SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

•Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Direktiiviga 2002/65/EÜ, milles käsitletakse tarbijale suunatud finantsteenuste kaugturustust (edaspidi „direktiiv“), püütakse tagada finantsteenuste vaba liikumine ühtsel turul, ühtlustades teatavad tarbijakaitse-eeskirjad selles valdkonnas, ning kõrgetasemeline tarbijakaitse. Kui ei ole kehtestatud tootepõhist ELi õigusakti või tarbijale suunatud finantsteenuseid hõlmavaid horisontaalseid ELi õigusnorme, kohaldatakse direktiivi horisontaalselt olemasoleva või tulevase pangandus-, krediidi-, kindlustus-, pensioni-, investeerimis- ja makseteenuse suhtes, mille kohta sõlmitakse leping kaugsidevahendit kasutades (st ilma kaupleja ja tarbija üheaegse füüsilise kohalolekuta). Direktiiviga määratakse kindlaks teave, mis tuleb esitada tarbijale enne kauglepingu sõlmimist (lepingueelne teave), ja antakse teatavate finantsteenuste puhul tarbijale taganemisõigus ning kehtestatakse normid soovimatute teenuste ja teadaannete kohta. Direktiiv on läbinud õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programmi (REFIT) kohase hindamise, mille tulemused on esitatud komisjoni talituste töödokumendis. Hindamise peamised tulemused saab kokku võtta kahes üldises järelduses. Esimene järeldus on, et pärast direktiivi kohaldamise algust on vastu võetud mitu tootepõhist ELi õigusakti (nt tarbijakrediidi direktiiv ja hüpoteekkrediidi direktiiv) ning horisontaalset ELi õigusakti (nt isikuandmete kaitse üldmäärus), milles käsitletakse finantsteenustega seotud tarbijaõiguste aspekte, mis on reguleeritud ka direktiiviga. Nende hiljuti vastu võetud õigusaktide tõttu on direktiivi asjakohasus ja lisaväärtus vähenenud. Teine järeldus on, et hindamine näitas, et direktiiv on mitmes valdkonnas sellegipoolest endiselt asjakohane (nt teatavate kulukate investeeringute puhul (nagu investeerimine teemantidesse) kohaldatakse jätkuvalt sätteid, mis käsitlevad õigust saada lepingueelset teavet). Hindamisel rõhutati, et loodud turvavõrk tagab tarbijatele kauglepingute sõlmimisel teataval tasemel kaitse isegi nende finantstoodete puhul, mida ükski ELi õigusakt veel ei hõlma (nt kuna puuduvad ELi õigusnormid krüptovara kohta, kohaldatakse direktiivi). Hindamisel juhiti tähelepanu ka sellele, et mitmesugune areng, nagu teenuste üha suurem digiteerimine, on mõjutanud direktiivi tulemuslikkust oma põhieesmärkide saavutamisel, milleks on tagada kõrgetasemeline tarbijakaitse ja edendada finantsteenuseid käsitlevate piiriüleste kauglepingute sõlmimist. Lisaks komisjoni mitmesugustele poliitilistele ja seadusandlikele meetmetele on tarbijale suunatud finantsteenuste kaugturustus viimase 20 aasta jooksul kiiresti muutunud. Finantsteenuste osutajad ja tarbijad on loobunud direktiivis nimetatud faksiaparaatidest ning tekkinud on uued turuosalised (nagu finantstehnoloogia ettevõtted) koos uute ärimudelite ja uute turustuskanalitega (nt finantsteenuste müük veebi teel). Tarbijad on valmis kasutama digivahendeid ning nad ostavad finantstooteid ja -teenuseid veebi kaudu, mistõttu kogenud turuosalised peavad oma turustus- ja äritavasid kohandama. Veebist ostmist üldiselt on edendanud ka COVID-19 pandeemia ja sellest tingitud liikumispiirangud. Ses suhtes on direktiiv aidanud tagada finantsteenuste osutamise, kindlustades samal ajal kõrgetasemelise tarbijakaitse, näiteks pangandussektoris, eeskätt digitaalse registreerimise puhul. Pandeemia ajal kehtestatud liikumispiirangud tähendasid seda, et tarbijate ja teenuseosutajate füüsilisi kohtumisi pankades vähendati miinimumini. Seetõttu registreeriti potentsiaalsed kliendid sagedamini digitaalselt. Sellistel juhtudel kohaldasid finantsteenuste osutajad asjaomastelt pädevatelt asutustelt arvamuse küsimisel direktiivi norme, kuna leping sõlmiti sidevahendi teel (st ilma finantsteenuse osutaja ja tarbija üheaegse füüsilise kohalolekuta). Võttes arvesse hindamise tulemusi, on komisjon lisanud direktiivi REFITi-põhiseks läbivaatamiseks oma 2020. aasta tööprogrammi. Selleks tegi komisjon 2021. aastal mõju hindamise, tuginedes eespool nimetatud hindamisele. Mõju hindamise tulemus on allpool esitatud seadusandlik ettepanek. Käesoleva ettepaneku eesmärk on lihtsustada ja ajakohastada õigusraamistikku, tunnistades kehtiva direktiivi kehtetuks ning lisades finantsteenuste kauglepingutega seotud tarbijaõiguste asjakohased aspektid horisontaalselt kohaldatavasse tarbijaõiguste direktiivi. Õigusakti üldeesmärk jääb samaks: edendada finantsteenuste osutamist siseturul, tagades samal ajal kõrgetasemelise tarbijakaitse. See eesmärk saavutatakse viiel erineval moel.

