[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel, 12.12.2006

KOM(2006)805 lõplik

2000/0212 (COD)

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE EÜ asutamislepingu artikli 251 lõike 2 teise lõigu alusel

nõukogu ühise seisukoha kohta, mis käsitleb avaliku reisijateveoteenuse osutamist raudteel ja maanteel hõlmava Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse vastuvõtmist

2000/0212 (COD)

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE EÜ asutamislepingu artikli 251 lõike 2 teise lõigu alusel

nõukogu ühise seisukoha kohta, mis käsitleb avaliku reisijateveoteenuse osutamist raudteel ja maanteel hõlmava Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse vastuvõtmist

(EMPs kohaldatav tekst)

1. TAUST

Muudetud ettepaneku Euroopa Parlamendile ja nõukogule edastamise kuupäev (dokument KOM (2005) 319 lõplik – 2000/0212 (COD)): | 22.7.2005 |

Regioonide Komitee arvamuse kuupäev: | 16.2.2006 |

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamuse kuupäev: | 17.5.2006 |

Euroopa Parlamendi arvamuse kuupäev, algse ettepaneku KOM (2000)7 esimene lugemine: | 14.11.2001 |

Ühise seisukoha vastuvõtmise kuupäev: | 11.12.2006 |

2. KOMISJONI ETTEPANEKU EESMÄRK

Käesoleva ettepaneku eesmärk on asendada maismaal toimuva avaliku reisijateveoteenuse sektoris seniajani ühenduse õiguslikuks raamistikuks olev 1969. aastal vastu võetud määrus.[1] Pärast 1969. aastat on majanduskeskkond maismaal toimuva avaliku reisijateveo sektoris põhjalikult muutunud. See määrus on muudatustele jalgu jäänud ning tekitab õiguslikku ebakindlust, mis väljendub juba suurenenud vaidluste hulgas.

Leides ühelt poolt, et ühenduse õiguslik raamistik on ajast maha jäänud ning soovides teisalt parandada teenuste tõhusust ja kvaliteeti, esitas komisjon 2000. aasta septembris Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse ettepaneku,[2] millega nähti ette 1969. aasta määruse asendamine.

Pärast Euroopa Parlamendi arvamuse vastuvõtmist esimesel lugemisel esitas komisjon 2002. aasta veebruaris muudetud ettepaneku. Arvestades aga liikmesriikide turgude avamisega seotud kogemuste erinevust, ei olnud nõukogul võimalik seda tööd jätkata.

Nende raskuste ületamiseks, erinevate Euroopa Parlamendis ja nõukogus selle küsimuse kohta väljendatud seisukohtade vahel kompromissi saavutamiseks ning Altmarki kohtuasjas[3] tehtud Euroopa Ühenduste Kohtu otsusega arvestamiseks võttis komisjon 2005. aasta juulis vastu 2002. aasta muudetud ettepanekut asendava muudetud määruse ettepaneku.

Selle ettepaneku kohaselt tuleb eelkõige lihtsustada õigusloomega seotud lähenemisi, olla avalike transporditeenuste puhul paindlikum ning arvestada rohkem lähimuse ja läbipaistvuse põhimõtetega.

Kõnealuse ettepaneku eesmärk on määrata kindlaks pädevate asutuste sekkumise kord maismaal toimuva avaliku reisijateveoteenuse sektoris. Selleks määratletakse ettepanekus, kuidas avaliku teenuse kohustused kompenseeritakse ning kuidas toimub selles sektoris ainuõiguste andmine. Ettepanekus sätestatakse üldised normid lepingule sõlmimiseks ning avaliku võimu ja transpordiettevõtjate vaheliste suhete läbipaistvuse suurendamiseks. Lisaks tunnustatakse kõnealuses ettepanekus Euroopa Parlamendi taotlusel esmakordselt ka kohalike ametiasutuste valikuvabadust avaliku transpordi korraldamisel. Selgelt piiritletakse nii avaliku teenuse lepingute konkurentsile allutamise võimalus kui ka pädevate asutuste võimalus pakkuda neid teenuseid ise või sõltuva teenusepakkuja kaudu.

3. MÄRKUSED ÜHISE SEISUKOHA KOHTA

Kvalifitseeritud häälteenamusega vastu võetud ühises seisukohas sisalduvad teatavad täpsustused, millega komisjon nõustub, kuna need ei kahjusta komisjoni ettepaneku eesmärkideks olnud õiguskindlust, läbipaistvust, lähimust ja paindlikkust.

Nimelt laiendas nõukogu raudteed hõlmavate otselepingute sõlmimise võimaluse kõigile rööbastransporditeenustele , välja arvatud metroo- ja trammiteenused, kehtestades siiski põhimõttelise piiranguna lepingute kestuse kuni kümne aastani.

Lähtudes Euroopa Parlamendi nõudmisest, arvestas nõukogu väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate erilise olukorraga ning korrigeeris väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele kohaldatavaid lävendeid , mis võimaldab kuni 20 sõidukit kasutavate ettevõtjatega sõlmida otselepinguid, mille aastane väärtus ei ületa 1,7 miljonit eurot ning mille maht ei ole suurem kui 500 000 kilomeetrit aastas. See väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate kasuks ette nähtud kord on selgitatav asutamislepingu peatükis „Transport” sätestatud erilistele normidele allutatud kohaliku transpordituru eripäraga. Komisjon leiab, et sellist korda ei tuleks rohkem laiendada.

Kooskõlas Euroopa Parlamendi seisukoha ning komisjoni ettepanekuga kinnitas nõukogu kohalike asutuste valikuvabaduse põhimõtet küsimuses, kas korraldada bussi-, trammi- ja metrooteenuste puhul riigihange või kasutada sõltuvat teenusepakkujat. Veelgi enam, selleks, et võtta arvesse teatavaid eripärasid ning et õigusakti tekst ei muutuks raskesti kohaldatavaks, lisas nõukogu tingimused, millistel need asutused võivad osutada avalikke transporditeenuseid kas ise või sõltuva teenusepakkuja kaudu.

Samuti otsustas nõukogu karmistada läbipaistvuse tingimusi otselepingute sõlmimise puhul.

Lisaks kinnitas nõukogu Euroopa Parlamendi poolt soovitud vastastikkuse põhimõtte kehtestamist, ent vastavalt komisjoni ettepanekule ning Euroopa Ühenduste Kohtu praktikale on see klausel ajaliselt piiratud ning seondub järkjärgulise turgude vabakslaskmisega. Niisiis on tegemist selgelt üleminekumehhanismiga.

Viimaks nõustus nõukogu olemasolevatele lepingutele kohaldatava korraga ja vajadusega sätestada lepingute sõlmimise korda käsitlevate sätete kohaldamiseks pikem üleminekuperiood . Selleks üleminekuperioodiks jääb 12 aastat pärast määruse jõustumist.

4. ÜKSIKASJALIKUD MÄRKUSED ÜHISE SEISUKOHA KOHTA

Alltoodud viited on viited ühise seisukoha preambuli põhjendustele ja artiklitele.

4.1 Euroopa Parlamendi parandused, millega komisjon nõustus ja mis kajastuvad ühises seisukohas täielikult või osaliselt

Eesmärk ja reguleerimisala

Muudatusettepanekud 1, 5, 132, 21, 22 ja 31, millega täpsustatakse määruse eesmärke, eriti üldist huvi (transpordi parandamine seoses sotsiaalsete ja keskkonnateguritega, hinnatingimused, liikumispuudega inimeste kaitse, regionaalarengupoliitika jne), kajastuvad põhimõtteliselt preambuli põhjendustes 4 ja 13a ning artikli 1 lõike 1 esimeses lõigus.

Määruse aluspõhimõtetega seonduvad muudatusettepanekud 2 ja 3 kajastuvad põhimõtteliselt põhjenduses 1, 7 ja 9.

Muudatusettepanek 6, millega täpsustatakse riiklikust sekkumisest vabastatud turgude olukorda, kajastub põhjenduses 6b.

See osa muudatusettepanekust 23, millega välistatakse määruse kohaldamisalast vanaaegsed rongid, kajastub artikli 1 lõikes 2.

Mõisted

Muudatusettepanek 25 kajastub artikli 2 punktis n, mille kohaselt on seotud teenuste mõistega hõlmatud teavitusteenused, piletimüük ja ühtsed sõiduplaanid.

Suhe riigihangete õigusega

Muudatusettepanek 8, milles täpsustatakse, et riigihangete direktiive ei kohaldata nende lepingute puhul, mis kujutavad endast teenuste kontsessioone, kajastub artikli 5 lõikes 1 ja artikli 8 lõikes 1.

Lepingute kestus

Muudatusettepanekutega 15 ja 54 nõutakse maksimaalse lepingutähtaja pikendamist 8 aastale (maanteetranspordi puhul) ja 15 aastale (raudtee puhul). Komisjon kajastas Euroopa Parlamendi poolt pakutud tähtaegu oma parandatud ettepaneku põhjenduses 12 ning artikli 4 lõikes 5 ning lisas artikli 4 lõikesse 6 võimaluse sõlmida teatavatel tingimustel pikema tähtajaga lepinguid. Ühises seisukohas tõsteti maanteelepingute maksimaalkestust kaheksalt aastalt kümnele ning laiendati veelgi pikema tähtajaga lepingute sõlmimise võimalusi. Lisaks piiratakse artikli 5 lõikes 6 otse sõlmitud raudteelepingute üldtähtaega kuni kümne aastani.

Avalike teenuste lepingute sõlmimise kord

Muudatusettepanekuga 61, milles väljendub kindlasti Euroopa Parlamendi poolt esimesel lugemisel vastu võetud keskne seisukoht, võimaldatakse pädevatel asutustel valida

- kas allutada avalike teenuste lepingute sõlmimine konkurentsile

- või osutada avalikke transporditeenuseid ise kas vahetult või oma ettevõtja kaudu, tingimusel, et ei konkureerita teiste avalike teenuste lepingute saamiseks.

See muudatusettepanek, millega kehtestatakse pädeva asutuse valikuvabaduse põhimõte , nagu ka muudatusettepanekud 12, 14 ja 29, kajastuvad põhimõtteliselt põhjenduses 15 ja artikli 5 lõikes 2.

Nõukogu täpsustas mõningal määral tingimusi, millistel pädevad asutused võivad ise või sõltuva teenusepakkuja kaudu avalikke transporditeenuseid osutada.

- Selleks et anda volitusi ametiasutuste rühmadele ja arvestada olukordadega, kus transpordi valdkonnas pädevat kohalikku asutust olemas ei ole, täiendatakse ühises seisukohas artikli 5 lõike 2 esimeses lõigus ja artikli 5 lõike 2 punktis d kasutatavat pädeva kohaliku asutuse mõistet;

- Artikli 5 lõike 2 punktis a muudetakse ühise seisukohaga kontrolli mõistet, pehmendades kriteeriumi, mis hõlmab pädeva asutuse kapitali omanikuks olemist. Seetõttu saab teatavaid segakapitaliga ettevõtjaid (või institutsionaliseeritud avaliku ja erasektori partnerlusi) käsitada sõltuvate teenusepakkujatena ning nendega on võimalik sõlmida avalike transporditeenuste otselepinguid. Siiski on määruses sätestatud, et sõltuva teenuseosutaja tegevus piirneks igal juhul konkreetse geograafilise piirkonnaga. Komisjon leiab, et see transpordiga seonduv eriline lähenemine võib asutamislepingu transporti käsitleva peatüki alusel olla õigustatud avaliku transpordi eriliste vajaduste tõttu ega kahjusta kuidagi muudes sektorites kasutatavat lähenemist. Lisaks leiab komisjon, et käesoleval juhul ei tohiks lahendus minna vastuollu asutamisõigust (EÜ asutamislepingu artikkel 43) ja teenuste vaba liikumist (EÜ asutamislepingu artikkel 49) käsitlevate asutamislepingu sätete tõlgendamisega seotud ühenduse praeguse kohtupraktikaga. Iseäranis säilitatakse määruses põhiline üldreegel, mille kohaselt peab pädev asutus kontrollima sõltuvat teenusepakkujat sarnaselt, nagu ta kontrollib oma enda talitusi, avaliku transpordi puhul hinnatakse seda kontrolli määruses täpselt sätestatud kriteeriumide alusel. Lisaks tuletatakse määruses meelde, et allhankeid peab sõltuv teenusepakkuja korraldama asutamislepingu eeskirjade kohaselt.

- Selleks et võimaldada teenuseosutajal teatavate piirkonnast väljuvate liinide käitamist, pehmendatakse ühise seisukohaga artikli 5 lõike 2 punktis b esitatud sõltuva teenuseosutaja tegevusraadiuse põhimõtet.

- Artikli 5 lõike 2 punktis c kehtestab nõukogu korra, mis võimaldab sõltuval teenusepakkujal osaleda konkurentsi tingimustes toimuval pakkumisel veidi enne seda, kui ta oma koduturul lõplikult konkurentsile allutatakse.

Muudatusettepanek 7, mis piirab avalike teenuste lepingute konkurentsile allutamisele antavat positiivset hinnangut, kajastub põhimõtteliselt sõnastuse „sobivate kaitsemeetmete rakendamisel” kasutamise kaudu põhjenduses 6a.

Hankemenetluse korra puhul kajastub põhjenduses 17 ja artikli 5 lõikes 3 põhimõtteliselt pädeva asutuse ja pakkujate vaheliste läbirääkimiste pidamist võimaldav muudatusettepanek 80. Muudatusettepanek 81, millega pannakse pädevale asutusele kohase avaldamise kohustus, kajastub põhjenduses 23 ja artikli 7 lõikes 2.

Läbipaistvus

Muudatusettepanekud 82 ja 83, millega tugevdatakse liikmesriikide ja pädevate asutuste kohustust esitada regulaarselt määruse rakendamist käsitlevad aruanded, on põhimõtteliselt hõlmatud põhjenduse 24 ning artikli 7 lõikega 1 ja artikli 8 lõikega 2.

Vastavalt muudatusettepanekus 95 väljendatud Euroopa Parlamendi nõudmisele sätestatakse artiklis 11 ka eelkõige komisjoni avalike transporditeenuste kvaliteedi arengut hindava aruande esitamine pärast üleminekuperioodi lõppu.

Konkurentsimoonutused

Muudatusettepanekud 67, 68, 91 ja 94, mille eesmärk on avalikke teenuseid hõlmava otselepingu saanud teenusepakkujatele kasulike konkurentsimoonutuste ennetamine, kajastuvad põhimõtteliselt artikli 5 lõike 2 punktis b ning ka artikli 8 lõikes 6, milles sätestatakse üleminekuajal vastastikkuse põhimõte.

Kiireloomulised meetmed

Euroopa Parlamendi muudatusettepanekud 70, 78, 85 ja 86 võimaldavad pädevatel asutustel sõlmida otselepinguid kiireloomulistel juhtumitel, näiteks juhul, kui teenusepakkuja läheb pankrotti. See kajastub artikli 5 lõikes 5.

Kaitsemeetmed

Komisjon ja nõukogu nõustusid Euroopa Parlamendiga, kelle muudatusettepanekutega 71 ja 72 jäetakse välja sätted, mille eesmärk oli panna teenusepakkujatele kohustus tellida osa teenustest allhanke korras või välistada mõnede valitsevas seisundis olevate ettevõtjate osalemine pakkumismenetlustes.

Üldnormid tariifide kohta

Maksimumtariifide kehtestamist hõlmavatele üldnormidele kohaldatavat korda käsitlevad muudatusettepanekud 130, 76, 77 ja 124 kajastuvad põhimõtteliselt põhjenduses 5 ja artikli 3 lõikes 2. Nende teenuste osas, mille puhul tariife hõlmavate kohustuste eest rahalist kompensatsiooni ei maksta, antakse ühise seisukohaga artikli 3 lõikes 3 võimalus kohaldada määruse asemel asutamislepingu riigiabi eeskirju, millega kaasneb tehtud maksetest teatamise kohustus.

Avaliku teenuse kohustuste kompenseerimine

Muudatusettepanek 13, milles käsitletakse teenusepakkujatele hüvitise maksmist, kajastub põhimõtteliselt artikli 1 lõike 1 teises lõigus ning lisa punktis 2.

Kajastatud on muudusettepanekut 19, mille eesmärk on võimaldada teenusepakkujatel riigi sekkumisest vabastatud turul saadud vahendeid kasutada avalike transporditeenuste osutamiseks. See lisa punktis 5 sätestatud tulude ülekandmise keeld kohaldub üksnes riigi sekkumisest mittevabastatud turgudel saadud vahenditele.

Muudatusettepanekud 89 ja 96, milles käsitletakse ilma riigihanke korraldamiseta sõlmitud avalike teenuste otselepingute raames toimuva kompenseerimise korda, kajastuvad põhimõtteliselt artikli 4 lõikes 2, artiklis 6 ning lisas.

Üleminekusätted

Muudatusettepanekud 90, 92 ja 93, milles nähakse ette üleminekuaja pikendamine ja pehmendatakse kehtivatele lepingutele kohaldatavaid norme, kajastuvad põhimõtteliselt artikli 8 lõigetes 2 ja 5 ning artikli 10 lõikes 1. Artiklis 12 sätestatakse, et määrus jõustub kolm aastat pärast avaldamist Euroopa Liidu Teatajas. Selle jõustumistähtaja lõppedes hakkab kulgema avaliku teenuse lepingute sõlmimist hõlmavate sätete kohaldamisega seotud 12 aasta pikkune üleminekutähtaeg. Nende sätetega pehmendatakse ka olemasolevatele lepingutele kohaldatavaid norme, et võimaldada kõigis liikmesriikides avaliku transpordi korraldus järk-järgult kooskõlla viia.

4.2 Komisjoni poolt tagasi lükatud ning ühises seisukohas mitte kajastuvad Euroopa Parlamendi muudatusettepanekud.

Reguleerimisala

Muudatusettepanekuga 23 piiratakse määruse reguleerimisala kohaliku transpordiga. See tähendaks kehtiva 1969. aasta määruse säilitamist ning sellega maismaatranspordi ühele osale kaasnevat õiguslikku ebakindlust. Seega jäädakse reguleerimisala määratlemisel sõnastuse „Reisijatevedu raudteel ja maanteel” juurde.

Avalike teenuste lepingute sõlmimise kord

Muudatusettepanekud 9, 62, 63, 65 ja 120 hõlmavad teatavat liiki transporditeenuste, nagu integreeritud transpordi, metroo- ja kergmetrootranspordi või teenusepakkujate algatusel rajatavate uute liinide konkurentsile allutamise eritingimusi. Need muudatusettepanekud on kaotanud aktuaalsuse, kuivõrd ühises seisukohas sätestatakse pädevate asutuste valikuvabaduse põhimõte. See põhimõte hõlmab nii integreeritud transpordi, metroo ja kergmetrooteenused kui ka uued liinid. Nende jaoks ei ole enam erandeid ette näha. Seega neid muudatusettepanekuid ei arvestata.

Muudatusettepanekuga 64 jäetakse välja pädeva asutuse kohustus teatada üks aasta ette oma kavatsusest sõlmida kas konkurentsi tingimustes või otselepinguna avalik transporditeenuse leping. Arvestades, et valikuvabaduse põhimõttega peab kaasnema piisav läbipaistvus, leidsid komisjon ja nõukogu, et selle põhjenduses 23 ja artikli 7 lõikes 2 kajastuva avalikustamise kohustuse säilitamine on vajalik.

Muudatusettepanekut 69, mille esemeks on niiöelda „kvaliteedi võrdlemise” menetlus, ei arvestatud ei komisjoni muudetud ettepanekus ega ühises seisukohas.

Suhe riigihangete õigusega

Euroopa Parlamendi muudatusettepaneku 24 kohaselt seataks määruse sätted riigihangete direktiivide kohaldamisest kõrgemale. Selline ülimuslikkus läheks vastuollu ühenduse poolt Maailma Kaubandusorganisatsiooni riigihankeid käsitleva lepinguga võetud kohustustega. Ühises seisukohas ei toetatud mõtet käesoleva määruse ülimuslikkuse kohta riigihangete direktiivide üle. Selguse huvides sätestatakse siiski nõukogu poolt lisatud artikli 1 lõikes 2, et määrust ei kohaldata ehitustööde kontsessioonidele.

Mõisted

Muudatusettepanekutega 107 ja 109 täiendatakse ainuõiguste määratlust. Neil täiendustel ei näi aga kõnealuse määratlusega tegelikku seost olevat ning neid ei arvestata.

Kuivõrd laevandus jääb selle määruse reguleerimisalast välja, ei ole muudatusettepanek 26 enam aktuaalne. Lisaks märgitakse põhjenduses 8 ja artikli 1 lõikes 2, et seoses mahtude vähesusega jääb veetransport käesoleva määruse reguleerimisalast välja ning täpsustatakse, millist korda selles sektoris kohaldatakse.

Muudatusettepaneku 27 näol on tegemist redaktsioonilise muudatusega teenusepakkuja mõistes ning seda ei arvestata.

Muudatusettepanek 28, mis seondub avaliku lühimaatranspordi mõistega, ei ole enam aktuaalne, kuivõrd seda mõistet ühises seisukohas enam ei kasutata.

Muudatusettepanekuga 30 tuuakse sisse eriline liikumispuudega isiku mõiste, mida aga ühises seisukohas ei arvestatud.

Avalikke teenuste lepingud

Muudatusettepanekutega 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 116, 127 ja 131 muudetakse ja karmistatakse nende kriteeriumide loetelu, mida pädevad asutused avalike teenuste lepingute sõlmimisel arvestama peavad.

Need muudatusettepanekud ei ole enam aktuaalsed, kuivõrd ei komisjon ega nõukogu ei toeta lepingu sõlmimise kohustuslike kriteeriumide kehtestamist. Selline nimekiri muutuks peagi kohaldamatuks või hakkaks isegi eesmärgile vastu töötama.

Lähimuse põhimõttest lähtuvalt antakse pädevatele asutustele täielik vabadus määrata ise kõik tingimused, mida lepingu sõlmimisel arvestada tuleb ning määratleda ka oma prioriteedid avaliku transpordi valdkonnas. Siiski täpsustatakse põhjenduses 13a, et asutused võivad kehtestada näiteks töötingimuste, reisijate õiguste, keskkonnakaitse või liikumispuudega inimeste vajadustega seonduvaid kvaliteedinorme.

Muudatusettepanekutega 108, 55, 56, 57, 58 ja 59 nõutakse, et avalike teenuste lepingutes sisalduksid teatavad lepingu ülesütlemist, iga-aastase tegevusaruande esitamise kohustust, varalist seisundit, sanktsioonisüsteemi ja lisaklausleid hõlmavad sätted. Neid muudatusettepanekuid ei arvestatud, kuna sellised sätted tuleb lähimuse ja lepinguliste kohustuste tasakaalu põhimõttest tulenevalt määratleda poolte vahel.

Samal põhjusel ei arvestata ka muudatusettepanekuid 133 ja 134, milles nõutakse väljavalitud teenuseosutajalt töötajate õiguste tagamist. Seoses töötajate õiguste kaitsega sätestatakse põhjenduses 13 ja artikli 4 lõikes 7 siiski sõnaselgelt, et asutused võivad riigihankemenetluses panna pakkujatele kohustuse tagada eelnevalt tööle võetud personalile teatud õigused.

Kaebemenetlus

Muudatusettepanekuid 8, 84, 85, 86 ja 87, mis seonduvad pädeva asutuse poolt tehtud otsuste vaidlustamisega, ei arvestata, kuivõrd ühises seisukohas selle valdkonna erilist menetluskorda ei määratleta.

Kolmandate riikide teenusepakkujad

Arvestamata jäetakse muudatusettepanekud 4, 20, 74 ja 125, milles käsitletakse kolmandate riikide teenuseosutajate juurdepääsu ja asutamist puudutavaid norme, kuna ei komisjoni ettepanekus ega nõukogu ühises seisukohas selle aspekti osas mingeid erisätteid ei sisaldu. Seega neid muudatusettepanekuid ei arvestata.

4.3 Komisjoni poolt tagasi lükatud, ent ühises sisukohas kajastuvad Euroopa Parlamendi muudatusettepanekud

Väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad

Muudatusettepanekute 17 ja 79 eesmärk on tagada väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate erihuvidega arvestamine kohaliku transpordi puhul. Neid muudatusettepanekuid komisjoni ettepanekus ei arvestata, ent need kajastuvad selgelt ühise seisukoha artikli 5 lõikes 4, kus kehtestatakse konkreetne kõrgem lävend, mida kohaldatakse lepingutele, mis sõlmitakse väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjatega, keda määratletakse samas artiklis kui ettevõtjaid, kes kasutavad kuni 20 sõidukit. Tuleb meenutada, et see säte arvestab kohaliku transpordi erilist struktuuri, milles väikestel ja keskmise suurusega ettevõtjatel on sageli määrav roll. Lisaks laienevad transpordisektorile asutamislepingu transporti käsitleva peatüki erinormid.

4.4. Uued sätted

Reguleerimisala

Põhjendused 8a ja 29 ning artikli 1 lõige 1 hõlmavad avaliku kaubaveoteenuse välja jäämist selle määruse kohaldamisalast ning täpsustavad sellele sektorile kohaldatavat korda.

Läbipaistvus

Artikli 7 lõikes 3 sätestatakse raudteetranspordi otselepingute sõlmimise korral pädeva asutuse kohustus avaldada teatav teave.

Artikli 7 lõige 4 kohustab pädevat asutust edastama iga huvitatud isiku nõudmisel talle avaliku teenuse otselepingu sõlmimist käsitleva põhjendatud otsuse.

Kooskõla asutamislepinguga

Artikli 9 lõikes 2 on täpsustatud kohaldatav kord seoses toetustega, mis antakse transpordi koordineerimiseks või mis seisnevad käesoleva määrusega mittehõlmatud avalike teenuste hulka kuuluvate teatud kohustuste täitmise kulude katmises. Seetõttu nähakse artikli 10 lõikes 2 ette nõukogu 4. juuni 1970. aasta määruse 1107/70 (toetuste andmise kohta raudtee-, maantee- ja siseveetranspordile) kehtetuks tunnistamine.

5. KOKKUVÕTE

Komisjon leiab, et 11.12.2006. aastal kvalifitseeritud häälteenamusega vastu võetud ühine seisukoht ei kahjusta komisjoni muudetud ettepaneku eesmärke ja suundi ning seda võib seetõttu toetada.

[1] Nõukogu 26. juuni 1969. aasta määrus (EMÜ) nr 1191/69 raudtee-, maantee- ja siseveetranspordis osutatavate avalike teenuste kontseptsioonist tulenevaid kohustusi puudutavate liikmesriikidepoolsete meetmete kohta (EÜT L 156, 28.6.1969, lk. 1). Määrust on viimati muudetud määrusega (EMÜ) nr 1839/91 (EÜT L 169, 29.6.1991, lk. 1)

[2] KOM (2000)7 lõplik – 2000/0212 (COD), muudetud dokumendiga KOM(2002)107 lõplik.

[3] 24. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C-280/00: Altmark Trans GmbH ja Regierungspräsidium v. Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH.