[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 01.03.2005

KOM(2005) 65 lõplik

ROHELINE RAAMAT

Pärimisõigus ja testamendid{SEK(2005) 270}

(KOMISJONI ESITATUD)

Sissejuhatus

Käesoleva rohelise raamatuga avatakse laialdane arutelu valdkondades, mis on seotud seadusjärgsete ja testamendijärgsete pärimise rahvusvaheliste aspektidega.

Komisjon kutsub kõiki huvitatud isikuid üles andma oma vastuseid ning esitama muud asjassepuutuvat teavet enne 30. septembrit 2005 järgmisel aadressil:

Commission européenne

Direction générale Justice, Liberté et Sécurité

Unité C1 – Justice civile

B – 1049 Bruxelles

Faks: + 32 (0) 2 299 64 57E-post: jls-coop-jud-civil@cec.eu.int

Arutelu raames esitatud küsimustele vastajad peaksid täpsustama, kas neil on vastuväiteid sellele, et nende vastuseid ja märkusi levitatakse komisjoni veebisaidi kaudu.

* * *

KASUTATUD MÕISTED

„ Tõestatud akt ”: ametlik dokument, mis sisaldab õiguslikke fakte või toiminguid ning mille on tõestanud ametiasutus või vaba elukutse esindaja (notar).

„ Apostill ”: välisriigi dokumentide tunnustamist käsitleva 5. oktoobri 1961. aasta Haagi konventsioonis sätestatud formaalsus.

„ Samaaegne suremine ”: olukord, kus vastastikku pärivad isikud (nt isa ja poeg) surevad asjaoludel, mis ei võimalda esimesena surnud isiku kindlakstegemist.

“ Rahvusvaheline kohtualluvus ”: teatava riigi kohtute pädevus arutada rahvusvahelise ulatusega asju.

„ Kohtualluvus muudel juhtudel ”: rahvusvahelise kohtualluvuse eeskirjad, mida ei ole ühenduses ühtlustatud.

„ Surnu ”: isik, kelle surma korral pärandatakse tema vara.

„ Välisriigi kohtuotsuse tunnustamine ”: teatavates riikides nõutav formaalsus välisriigi kohtuotsuse tunnustamiseks ja täitmiseks.

„Foorum” : asja arutamiseks pädev või tegelikult asja arutav kohus.

„ Pärimisleping ”: pärandaja eluajal ühe või mitme tulevase pärandi kohta sõlmitud leping.

„ Seadusjärgne pärimine ”: pärimine testamendi puudumisel.

„ Ühistestamendid ”: Kahe või enama isiku poolt ühes dokumendis tehtud testamendid, mille kohaselt on pärijaks kas kolmas isik või lepingupooled vastastikku.

* * *

Pärimist käsitleva Euroopa tasandi dokumendi vastuvõtmine esitati prioriteedina juba 1998. aasta Viini tegevuskavas.[1] 2000. aasta lõpus vastu võetud komisjoni ja nõukogu ühisprogrammis, mis käsitleb meetmeid tsiviil- ja kaubandusasjades tehtud otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte rakendamiseks,[2] nähti ette dokumendi väljatöötamine selles valdkonnas. Hiljem tehti Haagi programmis[3] komisjonile ettepanek avaldada roheline raamat, mis käsitleks nimetatud problemaatikat tervikuna – sealhulgas kohaldatava õiguse, kohtualluvuse ja tunnustamise küsimusi ning haldusmeetmed (pärimistunnistused, testamentide registreerimine).

Isikute tihenenud liikumine sisepiirideta alal ning erinevatest liikmesriikidest pärinevate isikute vaheliste abielude arvu kasv, millega sageli kaasneb mitmete liikmesriikide territooriumil asuvate varade omandamine, muudavad pärimisasjade lahendamise erakordselt keeruliseks.

Probleemid, millega piiriülese pärimisasjaga seotud isikud kokku puutuvad, tulenevad valdavalt liikmesriikides antud valdkonnas kehtivate materiaal- ja menetlusõiguslike ning kollisiooninormide erinevusest.

