ET Euroopa Liidu Teataja C 347/41

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Põllumajandus Euroopa-Vahemere piirkonnas (sh naiste töö tähtsus põllumajandussektoris ning ühistute roll)”

(omaalgatuslik arvamus)

(2010/C 347/06)

Raportöör: Pedro NARRO

26. veebruaril 2009 otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastavalt kodukorra artikli 29 lõikele 2 koostada omaalgatusliku arvamuse järgmises küsimuses:

„Põllumajandus Euroopa-Vahemere piirkonnas (sh naiste töö tähtsus põllumajandussektoris ning ühistute roll).”

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav välissuhete sektsioon võttis arvamuse vastu 3. veebruaril 2010.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 460. istungjärgul 17.–18. veebruaril (18. veebruari istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 156, erapooletuks jäi 7 liiget.

1. Järeldused

1.1 Vahemere põllumajandus on väga heterogeenne. Lisaks tootmissüsteemidele on erinevad ka arengutase, põllumajandusele antav riigitoetus ja majandusstruktuurid. Siiski on põllumajandusel kõigis Vahemere piirkonna riikides maapiirkondi tugevdav ja majandust hoogustav roll.

1.2 Käimasolev põllumajanduskaubanduse liberaliseerimise peatamatu protsess vajutab oma pitseri Vahemere piirkonna põllumajanduse jätkusuutlikkusele. Liberaliseerimine ise ei tohiks olla Euroopa-Vahemere piirkonna eesmärk, vaid pigem vahend, mille abil saavutada esmatähtis eesmärk – majanduse, ühiskonna ja piirkondade areng mõlemal pool Vahemerd.

1.3 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee pooldab üleminekuperioodi, mis võimaldaks asjaomaste riikide põllumajandusse sobivaid muudatusi sisse viia, aidates neil kindlalt lahendada väljakutseid, mida põllumajanduses tekitab majanduse, kaubanduse ja teadmiste globaliseerumine.

1.4 Euroopa Komisjoni koostatud mõjuhinnangud tagajärgede kohta põllumajandusele ühes Vahemere vabakaubanduspiirkonnas näitavad selgelt, kes on selles protsessis nn suured kaotajad. Puu- ja köögiviljade kasvatamisele spetsialiseerunud Lõuna-Euroopa piirkonnad ei suuda võistelda oma Vahemere-naabrite konkurentsivõimega ning Vahemere lõunakaldal asuvad riigid kannatavad kontinentaalse tootmise (teravili, piim, liha jne) järkjärgulise kadumise all. Käimasolevas liberaliseerimisprotsessis tuleb kaitsta tundlikke tooteid.

1.5 See Vahemere piirkonna põllumajanduse ümberkujundamise etapp, mida iseloomustab toiduainete kriis ja liberaliseerimine, nõuab ametivõimudelt kindlat pikaajalist strateegiat, mis võimaldab põllumajandustegevust säilitada ja tagada selle elujõulisuse. Nimetatud strateegia peab põhinema kolmel teguril: koolitus, tehnoloogia ja teadusuuringud, mis aitavad lihtsustada üleminekut põllumajandusele, kus esmatähtsad on kvaliteet, lisandväärtus ja parem turustamisprotsess.

1.6 Avaliku sektori poliitika Vahemere piirkonnas peab olema suunatud liberaliseerimise tagajärgede tõhusale juhtimisele. Komitee arvates on vaja täiendavate abikavade raames võtta tegelikke hüvitisi sisseviivaid meetmeid lühikeses ja keskpikas perspektiivis nende ELi põllumajandustootjate jaoks, kes töötavad kaubanduse liberaliseerimisest kõige enam mõjutatud sektorites. Samuti tuleb maapiirkondades sisse viia tegevuse mitmekesistamise ning põllumajandustootjate ja nende ettevõtete toetamise meetmeid, lihtsustades kohanemist uue tootmiskeskkonnaga.

1.7 Vahemere piirkonna riigid peavad rakendama põllumajandussektorile suunatud koolitusmeetmeid, et soodustada kvaliteetset tööhõivet, kohandada tööjõudu uue tootmismudeli vajadustega ning piirata inimeste maapiirkondadest lahkumise negatiivseid mõjusid tööhõivele ja rändevoogudele.

1.8 Vahemere piirkonna põllumajanduse arengu toetamisel peab komitee esmatähtsaks ülesandeks tugevdada kohalike põllumajandusorganisatsioonide rolli arenguprojektide kaudu, mille eesmärk on parandada põllumajandustootjate esindatust ja suurendada nende osalust otsustusprotsessis.

1.9 Vahemere piirkonna põllumajanduse konkurentsivõime tõstmiseks on vaja luua dünaamilisem turustusstrateegia. Uue strateegia ühe samba moodustaksid ühistud ja muud tootjaorganisatsioonid, millest peab saama vahend, mis võimaldab põllumajandustootjatel koondada pakkumist ja parandada oma positsiooni turgudel. Komitee pooldab algatusi, mis parandavad toiduainete tarneahela toimimist ja tulude jagamist kõigi selle lülide vahel.

1.10 Komitee peab väga oluliseks väärtustada naiste ja noorte rolli põllumajandusettevõtetes ja maaelus. Vahemere lõunakaldal asuvates riikides annavad naised põllumajandusse väga suure panuse, kuigi suures osas on tegemist tunnustamata ja tasustamata tööga, mis on allutatud suurtele sotsiaalsetele piirangutele. Vaja on uusi struktuuripoliitika meetmeid ja stiimuleid, mis väärtustaksid naiste tööd, aitaksid neil väljuda varimajandusest ja edendaksid ühenduste loomist, et arendada ettevõtlusvaimu, mis on vajalik ka põllumajanduses.

1.11 Üks määrav tegur Vahemere piirkonna põllumajanduse arengus on veemajandus. Üks kliimamuutuste kõige raskemaid tagajärgi Vahemere piirkonnas on põllumajanduse jaoks kättesaadavate veevarude vähenemine. Komitee tunnistab vajadust kiiresti rakendada uusi kontrolli ja ajakohastamise meetmeid, mis ei võimalda mitte ainult vett säästa, vaid ka optimeerida selle väärtusliku ressursi kasutust. Kõik nimetatud meetmed peavad tuginema uute tehnoloogiate kasutusele, mis tagab põllumaade niisutuse sotsiaalse, majandusliku ja keskkonnaalase elujõulisuse.

1.12 Institutsioonide koostööga peab kaasnema ka tihedam koostöö kodanikuühiskonna osalejate vahel. Esmatähtis on, et EL aitaks kaasa piirkondlikule koostööle ja soodustaks kodanikuühiskonna esindajate suuremat kaasatust, et jagada kogemusi ja töötada välja konkreetseid projekte, mis aitavad Vahemere piirkonna põllumajandusorganisatsioonidel arendada multifunktsionaalset põllumajandusmudelit. Igal juhul tuleb tugevdada Vahemere Liidu põllumajandusvaldkonda ja teha edusamme Vahemere piirkonna panga loomisel.

2. Sissejuhatus

2.1 Barcelona protsessi käivitamine 1995. aastal andis uut hoogu ELi suhetele oma Vahemere piirkonna naabritega (1) ning määras reeglid kehtestamaks kõnealuses piirkonnas rahu ja majandusõitsengu ala. Kuid nüüd, kui Barcelona deklaratsioonist on möödunud 15 aastat, võib rääkida vaid tagasihoidlikest edusammudest ja teatud pettumusest ELi partnerite seas Vahemere lõunakaldal.

2.2 Hiljutine Vahemere Liidu loomise poliitiline algatus (2008) Prantsusmaa ja Saksamaa egiidi all on tõend sellest, et pärast paari halvatuse aastat on Vahemere küsimus kerkinud ELi tegevuskavas taas olulisele kohale ning selle tulemusena on uuesti käivitatud arutelu sellise 21. sajandi strateegilise valdkonna üle nagu põllumajandus.

2.3 Komitee otsustas koostada käesoleva omaalgatusliku arvamuse, et anda oma panus olulisse arutelusse rolli üle, mis põllumajandussektoril peab Vahemere piirkonnas olema. Praegu on käimas kõnealuse valdkonna arengu jaoks oluline etapp, mida iseloomustavad kogu maailmaga ühised suured väljakutsed.

2.4 Vahemere piirkonna põllumajanduse suur keerukus ei võimalda põhjalikult käsitleda valdkondlikke igapäevaprobleeme. Komitee soovib siiski algatada strateegilise arutelu Vahemere piirkonna põllumajanduse tuleviku üle, lähtudes mõjust, mida Vahemere mõlemale kaldale võib avaldada põllumajandustoodete vabakaubanduspiirkond. Liberaliseerimise mõju ei piirdu vaid kaubandusvaldkonnaga, vaid mõjutab olulisel määral riigi majanduse, ühiskonna ja keskkonna arengut.

2.5 Tavapäraselt on Vahemere lõunakalda riigid rängalt kritiseerinud ELi oma põllumajanduse liigse kaitsmise pärast. ELi on jällegi häirinud teatud toodete (peamiselt Marokost pärit puu- ja köögiviljade) impordi negatiivne mõju paljudele Euroopa piirkondadele. Tänu oma põllumajanduspotentsiaalile ning geograafilisele ja kultuurilisele lähedusele Euroopaga on Maroko üks Vahemere piirkonna põllumajanduse lipukandjaid. Teine Vahemere piirkonna põllumajanduse suur esindaja on Türgi, ELi kandidaatriik, kus põllumajandus on riigi majanduse suurim sektor, kujutades endast tohutut põllumajanduspotentsiaali Euroopa nn roheliste varude tagajana. Viimastel aastatel on ka Egiptus muutunud üheks väga suure põllumajanduspotentsiaaliga riikidest Vahemere piirkonnas.

2.6 Tuleb eemalduda traditsioonilisest ettekujutusest põllumajandussuhetest Vahemere piirkonnaga ning süvendada pikaajalist strateegilist visiooni Vahemere piirkonna põllumajandusest, võimaldades otsida koostoimeid ning aidates kaasa põllumajandussektori majanduslikule ja sotsiaalsele elujõule kummalgi pool Vahemerd.

2.7 Euroopa Liidu kogemused, mis on saadud püüdlustes toota kvaliteetseid tooteid, väärtustada toote päritolu, ajakohastada infrastruktuure ja anda koolitust, peavad näitama eeskuju ja andma kasulikke suuniseid, kuidas astuda vastu Vahemere lõunakaldale saabuvatele muutustele. Kuid tähtsaid õppetunde ei anna meile mitte ainult positiivsed kogemused. Kahjuks on Euroopas põllumajanduse toetamise poliitika ebaühtlane, puudub pikaajaline kavandamine ning esinevad ebavõrdsused toiduainete tarneahelas, mida iseloomustab suurtele jaemüügikettidele kasu toov killustunud pakkumine; need on teatud ohud, millega tuleb arvestada Vahemere piirkonna põllumajanduse suures üleminekuetapis.

2.8 Lõunapoolsetes riikides on põllumajandus rangelt kaheks jaotunud: ühelt poolt dünaamiline sektor, mis on suunatud ekspordile ja millest saavad kasu suured kaubandusettevõtted, ning teiselt poolt põllumajandus, mis keskendub kohalikele turgudele ja millega tegelevad väikesed põllumajandustootjad, kes ei ole majanduslikult piisavalt organiseeritud.

3. Kaubanduse liberaliseerimise protsess

3.1 Vastavalt Barcelona protsessi käivitamisel (1995) kehtestatud tegevuskavale saavad põllumajandustooted erikohtlemise osaliseks. Põllumajandustoodetega kauplemise järkjärgulisel liberaliseerimisel osapoolte vastastikuse soodustatud juurdepääsu tagamise abil arvestatakse traditsiooniliste kaubavoogudega ja asjaomase põllumajanduspoliitikaga (2). Alates 1995. aastast on kõige tähtsam eesmärk olnud vabakaubanduspiirkonna loomine 2010. aastal. Seda tähtaega tuleb käsitada esialgsena ja mitte mingil juhul lõplikuna, sest riigid liiguvad kõnealuse vabakaubanduspiirkonna poole erineva kiirusega.

3.2 Euroopa Liit on viimastel aastatel sõlminud uusi ambitsioonikaid põllumajanduskokkuleppeid Iisraeli, Jordaania ja Egiptusega. Jätkuvad keerulised ja pikad läbirääkimised Marokoga ning hoolimata Euroopa läbirääkijate edastatud teabe vähesusest viitab pärast hiljutist läbirääkimiste lõppu kõik sellele, et kokkuleppele jõutakse 2010. aasta jooksul. Teiste Vahemere maade seast on vaid Tuneesia ja hiljuti ka Alžeeria alustanud uut läbirääkimistevooru.

ELi ja Vahemere maade põllumajandusläbirääkimised

3.3 Kaitse Euroopa Liidus hõlmab mitmeid mehhanisme, mida tavaliselt kombineeritakse: kvoodid, tollimaksud, ajakavad, impordilitsentsid, piiril kehtiva hinna süsteem jms. Seega saab järeldada, et EL on traditsiooniliselt toetanud oma põllumajandustootjaid tariifsete meetmete abil, sest tavapärased ühise põllumajanduspoliitika toetused moodustavad Vahemere piirkonna toodete puhul tühise osa (3). Selle üha teisejärgulisema tariifse kaitse kõrval on põllumajandustoodetega kauplemisel olulised sellised tegurid nagu kaugus, tootmiskulud ja infrastruktuurid.

3.4 Euroopa organisatsioon COPA-COGECA, kuhu kuuluvad peamised ELi põllumajandusorganisatsioonid ja -ühistud, juhib oma seisukohavõtus Euroopa-Vahemere piirkonna kokkulepete osas tähelepanu sellele, et EL peab läbirääkimistel järgima teatud aluspõhimõtteid. Neist aluspõhimõtetest tõstetakse esile tundliku toote mõiste säilitamist, piiril kehtiva hinna säilitamist puu- ja köögiviljadele, piirikontrolli tugevdamist pettuste vältimiseks, tõhusa fütosanitaarkontrolli süsteemi käivitamist ning toodangu hooajalisusega arvestamist, soodustades tootmise ja turustamise ajakavade ühist haldamist (4).

3.5 Vahemere lõunapiirkonna tootjad on raskustes Euroopa sanitaareeskirjade kohaldamisel. Tegelikult on Vahemere piirkonnast imporditavatele põllumajandustoodetele kohaldatavad nõuded madalamad ühenduse toodetele seatud piirangutest seoses loomade heaolu, toodete jälgitavuse ja keskkonnastandarditega. Komitee kutsub ELi üles andma Vahemere partneritele kaubanduses vajalikku tehnilist abi, tagama tehnosiiret ning toetama jälgitavuse ja varajase hoiatamise süsteemide loomist.

3.6 Komitee on mitmel puhul juhtinud tähelepanu sellele, kui oluline on ühenduse põllumajandusmudeli nurgakivina toodete jälgitavus ja kvaliteedi tõendamine. See ELis loodud süsteem võimaldab saada teavet toiduaine teekonna kohta nn põllult lauale ning annab võimaluse teha kindlaks ja tuvastada toiduaine asukoht igas tootmis-, töötlemis- ja turustamisetapis. Põllumajandusläbirääkimistes Vahemere piirkonna riikidega tuleks jälgitavust käsitleda prioriteetsena.

3.7 Kuigi põllumajanduse liberaliseerimine Vahemere piirkonnas ei ole veel täielik, on see jõudnud juba 90 %-ni kaubandustehingutest. EL on maailmas suur toiduainete importija ja läbib praegu pretsedenditut kaubavahetuse avamise protsessi. Sellest tähelepanuväärsest avamisest hoolimata jäävad alles teatud tundlikud tooted, mille jaoks on ette nähtud erisätted, et mitte kahjustada teatud tootjaid, kellele põllumajandustoodete, eelkõige puu- ja köögiviljade impordi märkimisväärne kasv võiks avaldada väga kahjulikku mõju.

3.8 Puu- ja köögiviljasektoril on selles liberaliseerimisprotsessis ülekaalukas roll, sest peaaegu pool põllumajanduslike toiduainete ekspordist Euroopa Liitu Vahemere piirkonna kolmandatest riikidest puudutab nimetatud sektorit. Paljud Lõuna-Euroopa piirkonnad on spetsialiseerunud puu- ja köögiviljade kasvatamisele ning nende majandus sõltub suures osas sellest toodangust. Kahekümnes ELi piirkonnas on üle poole lõplikust põllumajandustoodangust seotud puu- ja köögiviljade kasvatamisega. EL peaks põllumajanduskokkulepete sõlmimisel Vahemere lõunapiirkonna riikidega tagama selle nn tundliku toodangu kaitse, sest nimetatud kokkulepped võivad avaldada sellele kahjulikku mõju.

3.9 Euroopa Komisjoni tellitud analüüsid kaubanduse liberaliseerimise mõju kohta Vahemere piirkonnas (5) näitavad selgelt, kuidas osalise või täieliku liberaliseerimise korral mitmekordistaks EL oma nn kontinentaalsete toodete (teravili, piimatooted ja liha) eksporti. Teisest küljest kahaneks nimetatud toodete tootmine sellistes riikides nagu Maroko, kus 14 aastaga väheneks piima tootmine 55 %, liha 22 % ja nisu 20 % (6). Monokultuuride oht võib viia tarneraskuste ja impordist sõltuvuseni.

3.10 Komitee leiab, et asjaomastesse assotsiatsioonilepingutesse tuleks viia sisse kriteeriumid ja sätted, mis võimaldavad hinnata kaubavahetuse avamise mõju kummalegi poolele, eelkõige selleks, et veenduda, et järgitakse ELi välispoliitika lõppeesmärki: edusammude tegemine keskkonnahoidlikkuses, töötajate õigustes ning eriti kohalike elanike, mitte ainult suurte kohalike ja välismaiste ettevõtete majanduslikus ja sotsiaalses arengus. Seepärast on hädavajalik seada Euroopa turgude avamise tingimuseks sotsiaalsete, tööalaste, keskkonna ja tervishoiu miinimumstandardite täitmine, et suurendada toiduga kindlustatust ja tuua kasu Euroopa tarbijatele, kuid samuti elu- ja töötingimuste parandamiseks Vahemere lõunapiirkonna riikides.

3.11 Komitee leiab, et tuleb kehtestada asjakohased mehhanismid ja täiustada olemasolevaid, et tagada assotsiatsioonilepingute raames mõlema poole heakskiidetud sätete järgimine kaubanduse liberaliseerimisega seotud küsimustes, eelkõige seoses kehtestatud tollikoguste ja kvootide täitmisega.

Riigiasutuste roll liberaliseerimisprotsessis

3.12 Vahemere lõunapiirkond seisab praegu vastamisi oluliste dilemmadega, mis on esinenud ka Euroopa Liidus. Milline roll peab olema riigiasutustel turgude liberaliseerimise ja dereguleerimise protsessis? Selles valdkonnas on EL ja täpsemalt ühise põllumajanduspoliitika areng pakkunud üllatavaid suunamuutusi, mis peavad näitama eeskuju Vahemere lõunapiirkonna riikidele. Euroopa vigadest ja edusammudest õppides saaksid nad keskpikas ja pikas perspektiivis kohaldada tõhusaid ja sidusaid avaliku sektori meetmeid, mis võimaldavad neil astuda kindlamalt vastu globaliseerumisele, mis mõnel puhul põhjustab kahjulikke moonutusi põllumajanduses. Suure panuse tõttu riigi sisemajanduse koguprodukti ei saa põllumajandust mingil juhul käsitada rahvusvahelistes läbirääkimistes ühe suvalise majandusharuna.

3.13 Veel hiljuti ei olnud põllumajandus Vahemere piirkonna kolmandate riikide poliitikas esmatähtis. ELilt ja rahvusvahelistelt organisatsioonidelt saabuvad koostöövahendid suunati teistesse majandusharudesse (7). See on tõend lühinägelikust kavast, mis on takistanud kõnealuste riikide põllumajanduse arengut. Viimastel aastatel on aga poliitikute hoiakud hakanud muutuma.

3.14 2008. aasta toiduainete kriis koos põhitoorainete hinna tõusuga ja liberaliseerimisprotsessist põhjustatud hirmudega on letargiast äratanud mõned riiklikud ja piirkondlikud omavalitsused, kes on hakanud andma oma traditsioonilisele põllumajanduspoliitikale uut suunda, mis põhineb tootmise mitmekordistamisel ja jõupingutuste keskendamisel põllumajandustoodete ekspordile.

3.15 Vahemere piirkonna valitsuste põllumajandusstrateegia peab edendama põllumajandust, kus esmatähtsad on kvaliteet, lisandväärtus ja parem turustamisprotsess. See teooria on selge ja seda toetavad täielikult kõik Vahemere piirkonna sidusrühmad. Siiski näitab karm tegelikkus seda, et rahaliste vahendite puudus on takistus, mida on väga raske ületada.