–Täielik ühtlustamine. Ühtlase kõrgetasemelise tarbijakaitse saab kogu ühtsel turul kõige paremini tagada täieliku ühtlustamisega. Ühtlustamine tähendab, et kõigis ELi liikmesriikides on nõuded kõigile finantsteenuste osutajatele ühetaolised ning tarbijatele on tagatud ühed ja samad õigused.

–Lepingueelne teave. Olulise teabe esitamine õigel ajal, selgelt ja arusaadavalt kas elektroonilisel kujul või pabervormis tagab vajaliku läbipaistvuse ja võimestab tarbijaid. Selles küsimuses on ettepaneku eesmärk reguleerida, milline lepingueelne teave tuleb esitada ning kuidas ja millal tuleb see teave esitada. Täpsemalt on sätteid ajakohastatud, lisades teatavad üksikasjad, mida ei ole nimetatud direktiivis 2002/65/EÜ, näiteks on lisatud nõue, et finantsteenuse osutaja peab esitama oma e-posti aadressi. Ettepanekuga reguleeritakse ka seda, kuidas tuleb esitada teave, mis edastatakse elektrooniliselt. Samuti sätestatakse ettepanekus nõuded selle kohta, millal tuleb teave esitada, nii et tarbijatele antakse piisavalt aega, et saadud lepingueelsest teabest aru saada ja seda teavet enne lepingu tegelikku sõlmimist analüüsida.

–Taganemisõigus. Taganemisõigus on üks peamisi tarbijaõigusi. See on iseäranis oluline finantsteenuste valdkonnas, sest teatavad tooted ja teenused on keerulised ning neist võib olla raske aru saada. Seda õigust on tugevdatud kahel viisil: esiteks peab kaupleja tagama juhul, kui tarbija sõlmib finantsteenuse kauglepingu elektrooniliselt, taganemisnupu olemasolu, tänu millele on tarbijal lihtsam seda õigust kasutada, ja teiseks peab kaupleja teavitama tarbijat taganemisõigusest, kui tarbija on saanud lepingueelse teabe vähem kui üks päev enne lepingu sõlmimist.

–Õiglus veebis. Finantsteenuseid käsitlevaid lepinguid sõlmitakse üha enam elektrooniliselt. Seepärast on ettepanekus sätestatud konkreetsed normid, et tagada tarbijatele kõrgetasemeline kaitse finantsteenuseid käsitlevate lepingute sõlmimisel elektrooniliselt. Esiteks nähakse sellega ette nõuded, mis puudutavad piisavate selgituste andmist kaugsidevahendi teel, ka juhul, kui kasutatakse veebipõhiseid vahendeid (nt robotnõustamine või vestlusaken). Nende normidega sätestatakse nõuded teabele, mille kaupleja peab tarbijale esitama, ning tarbija võimalus nõuda veebipõhise vahendi kasutamise korral inimese sekkumist. Seega peaks tarbijal olema alati võimalik suhelda kauplejat esindava töötajaga. Ettepanekuga püütakse tagada ka seda, et kauplejad ei kallutaks tarbijaid enda huvides. Sellega seoses keelatakse kauplejatel rakendada oma veebiliideseid viisil, mis võivad kahjustada või vähendada tarbijate suutlikkust teha vabalt, iseseisvalt ja teadlikult otsuseid või valikuid.

–Õigusnormide täitmise tagamine. Ettepanekuga tugevdatakse ka norme, mis käsitlevad finantsteenuste osutamise suhtes kohaldatavate nõuete täitmise tagamist: sellega laiendatakse finantsteenuste kauglepingutele normide täitmise tagamist ja karistusi käsitlevad sätted, mida kohaldatakse praegu tarbijaõiguste direktiivi 2011/83/EL alusel, sealhulgas muudatused, mis on tehtud normide täitmise paremat tagamist ja ajakohastamist käsitleva direktiiviga (EL) 2019/2161 laiaulatuslike piiriüleste rikkumiste korral määratavate karistuste osas.

•Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega

Direktiivides 2002/65/EL ja 2011/83/EL on mitmeid sarnasusi. Mõlemad tagavad tarbijatele peamised õigused, nagu taganemisõigus ja õigus saada lepingueelset teavet. Mõlemaga reguleeritakse kauglepinguid ja mõlemaid kohaldatakse horisontaalselt üldiste õigusaktidena. Paraku on kõik finantsteenused praegu direktiivi 2011/83/EL kohaldamisalast välja jäetud. Käesoleva ettepaneku eesmärk on laiendada direktiivi 2011/83/EL kohaldamisala, lisades sellesse finantsteenuste kauglepingud. See tähendab, et kehtiva direktiivi 2011/83/EL mitut artiklit hakatakse kohaldama ka kaugturustatavate finantsteenuste suhtes. Samuti lisatakse direktiivi 2011/83/EL eraldi peatükk tarbijale suunatud finantsteenuste kauglepingute kohta. Nii tagatakse ettepanekuga kooskõla nii tarbijakaitse kui ka finantsteenuste valdkonnas kehtivate õigusnormidega. Käesoleva ettepanekuga tagatakse kooskõla finantsteenuste valdkonnas kehtivate õigusnormidega. Seda tänu sellele, et kahe valdkonna vahelisi suhteid reguleeritakse põhimõttel, et kui mõni kõnealuse direktiivi säte läheb vastuollu liidu teise õigusakti sättega, millega reguleeritakse konkreetseid sektoreid, siis on teise õigusakti säte ülimuslik ja seda kohaldatakse asjaomaste konkreetsete sektorite suhtes. Erilist tähelepanu on pööratud selle tagamisele, et tootepõhiste õigusaktide ja käesoleva ettepaneku kattumine oleks selgelt piiritletud, eriti lepingueelse teabe saamise õiguse, taganemisõiguse ja piisavate selgituste osas. Käesolev ettepanek on kooskõlas kehtivate horisontaalsete õigusnormidega, mis käsitlevad muid kui direktiivis 2011/83/EL sätestatud tarbijaõigusi, sealhulgas kooskõlas direktiiviga 2005/29/EÜ (mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul) ning direktiiviga 2006/114/EÜ (eksitava ja võrdleva reklaami kohta), mida juba kohaldatakse finantsteenuste suhtes.

•Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega