ET Euroopa Liidu Teataja CE 45/74

Rahu saavutamise ja riigi ülesehitamise arenguperspektiivid konfliktijärgses olukorras

P6_TA(2008)0639

Euroopa Parlamendi 18. detsembri 2008. aasta resolutsioon rahu saavutamise ja riigi ülesehitamise arenguperspektiivide kohta konfliktijärgses olukorras (2008/2097(INI))

(2010/C 45 E/14)

Euroopa Parlament,

— võttes arvesse 1907. aasta Haagi konventsioone, nelja 1949. aasta Genfi konventsiooni ja nende 1977. aasta I ja II lisaprotokolli;

— võttes arvesse 1948. aasta inimõiguste ülddeklaratsiooni;

— võttes arvesse kõiki Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni (ÜRO) inimõiguste konventsioone ja nende fakultatiivprotokolle;

— võttes arvesse ÜRO kodaniku- ja poliitiliste õiguste 1966. aasta rahvusvahelist pakti ja selle kahte fakultatiivprotokolli;

— võttes arvesse ÜRO 1945. aasta hartat ning eriti selle artikleid 1 ja 25 ning VII peatüki artikleid 39 ja 41;

— võttes arvesse 1950. aasta Euroopa inimõiguste konventsiooni ja selle viit protokolli;

— võttes arvesse 8. septembri 2000. aasta ÜRO aastatuhande deklaratsiooni, milles määratletakse aastatuhande arengueesmärgid rahvusvahelise üldsuse ühiselt kehtestatud kriteeriumidena vaesuse kaotamiseks;

— võttes arvesse ÜRO Peaassamblee 24. oktoobri 2005. aasta resolutsiooni 60/1 2005. aasta ülemaailmse tippkohtumise tulemuste kohta, eelkõige selle lõikeid 138–140, mis käsitlevad kohustust kaitsta elanikkonda genotsiidi, sõjakuritegude, etnilise puhastuse ja inimsusevastaste kuritegude eest;

— võttes arvesse ÜRO sekkumisi rahutagamiseks ja rahu saavutamiseks Kongos (1962), Namiibias (1988), El Salvadoris (1992), Kambodžas (1992), Somaalias (1992), Jugoslaavias – Serbias, Horvaatias, Bosnias ja Hertsegoviinas (1992–2002), Haitil (1994), Ida-Slavoonias (1995–1998), Kosovos (1999), Sierra Leones (1999) ja Ida-Timoris (1999) ning USA ja Ühendkuningriigi juhitud missiooni Iraagis (2003) ning NATO/ISAFi juhitud missiooni Afganistanis (2001);

— võttes arvesse Cotonous 23. juunil 2000. aastal sõlmitud koostöölepingut ühelt poolt Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani riikide rühma (AKV riigid) ning teiselt poolt Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide vahel (1), mida on viimati muudetud AKV-ELi ministrite nõukogu otsusega nr 1/2006 (2) („Cotonou leping”);

— võttes arvesse 20. detsembril 2005. aastal allkirjastatud nõukogu ja nõukogus kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajate, Euroopa Parlamendi ja komisjoni ühisavaldust Euroopa Liidu arengupoliitika küsimuses: „Euroopa konsensus” (3), eriti II osa jaos 3.3 loetletud valdkondadevahelisi küsimusi: demokraatia, hea valitsemistava, inimõigused, laste ja põlisrahvaste õigused, keskkonnasäästlikkus, sooline võrdõiguslikkus ja HIV/AIDSi vastu võitlemine;

— võttes arvesse nõukogu ja nõukogus kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajate, Euroopa Parlamendi ja komisjoni ühisavaldust „Euroopa konsensus humanitaarabi valdkonnas” (4);

— võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrust (EÜ) nr 1905/2006, millega luuakse arengukoostöö rahastamisvahend (5);

— võttes arvesse 2007. aasta detsembris peetud ELi ja Aafrika tippkohtumisel vastu võetud Aafrika ja ELi strateegilist partnerlust: Aafrika ja ELi ühisstrateegia;

— võttes arvesse üldasjade ja välissuhete nõukogu 19. novembri 2007. aasta järeldusi Lääne-Balkani riikide kohta;

— võttes arvesse üldasjade ja välissuhete nõukogu 16. juuni 2008. aasta järeldusi lapsi relvakonfliktides käsitlevate ELi suuniste kohta;

— võttes arvesse üldasjade ja välissuhete nõukogu 13. novembri 2006. aasta järeldusi soolise võrdõiguslikkuse edendamise ja selle süvalaiendamise kohta kriisiohjes;

— võttes arvesse üldasjade ja välissuhete nõukogu 21.–22. novembri 2005. aasta järeldusi ELi Aafrika-strateegia kohta;

— võttes arvesse 25. juunist kuni 2. juulini 2006 toimunud Banjuli tippkohtumisel Aafrika Liidu (AL) liikmesriikide poolt kinnitatud Aafrika Liidu poliitika raamistikku konfliktijärgse ülesehitustöö ja arengu kohta;

— võttes arvesse kümmet hea rahvusvahelise osalemise põhimõtet ebakindlas olukorras olevates riikides ja ebakindlates olukordades, mida toetab Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) arenguabikomitee ebakindlate riikide rühm ja mis kinnitati arenguabikomitee 3.–4. aprillil 2007. aastal Pariisis toimunud kõrgetasemelisel kohtumisel;

— võttes arvesse OECD arenguabikomitee suuniseid julgeolekusektori ümberkorraldamise ja juhtimise kohta;

— võttes arvesse Euroopa julgeolekustrateegiat, mille Euroopa Ülemkogu 12. detsembril 2003. aastal Brüsselis heaks kiitis;

— võttes arvesse ÜRO peasekretäri 2004. aasta aruandes (õigusriigi ja üleminekuaja õiguse kohta konfliktiühiskondades ja konfliktijärgsetes ühiskondades) sisalduvat üleminekuaja õiguse määratlust (6);

— võttes arvesse 12 miljoni euro suurust rahastamisvahendit, mille on loonud komisjon Euroopa stabiliseerimisvahendi raames selleks, et anda abi ad hoc kohtutele ja üleminekuaja õiguse algatustele kogu maailmas;

— võttes arvesse komisjoni 25. oktoobri 2007. aasta teatist pealkirjaga „ELi meetmed ebakindlates olukordades – säästvat arengut, stabiilsust ja rahu edendavad meetmed keerulises keskkonnas” (KOM(2007)0643);

— võttes arvesse oma 15. novembri 2007. aasta resolutsiooni ELi meetmete kohta ebakindlates olukordades arengumaades (7);

— võttes arvesse komisjoni teatist konfliktide ennetamise kohta (KOM(2001)0211) ja Euroopa Ülemkogu 15.-16. juuni 2001. aasta kohtumisel Göteborgis vastu võetud vägivaldsete konfliktide ärahoidmise ELi programmi;

— võttes arvesse ELi eesistujariigi 6. oktoobri 2004. aasta avaldust ÜROle õigusriigi ja üleminekuaja õiguse kohta konfliktiühiskondades ja konfliktijärgsetes ühiskondades;

— võttes arvesse ELi kontseptsiooni desarmeerimise, demobiliseerimise ja taasintegreerimise (DDR) toetamiseks, mille nõukogu 11. detsembril 2006. aastal heaks kiitis;

— võttes arvesse komisjoni 23. aprilli 2001. aasta teatist „Hädaabi, taastusmeetmete ja arengu ühendamise kohta – hinnang” (KOM(2001)0153);

— võttes arvesse oma 25. oktoobri 2007. aasta resolutsiooni ELi ja Aafrika vaheliste suhete olukorra kohta (8);

— võttes arvesse AKV-ELi parlamentaarse ühisassamblee resolutsiooni nr 3937/07 ja selle poliitikakomisjoni 2007. aasta juuli aruannet heade valitsemistavade, läbipaistvuse ja vastutuse kohta AKV riikide loodusressursside kasutamisel (9);

— võttes arvesse ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioone naiste, rahu ja julgeoleku kohta (UNSCR 1325) ning tsiviilisikute vastu suunatud seksuaalse vägivalla kohta konfliktiolukordades (UNSCR 1820);

— võttes arvesse 15. mail 2007. aastal Brüsselis toimunud ELi–Aafrika ministrite 8. kolmikkohtumisel heaks kiidetud „ELi ja Aafrika ühisstrateegia kava”;

— võttes arvesse EÜ asutamislepingu artikleid 177 kuni 181;

— võttes arvesse kodukorra artiklit 45;

— võttes arvesse arengukomisjoni raportit ning naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjoni ning väliskomisjoni arvamusi (A6-0445/2008),

A. arvestades, et pool kõikidest riikidest, kes konfliktidest välja tulevad, satuvad viie aasta jooksul konflikti tagasi, ja et hinnanguliselt 340 miljonit äärmises vaesuses elavatest inimestest maailmas elab ebakindlas olukorras olevates riikides, kus ka vaenutegevuse puudumine ei too automaatselt kaasa väljakujunenud ja püsivat stabiilsust ning jätkusuutlikku arengut;

B. arvestades, et aastatuhande arengueesmärkides määratleti ühtsed ja kindla ajapiiriga sihid vaesuse pikaajaliseks kaotamiseks; arvestades, et 2010. aastaks võib pool maailma vaeseimast elanikkonnast elada riikides, kus leiab aset vägivaldne konflikt või kus on oht selle puhkemiseks (10);

C. arvestades, et stabiilsete ja elujõuliste riikide ülesehitamine nõuab tulemustele orienteeritud ja usaldusväärse avaliku teenistuse loomist, mis oleks vaba poliitilisest sekkumisest ja korruptsioonist;

D. arvestades, et rahu ja arengu soodustamiseks tingimuste loomisel on oluline läbipaistev, aruandekohustuslik ja professionaalne julgeolekusektor;

E. arvestades, et julgeolekusektori reform peaks keskenduma tõhusa ja õiguspärase avaliku teenistuse tagamisele, mis on läbipaistev ja aruandekohustuslik tsiviilasutuste ees ja vastab üldsuse vajadustele;

F. arvestades, et käsi- ja kergerelvade levik soodustab konflikte ja kuritegevust; arvestades, et 2006. aastal olid kolmveerandil registreeritud juhtudest maamiinide ohvriteks tsiviilisikud (11);

G. arvestades, et lisaks sellele, et vägivaldsetel konfliktidel on traagiline mõju arengule ja inimõigustele, peletavad need eemale ka välisinvestoreid, vähendades oluliselt majanduskasvu, hoides eemale investeeringuid majandusse ja põhiteenustesse (hiljutise aruande (12) kohaselt kahandas relvakonflikt ühe Aafrika riigi majandust 15 % võrra); samal ajal võib toimiv erasektor luua lõpuks aluse jätkusuutlikele tuludele õiguspärase valitsuse jaoks;

H. arvestades, et pikaajalist stabiilsust on võimalik üksnes saavutada kõikide huvitatud isikute, kaasa arvatud naiste ja vähemuste kaasamise kaudu rahu sobitamisse, rahvuslikku leppimisse ja riigi ülesehitamisesse;

I. arvestades, et tõe- ja lepituskomisjonid võivad abistada ühiskondi massiliste kuritarvituste juhtumite lahendamisel, lihtsustada kogukondade ja endiste konfliktis osalenud vastaspoolte dialoogi, ning anda oma panuse õiglusse, parandus- ja reformimeetmetesse, mis võivad vähendada tulevase konflikti tõenäosust;

J. arvestades, et kodanikuühiskonna arendamiseks vajaminev institutsionaalne raamistik tekib ühinemis- ja sõnavabadusest ning seadusega kaitstud vaba meedia arengust;

K. arvestades, et jätkusuutlik hästitoimiv riik nõuab ka tugevat kodanikuühiskonda, et kaitsta inimesi võimu kuritarvituste eest, ja vaba ajakirjanduse survet liiga võimuka täitevvõimu tegevuse vastu;

L. arvestades, et ebakindlas olukorras olevaid riike tuleb julgustada lubama valitsusvälistel organisatsioonidel (VVO) tegutseda vabana põhjendamatutest bürokraatlikest registreerimisalastest õigusaktidest ja menetlustest, mis takistavad tõeliselt tõhusa kodanikuühiskonna arengut;

M. arvestades, et keskmisesse arenguriiki toimub aastas 260 rahastajate visiiti ja 2006. aastal tegid rahastajad kõikides arengumaades 70 000 abiga seotud tehingut ning projekti keskmine suurus oli vaid 1,7 miljonit dollarit;

N. arvestades, et OECD arenguabikomitee 2007. aasta vastastikuses eksperdihinnangus Euroopa ühenduse arengukoostöö poliitikale väideti, et EL peaks süstemaatilisemalt kasutama konfliktianalüüsi riigi tasandi programmide ja projektide osana, et nende mõju suurendada ja tagada, et nad kahju ei tee;

O. arvestades, et ELi meetmeid ebakindlates olukordades käsitleva teatise ja sellele järgnenud nõukogu järelduste ja Euroopa Parlamendi resolutsiooni järelmeetmena peab komisjon koostama 2009. aastaks – „katsejuhtumite” kaudu saadud kogemusi ja teavet arvesse võttes – rakenduskava, mis võimaldab hinnata erinevate ELi vahendite tõhusust nende optimeerimise eesmärgil julgeoleku ja arengu vallas;

P. arvestades, et peale kuue katseriigi (Burundi, Guinea-Bissau, Haiti, Sierra Leone, Ida-Timor ja Jeemen) määramist ei ole komisjoni, nõukogu, Euroopa Parlamendi ja kodanikuühiskonna vahel algatatud arutelud järelmeetmena eespool nimetatud komisjoni teatisele, mis käsitleb ELi meetmeid ebakindlates olukordades, veel võimaldanud rakendada kohapeal konkreetseid meetmeid;

Q. arvestades, et konfliktipiirkondades tegutsevad Euroopa ettevõtjad ja neil on kõnealuste piirkondadega seotud ärihuvid,

1. toetab ÜRO kinnitatud „kaitsmise kohustust”, et pigem tugevdada kui vähendada riigi suveräänsust, ja rõhutab, et EL ja liikmesriigid peaksid lugema end sellega seotuks; rõhutab, et kaitsmise kohustust tuleks pidada inimjulgeoleku edendamise vahendiks; toonitab iga valitsuse kohustust kaitsta oma kodanikke, rõhutades samas, et põhikohustus genotsiidi, sõjakuritegude, etnilise puhastuse ja elanikkonna vastu suunatud inimsusevastaste kuritegude ennetamiseks lasub riigil endal; on siiski seisukohal, et kui valitsused ei ole suutelised tagama sellist kaitset või ei taha seda teha, muutub asjakohaste meetmete võtmise kohustus laiema rahvusvahelise üldsuse kollektiivseks kohustuseks; märgib lisaks, et sellised meetmed peaksid olema nii ennetavad kui ka reageerivad ning nägema vaid äärmisel juhul viimase võimalusena ette sunnivahendina relvajõudude kasutamist; peab seda inimeste turvalisuse põhimõtte uueks oluliseks rakendusalaks;

2. nõuab, et rakendataks ÜRO endise peasekretäri Kofi Annani deklaratsiooni, mille ta tegi oma aruandes 2000. aasta ÜRO Peaassambleele: „riigi suveräänsus tähendab kohustust ja põhikohustus kaitsta oma inimesi lasub riigil endal; kui elanikkond kannatab kodusõja, ülestõusude või riigi kokkuvarisemise tõttu tõsist kahju ja kõnealune riik ei taha või ei suuda seda peatada või tõrjuda, loovutab mittesekkumise põhimõte koha rahvusvahelisele kaitsmise kohustusele”;

3. usub, et rahu tagamisel ja riigi ülesehitamisel on kaks etappi: stabiliseerimisetapp, kus rõhk on julgeolekul, õiguskaitsel ja põhiteenuste osutamisel, ning riigi ülesehitamise etapp, kus keskendutakse valitsemisele ja institutsioonidele, mis seda teostavad, tingimusel, et:

a) teine etapp ei tohiks aset leida enne, kui riik on stabiilsuse saavutanud, kuna enne stabiliseerumist loodud institutsioonid peegeldavad konflikti iseloomu ja mitte seda, mida riigil on stabiilseks ja kestvaks rahuks vaja;

b) riigi ülesehitamise etapis on oluline minna kompromissile, et vastata asjaomase riigi normidele ja kodanike ootustele ja mitte sekkujate ideaalidele;

c) riigi ülesehitusprotsessi edenedes peavad sekkujad andma üksikud institutsioonid üle koduriigi ametiasutustele; sel ajal võib ette tulla tagasilööke ja neid on vaja aktsepteerida, kui nad ei ole riigi edusammude jaoks üliolulised;

4. rõhutab, kui oluline on tegeleda ELi poliitilistes dialoogides kolmandate riikidega ja arengukoostöö programmides konfliktide algpõhjustega, et arendada välja mehhanismid, saamaks varajasi hoiatusmärke nõrgenevatest riikidest, vaadeldes võimalikke tsiviilvägivalda ennustavaid märke või näitajaid, nagu ajaloolised lahkhelid, etnilised ja hõimudega seotud probleemid, usukonfliktid, ebavõrdsus ja vaesus; rõhutab selles kontekstis eelkõige vajadust eraldada kohanemisele ja keskkonnakaitsele uusi rahalisi vahendeid kliima- ja keskkonnaga seotud konfliktide kasvu vältimiseks;

5. kutsub komisjoni üles nimetama konfliktiennetust arengukoostöös valdkondadevaheliseks küsimuseks ning integreerima konfliktitundlikkuse ja konfliktianalüüsi põhimõtted olemasolevatesse ja uutesse poliitikavaldkondadesse, riiklikesse ja piirkondlikesse strateegiadokumentidesse ning kõikidesse asjaomastesse väliskoostöö rahastamisvahenditesse;

6. tuletab meelde, et rahu pole mitte üksnes sõja puudumine ning et ilma õigluseta pole rahu, samuti seda, et sõjategevuse lõpp ei too tingimata kaasa meeste ja naiste turvalisust; tuletab lisaks meelde naiste olulist osa konfliktide ärahoidmisel ja lahendamisel ja rahu tagamisel ning rõhutab, kui tähtis on nende võrdväärne osalemine ja täielik kaasamine kõigisse pingutustesse rahu ja turvalisuse säilitamiseks ja tugevdamiseks;

7. on kindlalt veendunud, et tuleb kasutada kõiki võimalusi põhiteenuste miinimumstandardi tagamiseks konfliktiolukorrast mõjutatud rahvarühmadele, mõeldes selle all eelkõige juurdepääsu toidule, puhtale veele ja sanitaarteenustele, ravimitele, tervishoiuteenustele (sh reproduktiivtervis) ja isiklikku julgeolekut, ning et lähiperspektiivis peavad jätkusuutlikkusega seotud probleemid olema põhikaupadega varustamise ja põhiteenuste osutamise suhtes teisejärgulised;

8. usub, et konfliktijärgsetes olukordades peaks rahutagamis-, humanitaarabi- ja arengutegevuse vahel valitsema vastavalt hädaabi, taastusmeetmete ja arengu ühendamise strateegilisele raamistikule kooskõlastatus, et tagada sidusus julgeoleku ja arengu vahel;

9. peab vajalikuks võtta pagulastega ja riigisiseselt ümberasustatud isikutega seotud meetmete puhul, sealhulgas pagulaslaagrite kavandamisel, arvesse soolise võrdõiguslikkuse mõõdet;

10. rõhutab vajadust tsiviil-sõjalise koordineerimise tõhustamise järele; on seisukohal, et konfliktijärgses olukorras peab üleminek sõjaliselt julgeolekult tsiviiljulgeolekule toimuma nii kiiresti kui võimalik, ja et professionaalse väljaõppe saanud riiklikud ja piirkondlikud tsiviilpolitseijõud peaksid rahvusvahelisi jõude järk-järgult täiendama ja asuma nende asemele, kindlustades, et prioriteediks seatakse õigusriigi põhimõtte ja haldusmenetluste võrdne kohaldamine kõikide konfliktis osalevate rühmade suhtes;

