ET Euroopa Liidu Teataja C 128/36

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Energia ja kliimamuutused kui uuendatud Lissaboni strateegia lahutamatu osa”

(omaalgatuslik arvamus)

(2010/C 128/07)

Pearaportöör: Ulla SIRKEINEN

17. juunil 2008 otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastavalt kodukorra artikli 29 lõikele 2 koostada omaalgatusliku arvamuse teemal

„Energia ja kliimamuutused kui uuendatud Lissaboni strateegia lahutamatu osa”.

Komitee juhatus tegi käesoleva arvamuse ettevalmistamise ülesandeks majandus- ja rahaliidu ning majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse sektsioonile (Lissaboni strateegia seireüksus).

Arvestades töö iseloomu määras komitee täiskogu 457. istungjärgul 4.–5. novembril (4. novembri istungil) pearaportööriks Ulla Sirkeineni ja võttis vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 164, vastu hääletas 6, erapooletuks jäi 12 liiget.

1. Järeldused ja soovitused

1.1. Kliimamuutused ja energiavarustuse kindlus on käesoleva sajandi kaks suurimat väljakutset. Tarbimis- ja tootmisstruktuurid peavad muutuma, et vähendada kasvuhoonegaaside heitkoguseid ja energiatarbimist. Teatud tootmisviisid kaovad ning teised tekivad ja arenevad. Praegused töökohad kaovad ja asemele luuakse uued, vaja läheb toetusmeetmeid. Vajadused oskuste ja teadmiste järele muutuvad. Tuleb teha teadusuuringuid ja väga suuri investeeringuid.

1.2. Poliitiliste avalduste juurest lõpuks praktiliste meetmete juurde jõudmine on vajalik ja pakiline, kuid see ei ole lihtne. Poliitikud peavad selgitama inimestele kõnealuseid väljakutseid ja nende mõju ning hoolikalt kavandama vajalikke meetmeid. Kodanike ja kodanikuühiskonna toetuseta jäävad muutused toimumata. Paljud küsimused ELi poliitiliste otsuste tagajärgede kohta jäävad lahtiseks ning vajavad komisjonis põhjalikumat uurimist ja teabevahetust.

1.3. Konkreetseid samme vähem CO2-heiteid tekitava ühiskonna suunas ei tohi praeguse tõsise majanduslanguse pärast edasi lükata. Kriisi saab ja tuleb näha kui võimalust teha uus algus ja võtta majanduskasvu saavutamisel kasutusele uus lähenemisviis. Komitee rõhutab eelkõige, kui oluline on saavutada Kopenhaagenis rahvusvaheline kokkulepe.

1.4. Uuendatud Lissaboni strateegia peab sisaldama tegevuskava vähem CO2-heiteid tekitava majanduse saavutamiseks. See tuleb saavutada säästva arengu kolme sammast (majandus, keskkond ja ühiskond) arvesse võttes ning üldist konkurentsivõime, majanduskasvu ja töökohtade loomise eesmärki silmist kaotamata. Kliima- ja energiaeesmärkide saavutamise üks eeldus on konkurentsivõimeline majanduslik raamistik ning õige poliitilise lähenemisviisi korral aitab kliima- ja energiapoliitika luua majanduskasvu ja töökohti.

1.5. Olulisimad tegevusvaldkonnad on tehnoloogia areng ja investeeringud, teadlikkus ja käitumine, ühiskondlikud ja hariduslikud aspektid ning rahvusvaheline mõõde. Tegelike ja säästvate tulemuste saavutamine nõuab aega ja vahendeid.

1.6. Komitee soovitab järgmist.

— EL peaks nüüd, pärast ulatusliku õigusraamistiku kehtestamist energia ja kliimamuutuste valdkonnas keskenduma selle praktilisele rakendamisele.

— Energiavarustuse kindlustamiseks ja samas ka kliimaeesmärkide saavutamiseks on vaja energia tõhusust ja säästmist edendavaid meetmeid, investeeringuid piisavasse energiatootmisse ja -transporti, sh arukad võrgud, avatud energia siseturgu ning ELi tugevat positsiooni rahvusvahelisel areenil.

— Tõhusad poliitikameetmed tuleks hõlmata tulevase Lissaboni strateegia koondsuunistesse, riigipõhistesse soovitustesse ning riiklikesse reformikavadesse.

— EL ja liikmesriigid peavad keskenduma tehnoloogia arendamisele ning neil tuleb tugeva rahvusvahelise konkurentsi tingimustes investeerida puhaste tehnoloogiate valdkonnas rohkem teadus-, arendus- ja uuendustegevusse, sh võimalik ümberjaotamine ühenduse eelarvest.

— Tuleb tagada raamtingimused, mis soodustavad investeeringuid uutesse tehnoloogiatesse ja nende kasutamist.

— Komisjon ja teised asjakohased osalejad peavad levitama õiget teavet, koostama heade tavade nimekirja, andma konkreetset nõu ning võtma asjakohaseid toetusmeetmeid, et tarbijad saaksid oma käitumist kohandada.

— Haridus ja koolitus, eriti elukestev õpe, peab olema kõigile kättesaadav, et kohaneda tootmis- ja tarbimisharjumuste muutustega.

— Hoolikat tähelepanu tuleb pöörata energiahinna poliitika mõjule, et vältida energiavaesuse ja konkurentsivõime nõrgenemise ohtu, ning samuti taastuvenergia toetusskeemide kahjuliku mõju vältimisele.

— EL peab tegema kõik endast oleneva, et saavutada kliimamuutusi käsitlev rahvusvaheline kokkulepe, mis loob kogu maailmas võrdsed võimalused, sh rahvusvaheline heitkogustega kauplemise süsteem või ühilduvad süsteemid.

— Majanduse ümberkujundamise suurde töösse tuleb kaasata aktiivselt ka kodanikuühiskond ja sotsiaalpartnerid. Komitee on valmis oma osa täitma.

Põhjendused

2. Sissejuhatus: hetkeseis

Energiapoliitika

2.1. ELi energiapoliitikal on kolm paralleelset eesmärki: varustuskindlus, konkurentsivõime ning keskkonnakaitse, sh kliimamuutuste leevendamine. Vajadusel tuleb esmatähtsaks seada varustuskindlus. Energiapuudus, sh elektritootmises, on üha kasvav oht, eelkõige majandusolukorra paranedes.

2.2. Energia tootmise ja ulatusliku kasutamise keskkonna- ja kliimamõju püütakse vähendada ELi õigusaktidega. EL kiitis heaks heitkogustega kauplemise süsteemi uued piirmäärad energia tootmise, energiamahukate tööstusharude ja õhutranspordi kohta. Koondtasandil läbi viidud mõjuhinnangutest hoolimata ei ole nimetatud ettepanekute tegelik mõju veel teada.

2.3. Nii energia kasutamisel kui ka tootmisel on kõige olulisem tõhusus ja säästmine, mis aitab liikuda suurema energiajulgeoleku ja väiksemate heitkoguste suunas. EL on selleks kehtestanud juba mitu poliitikameedet ja valmistab neid ette veelgi enam. Praktilisi meetmeid võetakse liikmesriikides siiski veel harva.

2.4. Euroopa energiavarustuse allikaid ja tarnemarsruute tuleb mitmekesistada ning energialiikide komplekti tuleb suunata madala süsinikusisaldusega ja väheste heitkogustega alternatiivide poole, nt taastuv- ja tuumaenergia. Energialiikide optimeerimine ja sellekohased otsused on liikmesriikide kätes, kuid valikuid juhivad ELi taastuvenergia poliitika ning keskkonna- ja kliimaalased õigusaktid.

2.5. Euroopa peab jõulisemalt tegutsema rahvusvahelistes energiasuhetes ja rahvusvahelistel turgudel. 2009. aastal taas kogetud gaasitarne probleemid võivad lõpuks viia ammu oodatud otsuseni ühiselt tegutseda.

Kliimamuutuste poliitika

2.6. 2008. aasta kliima- ja energiapakett sisaldab kõigi valdkondade meetmeid, mille eesmärk on saavutada 2020. aastaks paljuräägitud 20-20-20-eesmärgid. Kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamise põhieesmärki tõstetaks piisavalt ambitsioonika ja ulatusliku rahvusvahelise kokkuleppe raames 30 %-ni.

2.7. Suure osa heitkoguste vähendamise meetmetest peavad kehtestama liikmesriigid. Paljud õigusnormide üksikasjad, eelkõige heitkogustega kauplemise süsteemi ja süsinikdioksiidi lekke probleemi osas, tuleb siiski otsustada ELi tasandil.

2.8. Pole aga teada, kuidas kogu süsteem praktikas toimib. Väga olulised küsimused on näiteks süsinikdioksiidi hind, energiahinna tõus taastuvenergiat toetava poliitika tulemusena ning heitkogustega kauplemise süsteemist välja jäävate majandusharude tegevuse kulu majapidamistele. Komisjon peab tellima rohkem uuringuid ja edastama rohkem teavet.

2.9. Läbirääkimised rahvusvahelise kliimakokkuleppe üle kulmineeruvad 2009. aasta detsembris Kopenhaagenis. Komitee on esitanud selle kohta oma seisukohad eraldi arvamuses. Euroopa Ülemkogu on kokku leppinud Kopenhaageni kohtumise ettevalmistamise põhijoontes, sh koormuse jagamine liikmesriikide vahel, et toetada kõige vaesemaid riike.

3. Uuendatud Lissaboni strateegia energia- ja kliimapoliitika küsimused

3.1. Vähem CO2-heiteid tekitav majandus tähendab suuri muutusi tööstuses. Heitkoguseid tuleb vähendada ning energia ja loodusvarade kasutus tuleb lahutada majanduskasvust. Tarbimis- ja tootmisstruktuurid peavad muutuma. Teatud tootmisviisid kaovad ning teised tekivad ja arenevad, töökohad kaovad ja asemele luuakse uued. Vajadused oskuste ja teadmiste järele muutuvad. Vaja on väga suuri investeeringuid ning asjakohaseid sotsiaalabimeetmeid.

3.2. Poliitikud peavad selgitama inimestele eelkirjeldatut ja selle mõju nende igapäevaelule. Valitsused peavad selgitama, mida on vaja – näiteks kui palju fossiilenergiat on vaja asendada ja millega või kui palju energiat peab iga inimene säästma. Kodanike toetuse ja tegudeta jäävad muutused toimumata. Kodanikuühiskonna roll on keskse tähtsusega.

3.3. Kliimamuutustega võitlemise ja Euroopa energiavarustuse kindlustamise meetmeid ei tohi praeguse majanduslanguse pärast edasi lükata. Majanduskriisi leevendamise meetmed peavad toetama vähem CO2-heiteid tekitava majanduse eesmärki ja ka vastupidi. Kriisi saab ja tuleb näha kui võimalust teha uus algus ja võtta majanduskasvu saavutamisel kasutusele uus lähenemisviis.

3.4. Suurem hulk lähiaastatel energia- ja kliimaküsimusi reguleerivaid meetmeid ja õigusnorme juba kehtivad, kuid ainsa olulise erandina on sõlmimata rahvusvaheline kokkulepe. Nüüd on vaja palju ära teha riiklikul tasandil, kuid me ei tea veel, kuidas see kõik toimima hakkab. Tuleb vältida eesmärkide või õigusnormide muutmist, et kõigil sidusrühmadel oleks võimalik oma meetmeid ette valmistada ja ellu viia võimalikult ettenägevalt ja kindlustundega. Nüüd tuleb jõupingutused suunata praktilisse rakendamisse.

3.5. Uuendatud Lissaboni strateegiasse tuleb lülitada tegevuskava vähem CO2-heiteid tekitava majanduse saavutamiseks. See tuleb saavutada säästva arengu kolme sammast (majandus, keskkond ja ühiskond) arvesse võttes ning üldist konkurentsivõime, majanduskasvu ja töökohtade loomise eesmärki silmist kaotamata.

3.6. Koondsuuniste, riigipõhiste soovituste ja riiklike reformikavade kohaldamisalasse kuuluvatesse poliitikavaldkondadesse tuleb lisada kohased poliitikameetmed, mida tuleb hoolikalt planeerida ja hinnata, et saavutada kulutõhusad ja tegelikud tulemused. Komisjon peaks tugevdama kontrolli meetmete rakendamise üle. Lisaks SKP-le tuleb kasutada ka teisi näitajaid, et hinnata arengut säästvuse suunas.

3.7. Muutusi juhivad ühelt poolt tehnoloogia areng ning teiselt poolt hoiakute ja käitumise muutumine. Mõlemad võtavad tegelike, kestvate tulemuste saavutamiseks aega. Teised olulised küsimused on investeeringud, sotsiaalsed ja hariduslikud aspektid ning rahvusvaheline mõõde.

