- et kandidaatriik on saavutanud demokraatiat, õigusriigi põhimõtet, inimõigusi ning vähemuste austamist ja kaitset tagavate institutsioonide stabiilsuse;

2018. aasta Lääne-Balkani strateegias märkis komisjon, et „ püsiva töö ja pühendumusega võib Bosnia ja Hertsegoviina saada kandidaatriigiks”. 2018. aastal Sofias toimunud ELi ja Lääne-Balkani riikide tippkohtumisel kinnitasid ELi juhid veel kord oma sõnaselget toetust Lääne-Balkani riikide väljavaadetele saada ELi liikmeks ning Lääne-Balkani partnerid taaskinnitasid, et Euroopa perspektiiv on nende kindel strateegiline valik. ELi juhid leppisid kokku Sofia deklaratsioonis ja Sofia prioriteetide kavas, kus esitatakse uued meetmed süvendatud koostööks piirkonnaga sellistes olulistes valdkondades nagu julgeolek, õigusriik ja ränne.

Detsembris 2006 toimunud Euroopa Ülemkogul kinnitati uuesti ELi eesmärki „võtta Lääne-Balkani riigid tulevikus Euroopa Liitu“ ja korrati, et „iga riigi edusammud Euroopa Liidu suunas sõltuvad riigi enda jõupingutustest Kopenhaageni kriteeriumite täitmisel ning stabiliseerimis- ja assotsieerimisprotsessi tingimuste täitmisest. Stabiliseerimis- ja assotsieerimislepingu kohaste kohustuste rahuldav rakendamine (k.a kaubandust käsitlevate sätete rakendamine) riigi poolt on ELi jaoks oluline hindamiskriteerium, kui EL kaalub liikmeks saamise avaldust“.

2000. aasta juunis Feiras toimunud Euroopa Ülemkogu tunnistas, et stabiliseerimis- ja assotsieerimisprotsessis osalevad Lääne-Balkani riigid on ELi potentsiaalsed kandidaatriigid. Kõnealuste riikide ELiga ühinemise väljavaadet kinnitati 2003. aasta juuni Thessaloníki Euroopa Ülemkogul, kus kiideti heaks „Lääne-Balkanit käsitlev Thessaloníki tegevuskava“. Kõnealune tegevuskava on endiselt seda piirkonda käsitleva ELi poliitika nurgakiviks.

Euroopa Liidu lepingu artiklis 2 on sätestatud, et „liit rajaneb sellistel väärtustel nagu inimväärikuse austamine, vabadus, demokraatia, võrdsus, õigusriik ja inimõiguste, kaasa arvatud vähemuste hulka kuuluvate isikute õiguste austamine. Need on liikmesriikide ühised väärtused ühiskonnas, kus valitsevad pluralism, mittediskrimineerimine, sallivus, õiglus, solidaarsus ning naiste ja meeste võrdõiguslikkus.“

Bosnia ja Hertsegoviina esitas Euroopa Liidu liikmeks saamise avalduse 15. veebruaril 2016. Seejärel palus Euroopa Liidu Nõukogu 20. septembril 2016 komisjonil kõnealuse avalduse kohta oma arvamus esitada. See on kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 49 sätestatud menetlusega, mille kohaselt „võib liidu liikmeks astumise avalduse esitada iga Euroopa riik, kes austab artiklis 2 osutatud väärtusi ning võtab endale kohustuse neid edendada. Sellest avaldusest teavitatakse Euroopa Parlamenti ja riikide parlamente. Taotlejariik esitab avalduse nõukogule, kes teeb otsuse ühehäälselt pärast konsulteerimist komisjoniga ning nõusoleku saamist Euroopa Parlamendilt, kes langetab otsuse oma liikmete häälteenamusega Arvesse võetakse liitu astumise tingimusi, milles Euroopa Ülemkogu on kokku leppinud.“

Ajavahemikus 2015-2018 viis Bosnia ja Hertsegoviina ellu ambitsioonika reformikava, et taastada majanduskasv ja luua uusi töökohti. Kuigi mitmed olulised probleemid on veel lahendamata, aitas kava rakendamine parandada majandusnäitajaid ning makromajanduslikku olukorda, sealhulgas riigi rahanduse tasakaalu ja stabiliseerida majanduskasvu. Riigis tuleb kõigil valitsustasandeil kokku leppida ja rakendada uusi sotsiaal-majanduslikke reformimeetmeid, mis on täielikult kooskõlas majandusreformi programmiga ning ühiselt kokku lepitud poliitiliste suunistega.

Bosnia ja Hertsegoviina on arendanud asjakohast haldussuutlikkust, et tagada stabiliseerimis- ja assotsieerimislepingu sätete rakendamine seoses eelkõige stabiliseerimis- ja assotsiatsiooninõukogu, komitee ja valdkondlike allkomiteede tõrgeteta toimimisega. Stabiliseerimis- ja assotsieerimislepingut kohandav protokoll, et võtta arvesse Horvaatia ühinemist Euroopa Liiduga, jõustus 1. oktoobril 2017 pärast seda, kui seda hakati ajutiselt kohaldama alates 1. veebruarist 2017.

EL annab riigile suuniseid reformiprioriteetide kohta ELiga ühinemiseks. Euroopa Komisjoni ning Bosnia ja Hertsegoviina vahel on alates 2009. aastast vahelepingu ning 2015. aastast stabiliseerimis- ja assotsieerimislepingu alusel toimunud poliitiline dialoog. Õigusriiki käsitlev poliitiline dialoog on alates 2011. aastast toimunud „õigusalase struktureeritud dialoogi“ raames ning alates 2016. aastast stabiliseerimis- ja assotsiatsioonilepingu õiguse, vabaduse ja turvalisuse küsimuste allkomitee raames. Alates 2017. aastast on koos käinud ka avaliku halduse reformi erirühm.

Komisjon korraldas Bosniasse ja Hertsegoviinasse suurel hulgal ekspertide missioone, pöörates erilist tähelepanu poliitiliste kriteeriumidega seotud valdkondadele. Komisjon võttis arvesse ka sidusrühmade, näiteks kodanikuühiskonna organisatsioonide, rahvusvaheliste organisatsioonide ja ELi liikmesriikidega peetud konsultatsioonide käigus saadud tagasisidet. Selline lähenemisviis võimaldas komisjonil hinnata Bosnia ja Hertsegoviina institutsioonide haldussuutlikkust ja õigusaktide rakendamise viisi. See aitas ka paremini kindlaks teha veel lahendust ootavaid probleeme ja prioriteete. Komisjon on käesolevas arvamuses ja sellele lisatud analüütilises aruandes analüüsinud praegust olukorda ja andnud suuniseid, kuidas probleeme nii lühemas kui ka pikemas perspektiivis lahendada.

Nõukogu määratles 31. mail 1999 Lääne-Balkani riikide jaoks stabiliseerimis- ja assotsiatsiooniprotsessi eritingimused. Need hõlmasid koostööd endise Jugoslaavia asjade rahvusvahelise kriminaalkohtuga ning piirkondlikku koostööd. Need tingimused on stabiliseerimis- ja assotsieerimislepingu keskseks osaks.

Euroopa Ülemkogu leppis 2006. aasta detsembris kokku, et „laienemise suhtes on uueks konsensuseks, et laienemisstrateegia põhineb kohustuste täitmise kindlustamisel, tingimuste täitmisel ja teavitustegevusel, mis on seotud ELi võimega integreerida uusi liikmeid“.

Stabiliseerimis- ja assotsieerimisleping ning selle alates 2008. aastast kohaldatav vaheleping on võimaldanud kaubandust järk-järgult liberaliseerida ja vastastikust tollimaksuvaba turulepääsu enamiku toodete jaoks. Alates 2000. aastast on Bosnia ja Hertsegoviina saanud kasu ka ühepoolsetest kaubandusmeetmetest. Bosnia ja Hertsegoviina ühines 2007. aastal Kesk-Euroopa vabakaubanduslepinguga (edaspidi „CEFTA“). Läbirääkimised riigi ühinemiseks Maailma Kaubandusorganisatsiooniga on lõppjärgus. EL on Bosnia ja Hertsegoviina peamine kaubanduspartner, kellele järgnevad CEFTA riigid. Riigi kaubandus on ELiga tihedalt seotud. 2017. aastal moodustasid 61 % riigi 5,6 miljardi euro suurusest koguimpordist ELi kaubad (CEFTA osakaal 12 %). Riigi ekspordist 71 % läks ELi (CEFTA osakaal 15 %). 2017. aastal oli riigi kaubandusbilansi puudujääk ELiga 1,7 miljardit eurot.

EL eraldab Bosnia ja Hertsegoviinale ühise välis- ja julgeolekupoliitika ning ühise julgeoleku- ja kaitsepoliitika raames märkimisväärseid vahendeid. Ajavahemikus 2002–2011 määras nõukogu rahvusvahelise kõrge esindaja ELi eriesindajaks Bosnias ja Hertsegoviinas. Alates 2011. aastast on ELi eriesindaja Bosnias ja Hertsegoviinas ning ELi delegatsioon Bosnias ja Hertsegoviinas täitnud olulist rolli riigi kodanike teavitamisel ELi prioriteetidest ning ELi tegevuskava eesmärkide rakendamisel peamistes valdkondades. EL on alates 2004. aasta detsembrist kasutanud riigis Euroopa Liidu sõjalise üksuse Bosnias ja Hertsegoviinas (EUFOR) Althea sõjalist operatsiooni, mille ülesanne on tagada riigis ohutu ja turvaline keskkond.Alates 2015. aasta septembrist on rakendatud Bosnia ja Hertsegoviina osalemist ELi kriisiohjamisoperatsioonides käsitlevat raamkokkulepet.

EL annab Bosniale ja Hertsegoviinale märkimisväärset rahalist abi, mis on aastate jooksul võimaldanud riigil taastuda sõjakahjustustest ja taastada oma positsioon järelejõudva majandusega riigina. Bosnia ja Hertsegoviina sai aastatel 1996–2000 Phare ja OBNOVA programmide raames ELilt rahalist abi. Ajavahemikus 2000–2007 nähti CARDSi määruses ette stabiliseerimis- ja assotsieerimisprotsessi prioriteetide jaoks mõeldud rahaline toetus. Bosnia ja Hertsegoviina saab alates 2007. aastast ELilt abi peamiselt ühinemiseelse abi rahastamisvahendi (IPA) raames. Ajavahemikus 2007–2018 sai Bosnia ja Hertsegoviina ELilt 1,5 miljardit eurot, millest hinnanguliselt 433 miljonit eurot eraldati piirkondlikest programmidest. Alates 2000. aastast on Euroopa Investeerimispank eraldanud projektidele Bosnias ja Hertsegoviinas 2,4 miljardi euro ulatuses laene. ELi delegatsioon Bosnias ja Hertsegoviinas vastutab ELi rahalise abi rakendamise eest otsese eelarve täitmise kaudu ning abi koordineerimise eest ELi liikmesriikidega. Praegu on käimas IPA I ja IPA II programmide rakendamine. Suunav strateegiadokument Bosnia ja Hertsegoviina kohta aastateks 2014–2017 vaadati 2018. aastal läbi, et lisada sellesse mitu täiendavat sektorit ja pikendada selle kehtivust kuni 2020. aastani. Keskkonna, energeetika, transpordi ja maaelu arengu valdkonnas on olemas valdkondlikud strateegiad, mis võimaldavad nendele sektoritele ühinemiseelse abi rahastamisvahendist (IPA) toetust saada. Üleriigiliste strateegiate (näiteks avaliku sektori finantsjuhtimise ja tööhõive kohta) vastuvõtmine on jätkuvalt tingimuseks, et Bosnia ja Hertsegoviina võiks ajavahemikus 2018–2020 kasutada täielikult ühinemiseelse abi rahastamisvahendi eraldisi.

Bosnia ja Hertsegoviina on järk-järgult laiendanud osalemist ELi programmides, mida kaasrahastatakse osaliselt ühinemiseelse abi rahastamisvahendist. Bosnia ja Hertsegoviina osaleb praegu programmides COSME, „Loov Euroopa“, „Toll 2020“, „Kodanike Euroopa“, „Erasmus+“, „Fiscalis 2020“, „Horisont 2020“ ning liidu kolmas tervisevaldkonna tegevusprogramm. Bosnia ja Hertsegoviina osaleb ka INTERREGi programmis.

B.Liikmesuse kriteeriumid

1. Poliitilised kriteeriumid

Käesoleva hinnangu aluseks on Kopenhaageni kriteeriumid, mis käsitlevad demokraatiat, õigusriigi põhimõtet, inimõigusi ning vähemuste austamist ja kaitset tagavate institutsioonide stabiilsust, ning samuti stabiliseerimis- ja assotsieerimisprotsessi tingimused.

Bosniat ja Hertsegoviinat aastatel 1992–1995 laastanud sõjaga kaasnesid materiaalsed ja inimkaotused, millest riik pidi taastuma. Riik on oma institutsioonid ja majandustaristu juba taastanud ning on valmis ELiga ühinemise teed alustama. Bosnia ja Hertsegoviina on pühendunud eesmärgile saada Euroopa Liidu liikmeks, nagu on korratud mitmes presidentuuri otsuses, ning riik on üha enam suunanud oma seadusandlikke jõupingutusi reformide vastuvõtmisele, mille eesmärk on ELiga ühinemine.

Vastavalt oma põhiseadusele, mis on 1995. aasta Daytoni/Pariisi rahukokkuleppe üldraamistiku lahutamatu osa (IV lisa), on Bosnia ja Hertsegoviina parlamentaarne demokraatia, mille täidesaatvat võimu teostavad presidentuur ja ministrite nõukogu ning parlamentaarne assamblee oma seadusandlike volituste alusel. Põhiseadus tagab demokraatliku riigi aluspõhimõtete täitmise, sealhulgas õigusriigi põhimõtted, vabad valimised ja inimõiguste kaitse.

Põhiseaduses on sätestatud riigi sisemine ülesehitus, mis koosneb kahest üksusest, Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsioonist (jaguneb omakorda 10 kantoniks) ja Republika Srpskast, ning Brčko ringkonnast. Põhiseaduse preambulis nimetatakse Bosnia ja Hertsegoviina põhirahvuste ja kodanikena (teiste kõrval) bosnialasi, horvaate ja serblasi. Riik seisab silmitsi mitmete struktuursete probleemidega, mis tulenevad selle keerulisest institutsioonilisest ülesehitusest ja etnilise päritoluga seotud menetlustest, mis mõjutavad negatiivselt selle toimimist.

Riigi tasandi pädevused on loetletud põhiseaduses, mis annab kõik muud volitused üksustele. Riigi tasandi pädevused hõlmavad ka volitusi, mis on järk-järgult omistatud riigile või mille riik on endale võtnud ülekandmise lepingute, rahulepingust tuletatud volituste ja lisade alusel, nagu on sätestatud põhiseaduses ja mida on kinnitanud konstitutsioonikohus. Sagedased vaidlused pädevuste jaotuse üle riigi ja üksuste vahel mõjutavad nende tulemuslikku rakendamist ja seega õigusaktide acquis’ga vastavusseviimist ning rakendamist paljudes peatükkides. Selliste süstemaatiliste vaidluste vältimiseks ja acquis’ tõhusa rakendamise tagamiseks peab Bosnia ja Hertsegoviina tagama valitsuse tasandite vahel pädevuste jaotust käsitleva õiguskindluse. Samuti puudub menetlus, millega riigi tasandil ennetatakse ja heastatakse teiste valitsustasandite ELi õiguse tõsiseid rikkumisi, mille eest peetaks tervikuna vastutavaks Bosniat ja Hertsegoviinat.

Põhiseadus sisaldab etnilisi ja elukohal põhinevaid sätteid, mis ei ole kooskõlas Euroopa inimõiguste konventsiooniga. Need käsitlevad riigipea ning täidesaatvate ja seadusandlike organite ametisse nimetamist, koosseisu ja otsustusprotsessi, kuna teatavad valimisõigused on reserveeritud kodanikele, kes on seotud mõistega „põhirahvus“ – bosnialased, horvaadid ja serblased. Seetõttu on vaja olulisi täiendavaid reforme, tagamaks, et kõik kodanikud saaksid tõhusalt kasutada oma poliitilisi õigusi kooskõlas Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikaga Sejdić-Finci kohtuasjas.

Mitme haldusasutuse koosseis ja otsustusprotsess põhineb etnilistel kriteeriumidel, mis võivad mõjutada ELi õigustiku rakendamist. Etnilisel päritolul põhinev vetoõigus võib mõjutada ka parlamendi ja üksuste seadusandlike assambleede tööd.

Konstitutsioonikohus on põhiseaduse tõlgendaja ning tegutseb eri valitsustasandite vaheliste pädevuskonfliktide lahendamisel viimase instantsina. Konstitutsioonikohtusse kuulub üheksa kohtunikku, kellest kolm on rahvusvahelised kohtunikud. Mitmed konstitutsioonikohtud otsused on siiani jõustamata. Tugevdada tuleb konstitutsioonikohtu kohtunike professionaalsust ja sõltumatust, alustades nende sobivuskriteeriumide ja ametisse nimetamise menetluste parandamisest. Lahendus tuleb leida konstitutsioonikohtu rahvusvaheliste kohtunike küsimusele. Konstitutsioonikohtul peab olema võimalik võtta pädevuskonfliktide lahendamisel ennetav ja sõltumatu roll. Konstitutsioonikohtu otsuste järjepideva täitmise tagamiseks peavad tema õiguspärasust tunnustama kõik ametiasutused.

Daytoni rahukokkuleppe X lisaga loodi rahvusvahelise kõrge esindaja büroo, kes tegutseb rahukokkuleppe rakendamise tsiviilaspektide tõlgendamisel viimase instantsina. Kõrge esindaja büroole on hiljem antud ulatuslikud volitused seadustada õigusakte ja vabastada ametist riigiametnikke. Tegemist on nn Bonni volitustega, mida viimati kasutati 2011. aastal. Selline ulatuslik rahvusvaheline järelevalve on põhimõtteliselt vastuolus Bosnia ja Hertsegoviina suveräänsuse ning seetõttu ka ELi liikmesuse tingimustega. Kõrge esindaja büroo sulgemise protsess on käinud alates 2008. aastast. Selle tulemus sõltub mitmest tingimusest.

Parlament ja teised seadusandlikud assambleed võtavad vastu õigusakte ning teostavad täitevvõimu üle demokraatlikku kontrolli ja järelevalvet. Õigus kandideerida rahvakotta on piiratud etnilise päritolu ja elukoha alusel, mis on vastuolus Euroopa standarditega. „Olulise rahvusliku huvi“ veto ja üksusepõhine hääletamine takistavad samuti parlamentide tõhusat toimimist, tekitades viivitusi õigusaktide vastuvõtmisel. Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni (OSCE) demokraatlike institutsioonide ja inimõiguste büroo (ODIHR) ning Euroopa Nõukogu komisjon „Demokraatia õiguse kaudu“ (Veneetsia komisjon) on esitanud soovitused valimisraamistiku parandamiseks ning selle tagamiseks, et valimised viidaks läbi kooskõlas Euroopa standarditega, sealhulgas erakondade rahastamise läbipaistvust käsitlevate standarditega. Mis puudutab kohalikke valimisi, siis Mostari elanikud ei ole saanud õigusliku raamistiku puudumise tõttu alates 2008. aastast valida kohalikku volikogu.

Riigi ja üksuse tasandil toimivad seadusandlikud assambleed kalduvad kasutama acquis’ga seotud õigusaktide vastuvõtmiseks kiirmenetlusi, mõjutades nii negatiivselt õigusaktide vastavusse viimise kvaliteeti. Sageli on tagamata kavandatud õigusaktide põhjalik mõjuhindamine ja täitevvõimu seadusandlik järelevalve, sealhulgas tuleb tõhustada õigusaktide rakendamise järelevalvet. Seadusandlike assambleede vaheline koostöö ning nende suutlikkus hinnata õigusaktide vastavust ELi acquis’le on nõrk ning seda tuleks oluliselt tõhustada, vajaduse korral koondades selleks üleriigilisi ressursse.

Bosnia ja Hertsegoviinal on keerukas täidesaatva võimu süsteem, mis üldises plaanis toimib. Riigi institutsioonide keerukus tekitab märkimisväärseid probleeme poliitiliste seisukohtade kooskõlastamisel ja ühtlustamisel, eelkõige seoses ELi acquis’st tuleneva õigusaktide ühtlustamise ja rakendamisega. Üle riigi tegutseb 14 täitevvõimu asutust, kes täidavad ELi acquis’ rakendamisel asjakohaseid pädevusi. Selleks, et Bosnia ja Hertsegoviina suudaks täita ELi liikmesusega kaasnevaid kohustusi, tuleb riigi kõigil tasandeil teha märkimisväärseid jõupingutusi ja oluliselt tugevdada riigi suutlikkust või koondada vahendeid ja võimekusi. See kehtib eelkõige kantonite tasandi kohta, kus suutlikkus täita ELi liikmesusega kaasnevaid kohustusi on ebapiisav. Valitsused on astunud samme, et tagada ELi integratsioonialaste küsimuste koordineerimine, luues muu hulgas ELiga seotud küsimuste koordineerimise mehhanismi, mis ei ole veel täielikult toimiv. Valitsuste suutlikkus poliitikat kõigil valitsustasanditel kavandada ja koordineerida on endiselt ebapiisav.

Õigusaktide avaliku halduse reformi põhimõtetega vastavusse viimisel ning reformi tõhusal rakendamisel tuleb teha suuri jõupingutusi. Kõigi tasandite ametiasutused peavad tagama, et avaliku halduse reformi koordineerimisstruktuuril oleks poliitiline toetus, ning eraldama piisavad rahalised vahendid avaliku halduse reformi edendamiseks. Professionaalse avaliku teenistuse tagamiseks tuleks õigusaktid viia kooskõlla värbamist, edutamist ja töölt vabastamist käsitlevate pädevuse põhimõtetega; nende praktiline rakendamine peaks olema vaba poliitilisest sekkumisest. Kõikide tasandite keskse ja valdkondliku poliitika väljatöötamise, järelevalve ja eelarvestamise õiguslik raamistik ja metoodika ei ole ühtlustatud; see on vajalik, et tagada tõhus üleriigiline lähenemisviis poliitikakujundamisele. Õigusaktid ja menetlused ei ole ühtlustatud ning üle riigi kasutusel olevad e-allkirja süsteemid ei ole veel koostalitlusvõimelised; see on vajalik tõhusa teenuse osutamiseks.

Aja jooksul on kohtusüsteemi valdkonnas toimunud olulised reformid, seda eelkõige seoses Bosnia ja Hertsegoviina kohtu ning ühtse isereguleeriva kohtuasutuse, kõrgema kohtu- ja prokuratuurinõukogu loomisega. Kohtusüsteem jaguneb neljaks süsteemiks, millest igaühel on oma kohtualluvus ja institutsioonisisesed struktuurid. Põhiseadusliku ja õigusraamistiku loomine ei ole lõpule viidud ning see ei taga piisavalt kohtusüsteemi sõltumatust, autonoomiat, vastutust ja tõhusust. Selleks et tugevdada kohtusüsteemi sõltumatuse ja prokuratuuri autonoomia tagatisi, sealhulgas mis tahes politiseerituse ja surve vastu, tuleks kõrgemale kohtu- ja prokuratuurinõukogule ning riigi tasandi kohtusüsteemile anda sõnaselge põhiseaduslik staatus.