11. rõhutab vajadust leida tasakaal arenguabi tsiviil- ja sõjalise poole vahel, et tagada põhiinfrastruktuuri ja valitsusasutuste toimimine ülesehitust, rehabiliteerimist ja demokraatlike ning majandusprotsesside taasalustamist puudutavaid nõudmisi vähendamata;

12. nõuab inimõiguste edendamist sõjaväele ja politseile pakutava inimõigustealase koolituse (sh inimõiguste ja kodanikuõiguste kampaaniad mõjutatud elanikkonnarühmadele) toetamisega, staabiohvitseride juhendamisega kolledžites politseitöö ja sõjaväepolitsei rahvusvaheliste standardite küsimustes, tegevusjuhendi loomisega turvatöötajatele, piiritledes vastutusvaldkondi politsei ja sõjaväe vahel, inimõiguste ombudsmanide büroode ja inimõiguste komisjonide loomisega ning ka inimõigustealase koolituse pakkumisega ringkonna ametiasutustele ja riigiteenistujatele;

13. rõhutab olulist vajadust jätkata Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika (EJKP) sõjalise võimsuse arendamist, et EL ja selle liikmesriigid saaksid paremini edendada konfliktijärgsete ühiskondade stabiliseerimist ja arengut;

14. peab äärmiselt oluliseks, et ebastabiilsuse tekkepõhjuseid ja konfliktijärgsete ühiskondade probleeme kõrvaldatakse erinevate tsiviil- ja sõjaliste meetmetega; juhib tähelepanu, et stabiilsuse olulist eeltingimust konfliktist räsitud ühiskondades (s.t üksisikute ja nende vara turvalisust) ei ole üldjuhul võimalik tagada rahuvalvejõudude kohapealsete julgeolekutagatisteta;

15. rõhutab, kui olulised on julgeolekusektori reform ja desarmeerimis-, demobiliseerimis- ja taasintegreerimisprotsess kui kesksed tegurid kauakestva rahu ja säästva arengu tagamiseks; kutsub nõukogu ja komisjoni üles kiirendama ELi julgeolekusektori reformi poliitilise raamistiku ja ELi desarmeerimise, demobiliseerimise ja taasintegreerimise toetamise kontseptsiooni rakendamist kohapeal, eesmärgiga suurendada ELi tegevuse asjakohasust, järjekindlust ja tulemuslikkust kõnealustes valdkondades; nõuab suuremat ühendusepoolset julgeolekusektori reformi ning desarmeerimise, demobiliseerimise ja taasintegreerimise rahastamist, pannes erilist rõhku nendele riikidele, kuhu EL on juba EJKP missioone lähetanud; nõuab, et ühenduse rahastatud julgeolekusektori reformi ning desarmeerimise, demobiliseerimise ja taasintegreerimisega seotud mis tahes tegevusi, mis on mõeldud toetama EJKP operatsioone konflikti- või konfliktijärgse stsenaariumi korral, võetaks niipea kui võimalik operatsioonide ettevalmistavates etappides arvesse, eriti teabe kogumise etappides või kriisiohje kontseptsioonide/ operatsioonide kontseptsioonide väljatöötamisel;

16. rõhutab, et julgeolekusektori reform võib olla tõhus vahend diplomaatia ja kaitse tugevdamiseks, vähendades samal ajal pikaajalisi julgeolekuohte, aidates ehitada üles stabiilseid, jõukaid ja rahumeelseid ühiskondi; on seisukohal, et julgeolekusektori reform peab hõlmama selliste institutsioonide ja keskse tähtsusega ministeeriumide ametikohtade taasloomist või reformimist, mille puhul säilitatakse ja teostatakse järelevalvet vastuvõtjariigi ja selle elanike ohutuse ja julgeoleku üle;

17. palub ELil konfliktijärgse julgeolekusektori reformi toetamisel hõlmata soolise võrdõiguslikkuse aspekti, pakkudes soolise võrdõiguslikkuse alast koolitust ning eriteadmisi põhiseaduse, valimiste, politsei ja kohtunikkonna kohta;

18. on seisukohal, et endised võitlejate juhid peavad vägivallast täielikult loobuma, enne kui nad hõlmatakse võimu jagamist edendavate ametlike institutsiooniliste struktuuridega, tagades samas avalikkuse ja kõigi asjakohaste sidusrühmade aktiivse teavitamise ja kõigisse võimujagamiskorda puudutavatesse aruteludesse kaasamise;

19. rõhutab soolise võrdõiguslikkuse aspekti olulisust rahulepingute üle läbirääkimiste pidamisel ja nende rakendamisel, et edendada naiste õiguste põhiseaduslikku kaitset;

20. kutsub komisjoni ja nõukogu üles – arvestades asjaolu, et konfliktiolukordades hukkub suurem osa ohvreid käsi- ja kergrelvade läbi – võtma viivitamata järelmeetmeid seoses Euroopa Kohtu 20. mai 2008. aasta otsusega ühenduse pädevuse kohta võitluses käsi- ja kergrelvade leviku vastu (13), kiirendades ELi strateegia (käsi- ja kergrelvade ning nende laskemoona ebaseadusliku hankimise ja salakaubaveo vastu võitlemiseks) rakendamist ning kiirendades ühenduse rahastamise kavandamist, eriti Euroopa Arengufondist ja stabiliseerimisvahendist, kusjuures rahalised vahendid kulutatakse kohapeal käsi- ja kergrelvadega seotud programmidele; nõuab, et mitmepoolsed ja piirkondlikud finantsasutused võtaksid vajaduse korral meetmeid, et kehtestada ülesehitus- ja rehabiliteerimistegevuse raames konfliktijärgsetes piirkondades käsi- ja kergrelvadega seotud programmid, ning teeksid jõupingutusi valitsemisküsimuste konsolideerimiseks, et tugevdada õigusloomet ja parandada õiguskaitseorganite tegevussuutlikkust käsi- ja kergrelvade osas; kutsub nõukogu ja komisjoni üles jätkama rahvusvahelise õiguslikult siduva relvakaubanduslepingu väljatöötamist kõikides kahe- ja mitmepoolsetes vormides;

21. on seisukohal, et põgenike vabatahtlik kodumaale tagasipöördumine ja riigisiseselt ümberasustatud isikute naasmine peab olema esmatähtis, samas tuleb neile isikutele tagada toimivad elatusvahendid, pakkudes neile eelkõige funktsioneerivat tervishoiu- ja haridusteenust (sh naistele suunatud kirjaoskuse kampaaniad) ning töökohti, ning et selle saavutamise vahenditeks on rühmadevaheline dialoog, rahuharidus, rahvusvaheline kaasatus, eelarvamuste vähendamine ja mitmekesisuse alane koolitus, endiste võitlejate kaasamine ühiskonda, territoriaalsete nõuete käsitlemise menetlused ja traumade tervendamine; on arvamusel. et eeldusel, kui etniline ja usuline profiil on sobiv, tuleks riigi sees ümberasustatud isikuid paigutada üle kogu riigi ja asustada ümber nende algsetesse küladesse või linnadesse ning mitte koondada neid suurte rühmadena, mis võiks tuua kaasa konflikti ja vägivalla;

