2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS

•Õiguslik alus

Kuna tegemist on kehtiva määruse muutmisega, siis järgitakse määruse (EÜ) nr 2012/2002 õiguslikku alust, st Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artikli 175 sätteid. Kuna muudatus on seotud ainult liikmesriikidega, ei kohaldata ELi toimimise lepingu artikli 212 sätteid.

•Subsidiaarsus (ainupädevusse mittekuuluva valdkonna puhul)

Ettepaneku eesmärk on laiendada ELSFi kohaldamisala, et tõendada Euroopa solidaarsust kõige rohkem mõjutatud liikmesriikidega ja anda fondist toetust, mis aitaks neil kanda Ühendkuningriigi liidust lepinguta väljaastumise tõttu tekkinud rahalist koormust. Kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega määratakse kindlaks selged toetuskõlblikkuse kriteeriumid ELSFi vahendite kasutamiseks. Kõnealusest rahastamisvahendist antav toetus piirdub seetõttu kuludega, mis avaldavad suurt mõju asjaomase liikmesriigi majandus- ja finantstingimustele.

ELSFi aluseks on subsidiaarsuse põhimõte. See tähendab, et EL peaks sekkuma ainult juhul, kui liikmesriik ei suuda enam ise kriisiga toime tulla ja vajab abi. Seadusandja leidis, et loodusõnnetuste puhul tekib selline olukord juhul, kui otsene kogukahju ületab teatava künnise. Majanduslik jätkukahju hüvitamisele ei kuulu, kuna seda on liiga keeruline kiiresti, usaldusväärselt ja võrreldavalt kindlaks määrata. Seetõttu kehtestati loodusõnnetuste puhul künniseks otsene kahju, mis ületab 0,6 % kogurahvatulust (GNI) või kolm miljardit eurot (2011. aasta hindades), kusjuures kohaldatakse väiksemat summat. Kõnealune topeltkriteerium valiti seetõttu, et üks kindlaksmääratud summa ei kajasta liikmesriikide majanduse tugevuse (ja seega ka nende eelarvesuutlikkuse) märkimisväärseid erinevusi ning võib kaasa tuua suure ebaõigluse ja liikmesriikide ebavõrdse kohtlemise. Ühtse protsendimäära kehtestamine viiks selleni, et väiksemate liikmesriikide puhul oleks probleemiks liiga madal toetusmäär, suuremate liikmesriikide puhul aga liiga kõrge künnis.

Ühendkuningriigi kokkuleppeta liidust väljaastumisel on rasked tagajärjed liikmesriikide majandusele. Otsest kahju ei ole siiski võimalik hinnata. Seega ei saa kasutada loodusõnnetuste korral kohaldatavat lähenemisviisi. Selle asemel teeb komisjon ettepaneku lähtuda toetuskõlblikkuse kindlaksmääramisel rahalisest koormusest, mida liikmesriigid on sunnitud täiendavalt kandma, et rahuldada lepinguta väljaastumisest põhjustatud ja sellega otseselt seotud lisavajadusi. See langeb üldjoontes kokku riigi kantava otsese kahjuga, mis vastab fondist rahastamise tingimustele (näiteks avaliku sektori taristu taastamise kulud, elanikkonna ja päästeteenistuste abistamine jne) loodusõnnetuste korral. Riigi kantava kogukahju toetuskõlblik osa võib olla väga erineva suurusega, sõltuvalt katastroofi iseloomust ja kannatada saanud riigist. Keskmiselt moodustab see ligikaudu 50 % kogukahjust.

Seepärast teeb komisjon ettepaneku mitte muuta põhimõtteid, mille alusel ELSFist toetust antakse. Seega määratakse ELSFist avalikule sektorile lepinguta väljaastumisest põhjustatud kulude katmiseks antava toetuse miinimummääraks kas 0,3 % kogurahvatulust (GNI) või 1,5 miljardit eurot 2011. aasta hindades, st pool looduskatastroofide korral kohaldatava toetuse suurusest. Liikmesriik peab kõnealuste kulude kohta tõendid esitama ja näitama, et need on otseselt seotud lepinguta väljaastumisega.