Abifondi rakenduskavade rahalisi vahendeid oli hakatud kasutama üha enam juba 2015. aastal ja 2016. aastal see suundumus jätkus. 2016. aastal eraldati abifondi tegevuse toetamiseks 27 liikmesriigis kokku 508,6 miljonit eurot, mida on rohkem kui 2015. aasta 470,0 miljonit. Selle tulemusel olid aastate 2014–2016 kulukohustused kokku 1 315,9 miljonit eurot, mis moodustas 30 % rakenduskavade koguvahenditest (ELi panus ja riiklik kaasrahastamine). Samamoodi suurenesid jätkuvalt maksed toetusesaajatele: 2016. aastal maksti 429,4 miljonit eurot, 2015. aastal oli makstud 385,9 miljonit eurot. Üksikasjalik finantsjaotus, sealhulgas liikmesriikide lõikes, on esitatud lisas I tabelis.

Abifondi eksperdirühm, mis koosneb korraldusasutuste esindajatest, tuli 2016. aastal kokku kaks korda, et arutada abifondi rakenduskavade elluviimist mõjutavaid küsimusi. Neil kohtumistel andsid liikmesriigid ülevaate mitmesugustest küsimustest, sealhulgas tasakaalustatud toitumise suuniste kehtestamisest liikmesriikide tasandil ja värske toidu jagamisest. Samuti arutati sekkumisvarude võimalikku kasutamist abifondi käsitleva määruse alusel. Peale selle korraldas komisjon 2017. aasta juulini 11 abifondi võrgustiku koosolekut. Võrgustik koosneb abifondi sidusrühmadest ning selle eesmärk on vahetada kogemusi ja häid tavasid. 2016. aasta koosolekutel keskenduti abifondi eri aspektidele, mis aitavad parandada enim puudust kannatavate isikute sotsiaalset kaasatust. Osalejad tutvustasid juhtuuringuid ning arutasid abifondi rakenduskavade elluviimisega seotud ühist huvi pakkuvaid probleeme ja lahendusi.

2016. aasta lõpuks oli komisjon vastu võtnud õigusraamistiku ning avaldanud kõik rakendusaktid ja delegeeritud õigusaktid. Komisjon oli algatanud finantsmääruse läbivaatamise, sealhulgas abifondi käsitleva määruse muutmise, et laiendada lihtsustatud kuluvõimaluste kasutamist ja võimaldada suurem paindlikkus. Muudatused hõlmavad partnerorganisatsioonidele antava toetusega seotud tagatist. Sellega kantakse hoolt selle eest, et finantskorrektsioon, mida kohaldatakse avaliku sektori asutuse ostukuludele seoses kohaldatava õiguse mittejärgimisega, ei too kaasa partnerorganisatsioonide rahastamiskõlblike kulude kärpimist, tingimusel et tegemist on eri asutustega.

Abifondi jaoks eraldatud rahaliste vahendite kogusumma on jooksevhindades 3,8 miljardit eurot. EL annab kuni 85 % vajalikest rahalisest vahenditest, et täiendada liikmesriikide eraldatavaid vahendeid, millega abifondi koguväärtus kasvab ligikaudu 4,5 miljardi euroni.

2016. aastal suurenes märkimisväärselt ka abi andmine kodututele. 2015. aastal sai vaid ühes liikmesriigis (Luksemburg) esmast materiaalset abi (esmatarbekaubad) 42 kodutut, 2016. aastal oli neid neljas liikmesriigis (Kreeka, Luksemburg, Slovakkia ja Tšehhi) üle 8 700. Samas toiduabi saanud kodutute arv oli näitajate põhjal 2016. aastal märksa väiksem kui 2015. aastal (2015. aastal 1,2 miljonit, 2016. aastal 200 000). See on peamiselt seostatav asjaoluga, et Prantsusmaa ei teatanud 2016. aastal toiduabi saanud kodutute arvu. Sloveenias, Soomes ja Tšehhis suurenes märkimisväärselt abi saanud kodutute arv ning Iirimaa, Kreeka ja Slovakkia alustasid 2016. aastal sellele rühmale toiduabi andmist.

Toiduabi ja/või esmase materiaalse abi andmise viis oli liikmesriigiti erinev. Üks peamisi erinevusi oli see, mil määral kaasati protsessi (abikõlblike isikute väljaselgitamisse, teabe levitamisse, logistika korraldamisse, abi väljajagamisse jne) valitsusasutusi (korraldusasutused, vahendusasutused ja/või muud asutused). See on kooskõlas abifondi rakenduskavade õigusliku alusega, kuna abiandmismehhanism on iga liikmesriigi enda otsustada. Slovakkias võttis valitsus abikõlblike isikute väljaselgitamisel aluseks sotsiaalkindlustusandmed ja kavandas abi andmise tihedas koostöös kohalike omavalitsustega. Teised riigid otsustasid delegeerida rohkem ülesandeid partnerorganisatsioonidele. Iirimaal vastutas toidu hankimise (nii annetuste kogumise kui ka toidu ostmise) ja selle väiksematele kohalikele heategevusorganisatsioonidele edasisaatmise eest üks riiklik mittetulundusühendus. Kõnealuste organisatsioonide ülesanne oli selgitada välja abikõlblikud isikud, kellele toit välja jagada. Soomes korraldasid partnerorganisatsioonid enamasti avatud abijagamisüritusi ja andsid abi kõigile, kes seda soovisid. Abi andmise eest vastutasid kõige sagedamini eri tasandite (kohaliku, piirkondliku, riigi ja rahvusvahelise tasandi) valitsusvälised organisatsioonid. Mõnes riigis said abisaajad eelnevalt komplekteeritud paki, mis sisaldas toitu või muid tooteid (Belgia, Bulgaaria, Leedu, Luksemburg, Läti, Malta, Poola, Hispaania, Sloveenia, Slovakkia ja Rumeenia), teistes lähtusid abi jagavad organisatsioonid abisaaja vajadustest (Prantsusmaa, Iirimaa ja Tšehhi). Austrias said abisaajad valida mitme eri liiki abipaki vahel.

2016. aastal andis toiduabi 18 liikmesriiki. Kaalu põhjal andsid üle 90 % toiduabist viis riiki: Hispaania, Prantsusmaa, Rumeenia, Poola ja Itaalia. 2016. aastal jagati kokku 377 500 tonni toitu, mis tegi 2014.–2016. aasta koguseks kokku 939 600 tonni. Kui esindatud toiduained olid sarnased kui eelmisel aastal, siis jagatud toiduabi üldkogus vähenes eelmise aastaga võrreldes 7 %. Seda peamiselt põhjusel, et Itaalia teatas väiksemast arvust tonnidest kui 2015. aastal, osaliselt hangetes esinenud viivituste tõttu. Peale selle katkes 2016. aastal toidu jagamine Portugalis, sest toimus rakenduskava põhjalik läbivaatamine. Leedus, Belgias, Poolas ja Rumeenias toiduabi kogus veidi vähenes. Ülejäänud 13 riigis toiduabi kogus kasvas, kuid see ei suutnud tasakaalustada muudes liikmesriikides aset leidnud kahanemist: absoluutarvestuses suurenes toiduabi kõige enam Hispaanias ja Prantsusmaal (vastavalt 17 % ja 8 %). 2016. aastal hakkasid andma toiduabi Kreeka, Slovakkia, Malta ja Iirimaa ning Bulgaarias ja Tšehhis anti seda oluliselt rohkem (vt ka joonis 2). Neljas riigis jagatud toiduabi hõlmas toiduannetusi, ehkki kogused olid piiratud.

BE, BG, EE, ES, FI, FR, IE, IT, LT, MT, PL, RO, SI (13)

Mitmel liikmesriigil ei õnnestunud abi 2016. aastal jagada või nad alustasid selle andmisega hilja. Enamikku viivitustest saab seostada korraldusasutuste hilise määramisega. Küpros oli kavatsenud hakata abi andma 2016. aastal, kuid mitu tegurit viis välja rakenduskava ümberkorraldamise ja muutmiseni. Horvaatias esines viivitusi projektide käivitamisel, ehkki lepingud toiduabi jagamiseks koolides ning üksi elavatele inimestele ja peredele, kes kannatavad vaesuse all või on vaesuse ohus, sõlmiti 2016. aastal. Portugalis alustati 2016. aastal vaid riigieelarvest rahastatava toiduabi andmist, sest oli vaja teha muudatusi, et tagada sujuv üleminek varasemalt enim puudust kannatavate isikute programmilt. Ungari vaatas oma abi põhjalikult läbi, mis tähendas seda, et tegevus algas alles 2016. aasta detsembris. Praegu antakse abi kõikides asjassepuutuvates liikmesriikides, mille koguarv on kasvanud 27ni. Ühendkuningriik on ainus, kes ei ole veel hakanud abifondi rakenduskava ellu viima.