Tehnoloogia

3.8. Tehnoloogiline konkurents on kogu maailmas tugev. USA on eraldanud märkimisväärseid vahendeid kliimamuutusi leevendava tehnoloogia teadus- ja arendustegevusele. Sama suundumust on näha teisteski arenenud majandusega riikides ning üha enam ka suurtes, kiiresti areneva majandusega riikides.

3.9. Euroopa peab suutma kasutada taastuvenergia ja kliimamuutuste valdkonna nn puhaste tehnoloogiate puhul esimese turule tulija eeliseid. See on väga pakiline ja paljunõudev ülesanne, sest näiteks Jaapan on Euroopast eespool hübriid- ja elektriautode tootmises ning Hiina võib peagi EList mööduda tuuletehnoloogia vallas ja USA fotogalvaanilise energia vallas. Ei tohi jääda lootma sellele, et süsinikdioksiidi maksustamine on piisav tehnoloogiliste muutuste innustamiseks.

3.10. Komisjon on käivitanud mitu algatust puhaste/taastuvate ja kliimamuutusi vähendavate tehnoloogiate edendamiseks. ELi eelarvest tuleb selleks eesmärgiks eraldada veelgi rohkem vahendeid.

3.11. Kõige tõhusamad tehnoloogiad sünnivad vaid mitmekesisusest ja elutervest konkurentsist eri lähenemisviiside, uuenduste ja meetodite vahel. See tähendab, et ühtegi kasulikku tehnoloogiat, nagu neljanda põlvkonna tuumalõhustumisenergia ja tuumasüntees, ei tohiks enneaegu kõrvale heita, vaid neid tuleb järjekindlalt edasi arendada.

3.12. Kasutusele tuleb võtta info- ja sidetehnoloogia arendamise ja kasutamise ülisuur potentsiaal.

3.13. Tasuvusest veel väga kaugel olevaid taastuvenergia tehnoloogiaid ei tohiks kulukate toetuste (või kunstlike ostuhindade) abil liiga vara turule suruda. Selle asemel tuleks uute tehnoloogiate turukõlbulikuks saamiseni suunata need vahendid teadus- ja arendustegevusse säästvate ja CO2-heiteid vältivate tehnoloogiate vallas.

3.14. Liikmesriikide vahenditega võrreldes on ELi osa teadus-, arendus- ja uuendustegevuse rahastamisel väike. Praegu tehakse jõupingutusi liikmesriigiti väga erineval tasemel. On väga oluline, et liikmesriigid suurendaksid teadus- ja arendustegevusse, eelkõige puhastesse tehnoloogiatesse suunatavaid vahendeid (sh heitkogustega kauplemise tuludest) ning püüdleksid tõhusa koostöö kaudu kriitilise massi ja maailma tipptaseme saavutamise poole. Need meetmed tuleb viia sisse uuendatud Lissaboni strateegia suunistesse ja riiklikesse tegevuskavadesse.

Investeeringud

3.15. Uued tehnoloogiad ja uuendused tulevad kasutusele vaid tänu majapidamistes, ettevõtetes ja avalikus sektoris tehtavatele investeeringutele. Investeeringud on vajalikud nii majandusarengu ja tööhõive jaoks kui ka kliima- ja energiaeesmärkide saavutamiseks.

3.16. Vajalikud on suured ja kiireloomulised investeeringud energia tootmise ja transpordi infrastruktuuridesse. Näiteks isegi siis, kui nõudlus ei kasva, läheb toodetava elektrivõimsuse asendamiseks järgmise kümne aasta jooksul vaja umbes 1 000 miljardit eurot. On vaja ajakohastada transpordivõrke, eelkõige piiriüleseid võrke ja taastuvenergial põhineva elektrienergia ühendamist võrku. Tõsist muret valmistab investeerimise soikujäämine majanduslanguse ajal ja selle võimalik pikaajaline mõju.

3.17. Investeeringuteks on vajalikud teatud raamtingimused: hea majanduslik raamistik, turunõudlus ja ligipääs turgudele. Õigusraamistik peab olema stabiilne ja prognoositav ning vältima ettevõtete suurt haldus- ja finantskoormust. Vaid kasumlikud ettevõtted saavad investeerida tehnoloogia arendamisse ja uute tehnoloogiate kasutuselevõttu.

3.18. Järelikult on kliima- ja energiaeesmärkide saavutamise üks eeldus konkurentsivõimeline majanduslik raamistik. Õige poliitilise lähenemisviisi korral loob kliima- ja energiapoliitika ka majanduskasvu ja töökohti.

3.19. Kui teadus- ja arendustegevuse ning investeerimise vajadused ELis hakkavad võistlema vajadusega rahastada kliimamuutuste leevendamist ja nendega kohanemist arengumaades, satuvad rahalised vahendid suure surve alla. Liikmesriikide käsutuses on saastekvootide oksjoni käigus saadud tulud, kuid need ei suuda katta kõiki asjakohaseid vajadusi. Otsuste tegijad peavad olema ettevaatlikud, et nad ei suurendaks liigselt ettevõtete koormust ega ohustaks seeläbi nende investeeringuid uutesse tehnoloogiatesse.

Teadlikkus ja Käitumine

3.20. Selleks, et tegutseda ja oma käitumist muuta, peavad inimesed teadma, mis on kaalul ja mida on vaja muuta. Tuleb parandada inimeste teadmisi sellest, mida nad saavad ise ära teha, ja anda vastavasisulist õpet. See on nii valitsuste kui ka kodanikuühiskonna organisatsioonide ülesanne. Üks kasulik vahend oleks komisjoni esitatud heade tavade nimekiri.

3.21. Kuigi on kiiduväärt, et energiatarbimine ja kasvuhoonegaaside heited on tõusnud turunduses ja tarbijate nõustamisel esiplaanile, on samas laiduväärt, et jagatakse ka eksitavat teavet. Selle vastu peavad võitlema asjaomased sidusrühmad.

3.22. ELil on õigus, kui ta toetub oma kliimapoliitikas suures osas turumehhanismidele. Hinnasignaalid peaksid muutma nii inimeste kui ka ettevõtete käitumist. Kuid üksnes sellega ei ole võimalik realiseerida muutuste kogu potentsiaali. Mõnel juhul, nt ehitussektoris, on vaja reguleerimist ning mõnel teisel juhul on vaja toetamist.

3.23. Suurem energiatõhusus viib tavaliselt ka rahalise kokkuhoiuni. Stiimuleid on siiski vaja, eelkõige neil juhtudel, kui tasuvusperiood on üsna pikk või kui kulu kandja ja kasu saaja on erinevad. Komitee on varem teinud komisjonile ettepaneku uurida valdkondlike energiatõhususe eesmärkide teostatavust, eelkõige siseturule mõju avaldavates valdkondades.

3.24. Et vältida konkurentsi moonutamist siseturul, kohaldab EL riigi toetustele kohustuslikke ühiseid eeskirju.

Ühiskondlikud ja Hariduslikud aspektid

3.25. Tarbimisharjumused muutuvad aja jooksul ja seega muutub ka tootmine. Vastavalt uuringule, mille viisid ellu Euroopa Ametiühingute Konföderatsioon (ETUC) ja Sotsiaalse Arengu Instituut (SDA), (1) on kasvuhoonegaaside heiteid 2030. aastaks 40 % võrra vähendavate meetmete mõju tööhõivele kergelt positiivne. Seda tulemust ja lähenemisviisi peavad teised aga liiga optimistlikuks (2). Uuringus järeldatakse aga, et märkimisväärselt muutuvad töökohtade struktuur ja nõuded oskustele. Muutused on suuremad majandusharu sees kui nende vahel. Näiteks eeldatakse, et toimub töökohtade üleminek energia tootmisest energiatõhususega seotud aladele ning maanteetranspordist raudtee- ja veetransporti.

3.26. Suur nõudlus on hariduse ja koolituse järele, et ettevõtted, avalik sektor ja tööjõud oleksid suutelised muutustega kohanema. Haridus ja koolitus, sh elukestev õpe, oli komitee varasema kliimamuutusi ja Lissaboni strateegiat käsitlenud arvamuse põhiteema.

3.27. Komisjon tegi hiljuti ettepanekuid parandada oskustele esitatavate nõuete prognoosimist, mis on väga oluline, et neile haridus- ja koolitusvaldkonnas õigeaegselt reageerida. Parem prognoosimisvõime, oskuste nõudluse ja pakkumise parem kooskõla ning paremad elukestva õppe meetmed on uuendatud Lissaboni strateegia loomulik osa.

3.28. Kuna muutused mõjutavad peaaegu kõiki tööturul osalejaid, peab haridus olema kõigile kättesaadav, et inimesed saaksid muutunud tingimustega kohaneda. Neile, kes võivad siiski probleemide ees seista, peavad liikmesriigid looma kõikehõlmavad sotsiaalkaitsevõrgustikud.

3.29. Inimesi puudutavad ka energia- ja kliimapoliitika tõttu muutuvad kulustruktuurid. Eriti hoolikalt tuleb jälgida muutuvate energiahindade mõju. Paljudel eri põhjustel energiahinnad kõiguvad tugevalt ja üks ELi energiapoliitika eesmärk ongi võimalikult palju sellist kõikumist piirata.

3.30. Energiahindu tõstab keskkonna- ja eelkõige kliimapoliitika, et vähendada energiatarbimist. Sellise lähenemisviisi puudus on see, et seeläbi väheneb Euroopa tööstuse konkurentsivõime ja esineb energiapuuduse tekkimise oht inimeste seas. Kõrgetele hindadele reageerides on energiatarbimise vähendamiseks tavaliselt vaja investeeringuid uutesse seadmetesse, see aga võib võtta aega. Et saavutada häid, jätkusuutlikke tulemusi ja mitte luua majanduslikke ega sotsiaalseid probleeme, on vaja väga hästi tasakaalustatud lähenemist energiahindadele, võttes arvesse nimetatud ajavahemikke.

Rahvusvaheline Mõõde

3.31. Vaid Euroopa piires võetavad kliimamuutuste leevendamise meetmed avaldavad vähe mõju, sest Euroopa kasvuhoonegaaside heited moodustavad 14 % maailma heitkogustest ja see osakaal üha väheneb. Kui kõik juhtivad riigid ei tegutse, ei suudeta vähendada heitkoguseid nii palju, et piirata ülemaailmset soojenemist 2 °C võrra, ning Euroopa konkurentsivõime väheneb ja seetõttu satub ohtu ELi elanike heaolu. Seepärast on väga oluline saavutada Kopenhaagenis kokkulepe ning EL peab jätkuvalt võtma endale eestvedaja rolli.

3.32. Kopenhaageni eesmärk on komisjoni sõnade kohaselt „piisavalt ambitsioonikas ja ulatuslik rahvusvaheline kokkulepe, milles nähakse teiste arenenud riikide jaoks ette samaväärne vähendamise kohustus ning arengumaade jaoks asjakohased meetmed”. Üks oluline element on rahvusvaheline heitkogustega kauplemise süsteem või vähemalt ühilduvad süsteemid, et tagada nii heitkoguste tõhus vähendamine kui ka konkurentsil põhinevad võrdsed võimalused.

3.33. On selge, et vaestel arengumaadel on vaja kliimamuutuste leevendamiseks ja nendega kohanemiseks rahalist abi. Olulised elemendid on tehnoloogiasiirde arendamine ja selle selged reeglid, sh intellektuaalomandi õiguste kaitse, ning puhta arengu mehhanism.

3.34. Rahvusvaheline kokkulepe on vajalik ka selleks, et Euroopa saaks olla paremate kliima- ja energiatehnoloogiate tegelik eestvedaja. Nõudlus nende tehnoloogiate järele oleks vastasel korral palju väiksem.

3.35. EL peab tugevdama oma positsiooni ja tegevust rahvusvahelisel tasandil, et kindlustada Euroopa energiavarustus. ELi ette nähtud laiem välispoliitika kontekst oleks suureks abiks. Nagu komitee on varasemates arvamustes märkinud, peab EL võtma endale eestvedaja rolli ka vastutustundlikus ja jätkusuutlikus globaalses lähenemises energiale.

Brüssel, 4. november 2009 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Mario SEPI

(1) Euroopa Komisjoni keskkonna peadirektoraadi tellitud uuringu kliimamuutuste ja tööhõive kohta viis ellu konsortsium, mida juhivad Euroopa Ametiühingute Konföderatsioon (ETUC) ja Sotsiaalse Arengu Instituut (SDA) ning kuhu kuuluvad firma Syndex, Wuppertali Instituut ning Hispaania Ametiühingute Liidu Töö, Keskkonna ja Tervise Instituut (ISTAS). Uuringuga on võimalik tutvuda veebilehel http://www.etuc.org/a/3676.

(2) Hans Werner Sinn, „Das Grüne Paradoxon”, Econ-Verlag, ISBN 978-3-430-20062-2.