EUROOPA KOMISJON Brüssel,22.2.2021 COM(2021) 74 final 2021/0040(NLE) Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelises Tsiviillennunduse Organisatsioonis seoses erinevustest teatamisega rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 6. lisa II osas



SELETUSKIRI 1.Kavandatav reguleerimisese Käesolevas ettepanekus käsitletakse liidu nimel Rahvusvahelises Tsiviillennunduse Organisatsioonis (ICAO) võetavat seisukohta ICAO-le teatatavate erinevuste kohta seoses rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 6. lisa (Õhusõidukite käitamine) II osa (Rahvusvaheline üldlennundus – lennukid) 37. muudatusega, milles käsitletakse lubade andmise, vastuvõtmise ja heakskiitmise valdkonnas kasutatavaid mõisteid. See muudatus võeti vastu ICAO nõukogu 219. istungjärgul ja avaldati ICAO poolt riikidele saadetud kirjaga AN 11/6.3.21-20/31. 2.Ettepaneku taust 2.1.Rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsioon Rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni (edaspidi „Chicago konventsioon“) eesmärk on reguleerida rahvusvahelist lennutransporti. Chicago konventsioon jõustus 4. aprillil 1947 ja sellega asutati Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon. Kõik ELi liikmesriigid on Chicago konventsiooni osalised. 2.2.Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon (edaspidi „ICAO“) on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni spetsialiseeritud asutus. Organisatsiooni eesmärk on arendada rahvusvahelise aeronavigatsiooni põhimõtteid ja meetodeid ning edendada rahvusvahelise lennutranspordi kavandamist ja arendamist. ICAO nõukogu on ICAO alaline organ, kuhu kuulub 36 konventsiooniosalist riiki, mille ICAO assamblee on valinud kolmeks aastaks. Ajavahemikul 2019–2022 on ICAO nõukogus esindatud seitse ELi liikmesriiki. Chicago konventsiooni artiklis 54 loetletud ICAO nõukogu kohustuslike ülesannete seas on võtta vastu rahvusvahelisi standardeid ja soovituslikke tavasid, mis on kindlaks määratud Chicago konventsiooni lisades. Pärast selliste meetmete vastuvõtmist peavad ICAO riigid enne asjaomaste meetmete jõustumist ja õiguslikult siduvaks muutumist teatama meetmete heakskiitmata jätmisest, võimalikest erinevustest või vastuvõetud meetme järgimisest. Chicago konventsiooni artikli 38 kohaselt peab osalisriik, kelle arvates ei ole mõne rahvusvahelise standardi või menetluse kõiki aspekte võimalik järgida või viia oma norme ja tavasid täielikult kooskõlla rahvusvahelise standardi või menetlusega pärast selle muutmist või kes peab vajalikuks vastu võtta norme või tavasid, mis mingis üksikasjas erinevad rahvusvahelise standardiga kehtestatud normidest või tavadest, viivitamata teavitama ICAO-d oma tava ja rahvusvahelise standardiga kehtestatud tava erinevustest. 2.3.Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni nõukogu 219. istungjärgul vastu võetud aktid ja nende seos kehtivate liidu eeskirjadega ICAO nõukogu võttis oma 219. istungjärgul vastu mitu muudatust Chicago konventsiooni eri lisades, sealhulgas 6. lisa II osa 37. muudatuse. ICAO poolt riikidele adresseeritud kirjas AN 11/6.3.21-20/31 teavitatakse ICAO osalisriike muudatuse vastuvõtmisest ja eelkõige palutakse neil kooskõlas Chicago konventsiooni artiklist 38 tuleneva kohustusega teatada ICAO-le võimalikest erinevustest. Varasemas nõukogu otsuse ettepanekus on osaliselt käsitletud seisukohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel ICAOs seoses erinevustest, sealhulgas Chicago konventsiooni 6. lisa II osa 37. muudatusest tulenevatest erinevustest teatamisega. Pärast seda, kui Euroopa Liidu Lennundusohutusamet oli täiendavalt uurinud võimalikke erinevusi rahvusvaheliste standardite ja soovituslike tavade ning ELi acquis’ vahel, tekkis vajadus teatada 37. muudatusega seotud täiendavast erinevusest lubade andmisel, vastuvõtmisel ja heakskiitmisel kasutatavate mõistete ühtlustamise valdkonnas. 2.3.1.6. lisa (Õhusõidukite käitamine) II osa (Rahvusvaheline üldlennundus – lennukid) 37. muudatus 2.3.1.1. Lubade andmise, vastuvõtmise ja heakskiitmise valdkonnas kasutatavate mõistete ühtlustamine Mõisteid „loa andmine“, „vastuvõtmine“ ja „heakskiitmine“ ei kasutata 6. lisa sätetes järjepidevalt. Sageli ei selgu lisa praegusest tekstist loa andmiseks vajalik tase.

Kooskõla ja selguse saavutamiseks on kõikide eriluba nõudvate sätete puhul kasutatud standardsõnastust. 6. lisa kõikide osade liidetes esitatud suuniseid on muudetud, et selgitada, milliste elementide jaoks on vaja eriluba, erinevalt muu taseme lubadest. Selleks et viidata kõnealusele uuele määratlusele, on käesolevasse muudatusse lisatud ka mõiste „eriluba“ määratlus ja muudetud mõiste „käitamistingimused“ määratlust. Määrus (EL) nr 965/2012 ei sisalda mõistete „käitamistingimused“ ja „eriluba“ määratlusi. Mõisteid kasutatakse siiski samas tähenduses. 37. muudatusega kehtestati üldlennunduses kasutatavale elektroonilisele lennudokumentatsioonile (EFB) eriloa nõue. See kujutab endast erinevust ELi õigusaktidest, sest määrusega (EL) nr 965/2012 ei nõuta keerukate mootorõhusõidukite mitteärilistelt käitajatelt (NCC) ega muude kui keerukate mootorõhusõidukitega mitteärilistelt käitajatelt (NCO) B-tüüpi EFB rakenduste kasutamiseks eriluba. Vastavaid muudatusi rahvusvaheliste standardite ja soovituslike tavade punktis 2.4.17 hinnatakse EASA dokumendis RMT.0392 (lennutegevuseeskirjade korrapärane ajakohastamine). Muud tehtud muudatused ei muuda nende standardite rakendamise taset, kuna need on juba hõlmatud ELi eeskirjadega. Liikmesriigid esitavad rahvusvaheliste standardite ja soovituslike tavade punkti 2.4.17 EFB kasutamise eriluba käsitleva erinevuse. 3.Liidu nimel võetav seisukoht 3.1.Erinevused, millest teatatakse ICAO nõukogu 219. istungjärgul 2.–20. märtsil 2020 võeti vastu mitmed Chicago konventsiooni eri lisade muudatused ohutuse, keskkonna ja aeronavigatsiooni valdkonnas. Vastuvõetud muudatuste hulgas oli 6. lisa II osa 37. muudatus. 6. lisa II osa 37. muudatus kuulub liidu õigusega hõlmatud valdkondadesse ja seega liidu ainuvälispädevusse. Nõukogu otsuse ettepaneku lisas on üksikasjalikult välja toodud erinevus, millest tuleb ICAO-le teatada. Sellega seoses ja asjakohaseid liidu õigusakte arvesse võttes on liidu nimel võetav seisukoht teatada erinevustest kooskõlas Chicago konventsiooni artikliga 38, nagu on sätestatud käesolevas nõukogu otsuse ettepanekus. 4.Õiguslik alus 4.1.Menetlusõiguslik alus 4.1.1.Põhimõtted Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artikli 218 lõikega 9 on ette nähtud otsused, „millega [...] kehtestatakse lepingus sätestatud organis liidu nimel võetavad seisukohad, kui asjaomasel organil tuleb vastu võtta õigusliku toimega akte, välja arvatud õigusaktid, millega täiendatakse või muudetakse lepingu institutsioonilist raamistikku“. ELi toimimise lepingu artikli 218 lõiget 9 kohaldatakse olenemata sellest, kas liit on asjaomase organi liige või asjaomase kokkuleppe osaline. Termin „õigusliku toimega aktid“ hõlmab akte, millel on õiguslikud tagajärjed asjaomase organi suhtes kehtiva rahvusvahelise õiguse normide alusel. Selle mõiste alla kuuluvad ka sellised õiguslikud vahendid, mis ei ole rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad, kuid mis „võivad mõjutada otsustavalt liidu seadusandja vastu võetud õigusaktide sisu“. 4.1.2.Kohaldamine käesoleval juhtumil ICAO nõukogu on lepinguga, täpsemalt rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooniga (edaspidi „Chicago konventsioon“) loodud organ. Chicago konventsiooni artikli 54 kohaselt võtab ICAO nõukogu vastu rahvusvahelised standardid ja soovituslikud tavad, mis määratakse kindlaks Chicago konventsiooni lisades. Need on õigusliku toimega aktid. Nende aktide teatav õiguslik toime võib oleneda erinevustest teatamisest ja nende teadete tingimustest. Seetõttu kuulub selliste teadete kohta liidu seisukoha vastuvõtmine ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohaldamisalasse. Erinevused, millest teavitatakse vastusena ICAO poolt riikidele saadetud kirjale AN 11/6.3.21-20/31, mõjutavad Chicago konventsiooni alusel kehtestatud standardite õiguslikku toimet.

Need õiguslikud tagajärjed kuuluvad liidu õigusnormidega (määrus (EL) 2018/1139 ja määrus (EL) nr 965/2012) hõlmatud valdkonda. See tähendab, et ELi toimimise lepingu artikli 3 lõike 2 kohaselt on liidul selles küsimuses ainuvälispädevus. Vastuvõetud aktiga ei täiendata ega muudeta lepingu institutsioonilist raamistikku. Seega on esildatud otsuse menetlusõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 218 lõige 9. 4.2.Materiaalõiguslik alus 4.2.1.Põhimõtted ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse materiaalõiguslik alus sõltub eelkõige selle vastuvõetud akti eesmärgist ja sisust, mille kohta liidu nimel seisukoht võetakse. Kui vastuvõetud aktiga taotletakse kahte eesmärki või reguleeritakse kahte valdkonda ning üht neist võib pidada peamiseks, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohasel otsusel olema üksainus materiaalõiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus. 4.2.2.Kohaldamine käesoleval juhtumil Vastuvõetud akti põhieesmärk ja sisu on seotud ühise transpordipoliitikaga. Seepärast on esildatud otsuse materiaalõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 100 lõige 2. 4.3.Kokkuvõte Nõukogu otsuse ettepaneku õiguslik alus on ELi toimimise lepingu artikli 100 lõige 2 koostoimes ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikega 9.



2021/0040 (NLE) Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelises Tsiviillennunduse Organisatsioonis seoses erinevustest teatamisega rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 6. lisa II osas EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 100 lõiget 2 koostoimes artikli 218 lõikega 9, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut ning arvestades järgmist: