseturu rajamine ja selle toimimine, eriti väärtpaberistamistega tegelevatele investoritele ja emitentidele siseturul võrdsete tingimuste loomine.

Subsidiaarsus (ei kuulu liidu ainupädevusse) Käesoleva ettepaneku eesmärk on taaskäivitada jätkusuutlik väärtpaberistamise turg, mis aitab parandada ELi majanduse rahastamist, tagades samas finantsstabiilsuse ja investorite kaitse. Selleks loodaks ettepanekuga reguleeriv platvorm, mida investorid hakkaksid usaldama, et pakkuda rohkem järjekindlust ja turu standardimist ning kehtestada riskitundlikum õigusraamistik (kapitalinõuete määruse ja Solventsus II delegeeritud akti muutmise teel). Väärtpaberistamistooted on osa ELi avatud ja integreeritud finantsturgudest. Väärtpaberistamine seob omavahel eri liikmesriikide ja kolmandate riikide finantseerimisasutused: sageli algatavad pangad väärtpaberistatud laenud, samas kui finantsasutused, nagu kindlustusandjad ja investeerimisfondid investeerivad nendesse toodetesse nii Euroopas kui ka kogu maailmas. Väärtpaberistamise turg on seetõttu laadilt rahvusvaheline. Liikmesriigid ise ei saa võtta väärtpaberistamise turgude taaskäivitamiseks piisavaid meetmeid. EL on rahvusvahelisel tasandil propageerinud standardeid lihtsa, läbipaistva ja standarditud väärtpaberistamise kindlaksmääramiseks. Sellised standardid aitavad investoritel selgitada välja väärtpaberistamise kategooriad, mille aluseks olevaid riske saab lihtsamalt ja läbipaistvamalt analüüsida. Kõnealuste rahvusvaheliste standardite rakendamine liikmesriikides võiks viia erinevate lähenemisviisideni, luues seega piiriülestele investoritele sisulised tõkked ja õõnestades investorite usaldust standardväärtpaberistamise vastu. Standardväärtpaberistamise riskitundlikum usaldatavusnõuete raamistik eeldab, et EL määratleks standardväärtpaberistamised, sest muidu võiksid eri liikmesriigid kasutada eri liiki väärtpaberistamiste puhul pankade ja kindlustusettevõtjate suhtes riskitundlikumat reguleerivat käsitlust. See tooks kaasa ebavõrdsed tingimused ja õigusliku arbitraaži. Seoses puudujääkidega ühtsuse ja standardimise valdkonnas on EL juba ühtlustanud mitu väärtpaberistamist käsitlevat punkti, eelkõige mõisted, avalikustamise nõuded, hoolsuskohustus, riski säilitamine ja usaldatavusnõuete käsitlus reguleeritud üksuste jaoks, kes kõnealustesse toodetesse investeerivad. Need sätted on töötatud välja mitmesuguste õigusaktide raames (kapitalinõuete määrus, Solventsus II, eurofond, reitinguagentuuride määrus ja AIFide valitsejate direktiiv), mis on tinginud teatavaid lahknevusi eri investorite suhtes kohaldatavates nõuetes. Nõuete järjepidevust saab suurendada ja neid sätteid täiendavalt standardida ainult liidu tasandil. Meetmed saadavad kogu ELile selge ja kindla sõnumi, et teatavatel väärtpaberistamistel läks hästi isegi finantskriisi ajal ja et need võivad olla kasulikud investeeringud eri liiki kutselistele investoritele, kelle jaoks eemaldatakse reguleerivad tõkked (asjakohase usaldatavusnõuete käsitluse puudumine, ebajärjekindel käsitlus eri finantssektorites). Liikmesriigi tasandi meetmetega ei saaks luua tulemuslikult väärtpaberistamiste riskitundlikumat käsitlust, kuna usaldatavusnõuete käsitluse kohaldamine on juba ELI õiguses sätestatud; samuti ei saaks liikmesriigi tasandil tagada praegu eri ELi õigusaktidega hõlmatud sätete (näiteks avalikustamisnõuded, hoolsuskohustus ja riski säilitamine) järjepidevust ega standardimist. Proportsionaalsus Valitud poliitikavalikuks on kehtestada nii pikaajaliste kui ka lühiajaliste (sealhulgas varaga tagatud kommertsväärtpaberid) väärtpaberistamiste suhtes kohaldatavad standardväärtpaberistamise kriteeriumid. Nende kriteeriumide täitmise eest vastutavad peamiselt tehingu algatajad ja sponsorid, kes peaksid tagama standardväärtpaberistamise vastavuse Euroopa Väärtpaberiturujärelevalvele teatatud standardväärtpaberistamiste kriteeriumidele. Investorid peaksid täitma enne standardväärtpaberistamisse investeerimist hoolsuskohustust, toetudes piisavalt standardväärtpaberistamise teatele ning tehingu algataja, sponsori ja eriotstarbelise väärtpaberistamisüksuse avaldatud teabele. Lähenemisviisi tugevdatakse järelevalve, piiriülese järelevalvealase koordineerimise ja sanktsioonide mehhanismiga. ELi raamistikuga sätestatakse läbipaistvuse, hoolsuskohustuse ja riski säilitamise alased normid. Samal ajal ei ole turuosalised kohustatud standardväärtpaberistamisi ette võtma ega nendesse investeerima: tehingu algatajad võivad ikka tegelda muude väärtpaberistamistega või väärtpaberistamistega, mis on lihtsamad, läbipaistvamad ja standarditumad, kui standardväärtpaberistamise kriteeriumidega nõutakse. Standardväärtpaberistamise kriteeriumide koostamisel on püütud need viia vastavusse likviidsuskattekordajat ja Solventsus II käsitlevates delegeeritud aktides sätestatud kriteeriumidega ning BCBS-IOSCO kriteeriumidega. Mis puutub vastavusse standardväärtpaberistamise nõuetele, siis kõige sobivamaks mehhanismiks peetakse vastutuse panemist väärtpaberistamistehingu algatajatele ja investoritele, mille üle tehakse järelevalvet. Järelevalve saab jälgida muutusi turul ja kontrollida, et tehing vastaks kõikidele standardväärtpaberitamise kriteeriumidele ning kehtestada vajaduse korral sanktsioone. Ühest küljest on finantskriis näidanud, et varem toetusid investorid liiga palju kolmandatele isikutele, näiteks reitinguagentuuridele. Ülemäärase toetumise tõttu kolmandatele isikutele ei tegelenud investorid piisavalt hoolsuskohustusega. See tulenes ka osaliselt regulatiivsetest viidetest kolmandatele isikutele, mida tuleks seetõttu vältida. Kuigi kolmandad isikud võivad vabatahtlikult endiselt olulist rolli mängida, on käesoleva ettepanekuga jäetud hoolsuskohustuse koormus väärtpaberistamistehingu algatajatele ja investoritele. Teisest küljest lükkaks järelevalveasutuste juba eelnev regulatiivne kaasamine selleks, et kinnitada väärtpaberistamise vastavust standardväärtpaberistamise nõuetele, vastutuse avalikele asutustele, mis võib viia moraaliriski tekkimiseni, samas kui vastutama peaksid väärtpaberistamistehingu algatajad, sponsorid ja eriotstarbelised väärtpaberistamisüksused. ELi väärtpaberistamise raamistik töötatakse vajaduse korral välja kooskõlas liidu avalikustamisnõudeid, hoolsuskohustust ja riski säilitamist käsitlevate kehtivate sätete ja olemasolevate definitsioonidega. See tagab, et turg saab toimida edasi kehtiva õigusraamistiku põhjal, kui seda raamistikku ei muudeta, nii et ei suurendataks tarbetult kulusid ega tekiks regulatiivset segadust. Jätkuvalt tagatakse ka investorite kaitse ja finantsstabiilsus, andes samas suurima võimaliku panuse ELi majanduse rahastamisse. Ühtlustatud ELi raamistiku loomise nimel on vajaduse korral tehtud muudatusi. Kehtiva õigusraamistiku ühtlustamisega ELi tasandil ei saa iseenesest standardida kõiki väärtpaberistamise turu protsesse ja tavasid. Sellepärast kutsutakse ettepanekuga turuosalisi turul valitsevaid tavasid edasi standardima. Näiteks osutas avalik konsultatsioon, et väärtpaberistamise dokumenteerimise täiendav standardimine turuosaliste poolt, nagu seda teeb Madalmaade väärtpaberistamise ühendus, on paljulubav. Seda lähenemisviisi võiks laiendada muudele liikmesriikidele ja varaklassidele, et väärtpaberistamise tavasid täiendavalt standardida ja seega vähendada kõikide turuosaliste kulusid ja soodustada investeerimist väärtpaberistamisse. Komisjon kutsub turuosalisi ja nende kutsealaseid ühendusi alustama täiendava standardimisega. Komisjon teostab järelevalvet ja pakub vajaduse korral abi. Proportsionaalsust on täiendavalt arutatud mõjuhinnangus, eriti selle punktis 4.4. Vahendi valik Käesoleva ettepaneku eesmärk on luua standardväärtpaberistamise jätkusuutlik turg. Selleks on ettepanekus sätestatud kriteeriumid, millele väärtpaberistamised peavad vastama, esitatud on vajalik järelevalveraamistik ja kokku on kogutud ELi väärtpaberistamist käsitlevate aktide olemasolevad riski säilitamise, avalikustamise ja hoolsuskohustuse alased sätted. Standardväärtpaberistamise kriteeriumid peaksid olema kogu ELis ühtsed. Võrreldavad, kuid piiratuma reguleerimisalaga kriteeriumid on praegu kehtestatud kahe komisjoni delegeeritud määrusega (likviidsuskattekordajat ja Solventsus II käsitlevad delegeeritud aktid). Lisaks on palju avaldamisnõudeid, riski säilitamise ja hoolsuskohustuse norme sätestatud arvukates ELi määrustes (kapitalinõuete määrus, Solventsus II delegeeritud akt, reitinguagentuuride delegeeritud määrus ja investeerimisfondide valitsejate delegeeritud määrus). ELi toimimise lepingu artikli 114 lõige 1 on õiguslik alus määrusele, millega kehtestatakse ühtsed sätted, mille eesmärk on parandada siseturu toimimist. Standardväärtpaberistamise kriteeriumid ja ELi väärtpaberistamist käsitlevate õigusaktide riski säilitamise, avalikustamise ja hoolsuskohustuse sätete ühtlustamine on vajalikud siseturu nõuetekohaseks ja turvaliseks toimimiseks. Direktiiviga samasuguseid tulemusi ei saavutataks, sest direktiivi rakendamisel võidaks liikmesriigi tasandil vastu võtta lahknevaid meetmeid, mis võiksid viia konkurentsi moonutamise ja õigusliku arbitraažini. Pealegi on suurem osa ELis selles valdkonnas juba kehtivaid sätteid võetud vastu määrusega. Käesoleva õigusliku raamistiku loomine eeldab arvukate õigusaktide vastuvõtmist. Esiteks väärtpaberistamise määrus, millega koostatakse finantssektorite jaoks ühtsed määratlused ja normid, ühtlustataks riski säilitamise, hoolsuskohustuse ja avalikustamise alased normid. Samas määruses sätestatakse standardväärtpaberistamise kriteeriumid kõikidele finatssektoritele, aktsepteeritavatele varaklassidele ja tehingustruktuuridele, samuti asjakohastele turuosalistele kõikides sektorites. Käesoleva määrusega tuleks ka tunnistada kehtetuks valdkondlikes õigusaktides liigseks osutuvad sätted. Teiseks tehakse ettepanek võtta vastu õigusaktid krediidiasutuste riskitundlikumaks usaldatavusnõuete käsitluseks. Krediidiasutuste usaldatavusnõuete raamistik on praegu kehtestatud kapitalinõuete määruses ja kindlustusandjate raamistik Solventsus II delegeeritud aktis. Seepärast tuleks võtta vastu kapitalinõuete määruse muutmise ettepanek, samuti tuleks muuta Solventsus II delegeeritud akti, kui väärtpaberistamise õigusraamistik on vastu võetud. Mis puutub nende aktide vastuvõtmise ajakavasse, siis eri õigusaktid moodustavad ühe omavahel seotud paketi, sest standardväärtpaberistamise jaoks kehtestatakse eraldi kohandatud usaldatavusnõuete käsitlus. Seepärast on oluline, et komisjon koostaks kõiki asjakohaseid elemente sisaldava kõikehõlmava paketi. Selleks et tagada kindlustuse valdkonnas väärtpaberistamist reguleeriva raamistiku kooskõla käesoleva määrusega, on vaja teha mitu muudatust komisjoni delegeeritud määrusesse (EL) 2015/35 (Solventsus II delegeeritud akt). Kõigepealt tuleb selle väärtpaberistamise definitsioonid viia kooskõlla käesoleva ettepaneku omadega. Teiseks saab käesolevas määruse ettepanekus sisalduvate riski säilitamist ja hoolsuskohustust käsitlevate nõuete otsekohaldatavuse tõttu sarnased nõuded Solventsus II delegeeritud määruses pärast käesoleva määruse jõustumist tühistada. Arvestades kapitaliturgude liitu käsitleva rohelise raamatu üle toimunud avaliku konsultatsiooni käigus üles näidatud laialdast toetust sellele, et standardväärtpaberistamise madalama nõudeõiguse järguga väärtpaberistamisseeriate suhtes kohaldataks Solventsus II alusel kohandatud omavahendite nõuet koos täiustatud riskitundlikkusega, töötab komisjon välja uue kalibreerimise. Metoodika lähtuks aluspositsioonide kapitalinõuetele tuginevast aluspositsioonide arvessevõtmise meetodist, mida täiustataks mitteneutraalsuse teguriga, et võtta arvesse väärtpaberistamise mudeliriski. Aluspositsioonide kapitalinõuded tugineksid komisjoni delegeeritud akti (EL) 2015/35 kehtivatee kalibreerimistele ja mitteneutraalsuse tegur ühtlustataks Euroopa Pangandusjärelevalve poolt 7. juulil 2015 esitatud nõuannete keskmiste teguritega. Sellise metoodika tulemusel väheneksid märkimisväärselt standardväärtpaberistamise madalama nõudeõiguse järguga väärtpaberistamisseeriate omavahendite nõuded. Ka kõrgema nõudeõiguse järguga väärtpaberistamisseeriate kalibreerimiste arvutamise metoodikat muudetaks tehniliselt. Nende kalibreerimiste muutmised tuleks vormistada komisjoni delegeeritud akti (EL) 2015/35 muudatustena.

Komisjonil on juba praegu volitused võtta vastu Solventsus II delegeeritud määruse muudatused. Kuid kuna uued kalibreerimised peavad lähtuma käesolevast ettepanekust ja eriti standardväärtpaberistamise nõuetest, saab vajalikud muudatused võtta vastu alles pärast käesoleva ettepaneku vastuvõtmist. Komisjon kavatseb tagada, et kindlustus- ja pangandussektori uusi kalibreerimisi kohaldataks samast kuupäevast. Käesolevale ettepanekule järgneb hiljem ettepanek muuta likviidsuskattekordaja delegeeritud akti, et see käesoleva määrusega kooskõlla viia. Eelkõige tuleb muuta neid kriteeriumeid, mille alusel väärtpaberistamisi aktsepteeritaks kõnealuse delegeeritud akti artiklis 13 sätestatud 2B tasandi varana, et viia need kooskõlla käesolevas määruses sätestatud standardväärtpaberistamise üldkriteeriumidega. Praegu ei tehta ettepanekut nende delegeeritud aktide muutmiseks. Selleks tuleb järgida erinevat menetlust ja see sõltub käesoleva paketi seadusandlike läbirääkimiste tulemustest. 3.SIDUSRÜHMADEGA PEETUD KONSULTATSIOONIDE JA MÕJUHINNANGUTE TULEMUSED Konsulteerimine sidusrühmadega Avalik konsultatsioon lihtsa, läbipaistva ja standarditud väärtpaberistamise võimaliku ELi raamistiku üle toimus 18. veebruarist 13. maini 2015. Laekus 120 vastust. Üldiselt näitas konsulteerimine, et eelisjärjekorras tuleks luua lihtsa, läbipaistva ja standarditud väärtpaberistamise kogu ELi hõlmav raamistik (vastuste kokkuvõte on esitatud allpool viidatud mõjuhinnangu 10. lisas). Vastajad nõustusid üldiselt, et ELi väärtpaberistamiste kriisiaegseid, USA omadega võrreldes palju paremaid tulemusi tuleks tunnustada ja et kehtivat reguleerivat raamistikku tuleks muuta. See aitaks Euroopa väärtpaberistamise turul jätkusuutlikult taaselavneda, pakkudes ELi majandusele täiendavat rahastamist ja tagades samal ajal finantsstabiilsuse. Arvesse võeti ka sidusrühmade vastuseid. Mitu turuosalist eelistas, et standardväärtpaberistamise jaoks loodaks erasektori asutused, kes tegutseksid sertifitseerijate või kontrolliüksustena. Nad väitsid, et väliste isikute kohustuslikus korras kasutamine võiks aidata parandada väärtpaberistamise kehva mainet ning tekitada investorites usaldust standardväärtpaberistamiste vastu. Standardväärtpaberistamiste alaste kogemustega kolmandate isikute vabatahtlik kaasamine, et aidata kontrollida väärtpaberistamise vastavust standardväärtpaberistamise nõuetele, võiks aidata nii investoritel kui ka tehingu algatajatel arvamust kujundada. Kuid nagu järelevalveasutuste enamus konsultatsiooni käigus rõhutas, on ülioluline, et investorid jätkaksid ise hindamisi, sest otsuse eest investeerida vastutavad nad lõpuks ise. Komisjon usub ka, et panganduse ja kindlustuse soodsam usaldatavusnõuete käsitlus pakub investoritele piisavalt stiimuleid investeerida standardväärtpaberistamistesse. Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine Komisjon on saanud BCBS-IOSCO ühise rakkerühma aruteludel ja arvamustevahetustel osalemisega väärtuslikku teavet väärtpaberistamise turgude kohta ning BCBS töös osalemise kaudu kapitalikäsitluse läbivaatamise alal toimuva kohta. Komisjon on ka jälginud Euroopa järelevalveasutuste ühiskomitee kui terviku ja selle liikmete (Euroopa Pangandusjärelevalve, Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve, Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve) poolt väärtpaberistamise peamiste aspektidega tehtavat tööd. 2014. aastal toimunud kolme avaliku konsultatsiooniga (mille tegid Euroopa Keskpank ja Inglise Keskpank, BCBS-IOSCO ja Euroopa Pangandusjärelevalve) on kogutud väärtuslikku teavet sidusrühmade seisukohtadest väärtpaberistamise turgude kohta. Komisjon on ise korraldatud avaliku konsultatsiooni puhul nendest lähtunud ja keskendunud peamiste probleemide kohta täiendava teabe kogumisele. Komisjon on kohtunud riigiasutustega, keskpankadega, erasektori esindajate ja Rahvusvahelise Valuutafondiga. Üldiselt kinnitavad rahvusvahelise tasandi konsultatsioonid komisjoni korraldatud konsultatsioonil esitatud seisukohti ja pakuvad kohati täiendavat tagasisidet kavandatavate poliitikavalikute suhteliste eeliste kohta. Mõju hindamine Käesoleva ettepaneku ettevalmistamiseks koostati mõjuhinnang ja arutati seda talitustevahelise juhtrühmaga. Mõjuhindamise aruanne esitati õiguskontrollikomiteele 17. juunil 2015. Komitee koosolek toimus 15. juulil 2015. Komitee andis positiivse hinnangu ning kutsus tegema muudatusi ja lisama täiendavat teavet järgmistes valdkondades: väärtpaberistamise turu praegune olukord eri liikmesriikides ja algatuse tõenäoline mõju liikmesriikide tasandil; leitud probleemide ja algatuse eesmärkide vahelise seose ja realistlikult saavutatavate eesmärkide kirjeldamine; ülevaade poliitikavalikute mõjuhinnangus toodud eelistest ja puudustest. Need valdkonnad on lisatud lõplikku versiooni ja neid on selles käsitletud. Lõplik versioon on kättesaadav komisjoni veebisaidil.Õigusloome kvaliteet ja lihtsustamine Käesoleva ettepanekuga lihtsustatakse ja ühtlustatakse väärtpaberistamise suhtes kohaldatavaid õigusnorme. Ei ole lihtne prognoosida usaldusväärselt, kui suurt lisarahastamist võiksid elavnevad väärtpaberistamise turud pakkuda, sest see sõltub arvukatest teguritest, nagu makromajanduslikud tingimused ja rahapoliitika, krediidi kogunõudlus ja muutused alternatiivsetes rahastamiskanalites. Need tegurid võivad tõenäoliselt aja jooksul muutuda ja mõjutada lõpptulemust. Näiteks kui väärtpaberistamise turul taastuksid kriisieelsed emiteerimistasemed ja krediidiasutused kasutaksid uusemissioone uute laenude andmiseks, siis saaks nendega anda erasektorile täiendavat laenu 100–150 miljardi euro ulatuses. See tähendaks ELi ettevõtjatele ja majapidamistele 1,6 % võrra rohkem laene. Kõnealused finantsinstrumendid ei sobi jaeinvestoritele nende riskide taseme ja olemusliku keerukuse tõttu. Käesolevasse ettepanekusse valitud poliitikavalikud peaksid avaldama mitmetist positiivset mõju VKEde rahastamisele (vt mõju hindamise aruande 6. lisa). Esiteks peaksid need aitama VKEsid rahastada kahel konkreetsel viisil: VKEdele suunatud laenud VKEde varaga tagatud väärtpaberite kaudu ja lühiajalised laenud lihtsate ja läbipaistvate varaga tagatud kommertsväärtpaberite emiteerimiste kaudu. Teiseks peaks algatus pakkuma pankadele vahendit riski bilansist eemaldamiseks. See omakorda tähendab, et pankadel peaks vabanema rohkem kapitali, mida saab seejärel pakkuda uute laenude andmiseks muu hulgas VKEdele. Lõpuks peaks algatus ühtse ja järjepideva väärtpaberistamise ELi raamistiku loomise ning turuosaliste täiendavale standardimisele üles kutsumisega vähendama väärpaberistamise tegevuskulusid. Kuna VKEde laenude väärtpaberistamise puhul on need kulud keskmisest kõrgemad, peaks kulude vähenemine mõjutama eriti soodsalt VKEde laenude maksumust. Põhiõigused Käesoleva ettepaneku puhul on teataval määral asjakohased ainult ELi põhiõiguste hartas sätestatud isikuandmete kaitse (artikkel 8), ettevõtlusvabadus (artikkel 16) ja tarbijakaitse (artikkel 38). Nende õiguste ja vabaduste piiramine on harta artikli 52 kohaselt lubatud. Käesoleva ettepaneku puhul on põhiõiguste teatavaid piiranguid õigustav üldist huvi pakkuv eesmärk turu usaldusväärsuse ja finantsstabiilsuse tagamine. Ettevõtlusvabadust võib piirata vajadusest täita teatavaid riski säilitamise ja hoolsuskohustuse nõudeid, et tagada huvide ühitamine investeerimisahelas ja tagada potentsiaalsete investorite ettevaatlik käitumine. Mis puudutab isikuandmete kaitset, siis teatava laenu tasandi teabe avalikustamine võib osutuda vajalikuks, et investorid saaksid hoolsuskohustust täita. Tuleb märkida, et need sätted on ELi õigusega juba kehtestatud. Käesolev ettepanek ei peaks mõjutama tarbijaid, sest väärtpaberistamised ei ole tarbijatele suunatud. Kuid standardväärtpaberistamised võimaldaksid kõikidel investorite klassidel kaasnevaid riske paremini analüüsida. See aitab investoreid kaitsta. 4.MÕJU EELARVELE Käesoleva seadusandliku ettepaneku mõju ELi eelarvele oleks piiratud. See tähendab poliitika edasiarendamist komisjonis ja kolmes Euroopa järelevalveasutuses. Lisaks antakse Euroopa järelevalveasutustele spetsiifilised koordineerimisülesanded, et tagada standardväärtpaberistamise raamistiku järjepidev rakendamine ELis. Ettepanekul on üks lisa, mis sisaldab finantsselgitust. 5.MUUD KÜSIMUSED •Rakenduskavad ning seire-, hindamis- ja aruandluskord

Kuna kavandatav instrument tugineb märkimisväärses osas kehtivale ELi õigusele, ei ole rakenduskava tarvis ette valmistada. Määrus hõlmab Euroopa järelevalveasutuste ja komisjoni poolset järelevalvet ja hindamist. Esiteks peaks Euroopa pangandusjärelevalve tihedas koostöös Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve ning Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalvega avaldama aruande standardväärtpaberistamise nõuete rakendamise, järelevalveasutuste võetud meetmete ja rakendamise käigus esile kerkida võivate sisuliste riskide ning uute haavatavuste ning turuosaliste poolt ELi väärtpaberistamise turul standardimise edendamiseks tehtud algatuste kohta. Lisaks peab Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve tihedas koostöös kahe teise Euroopa järelevalveasutusega avaldama kolm aastat pärast käesoleva määruse jõustumist aruande läbipaistvusnõuete toimimise ja ELi väärtpaberistamise turu läbipaistvuse taseme kohta. Teiseks vaatab komisjon käesoleva määruse läbi ja koostab selle toimimise kohta aruande neli aastat pärast selle jõustumist ning esitab selle ja vajaduse korral ka seadusandliku ettepaneku Euroopa Parlamendile ja nõukogule. Käesoleva määruse suhtes tehakse seega täielik hindamine, et hinnata muu hulgas seda, kui tõhus ja tulemuslik see on eesmärkide saavutamisel olnud. Esimese eesmärgi (eristada lihtsa, läbipaistva ja standarditud väärtpaberistamise tooteid muud liiki väärtpaberistamistest) saavutamise taset mõõdetakse osana standardväärtpaberistamise toodete hindade toimivusest ja emiteerimise tasemest. Mõlema suurenemine võrreldes muude väärtpaberistamiste toodetega on märk eristamisest ja seega esimese eesmärgi saavutamisest. Teist eesmärki (edendada standardimisprotsesside ja tavade levitamist väärtpaberistamise turgudel, tegelda regulatiivsete vastuoludega) mõõdetakse kolme kriteeriumi taustal: 1) standardväärtpaberistamise toodete hind ja emiteerimise kasv (nt tegevuskulude vähenemine peaks suurendama emiteerimist), 2) turustamis- ja aruandlusmaterjali standardimise ulatus ja 3) turuosaliste tagaside tegevuskulude muutuste kohta (kindlad andmed selle kohta ei pruugi olla avalikult kättesaadavad). Ettepaneku teatavate sätete üksikasjalik selgitus Käesolev ettepanek koosneb kahest osast. Esimene osa on pühendatud kõikide väärtpaberistamiste suhtes kehtivatele normidele ja teises osas keskendutakse üksnes standardväärtpaberistamisele. Esimeses osas on esitatud ühtsed põhinormid, mida kohaldatakse kõikide väärtpaberistamiste suhtes, sealhulgas standardväärtpaberistamised. Kuigi olemasolevate ELi õigusaktidega on nähtud krediidiasutustele, varahalduse ja kindlustussektorile ette teatavad normid, on need laiali eri õigusaktides ja need ei ole alati järjepidevad. Ettepaneku esimese osaga koondatakse normid ühte akti, seega tagades eri sektorites järjepidevuse, ühtlustades ja lihtsustades samas olemasolevaid norme. Selle tulemusel tühistataks sektoripõhised sätted samal teemal. Teine osa sisaldab standardväärtpaberistamise kriteeriume. Likviidsuskattekordaja määruses ja Solventsus II määruses on komisjon juba eriotstarbeks kehtestanud käesolevas määruses sätestatutega sarnased kriteeriumid, kuid väärtpaberistamise määrusega luuakse üldine ja sektoritevaheline kord. Kapitalinõuete määruse läbivaatamine ja Solventsus II delegeeritud akti edaspidine muutmine pakub standardväärtpaberistamisse investeerivatele pankadele ja kindlustusandjatele riskitundlikumat usaldatavusnõuete käsitlust. Likviidsuskattekordaja delegeeritud akti on ka kavas muuta, et viidata käesolevale õigustloovale aktile ja eriti standardväärtpaberistamise kriteeriumidele. Muudetavas delegeeritud aktis täpsustatakse ka konkreetsed väärtpaberistamise likviidsuse näitajatega seotud kriteeriumid. Mõisted (artikkel 2) Käesoleva ettepaneku mõisted on suures osas võetud üle kapitalinõuete määrusest ja nendega tagatakse samade mõistete kohaldamine kõikides finantssektorites, sealhulgas kapitalinõuete määrusega reguleerimata sektorites. Hoolsuskohustuse nõuded investoritele (artikkel 3) Kuna väärtpaberistamised ei ole alati kõige lihtsamad ja läbipaistvamad finantstooted ja nendega võivad kaasneda muude finantsinstrumentidega võrreldes kõrgemad riskid, on institutsionaalsete investorite suhtes kehtestatud hoolsuskohustuse nõuded. Olemasolevad normid on kehtestatud kapitalinõuete määruses, Solventsus II delegeeritud aktis ning komisjoni delegeeritud määruses 231/2013 (alternatiivsete investeerimisfondide valitsejate määrus). Need normid tühistatakse ja asendatakse ühtse artikliga, mis näeb ette identsed ja ühtlustatud hoolsuskohustuse nõuded kõikidele ELis või ELi kaudu tegutsevate reguleeritud institutsionaalsete investorite liikidele. Eurofondide suhtes ei ole siiani kehtestatud hoolsuskohustuse nõudeid: komisjonil on siiski volitused need nõuded vastu võtta (eurofondide direktiivi artikkel 50a). Ta ei ole seda veel teinud, sest eurofondid on kavas käesoleva algatusega hõlmata. Sellepärast kehtestatakse ettepanekuga nõuded ka eurofondidele. Ettepanekus hõlmatakse hoolsuskohustuse nõudega ka tööandjapensioni kogumisasutused. Nende suhtes ei ole seni veel nõudeid kehtestatud, kuid nõuete kehtestamine sobiks hästi ettepanekus võtta vastu direktiiv tööandjapensioni kogumisasutuste tegevuse ja järelevalve kohta sätestatud eesmärgiga parandada tööandjapensioni kogumisasutuste riskijuhtimist ja eesmärgiga luua institutsionaalsetele investoritele ühtlustatud raamistik. Standardväärtpaberistamise korral peaksid investorid täitma hoolsuskohustuse seoses standardväärtpaberistamise nõuetega. Kuna standardväärtpaberistamise nõuded ei ole väärtpaberistamise riski tunnuste näitajad, vastutavad investorid väärtpaberistamispositsioonist tuleneva riskipositsiooniga kaasnevate riskide hindamise eest ja selle eest, kas väärtpaberistamine on investori vajaduste jaoks sobiv ja asjakohane. Riski säilitamine (artikkel 4)

Riski säilitamine väärtpaberistamistehingu algatajate, sponsorite või esialgsete laenuandjate poolt tagab nende ja investorite vahelise huvi ühitamise. Olemasolevate sektorispetsiifiliste määrustega (kapitalinõuete määrus, Solventsus II direktiiv ja alternatiivsete investeerimisfondide valitsejate määrus) on juba kehtestatud riski säilitamise nõuded, kuid seda on tehtud nn kaudse lähenemisviisiga: sellised nõuded ei kehti otse väärtpaberistamistehingu algatajate, sponsorite või esialgsete laenuandjate suhtes, kuid investor peaks kontrollima, kas tehingu algataja, sponsor või esialgne laenuandja on riski säilitanud. See paneb koormuse investorile, kellel puudub otsejuurdepääs selliseks kontrolliks vajalikule teabele. Sellepärast kehtestatakse käesoleva ettepanekuga tehingu algatajale, sponsorile ja esialgsele laenuandjale otsene riski säilitamise nõue ja aruandluskohustus. Investorid saavad seega lihtsamalt kontrollida, kas need üksused on riski säilitanud. Nende väärtpaberistamiste puhul, kus tehingu algataja, sponsor või esialgne laenuandja on asutatud väljaspool ELi, kohaldatakse endiselt täies ulatuses kaudset lähenemisviisi. Olemasolev lähenemisviis tagab kogu maailmas võrdsed tingimused. Kooskõlas kehtivate ELi õigusaktidega tuleks ette näha teatavad erandid olukordadeks, kus väärtpaberistatud positsioonidele on täielikult, tingimusteta ja pöördumatult andnud tagatise eelkõige ametiasutused. Kui avalikest vahenditest on tagatise vormis või muul kujul antud toetust, kohaldatakse käesoleva määruse sätete suhtes riigiabi eeskirju. Käesolevas ettepanekus arvestatakse ka Euroopa Pangandusjärelevalve soovitust täita riski säilitamise korra rakendamises võimalik lünk, mille kaudu võiks nõuetest kõrvale hoiduda väärtpaberistamistehingu algataja definitsiooni laia tõlgendamisega. Lünga täitmiseks on täpsustatud, et artikli 4 tähenduses ei saa pidada väärtpaberistamistehingu algatajaks üksust, mis on loodud sihtotstarbelise riiuliettevõtjana, mille ainus eesmärk on positsioone väärtpaberistada ja millel puudub laiem ärieesmärk. Näiteks peab majandushuvi säilitaval üksusel olema suutlikkus täita maksekohustused väärtpaberistatavate positsioonidega sidumata allikatest. Läbipaistvusnõuded (artikkel 5) Väärtpaberistamise ja aluspositsioonide läbipaistvusnõuded võimaldavad investoritel väärtpaberistamisi mõista, hinnata ja võrrelda ning mitte toetuda üksnes kolmandatele isikutele, nagu reitinguagentuurid. Need võimaldavad investoritel tegutseda usaldusväärselt ja täita hoolsuskohustust. Käesoleva ettepanekuga tagatakse, et investorite käsutuses oleks kogu asjakohane teave väärtpaberistamiste kohta. Sellega on kaetud väärtpaberistamise kõik liigid ja seda kohaldatakse eri sektorites. Selleks et lihtsustada nii teabe kasutamist investorite poolt kui ka avalikustamist tehingu algatajate, sponsorite ja eriotstarbeliste väärtpaberistamisüksuste poolt, võetakse ettepanekuga üle kehtiv õigustik, sealhulgas standardsed avalikustamisvormid. Kuna viimased ei hõlma praegu kõiki väärtpaberistamise segmente, on tarvis välja töötada täiendavad vormid (näiteks varaga tagatud kommertsväärtpaberid). Seda tehes tuleb leida õige tasakaal avalikustamisnõuete üksikasjalikkuse taseme ja proportsionaalsuse vahel. Väärtpaberistamistehingu algatajad, sponsorid ja eriotstarbelised väärtpaberistamisüksused peaksid tegema investoritele teabe standardsete vormidega vabalt kättesaadavaks veebisaidil, mis vastab teatavatele kriteeriumidele, nagu andmekvaliteedi kontroll ja talitluspidevus. Praktikas võimaldaks see asjaomase teabe esitamist teabehoidlasse nagu näiteks „European Datawarehouse”, kuhu on juba kogutud palju sellist liiki teavet eurosüsteemi refinantseerimisoperatsioonide aktsepteeritavuse kohta. Teavet esitatakse standardvormidega, mida võiks kasutada ka teabe esitamiseks käesoleva määruse kohaselt ja seda võiks esitada reitinguagentuuride määruse artikli 8b kohasel struktureeritud finantsinstrumente käsitleval veebisaidil, kui see valmib. Igal juhul on pädevatel asutustel vastutus tagada, et investoritele esitataks nõuetekohaselt teavet ja et veebisait vastaks nõutud tunnustele. Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve peaks tihedas koostöös Euroopa Pangandusjärelevalve ja Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalvega täpsustama regulatiivsete tehniliste standardite eelnõus nõuded, mida esitatakse veebisaidile, kus teave tehakse väärtpaberistamispositsioonide omanikele kättesaadavaks. Eelkõige kaetakse nende nõuetega haldusstruktuur, sealhulgas veebisaidi sõltumatus, juurdepääsutingimused, hea toimivuse, kindla töökorralduse ja usaldusväärsuse tagamise sisenõuded ja menetlused teabe kvaliteedi ja täpsuse tagamiseks. Standardväärtpaberistamine (artiklid 6–13) Artiklid 6–13 hõlmavad standardväärtpaberistamise nõudeid. Standardväärtpaberistamine ei tähenda seda, et väärtpaberistamine oleks riskivaba, vaid seda, et toode vastab mitmetele kriteeriumitele ning ettevaatlik ja hoolas investor saab analüüsida kaasnevat riski. Standardväärtpaberistamise nõudeid on kaht liiki: ühed on suunatud pikaajalistele väärtpaberistamistele ja teised lühiajalistele väärtpaberistamistele (varaga tagatud kommertsväärtpaberid). Suures osas on nõuded siiski sarnased. Nõuete väljatöötamisel võetakse aluseks likviidsuskattekordajat ja Solventsus II käsitlevates delegeeritud õigusaktides sätestatud kehtivad nõuded, EBA nõuanded ning BCBS-IOSCO standardid. Nõudeid kohaldatakse kõigi finantssektorite suhtes. Ettepanek võimaldab standardväärtpaberistamiseks saada üksnes tegeliku müügiga seotud väärtpaberistamisel. Tegeliku müügiga väärtpaberistamise puhul kantakse aluspositsioonide omandiõigus üle eriotstarbelisele väärtpaberistamisüksusele või loovutatakse talle see tegelikult. Sünteetiliste väärtpaberistamiste puhul ei kanta sellisele üksusele üle aluspositsioone, vaid aluspositsioonidega seotud krediidirisk kantakse üle garantii või tuletislepinguga. See tekitab täiendavat vastaspoole krediidiriski ning keerukus võib suureneda