Rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kahetine ülesanne korraldada vaalapüüki ja kaitsta vaalasid on tekitanud väga terava vastasseisu vaalapüüki toetavate ja vaalade rangele kaitsele keskenduvate osalisriikide valitsuste vahel. See olukord nõrgendab vaalanduskomisjoni, mis on samas ainus olemasolev raamistik, kus on võimalik lahendada ülemaailmseid mureküsimusi.

Konventsiooni rakendamist reguleerib rahvusvaheline vaalanduskomisjon, mis tuleb kokku iga kahe aasta tagant. See komisjon täidab nii säästva majandamise kui ka kaitse vallas oma põhikohustusi, tehes osalisriikide valitsuste taotlusel muudatusi konventsiooni rakenduslisasse. Muudatuse tegemise poolt peab olema kolm neljandikku rahvusvahelise vaalanduskomisjoni hääleõigusega liikmetest. Rahvusvahelise vaalanduskomisjoni otsustel muuta konventsiooni rakenduslisa on otsesed õiguslikud tagajärjed, kuna tehtud otsused jõustuvad ettenähtud tähtaja jooksul, ilma et neid oleks vaja ratifitseerida. Peaaegu igal rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kohtumisel on esitatud ettepanekuid muuta konventsiooni rakenduslisa, et lubada teatavatel tingimustel vaalapüüki või luua kaitsealad.

Vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artikli 191 lõikele 1 on ELi keskkonnapoliitika üks eesmärk edendada meetmeid rahvusvahelisel tasandil, et tegelda piirkondlike ja ülemaailmsete keskkonnaprobleemidega. See eesmärk hõlmab liikide, sealhulgas vaalade ja teiste vaalaliste ülemaailmset kaitset. Euroopa Liit on kehtestanud keskkonnaalased õigusaktid, millega edendatakse nende tõhusat kaitset eeskirjade ulatusliku ühtlustamise kaudu ELi tasandil.

Elupaikade direktiivi IV lisas on loetletud kõik vaalaliste liigid. See tähendab, et kõik vaalaliigid ja muud vaalalised on kaitstud tahtliku häirimise, püüdmise või tapmise eest liidu vetes. Samuti luuakse sellega ELi poliitikaraamistik seisukoha võtmiseks sellistes küsimustes nagu mürareostus, laevaliiklus, kalapüügivahendisse takerdumine ja kaaspüük. Sama direktiiviga on keelatud ka loodusest võetud isendite pidamine, vedamine ja müük või vahetus. Selle õigusakti alusel ei ole lubatud jätkata tööstuslikku vaalapüüki.

Nõukogu määrusega (EÜ) nr 338/97 looduslike looma- ja taimeliikide kaitse kohta nendega kauplemise reguleerimise teel, millega rakendatakse ELis ohustatud looduslike looma- ja taimeliikidega rahvusvahelise kauplemise konventsiooni (CITES), on keelatud vaalaliste toomine liitu peamiselt kaubanduslikel eesmärkidel. Seda kõrget kaitsetaset on tugevdatud veelgi merestrateegia raamdirektiiviga, mille kohase ELi ookeanide ja merede hea keskkonnaseisundi edendamise kaudu peaks paranema vaalade ja muude vaalaliste elukeskkond.

Vaalade rände tõttu ei ole ELi poliitika liidu vetes tõhus, kui seda ei toetata ülemaailmse kooskõlastatud tegevusega, mis toimub võrreldavas rahvusvahelises õigusraamistikus. Selle raamistiku tagab vaalapüügi reguleerimise rahvusvaheline konventsioon.

Paljusid teemasid, mille kohta rahvusvaheline vaalanduskomisjon on teinud otsuse, mõjutavad ka ELi osalemine mitmepoolsetes keskkonnalepingutes, nagu bioloogilise mitmekesisuse konventsioon, ÜRO kliimamuutuste raamkonventsioon ja püsivate orgaaniliste saasteainete Stockholmi konventsioon, ning Minamata elavhõbedakonventsiooni ELi poolne ratifitseerimine.

3.2.Konkreetsed poliitikaküsimused

3.2.1.Tööstuslik vaalapüük, väikesemahuline rannapüük ja teadusliku püügi lubade kriteeriumid

Rahvusvaheline vaalanduskomisjon, kes reguleerib tööstuslikku vaalapüüki, otsustas 1982. aastal, et kõikide vaalaliikide ja populatsioonide tööstuslikule püügile tuleks kehtestada alates 1986. aastast moratoorium.

Norra ja Islandi suhtes ei ole see moratoorium siduv, sest nad on esitanud moratooriumi kohta vastavalt vastuväite ja reservatsiooni. Nad jätkavad vaalade püüdmist tööstuslikult. Need kaks riiki kehtestavad oma püügi piirnormid ise, kuid esitavad komisjonile saaki käsitleva teabe ja seonduvad teaduslikud andmed. Nii Norra kui ka Island väidavad, et nad on võtnud oma püügi piirnormide kehtestamisel aluseks läbivaadatud majandamiskorra, mille rahvusvaheline vaalanduskomisjon on välja töötanud selleks, et määrata kindlaks tööstusliku vaalapüügi jätkusuutlikud piirnormid. Kõnealuse korra range kohaldamine teaduskomitee soovitatud viisil on peamine, mis aitab ära hoida liiga suurte püügi piirnormide kehtestamise.

Jaapanile on tööstusliku vaalapüügi moratoorium siduv, kuid riik annab erilube vastavalt konventsiooni VIII artiklile, mille alusel on lubatud vaalu „teadustöö eesmärgil tappa, püüda ja töödelda vastavalt sellistele arvulistele piirangutele ning muudele tingimustele, mida osalisriigi valitsus sobivaks peab“. 2014. aastal leidis Rahvusvaheline Kohus siiski, et Jaapani peamine teadusliku vaalapüügi programm oli ebaseaduslik ja programmi teaduslik kvaliteet ei olnud piisav, et õigustada seda kui programmi, mis viiakse ellu selgelt teadusuuringute tegemise eesmärgil. Peale selle ei olnud tõestatud vajadust kasutada proovi võtmisel surmavaid meetodeid kindlaksmääratud teaduslike eesmärkide saavutamiseks. Sellegipoolest alustas Jaapan 2016. aastal Antarktikas uuesti n-ö teaduslikku vaalapüüki ning jätkas seda ka 2017. aastal uue programmi alusel ja järgimata vaalapüügilubade läbivaatamise uuendatud protsessi, millest kinnipidamist nõuti asjakohastes rahvusvahelise vaalanduskomisjoni otsustes, mille kohta Jaapan esitas vastusväite.

Ehkki nimetatud riigid on vaalapüüki jätkanud, on tööstusliku vaalapüügi moratoorium aidanud viimasel kolmekümnel aastal vaalu kaitsta. Sellegipoolest on paljud vaalapopulatsioonid kriitiliselt kahanenud, mille põhjuseks on ka üha arvukamad vaalapüügiga mitteseotud ohud, nagu takerdumine kalapüügivahenditesse, kokkupõrkamine laevadega, saaste, sealhulgas veealune müra, elupaikade halvenemine jne. Seepärast on endiselt oluline vältida tööstusliku vaalapüügi põhjustatavat survet, et aidata nendel populatsioonidel taastuda. Seega peaks rahvusvahelises vaalanduskomisjonis otsustatud üldine tööstusliku vaalapüügi keeld jääma kehtima. See on kooskõlas ELi poliitikaga ja EL nõuab seda.

Jaapan on püüdnud ka veenda rahvusvahelist vaalanduskomisjoni kehtestama uut vaalapüügi kategooriat – väikesemahuline rannapüük –, millega tühistataks osaliselt tööstusliku vaalapüügi moratoorium. EL peaks olema uute vaalapüügikategooriate kehtestamise ettepanekute vastu ja toetama Rahvusvahelise Kohtu järeldust, mille kohaselt on vaalapüük jagatud konventsioonis kolme kategooriasse: tööstuslik vaalapüük ja põlisrahvastele elatist andev vaalapüük (mis mõlemad on hõlmatud rakenduslisaga) ning VIII artikli kohase eriloa alusel toimuv vaalapüük. Sellega välditakse tühimikke tööstusliku vaalapüügi keelus ja aidatakse ära hoida selle põhimõtte kohaldamist liidu vete lähedal.

Seoses teadusliku vaalapüügiga peaks EL jääma endale kindlaks, et VIII artiklit, mis võimaldab vaalapüüki eriloa alusel, ei saa kasutada sellise vaalapüügi õigustamiseks, mis on eelkõige tööstuslik. Kõnealuse artikli kuritarvitamisega trotsitakse moratooriumi vaimu ja rahvusvahelise vaalanduskomisjoni tahet, mida on väljendatud erinevates otsustes. Et eriloa ettepanekud oleksid ELi jaoks vastuvõetavad kui VIII artikli alusel õigustatud ettepanekud, peavad need vastama kaalutlustele, mille Rahvusvaheline Kohus on sätestanud oma 31. märtsi 2014. aasta otsuses Antarktikas toimuva vaalapüügi kohta. See tähendab, et tuleb rangelt kinni pidada eriloa alusel toimuvat vaalapüüki käsitlevast otsusest 2014-5, milles on öeldud, et eriloa väljaandmisel peavad olema täidetud kaks tingimust: uurimisobjektid on surmatud teadusuuringu jaoks ja proovivõtt toimub vaid teadusuuringu tegemise eesmärgil. Praktikas tähendab see seda, et konventsiooniosaline, kes soovib välja anda eriloa, on teaduskomiteele tõestanud, et projekti eeldatavat väljundit saab põhjendada kui teadusuuringut; et ta on põhjalikult kaalunud, kas teadusuuringu eesmärki oleks võimalik saavutada ka muul viisil, kui uurimisobjektide surmamine, kuid on jõudnud järeldusele, et see ei ole teostatav, ning ta on tõestanud, et kavandatud proovi suurus on rangelt seotud teaduslike vajadustega ja ei ole suurem kui püstitatud teadusliku eesmärgi puhul mõistlik.

Peale selle peaks EL toetama seisukohta, millega olid Rahvusvahelises Kohtus menetletud kohtuasja puhul lõppkokkuvõttes nõus ka kõik menetluse pooled, et rahvusvahelisel vaalanduskomisjonil on eriloa alusel toimuva vaalapüügi vaidlustamisel õiguspärane roll. Seepärast peaks EL toetama ka edaspidi lähenemisviise, millega kantakse hoolt selle eest, et rahvusvaheline vaalanduskomisjon ja selle teaduskomitee vaatab enne väljaandamist läbi iga eriloa, et see vastaks asjakohastele soovitustele.

3.2.2.Kaitse

Vaalapüügi reguleerimise rahvusvaheline konventsioon oli 1946. aastal üks esimestest rahvusvahelistest lepingutest, millega loodi seos kaitse ja säästva kasutamise vahele. Vaalandusega mitteseotud ohtude mõju ja kaitselased probleemid on aja jooksul suurenenud ning nende leevendamisest on saanud üks suurimaid rahvusvahelise vaalanduskomisjoni ülesandeid.

2003. aastal loodi kaitsekomitee. See komitee teeb tihedat koostööd teaduskomiteega, et kõrvaldada mitmesugused vaalu ja nende elupaiku ähvardavad ohud. 2016. aastal võttis rahvusvaheline vaalanduskomisjon konventsiooniga ühinenud ja ELi kooskõlastatud seisukohale tuginenud ELi liikmesriikide valitsuste toel vastu uue strateegilise kava koos tööprogrammiga, milles on kindlaks määratud peamised vaalalisi ähvardavad ohud (laevaliiklus, mereprügi, kaaspüük, inimtekkelised helid, keemiline reostus ja kliimamuutused) ning esmatähtsad meetmed (säästev vaalade vaatlemine, kaitsekorralduskavad, kaitsealad, andmete kogumine ja edastamine). Lisaks on hakatud rõhku panema vaalade ja muude vaalaliste panusele ökosüsteemide reguleerimisse ning ökosüsteemi teenuste pakkumisse nii nende eluajal kui ka pärast seda.

EL peaks toetama rahvusvahelise vaalanduskomisjoni üha suuremat osalemist kaitsetegevuses, mis on kooskõlas ELi poliitika ja õigusaktidega.

Väljendamaks oma tõsist poliitilist pühendumist kaitsele, peaks EL jätkama kõikide vaalakaitsealade loomise ettepanekute toetamist. Nende ettepanekutega seoses tuleb 3/4 häälteenamusega vastu võtta rakenduslisa muudatus. Selle häälteenamuse saavutamiseks tuleb pidada aktiivseid ettevalmistavaid arutelusid nende osalisriikide valitsustega, kes tavaliselt hääletavad kaitsealade vastu. EL ja selle liikmesriigid peaksid samuti toetama suuremat läbipaistvust, tehes ettepaneku, et rakenduslisa kaitsealasid käsitlevad sätted tuleks koondada selle peakirja all eraldi jaotisesse.

Samamoodi tuleks toetada rahvusvahelise vaalanduskomisjoni ettepanekuid, mille eesmärk on parandada vaalade heaolu. Loomade heaolu nimel tehtavas töös võidakse muu hulgas keskenduda sellistele küsimustele nagu kalapüügivahenditesse takerdumine, laevaliiklus, vaalade massiline kaldale uhtumine, vaalade vaatlemine, mürareostus, tapmis- ja eutanaasiameetodite täiustamine jne.