1.Sissejuhatus

Tootevastutuse direktiiviga (edaspidi „direktiiv“) on juba üle kolmekümne aasta tagatud, et tootjad võtavad tarbijate ees vastutuse puudusega toodete eest. Kui direktiiv 1985. aastal vastu võeti, oli see jõuline ja ajakohane õigusakt, mis nõudis liikmesriikide tsiviilseadustike olulist kohandamist.

See direktiiv oli üks esimestest ELi õigusaktidest, mille konkreetne eesmärk oli kaitsta tarbijaid. Sellega kehtestati mittesüülise vastutuse põhimõte, mille kohaselt vastutavad puudusega toodete eest tootjad, olenemata sellest, kas puudus on tekkinud nende süü läbi. Direktiivi eesmärk on lisaks aidata kaasa majanduskasvule, luues võrdse konkurentsi jaoks stabiilse ja õigusliku keskkonna, mis võimaldab ettevõtetel lasta turule uuenduslikke tooteid.

Direktiiv täiendab ELi tooteohutust käsitlevaid õigusakte ning nn uut lähenemisviisi tooteohutusele. Direktiiviga samal ajal kasutusele võetud uue lähenemisviisi eesmärk on õnnetuste ärahoidmine, kehtestades ühised ohutusnormid, mis võimaldavad kaupade ühtsel turul sujuvalt toimida ja vähendada halduskoormust. Direktiiv on turvaabinõuks siis, kui õnnetused siiski juhtuvad.

Kuid aasta 2018 ei ole aasta 1985. EL ja selle tooteohutuse eeskirjad, aga ka majandus ja tehnoloogia on edasi arenenud. Paljudel praegu kättesaadavatel toodetel on omadusi, mida 1980. aastatel peeti ulmeks. Väljakutsed, millega seisame silmitsi praegu ja veelgi rohkem tulevikus, on seotud näiteks digiteerimise, asjade interneti, tehisintellekti ja küberturvalisusega.

Andmetöötlusvõimsuse plahvatuslik areng, andmete kättesaadavus ja edusammud algoritmide osas muudavad eelkõige tehisintellekti üheks 21. sajandi kõige olulisemaks tehnoloogiaks. Komisjon võttis vastu teatise „Tehisintellekt Euroopa huvides“, et tagada ühtne poliitika, mis käsitleks ka õiguslikke probleeme. Tooteohutus ja -vastutus (kahju tekkimise korral) on olulised aspektid sellise poliitilise lahenduse leidmisel, mis võimaldaks Euroopa ühiskonnal, ettevõtjatel ja tarbijatel tehisintellektist kasu saada.

Arvestades, et direktiivi ei ole alates selle jõustumisest kunagi hinnatud ning pidades silmas neid viimase aja tehnoloogilisi arenguid, viis komisjon läbi direktiivi hindamise eesmärgiga analüüsida selle toimivust. Hindamine sisaldab hiljutiste tehnoloogiliste arengute käsitlust. Konkreetsemalt analüüsiti seda, kas direktiiv i) täidab jätkuvalt tõhusalt oma esialgseid eesmärke; ii) on tulemuslik; iii) on kooskõlas asjaomaste ELi õigusnormidega; iv) on endiselt asjakohane, hõlmates hiljutisi tehnoloogilisi muutusi, ning v) kas ELi tootevastutust käsitlevad õigusaktid annavad jätkuvalt lisaväärtust ettevõtjatele ja kahjukannatajatele .

Hindamisel analüüsiti ka seda, kas direktiiv täidab praegusel kujul endiselt oma eesmärki. Kas see käsitleb asjakohaselt üha autonoomsemate seadmete ja küberturvalisusega seonduvaid väljakutseid? Milline on olukord seoses jätkusuutlikkuse ja ringmajanduse saavutamisega? Kas direktiiv heidutab tootjaid tarbetult uuenduslikke tooteid turule laskmast? Või teisalt, kas see takistab tootjatel puudusega ja ohtlikke tooteid turule lasta? Kas see kaitseb endiselt kahjukannatajaid muutuvas maailmas?

Hindamine näitas, et kuigi tooted on praegu palju keerukamad kui 1985. aastal, on tootevastutuse direktiiv jätkuvalt asjakohane vahend.

Me peame siiski selgitama õiguslikku arusaama teatud kontseptsioonidest (nagu toode, tootja, puudus, kahju ja tõendamiskohustus) ning analüüsima üksikasjalikult teatavaid tooteid, nagu ravimid, mis võivad direktiivi toimivuse seisukohast probleemseks osutuda.

Lisaks tekitas mitmeid lahtisi küsimusi esialgne analüüs kujunemisjärgus digitehnoloogia mõju kohta direktiivi toimimisele. Nende analüüsitulemuste alusel peab komisjon laialdasi konsultatsioone, et jõuda kõigi sidusrühmadega ühisele arusaamale. Eesmärk on koostada põhjalikud suunised selle kohta, kuidas direktiivi praegu kohaldada. Lisaks hindab komisjon, millises ulatuses on võimalik kujunemisjärgus digitehnoloogiat kehtiva direktiiviga asjakohaselt käsitleda. Need suunised ja hinnang aitavad meil liikuda digitaalse tööstusrevolutsiooni jaoks sobiva tootevastutuse raamistiku loomise suunas.

Meie eesmärk on tagada, et i) EL jätkab innovatsiooni edendava tootevastutuse korra rakendamist; ii) ELi turule lastavad tooted on ohutud ning iii) puudusega toodete tõttu kahju kannatanud isikud saavad õnnetuse korral nõuda hüvitist. Me vastutame nii ettevõtjate kui ka kahjukannatajate ees. See põhimõte on meile teejuhiks. Peame käsitlema tulevasi tehnoloogilisi muutusi ettevaatlikult ja arukalt, et täita mõlemat eesmärki.

2.Direktiivi põhiomadused

Direktiivi kohaldatakse kõigi vallasasjade suhtes, isegi kui need on integreeritud mõnda teise vallasasja, ning see hõlmab eelkõige elektrit. Direktiiviga kehtestatakse ka tootjate mittesüülise vastutuse põhimõte . Kooskõlas ELi ohutusalaste õigusaktidega vastutavad tootjad oma toodete eest. Kui tegemist on puudusega tootega, mis põhjustab isikukahju või üle 500 euro ulatuses materiaalset kahju peamiselt erakasutuseks või -tarbimiseks mõeldud varaühikule, vastutavad selle eest tootjad, olenemata sellest, kas nad on süüdi. Toode loetakse puudusega tooteks siis, kui see ei taga isikule õigustatult oodatud ohutust .

Näide. Autoga sõites tuli isikul vältida ootamatult tekkinud takistust. Ta kaldus teelt välja ning auto hakkas tugevalt rappuma. Turvapadja andurid pidasid seda õnnetuseks ning turvapadjad avanesid. Külgmiselt turvapadjalt sai juht löögi vastu kaela, mis surus kokku arteri ja põhjustas insuldi. Kohtud püüdsid kindlaks teha, kas tootja oli arvestanud õigesti andurite väärtoimimise riski. Hagi lükati tagasi kahes kohtuastmes ning seejärel tunnistati kehtetuks kõrgemal tasandil. Lõpuks lahendati see juhtum kohtuväliselt.

Mittesüülise vastutuse põhimõte on tugev vahend kahjukannatajate kaitsmiseks. Siiski on mitmeid olukordi, kus direktiiv võimaldab tootjatel võtta uuenduslike toodete turulelaskmisel teatavaid kaalutletud riske. Tootja ei ole vastutav, kui ta suudab tõendada, et i) puudus ei eksisteerinud toote käibelelaskmise ajal; ii) puuduse põhjuseks on toote vastavus riiklike ametiasutuste antud eeskirjadele või iii) toote turulelaskmise ajal ei võimaldanud tehniliste teadmiste tase puuduse olemasolu avastada. Liikmesriikidel on võimalik saada vabastust selle viimase erandi tegemisest.

Näide. Isik sai tõsiseid vigastusi, kui ta sõitis kasutatud mootorrattaga ja selle esipidurid blokeerusid ilma hoiatuseta ning ta paiskus mootorrattalt maha. Mootorratas oli hästi hooldatud, väikese läbisõiduga ning vaid kaks aastat vana. Isik esitas kohtusse hagi ning võitis esimese astme kohtus. Tootja edasikaebus lükati tagasi, kuna kohus selgitas, et hageja ei pidanud tõestama konkreetse kujundus- või tootmisdefekti esinemist, et määrata kindlaks puuduse olemasolu, ega pidanud põhjendama, kuidas puudus tekkis. Hageja pidi üksnes tõendama, et asjaomasel ajahetkel oli puudus olemas ning põhjustas õnnetuse. Kohus leidis ekspertide tõendite põhjal, et selle konkreetse mootorratta pidurites pidi olema puudus. Seda puudust ei esinenud teistel sama tüüpi mootorratastel ning seega sai kohus õiguspäraselt järeldada, et need konkreetsed pidurid olid puudusega ja et hageja on oma väidet tõendanud.

Alates päevast, mil kahjukannatajad saavad puudusest teadlikuks, on neil kahju hüvitamise nõude esitamiseks kolm aastat. Nõuet ei ole enam võimalik esitada, kui toote käibelelaskmisest on möödunud kümme aastat. Oma nõude põhjendamiseks peavad kahjukannatajad esitama tõendid kahju, puuduse ning puuduse ja kahju vahelise põhjusliku seose kohta.

3.Direktiivi rakendamine