SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

•Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Alates COVID-19 pandeemia algusest on komisjon esitanud mitu ettepanekut, tagamaks et kõik vahendid, mis on Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest rahastatavate 2014.–2020. aasta programmide alusel saadaval, saaks võtta kasutusele, et reageerida viivitamata kriisi otsesele ja kaudsele mõjule. Nende muudatustega anti võimalus võtta kasutusele olemasolevad rahalised vahendid, et rahuldada tervisesüsteemidele avalduvast suuremast survest tulenevaid vajadusi ning toetada tööandjaid ja töötajaid erakorralise olukorraga toimetulekul. Liikmesriikidele ja piirkondadele tagati kohene likviidsus ja paindlikkus, et võimaldada neil suunata Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahendid sinna, kus neid kõige rohkem vajati. Võimalus kasutada 2020. aastal algaval aruandeaastal nende meetmete puhul 100 % ulatuses liidupoolset rahastamist aitab vähendada avaliku sektori eelarvetele avalduvat koormust.

Koroonaviiruse levik riikides on sundinud paljusid valitsusi võtma pandeemia ohjeldamiseks enneolematuid meetmeid, nagu ettevõtete tegevuse ajutine peatamine või ulatuslikud piirangud reisimisele ja liikuvusele. See omakorda on põhjustanud paljudes riikides majandustoodangu järsu languse, millel on rasked sotsiaalsed tagajärjed. Selline olukord tekitab lähiaastatel riikide rahanduse ja võla haldamisega seoses märkimisväärseid raskusi, mis omakorda võib piirata majanduse taastamiseks vajalikke avaliku sektori investeeringuid. Lisaks on riikide ja piirkondade suutlikkus kriisi mõjuga toime tulla liikmesriigiti ja piirkonniti erinev, kuna nende majandusstruktuurid ja eelarvepositsioonid on erinevad. Kui nende erinevustega ei tegeleta, võib see kaasa tuua majanduse ebaühtlase taastumise ja piirkondlike erinevuste suurenemise, mis omakorda võib kahjustada siseturgu, euroala finantsstabiilsust ja liitu tervikuna.

Olukord on vähehaaval muutumas ning paljud piirkonnad ja liikmesriigid valmistuvad ühiskonnale ja ettevõtetele seatud piirangute ettevaatlikuks leevendamiseks ning majanduse taaskäivitamiseks. Kriis on siiski juba avaldanud otsest ja kaudset mõju paljudes sektorites, majanduse taastamine võtab aega ning välistada ei saa ka seda, et edaspidi võib veel osutuda vajalikuks võtta piiramismeetmeid. Majandus on languses ja töötus kasvab; ebakindlus selle suhtes, kuidas olukord edasi areneb, võib kaasa tuua aeglasema taastumise.

Seega, et vältida erinevuste suurenemist ja majanduse ebaühtlast taastumist, on vaja liikmesriikidele ja piirkondadele anda lühiajalises ja keskpikas perspektiivis täiendavat toetust ning seda eelkõige neile, kelle majandust on pandeemia kõige rängemalt tabanud ja kelle suutlikkus majandust taastada on kõige väiksem; toetuse eesmärk on suurendada nende kriisile reageerimise suutlikkust, aidata nende majandusel ja ühiskonnal olukorraga toime tulla ning luua alus majanduse kiireks taastumiseks.

Erakorralised meetmed, millega tagati Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide rakendamisel võimalikult suur paindlikkus ja rahastamine, on olnud liikmesriikidele ja piirkondadele kriisi vahetu mõjuga tegelemisel suureks abiks. Siiski on selge, et nende meetmete ulatust piiras programmitöö perioodi 2014–2020 lõpuks eraldamata jäänud rahaliste vahendite kättesaadavus. Sellega seoses on vaja rohkem ära teha ning ainus võimalus on pakkuda lisavahendeid.

Komisjon teeb ettepaneku kasutada täielikult ära ELi eelarve võimalused, et kaasata investeeringuid ja anda kohe rahalist toetust majanduse taastamise esimestel otsustavatel aastatel. Need ettepanekud põhinevad kahel sambal. Esimene neist on aastate 2014–2020 muudetud mitmeaastane finantsraamistik ja erakorraline Euroopa taasterahastu, mis suurendab ajutiselt ELi eelarve finantssuutlikkust, kasutades ära ELi eelarvelist manööverdamisruumi selleks, et hankida täiendavat rahastust finantsturgudelt. Teine on tugevdatud mitmeaastane finantsraamistik aastateks 2021–2027. Komisjon teeb ettepaneku tugevdada Euroopa taasterahastu kaudu olulisi programme, et suunata investeeringud kiiresti sinna, kus neid kõige rohkem vajatakse, tugevdada ühtset turgu, tõhustada koostööd sellistes valdkondades nagu tervishoid ja kriisiohjamine ning tagada liidule eelarve, mis on kohandatud selleks, et edendada pikaajaliselt üleminekut vastupidavamale, rohelisemale ja digitaalsemale Euroopale, järgides samal ajal Euroopa sotsiaalõiguste samba põhimõtteid. Käesolev ettepanek kuulub eespool nimetatud esimese samba alla.

Kõnealused lisavahendid saab reaalmajanduses kiiresti kasutusele võtta ainult siis, kui need tehakse kättesaadavaks programmitöö perioodi 2014–2020 käimasolevate programmide raames.

Seepärast tehakse ettepanek eraldada struktuurifondidele ajavahemikuks 2020–2022 lisavahendid summas 58 272 800 000 eurot jooksevhindades. 2020. aasta lisavahendid saadakse aastate 2014–2020 mitmeaastases finantsraamistikus majandusliku, sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse tagamiseks ettenähtud koguvahendite suurendamisest ning need kujutavad endast ERFile ja ESFile käesolevaks perioodiks ettenähtud täiendavaid koguvahendeid. 2021. ja 2022. aasta lisavahendid kujutavad endast Euroopa taasterahastust pärinevat sihtotstarbelist välistulu.

Need summad jaotatakse liikmesriikide vahel, võttes arvesse liikmesriikide suhtelist jõukust ning praeguse kriisi mõju nende majandusele ja ühiskonnale. Erandina sihtotstarbelise välistulu suhtes kohaldatavatest finantsmääruses sätestatud normidest kohaldatakse kõnealuste lisavahendite suhtes pärast seda, kui need on rakenduskavadele eraldatud, ühissätete määruses sätestatud norme, sealhulgas kulukohustuste ja kulukohustustest vabastamise kohta.

Liikmesriigid võivad kasutada neid summasid majanduskasvu ja tööhõivesse investeerimise eesmärgi alusel Euroopa Regionaalarengu Fondist (ERF) või Euroopa Sotsiaalfondist (ESF), et toetada tegevusi, mis aitavad kõrvaldada COVID-19 pandeemiaga seotud kriisi tagajärgi piirkondades, kus mõju majandusele ja töökohtadele on olnud suurem, ning teha ettevalmistusi majanduse taastamiseks rohelisel, digitaalsel ja vastupidaval viisil, või et suurendada enim puudust kannatavate isikute jaoks loodud Euroopa abifondist toetatavate programmide eraldist.

Selleks et kõnealused vahendid jõuaksid nendesse geograafilistesse piirkondadesse, kus neid kõige rohkem vajatakse, ei tohiks täiendavaid summasid erandkorras ja ilma et see piiraks struktuurifondide vahendite eraldamise üldreeglite kohaldamist, piirkonnakategooriate kaupa jaotada. Siiski eeldatakse, et liikmesriigid võtavad arvesse piirkondade erinevaid vajadusi ja arengutasemeid, nii et kooskõlas majandusliku, sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse eesmärkidega keskendutaks jätkuvalt vähem arenenud piirkondadele. Liikmesriigid peaksid kooskõlas partnerluspõhimõttega kaasama ka kohalikke ja piirkondlikke ametiasutusi ning asjaomaseid kodanikuühiskonda esindavaid organeid.

Peale selle kehtestatakse lisavahendite rakendamise eesmärgil uus horisontaalne valdkondlik eesmärk „COVID-19 pandeemiaga seotud kriisi tagajärgede kõrvaldamine ning ettevalmistuste tegemine majanduse taastamiseks rohelisel, digitaalsel ja vastupidaval viisil“, et programmitöö protsess oleks lihtne ja kohaldamisala võimalikult lai. See valdkondlik eesmärk kehtib üksnes lisavahendite kavandamise ja rakendamise puhul. Kõnealuseid vahendeid saa kombineerida ühegi muu valdkondliku eesmärgiga ning neid ei ole võimalik selle uue sihtotstarbelise valdkondliku eesmärgi tavapärasest eraldisest ümber paigutada. Kuna Euroopa poolaasta raames 2020. aastal esitatud riigipõhistes soovitustes on määratud kindlaks konkreetsed prioriteetsed valdkonnad, kus oleks soovitatav avaliku sektori investeeringud varem ära teha, et hõlbustada seeläbi majanduse taastamist, julgustatakse liikmesriike võtma neid prioriteetseid valdkondi lisavahendite kavandamisel arvesse.

Selleks et võimaldada kulude kiiret hüvitamist ja lisavahenditele lihtsustatud juurdepääsu, tehakse ettepanek, et 2020. aasta lisavahenditest 50 % tehakse kättesaadavaks kohe pärast asjaomas(t)e programmi(de) või programmi(de) muudatus(t)e heakskiitmist esialgsete eelmaksetena, mis tuleb raamatupidamisarvestusest välja kanda programmi lõpetamisel. Liikmesriike ja piirkondi julgustatakse kasutama neid eelmakseid toetusesaajatele ettemaksete tegemiseks, et parandada nende rahalist likviidsust. Samuti tehakse ettepanek programmidele eraldatud lisavahenditega seotud iga-aastaste eelmaksete tegemiseks aastatel 2021, 2022 ja 2023. Arvestades vajadust tagada, et need lisavahendid suunataks kiiresti kohapealsetesse investeeringutesse ja et need jõuaksid reaalmajandusse, ei tehta ettepanekut lükata edasi rahastamiskõlblikkuse lõppkuupäeva, mis on endiselt – ka lisavahendite puhul – 31. detsember 2023 (toetusesaajate tasandil kantud kulude korral). Siiski täpsustatakse, et lisavahenditega seotud kulukohustused vabastatakse kooskõlas programmide lõpetamisel järgitavate normidega (st 2025. aastal pärast ühissätete määruse artikli 141 kohaselt vajalike dokumentide esitamist).

Ühtlasi on kavas kohandada elektroonilist teabevahetussüsteemi, mida kasutatakse ühissätete määruse artikli 74 lõike 4 kohaselt komisjoni ja liikmesriikide vaheliseks ametlikuks teabevahetuseks, nii et liikmesriikidel oleks võimalik esitada rakenduskavu või rakenduskavade muutmise taotlusi, mille alusel saaks viivitamata eraldada aastateks 2020, 2021 ja 2022 ettenähtud lisavahendeid. 0,35 % lisavahenditest tuleb eraldada komisjoni algatusel antava tehnilise abi jaoks.

Tehakse ka ettepanek, et lisavahendeid võib kasutada selleks, et kaasrahastada rahastamiskõlblikke kulusid kuni 100 % ulatuses ELi eelarvest. Selle võimaluse kasutamiseks peavad need vahendid olema ette nähtud programmitööks ühe või mitme uue sihtotstarbelise prioriteetse suuna või asjakohasel juhul uue sihtotstarbelise rakenduskava alusel.

Täpsustatakse, et valdkondliku kontsentreerumise nõudeid, sealhulgas nõuet eraldada teatav osa ERFist saadavast toetusest kestliku linnaarengu valdkonnale, eeltingimusi ning tulemusreservi, tulemusraamistiku kohaldamist ja teavitamisstrateegiat käsitlevaid sätteid lisavahendite suhtes ei kohaldata. Võttes siiski arvesse täiendavat toetust, mida võib täielikult rahastada ELi eelarvest ilma mingisuguse riikliku kaasrahastamiseta, on mõistlik nõuda, et liikmesriigid ja korraldusasutused teavitaksid üldsust, võimalikke toetusesaajaid, toetusesaajaid, osalejaid ja lõplikke vahendite saajaid [määruses (EL) nr 1303/2013 kasutatakse vananenud terminit „lõppsaaja“] selle täiendava toetuse olemasolust ja sellest, kust seda on võimalik saada.