Liikmesriigid teatasid, et kaasnevad meetmed olid aidanud saavutada abifondi sotsiaalse kaasamise eesmärki. Eestis omandas 72 % toetusesaajatest haridust ja/või kasutas pakutavaid teenuseid ning peaaegu kõik alla 16aastased toiduabi saajad käisid koolis/lasteaias. Itaalias olid kaasnevad meetmed lõimitud täielikult abifondi tegevustesse ning riigi ja kohaliku tasandi osalejad pöörasid sotsiaalsele kaasamisele suurt tähelepanu. Tšehhis oli võimalik kodutud edukalt edasi suunata, et nad saaksid kasutada päevakeskuste teenuseid. Slovakkias oli abisaajatel soov saada pärast abi saamist iga kord lisaks tugiteenuseid, nagu nõustamine ja muud psühhosotsiaalsed teenused. Läti märkis, et isikud, kes olid osalenud kasutusele võetud kaasnevates meetmetes (nõustamisteenused, eelarve planeerimise alane nõustamine, hügieen/tervishoid, sotsiaalsete oskuste alane koolitus jne), leidsid, et neile oli antud kasulikku teavet ja/või et nende sotsiaalsed oskused olid paranenud. Liikmesriigid puutusid kokku ka probleemidega. Eestis ei osalenud ükski abisaaja madala haridustasemega täiskasvanutele suunatud sotsiaalse kaasamise meetmetes. Itaalia pakkus välja, et meetmete tõhusust sotsiaalse kaasamise edendamisel oleks võimalik parandada, suurendades vabatahtlike toetamist ja tugevdades kohalike teenuste rolli. Kokkuvõttes teatati kaasnevatest meetmetest sellegipoolest vähe, osaliselt viivituste tõttu meetmete elluviimisel.

Ülejäänud liikmesriikides ei teatatud ühestki olulisest takistusest. Mõned probleemid tekkisid seoses i) veovajadustega (Kreeka, Läti ja Soome), ii) toidukoguste piirkondliku kooskõlastamisega (Poola), iii) abi välja jagavate organisatsoonide ebapiisava suutlikkusega (Kreeka ja Poola), iv) keeruliste riigihankemenetlustega (Ungari) ja v) muude viivitustega (Belgia ja Malta). II rakenduskava ellu viinud liikmesriigid ei teatanud ühestki olulisest takistusest. Rootsis avaldas 2016. aastal, vaid rakenduskava elluviimise algetapis, mõju töötajate ja vabatahtlike aeglane värbamine ning vajadus kohandada kavandatud tegevusi konkreetsetele kogukondadele. Samas osutas enamik liikmesriike mitmele ulatuslikumale rakenduskava elluviimisel esinenud takistusele. Kõige suurem rühm teatas kauba hankimisega (eeskätt Itaalia ja Kreeka), eelarvehalduse/finantsjuhtimisega ja partnerorganisatsioonide suutlikkusega seotud probleemidest, mis põhjustasid elluviimisel viivitusi. Väiksem rühm liikmesriike osutas mitmesugustele probleemidele, mis olid peamiselt halduslikku laadi. Enamik neist takistustest on ületatud, mis annab põhjust eeldada, et pärast 2016. aastat elluviimine kiireneb.

Horisontaalsed põhimõtted

Enamikus liikmesriikides on olemas koordineerimismehhanismid, et tagada vastastikune täiendavus Euroopa Sotsiaalfondiga (ESF) ja muu ELi poliitikaga ning vältida topeltrahastamist. Liikmesriikidel on vahendusasutused või koordineerimisrühmad/töörühmad kandmaks hoolt selle eest, et projektide jaoks ja partnerorganisatsioonidele ei anta rahalisi vahendeid nii ESFist kui ka abifondist ning et tegevus on koordineeritud. Mitme liikmesriigi tähelepaneku kohaselt võib asjaolu, et abifond ja ESF kuuluvad sama korraldusasutuse vastutusalasse, tagada kindla aluse koordineerimiseks ja aidata vältida võimalikku topeltrahastamist. Liikmesriigid märkisid, et ESF ja abifond toetavad teineteist ning et ei abifondi ega ESFi abil üksi ei ole võimalik sotsiaalse tõrjutuse ja vaesuse probleemi lahendada – vajalik on nende kahe fondi edasine lõimimine ja koostoime. See oluline järeldus ajendas komisjoni tegema ettepanekut kõnealused kaks fondi 2020. aasta järgse rahastamisperioodi jaoks ühendada.

Näiteks Maltal pakuvad ESFi rahastatavad keskused, mis kannavad nime LEAP!, sotsiaalset tuge ebasoodsamas olukorras olevatele kogukondadele. Projekti elluviimist kohandati, et see ei võimaldaks üksnes jagada toidupakke (mida toetatakse abifondist), vaid aitaks ka peredel ja nende liikmetel parandada oma elukvaliteeti ja tulla toime ilma sotsiaaltoetusteta. Ka Leedu ESFi programmi elluviimisel seisti sihtrühmadeni jõudmisel silmitsi raskustega ning seepärast püüti kasutada abifondi vahendina, mille kaudu pöörduda sihtrühmade poole ja julgustada neid osalema ESFi rahastatavates meetmetes.

Enamik liikmesriike teatas, et nad olid kinni pidanud soolise võrdõiguslikkuse põhimõttest ja diskrimineerimiskeelust. Liikmesriigid edendasid soolist võrdõiguslikkust ja soolise aspekti arvestamist projektitsükli jooksul mitmel puhul. Tšehhi märkis, et abi andmisel võeti arvesse sihtrühmade erivajadusi, näiteks lisati konkreetsed tooted, mida kasutavad üksikemad või kodutute öömajas viibivad emad. Läti, Rootsi, Saksamaa ja Slovakkia selgitasid, et töötajate ja partnerorganisatsioonide valimisel ning sihtrühmadele antava abi liigi kindlaksmääramisel rakendati sootundlikku lähenemisviisi. Malta, Poola ja Ungari ütlesid sõnaselgelt, et toidu jagamisel ja õpikodade toimumise paikade valimisel võeti arvesse puudega inimeste vajadusi. Rootsi teatas mõningatest raskustest, mis olid esinenud selle horisontaalse põhimõtte kohaldamisel, eriti kokkupuutumisel laste abiellumisega ning muude küsimustega, mis on seotud naiste ja tüdrukute vastase vägivallaga. Olukorra leevendamiseks korraldati õpikodasid ja kohtumisi sidusrühmadega.

Läti kandis soolise võrdõiguslikkuse tagamiseks hoolt selle eest, et toidupakkide kättetoimetamine oleks ajaliselt paindlik ning hõlmaks kojutoomise või pärast tööd kohaletoomise võimalust. Inimesteni jõudmiseks kohandati kaasnevaid meetmeid, mis olid seotud lapsehoiuga. Lapsehoiuteenust pakuti ka jagamispunktides.

Enamik liikmesriike nimetas mitut viisi, kuidas vähendada toidujäätmete teket. Valdava osa lähenemisviisidest hõlmas pika säilivusajaga toidukaupade jagamist ja toidu jagamist vastavalt sihtrühma vajadustele/maitsele, et viia miinimumini soovimatute toodete tarnimine. Näiteks Malta tagas kättetoimetamata jäänud toidu ladustamise ja uuesti kasutamise. Lätis olid spetsiaalsed kohad, kuhu võis jätta liigsed tooted, et vältida nende äraviskamist. Poola sai toiduaineid piimatootjatelt, kellel oli müümata jäänud toodangut. Samuti annetasid piimatootjad abivajajatele jagamiseks tooteid suvel ja kuumalainete ajal. Kliima- ja keskkonnaaspekte silmas pidades kasutasid liikmesriigid kestlikke materjale, mis olid ringlussevõetavad ja/või biolagunevad, ning vähendasid tarneahelas veoga seotud heidet. Näiteks Belgia tarnis kestlikku toitu ja geneetiliselt muundamata teravilja, vältis palmiõli ning pakkus õiglase kaubanduse ja mahepõllumajanduse tooteid.

