[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 30.11.2010

KOM(2010) 686 lõplik

2003/0132 (NLE)

Muudetud ettepanek

NÕUKOGU OTSUS

milles käsitletakse Euroopa Liidu ühinemist reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni 2002. aasta protokolliga

SELETUSKIRI

1. Algse ettepaneku eesmärk

Nõukogu otsust KOM(2003) 375 - AVC/2003/0132 käsitlev ettepanek esitati komisjonile 24. juunil 2003.

Reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni 2002. aasta protokoll (edaspidi „Ateena protokoll”), mis võeti vastu Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni (edaspidi „IMO”) egiidi all, on segakokkulepe. Komisjoni ettepaneku peamine eesmärk oli see, et ühendus peaks ühinema Ateena protokolliga ning enne 2005. aasta lõppu peaksid seda tegema ka liikmesriigid.

2. Menetluse etapp

Nõukogus alustati kõnealuse ettepaneku suhtes läbirääkimisi, kuid need peatati 2003. aasta detsembris seoses Hispaania Kuningriigi ja Ühendkuningriigi vahelise vaidlusega Gibraltari ametiasutuste pädevuse üle segakokkulepete puhul. Vaidlus lahendati 2007. aasta detsembris ja kõnealust ettepanekut käsitlevaid läbirääkimisi kavatsetakse jätkata.

Nõukogu pädev töörühm tegeles enne läbirääkimise peatamist ettepaneku teksti koostamisega (nõukogu dokument 15836.03). Käesolev muudetud ettepanek põhineb selle tekstil.

3. Muudetud ettepaneku eesmärk

Ettepaneku esitamisest (juuni 2003) ja läbirääkimiste peatamisest (detsember 2003) möödunud aja jooksul on ettepanekuga seotud asjaolud märkimisväärselt muutunud. Muudetud ettepanekus võetakse neid hiljutisi arengusuundi arvesse järgmiselt:

- 2003. aastal oli ühendusel Ateena protokolli artiklite 10 ja 11 kohaselt ainupädevus kõnealuse protokolliga ühinemiseks. Nende artiklitega reguleeritakse nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruses (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades),[1] (edaspidi „Brüsseli määrus”) sätestatud ELi eeskirjadega seotud küsimusi. Brüsseli määrus põhines Euroopa Ühenduse asutamislepingu IV jaotisel. Seega põhines nõukogu otsuse ettepanek Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklil 65 koostoimes artikli 300 lõike 2 esimese lõigu ja artikli 300 lõike 3 teise lõiguga. Novembris 2005 esitas komisjon Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse täiendava ettepaneku, millega enamik Ateena protokolli ülejäänud sisulistest sätetest inkorporeeriti Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 80 lõike 2 alusel ühenduse õigusse (KOM(2005)592). Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta määruses (EÜ) nr 392/2009 (reisijate meritsi vedajate vastutuse kohta õnnetusjuhtumite korral),[2](edaspidi „Ateena määrus”) vastuvõtmine tähendab seda, et nüüdsest on Euroopa Liidul Ateena määrusega hõlmatud küsimuste puhul ainupädevus Ateena protokolliga ühinemiseks. Ateena protokolli peamine koostisosa käsitleb meretransporti, kohtualluvust käsitlevaid eeskirju tuleks aga vaadelda teisejärgulise koostisosana. Seoses sellega, et 1. detsembril 2009 jõustus Lissaboni leping, millega muudetakse Euroopa Liidu lepingut ja Euroopa Ühenduse asutamislepingut,[3] tuleks nõukogu otsuse õiguslik alus asendada järgmisega: artikli 100 lõige 2 koostoimes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 218.

- Ateena määrusega ei inkorporeerita kõiki Ateena protokolli sätteid. Ateena protokoll jääb endiselt segakokkuleppeks, millega iga liikmesriik peab ise ühinema. Soovitav oleks vältida, et Ateena protokolli jõustumise kuupäev oleks iga liikmesriigi puhul erinev. Selleks peaksid liikmesriigid ja Euroopa Liit ühinemiskirjad (või Ateena protokolli juba allkirjastanud liikmesriikide puhul ratifitseerimiskirjad) hoiule andma samal kuupäeval. See on kooskõlas hiljutises võrreldava sisuga nõukogu otsuses leitud lahendusega[4]. Nõukogu otsuse ettepanekut on muudetud samade põhimõtete kohaselt.

- IMO juriidiline komitee võttis 2006. aasta oktoobris vastu Ateena protokolli rakendamise suunised, milles soovitati teha reservatsioon terroristide põhjustatud kahjude kohta, et võtta arvesse praegust olukorda kindlustusturul. Liikmesriigid on võtnud poliitilise kohustuse teha kõnealune reservatsioon. Pärast Ateena määruse vastuvõtmist kuuluvad IMO suunised ELi ainupädevusse. Seepärast teeb Euroopa Liit Ateena protokolliga liitudes kõnealuse reservatsiooni, mis tuleb sätestada ka nõukogu otsuses.

Ateena määruse ettepanekut käsitlevate nõukogu läbirääkimiste viimases etapis (november 2007) püstitasid mõned delegatsioonid küsimuse Ateena protokolli artiklis 11 sätestatud eraldumisklausli toimimise kohta ning tegid ettepaneku, et kõnealust klauslit tuleks Euroopa Liidu õigusaktidega selgitada. Seda ettepanekut poliitilisse kokkuleppesse siiski ei lisatud. On tehtud ettepanek lisada nõukogu otsusele deklaratsioon eraldumisklausli kohta.

2003/0132 (NLE)

Muudetud ettepanek

NÕUKOGU OTSUS,

milles käsitletakse Euroopa Liidu ühinemist reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni 2002. aasta protokolliga

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 100 lõiget 2 ja artiklit 218,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi nõusolekut

1. Reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni 2002. aasta protokoll (edaspidi „Ateena protokoll”) tähendab vedajate vastutuse ja laevareisijate hüvitisega seotud korra olulist paranemist. Kõnealune protokoll hõlmab eelkõige vedaja ranget vastutust käsitlevaid sätteid ning kohustuslikku kindlustust koos õigusega esitada teatava piirmäärani ulatuv hüvitisnõue vahetult kindlustusandja vastu. Seega on protokoll kooskõlas Euroopa Liidu eesmärgiga parandada vedajate vastutusega seotud õiguslikku režiimi.

2. Ateena protokolliga muudetakse reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni ning protokolli artiklis 15 on sätestatud, et kõnealust kaht instrumenti tuleks Ateena protokolli osalisriikide poolt lugeda ja tõlgendada ühtse instrumendina.

3. Enamik Ateena protokolli eeskirju on inkorporeeritud ühenduse õigusesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 392/2009 (reisijate meritsi vedajate vastutuse kohta õnnetusjuhtumite korral)[5]. Seega kasutas Euroopa Liit nendes küsimustes oma pädevust. Liikmesriigid säilitavad oma pädevuse mitme Ateena protokolli sätte suhtes, nagu loobumisklausel, millega liikmesriikidel lubatakse kehtestada Ateena protokollis ettenähtust kõrgemad vastutusmäärad. Kõnealused küsimused on tihedalt seotud Euroopa Liidu pädevusse kuuluvate küsimustega ning lähtudes koostöökohustusest peaksid liikmesriigid ka need probleemid kooskõlastatult lahendama.

4. Ateena protokolli artiklitega 10 ja 11 reguleeritakse nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruses (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades),[6] (edaspidi „Brüsseli määrus”) sätestatud ELi eeskirjadega seotud küsimusi. Seega on Euroopa Liidul Ateena protokolli artiklite 10 ja 11 suhtes ainupädevus.

5. Euroopa Liidu ühinemisel Ateena protokolliga muutuvad protokolli artiklis 10 sätestatud kohtualluvuse eeskirjad ülimuslikuks asjaomaste ELi sätete suhtes. Liikmesriikide vahel ning liikmesriikide ja Lugano konventsiooni (kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades), või 1998. aasta Lugano konventsiooni asendava mis tahes konventsiooni osalisriikide vahel kehtivad kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise eeskirjad peaksid olema ülimuslikud artiklis 11 sätestatud eeskirjade suhtes, kuna liikmesriikide vahel ning liikmesriikide ja Lugano konventsiooni osalisriikide vahel kehtivate eeskirjade eesmärk on tagada, et kohtuotsuseid tunnustatakse ja täidetakse vähemal samas ulatuses, kui Ateena protokolli eeskirjade puhul.