22. rõhutab vajadust tagada, et naised saaksid ja jätkaksid konfliktide lõppedes haridust ja koolitust; arvab, et seetõttu tuleks samaaegselt riigi ülesehitamisega aktiivselt propageerida õpingute taasalustamist;

23. rõhutab tungivalt vajadust konsulteerida kohalike naisorganisatsioonide ja rahvusvaheliste rahu eest seisvate naiste võrgustikega ning neid toetada; soovitab neile pakkuda poliitilist ja rahalise tuge, koolitust, abi suutlikkuse tõstmise osas ning tehnilist abi, sealhulgas rahuläbirääkimisteks ja konfliktide rahumeelseks lahendamiseks;

24. on seisukohal, et liikmesriikidel on moraalne kohustus kaitsta konfliktipiirkondadest põgenenud pagulasi; on veendunud, et seda kohustust saab täita üksnes koormust liikmesriikide vahel jagades; on ka veendunud, et liikmesriigid peaksid aktiivselt abistama pagulasi, kes soovivad pärast vägivaldse konflikti lõppu oma päritoluriiki tagasi pöörduda;

25. kinnitab, et väga oluline on rakendada arenguriikide suhtes õiglast rändepoliitikat; märgib, et on võimalik muuta ränne arenguprotsessi positiivseks jõuks, eriti ELis elavate ümberasujate poolt saadetavate rahaülekannete kaudu, piirates ajude äravoolu, hõlbustades tagasirännet ja ennetades inimkaubandust;

26. rõhutab, et tuleb võtta meetmeid perekondade taasühinemise ja relvakonfliktides kannatanud laste taasintegreerimise edendamiseks ning juurdepääsu tagamiseks haridusprogrammidele, kutseõppele ja psühholoogilisele abile, võttes arvesse tüdrukute konkreetseid vajadusi;

27. nõuab, et rakendataks komisjoni ettepanekut endiste võitlejate desarmeerimiseks, demobiliseerimiseks ja taasintegreerimiseks, sh võitlejate taasintegreerimist kodanikuühiskonda toiduainete, telkide, tekkide ja tsiviilriietega varustamise ning arstiabi andmisega, endiste sõdurite transportimist oma päritolukogukonda või valikulisse kohta, poliitiliste ametnike ja sõjaväeohvitseride pensionile ja errumineku programmide, endiste sõdurite ümbermajutamise ja palkade toetuskavade toetamist, ning kodanikuhariduse kursusi endistele sõduritele ja psühholoogilise taastumise programme endistele võitlejatele koos lisaressursside eraldamisega tööhõivekavadele ja töökohtade loomise programmidele;

28. rõhutab, et desarmeerimis-, demobiliseerimis- ja taasintegreerimisprogrammides peaksid endiste naisvõitlejate kohta olema kehtestatud erisätted;

29. rõhutab, et võitlus lapssõdurite kui nähtuse ning tütarlaste sõjaväkke värbamise ja seksuaalse väärkohtlemise vastu seondub pingutustega rahu tagamise etapis ja konfliktijärgselt taas üles ehitatavates piirkondades elavate naiste igapäevaelu parandamise eest;

30. on seisukohal, et desarmeerimise, demobiliseerimise ja taasintegreerimise eesmärk peaks olema ka sotsiaalne ja majanduslik areng ning et tuleks näha ette esmavajaduste rahuldamiseks mõeldud finantsabiprogrammid;

31. usub, et pikaajalise stabiilsuse tagamiseks on hädavajalik kohalik vastutus rahu saavutamise protsessi eest;

32. on seisukohal, et rahvusvahelised rahastajad peaksid stabiilsuse ja demokraatia saavutamiseks arvestama ülesehituse poliitikat kavandades piirkondlike ja kohalike oludega, lähtudes konfliktijärgsetes ühiskondades majandusarengu edendamisel saadud kogemustest;

33. rõhutab, et asjakohases lepitusstrateegias tuleb arvesse võtta naiste rolli rahu kindlustamisel; rõhutab, et lepitusprogrammid peavad kajastama relvakonfliktides kannatada saanud laste erivajadusi;

34. on veendunud, et legitiimset riiki on võimalik üles ehitada vaid hea ja tõhusa valitsemise kaudu; rõhutab, et institutsioonid, valimisprotsessid, valijate registreerimine ja valijate registrid, valijate identifitseerimine ja korruptsioonivastased mehhanismid peavad olema võimalikult läbipaistvad ja aruandekohustuslikud, kuna need on nii õigusriigi põhimõtte, inimõiguste, demokraatlike institutsioonide ja elanikkonna väärikuse kaitsmise kui ka majandusarengu, investeeringute ja kaubanduse eeldused;

35. on seisukohal, et sellised tegurid nagu õigusriik, kindel valuuta, vaba turg, tõhus ja pädev avalik teenistus, sõltumatu kohtunikkond, korruptsioonivabad seadusandlikud ja täidesaatvad harud on vahendid, mille kaudu üksikisikud ja kogukonnad võivad oma töökuse ja algatusvõime abil kasvatada oma rahva jõukust;

36. nõuab tervikteenust pakkuvate investeeringute nõukogude loomist, et edendada prioriteetseid sektoreid, kuhu võib meelitada välisriikide otseinvesteeringuid, luues liberaalsete investeerimisalaste õigusaktide ja maksuvabade tööstuspiirkondade väljaarendamise toetamisega töökohti väljaspool tavapäraseid põllumajandussektoreid;

37. kutsub komisjoni üles looma dereguleerimise üksust, kes saaks anda konfliktist väljuvatele riikidele nõu, kuidas ehitada oma majanduse infrastruktuuri, et kaotada bürokraatlik kontroll, mis peatab või lükkab edasi väikeettevõtete loomise, pangaarvete avamise ning maa ja äriühingute registreerimise; on seisukohal, et riskikapitali pidurdamist, mida kasutatakse võimaluse korral, ja maksusoodustusi ettevõtete loomiseks tuleks kohaldada eelkõige eelarvetoetusprogrammide kaudu;

38. peab oluliseks kaasata konfliktijärgsetes ühiskondades naisi majandustegevusse, et toetada nende sotsiaalmajandusliku mõjuvõimu ja ettevõtjana tegutsemise võime suurendamist, ning rõhutab mikrokrediidi positiivset rolli;

39. on kindlalt veendunud, et kohalikku vastutust ELi arengukoostöö eest on võimalik tugevdada riikide parlamentide kaasamise teel, sealhulgas Euroopa Parlamendi ja partnerriikide parlamentide vahelise vastastikuse koostoime ja suutlikkuse tõstmise kaudu, sealhulgas info- ja sidetehnoloogia toetussüsteemid, tehnoloogiline võimekus valijanimekirjade loomiseks kaasaegsel tasemel, ID-kaartide esitamine, kui sünnitunnistused ja teised kodakondsust tõendavad dokumendid ei ole kättesaadavad;

40. rõhutab vajadust aidata kohalikke ametiasutusi sobiva koolituse ja kogemuste vahetamise kaudu; tuletab sellega seoses meelde Euroopa Parlamendi kindlat pühendumust parlamentaarse demokraatia põhimõtetele ja tavadele;

41. rõhutab, et konfliktijärgses riigis valimiste korraldamisel tuleks naisi toetada eriprogrammide kaudu ning kõikidel tasanditel kvootide kehtestamisega;

42. rõhutab, kui oluline on läbipaistvuse ja aruandluskohustuse sõltumatu järelevalve vahendite kasutamisel, mis võivad mängida konfliktijärgses olukorras olulist rolli, kui need riigi ülesehitamisse taasinvesteerida; rõhutab samuti, kui oluline on võidelda piisavate korruptsioonivastaste mehhanismide abil ja kodanikuühiskonna valvsa toetusega kõikide raiskamise, pettuse ja korruptsiooni vormide vastu;

43. rõhutab vajadust edendada ÜRO korruptsioonivastase konventsiooni rakendamist vältimaks, et ebaseaduslike rahastamisallikate abil soodustatakse konflikte ja ohustatakse konfliktijärgsete olukordade stabiliseerimist, kuna korruptsioon muudab institutsioonid ebatõhusateks, suurendab sotsiaalset marginaliseerumist, moonutab otsuste tegemist ja häirib põhiteenuste osutamist;

44. rõhutab, et kohalike kogukondade, perekondade, kodanikuühiskonna organisatsioonide, sh naisorganisatsioonide, mikrokrediidi organisatsioonide ja kohalike võrgustike toetamine on eduka arengupoliitika eeltingimuseks; kutsub seepärast komisjoni ja liikmesriike üles toetama poliitiliselt ja rahaliselt kohalikke rahu- ja inimõiguste aktiviste, kaasa arvatud kriisiaegadel ning eriti ELi stabiliseerimisvahendi ja selle kriisidele reageerimise komponendi kaudu;

45. rõhutab, et konfliktijärgsetes olukordades tuleb maa omandiõiguste registreerimine ja maaomandi seadustamine viia läbi kooskõlas rahvusvaheliste inimõigustealaste õigusaktidega, et valitsused, eraettevõtted või valitsev eliit ei võtaks maad ebaseaduslikult oma valdusse – sageli kõige vaesemate ja haavatavamate, sh tagasipöördujate ja riigisiseselt ümberasustatud isikute arvelt; rõhutab lisaks, et tuleb teha jõupingutusi kohtute tugevdamiseks, et nad saaksid paremini jõustada omandi- ja äriõigust, eelkõige riikides, kus naistel on madalam õiguslik seisund või neil puudub omandiõigus;

46. kinnitab oma eesmärki kaitsta naiste ja laste õigusi konfliktijärgsetes olukordades lõppeesmärgiga võtta vajalikke meetmeid naistele suuremate õiguste andmiseks, mis on püsiva rahu ja stabiilsuse saavutamise vältimatu eeltingimus;

47. märgib, et paljudel arenguriikidel on arenguks vajalikud põhilised loodusvarad olemas, kuid loodusressursside, nt nafta, vee, puidu ja teemantide vilets haldamine ja nendega seotud korruptsioonijuhtumid võivad paisata riigid tagasi konfliktide küüsi; taunib arvukate (kohalike, piirkondlike, rahvusvaheliste ja riikidevaheliste) osalejate seotust nende ressursside seadusevastase omastamise ja ärakasutamisega; nõuab tungivalt, et liikmesriigid edendaksid ja toetaksid loodusvarade head haldamist ning võtaksid meetmeid loodusvarade ärakasutamise ja salakaubanduse vastu, eriti kui see soodustab relvastatud konflikti puhkemist, eskaleerumist või jätkumist;

48. tunnustab Kimberley protsessi, mäetööstuse läbipaistvuse algatuse (EITI) ning metsaõigusnormide täitmise järelevalvet, metsahaldust ja puidukaubandust käsitleva tegevuskava (FLEGT) edusamme ning nõuab nende tugevdamist ja tõhusamat rakendamist;

49. kordab 14. märtsil 2008. aastal ELi kõrge esindaja ja komisjoni poolt Euroopa Ülemkogule esitatud dokumendi „Kliimamuutus ja rahvusvaheline julgeolek” (14) järeldusi, milles hoiatatakse, et kliimamuutus ähvardab pingestada ülemääraselt riike ja piirkondi, mis on juba niigi nõrgad ja konfliktialtid, luues uusi sisserände voogusid ja suurendades ELi julgeolekuriske; nõuab tungivalt, et komisjon võtaks kliimamuutust käsitlevaid seisukohti arvesse rahu saavutamisega seotud jõupingutustes;

50. on seisukohal, et konflikti ohvrite jaoks on õigluse võidulepääs väga oluline ja et riiklikud kohtud võivad, kui kohtusüsteem on toimiv, iseseisev ja sõltumatu, sobida rahvusvahelistest sõjakuritegude tribunalidest paremini riiklike kohtuprotsesside läbiviimise ja kuritegude toimepanijate karistamise tagamiseks; teeb sellega seoses ettepaneku, et konfliktijärgsetes olukordades uuritaks võimalust viia läbi varasemate, konflikti ajal toime pandud inimõiguste rikkumiste kaardistamine;

51. nõuab kohtusüsteemide tugevdamist kohtunike ja peaprokuröride koolitamise, kohtureformi käsitlevate konverentside, sõltumatute kohtunike ametissenimetamise süsteemide, kohtute töötajate nõuetekohase tasustamise, kohtute seadmetega varustamise, parema kohtute haldamise, arvepidamise, eelarve- ja personalijuhtimise ning kohtuasjade jälgimiseks kaasaegse tehnoloogia, sh arvutite, soetamise abil;

52. nõuab õigusabi haavatavatele inimrühmadele, etnilistele vähemustele, maata talupoegadele ja teistele tõrjutud rühmadele, ning õigusalast koolitust, et parandada kohtusüsteemile juurdepääsu, mida pakuvad kogemustega valitsusvälised organisatsioonid;

53. peab oluliseks lõpetada soopõhiste vägivallakuritegude karistamatus ning välistada võimaluse korral nende kuritegude suhtes amnestia kohaldamine, ning et kõigile seksuaalse vägivalla ohvritele, eeskätt naistele ja tütarlastele, tagataks võrdne õiguskaitse ja võrdne juurdepääs kohtusüsteemile; on arvamusel, võttes arvesse ebasoodsat olukorda, milles on naised ja lapsed paljudes ühiskondades õiguskaitsele juurdepääsul, et vajaduse korral tuleks kasutada erikorda;

54. rõhutab, et seksuaalse vägivalla all kannatanud naistele tuleb tagada täielik juurdepääs seksuaal- ja reproduktiivtervise teenustele ning sensibiliseerimisprogrammidele, mis toetavad neid naisi stigmadest vabanemisel;

55. tervitab ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni nr 1820 vastuvõtmist, eelkõige selle tunnistamist, et seksuaalvägivald kujutab endast ohtu rahvusvahelisele rahule ja julgeolekule;

56. rõhutab, kui oluline on võtta arvesse laste ja eriti tüdrukute erivajadusi konfliktijärgses olukorras, eelkõige seoses haridusega;

57. kiidab heaks ELi ja Rahvusvahelise Kriminaalkohtu koostöö; rõhutab, et ELi toetus on Rahvusvahelise Kriminaalkohtu mandaadi täideviimiseks oluline; on veendunud, et Rahvusvahelise Kriminaalkohtu süsteemi funktsioneerimise parandamiseks, selle ühtsemaks ja järjepidevamaks muutmiseks on vaja, et kõik riigid allkirjastaksid ja ratifitseeriksid nii kiiresti kui võimalik Rooma statuudi; nõuab ELi ja Aafrika Liidu liikmesriikidelt kõigi Rahvusvahelise Kriminaalkohtu välja antud vahistamismääruste rakendamist viivitamata ja järjekindlalt kõigis konfliktolukordades;

58. nõuab, et liikmesriigid jätkaksid muu hulgas rahvusvaheliselt asutatud kohtute töö toetamisega karistamatuse vastast võitlust, mis on tõhusaim vahend tulevaste inimõiguste rikkumiste vältimiseks;

59. rõhutab, et püsiv rahu sõltub mitmel viisil kogukonna kaasatusest ja osalemisest rahuprotsessis – protsessis, mis saab olla legitiimne ja edukas vaid naiste võrdse kaasatuse kaudu nende tähtsa ühiskondliku funktsiooni tõttu ning nende otsustava rolli tõttu toiduainete tootmisel ja perekonna eest hoolitsemisel eriti arengumaades; arvestades, et 80 % põgenikest on naised ja lapsed, nõuab, et toetataks eriti naisi ja tunnistataks nende rolli suurt tähtsust rahu ja stabiilsuse edendamisel, ning rõhutab, et rahuprotsessile on ülioluline rahvusvahelise üldsuse roll kohalikke, riiklikke ja rahvusvahelisi algatusi ühendavate kodanikuühiskonna võrgustike toetamisel;

60. nõuab ulatuslike vägivallapuhangute ennetamiseks alaliste rahukomisjonide loomist, kuhu kuuluvad kõikide vaidlevate osapoolte mõjukad liikmed;

61. on veendunud, et asjaomaseid kodanikuühiskonna organisatsioone saab kasutada konfliktis olevate rühmituste vahelise dialoogi hõlbustajatena, kui samaaegselt pakkuda konfliktide mittevägivaldse lahendamise alast koolitust ja rahuharidust; toetab võimaluste loomist dialoogideks rahvusvaheliste konverentside, vaidluste osapoolte vaheliste ümarlauaarutelude, väikeste rühmade n-ö rohujuure tasandil kohtumiste ja vahendamisalase koolituse korraldamise kaudu valitsusvälistele organisatsioonidele ja kogukondade vanematele ning traditsiooniliste institutsioonide juhtidele;

62. kutsub liikmesriike üles arendusprojektide teostamisel määrama endi hulgast esmalt juhtiva partneri, et ühtlustada aruandlusmehhanisme (isegi kui projekti rahalised vahendid tulevad teisest liikmesriigist), et saavutada doonoritevaheline koordineerimine ja sidusus, sh raamatupidamisstandardite kehtestamine avalikustamisnõuete täitmiseks seoses riikide parlamentide, kohalike asutuste ja rahvusvaheliste organisatsioonidega;

63. peab vajalikuks soodustada naiste suuremat osalemist ja esindatust meedias ja kõigil avalikel foorumitel, kus nad saavad oma seisukohti väljendada;

64. tuletab meelde, et sünni registreerimine on põhiline inim- ja kodanikuõigus; rõhutab, et sünni registreerimise tähtsus on ülisuur eelkõige relvakonflikti ajal ja konfliktijärgselt, sest see aitab kaitsta lapsi nende õiguste rikkumise eest, ning et registreerimist tuleb pidada arengupoliitika võtmeküsimuseks;

65. rõhutab konfliktitundliku lähenemisviisi vajadust kogu arenguprogrammide kavandamise, rakendamise, jälgimise ja hindamise tsükli jooksul, et viia nende positiivne mõju konflikti dünaamikale maksimumini ja negatiivne mõju miinimumini; rõhutab, kui oluline on viia süstemaatiliselt läbi konfliktianalüüsi ja mõista konfliktide tõukejõude; on seisukohal, et võrdlusaluste kasutamine on kasulikuks töövahendiks arengukoostöö mõju hindamisel;

66. nõuab, et konfliktipiirkonna naaberriigid koos rahvusvahelise üldsusega oleksid aktiivselt kaasatud konfliktijärgse arengu ja ülesehituse kavasse;

67. kutsub nõukogu ja komisjoni üles lähtuma konkreetse riigi probleeme lahendades piirkondlikust lähenemisviisist;

68. kavatseb jätkata aktiivset osalemist töös, mille komisjon on korraldanud oma eespool nimetatud ELi meetmeid ebakindlates olukordades käsitleva teatise järelmeetmena; juhib nõukogu ja komisjoni tähelepanu asjaolule, et kõnealune liiga aeglane töö peaks nüüd kiiremas korras viima konkreetsete meetmete rakendamiseni kohapeal niisugustes olulistes valdkondades, nagu tervishoid ja haridus, ning kutsub komisjoni üles teavitama Euroopa Parlamenti üksikasjalikult edasistest meetmetest seoses riigipõhiste juhtumiuuringute järeldustega ja eelkõige seoses sellega, mis puudutab kõnealuste tulemuste kasutamist järgnevate meetmete määratlemisel ja kavandamisel;

69. peab vajalikuks, et kõik EÜ delegatsioonid kolmandates riikides kaasaksid piisavate volituste, oskuste ja vahenditega soolise võrdõiguslikkuse eest vastutava isiku;