Samas on pärimisõiguse valdkond jäänud ühenduse rahvusvahelise eraõiguse alal siiani vastuvõetud sätete hulgast välja. Seega on hädavajalik ühtlustatud eeskirjade vastuvõtmine Euroopa tasandil.

Enamik pärimisasju lahendatakse väljaspool kohtuid. Seega ei osutu piisavaks üksnes selliste ühenduse õigusaktide vastuvõtmine, mis reguleerivad pärimisasjades pädevate kohtute kindlaksmääramist ning nende kohtute otsuste täitmist ja tunnustamist.

Piiriüleste pärimisasjadega seotud isikute olukorra lihtsustamiseks ja üksikisikute konkreetsete probleemide lahendamiseks peaks ühenduse dokument käsitlema lisaks sellele ka kohtudokumentide ja kohtuväliste dokumentide (testamentide, tõestatud aktide, haldusaktide) tunnustamise küsimusi. Kuivõrd ei ole mõeldav liikmesriikide kõikide asjakohaste õigusaktide täielik ühtlustamine, on sellele valdkonnale lähenemisel sobivaks lahenduseks eeskirjade kehtestamine, mida rakendatakse kollisiooninormidele erinevuse korral. Komisjon on seisukohal, et pärimise reguleerimise aluseks on prioriteetseks küsimuseks kohaldatava õiguse määratlemine.

Kõigepealt tuleks määratleda valdkonnad, milles kohaldatakse kollisiooninorme, mis on seadusandliku algatuse tuumikuks ning mis võivad potentsiaalselt laieneda väga paljudele valdkondadele – testamentide kehtivus, pärija staatuse määratlemine, pärandi sundosad, pärandvara likvideerimine ja jagamine, pärandi jagamisest loobumine.

Samuti tuleb erilist tähelepanu pöörata kohaldamiskriteeriumi küsimusele. Nii nagu rahvusvahelise eraõiguse küsimustes tihtipeale ette tuleb, on suur kiusatus otsida „üks ja ainus“ kohaldamiskriteerium, mis lahendaks kõik tekkivad probleemid. Pikka aega on selliseks kriteeriumiks peetud kodakondsust, viimasel ajal tundub kõige „moekamana“ alalise elukoha kriteerium.

Paraku ei ole pärimise valdkonnas ükski kriteerium kitsaskohtadeta. Surnu viimase elukoha kriteeriumi kasutamine kohaldamiskriteeriumina võib näiteks kaasa tuua olukorra, kus kohaldatava õigusena määratletakse õigus, mis on tegeliku pärimisasjaga väga vähesel määral seotud – näiteks juhul, kui surnu ei ole kõnealuse riigi kodanik ning suurem osa tema varast asub teises riigis. Kas sel juhul oleks õige rõhuda ühtse kohaldamiskriteeriumi kasutamisele? Või oleks sellisel juhul õige, kui määratlemine oleks veidi paindlikum, andes võib-olla ka menetluses osalevatele pooltele teatava valikuvabaduse?

Sõltumata sellest, milline kohaldamiskriteerium määratletakse ühenduse tulevikus vastuvõetava õigusaktiga kohaldatava õiguse valikuks, ei saa välistada, et see kriteerium ei vasta teatavates olukordades pärandimenetluses osalevate poolte õiguspärastele ootustele. Nimelt need ootused on parameetriks, mida ei saa jätta arvestamata ühtse turu tingimustes, kus on tagatud isikute vaba liikumine. Isik võib elada mõnda aega teatavas riigis, omandamata seal vara, sest ta kavatseb tagasi pöörduda oma päritoluriiki, kus muu hulgas elab ta perekond ja kus asub ta vara. Kui see isik sureb riigis, kus ta elas, võiks tema pärimisasja suhtes olla põhjendatud tema päritoluriigi õiguse kohaldamine. Samas ei ole kodakondsuse määratlemine kohaldamiskriteeriumina õigustatud juhul, kui surnu on oma päritoluriigist lahkunud kaua aega tagasi ja ta elab liikmesriigis, millega ta on seotud nii perekondlike kui varaliste sidemete kaudu.

* * *

Kuigi kohaldatava õiguse määratlemine on põhiküsimuseks, ei tohi alahinnata ka õigusliku pädevuse küsimust. Teatavates liikmesriikides on kohtu osalemine kohustuslik, teistes on see nõutav üksnes keerulise või vaidlusi tekitava pärandvara likvideerimise korral.

Kohtualluvuse kindlaksmääramine eeldab samuti otsustust, kas oleks otstarbekas kehtestada ühtne kohaldamiskriteerium või tuleks lubada teatavad paindlikkust.

Lisaks sellele, kuivõrd mitmetes liikmesriikides toimub pärimisasjade lahendamine valdavalt väljaspool kohtuid, mõnikord ka avaliku võimu kandjate või teatavate õiguslike kutsealade esindajate osalusel, tuleks mõelda ka võimalike rahvusvaheliste pädevuseeskirjade peale nende ametiasutuste ja kutsealade puhul.

Nende aspektide vaatlemisel tuleb tegeleda mitme eriküsimuse uurimisega, sealhulgas näiteks pärimislepingud, pärandi sundosa ja varahaldusühingud. Seda viimast institutsiooni enamik õigussüsteeme ei sisalda, kuid mitmes liikmesriigis on selliseid ühinguid tihtipeale kasutatud.

Lõpuks peavad ühenduse õigusaktid pärimisasjades olema suunatud ka halduslike ja praktiliste takistuste kõrvaldamisele. Selles küsimuses tuleks ette näha Euroopa pärimistunnistuse kehtestamine. Vajadus sellise tunnistuse järele, samuti testamentide registreerimise järele on selgelt välja öeldud Haagi programmis.

Kollisiooninormid

2.1. Üldküsimused

Nende tulevikus vastuvõetavate normide üldine laad peab olema üheselt mõistetav – piirata ühtlustatud õigusaktide kollisiooninormide kohaldamist üksnes rangelt „ühendusesiseste“ rahvusvaheliste olukordadega, et välistada olukordi, milles tuleks kaasata kolmandate riikide õigussüsteeme, mis muudaks eraisikute ja juristide ülesanded keerulisemaks.

Kõigepealt tuleb selgitada, millises ulatuses tuleb pärimisõiguse valdkonda reguleerida, kuivõrd samad küsimused ei ole kõikides õigussüsteemides tingimata pärimisõigusega reguleeritud. Kollisiooninormide ühtlustamisega peab seega kaasnema pärimisõiguse reguleerimisala määratlemine.

Teiseks tuleb kindlaks määrata üks või mitu kohaldamiskriteeriumi.

Ja lõpuks tuleb selgeks teha, kas tulevikus vastuvõetavad ühenduse õigusaktid käsitlevad lisaks pärijatega seotud küsimuste määratlemisele (pärijate ja nende õiguste määratlemisele) ka pärandvara pärijatele üleandmise korraga seotud küsimusi.

Küsimus 1 : Milliseid küsimusi peaks reguleerima pärimisõigus? Eeskätt, kas kollisiooninormid peaksid piirduma üksnes pärijate määratlemise ja nende õigustega seotud küsimustega või peaksid laienema ka pärandvara likvideerimisele ja jagamisele? Küsimus 2: Millist kohaldamiskriteeriumi tuleks rakendada kohaldatava õiguse määratlemisel? Kas kõikide pärimisõiguse küsimuste puhul tuleks rakendada sama kriteeriumi või tuleks pärimisõiguse erinevate aspektide korral rakendada erinevaid kriteeriume? Eeskätt, kas ühenduse kollisiooninormid peaksid eristama küsimusi, mis on seotud kinnis- ja vallasvaraga? Kas tuleb arvestada ka kinnisvara asukohariigi õigusega? |

2.2. Testamendid ja pärimislepingud

Testamentide kehtivuse suhtes on liikmesriikide õigussüsteemides kehtestatud väga erinevaid eeskirju, seda nii pärimisvõime, testamendi vormi, testamendi aluse, ühistestamentide,[4] pärimislepingute[5] kui ka testamentide tühistamise suhtes. Erinevad on ka kollisiooninormid.