eelkõige seoses lepingu sisuga. Siiani ei ole ei rahvusvahelisel (BCBS-IOSCO) ega ka Euroopa tasandil (EBA) töötatud välja standardväärtpaberistamise kriteeriume sünteetilise väärtpaberistamise puhul. Seega ei ole praegu täit selgust selle kohta, milliseid sünteetilisi väärtpaberistamisi tuleks pidada standardväärtpaberistamiseks ning millistel tingimustel. Komisjon kaalub veel seda küsimust ning jälgib rahvusvaheliste ja Euroopa asutuste sellekohast tööd. Komisjon hindab, kas mõned sünteetilised väärtpaberistamised, millel on finantskriisi ajal läinud hästi, ning mis on lihtsad, läbipaistvad ja standarditud, peaksid suutma täita standardväärtpaberistamise nõudeid. Tulevikus võiks komisjonil olla poliitiliste ettepanekute koostamisel kasu eriti EBA panusest. Ühele VKEde tehingute erikategooriale, mida tehakse ametiasutuste või riiklike tagatisskeemidega koos (st „seeriapõhine tagamine tehakse siiski erand ja teatavatel tingimustel kehtestatakse kapitalinõuete määruse kohane standardväärtpaberistamise usaldatavusnõuete käsitlus. Standardväärtpaberistamise teade ja selle avalikustamine (artikkel 14) Väärtpaberistamistehingu algatajad, sponsorid ja eriotstarbelised väärtpaberistamisüksused peaksid ühiselt vastutama standardväärtpaberistamise nõuete täitmise ning ESMA teavitamise eest, kes avaldab selle oma veebisaidil. See tagab, et väärtpaberistamistehingu algatajad, sponsorid ja eriotstarbelised väärtpaberistamisüksused võtavad vastutuse oma väite eest, et väärtpaberistamine on lihtne, läbipaistev ja standarditud ning et turul valitseb läbipaistvus. Väärtpaberistamistehingu algatajad ja sponsorid vastutavad ebaõigest või eksitavast teatest tuleneva mis tahes kahju eest siseriikliku õigusega ette nähtud tingimustel. Investorid peavad siiski täitma hoolsuskohustust, kuid võivad asjakohasel määral tugineda standardväärtpaberistamise teatele ning väärtpaberistamistehingu algataja, sponsori ja eriotstarbelise väärtpaberistamisüksuse avaldatud teabele standardväärtpaberistamise nõuete täitmise kohta. Menetluse hõlbustamiseks investorite, väärtpaberistamistehingu algatajate, sponsorite ja eriotstarbeliste väärtpaberistamisüksuste jaoks, töötavad Euroopa järelevalveasutused standardväärtpaberistamise hindamiseks välja vastava vormi.

Järelevalve (artiklid 15-22) Finantsstabiilsuse kaitsmiseks, investorite usalduse tagamiseks ja likviidsuse edendamiseks on hädavajalik väärtpaberistamise turgude nõuetekohane ja tõhus järelevalve. Selle eesmärgi saavutamiseks nõutakse ettepanekus liikmesriikidelt pädevate ametiasutuste määramist kooskõlas finantsteenuste valdkonna kehtivate ELi õigusaktidega. Kehtivate ELi õigusaktide sätetega on ette nähtud, et hoolsuskohustust käsitlevas artiklis sätestatud nõuete täitmise üle järelevalve teostamiseks peaksid liikmesriigid määrama asjaomase institutsionaalse investori pädeva asutuse. Järelevalveasutusel peaksid olema volitused, mis talle on antud finantsteenuseid käsitlevate asjaomaste õigusaktidega. Ettepaneku artiklitega 4–14 ettenähtud järelevalve teostamiseks ja juhul kui asjaosaliste suhtes kohaldatakse ELi finantsteenuste õigusakte, peaksid pädeva asutuse asjaomase reguleeritud ettevõtja puhul määrama liikmesriigid. Kui näiteks asjaomane ettevõtja on krediidiasutus, peaksid liikmesriigid määrama asjaomase pangandusjärelevalveasutuse. Juhul kui krediitiasutuse puhul on määruse (EL) nr 1024/2013 alusel tegemist olulise krediidiasutusega, tuleks määrata ühtne järelevalvemehhanism. Kui asjaosaline ei ole ELi finantsteenuste õigusaktide kohaselt reguleeritud ettevõtja, näiteks eriotstarbeline väärtpaberistamisüksus, siis võivad liikmesriigid otsustada, milline asutus peaks olema pädev asutus. Sellisel moel vastab käesoleva ettepanekuga ettenähtud järelevalvekord võimalikult suurel määral kehtivale korrale. ELi õigusega hetkel reguleerimata ettevõtjate puhul peavad liikmesriigid määrama ühe või mitu pädevat asutust. Liikmesriigid peaksid pädevatele asutustele andma ELi finantsteenuste õigusaktidega tavapäraselt ettenähtud järelevalve- ja uurimis- ja karistuste määramise volitused. Väärtpaberistamise turu piiriülest olemust arvestades on hädavajalik pädevate asutuste ja Euroopa järelevalveasutuste vaheline koostöö. Teabevahetus, järelevalvetegevuse ja uurimise vallas tehtav koostöö ning otsuste langetamise koordineerimine on põhinõuded. Selleks et pädevad asutused tõlgendaksid ja mõistaksid standardväärtpaberistamise nõudeid ühetaoliselt, peaksid EBA, ESMA ja EIOPA koordineerima pädevate asutuste tööd finantssektorite lõikes ning käsitlema praktilisi küsimusi, mis võivad tekkida seoses standardväärtpaberistamistega. Eelkõige võivad nad koordineerida oma tööd Euroopa järelevalveasutuste ühiskomitee raames. Küsimuste ja vastuste süsteem peaks turuosalistel ja pädevatel asutustel hõlbustama käesoleva määruse rakendamist. Pidades silmas seda, millist mõju avaldab standardväärtpaberistamise klassifitseerimine näiteks selliste toodete kapitalikäsitlusele, on tarvis mõningaid erieeskirju. Näiteks võivad kahe eri liikmesriigi kaks kindlustusandjat investeerida samasse standardväärtpaberistamisse teisest liikmesriigist. Esimese kindlustusandja üle järelevalvet teostav pädev asutus võib järeldada, et väärtpaberistamise instrument ei vasta standardväärtpaberistamise nõuetele, samas kui teise kindlustusandja üle järelevalvet teostav pädev asutus võib jõuda järeldusele, et standardväärtpaberistamise nõuded on täidetud. Erinevate strateegiate jätkuv kasutamine võib avaldada negatiivset mõju standardväärtpaberistamise strateegia usaldusväärsusele ja tuua kaasa õigusliku arbitraaži. Seetõttu on standardväärtpaberistamise usaldusväärse strateegia tagamiseks kehtestatud ettepanekuga teatavad erieeskirjad. Kui pädeval asutusel on tõendeid selle kohta, et väärtpaberistamistehingu algatajad, sponsorid või eriotstarbelised väärtpaberistamisüksused on esitanud sisuliselt ebaõige või eksitava standardväärtpaberistamise teate, peaks ta viivitamata teavitama ESMAt, EBAt või EIOPAt ning asjaomaste liikmesriikide pädevaid asutusi, et arutada oma tähelepanekuid. Kui kokkuleppele ei jõuta, tuleks ESMA määruse kohaselt kasutada siduvat vahendusmehhanismi. Muude õigusaktide muutmine (artiklid 23–27) Artiklitega 24–27 muudetakse mitmeid artikleid muudes õigusaktides, eelkõige eurofondide direktiivis, Solventsus II direktiivis, reitinguagentuure käsitleva määruses, AIFide valitsejate direktiivis ja Euroopa turu infrastruktuuri määruses. Need muudatused on vajalikud, et võtta arvesse käesoleva ettepanekuga loodavat ühtset väärtpaberistamisraamistikku. Seepärast tuleb mitmed sätted tunnistada kehtetuks või neid muuta. Neid kohaldatakse seni, kuni tunnistatakse kehtetuks nimetatud direktiividel ja määrustel põhinevad delegeeritud õigusaktid (delegeeritud õigusaktide asjaomased sätted). Eelkõige puudutab see komisjoni delegeeritud määruse (EL) nr 625/2014 sätteid, Solventsus II delegeeritud õigusakti artikleid 254–257, AIFi valitsejaid käsitleva määruse artikleid 50–56 ning komisjoni delegeeritud määruse (EL) nr 2015/3 sätteid. Komisjon kinnitab kõnealuste delegeeritud õigusaktide vajalikud muudatused vastuvõetud väärtpaberistamise määruse alusel. Euroopa turu infrastruktuuri määruse muudatustega nähakse ette, et pandikirja üksuste ja eriotstarbeliste väärtpaberistamisüksuste poolt sõlmitud börsiväliste tuletislepingute suhtes ei tohiks teatavate tingimuste täitmisel kohaldada kliiringukohustust. Erandi tegemine on põhjendatud asjaoluga, et börsiväliste tuletislepingute vastaspooled on võlausaldajad, kellel on tagatis pandikirjade ja väärtpaberistamise korra alusel ning piisav kaitse vastaspoole krediidiriski vastu võib juba olla olemas. Sellisel juhul võiks keskse kliirimise kohustus seetõttu kaasa tuua riskimaandamismeetmete tarbetu dubleerimise ja mõjutada vara struktuuri. Kõnealuste sätete eesmärk on võimaldada Euroopa järelevalveasutustel näha standardväärtpaberistamiste emitentide jaoks ette olukorrad ja tingimused, mis õigustavad erandite tegemist Euroopa turu infrastruktuuri määruses sätestatud kliiringu- ja võimendustagatise nõuete täitmisest. Kolmandad riigid Ettepanekuga nähakse põhimõtteliselt ette süsteem, mis on avatud kolmandate riikide väärtpaberistamistele. ELi institutsionaalsed investorid saavad investeerida ELi-välisesse väärtpaberistamisse ja nad peavad täitma samasugust hoolsuskohustust nagu ELi väärtpaberistamise puhul, kontrollides, kas risk on säilitatud ning kas väärtpaberistamistehingu algataja, sponsor ja eriotstarbeline väärtpaberistamisüksus teevad kättesaadavaks kogu asjakohase teabe. Lisaks võivad ka ELi-välised väärtpaberistamised vastata standardväärtpaberistamise nõuetele ning väärtpaberistamistehingu algataja, sponsor ja eriotstarbeline väärtpaberistamisüksus võivad samuti esitada ESMA-le artikli 8 kohase standardväärtpaberistamise teate. Samuti ei nõuta, et aluspositsioonid peaksid asuma ELis. 2015/0226 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS millega kehtestatakse ühised eeskirjad väärtpaberistamise kohta ning luuakse lihtsa, läbipaistva ja standarditud väärtpaberistamise Euroopa raamistik ning millega muudetakse direktiive 2009/65/EÜ, 2009/138/EÜ, 2011/61/EL ning määrusi (EÜ) nr 1060/2009 ja (EL) nr 648/2012 (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 114, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust, toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning arvestades järgmist: (1)Väärtpaberistamine hõlmab tehinguid, mis võimaldavad laenuandjal, kelleks tavaliselt on krediidiasutus, refinantseerida laenude või nõuete kogum, näiteks kinnisvaralaenud, autoliisingud, tarbimislaenud või krediitkaardid, muutes need kaubeldavateks väärtpaberiteks. Laenuandja koondab ja struktureerib oma laenud ümber portfelli ning jaotab need erinevate investorite jaoks eri riskikategooriatesse, võimaldades seega investoritele juurdepääsu investeeringutele laenudesse ja muudesse riskipositsioonidesse, millele neil tavapäraselt puuduks otsene juurdepääs. Investoritele teenitakse tulu aluseks olevate laenude rahavoogudest. (2)26. novembril 2014. aastal esitletud Euroopa investeerimiskavaga seoses teatas komisjon oma kavatsusest taaskäivitada kvaliteetse väärtpaberistamise turud, kordamata enne 2008. aasta finantskriisi tehtud vigu. Lihtsa, läbipaistva ja standarditud väärtpaberistamise turu loomine on kapitaliturgude liidu projekti oluline komponent ja aitab kaasa komisjoni esmatähtsale eesmärgile toetada töökohtade loomist ja majanduse jätkusuutliku kasvu taastamist. (3)Euroopa Liit ei kavatse väga keerukate, läbipaistmatute ja riskantsete väärtpaberistamistega kaasnevate riskide käsitlemiseks nõrgestada finantskriisi järel rakendatud õigusraamistikku. Oluline on tagada, et võetaks vastu eeskirjad, et lihtsaid, läbipaistvaid ja standarditud tooteid paremini eristada keerukatest, läbipaistmatutest ja riskantsetest instrumentidest ning kohaldada riskitundlikumat usaldatavusraamistikku. (4)Väärtpaberistamine on hästi toimivate finantsturgude oluline osa. Usaldusväärselt struktureeritud väärtpaberistamine on oluline viis mitmekesistada rahastamisallikaid ja jaotada riske liidu finantssüsteemi sees tõhusamalt. See võimaldab finantssektori riski laiemalt jaotada ja võib aidata vabastada väärtpaberistamistehingu algataja bilansimahtu, et anda majandusele täiendavaid laene. Üldiselt võib väärtpaberistamine finantssüsteemi tõhustada ja pakkuda täiendavaid investeerimisvõimalusi. Väärtpaberistamine võib luua silla krediidiasutuste ja kapitaliturgude vahel, tuues nii kaudset kasu ettevõtjatele ja kodanikele (näiteks vähem kulukate laenude ja ettevõtluse rahastamise, kinnisvaralaenude ja krediitkaartide abil). (5)Lihtsate, läbipaistvate ja standarditud väärtpaberistamiste („standardväärtpaberistamised”) jaoks riskitundlikuma usaldatavusraamistiku loomine eeldab liidult standardväärtpaberistamise selget määratlemist, kuna vastasel juhul kasutataks eri liiki väärtpaberistamisel eri liikmesriikides krediidiasutuste ja kindlustusandjate riskitundlikumat õiguskäsitlust. See tooks kaasa ebavõrdsed tingimused ja õigusliku arbitraaži. (6)On asjakohane määratleda kõik väärtpaberistamise põhimõisted kooskõlas liidu valdkondlikest õigusaktidest tulenevate olemasolevate määratlustega. Eelkõige on vaja väärtpaberistamise selget ja laiaulatuslikku määratlust, et hõlmata kõik tehingud ja skeemid, millega positsiooni või nende kogumiga seonduv krediidirisk kantakse üle erineva nõudeõiguse järguga väärtpaberistamisseeriatele. Riskipositsiooni, mis loob otsese maksekohustuse füüsilise vara rahastamiseks või haldamiseks kasutatava tehingu või skeemi puhul, ei tuleks lugeda väärtpaberistamisest tulenevaks riskipositsiooniks, isegi kui sellel tehingul või skeemil on erineva nõudeõiguse järguga maksekohustused. (7)Nii rahvusvahelisel kui ka Euroopa tasandil on juba tehtud palju tööd standardväärtpaberistamise kindlakstegemiseks ning komisjoni delegeeritud määrustes (EL) 2015/61 ja (EL) 2015/35 on juba sätestatud lihtsa, läbipaistva ja standarditud väärtpaberistamise kriteeriumid konkreetseteks eesmärkideks, millega seondub riskitundlikum usaldatavusnõuete käsitlus. (8)Tuginedes olemasolevatele kriteeriumidele, 23. juulil 2015 vastuvõetud BCBS-IOSCO kriteeriumidele lihtsate, läbipaistvate ja võrreldavate väärtpaberistamiste kindlakstegemiseks ning eelkõige 7. juulil 2015 avaldatud EBA nõuandele kvalifitseeruvate väärtpaberistamiste kohta, on oluline kehtestada standardväärtpaberistamise üldine ja sektoriüleselt kohaldatav määratlus. (9)Standardväärtpaberistamise kriteeriumide rakendamine kogu ELis ei tohiks kaasa tuua erisuguseid lähenemisviise. Sellised lähenemisviisid võiksid luua takistusi piiriülestele investoritele, sundides neid süvenema liikmesriikide raamistike üksikasjadesse ning õõnestades seega investorite usaldust standardväärtpaberistamise kriteeriumide vastu. (10)Pädevate asutuste koostöö on oluline, et tagada seda, et standardväärtpaberistamise nõudeid mõistetaks ühetaoliselt kogu liidus ning käsitleda võimalikke tõlgendusküsimusi. Kõnealust eesmärki silma pidades peaksid kolm Euroopa järelevalveasutust koordineerima oma ja pädevate asutuste tööd Euroopa järelevalveasutuste ühiskomitee raames, et tagada sektoriülene ühtsus ja käsitleda praktilisi küsimusi, mis võivad tekkida seoses standardväärtpaberistamisega. Seda tehes tuleks niipalju kui võimalik küsida ka turuosaliste arvamust ja sellega arvestada. Nende arutelude tulemused tuleks teha Euroopa järelevalveasutuste veebisaitidel avalikkusele kättesaadavaks, et abistada väärtpaberistamistehingu algatajaid, sponsoreid, eriotstarbelisi väärtpaberistamisüksuseid ja investoreid standardväärtpaberistamiste hindamisel enne nende emiteerimist või neisse investeerimist. Selline koostöömehhanism oleks eriti oluline käesoleva määruse rakendamisele eelneval ajal. (11)Väärtpaberistamisse investeerimise või väärtpaberistamise positsioonidega ei teki investoril ainult aluseks olevate laenude või aluspositsioonide krediidiriskid, vaid lisaks sellele võivad väärtpaberistamise struktureerimisest tekkida ka muud riskid, nagu näiteks agentuuririskid, mudelirisk, õiguslikud ja operatsiooniriskid, vastaspoolerisk, vahendusrisk, likviidsusrisk, kontsentratsioonirisk ja operatiivset laadi riskid. Seetõttu on oluline, et institutsionaalsete investorite suhtes kohaldataks hoolsuskohustuse nõudeid, mis tagavad, et nad jaeinvestorite huvides hindavad õigesti väärtpaberistamise kõigist liikidest tulenevaid riske. Hoolsuskohustus saab seega ka suurendada usaldust turul ning üksikute väärtpaberistamistehingu algatajate, sponsorite ja investorite vahel. On oluline, et investorid täidaksid asjakohast hoolsuskohustust ka standardväärtpaberistamise puhul. Nad saavad viia end kurssi väärtpaberistavate osapoolte avaldatud teabega, eelkõige standardväärtpaberistamise teate ja selles kontekstis avaldatud seonduva teabega, mis peaks investoritele andma kogu asjakohase teabe standardväärtpaberistamise kriteeriumide täitmise kohta. Institutsionaalsetel investoritel peaks olema võimalik asjakohasel määral tugineda standardväärtpaberistamise teatele ning väärtpaberistamistehingu algataja, sponsori ja eriotstarbelise väärtpaberistamisüksuse avaldatud teabele selle kohta, kas väärtpaberistamine vastab standardväärtpaberistamise nõuetele. (12)Oluline on, et riskipositsioone kaubeldavateks väärtpaberiteks muutvate väärtpaberistamistehingu algatajate, sponsorite ja algsete laenuandjate huvid ühtiksid investorite omadega. Selle saavutamiseks peaks väärtpaberistamistehingu algataja, sponsor või algne laenuandja säilitama märkimisväärse majandusliku huvi väärtpaberistamise aluspositsioonides. Seetõttu on oluline, et väärtpaberistamistehingu algataja või sponsor säilitab kõnealuste alusriskide puhul olulise majandusliku netoriskipositsiooni. Üldisemalt ei peaks väärtpaberistamistehingud olema struktureeritud nii, et välditakse riski säilitamise nõude kohaldamist. Seda nõuet tuleks kohaldada igas olukorras, mil kohaldatakse väärtpaberistamise majandusliku sisu määratlust, olenemata kasutatud õiguslikust struktuurist või instrumentidest. Puudub vajadus säilitamisnõude mitmekordseks kohaldamiseks. Mis tahes väärtpaberistamise korral on piisav, kui nõuet kohaldatakse üksnes väärtpaberistamistehingu algataja, sponsori või algse laenuandja suhtes. Samamoodi tuleks selliste väärtpaberistamistehingute korral, mille aluspositsioonide hulka kuuluvad ka muud väärtpaberistamise positsioonid, kohaldada säilitamisnõuet üksnes investeeringu objektiks oleva väärtpaberistamise suhtes. Standardväärtpaberistamise teade osutab investoritele, et väärtpaberistamistehingu algatajad säilitavad alusriskide puhul olulise majandusliku netoriskipositsiooni. Teatavaid erandeid tuleks teha juhul, kui väärtpaberistatud riskipositsioonidele on täies ulatuses, tingimusteta ja tagasivõtmatult andnud garantii eelkõige ametiasutused. Avaliku sektori vahenditest tagatiste või muude vahendite kujul antava toetuse puhul ei piira käesoleva määruse sätted riigiabi eeskirjade kohaldamist. (13)Investorite suutlikkus täita hoolsuskohustust ja seega hinnata teadlikult asjaomase väärtpaberistamise instrumendi krediidivõimelisust sõltub nende juurdepääsust kõnealuseid instrumente käsitlevale teabele. Oluline on luua olemasoleva õigustiku põhjal põhjalik süsteem, mille alusel saavad investorid juurdepääsu kogu asjakohasele teabele tehingute kogu kehtivusaja jooksul ning vähendada väärtpaberistamistehingu algatajate, sponsorite ja eriotstarbeliste väärtpaberistamisüksuste aruandlusega seotud ülesandeid ning soodustada investorite pidevat, lihtsat ja vaba juurdepääsu usaldusväärsele teabele väärtpaberistamiste kohta. (14)Väärtpaberistamistehingu algatajad, sponsorid ja eriotstarbelised väärtpaberistamisüksused peavad investoritele esitatavas aruandes tegema kättesaadavaks kõik olulised andmed aluspositsioonide krediidikvaliteedi ja tulemusnäitajate kohta, sealhulgas andmed, mis võimaldavad investoritel teha selgelt kindlaks võlgnike makseviivitusi ja lepinguliste kohustuste täitmatajätmist, võlgade restruktureerimist, võla kustutamist, restruktureerimist makseraskuste tõttu, tagasiostmist, maksepuhkuseid, kahju, mahakandmisi, sissenõutud summasid ning muid varade tootluse parandusmeetmeid aluspositsioonide kogumis. Investoritele esitatavas aruandes tuleks avaldada ka andmed rahavoogude kohta, mille on tekitanud aluspositsioonid ja väärtpaberistamise emiteerimise kohustused, avalikustades sealhulgas eraldi väärtpaberistamise positsiooni tulu ja väljamaksed, st graafikujärgne põhisumma, graafikujärgne intress, ettemakstud põhisumma, tasumata intress ning lõivud ja tasud, ning kogu teave käivitavate sündmuste kohta, mis tingivad muutuse maksete hierarhias või vastaspoole asendamise, ning ka iga seeria puhul kasutatavat krediidikvaliteedi parandamise summat ja vormi käsitlevad andmed. Ehkki lihtsad, läbipaistvad ja standarditud väärtpaberistamised on näidanud varasemalt häid tulemusi, ei tähenda väärtpaberistamise nõuete täitmine seda, et väärtpaberistamise positsioon oleks riskivaba ega ütle ka midagi väärtpaberistamise aluseks oleva krediidikvaliteedi kohta. Selle asemel tuleks mõista, et see viitab sellele, et ettevaatlik ja hoolas investor on suuteline analüüsima väärtpaberistamisega kaasnevaid riske. Standardväärtpaberistamise nõudeid peaks olema kaht liiki: ühed pikaajalistele väärtpaberistamistele ja teised lühiajalistele väärtpaberistamistele (varaga tagatud kommertsväärtpaberid). Suures osas tuleks nende suhtes kohaldada sarnaseid nõudeid ja spetsiifilisi korrigeerimisi teha nimetatud kahe turusegmendi struktuursete näitajate kajastamiseks. Kõnealuste turgude toimimine erineb selle poolest, et varaga tagatud kommertsväärtpaberite programmid tuginevad varaga tagatud kommertsväärtpaberite tehingutele, mis koosnevad lühiajalistest positsioonidest, mis tuleb tähtaegumise korral asendada. Lisaks peaksid standardväärtpaberistamise kriteeriumid kajastama ka varaga tagatud kommertsväärtpaberi emitentidele likviidsustoetust pakkuva sponsori erirolli. (15)Käesolev ettepanek võimaldab standardväärtpaberistamiseks nimetada üksnes tegeliku müügiga seotud väärtpaberistamisi. Tegeliku müügiga seotud väärtpaberistamise puhul kantakse aluspositsioonide omandiõigus üle emitendist üksusele, kelleks on eriotstarbeline väärtpaberistamisüksus või loovutatakse talle see tegelikult. Eriotstarbelisele väärtpaberistamisüksusele aluspositsioonide üleandmise suhtes ei tohiks müüja maksejõuetuse korral kehtida rangeid tagastamissätteid. Sellised ranged tagastamissätted hõlmavad muu hulgas sätteid, mille kohaselt müüja likvideerija saab aluspositsioonide müügi tühistada ainuüksi põhjusel, et müük toimus teataval ajal enne müüja maksejõuetuks kuulutamist, ja sätteid, mille kohaselt eriotstarbeline väärtpaberistamisüksus saab sellist tühistamist ära hoida ainult juhul, kui ta suudab tõestada, et ta ei olnud müüja maksejõuetusest müügi ajal teadlik. (16)Selliste väärtpaberistamiste puhul, mis ei seondu tegeliku müügiga, ei kanta sellisele emitendist üksusele üle aluspositsioone, vaid pigem kantakse aluspositsioonidega seotud krediidirisk üle tuletislepingu või garantiiga. See tekitab täiendavat vastaspoole krediidiriski ning keerukus võib suureneda eelkõige seoses tuletislepingu sisuga. Seni ei ole rahvusvahelise ega liidu tasandi analüüsidest piisanud, et määrata selliste väärtpaberistamise instrumentide liikide puhul kindlaks standardväärtpaberistamise kriteeriumid. Tulevikus oleks vaja hinnata, kas mõned sünteetilised väärtpaberistamised, millel on finantskriisi ajal läinud hästi, ning mis on lihtsad, läbipaistvad ja standarditud, võiksid seetõttu kvalifitseeruda standardväärtpaberistamiseks. Selle alusel hindab komisjon, kas väärtpaberistamised, mis ei seondu tegeliku müügiga, peaksid tulevases ettepanekus kandma standardväärtpaberistamise nimetust.

(17)Müüjalt eriotstarbelisele väärtpaberistamisüksusele ülekantavad aluspositsioonid peaksid vastama eelnevalt kindlaksmääratud ja selgelt määratletud sobivuskriteeriumidele, mis ei võimalda kõnealuste riskipositsioonide puhul aktiivset portfelli valitsemist kaalutlusõiguse alusel. Kinnitusi ja tagatisi rikkuvate riskipositsioonide asendust ei tohiks põhimõtteliselt lugeda aktiivseks portfelli valitsemiseks. (18)Selle tagamiseks, et investorid täidaksid kindlalt hoolsuskohustust ja alusvaraga seotud riskide hindamise hõlbustamiseks on oluline, et väärtpaberistamistehingud oleksid tagatud riskipositsioonide kogumitega, mis on vara liigilt homogeensed, näiteks nagu eluasemelaenude kogumid, sama kategooria ettevõtjatele kapitalikulude või äritegevuse rahastamiseks antud ärilaenude, liisingute ja krediidilimiitide kogumid, laenu- või liisinguvõtjatele antud autolaenude ja -liisingute kogumid ning eraisikutele isikliku või perekonna või majapidamise poolse tarbimise eesmärgil antud laenude ja krediidilimiitide kogumid. (19)Tähtis on vältida puhtalt „algata ja turusta” mudelite rakendamise kordumist. Sellistes olukordades kohaldavad laenuandjad krediiti andes puudulikke ja nõrku laenude väljastamise põhimõtteid, kuna nad teavad ette, et seonduvad riskid müüakse lõpuks kolmandatele osapooltele. Väärtpaberistatavad riskipositsioonid peaksid olema algatatud väärtpaberistamistehingu algataja või algse laenuandja tavapärase äritegevuse käigus vastavalt väärtpaberite emissiooni tagamise standarditele, mis ei tohiks olla leebemad nendest, mida väärtpaberistamistehingu algataja või algne laenuandja kohaldab sarnaste, väärtpaberistamisele mitte kuuluvate riskipositsioonide algatamise suhtes. Väärtpaberite emissiooni tagamise standardite olulised muudatused tuleks täies ulatuses avaldada võimalikele investoritele. Väärtpaberistamistehingu algatajal või algsel laenuandjal peaks olema piisav kogemus selliste riskipositsioonide algatamise vallas, mis sarnanevad väärtpaberistatud riskipositsioonidele. Väärtpaberistamiste korral, mille aluspositsioonid on eluasemelaenud, ei tohiks laenude kogum sisaldada mis tahes laenu, mille turustamisel ja väljastamisel tugineti eeldusele, et laenu taotlejat, või kui see on kohaldatav, siis vahendajaid, teavitati sellest, et esitatud teave võib olla laenuandja poolt kontrollimata. Laenuvõtja krediidivõimelisuse hindamine peaks vajaduse korral olema kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivides 2014/17/EL või 2008/48/EÜ sätestatud nõuetega või samaväärsete kolmandates riikides kehtivate nõuetega. (20)Kui väärtpaberistamistehingu algatajad, sponsorid ja eriotstarbelised väärtpaberistamisüksused soovivad oma väärtpaberistamiste suhtes kasutada standardväärtpaberistamise nimetust, peaksid nad teavitama investoreid, pädevaid asutusi ja ESMAt sellest, et väärtpaberistamine vastab standardväärtpaberistamise nõuetele. Seejärel peaks ESMA kandma selle tehingute loetellu, mis on teavitamise eesmärgil avaldatud ESMA veebisaidil. Väärtpaberistamise emiteerimise kandmine ESMA-le teatatud standardväärtpaberistamiste loetellu ei tähenda, et ESMA või mõni muu pädev asutus oleks kinnitanud, et väärtpaberistamine vastab standardväärtpaberistamise nõuetele. Standardväärtpaberistamise nõuete täitmise vastutus jääb üksnes väärtpaberistamistehingu algatajate, sponsorite ja eriotstarbeliste väärtpaberistamisüksuste kanda. See tagab, et väärtpaberistamistehingu algatajad, sponsorid ja eriotstarbelised väärtpaberistamisüksused võtavad vastutuse oma väite eest, et väärtpaberistamine on lihtne, läbipaistev ja standarditud ning et turul valitseb läbipaistvus. (21)Kui väärtpaberistamine ei vasta enam standardväärtpaberistamise nõuetele, peab väärtpaberistamistehingu algataja, sponsor ja eriotstarbeline väärtpaberistamisüksus teavitama koheselt ESMAt. Lisaks, kui pädev asutus on standardväärtpaberistamisena teatatud väärtpaberistamise suhtes kehtestanud halduskaristusi või parandusmeetmeid, peaks kõnealune pädev asutus teavitama koheselt ESMAt, et viimane saaks selle oma standardväärtpaberistamise teadete loetelus ära märkida, mis võimaldab investoritel saada teavet selliste karistuste ja standardväärtpaberistamise teadete usaldusväärsuse kohta. Seega on väärtpaberistamistehingu algatajate, sponsorite ja eriotstarbeliste väärtpaberistamisüksuste huvides esitada läbimõeldud teateid, kuna need mõjutavad mainet. (22)Investorid peaksid investeeringutega seoses täitma hoolsuskohustust vastavalt kaasnevatele riskidele, kuid neil peaks olema võimalik tugineda standardväärtpaberistamise teatele ning väärtpaberistamistehingu algataja, sponsori ja eriotstarbelise väärtpaberistamisüksuse avaldatud teabele standardväärtpaberistamise nõuete täitmise kohta. (23)Kolmandate isikute osalus standardväärtpaberistamise nõuete täitmise kontrollis võib olla investorite, väärtpaberistamistehingu algatajate, sponsorite ja eriotstarbeliste väärtpaberistamisüksuste jaoks kasulik ning see võib aidata suurendada usaldust standardväärtpaberistamise turu vastu. Siiski on oluline, et investorid langetaksid oma hinnangu ise, võtaksid vastutuse oma investeerimisotsuste eest ega tugineks mehaaniliselt sellistele kolmandatele isikutele. (24)Liikmesriigid peaksid määrama pädevad ametiasutused ning andma neile vajalikud järelevalve-, uurimis- ja karistamisvolitused. Halduskaristused ja parandusmeetmed tuleks põhimõtteliselt avaldada. Kuna investorid, väärtpaberistamistehingu algatajad, sponsorid, algsed laenuandjad ja eriotstarbelised väärtpaberistamisüksused võivad olla asutatud eri liikmesriikides ja nende üle järelevalvet teostada erinevad valdkondlikud pädevad asutused, tuleks vastastikuse teabevahetuse ja järelevalvetegevuse abistamise kaudu tagada tihe koostöö asjaomaste pädevate asutustega, sealhulgas Euroopa Keskpangaga kooskõlas nõukogu määrusega (EL) nr 1024/2013 ning Euroopa järelevalveasutustega. (25)Pädevad asutused peaksid oma järelevalvetegevust tihedalt kooskõlastama ja tagama oma otsuste ühtsuse, eelkõige käesoleva määruse rikkumise korral. Kui rikkumine seondub ebaõige või eksitava teatega, peaks rikkumise avastanud pädev asutus teavitama ka Euroopa järelevalveasutusi ning liikmesriikide asjaomaseid pädevaid asutusi. ESMA-l ning vajaduse korral Euroopa järelevalveasutuste ühiskomiteel peaks olema õigus kasutada oma siduva vahenduse volitusi. (26)Käesoleva määrusega soodustatakse mitmete väärtpaberistamise turu põhielementide ühtlustamist, piiramata seejuures väärtpaberistamise turgude tavade ja menetluste täiendavat turupõhist ühtlustamist. Seepärast on oluline, et turuosalised ja nende kutseliidud jätkaksid tööd turutavade täiendava standardimise ja eelkõige väärtpaberistamise dokumentatsiooni standardimise vallas. Komisjon jälgib hoolikalt turuosaliste standardimispüüdlusi ning koostab sellekohase aruande. (27)Eurofondide direktiivi, Solventsus II direktiivi, reitinguagentuuride määrust, AIFide valitsejate direktiivi ja Euroopa turu infrastruktuuri määrust muudetakse vastavalt, et tagada ELi õigusraamistiku kooskõla käesoleva määrusega seoses väärtpaberistamist käsitlevate sätetega, mille peamine eesmärk on siseturu rajamine ja selle toimimine, eriti kõigile institutsionaalsetele investoritele siseturul võrdsete tingimuste loomine. (28)Määruse (EL) nr 648/2012 muudatustega seoses ei tohiks eriotstarbeliste väärtpaberistamisüksuste poolt sõlmitud börsiväliste tuletislepingute suhtes kohaldada teatavate tingimuste täitmise korral kliiringukohustust. Seda seepärast, et eriotstarbeliste väärtpaberistamisüksustega sõlmitud börsiväliste tuletislepingute