ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Mis on probleem ja miks on tegemist ELi tasandi probleemiga?

Metroloogia on teadus mõõtmisest. See on üks peamine majandus- ja sotsiaaltegevust võimaldav tegur ning avalik hüve. Praegu ei avalda metroloogiaalased uurimisprogrammid ELi tasandil mõju tegevuse killustatuse ja liikmesriikide jõupingutuste dubleerimise tõttu. Seda ajal, mil Euroopa seisab silmitsi suurema ülemaailmse konkurentsiga metroloogia valdkonnas, kuna suureneb vajadus kujunemisjärgus tehnoloogiatele ja uute toodete arendusele suunatud metroloogialahenduste järele. Lisaks muudab usaldusväärseid standardeid ja eeskirju vajavate ühiskonnaprobleemide kasv pakiliseks vajaduse tegelda Euroopa tasandil metroloogia lõimimisega innovatsioonisüsteemi.

Aastaks 2030 peaks algatus pakkuma üleeuroopaliste erivõrgustike kaudu metroloogialahendusi, mis on vähemalt võrdväärsed maailma parimatega. Need metroloogialahendused peaksid toetama uuenduslike toodete ja teenuste müüki, võttes kasutusele peamisi kujunemisjärgus tehnoloogiaid. Lahendused peaksid aitama ka tõhusalt välja töötada ja rakendada konkreetseid standardeid ja eeskirju, mis on aluseks ühiskonna probleeme käsitlevatele avalikele reeglitele.

Senine ELi tasandi toetus on näidanud võimalusi metroloogiaalase teadustöö märkimisväärse lõimimise edendamiseks kogu Euroopas. Seni on lõimimist edendanud projektitasandi alt üles suunatud koostöö. Arvestades metroloogia kasvavat tähtsust kujunemisjärgus tehnoloogiate edendamisel ja ühiskonna probleemidele reageerimisel, on teadusuuringute sihipärasuse tugevdamiseks vaja strateegilisemat lähenemist metroloogiatöö lõimimisele. Seega tuleneb pärast 2020. aastat ELi tasandi meetmete lisaväärtus programmilisema lähenemise väljatöötamisest ja rakendamisest, mis on suunatud metroloogiauuringutele kasvava tehnoloogilise ja ühiskondliku tähtsusega valdkondades.

Millised on poliitikavariandid eesmärkide saavutamiseks? Kas on olemas eelistatud variant? Kui ei, siis miks?
Muu kui finantsteabe avalikustamist käsitlevas direktiivis on nõutud, et teatavad suured ettevõtted peavad aru andma sotsiaalsetes, töötajatega seotud ja keskkonnaküsimustes ning inimõiguste, altkäemaksu ja korruptsiooniga seotud teemadel. Praegu ei vasta ettevõtete esitatud teave kasutajate (nt investorid ja kodanikuühiskond) vajadustele. Mõned ettevõtted, kellelt kasutajad teavet vajavad, jätavad aruande üldse esitamata. Isegi kui ettevõtted aruande esitavad, ei ole teave tavaliselt piisavalt asjakohane, võrreldav, usaldusväärne või kergesti kättesaadav ja kasutatav. Eeldatavasti kasutajate vajadus muu kui finantsteabe järele kasvab märkimisväärselt, mistõttu need probleemid süvenevad. Kui investorid ja kodanikuühiskond ei saa piisavalt mittefinantsteavet, tekitab see investeerimisriske, pärsib rahavoogude jõudmist kestlikkuse kriisi lahendavatesse tegevustesse ning vähendab ettevõtete ja ühiskonna vastutust. Teabe koostajad (aruandvad ettevõtted) kannavad tarbetuid kulusid, kuna nad ei tea, millist teavet esitada ja mida sidusrühmad ootavad lisaks ettevõtete avalikult esitatavale teabele. Selle üks põhjus on muu kui finantsteabe avalikustamist käsitleva direktiivi paindlikkus ja hägusus. Lisaks eksisteerib palju kattuvaid aruandlusstandardeid ja -raamistikke ning seega puudub üksmeel selles, millest ettevõtted üldse peaksid aru andma.

Algatuse eesmärk on tagada, et ettevõtted, kellelt kasutajad vajavad muud kui finantsteavet, sellise teabe ka esitavad ning et esitatud teave on asjakohane, võrreldav, usaldusväärne ning kergesti kättesaadav ja kasutatav. Samuti on algatuse eesmärk vähendada teabe koostajate tarbetuid kulusid. Võimaldades investoritel paremini hinnata kestlikkusriske ja investeeringute mõju, kaasatakse sellega Euroopa rohelise kokkuleppe toetamiseks erasektori rahalisi vahendeid. Algatus aitab kaasa kapitaliturgude liidu väljakujundamisele, andes investoritele juurdepääsu investeerimisobjektiks olevate ettevõtete võrreldavale mittefinantsteabele kogu ELis. Samuti tugevdab see ettevõtete ja ühiskonna vahelist ühiskondlikku kokkulepet ning suurendab ettevõtete vastutust ühiskonnale ja keskkonnale avaldatava mõju eest.

Ainult ELi meetmetega on võimalik tagada esitatud muu kui finantsteabe võrreldavus kogu ühtsel turul ning muu kui finantsteabe avalikustamist käsitleva direktiivi ja muude kestlikku rahandust käsitlevate õigusaktide (sh kestliku rahandusega seotud avalikustamist käsitlev määrus ja taksonoomiamäärus) aruandlusnõuete sidusus. Kogu ELis on vaja ühtseid eeskirju, et vähendada riske, mis tulenevad eri liikmesriikide erinevatest aruandlusnõuetest, mis tekitaks piiriüleselt tegutsevatele ettevõtetele lisakulusid ja kahjustaks ühtset turgu. Lisaks võib ELi sekkumine anda ELile suurema kaalu ülemaailmses poliitilises arengus seoses muu kui finantsteabe aruandlusega.
Mis on probleem ja miks on tegemist ELi tasandi probleemiga?

Et saavutada ELi 2030. aasta kliima- ja energiaeesmärgid ning Euroopa rohelise kokkuleppe eesmärgid, tuleb otseinvesteeringud ümber suunata kestlikesse projektidesse ja tegevustesse. Hiljuti vastu võetud ELi raamistik kestlike investeeringute edendamiseks (edaspidi „taksonoomiamäärus“) käsitleb selguse puudumist selles, millist majandustegevust võib pidada keskkonnasäästlikuks. Taksonoomiamäärusega nõutakse, et komisjon võtaks vastu delegeeritud õigusakti, milles täpsustatakse tehnilised sõelumiskriteeriumid, et määrata kindlaks, milline majandustegevus võib anda olulise panuse kliimamuutuste leevendamisse või nendega kohanemisse, kahjustamata muid taksonoomiamääruses loetletud keskkonnaeesmärke. Käesolevas aruandes esitatakse selle proportsionaalse mõju hindamise tulemused, mille käigus analüüsiti, kuidas nimetatud tehnilised sõelumiskriteeriumid on taksonoomiamääruses sätestatud nõuetega kooskõlas. Seetõttu on see ELi taksonoomia oluline osa ja aitab muuta kestlike tegevuste klassifitseerimissüsteemi usaldusväärseks ning äri- ja investeerimisotsuste tegemisel asjakohaseks.
Mis on probleem ja miks on tegemist ELi tasandi probleemiga?

Meetme üldeesmärk on tagada siseturu nõuetekohane toimimine, eelkõige seoses piiriüleste ja sektoriüleste digitaalsete avaliku ja erasektori teenuste osutamisega. Algatuse konkreetsed eesmärgid on kajastada komisjoni presidendi ja Euroopa Ülemkogu järeldustes sõnastatud poliitilist mandaati, milles kutsutakse üles looma Euroopa digitaalset identiteeti, mille eesmärgid on järgmised:

Et tagada Euroopa digiidentiteedi tõhusus ja koostalitlusvõime, tooks ELi tasandi tegevus suuremat kasu kui üksnes liikmesriikide tasandil võetavad meetmed. Riiklikud meetmed e-identimise ja usaldusteenuste valdkonnas on riigi kontekstis selgelt piiratud, samas kui otsene kasu piirduks suures osas või ainult ühe liikmesriigiga, suurendades sel moel veelgi killustatust. ELi tasandil saaks paremini reageerida vaba liikumisega seotud süsteemsete probleemide lahendamisele, mida hõlbustab e-identimise ja usaldusteenuste laialdane kasutamine kaupadele ja teenustele juurdepääsuks kogu Euroopas.

Millised on poliitikavariandid eesmärkide saavutamiseks? Kas on olemas eelistatud variant? Kui ei, siis miks?
Käesolev mõjuhinnang on jätkuks üldise tooteohutuse direktiivi hindamisele, mis viidi läbi paralleelselt. Hindamistulemused näitavad, et üldine tooteohutuse direktiiv on sobiv õigusakt ja täitis üldiselt oma eesmärgid, kuid ELi turul ringleb ikka veel liiga palju ohtlikke tooteid, mis tekitab ettevõtjatele ebavõrdseid tingimusi ning ühiskonnale ja tarbijatele suuri kulusid. Kahju ELi tarbijatele ja ühiskonnale ohtlike toodete põhjustatud vigastustest/surmadest, mida saaks ära hoida, on hinnanguliselt 11,5 miljardit eurot aastas ja ebaturvaliste toodete väärtusel põhinev kahju tarbijatele on hinnanguliselt 19,3 miljardit eurot. Üldise tooteohutuse direktiivi konkreetsed probleemid on seotud järgmisega: üldise tooteohutuse direktiivis ei käsitleta piisavalt uute tehnoloogiate ja internetimüügiga seotud probleeme; ebaturvaliste toodete tagasikutsumine tarbijatelt ei ole piisavalt mõjus, turujärelevalve sätted ei ole täielikult mõjusad ega kooskõlas ühtlustatud toodete jaoks asjakohaste eeskirjadega; Ning toitu imiteerivate toodete ohutuseeskirju kohaldatakse kogu ELis ebaühtlaselt. Nende probleemide peamised põhjused on turutõrked ja regulatiivsed puudused olukorras, kus internetimüük ja uued tehnoloogiad jõudsalt kasvavad. Eeldatavasti suurenevad need probleemid aja jooksul, kuna tarbekaupade müük on üha enam seotud üleilmastumise ja digitaliseerimisega.
Mis on probleem ja miks on tegemist ELi tasandi probleemiga?

Euroopa rohelises kokkuleppes on seatud eesmärk saavutada 2050. aastaks kliimaneutraalsus viisil, mis aitab kaasa Euroopa konkurentsivõimele, majanduskasvule ja töökohtade loomisele. Selleks tuleb vähendada kasvuhoonegaaside heidet 2030. aastaks 55 % võrra, nagu kinnitas Euroopa Ülemkogu 2020. aasta detsembris. See omakorda nõuab taastuvate energiaallikate oluliselt suuremat osakaalu lõimitud energiasüsteemis. Taastuvenergia direktiivis sätestatud praegune ELi eesmärk, et 2030. aastaks peaks taastuvenergia osakaal olema vähemalt 32 %, ei ole piisav ning seda tuleb vastavalt kliimaeesmärgi kavale suurendada tasemele 38–40 %; seejuures tuleb eri sektorites võtta uusi kaasnevaid meetmeid kooskõlas energiasüsteemi lõimimise strateegia, vesinikustrateegia, avamere taastuvenergia strateegia ja elurikkuse strateegiaga.

Selleks et suurendada taastuvenergia osakaalu energia lõpptarbimises ELis, peab iga liikmesriik andma oma panuse. Liikmesriikide panused on ambitsioonikamad ja kulutõhusamad, kui need on ajendatud kokkulepitud ühisest õigus- ja poliitikaraamistikust.

Millised on poliitikavariandid eesmärkide saavutamiseks? Kas on olemas eelistatud variant? Kui ei, siis miks?
Peamine probleem on see, et LULUCFi sektori suutlikkus süsinikdioksiidi atmosfäärist siduda on vähenenud: aastatel 2013–2018 kahanes netosidumine sektoris viiendiku võrra. Peamisteks põhjusteks on kasvavad raiemahud, jätkuvad turvasmullast lähtuvad heitkogused ja stiimulite puudumine. Komisjoni prognooside kohaselt on selle suundumuse ümberpööramine järgmisel kümnendil teostatav, kuid praegune õigusraamistik ei paku selleks piisavaid stiimuleid. Muudeks probleemideks on sidusa poliitikaraamistiku puudumine sünergia suurendamiseks maasektoris (põllumajandus ja LULUCF), LULUCFi arvestuseeskirjade keerukus ning kvaliteedilüngad seire- ja aruandlussüsteemides.
Jõupingutuste jagamise määruses on sätestatud riiklikud kasvuhoonegaaside vähendamise eesmärgid praegu ELi heitkogustega kauplemise süsteemiga hõlmamata sektorites, nagu hooned, maanteetransport, põllumajandus ja jäätmed. Pidades silmas uut kogu ELi majandust hõlmavat üldeesmärki vähendada 2030. aastaks kasvuhoonegaaside heidet vähemalt 55 % võrreldes 1990. aasta tasemega, ei ole jõupingutuste jagamise määruse praegused eesmärgid piisavad, et anda piisav panus ELi suurendatud üldeesmärgi saavutamisse. Teiseks õigustavad heitkogustega kauplemise süsteemi võimalik laiendamine ning maakasutust, maakasutuse muutust ja metsandust käsitleva määruse kohaldamisala võimalik muutmine jõupingutuste jagamise määruse kui kliimapoliitika üldise struktuuri osa käsitlemist. Kolmandaks on jõupingutuste jagamise määrus kavandatud õigluse, solidaarsuse ja kulutõhususe põhimõtte alusel ning need omadused tuleb määruse muutmisel säilitada.

Käesoleva algatuse üldeesmärk on aidata vähendada kasvuhoonegaaside netoheidet 2030. aastaks vähemalt 55 % võrreldes 1990. aasta tasemega, et saavutada 2050. aastaks järk-järgult ja tasakaalustatult kliimaneutraalsus (s.t kasvuhoonegaaside netonullheide). Jõupingutuste jagamise määruse läbivaatamisel on kolm erieesmärki: esiteks määratleda jõupingutuste jagamise määruse kohaldamisala ja ühine eesmärk kooskõlas paketi „Eesmärk 55“ teiste algatustega, võttes eelkõige arvesse võimalikku uut heitkogustega kauplemise süsteemi, mida on laiendatud sellistele sektoritele nagu hooned ja maanteetransport. Teiseks on kavas tagada, et täiendavad jõupingutused jagatakse liikmesriikide vahel järjepideval ja õiglasel viisil. Kolmandaks on kavas edendada kulutõhusaid lahendusi heitkoguste vähendamiseks jõupingutuste jagamise sektorites, kohandades eesmärke ja rakendades paindlikkust.
Kaaluti kolme poliitikavarianti. Neil on kaks ühesugust põhiomadust: i) tagada õiguskindlus ja keskenduda nõudluse aspektidele, et ergutada tootmist ning ii) kasutada taastuvkütuseid ja vähese CO2 heitega kütuseid, tegeledes samal ajal kumb-enne-olukorraga, et vältida kasvuhoonegaaside heite ülekandumist. Variandid erinevad lähenemise poolest tehnoloogia valikule ja nõutava tõhususe saavutamise viisile.

Variant 1 on normatiivne lähenemisviis, mis nõuab teatud osa konkreetsete kütuste kasutamist. See tähendab, et tehnoloogia valib reguleerimisasutus. Variandid 2 ja 3 on mõlemad eesmärgipõhised, kehtestades pardal kasutatava energia puhul kasvuhoonegaaside heitemahukuse piirmäärad. See jätab tehnoloogia valiku tegemise turuosalistele. Variant 3 sisaldab ka mehhanisme, millega premeeritakse selles vallas eesmärkide ületajaid (heitevabade tehnoloogiate ühiskasutamine ja levitamine). Kõikide variantide puhul on vaja, et kõige rohkem saastavatel laevadel sadamates (konteineri- ja reisilaevadel) kasutataks kaldaäärset elektritoidet (või samaväärselt heitevaba tehnoloogiat).

Pärast hindamist on eelistatud poliitikavariandiks variant 3. See loob parima tasakaalu saavutatavate eesmärkide ja üldiste rakenduskulude vahel. Eesmärgipõhine ja tehnoloogianeutraalne lähenemisviis vastab paindlikkuse vajadusele, mida sidusrühmad (eelkõige ettevõtjad ja sadamad) on konsultatsiooniprotsessi käigus rõhutanud. Nõuete tõhusa täitmise eest premeerimise mehhanism vähendab tehnoloogia kinnistumise ohtu.
Üks põhielement on olemasoleva HKSi tugevdamine, et tõsta selle ambitsioonitaset kooskõlas 2030. aastaks seatud eesmärgiga vähendada netoheidet vähemalt 55 % võrra, tagades seejuures, et lennundussektor aitaks nimetatud eesmärgi saavutamisele kaasa. CORSIA asjakohase rakendamise variandid erinevad ELi HKSi praeguse kohaldamisala säilitamise, vähendamise või laiendamise ulatuse poolest. Eelistatud poliitikavariant (C3CLEAN) on säilitada ELi HKSi praegune kohaldamisala (EMP-sisesed lennud, sealhulgas Šveitsi ja Ühendkuningriiki suunduvad lennud) ning kohaldada CORSIAt selliste lendude suhtes, mis praegu ei ole ELi HKSiga hõlmatud (lennud, mis suunduvad muudesse CORSIAt rakendavatesse kolmandatesse riikidesse või saabuvad sealt), samas kui kompensatsiooniühikud peaksid pärinema CORSIAt rakendavatest ja Pariisi kliimakokkuleppes osalevatest riikidest ning topeltarvestus tuleks välistada. See poliitikavariant tagab, et jätkuvalt kasutatakse Euroopa mõjusat ja tõendatult tulemuslikku poliitikavahendit, mis stimuleerib heite vähendamist, ning edastab samal ajal konstruktiivse rahvusvahelise signaali, et ELi soov on, et CORSIA süsteem oleks edukas ja vähendaks heidet oluliselt. Lennunduse LHÜde eraldamisel enampakkumisele pandavate LHÜde osakaalu suurendamise variandid erinevad osakaalu suurendamise tempo poolest. Eelistatud poliitikavariant on hakata liikuma täiemahulise enampakkumisel müümise poole alates muudatuse jõustumisest.
Mis on probleem ja miks on tegemist ELi tasandi probleemiga?

ELil on eesmärk saavutada 2030. aastaks vähemalt 32,5 % energiasääst, mis on kooskõlas eesmärgiga vähendada kasvuhoonegaaside heidet 40 %. Kliimaeesmärgi kavas esitatakse ELi 2030. aasta eesmärk vähendada kulutõhusal viisil kasvuhoonegaaside netoheidet võrreldes 1990. aasta tasemega vähemalt 55 %. Selle saavutamiseks peaks ELi lõpp- ja primaarenergia tarbimine vähenema prognoositud energiakasutusega võrreldes vastavalt vähemalt 36–37 % ja 39–41 %. Kuna kütuste põletamine energia tootmiseks põhjustab 75 % ELi praegusest kasvuhoonegaaside heitest, on energiakasutuse vähendamine koos energiavarustuse CO2 heite vähendamisega oluline element ELi eesmärgi saavutamisel. Kliimaeesmärgi kavas uuriti ulatuslikke meetmeid kasvuhoonegaaside heite 55 % vähendamise saavutamiseks 2030. aastaks. Praegu ei ole ELi jõupingutused energia säästmiseks piisavad, et saavutada 2030. aastaks seatud kasvuhoonegaaside heite vähendamise eesmärk optimaalsel viisil, ja seetõttu on küsimus selles, kuidas neid jõupingutusi saaks suurendada. ELi jaoks on oluline näidata, et Euroopa rohelise kokkuleppe raames on võimalik ja soovitav võtta meetmeid kasvuhoonegaaside heite vähendamiseks kõige kulutõhusamal viisil.
Rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise normide puhul on poliitikavariandid, v.a lähtestsenaarium (minimaalsed muudatused kehtivas rahapesuvastases direktiivis), vahetult kohaldatavad ja ühtlustatumad normid, mis on seotud ainult õigusaktidega hõlmatud ettevõtjatega või mis hõlmavad ka järelevalve tegijaid ja rahapesu andmebüroosid. Järelevalve valdkonnas seisneb lähtestsenaarium rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise piiratud koordineerimises Euroopa Pangandusjärelevalve poolt, nagu praegu. Vahepealne võimalus on luua ELi tasandil kaudse järelevalve volitused (ELi asutus, mis teostab järelevalvet riiklike järelevalve tegijate üle) ning teine võimalus on luua ELi tasandil otsene järelevalve kõige suurema riskiga ettevõtjate üle; viimane võimalus on ELi otsene järelevalve kõigi kohustatud isikute üle. Rahapesu andmebüroode puhul on lisaks riiklike rahapesu andmebüroode mitteametlikule koordineerimise lähtestsenaariumile üks võimalus luua rahapesu andmebüroode jaoks ELi tasandi koordineerimis- ja toetusmehhanism. Veel üks võimalus on luua ühtne ELi rahapesu andmebüroo, mis asendab riiklikke rahapesu andmebüroosid.

Väljavalitud variandid on: ühtlustatumad rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise normid, sealhulgas ühtlustatum ettevõtjate kogum, kelle suhtes kohaldatakse rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise nõudeid, ühtlustatumad nõuded, mida nad peavad kohaldama, ning 10 000-eurone ülemmäär ELis tehtavatele sularahamaksetele; ELi rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise järelevalve tegija, kellel on kaudse järelevalve volitused kõigi ettevõtjate suhtes, kelle suhtes kohaldatakse rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise nõudeid, ning otsene järelevalvepädevus finantssektori kõige riskantsemate ettevõtjate suhtes; rahapesu andmebüroode ELi tasandi koordineerimis- ja toetusmehhanism, mis on integreeritud järelevalve tegijaga samasse ELi ametisse; liikmesriikide pangakontoregistrite ja andmeotsingusüsteemide ühendamine.
Praegu seisavad ELi kodanikud ja ettevõtjad, kes taotlevad ELis tehtud kohtuotsuse tunnustamist ja täitmist kolmandas riigis, silmitsi killustatud õigusmaastikuga, kuna tsiviil- ja kaubandusasjades tehtud välisriigi kohtuotsuste tunnustamiseks ja täitmiseks kõikehõlmav rahvusvaheline raamistik puudub. See tähendab, et kohtuotsuse alusel õigustatud isikud peavad arvestama kolmandate riikide eri seadustega, mis puudutavad välisriigis tehtud kohtuotsuste aktsepteerimist, ning kehtivate kahepoolsete, piirkondlike ja mitmepoolsete lepingutega. Seetõttu peavad rahvusvahelistes kohtumenetlustes osalejad otsuse täitmiseks kulutama vahendeid ja aega ning sageli kasutama tõhusa kohtustrateegia ettevalmistamiseks väliseksperte. Selline keerukus ning sellega seotud kulud ja õiguskindlusetus on heidutavad tegurid, mis võivad viia selleni, et ettevõtjad ja kodanikud väldivad kohtuvaidlusi ja otsivad muid vaidluste lahendamise viise, loobuvad oma nõuete esitamisest või loobuvad üldse rahvusvahelistest tehingutest. See omakorda võib negatiivselt mõjutada ELi ettevõtjate ja kodanike valmisolekut osaleda rahvusvahelises kaubanduses ja investeerimistegevuses. Kuna ELis tehtud kohtuotsuste täitmine kolmandates riikides on ebakindel, on ELi ettevõtjate ja kodanike õigus õiguskaitse kättesaadavusele pärsitud.
Eelistatud poliitikavalik aitab märkimisväärselt vähendada sõiduautode ja kaubikute CO2-heidet. Heite prognoositud vähenemine selles sektoris võrreldes 2005. aastaga on 2030. aastaks vahemikus 32–33 %, 2035. aastaks vahemikus 56–66 % ja 2040. aastaks vahemikus 83–89 %. Samuti aitab see poliitikavalik vähendada õhusaasteainete heitkoguseid: ära hoitavate saasteainete kumulatiivne maksumus võrreldes lähtestsenaariumiga on aastatel 2030–2040 hinnanguliselt 49–59 miljardit eurot. Tarbija saadav kasu, mis väljendub ELi kõigi uute sõidukite põhjal arvutatud keskmises netosummas, mille sõiduki esimene kasutaja hoiab kokku sõiduki omamise kogukuludelt, on 2030. aasta sõiduauto puhul kuni 330–600 eurot ja 2030. aasta kaubiku puhul kuni 340–600 eurot. 2040. aasta sõiduauto puhul suureneb see summa ligikaudu 2800–3100 euroni ja 2040. aasta kaubiku puhul ligikaudu 5200–5500 euroni. Netosääst tekib ka teisel kasutajal. Sõiduki kasutusea jooksul saadav ühiskondlik kasu on 2030. aasta sõiduauto puhul 860–1600 eurot ja 2030. aasta kaubiku puhul 1000–1200 eurot. 2040. aasta sõiduauto puhul suureneb see summa ligikaudu 4600–5100 euroni ja 2040. aasta kaubiku puhul 5600–6400 euroni. Aastatel 2030–2050 on saavutatav diislikütuse ja bensiini kumulatiivne kokkuhoid võrreldes lähtestsenaariumiga vahemikus 913–1100 miljonit naftaekvivalenttonni, mis vähendab ELi majanduse sõltuvust impordist. Mõju kogu majandust hõlmavale SKP-le ja tööhõivele on positiivne. Töökohtade arv suureneb 2030. aastaks ja kasvab 2040. aastaks veelgi. Siiski prognoositakse traditsiooniliste mootorite komponentide tootmisega seotud töökohtade kadumist, mistõttu ülemineku hõlbustamiseks on vajalik sektori töötajate ümberõpe.
Üks põhielement on olemasoleva HKSi tugevdamine, et tõsta selle ambitsioonitaset kooskõlas 2030. aastaks seatud eesmärgiga vähendada netoheidet vähemalt 55 % võrra. Selles osas, millal lineaarset vähendamistegurit karmistada ja kas karmistamine algab praegusest piirmäära trajektoorist või uuelt aluselt, on mitu varianti. Kõik variandid oleksid 2030. aasta eesmärgi saavutamise seisukohast tõhusad ja tulemuslikud. Seega on valik erinevate HKSi tugevdamise variantide ning nendega seotud ja muid variante (nt seoses turustabiilsusreserviga) sisaldavate pakettide vahel poliitiline. Vaja on sihipärasemat kaitset kasvuhoonegaaside heite ülekandumise ohu vastu, stimuleerides samal ajal innovatsiooni; selleks võiks kasutada rangemaid võrdlusaluseid LHÜde tasuta eraldamisel. Kliimapoliitika raamistiku laiendamiseks meretranspordile on neli peamist varianti: integreerimine olemasolevasse heitkogustega kauplemise süsteemi, CO2-mahukuse standard, eraldi HKS ja/või heitemaks. Eelistatud variant on meretranspordi integreerimine olemasolevasse HKSi, mis sõltuvalt poliitilisest valikust võiks hõlmata EMP-siseste reiside heitkoguseid või olla veelgi laiem ja hõlmata ka poolt EMP-väliste reiside heitkogustest. Heitkogustega kauplemise võimaliku laiendamise puhul teistele sektoritele on kaks peamist järelejäänud varianti: kas eraldi heitkogustega kauplemise süsteemi loomine hoonete ja transpordi heitkoguste jaoks või kõigi fossiilkütuste põletamisel tekkivate heitkoguste jaoks, mis täiendab muid paketi „Eesmärk 55“ tugevdatud poliitikameetmeid, mis on suunatud tehnoloogia toetamisele, hinnaga mitteseotud tõketele ja jätkuvatele stiimulitele riigi olusid arvestavate riiklike meetmete võtmiseks. Ainult hooneid ja maanteetransporti hõlmava kohaldamisala peamine eelis võrreldes heitkogustega kauplemise laiendamisega igasugusele fossiilkütuste põletamisele on majanduslik tõhusus, kuna sellega välditaks vajadust kehtestada uus kord kasvuhoonegaaside heite ülekandumise ohu vähendamiseks. Vaja on toetada vähese heitega tehnoloogiat, suurendades innovatsioonifondi. Valitud summa on lõppkokkuvõttes poliitiline valik, mis on seotud otsusega olemasoleva HKSi eesmärgi kohta ja otsusega heitkogustega kauplemise laiendamise kohta uutele sektoritele. Solidaarsusmehhanisme, mis võimaldavad leevendada liikmesriikidevahelise jaotumisega seotud probleeme, võiks edasi arendada, ilma et see piiraks HKSi panust ELi uutesse omavahenditesse. Kõiki viiteid eelistatud meetmetele tuleb pidada indikatiivseteks ja need ei piira kohandamist, et tagada meetmepaketi „Eesmärk 55“ kui terviku tulemuslikkus, tõhusus ja sidusus.