6. Ateena protokoll on ratifitseerimiseks, vastuvõtmiseks, heakskiitmiseks või ühinemiseks avatud riikidele ja piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioonidele, mille on moodustanud suveräänsed riigid, kes on andnud pädevuse teatavates protokolliga reguleeritavates valdkondades üle kõnealustele organisatsioonidele.

7. Vastavalt Ateena protokolli artikli 17 punkti 2 lõikele b ja artiklile 19 võivad protokolli sõlmida piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioonid.

8. Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni õiguskomitee võttis 2006. aasta oktoobris vastu Ateena protokolli reservatsiooni ja protokolli rakendamise suunised (edaspidi „IMO suunised”), milles käsitletakse teatavaid Ateena protokolliga seotud küsimusi, eelkõige terroristide põhjustatud kahju hüvitamist.

9. Määruse (EÜ) nr 392/2009 lisades on veel kord esitatud Ateena konventsiooni konsolideeritud ja protokolliga muudetud versioon, ning IMO suunised.

10. Ateena protokolli artikli 19 kohaselt peab piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioon protokolli ratifitseerimisel, vastuvõtmisel, heakskiitmisel või sellega ühinemisel teatama oma pädevuse ulatuse protokolliga reguleeritud küsimustes.

11. Seepärast peaks Euroopa Liit ühinema Ateena protokolliga.

12. Liikmesriigid, kes konventsiooni ratifitseerivad või sellega ühinevad, peaksid seda tegema üheaegselt. Seepärast peaksid liikmesriigid vahetama ratifitseerimis- või ühinemismenetluste olukorrast teavet, et valmistada ette ratifitseerimis- või ühinemiskirjade üheaegne hoiuleandmine,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

Artikkel 1

Käesolevaga kiidetakse Euroopa Liidu nimel heaks Euroopa Liidu ühinemine reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni 2002. aasta protokolliga (edaspidi „Ateena protokoll”).

Artikkel 2

13. Nõukogu eesistuja on volitatud nimetama isiku või isikud, kellel on õigus ühineda Ateena protokolliga kõnealuse protokolli artikli 17 lõike 2 punkti c, artikli 17 lõike 3 ja artikli 19 kohaselt.

14. Ühinemise ajal esitab Euroopa Liit järgmise pädevusdeklaratsiooni:

„1. Ateena konventsiooni 2002. aasta protokolli artiklis 19 on sätestatud, et piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioonid, kuhu kuuluvad suveräänsed riigid ja mille pädevuses on teatavad käesoleva protokolliga reguleeritavad valdkonnad, võivad protokollile alla kirjutada tingimusel, et nad esitavad kõnealuses artiklis osutatud deklaratsiooni. Euroopa Liit on otsustanud protokolli sõlmida ja esitab seepärast kõnealuse deklaratsiooni.

2. Euroopa Liidu praegused liikmed on Belgia Kuningriik, Bulgaaria Vabariik, Tšehhi Vabariik, Taani Kuningriik, Saksamaa Liitvabariik, Eesti Vabariik, Iirimaa, Kreeka Vabariik, Hispaania Kuningriik, Prantsuse Vabariik, Itaalia Vabariik, Küprose Vabariik, Läti Vabariik, Leedu Vabariik, Luksemburgi Suurhertsogiriik, Ungari Vabariik, Malta Vabariik, Madalmaade Kuningriik, Austria Vabariik, Poola Vabariik, Portugali Vabariik, Rumeenia, Sloveenia Vabariik, Slovaki Vabariik, Soome Vabariik, Rootsi Kuningriik ning Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa Ühendkuningriik.

3. Deklaratsiooni ei kohaldata nende liikmesriikide territooriumide suhtes, kus Euroopa Liidu toimimise lepingut ei kohaldata, ja see ei mõjuta meetmeid ega seisukohti, mida asjaomased liikmesriigid võivad protokolli alusel võtta kõnealuste territooriumide nimel ja huvides.

4. Euroopa Liidu liikmesriigid on andnud Euroopa Liidule pädevuse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 100 hõlmatud küsimustes: Ateena konventsiooni artiklid 1 ja 1a, artikli 2 lõige 2, artiklid 3–16, artikkel 18 ning artiklid 20 ja 21 (muudetud Ateena protokolliga ja IMO suuniste sätetega). Euroopa Liit kasutas seda pädevust, võttes vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta määruse (EÜ) nr 392/2009 reisijate meritsi vedajate vastutuse kohta õnnetusjuhtumite korral.

5. Euroopa Liidu liikmesriigid, v.a Taani Kuningriik kooskõlas Euroopa Liidu lepingule Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud Taanis seisukohta käsitleva protokolli artiklitega 1 ja 2, on andnud Euroopa Liidule pädevuse eelkõige Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 81 hõlmatud küsimustes. Euroopa Liit kasutas seda pädevust, võttes vastu nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades.

6. Ülesanded, mis tulenevad pädevusest, mille liikmesriigid on Euroopa Liidule üle andnud vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingule, muutuvad oma olemuse tõttu pidevalt. Asutamislepingu raames võivad pädevad asutused teha otsuseid, millega määratakse kindlaks Euroopa Liidu pädevuse ulatus. Seepärast jätab Euroopa Liit endale õiguse käesolevat deklaratsiooni vastavalt muuta, ilma et see oleks tema pädevuse teostamise eeltingimus protokolliga reguleeritavates küsimustes. "

15. Protokolli sõlmimisel esitab Euroopa Liit vastavalt protokolli artikli 11 lõikele 3 järgmise pädevusdeklaratsiooni:

„Ateena protokolliga hõlmatud küsimustes tehtud kohtuotsuseid, kui need on teinud liikmesriigi kohus või 1988. aasta Lugano konventsiooni (või Lugano konventsiooni samas küsimuses asendava mis tahes konventsiooni) osalisriigi kohus, tunnustatakse ja täidetakse jätkuvalt teises liikmesriigis vastavalt asjaomastele Euroopa Liidu sätetele, sealhulgas vajaduse korral vastavalt Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi vahelisele lepingule kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, ja 1988. aasta Lugano konventsioonile või Lugano konventsiooni samas küsimuses asendavale mis tahes konventsioonile. Seepärast kehtib Ateena protokolli artikkel 11 ainult nende kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta, mis on tehtud muudes osalisriikides kui Euroopa Liidu liikmesriigid, Šveits, Norra ja Island.”

16. Käesoleva otsuse lõike 1 kohaselt nimetatud isik või isikud annavad Euroopa Liidu Ateena protokolliga ühinemist käsitleva dokumendi hoiule IMO suuniste kohase reservatsiooniga.

Artikkel 3

Euroopa Liit ja selle liikmesriigid annavad Ateena protokolliga ühinemist käsitlevad dokumendid või protokolli allkirjastanud liikmesriikide puhul Ateena protokolli ratifitseerimisdokumendid hoiule 31. detsembril 2011.

Brüssel,

Nõukogu nimel

eesistuja

[1] EÜT L 12, 16.1.2001, lk l. Nn Brüsseli määrus on siduv kõikidele ELi liikmesriikidele, välja arvatud Taani.

[2] ELT L 131, 28.5.2009, lk 24.

[3] ELT C 306, 17.12.2007.

[4] 2008/431/EÜ: Nõukogu otsus, 5. juuni 2008, millega volitatakse teatavaid liikmesriike ratifitseerima Euroopa Ühenduse huvides vanemliku vastutuse ja lastekaitsemeetmetega seotud kohtualluvust, kohaldatavat seadust, tunnustamist, kohtuotsuste täitmist ja koostööd käsitlevat 1996. aasta Haagi konventsiooni või sellega ühinema ning millega volitatakse teatavaid liikmesriike esitama deklaratsiooni asjaomaste ühenduse sätete kohaldamise kohta, ELT L 151, 11.6.2008, lk 36.

[5] ELT L 131, 28.5.2009, lk 24.

[6] EÜT L 12, 16.1.2001, lk l.