vastaspooled on võlausaldajad, kellel on tagatis väärtpaberistamise korra alusel tagatud ning piisav kaitse vastaspoole krediidiriski vastu on tavapäraselt olemas. Tuletisinstrumentide puhul, mida ei kliirita keskselt, tuleks nõutava tagatise taseme puhul võtta arvesse ka väärtpaberistamise korra eriomast struktuuri ja sellega juba pakutud kaitset. (29)Pandikirju ja väärtpaberistamisi saab teataval määral vastastikku asendada. Seega tuleks selleks, et ennetada moonutamise või arbitraaži võimalusi väärtpaberistamiste ja pandikirjade kasutamise vahel, mis tulenevad pandikirja üksuste või eriotstarbeliste väärtpaberistamisüksuste sõlmitud börsiväliste tuletislepingute erinevast käsitlemisest, muuta ka määrust (EL) nr 648/2012, et vabastada pandikirja üksused kliiringukohustusest ning tagada, et pandikirja üksuste suhtes kohaldatakse samu kahepoolseid marginaale. (30)Riski säilitamise nõude täpsustamiseks tuleks komisjonile delegeerida õigus võtta kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 290 vastu õigusakte seoses regulatiivsete tehniliste standardite vastuvõtmisega, milles sätestatakse riski säilitamise menetlused, säilitamise taseme mõõtmine, säilitatud riskiga seonduvad teatavad keelud, riski säilitamine konsolideeritud alusel ning teatavate tehingute puhul kohaldatavad erandid. Arvestades EBA asjatundlikkust delegeeritud õigusaktide alal peaks komisjon neid ekspertteadmisi kasutama delegeeritud õigusakte ette valmistades. EBA peaks tihedalt konsulteerima ülejäänud kahe Euroopa järelevalveasutusega. (31)Selleks et soodustada investorite pidevat, lihtsat ja vaba juurdepääsu usaldusväärsele teabele väärtpaberistamiste kohta, tuleks komisjonile delegeerida sama õigus võtta vastu õigusakte seoses regulatiivsete tehniliste standardite vastuvõtmisega, milles käsitletakse võrreldavat teavet aluspositsioonide ja investoritele korrapäraselt esitatavate aruannete kohta ning nõudeid, mis esitatakse veebisaidile, kus avaldatakse teave väärtpaberistamispositsioonide omanikele. Arvestades ESMA asjatundlikkust delegeeritud õigusaktide alal peaks komisjon neid ekspertteadmisi kasutama delegeeritud õigusakte ette valmistades. ESMA peaks tihedalt konsulteerima ülejäänud kahe Euroopa järelevalveasutusega. (32)Menetluse hõlbustamiseks investorite, väärtpaberistamistehingu algatajate, sponsorite ja eriotstarbeliste väärtpaberistamisüksuste jaoks tuleks komisjonile delegeerida sama õigus võtta vastu õigusakte seoses regulatiivsete tehniliste standardite vastuvõtmisega, milles käsitletakse standardväärtpaberistamise teadete vormi, kust investorid ja pädevad asutused saavad piisavalt teavet, et hinnata standardväärtpaberistamise nõuete täitmist. Arvestades ESMA asjatundlikkust delegeeritud õigusaktide alal peaks komisjon neid ekspertteadmisi kasutama delegeeritud õigusakte ette valmistades. ESMA peaks tihedalt konsulteerima ülejäänud kahe Euroopa järelevalveasutusega. (33)Pädevate asutuste koostöö ning teabevahetuse kohustuse täitmise tingimuste täpsustamiseks tuleks komisjonile delegeerida sama õigus võtta vastu õigusakte seoses regulatiivsete tehniliste standardite vastuvõtmisega, milles sätestatakse vahetatav teave ning teatamiskohustuse sisu ja ulatus. Arvestades ESMA asjatundlikkust delegeeritud õigusaktide alal peaks komisjon neid ekspertteadmisi kasutama delegeeritud õigusakte ette valmistades. ESMA peaks tihedalt konsulteerima ülejäänud kahe Euroopa järelevalveasutusega. (34)Delegeeritud õigusaktide ettevalmistamisel ja koostamisel peaks komisjon tagama asjaomaste dokumentide sama- ja õigeaegse ning asjakohase edastamise Euroopa Parlamendile ja nõukogule. (35)Kuna käesoleva määruse eesmärke ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada, arvestades, et väärtpaberistamise turud töötavad üleilmselt ning kõigile väärtpaberistamisega seotud institutsionaalsetele investoritele ja üksustele tuleks siseturul luua võrdsed tingimused, kuid need on oma ulatuse ja mõju tõttu paremini saavutatavad liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev määrus nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale. (36)Käesolevat määrust tuleks kohaldada väärtpaberistamiste suhtes, mille raames emiteeritakse väärtpaberid käesoleva määruse jõustumise kuupäeval või pärast seda.

(37)Käesoleva määruse jõustumise kuupäeva seisuga avatud väärtpaberistamise positsioonide puhul võivad väärtpaberistamistehingu algatajad, sponsorid ja eriotstarbelised väärtpaberistamisettevõtjad kasutada standardväärtpaberistamise nimetust juhul, kui väärtpaberistamine vastab standardväärtpaberistamise nõuetele. Seetõttu peaks väärtpaberistamistehingu algatajatel, sponsoritel ja eriotstarbelistel väärtpaberistamisettevõtjatel olema võimalik esitada ESMA-le käesoleva määruse artikli 14 lõike 1 alusel standardväärtpaberistamise teade. (38)Hoolsuskohustuse nõuded on suures osas võetud üle kehtivast liidu õigusest ning neid tuleks seega kohaldada 1. jaanuaril 2011 või pärast seda kuupäeva emiteeritud väärtpaberistamiste suhtes ning enne nimetatud kuupäeva emiteeritud väärtpaberistamiste suhtes, juhul kui uued aluspositsioonid on lisatud või neid on asendatud pärast 31. detsembrit 2014. Komisjoni delegeeritud määruse (EL) nr 625/2014 asjaomaseid artikleid, milles täpsustatakse määruse (EL) nr 2013/575 artikli 4 lõike 1 punktides 1 ja 2 määratletud krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavaid riski säilitamise nõudeid, tuleks kohaldada seni, kuni jõustuvad käesoleva määruse kohased riski säilitamist käsitlevad regulatiivsed tehnilised standardid. Õiguskindluse tagamiseks tuleks krediidiasutuste või investeerimisühingute, kindlustus- ja edasikindlustusandjate ning alternatiivsete investeerimisfondide valitsejate suhtes käesoleva määruse jõustumise kuupäeva seisuga avatud väärtpaberistamise positsioonide puhul kohaldada jätkuvalt määruse (EL) nr 575/2013 artiklit 405, komisjoni delegeeritud määruse (EL) nr 625/2014 peatükke 1–3 ja artiklit 22, komisjoni delegeeritud määruse (EL) 2015/35 artikleid 254 ja 255 ning komisjoni delegeeritud määruse (EL) nr 231/2013 artiklit 51. Selle tagamiseks, et väärtpaberistamistehingu algatajad, sponsorid ja eriotstarbelised väärtpaberistamisüksused täidaksid oma läbipaistvuskohustusi, teevad nad käesoleva määruse artikli 5 lõikes 4 osutatud veebisaidil kättesaadavaks delegeeritud määruse 2015/3/EL I–VIII lisas esitatud teabe seni, kuni hakatakse kohaldama komisjoni poolt käesoleva määruse alusel vastu võetavaid regulatiivseid tehnilisi standardeid. ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE: 1. peatükk Üldsätted Artikkel 1 Sisu ja reguleerimisala 1.Käesolevas määruses sätestatakse väärtpaberistamise üldraamistik. Selles määratletakse väärtpaberistamine ning kehtestatakse hoolsuskohustuse, riski säilitamise ja läbipaistvusnõuded väärtpaberistamistes osalevatele isikutele, kelleks on näiteks institutsionaalsed investorid, väärtpaberistamistehingu algatajad, sponsorid, algsed laenuandjad ja eriotstarbelised väärtpaberistamisüksused. Samuti nähakse määrusega ette lihtsa, läbipaistva ja standarditud väärtpaberistamise ehk standardväärtpaberistamise raamistik. 2.Käesolevat määrust kohaldatakse institutsionaalsete investorite suhtes, kellel tekib väärtpaberistamisest tulenev riskipositsioon, ning väärtpaberistamistehingu algatajate, algsete laenuandjate, sponsorite ja eriotstarbeliste väärtpaberistamisüksuste suhtes. Artikkel 2 Mõisted Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid: (1)„väärtpaberistamine” – tehing või skeem, millega riskipositsiooni või riskipositsioonide kogumiga seonduv krediidirisk kantakse üle erineva nõudeõiguse järguga väärtpaberistamisseeriatele ja millel on mõlemad järgmised tunnused: (a)tehingu või skeemi raames tehtavad maksed sõltuvad riskipositsioonide või riskipositsioonide kogumi tulemusnäitajatest; (b)kahjude jaotuse tehingu või skeemi kehtivusaja jooksul määrab see, kuidas väärtpaberistamisseeriad on allutatud; (2)„eriotstarbeline väärtpaberistamisüksus” – äriühing, usaldusfond või muu juriidiline isik, kes ei ole väärtpaberistamistehingu algataja ega sponsor ja kes on loodud ühe või mitme väärtpaberistamise läbiviimise eesmärgil ja mille tegevus on piiratud selle eesmärgi saavutamiseks vajalikuga ja mille struktuuri eesmärk on eraldada eriotstarbelise väärtpaberistamisüksuse kohustused väärtpaberistamistehingu algataja kohustustest ning milles majanduslikku huvi omavad isikud võivad oma osalust ilma piiranguteta pantida või vahetada; (3)„väärtpaberistamistehingu algataja” –üksus, mis:

(a)oli ise või endaga seotud üksuste kaudu otseselt või kaudselt seotud algse lepinguga, millega tekkisid võlgniku või potentsiaalse võlgniku kohustused või potentsiaalsed kohustused, millest väärtpaberistatavad riskipositsioonid tulenevad, või (b)enda arvel ostab kolmanda isiku suhtes olevad riskipositsioonid ja seejärel väärtpaberistab need; (4)„edasiväärtpaberistamine” – väärtpaberistamine, kus vähemalt üks aluspositsioon on väärtpaberistamise positsioon; (5)„sponsor” – määruse (EL) nr 2013/575 artikli 4 lõike 1 punktides 1 ja 2 määratletud krediidiasutus või investeerimisühing, kes ei ole väärtpaberistamistehingu algataja, kes koostab varaga tagatud kommertsväärtpaberite programmi või muu väärtpaberistamistehingu või -skeemi, mille alusel ostetakse kolmandatelt isikutelt riskipositsioone, ja haldab seda; (6)„väärtpaberistamisseeria” – lepingust tulenev krediidiriski segment, mis on seotud teatava riskipositsiooni või riskipositsioonide kogumiga, mille puhul positsiooniga ühes segmendis kaasneb suurem või väiksem krediidikahju risk kui sama suure positsiooniga teises segmendis, arvestamata krediidiriski kaitset, mida kolmandad isikud annavad vahetult kõnealuses segmendis või muudes segmentides positsioone hoidvatele isikutele; (7)„varaga tagatud kommertsväärtpaberite programm” – väärtpaberistamise programm, mille raames emiteeritavateks väärtpaberiteks on valdavalt varaga tagatud kommertsväärtpaberid, mille esialgne tähtaeg ei ole pikem kui üks aasta; (8)„varaga tagatud kommertsväärtpaberite tehing” – varaga tagatud kommertsväärtpaberite programmi raames toimuv väärtpaberistamine; (9)„traditsiooniline väärtpaberistamine” – väärtpaberistamine, mille käigus toimub väärtpaberistatavate riskipositsioonide majanduslik loovutamine. See saavutatakse kas väärtpaberistatud riskipositsioonide omandiõiguse ülemineku teel väärtpaberistamistehingu algatanud krediidiasutuselt või investeerimisühingult eriotstarbelisele väärtpaberistamisüksusele või eriotstarbelise väärtpaberistamisüksuse kaudse osaluse meetodil. Emiteeritud väärtpaberitest ei tulene väärtpaberistamistehingu algatanud krediidiasutuse või investeerimisühingu jaoks maksekohustusi; (10)„sünteetiline väärtpaberistamine” – väärtpaberistamine, mille käigus saavutatakse riski ülekandmine krediidituletisinstrumente või garantiisid kasutades ning väärtpaberistatavad riskipositsioonid jäävad väärtpaberistamistehingu algataja riskipositsioonideks; (11)„investor” – väärtpaberistamise käigus emiteeritud väärtpabereid omav isik; (12)„institutsionaalsed investorid” – kindlustusandjad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/138/EÜ (kindlustus- ja edasikindlustustegevuse alustamise ja jätkamise kohta (Solventsus II)) artikli 13 lõike 1 tähenduses; edasikindlustusandjad direktiivi 2009/138/EÜ artikli 13 punkti 4 tähenduses; tööandjapensioni kogumisasutused, mis kuuluvad Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/41/EÜ kohaldamisalasse vastavalt selle artiklile 2, välja arvatud juhul, kui liikmesriik on vastavalt kõnealuse direktiivi artiklile 5 otsustanud kõnealust direktiivi kõnealuse asutuse suhtes tervikuna või osaliselt mitte kohaldada; alternatiivse investeerimisfondi (AIFi) valitseja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/61/EL artikli 4 lõike 1 punkti b tähenduses, kes valitseb ja/või turustab liidus AIFe; või eurofondi valitseja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/65/EÜ artikli 2 lõike 1 punkti b tähenduses; või siseselt valitsetav eurofond, mis on äriühinguna asutatud fond, mis on saanud tegevusloa kooskõlas direktiiviga 2009/65/EÜ ning mis ei ole määranud kõnealuse direktiivi alusel tegevusloa saanud fondivalitsejat; või krediidiasutused või investeerimisühingud määruse (EL) nr 2013/575 artikli 4 lõike 1 punktide 1 ja 2 tähenduses; (13)„maksete vahendaja” – üksus määruse nr 2013/575/EL artikli 142 lõike 1 punkti 8 tähenduses; (14)„likviidsuse tagamise tehing” – väärtpaberistamise positsioon, mis tuleneb lepingulisest kokkuleppest pakkuda rahastamist, kindlustamaks rahavoogude õigeaegne laekumine investoritele; (15)„uuenev nõue” – riskipositsioon, mille puhul kliendi laenujäägil lubatakse kokkulepitud limiidi piires kõikuda olenevalt tema otsustest laenu võtta või seda tagasi maksta; (16)„uuenev väärtpaberistamine” – väärtpaberistamine, mille puhul väärtpaberistamise struktuur uueneb ise, kuna positsioonide kogumisse kas lisatakse või sealt kõrvaldatakse positsioone, sõltumata sellest, kas positsioonid uuenevad või mitte; (17)„ennetähtaegse amortiseerimise klausel” – uuenevate nõuete või uueneva väärtpaberistamise puhul kasutatav lepingutingimus, millega nõutakse, et teatavate kindlaksmääratud sündmuste saabumisel tuleb investorite riskipositsioonid lunastada enne emiteeritud väärtpaberite esialgselt kokkulepitud lõpptähtaega; (18)„esimese järjekoha kahju väärtpaberistamisseeria” – asjaomase väärtpaberistamise kõige madalama nõudeõiguse järguga väärtpaberistamisseeria, mis väärtpaberistatud riskipositsioonidele tekkiva kahju korral on esimene väärtpaberistamisseeria, mis kahju kannab, pakkudes seeläbi kaitset teise järjekoha kahju väärtpaberistamisseeriale ja teisest kõrgema järjekoha kahju väärtpaberistamisseeriate olemasolu korral ka neile. 2. peatükk Kõigi väärtpaberistamiste suhtes kohaldatavad sätted

Artikkel 3 Institutsionaalsetele investoritele esitatavad hoolsuskohustuse nõuded 1.Institutsionaalne investor kontrollib enne väärtpaberistamisest tuleneva riskipositsiooni tekkimist, et: (a)juhul kui väärtpaberistamistehingu algataja või algne laenuandja ei ole krediidiasutus või investeerimisühing määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktide 1 ja 2 tähenduses, annab algataja või algne laenuandja kõik oma laenud kindlate ja täpselt määratletud kriteeriumide alusel ning kõnealuste laenude heakskiitmise, laenutingimuste muutmise, uuendamise ja finantseerimise kord on selgelt kindlaks määratud ning on olemas tõhusad süsteemid nende kriteeriumide ja protsesside rakendamiseks; (b)väärtpaberistamistehingu algataja, sponsor või algne laenuandja säilitab olulise majandusliku netohuvi käesoleva määruse artikli 4 kohaselt ning avalikustab selle institutsionaalsele investorile artikli 5 kohaselt; (c)väärtpaberistamistehingu algataja, sponsor ja eriotstarbeline väärtpaberistamisüksus teevad käesoleva määruse artikliga 5 nõutud teabe kättesaadavaks vastavalt kõnealuses artiklis sätestatud sagedusele ja korrale; 2.Enne väärtpaberistamisest tuleneva riskipositsiooni tekkimist teevad institutsionaalsed investorid hoolsuskohustuse nõuete kohase hindamise, mis vastab kaasnevatele riskidele ja hõlmab vähemalt järgmisi aspekte: (a)iga väärtpaberistamise positsiooni ja selle aluspositsioonide riskitunnused; (b)väärtpaberistamise kõik struktuursed näitajad, mis võivad oluliselt mõjutada väärtpaberistamise positsiooni tulemusnäitajaid, näiteks lepingutest tulenev maksete hierarhia ning sellega seotud käivitavad tegurid, krediidikvaliteedi parandamine, likviidsuse parandamine, turuväärtust mõjutavad tegurid ja tehingupõhise makseviivituse määratlus; (c)standardväärtpaberistamiseks nimetatud väärtpaberistamiste puhul see, kas väärtpaberistamine vastab artiklites 7–10 või 11–14 sätestatud standardväärtpaberistamise nõuetele. Institutsionaalsed investorid võivad asjakohasel määral tugineda artikli 14 lõike 1 kohasele standardväärtpaberistamise teatele ning väärtpaberistamistehingu algataja, sponsori ja eriotstarbelise väärtpaberistamisüksuse avaldatud teabele standardväärtpaberistamise nõuete täitmise kohta. 3.Institutsionaalsed investorid, kellel tekib väärtpaberistamisest tulenev riskipositsioon, teevad vähemalt järgmist: (a)kehtestavad kirjalikud menetlused, mis vastavad väärtpaberistamise positsiooni riskiprofiilile ning seonduvad vajaduse korral nende kauplemisportfelliga ja kauplemisega mitteseotud tegevusega, et jälgida pidevalt lõigete 1 ja 2 järgimist ning väärtpaberistamise positsiooni ja aluspositsioonide tulemusnäitajaid. Vajaduse korral hõlmavad kõnealused kirjalikud menetlused järelevalvet järgmiste aspektide üle: riskipositsiooni liik, selliste laenude osakaal (protsentides), mille tasumise tähtpäeva on ületatud rohkem kui 30, 60 ja 90 päeva, makseviivituse määrad, ennetähtaegse tasumise määrad, sissenõutud tagatistega laenud, sissenõudmismäärad, tagasiostmine, laenu muutmine, maksepuhkused, tagatiste liik ja kasutusaste, aluspositsioonide krediidikvaliteedi astme või muu krediidivõimelisuse näitaja määramise sagedusjaotus, majandussektoripõhine ja geograafiline jaotus, laenu sagedusjaotus vastavalt väärtusele vööndites, mis aitavad teostada sobivat tundlikkusanalüüsi. Kui aluspositsioonid on ise väärtpaberistamised, teevad institutsionaalsed investorid järelevalvet ka kõnealuste väärtpaberistamiste aluspositsioonide üle; (b)teevad seoses aluspositsioone toetavate rahavoogude ja tagatise väärtusega korrapäraselt stressiteste, mis on vastavuses väärtpaberistamise positsiooni riski olemuse, ulatuse ja keerukusega; (c)tagavad, et nende haldusorganile esitatava sisemise aruandluse tase on piisav selleks, et nad oleksid teadlikud väärtpaberistamise positsioonidest tulenevast olulisest riskist ja et neist investeeringutest tulenevad riskid on asjakohaselt juhitud; (d)on võimelised oma pädevatele asutustele taotluse korral tõestama iga oma väärtpaberistamise positsiooni puhul, et neil on positsiooni ja selle aluspositsioonide kohta igakülgsed ja põhjalikud teadmised ning et nad on rakendanud riskijuhtimiseks ja asjakohase teabe säilitamiseks kirjalikke eeskirju ja menetlusi. Artikkel 4 Riski säilitamine 1.Väärtpaberistamistehingu algataja, sponsor või algne laenuandja säilitab väärtpaberistamises jätkuvalt olulise majandusliku netohuvi, mis ei ole väiksem kui 5 %. Kui väärtpaberistamistehingu algataja, sponsor või algne laenuandja ei ole omavahel kokku leppinud, kes säilitab olulise majandusliku netohuvi, säilitab olulise majandusliku netohuvi tehingu algataja. Säilitamisnõudeid ei kohaldata ühegi väärtpaberistamise suhtes mitmekordselt. Olulist majanduslikku netohuvi mõõdetakse tehingu algatamisel ja see määratakse kindlaks bilansiväliste kirjete tingliku väärtuse alusel. Olulist majanduslikku netohuvi ei jaotata eri liiki säilitajate vahel ja selle suhtes ei rakendata mingit krediidiriski maandamist ega muud riskimaandust. Käesoleva artikli kohaldamisel ei peeta üksust väärtpaberistamistehingu algatajaks, kui see üksus on loodud või tegutseb üksnes riskipositsioonide väärtpaberistamise eesmärgil. 2.Vähemalt 5 % olulise majandusliku netohuvi säilitamisena artikli 1 tähenduses kvalifitseerub ainult järgmine:

(a)säilitatakse vähemalt 5 % iga investoritele müüdud või üle kantud väärtpaberistamisseeria nimiväärtusest; (b)uueneva väärtpaberistamise või uuenevate nõuete väärtpaberistamise korral säilitatakse väärtpaberistamistehingu algataja huvi vähemalt 5 % ulatuses iga väärtpaberistatud riskipositsiooni nimiväärtusest; (c)säilitatakse juhuslikult valitud riskipositsioonid, mis moodustavad vähemalt 5 % väärtpaberistatud riskipositsioonide nimiväärtusest, juhul kui sellised väärtpaberistamata riskipositsioonid oleksid vastasel korral väärtpaberistamise käigus väärtpaberistatud, tingimusel, et potentsiaalselt väärtpaberistatud riskipositsioonide arv ei ole tehingu algatamisel väiksem kui 100; (d)säilitatakse esimese järjekoha kahju väärtpaberistamisseeria, ning kui see ei moodusta 5 % väärtpaberistatud riskipositsioonide nimiväärtusest, siis vajaduse korral ka muud väärtpaberistamisseeriad, millel on sama või suurema riskiga riskiprofiil kui investoritele üle kantud või müüdud seeriatel ja mille tähtpäev ei saabu varem kui investoritele üle kantud või müüdud seeriatel, nii et kokku säilitatakse vähemalt 5 % väärtpaberistatud riskipos