3.16 Koolitus, tehniline tugi ja teadusuuringud on peamised kohustuslikud elemendid Vahemere piirkonna riikide edasises põllumajanduspoliitikas. Need tegurid koos peaksid aitama parandada Vahemere piirkonna põllumajanduse positsiooni ja elujõulisust, et tagada toiduga kindlustatus ning võitlus vaesuse ja maapiirkondadest lahkumisega.

3.17 Hoolimata suuresõnalistest avaldustest, milles pooldatakse põllumajandusuuringuid, ei ole paljud Vahemere piirkonna riigid näidanud üles vajalikku poliitilist tahet luua selleks soodne õigusraamistik. Uuringute tegemise jõupingutusi tuleb kahekordistada, et parandada viljelustehnikaid ja leida kvaliteedi tõstmise kaudu uusi turunišše. Tänapäeval tuleb rahvaarvu kasvu tõttu ühe hektariga toita ära kolm korda rohkem inimesi kui 40 aastat tagasi. Peab olema võimalik kasutada tehnoloogilisi edusamme, et suurendada tootlikkust, ning biotehnoloogia võib anda otsustava panuse tootlikumasse ja keskkonnahoidlikumasse põllumajandusse (8). Tulevikule mõeldes tuleb uurimistegevuses tihendada koostööd avaliku ja erasektori algatuste vahel ning parandada kooskõlastamist asutuste vahel, et rahuldada sedamoodi põllumajanduse ja põllumajandustootjate tegelikke põhivajadusi.

Üks põllumajanduse edendamise vahend: Maroko roheline tegevuskava

3.18 Üks selge näide hoiakute muutumisest on 2008. aasta aprillis Maroko esitatud nn roheline tegevuskava, millega luuakse Magrebi jaoks uus ja huvitav põllumajandusstrateegia. Tegevuskava eesmärk on muuta 10 kuni 15 aastaga põllumajandus riigi majanduse peamiseks edasiviivaks jõuks, investeerides suurel hulgal avaliku sektori vahendeid, (9) et saavutada kaks peamist eesmärki: ajakohane, kõrge lisandväärtusega põllumajandus ja suuremad sissetulekud väikepõllumeestele.

3.19 Nende ambitsioonikate eesmärkide saavutamiseks on Maroko valitsus ette näinud piirkondlike kavade koostamise, mis peavad keskenduma kolme tüüpi projektidele. Esimene neist lihtsustab üleminekut teravilja kasvatamiselt suurema lisandväärtusega ja vähem veest sõltuvatele kultuuridele. Teisega sätestatakse põllumajanduse intensiivistamise protsess, mis peaks andma põllumajandustootjate käsutusse uued tootmistehnoloogiad. Lõpetuseks aitavad piirkondlikud kavad mitmekesistada tootmist ning väärtustada kohalikke ja piirkondlikke tooteid.

Liberaliseerimisest kahju saajad kummalgi pool Vahemerd

3.20 Piirkondlikul tasandil on liberaliseerimise tagajärjed eriti rasked neile Euroopa piirkondadele, mis on spetsialiseerunud puu- ja köögiviljade kasvatamisele. Igal juhul on tegemist kõige mahajäänumate ja kõige ebasoodsamas olukorras olevate Euroopa piirkondadega. Nende hulgast võib näitena tuua järgmised piirkonnad: Andaluusia (Hispaania), Tessaalia (Kreeka), Calabria (Itaalia) ja Põhja-Douro (Portugal). Euroopa Komisjoni 2007. aastal tellitud ja CIHEAMi koostatud mõju-uuringus (10) jõutakse järeldusele, et kõnealuse protsessi negatiivsed mõjud ei jagune võrdselt üle kogu Euroopa, vaid koonduvad kindlatesse piirkondadesse, millele liberaliseerimine tekitab suurt kahju.

3.21 Vahemere lõunakaldal asuvate riikide väiketootjad kannavad piiride avamise tõttu otsest kahju, sest nad on sunnitud tootmistegevuse lõpetama, kuna nad ei suuda konkureerida Vahemere põhjakaldal asuvate naabrite kontinentaalsete toodetega. Liberaliseerimise kontekstis tuleb kehtestada vajalikud mehhanismid selleks, et väiketootjad, kes on kõige haavatavamad, saaksid uutest kokkulepetest kasu. Esmatähtsad peavad olema sissetulekutoetused ning põllumajandustegevuse korraldamise ja ajakohastamise toetamine.

3.22 Ametivõimud peavad võtma endale kohustuse pöörata ümber praegune ohtlik tendents, mille järgi on peamised sellest protsessist kasu saajad suured põllumajandusettevõtted, rahvusvahelised ettevõtted ja väliskapitali investeerijad. Turgude avamisest saadav kasu tuleb jagada tasakaalustatult ja õiglaselt kogu tootmisahela ulatuses.

Tootmissektori korraldamine uusi turustusstruktuure silmas pidades

3.23 Euroopa Liidus tekitab ebavõrdsus toiduainete tarneahela eri osalejate vahel suurt kahju tootmissektorile, mis ei suuda seista vastu ELi suurte jaemüügikettide saavutatud domineerivale positsioonile. See suurte ettevõtete koondumise oht on olemas põllumajanduse arendamisel ka teisel pool Vahemerd. Põllumajandustootjad võivad kaotada oma sidemed riikliku turuga ning leida end alistumas suurte jaemüügikettide ettekirjutustele.

