1.

palub nõukogul ja komisjonil võtta arvesse järgmisi soovitusi: i) tagada, et austatakse liidu pädevuse andmise põhimõtet, mis on sätestatud Euroopa Liidu lepingu artikli 5 lõikes 1, ning Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikat, mille kohaselt „peab ühenduse õigusakti õigusliku aluse valik põhinema objektiivsetel asjaoludel, mis on kohtulikult kontrollitavad ja mille hulka kuuluvad eelkõige õigusakti eesmärk ja sisu“ (8); ii) võtta seetõttu omaks kirja vormis arvamus, mille õiguskomisjon võttis vastu 19. veebruaril 2016 ja milles märgitakse järgmist: „kuna esitatud nõukogu otsuse ettepaneku eesmärk on volitada liikmesriike liidu nimel 2010. aasta OKA protokolli ratifitseerima või sellega ühinema ning sellest tulenevalt tunnistama, et 2010. aasta OKA konventsioon on nende jaoks siduv, samuti arvestades, et konventsioon ei hõlma üksnes keskkonnakahju juhtumeid (mille puhul rakendatakse põhimõtet, et tuleks võtta ennetavaid meetmeid ja et saastaja peaks maksma), vaid ka muu kui keskkonnakahju juhtumeid, kusjuures mõlemat liiki kahju tuleneb teatavate ainete meretranspordist, siis on ELTLi artikli 100 lõige 2, artikli 192 lõige 1 ja artikli 218 lõike 6 punkti a alapunkt v ettepaneku jaoks sobiv õiguslik alus“; iii) tagada, et kooskõlas Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikaga (9) tagataks, et ohtlike ja kahjulike ainete 2010. aasta konventsiooni ratifitseerimisega või konventsiooniga ühinemisega võetavad rahvusvahelised kohustused ei mõjuta negatiivselt liidu ühiseeskirjade ühtlustatust, terviklikkust ja toimivust; iv) sellega seoses pöörata suuremat tähelepanu keskkonnavastutuse direktiivi ning ohtlike ja kahjulike ainete 2010. aasta konventsiooni kohaldamisala kattuvusele, kui tegemist on keskkonnakahjuga, mis on tekitatud osalisriigi territooriumil ja jurisdiktsiooni alla kuuluval merealal, kahjuga, mis tuleneb keskkonna saastamisest majandusvööndis või samaväärsel alal (kuni 200 meremiili kaugusel lähtejoonest), ning meetmetega sellise kahju ärahoidmiseks või minimeerimiseks (ennetusmeetmed, esmased parandusmeetmed ja täiendavad parandusmeetmed); v) tagada, et minimeeritakse keskkonnavastutuse direktiivi ning ohtlike ja kahjulike ainete 2010. aasta konventsiooni omavahelise vastuolu võimalus, rakendades kõiki vajalikke meetmeid tagamaks, et liikmesriigid, kes ohtlike ja kahjulike ainete 2010. aasta konventsiooni ratifitseerivad või sellega ühinevad, täielikult ning kooskõlas keskkonnavastutuse direktiivi artikli 4 lõikega 2 ja IV lisaga järgiksid konventsiooni artikli 7 lõigetes 4 ja 5 sisalduvat ainuõigusklauslit, millega välistatakse kõik nõuded laevaomaniku vastu, mis ei ole kõnealuse konventsiooniga kooskõlas; vi) tagada, et vähendatakse ebasoodsa konkurentsiolukorra tekitamise ja tugevdamise ohtu nende riikide puhul, kes on valmis ohtlike ja kahjulike ainete 2010. aasta konventsiooniga ühinema, võrreldes riikidega, kes sooviksid seda protsessi edasi lükata ja jääda edasi seotuks üksnes keskkonnavastutuse direktiiviga; vii) tagada lõpu tegemine kahe merendussektori vastutuskorra ehk liidupõhise ja rahvusvahelise korra püsivale kõrvuti eksisteerimisele, kuna see tekitab liidu õiguse killustumist ja seab pealegi ohtu vastutuse täpse tuvastamise ning võiks viia venivate ja kulukate kohtumenetlusteni, mis kahjustaksid nii ohvreid kui ka laevandussektorit; viii) tagada sellega seoses, et liikmeriikidele seatakse selge kohustus rakendada kõiki vajalikke meetmeid konkreetse tulemuse saavutamiseks, nimelt ohtlike ja kahjulike ainete 2010. aasta konventsiooni ratifitseerimiseks või sellega ühinemiseks mõistliku aja jooksul, mis ei tohiks olla pikem kui kaks aastat alates nõukogu otsuse jõustumise kuupäevast;