Küsimus 3 : Missugust õigust peaks kohaldama : - üldise pärimisvõime määratlemisel? - testamentide kehtivuse määratlemisel: testamentide vormi puhul? testamentide aluse puhul? ühistestamentide puhul? pärimislepingute puhul? testamentide tühistamise puhul? Kuidas sõnastada kollisiooninorme, nii et nendes võetaks arvesse kohaldamiskriteeriumi võimalikku muutumist testamendi koostamise kuupäeva ja surma kuupäeva vahelisel ajal. |

- 2.3. Samaaegne suremine

Mitme omavahel pärimissuhetes oleva isiku suremise järjekord võib mõjutada järgmise ringi pärijate õigusi. Juhul kui isikud surevad sama sündmuse käigus, eeldatakse mõnes liikmesriigis, et nad surevad samaaegselt, teistes liikmesriikides selgitatakse välja eeldatav järjekord, milles need isikud elu kaotasid. Juhul kui samaaegselt surnute pärimisasja suhtes kohaldatakse erinevat õigust, võib pärimisasja lahendamisel tekkida määratlematuse olukord.

Küsimus 4: Kuidas lahendada pärimisasja suhtes kohaldatava õiguse võimaliku kokkusobimatuse küsimust mitme isiku samaaegse suremise korral? |

2.4. Pärimise suhtes kohaldatav õigus

Kuigi enamikus liikmesriikides ei võimaldata pärandajal või pärijatel valida pärimisasja suhtes kohaldatavat õigust, on küsimus siiski aktuaalne. Sõltumata valitud kohaldamiskriteeriumist ei saa jätta arvestamata, et teatavatel juhtudel ei vasta need kriteeriumid pärimisasjaga seotud isikute õiguspärastele ootustele. Seega tuleks ette näha kriteeriumide teatav paindlikkus.

Küsimus 5: Kas tuleks ette näha võimalus, et pärandaja määrab ise, millist õigust tema pärimisasja suhtes kohaldatakse (nii testamendijärgse kui seadusjärgse pärimise korral), eeldatavate pärijate nõusolekul või ilma selleta? Kas see võimalus peaks laienema pärijatele pärast pärandi avanemist? Küsimus 6: Juhul kui võimaldatakse kohaldatava õiguse valimist, kas valimine peaks olema mingis ulatuses piiratud, kas tuleks ette näha valimise kord? Juhul kui valimine ei ole rangelt määratletud, kas tuleks kehtestada mõned järgmistest kriteeriumidest: kodakondsus, elukohariik, alaline elukoht või mõni muu kriteerium? Küsimus 7: Millisel hetkel kohaldamine toimub? Kas tuleks määratleda eritingimused (kestus, kohaldumine surmahetkel …)? Küsimus 8 : Kas kohaldatava õiguse valikut peaks laiendama ühistestamentidele ja pärimislepingutele? Kas seda valikut peaks piiritlema? Kui jah, mil viisil? Küsimus 9: Kas pärandaja abikaasal peaks võimaldama valida pärimisasjale kohaldatavaks õiguseks seda õigust, mis reguleerib tema abieluvaraga seonduvaid küsimusi? |

2.5. Pärandi sundosa

Kõikide liikmesriikide õigussüsteemides nähakse ette kaitsemehhanisme sugulastele, keda pärandaja soovib pärandusest ilma jätta. Need kaitsemehhanismid seisnevad tihtipeale pärandi sundosades (pärandireservides), kuid seda mehhanismi ei tunnistata ühemõtteliselt kõikides liikmesriikides.

Küsimus 10: Kas pärandi sundosa (pärandireservi) tuleks rakendada, kui kollisiooninormiga viidatud õigus sellist mehhanismi ei tunnista või määratleb selle ulatuse teisel viisil? Kui jah, milline peaks olema selle rakendamise kord? |

2.6. Varahaldusühingud

Juhul kui varahaldusühing on rahvusvahelise ulatusega, peavad kohtud ja teised pädevad asutused suutma määratleda, millist õigust nende ühingute suhtes kohaldatakse. Lisaks varahaldusühingute liikmete tunnustatud õigusele valida ise kohaldatav õigus võib osutuda vajalikuks välja töötada eraldi kollisiooninormid seoses varahaldusühingutega.

Küsimus 11: Kas peaks vastu võtma eraldi kollisiooninormid seoses varahaldusühingutega? Kui jah, millised? |

2.7. Tagasisaade

Kollisiooninormide ühtlustamisel ühenduse tasandil muutub tagasisaade mittevajalikuks, kui kõik regulatsioonile allutatud tegurid asuvad liikmesriigis. Küsimus tõusetub juhul, kui kollisiooninormid määratlevad kohaldatava õigusena kolmanda riigi õiguse.

Küsimus 12: Kas ühenduse tulevikus vastuvõetav dokument peaks võimaldama tagasisaadet juhul, kui ühtlustatud kollisiooninormide kohaselt määratletakse kohaldavaks õiguseks kolmanda riigi õigus? Kui jah, millise korra järgi ja millistes piirides peaks see tagasisaade toimuma? |

2.8. Eelnevad küsimused

Pärimisasjade suhtes kohaldatav õigus jätab pärimisasjade korralduse mõnikord sõltuvaks vastusest teatavale „eelnevale“ küsimusele, millele võib laieneda mõni muu õigus– teatava abielu või partnerluse kehtivus, suguluse määratlemine.

Küsimus 13: Milline peaks olema kollisiooninorm, mis võimaldaks määratleda pärimisele eelnevate küsimuste suhtes kohaldatava õiguse? |

KOHTUALLUVUSEESKIRJAD

LIIKMESRII gid on sätestanud väga erinevaid kriteeriume – surnu viimane elukoht, kostja või hageja elukoht, teatavate varade asukoht, surnu kodakondsus või kohtuvaidluse ühe või teise poole kodakondsus. Selles küsimuses tuleb arvesse võtta väga erinevaid huvisid – mõnikord erinevates riikides elavate eeldatavate pärijate huvisid, samuti erinevate liikmesriikide huvisid, eriti kui varad asuvad nende territooriumil.

3.1. Põhilise pädeva kohtu valik

Esimeseks võimaluseks oleks määratleda ühtne pädev kohus, arvestamata isegi vahetegemist pärandvara liigi – vallas- või kinnisvara vahel. Kuid samalaadselt kohaldatava õiguse määratlemisel, võiks ka pädeva kohtu valiku eeskirjad olla paindlikumad ning hõlmata mitmeid aspekte.

Küsimus 14: Kas on soovitav määratleda ühtne pärimisasjade foorum? Kas on mõeldav loobuda kinnisvara asukoha järgse foorumi põhimõttest? Juhul kui üldise ühtse pädevuskriteeriumi nõue tuleks säilitada, milline peaks see kriteerium olema? Küsimus 15: Kas on võimalik lubada pärijatel pöörduda kohtu poole liikmesriigis, mis erineb võimaliku kollisiooninormiga määratletust? Kui jah, millistel tingimustel seda võimaldatakse? Küsimus 16: Kas käimasoleva pärimisasja menetluse ajal ühes liikmesriigis võib ette näha võimalust, et juhul kui pärandiga seotud varad asuvad teises liikmesriigis, taotletakse selle teise liikmesriigi kohtult õigust rakendada ajutisi ja varade säilitamisele suunatud meetmeid? Küsimus 17: Kas ühenduse tulevikus vastuvõetav dokument peaks hõlmama sätteid, mis võimaldavad kohtuasja üleviimist ühe liikmesriigi kohtust teise liikmesriigi kohtusse. Kui jah, millistel tingimustel selline üleviimine võib toimuda? |

Tulevikus vastuvõetava dokumendi abil määratlevate kriteeriumide alusel võib pädevaks kohtuks määrata kolmanda riigi kohtu. Sel juhul ei ole tingimata soovitav loobuda ühepoolselt liikmesriikide kohtute pädevusest, samas kui teised ühendusesisese tasandi kohaldamiskriteeriumid võivad piiritleda liikmesriikide kohtute pädevuse kolmandate riikide kohtute suhtes. Selle küsimuse lahenduse jätmine põhimõtte „kohtualluvus muudel juhtudel“ alusel liikmesriikide õigusaktidele ei võimalda leida ühist lahendust ning võib tekitada täiendavaid pädevuskonflikte.

Kujutleme näiteks, et ühenduse pädevuskriteeriumiks on surnu viimane elukoht. Liikmesriigi A kodanik sureb kolmandas riigis, mille ta on elukohaks valinud alles hiljuti. Kõik tema pärijad asuvad liikmesriigis A ning suurem osa tema varast asub liikmesriigis B. Sellisel juhul ei määratle ühenduse õigus (lähtudes surnu viimasest elukohast) pädevaks kohtuks ühegi liikmesriigi kohust, kuigi nimetatud kahel liikmesriigil on pärimisasjaga palju tihedam side kui kolmandal riigil, mis oli surnu viimaseks elukohaks. Tagasisaade liikmesriikide õigusaktide kohaldamiseks võib aga tekitada uue probleemi. Juhul kui liikmesriik A kohaldab kodakondsuse kriteeriumi ja liikmesriik B varade asukoha kriteeriumi, on tegemist positiivse pädevuskonfliktiga. Vastupidisel juhul oleks tegemist negatiivse pädevuskonfliktiga.

Küsimus 18: Millised tegurid on olulised liikmesriikide kohtute pädevuse määratlemisel ülalkirjeldatud olukorras? Küsimus 19: Kas neid pädevuse erieeskirju tuleks kohaldada ka varade suhtes, mis asuvad kolmanda riigi territooriumil, kui selline kolmas riik nõuab ainupädevust nende varade puhul? |

3.2. Kinnisvara üleandmisega seotud menetlused

Kinnisvara üleandmine on seotud mitmete kannete tegemisega erinevatesse registritesse. Mõnes liikmesriigis tehakse neid registrikandeid üksnes kohtuotsuse või siseriikliku ametiasutuse väljastatud dokumendi alusel. On võimalik ette näha, et vastavaid muutekandeid oleks võimalik registritesse teha ka teises liikmesriigis väljastatud dokumendi alusel.

Küsimus 20: Kas juhul, kui põhipädevus on antud teise liikmesriigi ametiasutustele, on otstarbekas säilitada pärandi sisuks oleva kinnisvara asukoha ametiasutuste pädevus järgmistes küsimustes: - vararegistritesse tehtavateks muudatusteks nõutavate dokumentide koostamine? - vara haldamiseks ja üleandmiseks vajalike toimingute sooritamine? Küsimus 21: Kas on võimalik välja töötada ühtlustatud dokumendid, mida oleks võimalik kasutada kõikides liikmesriikides, kus varad asuvad? Kui jah, millised praegu olemasolevad dokumendid tuleks ühtlustada? Kas on võimalik kaotada või lihtsustada mõningaid praegu nõutavaid toiminguid rahvusvaheliste pärimisasjade lahendamisel? Kui jah, milliseid? |

3.3. Kohtuväliste ametiasutuste pädevus

Võttes arvesse kohtuväliste ametiasutuste – notarite ja mitmesuguste haldusasutuste väga olulist rolli, tuleks pärijatele, kui nende elukoht ei ole põhipädevuseeskirja kohaselt määratletav, võimaldada täita teatavaid toiminguid nende asukohamaa ametiasutustes.

Küsimus 22: Kas tuleks ette näha, et ühtlustatud pädevuseeskiri laieneks ka teistele ametiasutustele, mis tegelevad pärimisasjadega? Küsimus 23: Kas tuleks ette näha, et teatavaid toiminguid oleks võimalik sooritada mõne teise liikmesriigi ametiasutustes, kui see riik, mis määratletakse põhieeskirjaga pädevuse konflikti korral? Kas seda võimalust tuleks kuidagi piirata? |

3.4. Varahaldusühingud

Kuivõrd määrus (EÜ) nr 44/2001 ei käsitle pärimisasju, ei ole ka ühenduse pädevuseeskirju pärimisasjadega tegelevate varahaldusühingutega seotud kohtuvaidluste jaoks, kuivõrd nimetatud määrus nendele kohtuvaidlustele ei laiene.

Küsimus 24: Milliseid eeskirju peaks ühenduse tulevikus vastuvõetav dokument sisaldama varahaldusühingute kohta? |

Tunnustamise ja täi TMISE EESKIRJAD

Tulevikus vastuvõetavad ühenduse õigusaktid peavad lihtsustama pärijate ülesandeid, võimaldades tunnustada ja täita nende õiguste rakendamiseks vajalikke akte ja dokumente – kohtuotsuseid, tõestatud akte, testamente, pärija staatust tõendavaid dokumente, pärandvara haldamise ja likvideerimisega tegelevatele halduritele väljastatud volitusi…

Kohtuotsuste tunnustamine ja täi tmine

Kehtestades ühtlustatud eeskirjad kohaldatava õiguse ja pädevuse kohta, omandavad tulevikus vastuvõetavad õigusaktid väga kõrge vastastikuse usalduse taseme, muutes seega vahemeetmete rakendamise kohtuotsuste tunnustamiseks ja täitmiseks mittevajalikuks. Juhul kui säilitatakse siiski olukorrad, mis annavad põhjust tunnustamisest ja täitmisest keeldumiseks, peavad need põhjused olema samad kõikide liikmesriikide jaoks.

Küsimus 25: Kas on võimalik tühistada välisriigi kohtuotsuse tunnustamist? Või oleks otstarbekas siiski näha ette põhjused kohtuotsuste tunnustamisest ja täitmisest keeldumiseks? Kui jah, siis millised on need põhjused? Küsimus 26: Kas võib ette näha korda, et ühes liikmesriigis pärimisasjades tehtud kohtuotsust tunnustatakse täiejõulisena teises liikmesriigis ning see toob kaasa teise liikmesriigi kinnisvararegistrite muutmise ilma erimenetluseta? Kas peaks lähtuma määruse (EÜ) nr 2201/2003 artikli 21 lõikes 3 sätestatust? |

4.2. Tõestatud aktide ja testamentide tunnustamine ja täitmine

Teatavates liikmesriikides koostavad notarid ja teised ametivõimud tõestatud akte pärandvara omandamise ja likvideerimise kohta. Ette tuleb näha nende aktide tunnustamise ja täitmise kord.

Lisaks sellele tuleks mõtelda võimalike eeskirjade peale, mida saaks kohaldada välisriigi testamentide suhtes, mille õiguslik mõju praegusel hetkel täiel määral ei rakendu.

Küsimus 27: Kas pärimisasju käsitlevate tõestatud aktide suhtes võib kohaldada sama tunnustamise ja täitmise korda, mis laieneb kohtuotsustele? Kas sellest tulenevalt võib ette näha, et pärimisasjades ühes liikmesriigis koostatud tõestatud aktid võimaldavad ilma erimenetluseta muuta teise liikmesriigi kinnisvararegistreid? Kas peaks lähtuma määruse (EÜ) nr 2201/2003 artiklis 46 sätestatust? Küsimus 28: Kas peaks ette nägema eraldi eeskirjad, mis lihtsustaksid ühes liikmesriigis koostatud testamentide tunnustamist ja täitmist teises liikmesriigis? |

4.3. Kolmandad haldavad isikud (sealhulgas varahaldusühingud).

Kolmandate isikute nimetamine pärandvara haldamiseks või likvideerimiseks on sõltuvalt konkreetsest liikmesriigist kas võimalik või kohustuslik. Nende isikute nimetamine, samuti ka nende ülesanded, mis on erinevates õigussüsteemides erinev, ei ole alati teistes liikmesriikides tunnustatud.

Kui tegemist on varahaldusühingute kohta tehtud otsuste tunnustamise ja täitmisega, tuleb samuti vaadelda nende varahaldusühingute endi tunnustamist kinnisvararegistritesse tehtavate muudatuste seisukohalt.

Küsimus 29: Kas on võimalik ette näha halduritest kolmandate isikute nimetamise ja ülesannete täieulatuslikku tunnustamist kõikides liikmesriikides? Kas tuleks määratleda asjaolud, mille korral on võimalik vaidlustada nende nimetamist ja ülesandeid? Küsimus 30: Kas tuleks kehtestada tunnistus haldurist kolmanda isiku nimetamise ja ülesannete ulatuse kohta? Milline isik või ametiasutus peaks sellise tunnistuse kehtestama? Milline peaks olema selle tunnistuse sisu? Küsimus 31: Kas varahaldusühingute tunnustamine võimaldab varahaldusühingu vara ja sellega seotud väärtpaberite kandmist kinnisvararegistrisse? Kui ei, milliseid õigusakte tuleks muuta? Küsimus 32: Kas tuleks vastu võtta õigusakt, mis näeks ette pärimisseaduse või mõne teise seadusega ette nähtud kaitseabinõu, pärandi sundosa rakendamist, vaatamata varahaldusühingu olemasolule? Kui jah, mida see õigusakt peaks sätestama? |

Pärija staatuse tõendamine: Euroopa pärimistunnistus.

Lähenemine pärijastaatuse tõendamisele on erinev ja sõltub konkreetsest õigussüsteemist. Oluline on, et pärijal oleks võimalik kasutada oma õigusi saada talle pärandatud pärandvara omanikuks ilma kohtumenetlust algatamata. Ühtlustatud kollisiooninormide olemasolu korral on kogu ühenduse piires sama õiguslikku mõju omava ühtse tunnistuse kehtestamine võimalik. See oleks märkimisväärne edusamm.

Käsitleda tuleks mitmeid küsimusi – tunnistuse väljaandmise tingimusi, tunnistuse sisu ja selle mõju.

Küsimus 33: Milline mõju peaks tõendil olema?

Küsimus 34 : Millist teavet tõend peaks sisaldama?

Küsimus 35 : Milline liikmesriik peaks tõendi väljastama? Kas ametiasutuse määratlemine, kellel on tõendi väljastamise õigus, peaks jääma liikmesriigi pädevusse, või tuleks määratleda teatavad tõendi sisust ja eesmärgist tulenevad kriteeriumid?

TESTAMENTIDE REGISTREERIMINE

Testamentide otsing, eriti juhul kui need on koostatud välisriikides, osutub mõnikord ületamatuks raskuseks.

Küsimus 36: Kas tuleks sätestada testamentide registreerimise süsteemi käivitamine kõikides liikmesriikides? Kas tuleks ette näha keskse registri loomine? Küsimus 37: Milliseid vahendeid tuleks kasutusele võtta, et lihtsustada eeldatavate pärijate ja pädevate ametiasutuste juurdepääsu süsteemi siseriiklikele elementidele või keskregistrile (sealhulgas juurdepääsu nende oma liikmesriigist)? |

Legaliseerimine.

Euroopa õigusruumi väljakujundamine toob kaasa dokumentide vormistamise alaste formaalsuste lihtsustumise või kadumise.

Küsimus 38: Kas liikmesriigis koostatud pärimisasjadega seotud avalike dokumentide legaliseerimisformaalsuste ja apostilliga varustamise nõudest loobumine võib kaasa tuua probleeme? |

Õiguslik lähenemine

Eelneva valguses tuleb pärimise ja testamentidega seotud ühenduse eeskirjade kogu väljatöötamist pidada äärmiselt suureks ja keeruliseks tegevusalaks.

Küsimus 39: Kas on võimalik ette näha ühtse ja täieliku dokumendi väljatöötamine? Kui ei, millises järjekorras ja milliste etappidena tuleks töid korraldada? |

[1] EÜT C 19, 23.1.1999

[2] EÜT C 12, 15.1.2001

[3] Vt EL eesistujariigi lõppjäreldusi, Brüsselis toimunud Euroopa Ülemkogu istungjärk, 4. ja 5. november 2004.

[4] Kahe isiku poolt sama aktina koostatud testament.

[5] Lepingud, mis käsitlevad üht või mitut veel avanemata pärandit.