70. rõhutab ebakindlate riikide elanike tungivat vajadust oma olukorra ja riigi positiivse arengu järele ning kutsub seega nõukogu ja komisjoni mitte jätma tähelepanuta kohapeal võetavate meetmete läbipaistvust;

71. toetab vägivaldsete konfliktide ennetamise ELi programmi ning julgeoleku- ja arengumeetmeid, mis on ette nähtud ELi 2009. aasta tegevuskavas, ning nõuab tungivalt, et komisjon seaks esikohale rahu saavutamisega seotud meetmete rakendamise;

72. rõhutab, kui tähtis on tõsta erijuhendamise abil EÜ töötajate võimet rakendada konfliktitundlikku kavandamist, eelkõige töötades asjaomasele personalile välja lühikese ja spetsiaalselt neile mõeldud juhise konfliktitundlikkuse teemal, mis põhineb rahu ja konfliktide mõjuhindamissüsteemidel ja konfliktitundlikkust puudutaval vahendite paketil;

73. on seisukohal, et selleks, et tegeleda tõhusalt konfliktijärgse üleminekuaja probleemiga, peavad sekkumised olema õigeaegsed, paindlikud ja ennustatavad;

74. rõhutab, et kõikidel ELi missioonidel (sealhulgas vahendus- ja läbirääkimisrühmad, politsei ja rahutagamisjõud) peaksid olema soolise võrdõiguslikkuse nõunikud, soolise võrdõiguslikkuse süvalaiendamise koolitus ning vähemalt 40 % naisi kõikidel tasanditel, sh kõrgematel tasanditel;

75. kutsub komisjoni üles teostama uuringut soolise võrdõiguslikkuse süvalaiendamise kohta ELi välismissioonidel;

76. juhib tähelepanu vajadusele süvalaiendada soolist aspekti rahu-uuringutes, konfliktiennetamisel ja -lahendamisel, rahutagamisoperatsioonidel, konfliktijärgsel rehabiliteerimisel ja taastamistöödel, finantsinstrumentide puhul, riigi/piirkonna strateegiadokumentides ja välissekkumise kavandamisel;

77. toetab ELi eriesindajate ametit kui ELi peamist vahendit, millega aidatakse vahendada poliitiliste lahenduste leidmist ja edendada püsivat poliitilist stabiilsust konfliktijärgsetes ühiskondades;

78. ergutab ELi arendama parimaid tavasid sellistes küsimustes, mis eeldavad poliitiliste, sõjaliste, humanitaar- ja arenguringkondade vahelist ulatuslikku koostööd konfliktiennetamise, vahenduse, rahu tagamise, inimõiguste austamise, õigusriigi, humanitaarabi ja pikaajalise ülesehituse ning arengu valdkonnas;

79. nõuab ELi tegevuskava väljatöötamist ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni nr 1325 rakendamise kohta ning palub, et komisjon nõuaks tungivalt partnerriikidelt ja ELi liikmesriikidelt riiklike tegevuskavade väljatöötamist; soovitab vaadata läbi ELi inimõiguste kaitse ja EJKP missioonide alased suunised, et tagada täielik vastavus ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonidega nr 1325 ja 1820;

80. rõhutab, et komisjonil on kohustus toetada partnerriikide jõupingutusi demokraatliku siseriikliku aruandlussuutlikkuse (parlamentaarne kontroll ja auditialane suutlikkus) väljaarendamiseks, kui ühenduse abi antakse eelarvetoetuse kaudu; nõuab tungivalt, et komisjon täidaks oma kohustust jõulisemalt ja järjekindlamalt; rõhutab, et volitatud parlamentaarse kontrolli üksused ja auditeerimisasutused kujutavad endast peamist tegurit ELi eelarvetoetuse jätkusuutliku mõju saavutamisel; nõuab kodanikuühiskonna jälgimis- ja järelevalvemehhanismide arendamist, et võimaldada neil jälgida ELi eelarvetoetuse kasutamist ja mõju;

81. kutsub investeerimispanku, sealhulgas Euroopa Investeerimispanka üles tagama, et nende laenud ja investeeringud konfliktijärgses olukorras olevatesse riikidesse, eriti ressursirikastesse riikidesse, oleksid kooskõlas inimõiguste ja keskkonnanõuetega ega suurendaks pingeid;

82. kiidab hiljuti loodud ÜRO rahutagamiskomisjoni tööd; juhib tähelepanu vajadusele teha abiga seotud küsimustes koostööd rahvusvaheliste partneritega, eelkõige ÜROga; nõuab, et liikmesriigid tagaksid, et ÜRO süsteem saaks nõuetekohaselt vahendeid ja vastutaks toetuse eest, mida see annab riigisisestele protsessidele, kaasates ÜRO rahutagamiskomisjoni ja teisi ÜRO organeid;

83. rõhutab, et arenguabi on ebakindlates riikides väga tähtis rahutagamise ja konfliktiennetuse osa, kuid konfliktide vältimiseks mõeldud arenguabi ei tohi sisaldada mitte mingeid sõjalisi vahendeid ega koostisosi;

84. soovitab jõustada tegevusjuhendi ÜRO töötajatele, kes teenivad konfliktijärgsetes piirkondades, ja nõuab rahuvalvajate või valitsusväliste organisatsioonide töötajate poolt toime pandud seksuaalse vägivalla suhtes nulltolerantsi;

85. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, liikmesriikide ja kandidaatriikide valitsustele ja parlamentidele, ÜRO peasekretärile, ÜRO rahutagamiskomisjonile, Aafrika Liidu komisjonile, Aafrika Liidu täitevnõukogule, üleaafrikalisele parlamendile ja AKV–ELi parlamentaarsele ühisassambleele.

(1) EÜT L 317, 15.12.2000, lk 3.

(2) ELT L 247, 9.9.2006, lk 22.

(3) ELT C 46, 24.2.2006, lk 1.

(4) ELT C 25, 30.1.2008, lk 1.

(5) ELT L 378, 27.12.2006, lk 41.

(6) (S/2004/616).

(7) ELT C 282 E, 6.11.2008, lk 460.

(8) ELT C 263 E, 16.10.2008, lk 633.

(9) ELT C 254, 26.10.2007, lk 17.

(10) Rahvusvahelise arengu ministeeriumi arvutused, mis põhinevad Maailmapanga hinnangutel teoses Global Economic Prospects 2006: Economic implications of Remittances and Migration, Maailmapank, Washington 14.11.2005.

(11) Landmine Monitor Report 2007: Toward a Mine-Free World.

(12) Safer World, Oxfam, rahvusvahelise väikerelvade tegevusvõrgustiku (IANSA) aruanne, oktoober 2007 – Aafrika kadunud miljardid.

(13) Otsus kohtuasjas C-91/05, komisjon versus nõukogu.

(14) S113/08.