Seoses primaarenergia tarbimisega on oma algeesmärgiga võrreldes püstitanud 2014. aasta riiklikus energiatõhususe tegevuskavas kõrgema esialgse eesmärgi Hispaania, Iirimaa, Kreeka, Küpros, Malta, Prantsusmaa, Rootsi ja Ungari. Eriti kõrge eesmärgi on endale seadnud Austria, Belgia, Madalmaad, Malta, Prantsusmaa, Rootsi, Saksamaa ja Ühendkuningriik, kui võtta arvesse nende SKP eeldatavat kasvu aastatel 2014–2020. Bulgaaria, Horvaatia ja Slovakkia on oma ambitsiooni vähendanud. Horvaatia, Kreeka, Rumeenia ja Soome puhul lubab 2020. aastaks püstitatud esialgne primaarenergia tarbimisega seotud eesmärk suurendada primaarenergia tarbimist kiiremas tempos, kui on nende riikide SKP eeldatav keskmine kasv aastatel 2014–2020.

Liikmesriigid määrasid 2013. aastal kindlaks oma esialgse riikliku eesmärgi seoses energiatõhususega. Pärast seda on Austria, Bulgaaria, Hispaania, Horvaatia, Itaalia, Kreeka, Küpros, Slovakkia ja Ungari näinud oma 2014. aasta riiklikus energiatõhususe tegevuskavas ette kõrgema eesmärgi seoses lõppenergia tarbimisega, keskendudes nõudluse tõhusamale vähendamisele eluaseme-, teenuste-, tööstus- ja transpordisektoris. Ainult Malta ja Poola on teatanud komisjonile madalamast lõppenergia tarbimisega seotud eesmärgist. Energiatõhususe suurendamisega soovitakse energiatarbimine majanduskasvust lahti siduda. Sellest seisukohast ei ole Horvaatia, Itaalia, Kreeka, Küprose, Portugali, Rumeenia ja Soome püstitatud eesmärk piisavalt kõrge, kuna prognoositav lõppenergia tarbimise kasv on suurem kui eeldatav SKP kasv aastatel 2014–2020.

Energiatarbimise vähendamiseks ELi tasandil on tehtud olulisi edusamme. Lõppenergia tarbimine vähenes perioodil 2005–2013 kokku 7 %. Primaarenergia tarbimine vähenes samal perioodil 8 % ning esialgse hinnangu kohaselt see suundumus jätkus ja tõi 2014. aastal kaasa tarbimise vähenemise 1516 miljoni nafta ekvivalenttonnini.

Käesolevas aruandes hinnatakse edusamme nimetatud eesmärgi täitmisel ja energiatõhususe direktiivi 2012/27/EL rakendamist. Aruandes esitatakse mõned soovitused liikmesriikidele ning see põhineb liikmesriikide aastaaruannetel ja riiklikel energiatõhususe tegevuskavadel. Käesolevale aruandele on lisatud komisjoni talituste töödokument, mis sisaldab kasutatud tulemusnäitajate üksikasjalikku kirjeldust.

Komisjon jõudis 2014. aastal oma teatises energiatõhususe kohta (COM(2014) 520 (final)) järeldusele, et EL saavutab aastaks 2020 umbes 18–19 % suuruse energiasäästu. Liikmesriigid on sellest ajast saadik suurendanud oma jõupingutusi energiatõhusust käsitlevate ELi õigusaktide rakendamisel ja seadnud endale kõrgema energiatõhususe eesmärgi (praeguseks on primaarenergia eeldatav summaarne sääst 2020. aastaks 17,6 %, samas kui eelmisel aastal oli see vaid 16,4 %). Sellest tulenevalt jääb komisjon optimistlikule seisukohale, et eesmärk saavutada 20 % suurune sääst täidetakse, kui olemasolevaid ELi õigusnorme rakendatakse täies ulatuses, liikmesriigid seavad endale kõrgemad eesmärgid ja energiatõhususse investeerimise tingimused paranevad jätkuvalt kõikjal Euroopas.

Energialiidu strateegias kinnitatakse eesmärki suurendada energiatõhusust 2020. aastaks 20 %, mis tähendab tarbimist koguses, mis jääb lõppenergia puhul alla 1086 miljoni nafta ekvivalenttonni ja primaarenergia puhul alla 1483 miljoni nafta ekvivalenttonni. See on lähtepunkt, millest liigutakse edasi energiatõhususe suurendamiseni vähemalt 27 % aastaks 2030; selle määra läbivaatamisel 2020. aastaks peetakse silmas eesmärki 30 %.

Tervikuna ei ole liikmesriigid suutnud püstitada piisavalt kõrgeid riiklikke energiatõhususe eesmärke, et nende kaudu saavutada ELi tasandi eesmärki suurendada energiatõhusust 20 %. Esialgsetele riiklikele eesmärkidele vastav saavutatav summaarne primaarenergia sääst on 2020. aastaks prognoositud tarbimistasemega võrreldes 17,6 %. Ehkki see on algselt teatatud eesmärkidega võrreldes tervitatav edasiminek, ei piisa sellest siiski, et täita ELi eesmärk saavutada 20 % suurune primaarenergia sääst, võrrelduna 2020. aastaks prognoositud tasemega. Andmed hiljutiste edusammude kohta võimaldavad siiski teha optimistlikuma järelduse.

4.Suundumused energiatarbimises ja riiklike meetmete sektoripõhine hindamine

Et hinnata liikmesriikide edusamme esialgse energiatõhususe eesmärgi täitmisel, analüüsis komisjon nende riiklikke energiatõhususe tegevuskavasid, aastaaruandeid ja teatavaid näitajaid, mida on üksikasjalikumalt kirjeldatud lisatud komisjoni talituste töödokumendis. Sellest analüüsist nähtub, et enamikus liikmesriikides vähenes primaarenergia ja lõppenergia tarbimine aastatel 2005–2013 kiiremini, kui olnuks vaja perioodil 2005–2020, et täita neis riikides primaarenergia ja lõppenergia tarbimisega seotud eesmärgid aastaks 2020. Erandiks on primaarenergia tarbimisega seoses Belgia, Eesti, Madalmaad, Poola, Prantsusmaa, Rootsi ja Saksamaa ning lõppenergia tarbimisega seoses Austria, Belgia, Eesti, Malta, Leedu, Prantsusmaa, Saksamaa ja Slovakkia.

Primaarenergiamahukus vähenes majanduses tervikuna aastate 2005–2013 keskmisena kõikides liikmesriikides peale Eesti.

4.1.Tööstussektor

Lõppenergia tarbimine vähenes tööstussektoris absoluutarvudes 327 miljonilt nafta ekvivalenttonnilt 2005. aastal 277 miljoni nafta ekvivalenttonnini 2013. aastal (–15 %). Selle näitaja vähenemine perioodil 2008–2012 on seletatav aktiivsuse vähenemise ja struktuurimuutustega tööstussektoris. Kõnealusele positiivsele suundumusele aitas siiski kõige rohkem kaasa energiatõhususe kasv, mille mõju oli peaaegu kolm kord suurem.

Kuna enamikus liikmesriikides on järgmistel aastatel oodata majanduskasvu, tuleb teha rohkem jõupingutusi, et tagada energiatarbimise lahtisidumine majanduskasvust. Peale selle võib kõrge nafta ja gaasi hind vähendada stiimulit investeerida selles sektoris energiatõhususse, sest tasuvusaeg pikeneb.

Eri liikmesriikides on energiamahukus tööstussektoris väga erinev: kõige energiamahukama tööstusega liikmesriigi Bulgaaria ning kõige vähem energiamahuka tööstusega liikmesriikide Iirimaa ja Taani vaheline erinevus on seitsmekordne. Enamikus liikmesriikides vähenes aastatel 2005–2013 energiamahukus tööstus- ja ehitussektoris; erandiks on Iirimaa, Kreeka, Läti ja Ungari.

Euroopa heitkogustega kauplemise süsteem on olnud oluline liikumapanev tegur energiamahukates tööstusharudes energiatõhususse investeerimisel. Peale selle toetab enamik liikmesriike tööstuse energiatõhusust rahaliste stiimulite ja maksumeetmete kaudu. Vabatahtlikud kokkulepped on tööstussektori puhul samuti üks levinud poliitikameede. Sellised kokkulepped tööstussektoris osalejatega on sõlminud üheksa liikmesriiki: Belgia, Iirimaa, Luksemburg, Madalmaad, Portugal, Rootsi, Soome, Taani ja Ühendkuningriik. Energiasäästu tööstussektoris aitavad saavutada ka turupõhised vahendid, näiteks valgete sertifikaatide süsteem Itaalias ja energiasäästukohustuste süsteem Taanis.

Energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõike 4 rakendamine, millega kohustatakse suuri äriühinguid viima alates 2015. aastas läbi energiaauditeid, võib aidata kindlaks teha kulutõhusaid energiasäästumeetmeid tööstussektoris. Umbes pooled liikmesriigid ei ole siiski veel teatanud komisjonile riiklikest õigusaktidest, millega kõnealune energiatõhususe direktiivi nõue on üle võetud, ning seepärast on komisjon algatanud nende riikide vastu rikkumismenetlused.

Liikmesriigid peaksid samuti käsitlema oma poliitikameetmetes väikesi ja keskmise suurusega ettevõtjaid, et kõrvaldada turutõkked ja võimaldada neil ära kasutada olemasolevaid energiasäästuvõimalusi.

4.2.Eluasemesektor

Lõppenergia tarbimine eluasemesektoris vähenes absoluutarvudes 306 miljonilt nafta ekvivalenttonnilt 2005. aastal 296 miljoni nafta ekvivalenttonnini 2013. aastal (–3 %), ehkki suurenes veidi ajavahemikul 2012–2013. See üldine vähenemine toimus peamiselt tänu energiatõhususe meetmetele, eelkõige seoses energia tarbimisega ruumide kütmiseks.

Energiatarbimine ruutmeetri kohta vähenes aastatel 2005–2013 kõikides liikmesriikides peale Itaalia, kus see suurenes 10 %, ja Eesti, kus see jäi samaks. Väiksem energiatarbimine ruutmeetri kohta võib tuleneda hooneid, seadmeid ja küttetehnoloogiat käsitlevatest rangematest energiatõhususe nõuetest, mis on osaliselt tingitud hoonete energiatõhususe direktiivi järkjärgulisest rakendamisest.

Liikmesriigid koostasid energiatõhususe direktiivi artikli 4 nõuete kohaselt hiljuti esimese pikaajalise hoonete renoveerimise strateegia, mis hõlmab kogu nende hoonefondi. Ehkki mõne strateegia puhul puudus teatav osa teabest, näiteks mitteeluhoonete, investeerimiskulude ja rahastamisallikate kohta, võib eeldada, et kõnealuste pikaajaliste renoveerimisstrateegiate kvaliteet paraneb järgmise ajakohastamisega, mis võetakse ette 2017. aastal.

Renoveerimise kvaliteedi parandamiseks tuleb paigaldajaid ja oskustöölisi koolitada ning parandada nende oskusi selliste uute ja tõhusamate tehnoloogiliste lahenduste kasutamisel, mis võiksid asendada ehituses ja renoveerimises praegu kasutusel olevaid seadmeid ja protsesse. Aastal 2013 ja 2014 on 21 liikmesriigis juba alustatud ELi projekti „BUILD UP Skills“ raames välja töötatud, kvalifikatsiooni ja koolitust käsitleva riikliku tegevuskava rakendamist. Peale selle on riiklikes energiatõhususe tegevuskavades kirjeldatud muid riiklikke koolitusmeetmeid, kuid selles valdkonnas on vaja teha täiendavaid konkreetse suunitlusega jõupingutusi.

Energiatõhusust eluasemesektoris toetatakse paljude poliitikameetmetega, näiteks regulatiivsete, finants- ja maksumeetmetega, samuti teabe ja teavitamise tõhustamise meetmete, vabatahtlike kokkulepete, taristuinvesteeringute (arukate arvestite kasutuselevõtt), turupõhiste vahendite ja muude meetmetega. Regulatiivsed meetmed on valdavalt seotud hoonete energiatõhususe direktiivi rakendamisega, sealhulgas energiatõhususe miinimumnõuetega, uute ja olemasolevate hoonete sertifikaatidega ning boilerite ja kliimaseadmete kontrollimisega, ning samuti ökodisaini direktiivi rakendamisega, sealhulgas aparaatide ja seadmete energiatõhususe standarditega.

Energiatõhususe suurendamist toetavad finants- ja maksumeetmed hõlmavad toetusi ja subsiidiume. Mõni liikmesriik (Kreeka, Madalmaad, Portugal, Prantsusmaa ja Saksamaa) rakendab laenuprogramme. Maksusoodustuste kohaldamisest majapidamiste energiatõhususe suurendamise puhul on teatanud Itaalia, Kreeka, Madalmaad, Portugal, Prantsusmaa, Saksamaa, Soome ja Taani. Kuus liikmesriiki (Austria, Eesti, Madalmaad, Rootsi, Saksamaa ja Taani) on kehtestanud energiamaksud, mille eesmärk on muuta käitumisharjumusi ja energiatõhususse investeerimist. 2014. aasta riiklike energiatõhususe tegevuskavade kohaselt pakutakse eluasemesektoris tarbijatele arukaid arvesteid Austrias, Iirimaal, Lätis, Maltal, Kreekas, Küprosel, Prantsusmaal, Soomes, Taanis ja Ühendkuningriigis.

Energiatõhususkohustuste süsteemi puhul keskendutakse peamiselt eluasemesektorile, et saavutada lõpptarbimise puhul igal aastal 1,5 % suurune energiasääst, nagu on nõutud energiatõhususe direktiivi artiklis 7. Energiatõhususkohustuste süsteemi on vastu võtnud või kavatsevad vastu võtta kokku 16 riiki. Enamik liikmesriike on otsustanud kohaldada lubatud erandeid, et vähendada kõnealust kohustuslikku määra maksimaalses lubatud ulatuses ehk 25 % (välja arvatud Portugal, Rootsi ja Taani). Sellega väheneb 2020. aastaks saavutatav energiasääst. Ühtlasi tunnistab komisjon, et nimetatud artikli rakendamine on mõnes riigis puudulik, kuna paljud liikmesriigid tuginevad vanadele meetmetele, teatatud meetmete rakendamine hilineb, eeldatava säästu suurust hinnatakse üle või ei võeta õigesti arvesse eri poliitikameetmete kattuvat mõju. Seepärast jälgib komisjon tähelepanelikult selle artikli edasist rakendamist.

Liikmesriigid peavad tarbijaid energiatõhususe võimalustest paremini teavitama ja parandama veelgi eratarbijate investeerimistingimusi, et kiirendada olemasoleva Euroopa hoonefondi renoveerimise tempot, mis on praegu väga aeglane. See sektor vajab suunatud meetmeid, kuna majapidamised reageerivad energiahindade tõusule vähem kui näiteks energiamahukas tööstus. Peale selle on vaja sihtotstarbelisemaid meetmeid haavatavate tarbijate jaoks, et võidelda tõhusamalt energiaostuvõimetuse vastu ja tõsta elatustaset – näiteks tooksid kasu sellised meetmed nagu intressita laenud ning keskendumine üürniku ja üürileandja vahelistele probleemidele.