Peaaegu kõik I rakenduskava elluviinud liikmesriigid tõid esile, kuidas nad olid aidanud abisaajatel tasakaalustada oma toitumist. Riigid jagasid üldjuhul toidukorve, mis sisaldasid vähe süsivesikuid, soola, suhkrut ja rasva ning palju valku, kiudaineid, vitamiine ja mineraale. Kaks riiki (Hispaania ja Soome) pakkusid ka toitu, mis aitas leevendada toitainevaegust, näiteks D-vitamiini sisaldavat imikutoitu ja piimapulbrit. Belgia rakendas toidupakkide komplekteerimisel ja tasakaalustatud toitumise tagamisel koostöömenetlust. Seda menetlust tutvustati 2017. aastal abifondi võrgustikus avaldatud abifondi juhtuuringute kataloogis hea tavana.

Tehtud hindamised

2016. aastal korraldasid mitu liikmesriiki (Austria, Itaalia, Läti, Malta ja Rootsi) (teadus)uuringu ja/või hindamise, et vaadelda oma tegevuse tulemuslikkust ja abisaajate rahulolu saadud abiga. Austria saatis 2016. aastal tagasiside saamiseks küsimustiku 10 000 puudust kannatavale leibkonnale. Uuringu tulemused olid soodsad: 86 % leibkondadest leidis, et koolikotist oli „väga palju“ abi, ja 13 % väitis, et sellest oli „palju“ abi. Rootsi hindas abifondi juhtimist ja seda, kuidas välistöövõtja oli ellu viinud projektide esimesed etapid. Et lahendada mõni tuvastatud probleemidest, sisaldas hindamisaruanne ka mõnda soovitust, nagu selgemad sihid riikliku sotsiaalpoliitika eesmärkide puhul ja osalejate tulemuste jälgimine. Itaalia korraldas 2015. aasta lõpus oma toidutarneid käsitleva katseuuringu ja andis 2016. aastal teada selle tulemustest. Uuringust selgus, et 71 % toiduabi andnud partnerorganisatsioonidest rakendas ka kaasnevaid meetmeid, mida võib pidada heaks lähtepunktiks.

Panus abifondi üld- ja erieesmärkide saavutamisse

Liikmesriigid leiavad, et abifond aitab koos ELi ja liikmesriikide muude poliitikameetmete ja programmidega saavutada strateegia „Euroopa 2020“ eesmärke, st vähendada vaesust ja suurendada sotsiaalset kaasatust. See on seotud abifondi üldeesmärgiga edendada sotsiaalset ühtekuuluvust, suurendada sotsiaalset kaasatust ja aidata kaotada vaesus, et saavutada strateegia „Euroopa 2020“ eesmärk päästa vaesusohust ja sotsiaalsest tõrjutusest vähemalt 20 miljonit inimest. Eesti andis teada, et abifondi toiduabi – koos valitsuse tööturu-, haridus- ja sotsiaalhoolekandepoliitikaga, ESFi rahastatud tööhõivereformiga, sotsiaaltoetuste suurenemisega ning majanduse üldise kasvuga – on avaldanud suurt mõju vaesusele, mis on 2012. aastast alates vähenenud. Saksamaal on abifond aidanud vaesusohus olevatel inimestel pääseda sotsiaalsest tõrjutusest. Samuti on see toonud nad lähemale tööturu jaoks kvalifikatsiooni omandamisele, lihtsustades osalemist ESFi projektides. Üldise hinnangu kohaselt on abifond aidanud vähendada vaesust ja suurendada sotsiaalset kaasatust.

Seoses 1. erieesmärgiga (aidata leevendada vaesuse kõige raskemaid vorme, andes enim puudust kannatavatele isikutele mitterahalist toetust) teatasid liikmesriigid järgmist.

1) Abifond aitas vähendada suurt materiaalset puudust. Kuna abifond oli aidanud luua koostoime muude riiklike sotsiaalabiprogrammidega, andis Poola teada, et umbes 13 000 inimesel ei olnud enam õigust saada abifondi toiduabi, sest nende olukord oli paranenud. Kreeka väitis, et abifondil oli hea mõju vaesuse kõige raskemate vormide leevendamisel riigis, ehkki majanduskriisi ajal vaesus laienes ja süvenes. Slovakkias aitas toidu ja/või hügieenitoodete jagamine tagada abisaajatele elementaarsed elamistingimused. Näiteks suurendas see tarbitava toidu mitmekesisust ja toiteväärtust ning parandas hügieeniharjumusi.

2) Abifondist anti abi enim puudust kannatavatele isikutele. Lätis ja Bulgaarias aitas toidu jagamine vabastada leibkondade eelarvevahendid, et neid saaks kasutada muude põhivajaduste rahuldamiseks. Näiteks Lätis leidis 2016. aastal uuringus osalenud abisaajatest 82 %, et abifond aitas neil raha kokku hoida ja parandada pere heaolu, ning 78 % ütles ka seda, et lisasääste kasutati selleks, et osta rohkem toitu. Mõni leibkond kulutas raha laste õppekavavälisele tegevusele, mis aitas vähendada sotsiaalse tõrjutuse riski. Prantsusmaa rõhutas siiski, et kuigi toidupakid võimaldavad inimestel kulutada oma sissetulek muudele asjadele, ei kata toiduabi üksi igapäevaseid vajadusi ja seda ei saa kasutada vaesuse vastu võitlemisel ainsa vahendina.

3) Abifond aitas inimestel pääseda vaesusest. Partnerorganisatsioonid Tšehhis teatasid lasteaia-/koolilõuna pakkumise märkimisväärsest mõjust, eelkõige laste kohalkäimise, füüsilise vormi, vaimse heaolu, õppetööga toimetuleku ja keskendumise paranemisest. Nad nimetasid ka abisaajate paranenud positsiooni eakaaslaste seas ja paremaid sotsiaalseid oskusi. Taanis leiti, et tehes olemasolevad riiklikud sotsiaalteenused kodututele kättesaadavamaks, suurendab rakenduskava võimalusi pakkuda kodututele püsivamat sotsiaalset tuge, mis aitab neil pääseda vaesusest.

Seoses 2. erieesmärgiga (täiendada kestlikku vaesuse kaotamise ja sotsiaalse kaasamise riiklikku poliitikat) leiavad liikmesriigid, et abifond täiendab riiklikku poliitikat järgmiselt.

1) Abifondi kaudu aidatakse ühiskonnarühmi, kes muidu ei saaks mingit abi. Rootsis toetati abifondi kaudu EMP/ELi rändajaid, kes ei kuulunud riiklike sotsiaalabiprogrammide kohaldamisalasse. Saksamaal aitas abifondi tegevus sihtrühmadel kasutada korrapäraseid sotsiaalteenuseid, millele nad muidu ei oleks ligi pääsenud. Soomes võimaldas abifond täiendada riiklikku sotsiaalabi isikute puhul, kes vajasid toiduabi ja keda valitsus ei saanud aidata, kuna ühtki teist valitsuse rahastatavat toidujagamisprogrammi ei olnud.

2) Abifond täiendas olemasolevaid vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu võitlemise algatusi. Malta sõnul täiendab abifond vaesuse vähendamise ja sotsiaalse kaasamise riiklikku poliitikat ning aitab saavutada strateegia „Euroopa 2020“ eesmärke. Eesti märkis, et abifond täiendab heaolu arengukava (2016–2023) ja ESFist rahastatavaid meetmeid. Itaalia andis teada, et abifondi rakenduskava on mõjutanud riigi uusi poliitikameetmeid, nagu aktiivse kaasamise toetamine, millest on saanud nüüd riigiülene programm, ning riiklik vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastase võitluse fond.

Abifondi tegevusi viiakse selgelt ellu koostoimes ELi ja liikmesriikide muude poliitikameetmete ja programmidega, et need tegevused aitaksid saavutada strateegia „Euroopa 2020“ eesmärke vähendada vaesust ja suurendada sotsiaalset kaasatust. Abifondi roll selles on mõõdukas, kuid väga oluline. Mõnda abifondi eesmärkide aspekti, näiteks sotsiaalset ühtekuuluvust, on keeruline mõõta. Liikmesriigid olid üldjuhul tüdinud näitamast selget põhjuslikku seost abifondi tegevuste ja vaesuse vähendamise vahel ning eelistasid osutada korrelatsioonile. Sellegipoolest kinnitasid nad, et abifond annab väärtusliku panuse.