3.24 Põllumajandussektori konkurentsivõime ei sõltu mitte ainult hinna ja kvaliteedi poolest paremast toodangust. Mõistele „konkurentsivõime” sisu andmiseks on eriti oluline turustusstrateegia. Arvestades tootmissektori tugeva killustatusega on pakkumise koondamise vormide, nagu tootjate ühenduste, ühistute ja muude ühinemise vormide tugevdamine ja arendamine kahtlemata uue strateegia üks põhisammas.

3.25 Tootjate koondamine ühendustesse ei ole lihtne. Vahemere lõunakaldal on põllumajandusühenduste arengu teel palju takistusi hoolimata uutest õigusaktidest, mille eesmärk on luua ühenduste arenguks soodsad tingimused. Osa põhiprobleemidest, millega ühistud Vahemere piirkonnas vastamisi seisavad, on järgmised: ühistu juhtimiseks sobiva personali puudumine, rahaliste vahendite ebakindlus, liigne sõltumine riigiabist, õigusaktide jäikus ja raske juurdepääs turgudele. Ühistute edu saavutamiseks tuleb ületada nimetatud probleemid ja võtta kasutusele uus, kollektiivsusel põhinev mõtteviis. Kogu Vahemere piirkonnas tuleb aga esmajoones tagada see, et põllumajandustootjad saavad jätkata põllumajandustegevust ega ole sunnitud sektorist lahkuma.

3.26 Koostöö ja organiseerumise abil saavad põllumajandustootjad parandada oma olukorda, et saada üle suurest puudusest, mida nende jaoks tähendab nende killustatus. Maroko piimaühistu COPAG toodab aastas 170 miljonit liitrit piima ning annab 11 % riigi toodangust. Sellest edust on saanud eeskuju, mida järgida ka teistes sektorites. Nimetatud ühistu toodab lisandväärtust, jagab toetusi ja tagab oma liikmetele minimaalse hinna. Kuid näiteks Liibanonis luuakse palju ühistuid seepärast, et see on valitsusväliste organisatsioonide juhitavates arenguprogrammides osalemise eeltingimus. Kuid pärast seda, kui rahasüstid on lõppenud, ühistud kahjuks lagunevad ja kaovad.

3.27 Vahemere lõunapiirkonnas vajab ühenduste arendamine ja edendamine otsustavat riigiasutuste poolset tuge. Ühistutes osalemist tuleb innustada, et nad muutuksid põllumajandustootja jaoks kasulikuks ja tulu toovaks vahendiks. Vaid ühistute loomine ei tähenda veel edu, neile tuleb anda ka dünaamilisus ja ettevõtlusvaim, et nad suudaksid konkureerida globaliseerunud turul, kindlustades oma liikmetele sissetuleku ja suurendades nende suutlikkust ligipääsul ressurssidele, teenustele ja turgudele.

4. Sotsiaalsed ümberkorraldused Vahemere piirkonna põllumajanduses

4.1 Põllumajanduslik vabakaubandus peab edendama sotsiaalset arengut ja piirkondlikke eripärasid ning olema nendega täielikult kooskõlas. Komitee leiab, et tuleb üksikasjalikult analüüsida globaalsete kaubandusvoogudega ühinemise sotsiaalset kulu, et määrata kindlaks selle peatamatu protsessi mõju ja valmistada ette kõige haavatavamate kogukondade kohanemine sellega. Kuigi kuivad makromajanduse andmed näitavad põllumajanduse tagasihoidlikku osakaalu Vahemere piirkonna riikide kaubanduses (7 % koguekspordist ja 9 % koguimpordist), ilmneb tegelikkuses, et nende toodete poliitiline ja sotsiaalne kaal on palju suurem.

4.2 Vahemere maapiirkondade sotsiaalne haavatavus väljendub vaesuses, tööpuuduses, infrastruktuuride nappuses, maa kahjustumises ning pidevas maapiirkondadest lahkumise voos. Sarnaselt ELi riikides toimunuga põhjustab globaliseerumisega kohanemine ka Vahemere piirkonna riikides põllumajandustegevuse vähenemist, väljarännet ebasoodsamas olukorras olevatest maapiirkondadest ning suuremat rändevoogude survet.

4.3 Liberaliseerimise kahjulike mõjude leevendamiseks maapiirkondades peavad riiklikud ja piirkondlikud ametivõimud käivitama jõulisi maaelu arendamise meetmeid, mis parandaksid väikeettevõtete konkurentsivõimet, looksid tegelikke alternatiivseid tööhõivevõimalusi põllumajandustootjate jaoks, kes on sunnitud oma ametist loobuma, ning aitaksid maapiirkondadel toime tulla nende sotsiaal-majandusliku struktuuri ühe põhisektori ümberkorraldamisega. Maapiirkondadest väljarändamise ohtlikku tendentsi on võimalik ümber pöörata vaid siis, kui naistel ja noortel õnnestub tulemuslikult põllumajandussektorisse siseneda.

Naised ja noored – muutuste elluviijad

4.4 Naistest ja noortest saavad mõne aasta pärast tõelised muutuste elluviijad Vahemere lõunapiirkonna põllumajanduses. Vahemere säästva arengu strateegias toetatakse selliste programmide arendamist, mis aitavad tugevdada naiste rolli otsustusprotsessides ning koolitada uusi põllumajanduse ja maapiirkondade juhte, kes suudavad innovatsiooni ja ettevalmistuste abil muutusi ellu viia.

4.5 Naised osalevad Vahemere piirkonna põllumajandussektoris üha enam. Naiste roll põllumajanduses kasvab pidevalt ning nende potentsiaal on väga suur tänu rahvastiku märkimisväärsele kasvule, keskkonnamuutustele ja piirkonna meeste rändele linnakeskuste või teiste, jõukamate piirkondade poole (11). Kahjuks on ametlik statistika puudulik ja väljendab vaid vähesel määral naiste tegelikku panust põllumajandusse.

4.6 Vahemere piirkonnas on töötatud välja huvitavaid algatusi parandamaks naiste olukorda maapiirkondades. Marokos on MEDA-programmi vahendid aidanud rahastada argaaniaõli ühistuid, kuhu kuuluvad vaid naised ja mille eeskuju on järgitud ka teistes Vahemere piirkondades. Liibanonis 2008. aastal loodud maanaiste riiklik vaatlusrühm NOWARA (12) on aidanud välja töötada paljusid algatusi, millega edendada soolist võrdõiguslikkust põllumajanduses, kehtestades programme ja meetmeid naiste juurdepääsu parandamiseks tootmisressurssidele.

4.7 Põllumajanduses töötavate naiste kohtlemine on eri riikides väga erinev. Liibanonis töötab põllumajanduses vaid 3,4 % naistest, Alžeerias on olukord sarnane: naiste osalemine majandustegevuses on väga piiratud. Samal ajal moodustavad Egiptuses naised 50 % põllumajandustöötajatest, kuigi neil ei lubata hallata põllumajanduslikku vara, mille nad on pärinud. Süürias on olukord veelgi halvem: sotsiaalsed tavad sunnivad neid tegelikkuses loobuma oma õigustest maale. Maroko eristub neist riikidest naiste ulatusliku osalusega põllumajandustöödes – 60 %. Türgis ulatub see protsent isegi 70 %-ni. Neis riikides tegelevad naised peamiselt töömahuka käsitsi tehtava tööga. Naised vastutavad saagi koristamise ja ladustamise eest, osaledes märkimisväärses ulatuses külvamis-, niisutus-, kahjuritõrje ja väetamistöödes.

4.8 Vahemere lõunapiirkonna riikides põllumajandusega tegelevad naised seisavad vastamisi oluliste takistavate asjaoludega, mis mõjutavad nende tegevuse arengut: kõrge kirjaoskamatuse tase ja õpetuse puudumine, tasustamata töö, piiratud juurdepääs omandile, otsustusprotsessis mitteosalemine, meestest halvemad töötingimused, keeruline juurdepääs laenule ning loomulikult religioossed ja sotsiaalsed tavad, mis jätavad naised ilma otsustusõigusest. Kahjuks on naiste ja meeste võrdsete võimaluste saavutamiseni põllumajanduses ja maaelus veel pikk tee. Seepärast on vaja, et Vahemere piirkonna riikide valitsused seaksid selle ülesande endale prioriteediks (13).

5. Vahemere piirkonna põllumajandus silmitsi kliimamuutustega

5.1 Kõik seni tehtud teadusuuringud on jõudnud samale järeldusele, et Vahemere piirkonda mõjutavad kliimamuutused kõige rohkem. Selles piirkonnas viljeldava põllumajanduse geograafilised ja klimaatilised tingimused muudavad Vahemere piirkonna põllumajanduse eriliselt haavatavaks kliimamuutuste negatiivsete mõjude suhtes, arvestades eriti rahvaarvu kasvu Vahemere piirkonnas ning ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni rõhutatud vajadust mitmekordistada toiduainete tootmist. Osa neist mõjudest on järgmised:

— põllukultuuride ja bioloogilise mitmekesisuse kadumine;

— kõrbestumise levimine ja kuivade alade suurenemine;

— uute kahjurite ja haiguste ilmumine;

— saagikuse langus ja toodangu suur ebakindlus;

— veeressursside vähenemine.

5.2 Kliimamuutustega kohanemine nõuab kiireloomulisi meetmeid ja asjalikke vahendeid, mis võimaldavad põllumajanduses paremini riske juhtida, töötada välja uusi, vastupidavamaid sorte, anda põllumajandustootjatele nende igapäevatöös tehnilist nõu ning eelkõige anda põllumajandussektori käsutusse teadustegevus ja uued tehnoloogiad.

Vesi põllumajanduses

5.3 Igasuguse kahtluseta on aga vesi see element, mida kliimamuutused kõige enam mõjutavad ja mis on Vahemere piirkonna põllumajanduse arengut määrav tegur. Komitee on varem juba esitanud oma seiskohad veeressursside vähenemise mõju kohta põllumajanduses (14) ning juhib jätkuvalt tähelepanu vajadusele suunata avaliku sektori meetmeid selle ressursi säästvamale kasutusele. Väljakutse seisneb selles, et tuleb jätkuvalt toota rikkust põllumajandustoodete, lisandväärtuse, töökohtade jms näol, samas kui selleks on kasutada üha vähem vett.

5.4 Plan Bleu (15) on juba teatanud, et veenõudlus Vahemere lõuna- ja idapiirkonnas kasvab 2025. aastaks 25 %. Selle nõudluse kasvuga tuleb tegeleda kõnealuse väärtusliku ressursi ebapiisavuse ja kättesaadavuse vähenemise olukorras. Komitee leiab, et vee säästev majandamine ei saa tähendada ainuüksi põllumaa niisutuse vähendamist, vaid tuleb kehtestada paremad kontrolli- ja ajakohastamismeetmed.

5.5 Vahemere piirkonna põllumajanduses on niisutusel strateegiline roll. Kogu Egiptuse põllumajandusmaa on niisutatud, Maroko kavatseb suurendada 2025. aastaks oma niisutatavat maad 450 000 hektari võrra, Iisraelil on maailma kõige suurem tehnoloogiline suutlikkus vee majandamiseks põllumajanduses ning Tuneesia on suutnud edukalt ellu viia niisutusvee majandamise programmi, mida on kiitnud ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon ning Maailmapank.

5.6 Tuneesia valitsus soodustab oma strateegilise kava kohaldamiseks avaliku ja erasektori partnerlust. Selle strateegia raames on sõlmitud põllumajanduslepinguid, millega kaasnevad stiimulid põllumajandustootjate jaoks, on loodud programme niisutatud maa parandamiseks, lihtsustades üleminekut suurema lisandväärtusega ja väiksema veevajadusega kultuuridele, vesikonnale on jaotatud kvoote ning on loodud hindade määramise süsteem, mis võimaldab kulud tagasi saada. Andaluusia piirkond Hispaanias on näide niisutuse ajakohastamisest. Vaid 30 aastaga on suudetud veevajadust hektari kohta vähendada 50 %.

5.7 Komitee tunnistab vajadust võtta kiiresti kasutusele uued tehnoloogiad, mis ei võimalda mitte ainult vett säästa, vaid ka optimeerida selle ressursi kasutust. Vee majandamiseks põllumajanduses tuleb uurida eri vahendeid, näiteks kohalikud niisutussüsteemid, vee puhastamine ja magestamine, uued infrastruktuurid, veenappusega toimetulekuks geneetiliselt paremini kohanenud sordid, mittetavapäraste veeressursside kasutamine jne.

Brüssel, 18. veebruar 2010 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Mario SEPI

(1) Praegu kuulub Vahemere Liitu 27 ELi liikmesriiki ja järgmised Vahemere maad: Alžeeria, Maroko, Tuneesia, Türgi, Egiptus, Iisrael, Palestiina, Süüria, Liibanon, Jordaania, Horvaatia, Albaania, Montenegro, Bosnia ja Hertsegoviina, Monaco, Mauritaania ja vaatlejana Liibüa.

(2) Euroopa-Vahemere piirkonna kaubandusministrite korrapärased konverentsid annavad poliitilise impulsi liberaliseerimisprotsessi kaubanduslikele aspektidele. Viimane ministrite konverents toimus 2009. aasta novembris Brüsselis Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee hoones.

(3) Puu- ja köögiviljade sektor moodustab 16 % ELi kogu põllumajandustoodangust, kuid toetuste summa jääb alla 4,5 % Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi kuludest.

(4) Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus „Imporditud põllumajandussaaduste ja toiduainete ohutus” (ELT C 100, 30.4.2009, lk 60).

(5) „Sustainability impact asessment”, Eu-Med Ag Pol.

(6) Need andmed on esitatud uuringus „Defining a trade strategy for Southern Mediterranean Countries”, Antoine Bouet, rahvusvaheline toidupoliitika uurimise instituut (IFPRI), 2006.

(7) MEDA-programmist Vahemere piirkonna partnerriikidele eraldatud vahenditest suunati vaid 5 % põllumajandusse ja maaelu arendamisse.

(8) Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus „„EL ja ülemaailmne toidunappus” (ELT C 100, 30.4.2009, lk 44).

(9) Maroko eraldab järgmise kümne aasta jooksul põllumajandusarengu ameti kaudu ligi 150 miljonit dirhemit rohelises tegevuskavas sisalduvate meetmete rakendamiseks.

(10) „Uuring kaubanduse liberaliseerimise mõju kohta ELis ja Vahemere piirkonna riikides”, EU-MED AGPOL, koostas CIHEAM- IAM Montpellier.

(11) Naiste panus põllumajandustootmisse on eriti oluline neis piirkondades, kus on suur väljaränne linnapiirkondadesse.

(12) Lisateave: www.nowaralebanon.org.

(13) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus „Naiste ettevõtluse edendamine Euroopa-Vahemere piirkonnas”, CESE 1004/2007, 12.6.2007. Neid teemasid arutati ka teisel naiste ühiskondliku rolli tugevdamist käsitleval ministrite konverentsil, mis toimus 11.–12. novembril 2009 Marrakechis.

(14) Vt Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamused „Kliimamuutuste ja põllumajanduse seosed Euroopas” (ELT C 27, 3.2.2009, lk 59.), „Veepuuduse ja põua probleem Euroopa Liidus” (ELT C 224, 30.8.2008, lk 67.

(15) Plan Bleu on keskkonnavaldkonnas tehtava koostöö ja Vahemere piirkonna arendamise keskus ÜRO Vahemere-programmi raames (UNEP/MAP).