SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

Põhjused ja eesmärgid

2008.–2009. aasta finants- ja majanduskriisi ajal tabas enamikku ELi liikmesriike oluline majanduslangus, mis tõi kaasa olukorra järsu halvenemise nende tööturgudel. ELi tasandil tõusis töötuse määr ajalooliselt kõrgeimale tasemele. Praegu on see alanemas.

Töötuse määr on jätkuvalt kõrge eelkõige noorte ja pikaajaliste töötute seas. Pikaajalise töötuse (töötus, mis on kestnud üle ühe aasta) määr on alates 2007. aastast kahekordistunud ning moodustab poole kogu töötuse määrast: pikaajalisi töötuid on 12,1 miljonit inimest, st 5 % ELi tööturul aktiivsest elanikkonnast, kellest 62 % olid 2014. aastaks olnud tööta vähemalt kahe järjestikuse aasta jooksul. Pikaajalise töötuse määr püsis ELis 2013. ja 2014. aastal väga kõrge.

Pikaajaline töötus mõjutab liikmesriike ebaühtlaselt, sõltudes kriisi mõjudest, makromajanduslikust olukorrast, majanduse struktuurist ja riikide tööturgude toimimisest. See mõjutab erinevaid inimesi, kelle tööalane konkurentsivõime on üldiselt madal ning kellest paljud on mitmeti ebasoodsas olukorras. Väheste kutseoskuste või madala kvalifikatsiooniga töötajatel ja kolmandate riikide kodanikel on kaks korda suurem oht kogeda pikaajalist töötust. Puudega inimesed ja ebasoodsas olukorras olevad vähemused, näiteks romad, on samuti ebaproportsionaalselt palju mõjutatud.

Isegi kui töölevõtmine liikmesriikides taas suureneb, on oht, et paljud pikaajalised töötud ei saa sellest osa, kuna nad on tööturust kõige kaugemal. Mida kauem on inimesed tööta, seda raskem on neil taas tööd leida, kuna nende kutseoskused on järk-järgult vähenenud. Sellega kaasnevad isiklikud probleemid, inimkapitali vähesem kasutamine, majanduspotentsiaali raiskamine ja sotsiaalkulude suurenemine, mis veelgi teravdab demograafilise languse mõju. On oht, et paljud töötud, kes on olnud tööta aasta või kauem, võivad üldse tööturult lahkuda. Igal aastal lõpetab neist viiendik tööotsingud ning neid käsitatakse mitteaktiivsetena.

Pikaajaline töötus võib põhjustada vaesust ja sotsiaalset tõrjutust. Samuti põhjustab pikaajaline töötus vaesuse edasikandumist töötute leibkondades elavatele lastele, kuivõrd tõendamist on leidnud asjaolu, et töötute leibkondade laste haridusalased saavutused on tagasihoidlikumad. Tööhõive annaks mõjutatud töötajatele ja nende perekondadele võimaluse väljuda vaesusest, kuna pooled töökoha leidnud inimesed ei ole enam vaesuseohus.

Pikaajalise töötuse vastu võitlemine toetaks suurema tööhõive kaudu jätkusuutlikku kasvu ja ühtekuuluvust ning võiks sotsiaalabikulutuste vähenemise ja maksutulu suurenemise kaudu leevendada ka riigi rahandusele langevat koormust.

Pikaajaline töötus on keskne probleem töökohtade loomise ja majanduskasvu tegevuskavas, mis esitati komisjoni 2015. aasta majanduskasvu ja tööhõive analüüsis. Komisjoni presidendi Junckeri poliitilistes suunistes nimetatakse töötuse probleemi võtmetähtsusega poliitiliseks väljakutseks. Euroopa Parlament, nõukogu ja Euroopa Keskpank on teinud kindlaks, et pikaajaline töötus on majanduskasvu saavutamisel üks peamisi takistusi.

Pikaajalise töötusega võitlemiseks tuleb eri poliitikavaldkondades (tööhõive-, majandus- ja eelarvepoliitika, investeerimine inimkapitali) võtta suur hulk meetmeid, sealhulgas viia läbi struktuurireforme, ning omavahel ühendada parandus- ja ennetusmeetmeid. ELil on mitmetahuline strateegia, et tagada toetav makromajanduslik keskkond, suurendada töövõimalusi, tugevdada sotsiaalset ühtekuuluvust, toetada kutseoskuste arendamist ning aidata kaasa pikaajalise töötuse vähendamisele. Pikaajaliste töötute jaoks ei sõltu tööhõivesse üleminek üksnes pakutavate teenuste kvaliteedist, vaid ka iga liikmesriigi makromajanduslikust olukorrast, majandusstruktuurist ja tööturu toimimisest.