1.SISSEJUHATUS

Maailm võitleb jätkuvalt enneolematu rahvatervisekriisiga, mis on nõudnud kirjeldamatult palju inimelusid, pannud riikide ühiskonnad tohutu surve alla ja vallandanud lähiajaloo ühed suuremad üleilmsed majandusprobleemid. Ajal, mil Euroopas vaktsineeritute arv kasvab pidevalt ja nakkuste arv väheneb, on EL kehtestanud meetmed ja seadnud sisse koordineerimise, et võidelda pandeemia vastu ja tagada, et selle mõju meie ühiskonnale ja majandusele oleks võimalikult väike. Samas on COVID-19ga seotud ohud endiselt suured ja uute nakkusjuhtumite päevased näitajad maailmas üle kahe korra kõrgemad kui eelmisel aastal samal ajal.

See viitab sellele, et vaatamata edusammudele ei ole pandeemia veel läbi. Kuid see annab tunnistust ka sellest, et peame praegusest kriisist jätkuvalt ja viivitamata õppima, et tulla paremini toime pandeemiaga seotud uute tekkivate ohtudega ning valmistuda samal ajal uuteks ja teistsugusteks tervisekriisideks, mis võivad tulevikus esineda. Seepärast keskendutakse käesolevas teatises teatavatele tervisevaldkonnas saadud varajastele õppetundidele, mille põhjal Euroopa peab kohe tegutsema. See on vajadusest lähtuvalt koostatud vahearuanne, mille alusel tehakse pikemas perspektiivis rohkem järeldusi.

Igasugune järelduste tegemine peab algama kriitilise pilguga sellele, mida on tehtud, mis on hästi töötanud ja mis mitte. Pandeemiast õppimisel tuleb tunnistada, et ilma nii paljude eesliinitöötajate oskuste ja ennastsalgavuseta oleks olukord olnud kahtlemata veelgi halvem. Samuti tuleb tunnistada kriisi ebaühtlast mõju, kuna kõige enam kannatasid selle all haavatavad elanikkonnarühmad. Selline aus hinnang on väga oluline, kui tahta teha tegevuspõhimõtete jaoks ja poliitilisel tasandil realistlikke järeldusi. See võib aidata kindlaks teha, kus on ilmsiks tulnud puudusi ja nõrku külgi, kus tuleb tugevdada valmisoleku- ja reageerimissüsteeme ja -kultuuri ning kus saab erakorralisi lahendusi edasi arendada või need püsivaks muuta.

Tõsiasi on see, et nagu peaaegu iga piirkond ja riik üle kogu maailma, ei olnud ka EL ega liikmesriigid selleks pandeemiaks valmis. Selgus, et valmisoleku- ja planeerimisvaldkond on alarahastatud ja piisavalt välja arendamata ning EL pidi võtma suure osa meetmetest erikorras ja ajutiselt. Koordineerimine ja koostöö liikmesriikide vahel oli alguses sageli keeruline ning selle sisseseadmiseks ja toimima hakkamiseks läks aega. Sellele kulus pandeemia algusetappides väärtuslikku aega ning see näitab, et õiged struktuurid ei olnud paigas.

Samal ajal on ELi vastus arenevale pandeemiale hõlmanud paljusid enneolematuid algatusi, mis töötati välja ja viidi ellu rekordiliselt kiiresti. Eelkõige päästis see elusid ja elatusvahendeid ning oli abiks tervishoiuteenuste osutamisel. Samuti andis see tunnistust vajadusest teha pandeemiate või muude piiriüleste ohtude korral eurooplastena koostööd, kas siis hädaolukorrale reageerimise, vaktsiinide, hangete, esmatähtsate kaupade tootmise või juhtrolli võtmise ja üleilmsete jõupingutuste tulemusliku toetamise kaudu, ning tõestas sellise koostöö lisaväärtust.

ELi meetmed suure majanduslanguse ohu leevendamiseks olid algusest peale kiirelt võetud, tulemuslikud ja hästi koordineeritud. Ühest küljest lasti nende tarvis käiku olemasolevad kriisidele reageerimise mehhanismid, teisest küljest kaasati ülisuuri ressursse. Meetmete võtmisel tugineti suuresti õppetundidele, mida on saadud alates 2008. aastal alanud finantskriisist. Kogemustest õppides võttis EL – liikmesriigid ja ELi institutsioonid – kriisi alguses 2020. aastal majanduse kaitsmiseks kiiresti otsustavaid meetmeid. Asendamatud on olnud ka Euroopa Keskpanga rahapoliitilised otsused ja eelkommunikatsioon, mis on säilitanud kõigi majandussektorite jaoks soodsad tingimused, ning järelevalveasutuste tegevus.

KUIDAS ÕPPUST VÕTTA: MIDA MAJANDUSLIKUD MEETMED ÕPETAVAD MEILE KRIISIKS VALMISOLEKU KOHTA? EL võttis pandeemia majanduslike tagajärgedega tegelemiseks otsustavaid meetmeid. Selle käigus tugineti suuresti majandus- ja finantsvaldkonna varasemate probleemide ja kriiside lahendamiseks kehtestatud korraldustele ning saadud kogemustele. Siiski oli algusest peale selge, et tegu on ainulaadse katsumusega sellel sajandil. Usaldusväärne kolmeetapiline lähenemisviis -Esiteks võttis EL erakorralisi meetmeid, et kaasata ELi vahendeid, sealhulgas 82 miljardit eurot ELi eelarvest (muu hulgas koroonaviirusele reageerimise investeerimisalgatused CRII ja CRII+), ning rakendas stabiilsuse ja kasvu pakti üldist vabastusklauslit ja riigiabi ajutist raamistikku, et võimaldada liikmesriikidel oluliselt sekkuda: 2020. aastal ulatus riiklike meetmete kaudu antud eelarve- ja likviidsustoetus 3 triljoni euroni. Lisaks astus Euroopa Keskpank samme, et toetada finantsstabiilsust. -Teiseks võeti kriisi lahendamise etapis solidaarsuse väljendusena kasutusele ELi vahendeid kogusummas 540 miljardit eurot, et vähendada kriisi majanduslikku mõju, sealhulgas töötuseriski leevendamiseks ajutise toetuse pakkumise teel (TERA). -Kolmandaks oleme praegu taastamisetapis: taasterahastust „NextGenerationEU“ antakse 750 miljardit eurot, eelkõige toetustena taaste- ja vastupidavusrahastust ning REACT-EUst, et toetada investeeringuid ja reforme järgmise kuue aasta jooksul. Poliitikameetmete kolm peamist tunnusjoont -Kiirus. Komisjon tegi kõik otsused rekordiliselt kiiresti ning säilitas samas nõuetekohase demokraatliku kontrolli. Koroonaviirusele reageerimise investeerimisalgatus CRII jõustus kõigest ühe kuu möödumisel pärast sellekohase ettepaneku tegemist. Uus eriolukorras töötuseriski leevendamiseks pakutava ajutise toetuse Euroopa rahastu (TERA), mille kogumaht on 100 miljardit eurot, loodi samuti ühe kuu jooksul alates ettepaneku esitamisest ning rahastu võeti kasutusele 2020. aasta suvel. Euroopa Ülemkogu jõudis taasterahastu „NextGenerationEU“ suhtes poliitilisele kokkuleppele vähem kui kahe kuu möödudes pärast komisjoni ettepanekut ning omavahendite otsus ratifitseeriti täielikult juba viie kuu möödumisel pärast asjaomase mitmeaastase finantsraamistiku algust. Võrdluseks – viimased kolm omavahendite otsust jõustusid rohkem kui kahe aasta möödudes pärast asjaomase mitmeaastase finantsraamistiku algust. -Ambitsioon. ELi majanduslikud meetmed ühendasid erinevaid seisukohti. Taasterahastu „NextGenerationEU“ loodi ajutise ja erakorralise meetmena, et lahendada kõiki tabanud erakorralist kriisi. See näitab, et EL suudab tema ees seisva katsumusega toime tulla. -Sidusus. ELi majanduslike meetmete tulemuseks oli toetav ja vastastikku tugevdav eelarve- ja rahapoliitika. Oluline on ka see, et saavutati tasakaal lühiajalise reageerimise ja pikemaajaliste prioriteetide vahel. Komisjoni kriisieelseid poliitikaprioriteete võeti majanduse taastamisel ja taasterahastu „NextGenerationEU“ kavandamisel arvesse, lähtudes eelkõige Euroopa rohelisest kokkuleppest, digiüleminekust ja majanduse taastamise sotsiaalsest küljest. Kolm õppetundi tulevikus tervisevaldkonnas reageerimiseks -ELi tasandi koordineerimise otsustav roll. Koordineeritud riiklikud eelarvepoliitilised meetmed ning ELi eelarve ja taaste- ja vastupidavuskavade suur roll aitavad leevendada kriisi asümmeetrilist mõju ja võimaldavad ELil koos kasvada. See ELi ühine tegevus majandusvaldkonnas kajastas ELi ühise tegevuse olulist rolli muudes valdkondades, nagu vaktsiinid, kuid selles sai tugineda majandus- ja finantsvaldkonna varasemate probleemide lahendamiseks kehtestatud korraldustele ja saadud kogemustele ning improviseerida polnud vaja. -ELi poliitika koordineerimise süsteemi vastupidavus. Riikide majanduse, ühtse turu ja ELi tööstusökosüsteemide vastupidavamaks muutmine on poliitikameetmete kavandamisel põhielement. Eelmise majandus- ja finantskriisi lahendamiseks võetud meetmed võimaldasid ELil olla majanduslikele tagajärgedele reageerimiseks palju paremini valmis, kasutades selliseid olemasolevaid vahendeid nagu üldine vabastusklausel ja pangandusliit. ELi tervishoiupoliitikas ei olnud veel selliseid vahendeid, mida oleks saanud kriisi ajal kasutusele võtta. -ELi roll ülemaailmsel areenil. ELi majanduse ja euro kaalukus on olnud määrav selles, et EL on šokkide, sealhulgas pandeemiast põhjustatud majanduskriisi suhtes vastupidavam. Samuti on taas kord ilmsiks tulnud, et ELi majandus ja ülejäänud maailm on omavahel tihedalt seotud, ning üleilmsete tarneahelate tähtsust ei ole kunagi varem nii palju tunnistatud. Ülemaailmses tervishoiukoostöös tuleb kasutada sama kombinatsiooni mitmepoolsetest kohustustest ja ELi üleilmsest rollist, et võimendada kriisi korral parimat tervisealast reageerimist Euroopa tiimi lähenemisviisi jätkuva kohaldamisega.

Nüüd peame sellest näitest õppust võtma ja kujundama hädaolukorra meetmed struktuurseks muutuseks, et tulevikus saaks seda laadi tervisekriisidele reageerida koordineeritult. Peame lähtuma viimase 18 kuu kogemustest ja kujundama nende põhjal välja süstemaatilisema lähenemisviisi, koordineeritud süsteemi, mis võimaldab riske varem prognoosida ja avastada, paremini erandolukorra lahendamise plaane teha ning kiiremini ja tulemuslikumalt ühiselt tegutseda.

Seepärast käsitletakse käesolevas teatises valmisolekut ja reageerimist tervisevaldkonnas. Kõigepealt antakse ülevaade seni toimunust ning seejärel kirjeldatakse tervisekriisist saadud kümmet varajast õppetundi, millega seoses EL peab tegutsema. Käesolev teatis võetakse aluseks juunis toimuval Euroopa Ülemkogu kohtumisel peetavale juhtide arutelule, see esitatakse Euroopa Parlamendile ning komisjon astub 2021. aasta teises pooles selle põhjal konkreetseid samme.

2.TEGEVUSE KÄIGUS ÕPPIMINE – SENINE LUGU

11. märtsiks 2020, mil Maailma Terviseorganisatsioon kuulutas COVID-19 leviku üleilmseks pandeemiaks, oli viirus Euroopas juba kanda kinnitanud. Raskendavaks asjaoluks oli see, et Hiina ametiasutused ei jaganud või varjasid koroonaviiruse puhangu alguses teavet. Kuna ELis puudus töökindel süsteem hädaolukorra väljakuulutamiseks ja vajaliku koordineerimise alustamiseks, püüdsid valitsused ise tegelike oludega sammu pidada ning järjepidevat ja tulemuslikku varajast reageerimist oli raske kujundada.

Pandeemiaks valmisolekus ja sellega seotud planeerimises esines selgeid puudusi: kiireks ja tulemuslikuks reageerimiseks kohe pärast pandeemia puhkemist oli kasutada üksnes väheseid olemasolevaid vahendeid. Nii oli see üleilmsel, Euroopa, riikide ja kohalikul tasandil, kuid rohkem andis see ehk tunda Euroopas, mis on viimastel aastakümnetel mujal maailmas esinenud epideemiatest ja haiguspuhangutest puutumata jäänud. Katsed pidurdada viiruse levikut sisepiiride sulgemise ja nendel tehtavate kontrollide abil olid kooskõlastamata ning neil oli väike või kahjulik mõju, kuna need nõrgestasid elutähtsaid tarneahelaid, ning ajutised ekspordikeelud esmatähtsatele kaupadele tõid kaasa üksnes veelgi rohkem kaupade nappust. Üleilmsel tasandil takistasid hädavajalike toodete ja materjalide tarneid ELi-väliste riikide kehtestatud ekspordipiirangud ja kodumaise toodangu prioriseerimine.

Pandeemia algusfaasis sai kohe selgeks, et tervishoiusüsteemid olid viimse võimaluseni pingul ning esimese laine ajal ilmnesid liikmesriikide tervishoiusüsteemides vajakajäämised: puudu oli tervishoiutöötajatest, voodikohtadest, meditsiiniseadmetest ja -vahenditest ning ravimitest; see pani tervishoiutöötajad ja kogu süsteemi tohutu surve alla. Püüdlused neid lünki vähendada, olles solidaarsemad intensiivravi osutamisel ja meditsiinitarvetega varustamisel, andsid tunnistust vajadusest liikmesriikidevahelise koordineerimise järele ja näitasid selle olulisust: näiteks suunati personali ja ressursse suurima surve all olevatesse piirkondadesse. Neid jõupingutusi takistas aga sageli usaldusväärsete või võrreldavate andmete puudumine.

Kriisi jätkudes tõestas EL, et on võimeline reageerima tulemuslikult kõigis valdkondades. Ühepoolsete meetmete võtmise asemel hakati järjest enam otsuseid ühtlustama ning välja töötati mitmesugused poliitikameetmed, mida kohandati ja ajakohastati vastavalt pandeemia eri etappidele. Selle näiteks on ühine lähenemisviis vaktsiinide suhtes, kuid see kehtib ka paljude muude poliitikavaldkondade uute algatuste kohta. Roheliste transpordikoridoride algatuse abil säilitati tarneahelate terviklikkus, tagades seeläbi ühtsel turul toidu ja ravimitega varustatuse, ning ühine lähenemisviis eri piirkondade nakatumismäärade hindamise suhtes aitas muuta testimise ja karantiini kehtestamise järjepidevamaks. Kiiresti loodi maksu- ja tollivaldkonna algatused, et hõlbustada hädavajalike meditsiiniseadmete ja kaitsevahendite tarnimist, ning vastuvõetud suunistega toetati piiriala- ja hooajatöötajate ohutut liikumist üle riigipiiride. ELi ühtekuuluvuspoliitikat käsitlevaid õigusnorme muudeti enneolematu kiirusega, mis võimaldas liikmesriikidel suunata ELi vahendid ruttu ümber erakorraliste vajaduste rahastamiseks tervishoiusektoris.