Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS aretusloomade ja aretusmaterjaliga liidus kauplemise ning nende liitu importimise suhtes kehtivate zootehniliste ja genealoogiliste tingimuste kohta /* COM/2014/05 final - 2014/0032 (COD) */





SELETUSKIRI 1. ETTEPANEKU TAUST Liidu zootehnika-alaste õigusaktide eesmärk on edendada aretusloomade ja nende geneetilise materjali vabakaubandust, võttes arvesse vajadust tagada aretusprogrammide jätkusuutlikkus ja säilitada geneetilisi ressursse. Praegu kuulub liidu zootehnika-alaste õigusaktide hulka neli liigipõhist (vertikaalset) alusakti, milles on sätestatud aretusveiste, -sigade, -lammaste, -kitsede ja -hobuslaste puhul kehtivad aluspõhimõtted. Need nõukogu direktiivid moodustavad õigusliku aluse, millele toetudes komisjon võtab vastu üksikasjalikud meetmed järgmise kohta: – aretusettevõtete, aretajate ühenduste ja eraõiguslike isikute heakskiitmine või tunnustamine ja loetelusse lisamine, – loomade tõuraamatus registreerimine ja seal klassifitseerimine ning ristandaretussigade aretusregistris registreerimine, – jõudluskontrolli tegemine ja geneetiline hindamine ning – aretusloomade ja nende sperma, munarakkude ja embrüote põlvnemistunnistuste sisu ja vorm. Ühesuguseid tehnilisi nõudeid, mis on kehtestatud aretusloomade aretamise jaoks heakskiitmise suhtes, reguleeritakse praegu siiski kolme nõukogu direktiivi ja ühe komisjoni otsusega. Peale selle ei ole vastu võetud rakendusmeetmeid nõukogu direktiivi 91/174/EMÜ jaoks, milles on sätestatud muudesse loomaliikidesse kuuluvate tõupuhaste loomade turustamise põhimõtted. Horisontaalse direktiiviga, mida täiendavad rakendusmeetmed, on ette nähtud kolmandatest riikidest aretusloomade ja aretusmaterjali importimise eeskirjad. Lisaks on ühe nõukogu otsusega ette nähtud veel veiste aretamise referentkeskuste määramise eeskirjad. Käesolev ettepanek koosneb kaheteistkümnest peatükist ja viiest tehnilisest lisast. Ettepaneku I–VIII peatükis on ühendatud nõukogu direktiivide 2009/157/EÜ (veised), 88/661/EMÜ (tõupuhtad ja ristandaretussead), 89/361/EMÜ (lambad ja kitsed), 90/427/EMÜ (hobuslased), 91/174/EMÜ (muud loomad) ja 94/28/EÜ (import) sätted ja see on märgitud vastavustabelisse. III peatükk sisaldab eelkõige sätteid, mis kirjeldavad tõuaretajate ja aretusühingute vahelisi suhteid ja vaidluste lahendamise korda, võttes arvesse praegu komisjoni otsuses 92/354/EMÜ sätestatud menetlusi. IV peatükk sisaldab eelkõige sätteid, mis käsitlevad aretusloomade aretamise ja kunstliku seemenduse jaoks heakskiitmist ja mis on praegu kehtestatud nõukogu direktiivides 87/328/EMÜ (veised), 90/118/EMÜ (tõupuhtad sead) ja 90/119/EMÜ (ristandaretussead) (vt vastavustabelit), aga ka komisjoni otsuses 90/257/EMÜ (lambad ja kitsed). Jõudluskontrolli käsitlev V peatükk sisaldab eelkõige sätteid nõukogu otsusest 96/463/EÜ, millega määratakse referentasutus, mis vastutab tõupuhaste aretusveiste kontrollimeetodite eest. Ettepaneku IX ja X peatükkidega kehtestatakse zootehnika valdkonna ametlike kontrollide ja pädevate asutuste vahelise koostöö õiguslik alus, võttes arvesse selliste kontrollide suhtes kohaldatavaid üldpõhimõtteid. Need sätted viidi sisse lähtuvalt uuest loomaterviseõigusest ning ametlikku kontrolli ja muid ametlikke toiminguid käsitlevast määruse ettepanekust. Nimetatud õiguslike algatuste tõttu ei kehti zootehniliste aspektide suhtes enam õigusakt loomade ja aretusmaterjali kontrollimise kohta liidusiseses kaubanduses (nõukogu direktiiv 90/425/EMÜ), õigusakt kolmandatest riikidest pärit impordi kohta (nõukogu direktiiv 91/496/EMÜ) ja õigusakt pädevate asutuste vahelise koostöö kohta (nõukogu direktiiv 89/608/EMÜ). Ettepaneku tekst järgib eelkõige ametlikku kontrolli käsitlevas II jaos, haldusabi käsitlevas IV jaos, komisjoni tehtavat kontrolli käsitlevas VI jaos ja õigusnormide järgimise tagamist käsitlevas VII jaos rangelt uut määruse ettepanekut ametliku kontrolli ja muude ametlike toimingute kohta. XI peatüki aluseks on Lissaboni lepingu jõustumine, sest sellega nähakse ette, et liidu zootehnika-alaste alusõigusaktide õigusi andvad sätted on vaja viia kooskõlla Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) artiklitega 290 ja 291. Selleks on vaja kindlaks teha iga alusõigusakti kohaselt vastuvõetava meetme puhul vajalikud ELTLi artikli 290 kohased delegeeritud volitused ja artikli 291 kohased rakendamisvolitused. XII peatükis kehtestatakse lõppsätted kehtetuks tunnistamise ning jõustumis- ja kohaldamiskuupäevade kohta. I lisa, mis käsitleb üksikasjalikke aretusühingute tunnustamise ja aretusprogrammide heakskiitmise kriteeriume, sisaldab sätteid, mis on praegu kehtestatud järgmiste komisjoni otsuste lisades: 84/247/EMÜ (veised), 89/501/EMÜ (tõupuhtad aretussead) 89/504/EMÜ (ristandaretussead), 90/257/EMÜ (lambad ja kitsed) ja 92/353/EMÜ (hobuslased). II lisa, mis käsitleb üksikasjalikke aretusloomade tõuraamatusse kandmise kriteeriume, sisaldab sätteid, mis on praegu kehtestatud komisjoni otsustes 84/419/EMÜ (veised), 89/502/EMÜ (tõupuhtad aretussead), 89/505/EMÜ (ristandaretussead) 90/255/EMÜ (lambad ja kitsed) ja 96/78/EÜ (hobuslased) III lisas, mis käsitleb üksikasjalikke jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise kriteeriume, sisaldab sätteid, mis on praegu kehtestatud komisjoni otsustes 2006/427/EÜ (veised), 89/507/EMÜ (tõupuhtad ja ristandaretussead) ja 90/256/EMÜ (lambad ja kitsed). IV lisa, mis käsitleb ELi referentkeskuste ülesandeid, kajastab nõukogu otsuse 96/463/EÜ lisa. V lisa, mis käsitleb põlvnemistunnistusi, sisaldab peamisi teabenõudeid, mis on praegu kehtestatud järgmiste komisjoni otsuste lisades: 2005/379/EÜ (veised) 89/503/EMÜ (tõupuhtad aretussead), 89/506/EMÜ (ristandaretussead), 90/258/EMÜ (lambad ja kitsed), 96/79/EÜ (hobuslased), 96/509/EÜ (tõupuhaste aretusveiste, -sigade, -lammaste ja -kitsede sperma importimine) ja 96/510/EÜ (aretusloomade, sperma, munarakkude ja embrüote importimine). 2. HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED Liidu zootehnika õigusaktide aluspõhimõtted ja põhieeskirjad on osutunud pädevaks ja tõuaretamise valdkonna tehnika arenguga piisavalt kooskõlas olevaks ning on seepärast ettepanekus alles jäetud. Kuna liidu kehtivad zootehnika õigusaktid on korraldatud vertikaalselt liigipõhiselt, on peaaegu ühesuguseid sätteid ühtlustatud, nende sõnastust on muudetud täpsemaks ja järjepidevamaks ning need on vormistatud määrusena, et vältida riikides direktiivi ülevõtmisest tulenevaid kaubandustõkkeid. Viimase kahekümne aasta jooksul on komisjon pidanud liikmesriikidega korrapäraselt koosolekuid, et arutada alalises zootehnikakomitees zootehnika küsimusi, ning käesolev ettepanek on selle koostöö tulemus. Tunnustatud aretusühingute piiriülene tegevus on jäänud vaidlusteemaks, sest mõned liikmesriigid on juhtinud tähelepanu erinevustele seoses alusdirektiivide ülevõtmisega liikmesriikides. See olukord ei muutunud kuni zootehnika töörühma viimase 2012. aasta veebruaris toimunud koosolekuni, kus tutvustati ja arutati ettepaneku põhisisu, struktuuri ja uusi elemente. Lisaks on komisjon tegelenud arvukate probleemidega, mille on tõstatanud tõuaretajad, aretusühingud ja pädevad asutused, sest liikmesriikide pädevad asutused on kehtivaid sätteid erinevalt tõlgendanud. Komisjon on seega tõuaretussektori ja järelevalvet teostavate pädevate asutuste vajadustest täiesti teadlik. Zootehnika valdkonna ametlikku kontrolli käsitlevad kavandatavad sätted (mida on vajalikul määral kohandatud) on täielikult kooskõlas nende sätetega, mis on pärast põhjalikku konsulteerimist sidusrühmadega esitatud komisjoni määruse ettepanekus, mis käsitleb veterinaarvaldkonna ametlikku kontrolli ja muid ametlikke toiminguid. 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG Määruse ettepanek sisaldab ühtse õigusraamistikuna põhimõtteid aretusettevõtete, aretajate ühenduste ja eraõiguslike isikute tunnustamise ja loetelusse kandmise kohta, nende aretusprogrammide heakskiitmise kohta, aretusloomade tõuraamatusse kandmise ja seal väärtuse põhjal klassifitseerimise kohta, ristandaretussigade registreerimise kohta, jõudluskontrolli tegemise ja geneetilise hindamise kohta ning aretusloomade ja nende sperma, munarakkude ja embrüote põlvnemistunnistuste sisu kohta. Lisaks on selles sätestatud eeskirjad aretusloomade ja nende sperma, munarakkude ja embrüote kolmandatest riikidest importimise kohta ja loomade aretamise referentkeskuste määramise kohta. Käesolev määrus sisaldab sätteid ametliku ja zootehnilise kontrolli ning vaidluste lahendamise kohta, kui zootehnilise kontrolli käigus ilmneb zootehniliste nõuete rikkumine. Kavandatavad meetmed peegeldavad siiski meetmeid, mis on sätestatud komisjoni ettepanekus uue ametliku kontrolli määruse kohta, mida praegu arutatakse Euroopa Parlamendis ja nõukogus. Selleks et hoida ära ebakõla nende kahe teksti vahel ja et tagada kontrollivaldkonnas ühtlustatud lähenemisviisi järgimine, jälgib komisjon tähelepanelikult neid kahte teksti käsitlevat arutelu ja teeb sobival ajal vajalikud ettepanekud, et zootehnikavaldkonna ametliku kontrolli sätted lisatakse uude ametliku kontrolli määrusesse. Määruse ettepanekuga nähakse ette õiguslik alus delegeeritud ja rakendusaktide vastuvõtmiseks kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 290 ja 291. 4. MÕJU EELARVELE Puudub. 5. TÄIENDAV TEAVE Puudub. 2014/0032 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS aretusloomade ja aretusmaterjaliga liidus kauplemise ning nende liitu importimise suhtes kehtivate zootehniliste ja genealoogiliste tingimuste kohta (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 42 ja artikli 43 lõiget 2, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut[1], pärast õigusakti eelnõu esitamist riikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[2], võttes arvesse Regioonide Komitee seisukohta[3], tegutsedes seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning arvestades järgmist: (1) Koduloomaliikidesse kuuluvate veiste, sigade, lammaste, kitsede ja hobuslaste ning vähemal määral muudesse liikidesse kuuluvate loomade aretamine on liidu põllumajanduses olulisel kohal ja on põllumajandusvaldkonnas tegutsejatele sissetulekuallikas. Kõnealustesse liikidesse kuuluvate loomade aretamise jaoks on kõige parem kasutada registreeritud geneetilise väärtusega tõupuhtaid aretusloomi või ristandaretussigu. (2) Liikmesriigid on seetõttu osana oma põllumajanduspoliitikast teinud järjepidevalt tööd selle nimel, et edendada teatavate geneetiliste omadustega eluskarja tootmist, mis vastab kindlaksmääratud jõudlusstandarditele, kasutades selleks mõnikord ka avaliku sektori investeeringuid. Erinevused kõnealuste standardite vahel võivad luua tehnilisi tõkkeid aretusloomade ja aretusmaterjaliga liidus kauplemisel ja nende liitu importimisel. (3) Tõupuhaste aretusveiste, -sigade, -lammaste, -kitsede ja -hobuslaste ja ristandaretussigade aretamist käsitlevate liidu õigusaktide õigusraamistik koosneb järgmistest direktiividest: nõukogu 19. detsembri 1988. aasta direktiiv 88/661/EMÜ aretussigade suhtes kohaldatavate zootehniliste standardite kohta,[4] nõukogu 30. mai 1989. aasta direktiiv 89/361/EMÜ tõupuhaste aretuslammaste ja -kitsede kohta,[5] nõukogu 26. juuni 1990. aasta direktiiv 90/427/EMÜ zootehniliste ja genealoogiliste tingimuste kohta ühendusesisesel kauplemisel hobuslastega,[6] nõukogu 25. märtsi 1991. aasta direktiiv 91/174/EMÜ, milles sätestatakse põlvnemis- ja zootehnilised nõuded tõupuhaste loomade turustamiseks ja millega muudetakse direktiive 77/504/EMÜ ja 90/425/EMÜ,[7] nõukogu 23. juuni 1994. aasta direktiiv 94/28/EÜ, millega nähakse ette põhimõtted seoses zootehniliste ja genealoogiliste nõuetega, mida kohaldatakse loomade, nende sperma, munarakkude ja embrüote impordi suhtes kolmandatest riikidest, ning muudetakse direktiivi 77/504/EMÜ tõupuhaste aretusveiste kohta[8] ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiiv 2009/157/EÜ tõupuhaste aretusveiste kohta[9]. Nende direktiivide eesmärk on arendada liidus eluskarja aretamist ja reguleerida samal ajal liidus aretusloomade ja aretusmaterjaliga kauplemist ja nende liitu importimist ning säilitada seega aretusloomade ja aretusmaterjali sektori konkurentsivõime liidus. (4) Nõukogu 18. juuni 1987. aasta direktiiv 87/328/EMÜ tõupuhaste aretusveiste tõuaretuses vastuvõetavaks tunnistamise kohta,[10] nõukogu 5. märtsi 1990. aasta direktiiv 90/118/EMÜ tõupuhaste tõusigade tõuaretuseks heakskiitmise kohta[11] ja nõukogu 5. märtsi 1990. aasta direktiiv 90/119/EMÜ tõuaretuses kasutatavate ristandsigade kohta[12] võeti vastu vältimaks seda, et aretusveiste ja -sigade aretamisel heakskiitmise suhtes ja nende sperma, munarakkude ja embrüote tootmise ja kasutamise suhtes kehtivad siseriiklikud eeskirjad ei kujutaks endast keeldusid või piiranguid liidusisese kaubanduse puhul või selle takistusi kas seoses loomuliku või kunstliku seemendamise või sperma, munarakkude ja embrüote kogumisega. (5) Olles konsulteerinud liikmesriikidega alalise zootehnikakomitee raames, mis on loodud kooskõlas nõukogu 25. juuli 1977. aasta otsusega 77/505/EMÜ, millega moodustatakse alaline zootehnikakomitee,[13] võttis komisjon põhjenduses 3 osutatud direktiivide põhjal vastu mitu otsust, mis käsitlevad aretajate organisatsioonide ja ühenduste (edaspidi „aretusühingud”) heakskiitmise või tunnustamise suhtes kehtivaid liigipõhiseid kriteeriume, aretusloomade kandmist tõuraamatutesse, tõupuhaste aretuslammaste ja -kitsede heakskiitmist aretamise ja kunstliku seemendamise jaoks, aretusveiste, -sigade, -lammaste ja -kitsede heakskiitmist jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise jaoks ning aretusloomade ja aretusmaterjali kaubanduses kasutatavate põlvnemistunnistuste kehtestamist. (6) Komisjon on loonud ka kolmandate riikide aretusasutuste loetelu ja liitu imporditavate aretusloomade, nende sperma, munaraku ja embrüo põlvnemistunnistuste näidisvormid. (7) Loomade aretamist käsitlevad Liidu õigusaktid on kaasa aidanud ka loomade geneetiliste ressursside säilitamisele, geneetilise mitmekesisuse kaitsmisele ja selliste kvaliteetsete piirkondlike toodete tootmisele, mida iseloomustavad koduloomade kohalike tõugude pärilikud tunnused. (8) Nõukogu direktiivide 88/661/EMÜ, 89/361/EMÜ, 90/427/EMÜ, 91/174/EMÜ, 94/28/EÜ ja 2009/157/EÜ ülesehitus ja sisu on üldjoontes sarnane. Mitut neist direktiividest on aja jooksul muudetud. Liidu õigusaktide lihtsuse ja järjepidevuse huvides on asjakohane ühtlustada neis sätestatud liidu eeskirjad. (9) Viimase kahekümne aasta jooksul on komisjon pidanud tihti vastama tõuaretajate ja aretusettevõtete kaebustele, mis on seotud loomade aretamist käsitlevate liidu õigusaktide ülevõtmise ja tõlgendamisega liikmesriikides. Selleks et tagada loomade aretamist käsitlevate liidu eeskirjade ühetaoline kohaldamine ja et hoida ära aretusloomade ja nende aretusmaterjali kaubandustõkked, mis tulenevad erinevustest direktiivide ülevõtmises, tuleks aretusloomade ja aretusmaterjaliga liidus kauplemise ja nende liitu importimise suhtes kehtivad zootehnilised ja genealoogilised tingimused sätestada määruses. (10) Lisaks on kogemused näidanud, et nimetatud direktiivides sätestatud eeskirjade kohaldamise hõlbustamiseks on mitme sätte sõnastust vaja muuta täpsemaks ja terminoloogiat järjepidevamaks. Liidu õigusaktide selguse ja järjepidevuse huvides on asjakohane kehtestada rohkem määratlusi. (11) Termin „tõug” peaks siiski jääma määratlemata õigusmõisteks, mis võimaldab aretusühingutel kirjeldada piisavate ühetaoliste geneetiliste tunnustega loomade rühma, keda nad peavad teistest sama liigi loomadest eristuvaks, ja kanda nad koos teadaolevate eellaste andmetega tõuraamatusse, et taastoota nende pärilikke tunnuseid aretusprogrammi raames paljundamise, vahetamise ja selekteerimise teel. (12) Käesolevas määruses tuleks sätestada eeskirjad aretusloomade ja aretusmaterjaliga liidus kauplemise ja nende liitu importimise kohta, et edendada tõugude parandamiseks ja koduloomade geneetilise mitmekesisuse säilitamiseks toimivaid aretusprogramme. (13) Seega peaks käesolevas määruses tõupuhaste aretusloomade kohta sätestatud eeskirjade eesmärk olema anda kauplemiseks luba kokkulepitud tingimuste alusel, mida kohaldatakse aretamisega tegelevate aretusühingute tunnustamiseks ja nende aretusprogrammide heakskiitmiseks. Käesolevas määruses tuleks ka sätestada tõupuhaste aretusloomade tõuraamatu põhiosa eri klassidesse kandmise kriteeriumid, jõudluskontrolli tegemise ja geneetilise hindamise eeskirjad ning aretusloomade aretamiseks heakskiitmise kriteeriumid, aga ka põlvnemistunnistuste sisu. (14) Käesolevas määruses ristandaretussigade suhtes kehtestatud eeskirjade eesmärk peaks samuti olema anda kauplemiseks luba kokkulepitud tingimuste alusel, mida kohaldatakse ristandaretussigade eri ristandeid haldavate aretusettevõtete tunnustamise ja nende aretusprogrammide heakskiitmise suhtes. Käesolevas määruses tuleks kehtestada ka ristandaretussigade aretusregistri põhiosasse kandmise kriteeriumid, jõudluskontrolli tegemise ja geneetilise hindamise eeskirjad, ristandaretussigade aretamiseks heakskiitmise kriteeriumid ning põlvnemistunnistuste sisu. (15) Kuna liikmesriigid ise ei saa käesoleva määruse eesmärki, milleks on ühtlustatud lähenemise tagamine aretusloomade ja aretusmaterjaliga liidus kauplemise ja liitu importimise suhtes ning aretusühingute ja aretusettevõtete täidetavate aretusprogrammide ametliku kontrolli tegemise suhtes, täielikult täita ning seda saaks selle mõju, keerukuse ning piiriülese ja rahvusvahelise olemuse tõttu paremini täita liidu tasandil, võib liit võtta vastu meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuspõhimõttega. Kuna käesoleva määruse reguleerimisala piirdub seatud eesmärkide saavutamiseks vajalikuga, on määrus kooskõlas kõnealuse lepingu artikli 5 lõikes 4 osutatud proportsionaalsuse põhimõttega. (16) Aretusühingute ja aretusettevõtete osutavate teenuste kvaliteet ja see, kuidas nad loomi hindavad ja klassifitseerivad, mõjutab turul olevate aretusloomade väärtust. Seega tuleks sätestada eeskirjad aretusühingute ja aretusettevõtete tunnustamiseks ühtlustatud liidu kriteeriumide ja liikmesriigi pädeva asutuse tehtud järelevalve alusel tagamaks, et nende poolt kehtestatud eeskirjad ei tekita erinevusi aretusprogrammide ja aretusstandardite vahel, mis omakorda tekitaks tehnilisi takistusi liidusisesele kaubandusele. (17) Käesoleva määrusega tuleks ette näha menetlused, mis on sarnased direktiivides 88/661/EMÜ, 89/361/EMÜ, 90/427/EMÜ, 91/174/EMÜ, 94/28/EÜ ja 2009/157/EÜ tunnustatud aretusühingute ja aretusettevõtete loeteludesse lisamise suhtes, sealhulgas loetelude ajakohastamise, edastamise ja avaldamise menetlused. (18) Kindlaksmääratud kriteeriumidele vastava aretusühingu või aretusettevõtte õigus saada tunnustatud on liidu zootehnika-alaste õigusaktide aluspõhimõte. Pädeval asutusel ei tohiks edaspidi olla õigust esitada juba tunnustatud aretusühingu majandustegevuse kaitset põhjendusena teise aretusühingu sama tõu jaoks tunnustamisest keeldumisele. Sama põhimõte kehtib ka sellise aretusprogrammi geograafilise ulatuse laiendamise heakskiitmise puhul, mida täidetakse sama tõu või samade aretusloomade suhtes, keda saab aretusprogrammi kaasata olemasoleva aretusühingu aretuspopulatsioonist. Pädeval asutusel peaks siiski olema õigus tunnustamisest või heakskiitmisest keelduda, kui on olemas põhjendatud risk, et selline tunnustamine või heakskiitmine kahjustaks haruldase tõu säilitamist või geneetilise mitmekesisuse kaitset. (19) Kuna haruldaste tõugude säilitamise jaoks on vaja luua ja tunnustada aretusühing, kellel on tõuraamatus piiratud arv aretusloomi, ei tohiks tõuraamatusse kantud aretusloomade arv olla üldiselt aretusühingu tunnustamise ja selle aretusprogrammi heakskiitmise põhitingimus, seda enam, et tunnustamine võib olla toimunud ühes riigis, samas kui sobivad aretusloomad võivad olla kantud tõuraamatutesse muudes liikmesriikides või kolmandates riikides. (20) Ühes liikmesriigis tunnustatud aretusühingutel ja aretusettevõtetel peaks olema võimalik viia oma heakskiidetud aretusprogrammi ellu ühes või enamas muus liikmesriigis, et tagada geneetiliselt väärtuslike aretusloomade kui liidu olulise tootmisteguri kasutamine parimal võimalikul viisil. Sel eesmärgil peaks lihtne teavitamismenetlus tagama, et muu riigi pädev asutus on kavandatavast tegevusest teadlik. (21) Selleks et vältida edasisi arusaamatusi aretusühingute vahel, kes soovivad osutada oma teenuseid tõuaretajatele, ja seda, et pädevad asutused keelduvad tunnustamast uut konkureerivat aretusühingut, oli vaja kehtestada eraldi menetlus aretusühingu või aretusettevõtte ametliku tunnustamise ja kavandatava aretusprogrammi heakskiitmiseks. (22) Viimaste aastate jooksul komisjonile esitatud mitmesuguste kaebuste põhjal tundub, et käesoleva määrusega tuleks ette näha selged eeskirjad, mis käsitlevad suhteid aretusühingute vahel, kes soovivad asutada teatavasse tõugu kuuluvate tõupuhaste aretushobuslaste paralleeltõuraamatut ja aretusühingute vahel, kes on teatanud, et nad on asutanud asjaomase tõu originaaltõuraamatu. (23) Komisjonil peaks olema õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte, millega muudetakse I lisa, et kohandada aretusühingute ja aretusettevõtete tunnustamise ja aretusprogrammide heakskiitmise suhtes kehtivaid kriteeriume vastavalt arengule tõuaretussektoris. (24) On vaja selgitada tõuaretajate ning aretusühingute ja aretusettevõtete vahelist suhet, eelkõige selleks, et tagada tõuaretajate õigus saada aretusühingu või aretusettevõtte liikmeks ja õigus osaleda aretusprogrammis selle geograafilise ala piires, kus programmi ellu viiakse. Aretusühingud peaksid kehtestama eeskirjad, mis takistavad tõuaretajate diskrimineerimist nende päritolu alusel ja peavad neile tagama vähemalt põhiteenused. (25) Eelkõige direktiivi 90/427/EMÜ ja vähemal määral direktiivide 89/361/EMÜ ja 2009/157/EÜ kohaldamisel saadud kogemused näitavad, et vaidluste lahendamiseks tõuaretajate ja aretusühingute vahel on vaja kehtestada täpsemad eeskirjad, mille aluseks on selge töökord ning liikmete kindlaksmääratud õigused ja kohustused. Seda on kõige parem saavutada nii, et vaidlus lahendatakse selle liikmesriigi õigusnormide kohaselt, kus vaidlus on tekkinud. Komisjon peaks olema vaidluse lahendamisse kaasatud ainult sel juhul, kui vaidlus tekib eri liikmesriikides asuvate osapoolte vahel ja kui seda ei saa edukalt lahendada nende liikmesriikide õigusnormide kohaselt, kelle vahel vaidlus on tekkinud. (26) Aretusühingud, kes asutavad ja peavad tõupuhaste aretusveiste, -sigade, -lammaste, -kitsede ja -hobuslaste tõuraamatuid, ja aretusettevõtted, kes asutavad ja peavad ristandaretussigade aretusregistreid, peaksid aretusloomi tõuraamatutesse ja aretusregistritesse kandma sõltumata sellest, kust liikmesriigist loomad või nende omanikud pärit on, ja kui see on aretusprogrammiga ette nähtud, klassifitseerima need loomad vastavalt nende väärtusele. (27) Samuti peaks aretusühingutel olema lubatud asutada tõuraamatu lisaosasid, et liigitada neisse oma aretusprogrammi raames neid loomi, kes ei vasta asjaomase tõu tõupuhaste aretusloomade kriteeriumidele. (28) Teatavate tõupuhaste aretushobuslaste tõuraamatuid pidavatel aretusühingutel peaks siiski olema lubatud kehtestada tingimusi, mille alusel tõupuhtaid aretushobuslasi nendesse tõuraamatutesse kantakse, sõltuvalt vajadusest reguleerida kõnealuste hobuslaste tõuraamatutesse kandmist, kui nad on saadud kunstliku seemenduse teel. (29) Tõuraamatusse kantud tõupuhtad aretusloomad, välja arvatud hobuslased, tuleb identifitseerida kooskõlas identifitseerimist käsitlevate liidu loomatervishoiualaste õigusaktidega. Tõupuhaste aretushobuslaste puhul identifitseerivad aretusühingud ka hobused ja eeslid, kelle nad kannavad tõuraamatusse või registreerivad sissekandmiseks ja annavad välja identifitseerimisdokumendi (passi). Seega pakuvad nad lisaks tõuaretajatele teenust ka pädevale asutusele, kes vastutab põllumajandusloomade identifitseerimise ja registreerimise eest. Selline süsteem on aga viinud selleni, et passe välja andvaid asutusi on väga palju, ja see on muutnud keeruliseks ametliku kontrolli liidu toiduhügieeni ja veterinaarravimite alaste õigusaktide järgimise üle sellistel puhkudel, kui põhiteave ei olnud pädevale veterinaarrasutusele kergesti kättesaadav, näiteks puudus keskne andmebaas, ei järgitud identifitseerimisdokumentide suhtes kohaldatavaid ühiseid kvaliteedinorme ja ametlik järelevalve oli puudulik. Seega on vaja nõuda, et ka tõupuhtad aretushobuslased kantakse asjaomastesse tõuraamatutesse vastavalt nende tervislikku seisundit kinnitavatele dokumentidele, ja anda samas pädevale veterinaarasutusele võimalus delegeerida tunnustatud aretusühingutele teatavatel tingimustel õigus anda välja tõupuhaste aretushobuslaste ametlikke identifitseerimisdokumente. (30) Selleks et tõupuhaste aretusloomade tõuraamatutesse kandmise ja ristandaretussigade aretusregistritesse kandmise suhtes kohaldatavaid tingimusi saaks kohandada vastavalt tõuaretussektori arengule, peaks komisjonil olema õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte, et II lisa vastavalt muuta. (31) Aretusloomade heakskiitmist aretamise, loomuliku seemenduse või kunstliku seemenduse jaoks tuleks liidu tasandil reguleerida, et vältida kaubandustõkete tekkimist, eelkõige juhul, kui aretusloomad on läbinud jõudluskontrolli või geneetilise hindamise kooskõlas käesolevas määruses sätestatud eeskirjadega, eelkõige III lisas esitatud eeskirjadega. (32) Kuigi liidu tasandil on kehtestatud eeskirjad aretusveiste, -sigade, -lammaste ja -kitsede jõudluskontrolli tegemiseks ja geneetiliseks hindamiseks piiratud arvu näitajate põhjal, siis mitmesugused tõupuhaste aretushobuslaste puhul kehtivad tõugude, kasutusviiside ja selekteerimisega seotud nõuded on seni nende ühtlustamist takistanud. Selle asemel on praegu originaaltõuraamatus kehtestatud jõudluskontrolli tegemine ja geneetiline hindamine tõuspetsiifiliste eeskirjade alusel. (33) Komisjonil peaks olema õigus sätestada ka tõupuhaste aretushobuslaste jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise tingimused ja muuta III lisas esitatud tingimusi, et võtta arvesse tehnika ja teaduse arengut või muudatusi õigusnormides, mis mõjutavad kontrollimist, eelkõige nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta määrust (EÜ) nr 1234/2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne määrus),[14] või lisada liikmesriigi taotluse korral tõupuhaste aretushobuslaste jõudluskontrolli tegemise ja geneetilise hindamise tingimusi. (34) Jõudluskontrolli ja geneetilist hindamist võivad teha aretusühingute või aretusettevõtete poolt määratud asutused. Kõnealused määratud asutused teevad koostööd komisjoni poolt määratud Euroopa Liidu referentkeskustega. Seepärast peaks komisjonil olema õigus rakendusaktidega määrata Euroopa Liidu referentkeskused ja võtta vastu delegeeritud õigusaktid, millega nähakse ette keskuste ülesanded ja vajaduse korral muudetakse IV lisa. Kõnealustel referentkeskustel on õigus saada liidu toetust kooskõlas nõukogu 25. mai 2009. aasta otsusega 2009/470/EÜ kulutuste kohta veterinaaria valdkonnas[15]. Tõupuhaste aretusveiste puhul abistab aretusühingut jõudluskontrolli tegemisel ja geneetilisel hindamisel Interbull Centre, mis on nõukogu 23. juuli 1996. aasta otsusega 96/463/EÜ, millega määratakse asutus, mis vastutab koostöö eest tõupuhaste aretusveiste kontrollimeetodite ja tulemuste hindamise ühtlustamise eest,[16] määratud Euroopa Liidu referentasutus. (35) Kuna käesoleva määrusega on ette nähtud üksikasjalikud sätted, mida kohaldatakse ainult veiste, sigade, lammaste, kitsede ja hobuslaste aretamise suhtes, peaks komisjonil olema õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte, mis käsitlevad aretusühingute tunnustamist, aretusprogrammide heakskiitmist, aretusloomade kandmist tõuraamatutesse, jõudluskontrolli ja geneetilist hindamist ning aretamise jaoks heakskiitmist, aga ka võtta vastu rakendusakte põlvnemistunnistuste kohta, mida kasutatakse muudesse liikidesse kuuluvate aretusloomade ja nende aretusmaterjaliga liidus kauplemise ja nende liitu importimise puhul, kui seda on vaja kaubandustõkete kõrvaldamiseks. (36) Aretusloomade ja aretusmaterjali import on Euroopa põllumajanduse jaoks väga oluline. Aretusloomade ja aretusmaterjali impordi suhtes tuleks seega kohaldada tingimusi, mis on rangelt kooskõlas liikmesriikide vahelise kaubanduse puhul kohaldatavate eeskirjadega. Aretusloomad ja aretusmaterjal tuleks liidus tõuraamatu või aretusregistri põhiosasse kanda siiski ainult siis, kui eksportivas kolmandas riigis tehtav ametlik kontroll tagab sama usaldusväärsed põlvnemisandmed ning jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise tulemused nagu liidus. Lisaks peaksid kolmanda riigi aretusasutused võtma vastastikkuse põhimõttel vastu liidus tunnustatud vastava aretusühingu või aretusettevõtte aretusloomi ja aretusmaterjali. (37) Nõukogu 23. juuli 1987. aasta määrusega (EMÜ) nr 2658/87 (tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta)[17] on ette nähtud, et komisjon kehtestab kaupade nomenklatuuri, nimelt koondnomenklatuuri (CN), mis vastab samal ajal nii ühise tollitariifistiku kui ka ühenduse väliskaubanduse statistika ja kaupade impordi või ekspordiga seotud liidu poliitika nõuetele. Kõnealuse määruse I lisas on loetletud tõupuhaste aretusveiste, -sigade, -lammaste, -kitsede ja -hobuslaste ning veiste sperma CN-koodid ja on märgitud, et need kaubad on vabastatud tavapärasest tollimaksumäärast. Selleks peaks kõnealuste loomade ja aretusmaterjaliga kaasas olema asjakohased põlvnemistunnistused, et tagada nende klassifitseerimine tõupuhaste aretusloomade või aretusmaterjalina. (38) Liitu sisenemisel läbivad aretusloomad ja aretusmaterjal veterinaarkontrolli kooskõlas nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiiviga 91/496/EMÜ, millega nähakse ette ühendusse kolmandatest riikidest saabuvate loomade veterinaarkontrolli korraldamise põhimõtted ning muudetakse direktiive 89/662/EMÜ, 90/425/EMÜ ja 90/675/EMÜ[18] ja nõukogu 18. detsembri 1997. aasta direktiiviga 97/78/EÜ, milles sätestatakse kolmandatest riikidest ühendusse toodavate toodete veterinaarkontrolli põhimõtted[19]. Lisaks sellele kontrollile peaksid kõnealused kaubad läbima ka käesoleva määrusega ette nähtud vajaliku zootehnilise kontrolli. (39) Komisjon on võtnud vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse ettepaneku, mis käsitleb ametlikku kontrolli ja muid ametlikke toiminguid, mida tehakse eesmärgiga tagada toidu- ja söödaalaste õigusnormide ning loomatervise ja loomade heaolu, taimetervise, taimse paljundusmaterjali ja taimekaitsevahendite eeskirjade kohaldamine ning millega muudetakse määruseid (EÜ) nr 999/2001, 1829/2003, 1831/2003, 1/2005, 396/2005, 834/2007, 1099/2009, 1069/2009, 1107/2009, määruseid (EL) nr 1151/2012, [….]/2013 ja direktiive 98/58/EÜ, 1999/74/EÜ, 2007/43/EÜ, 2008/119/EÜ, 2008/120/EÜ ja 2009/128/EÜ (ametliku kontrolli määrus)[20]. Kõnealuse määruse eesmärk on tunnistada kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 882/2004 ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks,[21] nõukogu 26. juuni 1990. aasta direktiiv 90/425/EMÜ, milles käsitletakse ühendusesiseses kaubanduses teatavate elusloomade ja toodete suhtes seoses siseturu väljakujundamisega kohaldatavaid veterinaar- ja zootehnilisi kontrolle,[22] ning direktiivid 91/496/EMÜ ja 97/78/EÜ ja lisada teatavad nimetatud õigusaktides sätestatud eeskirjad sellesse uude määrusesse, olles teinud vajalikud kohandused. Kõnealuse määruse reguleerimisalasse aga ei ole kavas lisada aretusloomade ja aretusmaterjaliga liidus kauplemise ja nende liitu importimise suhtes kehtivaid zootehnilisi ja genealoogilisi tingimusi. Seega on vaja sätestada aretusloomade ja aretusmaterjali ametlikku kontrolli ja muid ametlikke toiminguid käsitlevad eeskirjad käesolevas määruses. (40) Selleks et tõhusalt kohaldada käesolevas määruses sätestatud aretusloomi ja aretusmaterjali käsitlevaid eeskirju, on vaja, et liikmesriikide pädevad asutused teeksid koostööd ja annaksid vajaduse korral haldusabi. Seega tuleks käesolevas määruses sätestada haldusabi ja koostöö üldeeskirjad, mis on sarnased praegu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 882/2004 IV jaotises sätestatud eeskirjadele, tehes neisse vajalikud kohandused. (41) Kui liikmesriikides tehtud ametliku kontrolli või aretusloomade ja aretusmaterjali liitu importimise kontrollimisel on selgunud käesolevas määruses asjaomase impordi suhtes sätestatud zootehniliste ja genealoogiliste nõuete rikkumine, mis võib tõenäoliselt põhjustada takistusi aretusloomade ja aretusmaterjali liidusiseses kaubanduses, peaks komisjonil olema käesoleva määrusega antud õigus võtta vastu erimeetmeid, et piirata sellise rikkumise tagajärgi. (42) Ka liikmesriigi pädeval asutusel peaksid olema vajalikud õigused, et tagada käesolevas määruses aretusloomade suhtes kehtestatud zootehniliste ja genealoogiliste liidu eeskirjade täitmine, sealhulgas õigus peatada aretusprogrammi heakskiitmine või võtta tagasi aretusühingu või aretusettevõtte tunnustamine juhul, kui on rikutud käesolevas määruses sätestatud zootehnilisi ja genealoogilisi eeskirju. (43) Komisjon peaks tegema liikmesriikides asjakohaseid kontrolle, eelkõige sõltuvalt liikmesriigi tehtud ametliku kontrolli tulemustest, et tagada käesolevas määruses sätestatud zootehniliste ja genealoogiliste eeskirjade täitmine kõikides liikmesriikides. (44) Selleks et koostada loetelud kolmandatest riikidest, kust tuleks lubada liitu importida aretusloomi ja nende spermat, munarakke ja embrüoid, et kehtestada sellise impordi suhtes kehtivad tingimused ja et saada teavet kahepoolsete lepingute toimimise kohta, ning kui kõnealuse impordi suhtes käesolevas määruses sätestatud nõuete tõsine rikkumine seda õigustab, peaks komisjonil olema õigus teha vajaduse korral liidu nimel kontrolli kolmandates riikides. (45) Kuna käesoleva määrusega tunnistatakse kehtetuks ja asendatakse direktiivid 88/661/EMÜ, 89/361/EMÜ, 90/427/EMÜ, 94/28/EÜ ja 2009/157/EÜ, on vaja tunnistada kehtetuks ka nende direktiivide alusel vastu võetud komisjoni õigusaktid ja asendada need kas käesoleva määruse kohaselt vastu võetud delegeeritud õigusaktide või rakendusaktidega. Seega peaks komisjonil olema õigus võtta vastu kõnealuseid delegeeritud õigusakte ja rakendusakte. (46) Selleks et tagada käesoleva määruse nõuetekohane kohaldamine ja et seda täiendada või et muuta I–V lisa, tuleks komisjonile delegeerida Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 290 kohaselt õigus võtta vastu õigusakte, mis käsitlevad menetlusi, kriteeriume ja tingimusi, mida kohaldatakse aretusühingute ja aretusettevõtete tunnustamise suhtes, aretusprogrammide heakskiitmise suhtes, loomade tõuraamatutesse ja aretusregistritesse kandmise suhtes, aretusloomade aretamise ja loomuliku ja kunstliku seemenduse jaoks heakskiitmise suhtes, jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise suhtes, aretusloomade ja aretusmaterjali liidusisese kaubanduse ja liitu importimise zootehniliste ja genealoogiliste nõuete määratlemise suhtes ja referentkeskuste ülesannete kirjeldamise suhtes. (47) Komisjonile tuleks delegeerida õigus võtta vastu Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 290 kohaselt õigusakte, mis käsitlevad muudesse liikidesse kui veised, sead, lambad, kitsed ja hobuslased kuuluvate tõupuhaste aretusloomade liidusisest kaubandust ja liitu importimist, et anda liikmesriikidele võimalus reageerida kaubandushäiretele ning, mis veelgi olulisem, võtta meetmeid juhul kui on tegemist väljasuremisohus haruldase tõuga või geneetilise mitmekesisuse kaitset ohustava asjaoluga. (48) On eriti oluline, et komisjon viiks ettevalmistava töö käigus läbi asjakohased konsultatsioonid, sealhulgas ekspertide tasandil. Komisjon peaks delegeeritud õigusaktide ettevalmistamise ja koostamise ajal tagama asjaomaste dokumentide sama- ja õigeaegse ning asjakohase edastamise Euroopa Parlamendile ja nõukogule. (49) Selleks et tagada ühetaolised tingimused käesoleva määruse selliste sätete kohaldamiseks, mis käsitlevad aretusühingute ja aretusettevõtete loeteludesse kandmist, aretusloomade jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise meetodite ühetaolise kohaldamise tagamiseks referentkeskuste määramist, põlvnemistunnistusi, mis peavad kaasas olema aretusloomade ja aretusmaterjaliga, ja ametliku kontrolli tegemise suhtes kehtivaid teatavaid eeskirju, tuleks komisjonile anda rakendusvolitused. Neid volitusi tuleks teostada kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrusega (EL) nr 182/2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad liikmesriikide läbi viidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni rakendamisvolituste teostamise suhtes[23]. (50) Nõukogu direktiivides 87/328/EMÜ, 88/661/EMÜ, 89/361/EMÜ, 90/118/EMÜ, 90/119/EMÜ, 90/427/EMÜ, 91/174/EMÜ, 94/28/EÜ ja 2009/157/EÜ ning nõukogu otsuses 96/463/EÜ kehtestatud eeskirjad tuleb asendada käesolevas määruses ja käesoleva määruse kohaselt vastu võetud delegeeritud õigusaktides ja rakendusaktides sätestatud eeskirjadega. Seetõttu tuleks nimetatud õigusaktid kehtetuks tunnistada. (51) Komisjoni 27. aprilli 1984. aasta otsus 84/247/EMÜ, millega sätestatakse tõupuhaste aretusveiste tõuraamatuid pidavate või asutavate tõuaretusorganisatsioonide ja -ühingute tunnustamise kriteeriumid,[24] komisjoni 19. juuli 1984. aasta otsus 84/419/EMÜ, milles sätestatakse kariloomade tõuraamatutesse kandmise kriteeriumid,[25] komisjoni 20. juuni 2006. aasta otsus 2006/427/EÜ, milles sätestatakse tõupuhaste aretusveiste jõudluse kontrollimise ja geneetilise hindamise meetodid,[26] komisjoni 18. juuli 1989. aasta otsus 89/501/EMÜ, milles sätestatakse puhtatõuliste tõusigade tõuraamatuid asutavate või pidavate tõuaretusühingute ja -organisatsioonide tunnustamise ja järelevalve kriteeriumid,[27] komisjoni 18. juuli 1989. aasta otsus 89/502/EMÜ, milles sätestatakse puhtatõuliste tõusigade tõuraamatutesse kandmise kriteeriumid,[28] komisjoni 18. juuli 1989. aasta otsus 89/504/EMÜ, milles sätestatakse ristandaretussigade registreid asutavate või pidavate tõuaretusühingute, -organisatsioonide ja eraõiguslike isikute tunnustamise ja järelevalve kriteeriumid,[29] komisjoni 18. juuli 1989. aasta otsus 89/505/EMÜ, milles sätestatakse ristandsigade registritesse kandmise kriteeriumid,[30] komisjoni 18. juuli 1989. aasta otsus 89/507/EMÜ, milles sätestatakse puhtatõuliste tõusigade ja ristandsigade jõudluse kontrollimise ja geneetilise hindamise meetodid,[31] komisjoni 10. mai 1990. aasta otsus 90/254/EMÜ, milles sätestatakse tõupuhaste aretuslammaste ja -kitsede tõuraamatuid asutavate või pidavate tõuaretusorganisatsioonide ja -ühingute tunnustamise kriteeriumid,[32] komisjoni 10. mai 1990. aasta otsus 90/255/EMÜ, milles sätestatakse puhtatõuliste tõulammaste ja -kitsede tõuraamatusse kandmise kriteeriumid,[33] komisjoni 10. mai 1990. aasta otsus 90/256/EMÜ, milles sätestatakse puhtatõuliste tõulammaste ja -kitsede jõudluse kontrollimise ja geneetilise hindamise meetodid,[34] komisjoni 10. mai 1990. aasta otsus 90/257/EMÜ, milles sätestatakse puhtatõuliste tõulammaste ja -kitsede tõuaretuseks heakskiitmise ning nende sperma, munarakkude ja embrüote kasutamise kriteeriumid,[35] komisjoni 11. juuni 1992. aasta otsus 92/353/EMÜ, milles sätestatakse registreeritud hobuslaste tõuraamatuid pidavate või asutavate organisatsioonide ja ühingute tunnustamise kriteeriumid,[36] komisjoni 10. jaanuari 1996. aasta otsus 96/78/EÜ, milles sätestatakse tõuaretuseks ettenähtud hobuslaste tõuraamatusse kandmise kriteeriumid,[37] on vastu võetud põhjenduses 46 osutatud alusaktide kohaselt ja nendega on ette nähtud liigipõhised kriteeriumid aretusühingute ja aretusettevõtete heakskiitmiseks või tunnustamiseks, aretusloomade tõuraamatutesse kandmiseks, aretamise ja kunstliku seemenduse ning jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise heakskiitmiseks. Käesoleva määrusega nähakse ette eeskirjad, mis asendavad nimetatud komisjoni õigusaktides sätestatud eeskirjad. (52) Käesolevas määruses on sätestatud eeskirjad, mis on sarnased neile, mis on ette nähtud komisjoni 11. juuni 1992. aasta otsusega 92/354/EMÜ, milles sätestatakse teatavad registreeritud hobuslaste tõuraamatuid pidavate või asutavate organisatsioonide ja ühingute vahelise kooskõlastamise tagamise eeskirjad[38]. (53) Komisjoni 18. juuli 1989. aasta otsus 89/503/EMÜ, milles sätestatakse tõupuhaste tõusigade, nende sperma, munarakkude ja embrüote tunnistused,[39] komisjoni 18. juuli 1989. aasta otsus 89/506/EMÜ, milles sätestatakse ristandsigade, nende sperma, munarakkude ja embrüote tunnistused,[40] komisjoni 10. mai 1990. aasta otsus 90/258/EMÜ, milles sätestatakse tõupuhaste tõulammaste ja -kitsede, nende sperma, munarakkude ja embrüote tunnistused,[41] komisjoni 12. jaanuari 1996. aasta otsus 96/79/EÜ, milles sätestatakse registreeritud hobuslaste sperma, munarakkude ja embrüote tõutunnistused,[42] komisjoni 17. mai 2005. aasta otsus 2005/379/EÜ tõupuhaste aretusveiste, nende sperma, munarakkude ja embrüote põlvnemistunnistuste ja kõnealustele tunnistustele märgitavate andmete kohta,[43] komisjoni 6. juuni 2008. aasta määrus (EÜ) nr 504/2008, millega rakendatakse nõukogu direktiivid 90/426/EMÜ ja 90/427/EMÜ hobuslaste identifitseerimise meetoditega seose,[44] komisjoni 18. juuli 1996. aasta otsus 96/509/EÜ, milles sätestatakse põlvnemis- ja zootehnilised nõuded teatavate loomade sperma importimiseks,[45] on vastu võetud põhjenduses 45 osutatud alusaktide kohaselt. (54) Õiguskindluse tagamiseks ja dubleerimise ärahoidmiseks peaks kõnealuste nõukogu õigusaktide kehtetuks tunnistamine jõustuma alles siis, kui komisjoni otsused, millega nähakse ette käesolevas otsuses sisalduvad liigipõhised kriteeriumid aretusühingute ja aretusettevõtete heakskiitmise ja tunnustamise puhul, aretusloomade tõuraamatutesse kandmise puhul, aretamise, kunstliku seemenduse ning jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise jaoks heakskiitmise puhul, on kehtetuks tunnistatud delegeeritud õigusaktiga ning kui aretusloomade ja aretusmaterjali kaubanduse puhul ja kolmandatest riikidest aretusloomade ja aretusmaterjali liitu importimise puhul vajalikud põlvnemistunnistuste näidisvormid on kehtestatud rakendusaktidega. Seega on vaja tagada, et käesolevat määrust ei hakata kohaldama enne, kui on möödunud vähemalt 18 kuud selle jõustumisest, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE: I PEATÜKK Üldsätted Artikkel 1 Reguleerimisese ja -ala 1. Käesolevas määruses sätestatakse: a) aretusloomade ja nende sperma, munarakkude ja embrüotega liidus kauplemise ja nende liitu importimise suhtes kehtivad zootehnilised ja genealoogilised eeskirjad; b) aretusühingute ja aretusettevõtete liikmeks saamise ning neis vaidluste lahendamise eeskirjad; c) aretusühingute ja aretusettevõtete suhtes ning nende aretusloomade aretusprogrammide, sh sperma, munarakkude ja embrüote kasutamise suhtes ametliku kontrolli tegemise üldeeskirjad, et kontrollida punktis a osutatud eeskirjade täitmist, samuti muude ametlike toimingute, haldusabi andmise, koostöö tegemise ja liikmesriikide poolt õigusnormide järgimise tagamise suhtes kehtivad üldeeskirjad; d) üldeeskirjad komisjoni poolt liikmesriikides ja kolmandates riikides kontrolli tegemise kohta; 2. Määrust ei kohaldata aretusloomade ja nende sperma, munarakkude ja embrüotega liidus kauplemise ja nende liitu importimise suhtes, kui need on ette nähtud pädeva asutuse kontrolli all tehtavate tehniliste või teaduslike katsete jaoks. 3. Kuni võetakse vastu käesoleva määrusega ette nähtud delegeeritud või rakendusaktid, võivad liikmesriigid jätkata aretusloomade ja nende sperma, munarakkude ja embrüotega liikmesriikides kauplemise suhtes või liikmesriikidesse importimise suhtes siseriiklike zootehniliste ja genealoogiliste eeskirjade kohaldamist tingimusel, et impordi suhtes kohaldatavad eeskirjad ei ole soodsamad kui eeskirjad, mida kohaldatakse liidus kauplemise suhtes. Artikkel 2 Mõisted Käesoleva määruse kohaldamisel kasutatakse järgmisi mõisteid: a) „loomad” – koduloomad, kes kuuluvad järgmistesse liikidesse; i) veised (Bos taurus ja Bubalus bubalis), sead (Sus scrofa), lambad (Ovis aries), kitsed (Capra hircus); ii) hobuslased (Equus caballus ja Equus asinus); iii) muud kui punktides i ja ii nimetatud liigid, mille suhtes on artikli 35 lõike 1 ja artikli 45 lõike 1 kohaselt vastu võetud delegeeritud õigusakte; b) „aretusloom” – tõupuhas aretusloom või ristandaretussiga; c) „aretusmaterjal” – aretusloomade sperma, munarakud ja embrüod, mis on kogutud või saadud kunstliku paljundamise eesmärgil; d) „aretusühing” – tõuaretajate organisatsioon või ühendus, mida tunnustab liikmesriigi pädev asutus kooskõlas artikli 4 lõikega 2 selleks, et täita aretusühingu poolt peetava või tema poolt asutatud tõuraamatusse või -raamatutesse kantud tõupuhaste aretusloomade aretusprogrammi; e) „aretusettevõte” – tõuaretajate organisatsioon või ühendus või eraõiguslik isik, mida tunnustab liikmesriigi pädev asutus kooskõlas artikli 4 lõikega 2 selleks, et täita aretusettevõtte poolt peetava või tema poolt asutatud aretusregistrisse kantud ristandaretussigade aretusprogrammi; f) „aretusasutus” – kolmanda riigi tõuaretajate organisatsioon või ühendus, eraõiguslik isik, tootmiskarjakasvatuse organisatsioon või ametiasutus, mis on kolmanda riigi ametiasutuse poolt tunnustatud tõupuhaste aretusloomade, s.o veiste, sigade, lammaste, kitsede ja hobuslaste või ristandaretussigade importimiseks liitu tõuaretuse eesmärgil; g) „pädev asutus” – liikmesriigi keskasutus, kes on pädev täitma järgmisi ülesandeid, või mis tahes muu asutus, kellele on delegeeritud kõnealune pädevus: i) aretusühingute ja aretusettevõtete tunnustamine ja nende aretusloomade aretusprogrammide heakskiitmine; ii) aretusühingute ja aretusettevõtete suhtes ametliku kontrolli korraldamine kooskõlas artiklis 46 ja artikli 52 lõike 1 kohaselt vastu võetud delegeeritud õigusaktides sätestatud eeskirjadega; iii) teistele liikmesriikidele ja kolmandatele riikidele nõuete rikkumise avastamise korral abi andmine vastavalt artiklitele 53, 54, 55 ja 56; iv) muude ametlike toimingute korraldamine kooskõlas käesoleva määrusega ette nähtud eeskirjadega; h) „tunnustamine” – pädeva asutuse ametlik avaldus selle kohta, et hindamise põhjal vastab aretusühing või aretusettevõte artikli 4 lõikes 2 sätestatud nõuetele; i) „tõupuhas aretusloom” – koduloom, kes kuulub i) punkti a alapunktis i nimetatud liiki ja kes põlvneb vanematest ja vanavanematest, kes on kantud sama tõu tõuraamatu põhiosasse ja kes ka ise on selle tõuraamatu põhiosasse kantud, selles registreeritud või sissekandmiseks kõlblik kooskõlas artikliga 19; ii) punkti a alapunktis ii nimetatud liiki ja kes põlvneb vanematest, kes on kantud sama tõu tõuraamatu põhiosasse ja kes ka ise on selle tõuraamatu põhiosasse kantud, selles registreeritud või sissekandmiseks kõlblik kooskõlas artikliga 19; iii) muusse liiki kui käesoleva punkti alapunktides i ja ii nimetatud liigid, millesse kuuluvate aretusloomade ja aretusmaterjali suhtes kehtivad liidus kauplemise ja nende liitu importimise puhul zootehnilised ja genealoogilised eeskirjad, mis on sätestatud kas artikli 35 lõike 1 või artikli 45 lõike 1 kohaselt vastu võetud delegeeritud õigusaktides; j) „ristandaretussiga” – aretusregistris registreeritud siga, kes on saadud sihipärase ristamise teel: i) ristates erinevasse tõugu või liini kuuluvaid tõupuhtaid aretussigu, ii) ristates aretussigu, kes ise on saadud erinevate tõugude või liinide ristamise teel, iii) ristates kas alapunktis i või alapunktis ii osutatud kategooriasse kuuluvaid aretussigu; k) „tõuraamat” – mis tahes raamat, andmik või andmekandja, mida peab aretusühing ja millesse kantakse või milles registreeritakse tõuraamatusse kandmiseks aretusprogrammiga hõlmatavad tõupuhtad aretusloomad koos andmetega nende eellaste kohta ja vajaduse korral nende väärtuse kohta; l) „heakskiit” – artikli 8 lõike 1 kohane luba mille pädev asutus annab aretusühingule või aretusettevõttele selle aretusprogrammi täitmiseks; m) „põhiosa” – tõuraamatu osa, kuhu kantakse või kus registreeritakse tõuraamatusse kandmiseks tõupuhtad aretusloomad; (n) „klass” – põhiosa horisontaalne alajaotus, kuhu aretusloomad kantakse vastavalt nende väärtusele; o) „väärtus” – aretuslooma mõõdetav pärilik omadus; p) „aretusregister” – andmik või andmekandja, mida peab aretusettevõte ja millesse kantakse aretusprogrammiga hõlmatavad ristandaretussead koos andmetega nende eellaste kohta; q) „ametlik kontroll” – mis tahes kujul toimuv kontroll, mida pädev asutus või komisjon teeb, et kontrollida käesoleva määrusega ette nähtud zootehniliste ja genealoogiliste eeskirjade täitmist; r) „muud ametlikud toimingud” – kogu muu tegevus, mis ei ole ametlik kontroll ja mida teeb pädev asutus kooskõlas käesoleva määrusega, et tagada käesoleva määrusega ette nähtud zootehniliste ja genealoogiliste eeskirjade kohaldamine; s) „põlvnemistunnistus” – ametlikud aretussertifikaadid, ametlikud kinnitused või kontrollitud äridokumendid, milles esitatakse aretuslooma või aretusmaterjali põlvnemis-, identifitseerimis- ja vajaduse korral geneetilise hindamise andmed, ning mis peavad aretusloomade või -materjaliga kaasas olema, kui neid viiakse ühest liikmesriigist teise või imporditakse liitu; t) „unikaalne elunumber” – unikaalne 15-kohaline tähtnumbriline kood, mis kannab teavet konkreetse hobuslase kohta ning andmebaasi ja riigi kohta, kus selline teave on kooskõlas hobuslaste universaalse elunumbri[46] (UELN) kodeerimissüsteemiga esimest korda registreeritud, ning mis sisaldab järgmist: i) kuuekohaline UELNile vastav identifitseerimiskood andmebaasi jaoks, mida haldab passi välja andev asutus, mis andis välja kõnealuse identifitseerimisdokumendi kooskõlas liidu loomatervishoiualaste õigusaktidega; sellele järgneb ii) hobuslasele määratud individuaalne üheksakohaline identifitseerimisnumber; u) „importimine” – aretusloomade ja aretusmaterjali toomine mõnele VI lisas loetletud territooriumidest; v) „zootehniline kontroll” – dokumentide ja identsuskontroll, mida kohaldatakse liitu imporditavate aretusloomade ja aretusmaterjali suhtes, et kontrollida selliste zootehniliste ja genealoogiliste eeskirjade täitmist, mis on sätestatud artiklis 42 ja artikli 45 lõike 1 kohaselt vastu võetud delegeeritud õigusaktides; w) „dokumentide kontroll” – ametlike sertifikaatide, ametlike kinnituste ja muude dokumentide, sh äridokumentide kontrollimine, mis peavad kaasas olema: i) artikli 39 kohaselt liitu imporditavate aretusloomade ja aretusmaterjali saadetistega; ii) artikli 45 lõikele 1 kohaselt vastu võetud delegeeritud õigusaktide alusel liitu imporditavate tõupuhaste aretusloomade ja aretusmaterjali saadetistega; x) „identsuskontroll” – visuaalne ülevaatus kontrollimaks, et saadetise sisu ja märgistus, sealhulgas märgistus loomadel, pitserid ja transpordivahendid vastavad saadetisega kaasasolevates põlvnemistunnistustes, ametlikes kinnitustes ja muudes dokumentides märgitud teabele; y) „nõuete rikkumine” – käesoleva määrusega ette nähtud zootehniliste ja genealoogiliste eeskirjade täitmata jätmine. Artikkel 3 Aretusloomade ja aretusmaterjaliga liidus kauplemise ja nende liitu importimise suhtes kehtivad zootehnilised ja genealoogilised üldeeskirjad Aretusloomade ja aretusmaterjaliga liidus kauplemist ja nende importimist liitu ei keelata, piirata ega takistata zooloogilistel või genealoogilistel põhjustel, välja arvatud käesoleva määrusega ette nähtud põhjustel. Keelatud on diskrimineerimine aretusloomade ja aretusmaterjali, aretusloomade omaniku või aretaja, aretusühingu või aretusettevõtte või aretusasutuse päritoluriigi alusel. II PEATÜKK Aretusühingute ja aretusettevõtete tunnustamine liikmesriikides ja aretusprogrammide heakskiitmine 1. jagu Aretusühingute ja aretusettevõtete tunnustamine Artikkel 4 Aretusühingute ja aretusettevõtete tunnustamine 1. Aretusühingud ja aretusettevõtted võivad taotleda pädevalt asutuselt tunnustamist kooskõlas lõikega 2. 2. Pädev asutus tunnustab mis tahes aretusühingut või aretusettevõtet, kes on pädevale asutusele esitanud vastava taotluse, tingimusel, et ta vastab järgmistele nõuetele: a) tema peakontor asub sama liikmesriigi territooriumil, kus asub pädev asutus; b) ta tõendab taotluses, et vastab I lisa 1. osas esitatud nõuetele; c) ta määratleb oma taotluses: i) aretusprogrammi eesmärgi, mis peab olema kas – tõu säilitamine või – tõu või ristandi parandamine; ii) aretusprogrammi ulatuse ja eeskirjad, mis on kehtestatud kooskõlas 2. osas esitatud nõuetega, ning tõupuhaste hobuslaste puhul kooskõlas I lisa 3. osas esitatud nõuetega; iii) geograafiline piirkond, kus on kavas aretusprogrammi täitma hakata. 3. Komisjonil on õigus artikli 71 kohaselt vastu võtta delegeeritud õigusakte seoses aretusühingute ja aretusettevõtete tunnustamise tingimuste muudatustega I lisa 1. osas või tõupuhaste aretushobuslaste puhul I lisa 3. osas, et võtta arvesse mitmesuguseid aretusühinguid ja aretusettevõtteid, keda muudatused mõjutavad. Artikkel 5 Aretusühingute tunnustamisega seotud erand artikli 4 lõike 2 punktist b 1. Erandina artikli 4 lõike 2 punktist b võib pädev asutus keelduda tunnustamast aretusühingut, kes vastab I lisa 1. osas esitatud nõuetele, kui tema aretusprogramm kahjustaks selliste tõupuhaste aretusloomade tõu säilimist või geneetilist mitmekesisust, kes on kantud selles liikmesriigis juba tunnustatud aretusühingu poolt asjaomase tõu kohta asutatud tõuraamatusse või seal registreeritud ja sinna kandmiseks sobivad. 2. Lõike 1 kohaldamiseks võtab pädev asutus nõuetekohaselt arvesse järgmisi kriteeriume: a) asjaomase tõu jaoks juba tunnustatud aretusühingute arv liikmesriigis, kus asub taotluse esitanud aretusühing; b) asjaomast tõugu tõupuhaste aretusloomade populatsiooni suurus selles liikmesriigis; c) sama tõuga seotud võimalik geneetiline panus aretusühingutelt, keda on tunnustatud muus liikmesriigis või kolmandas riigis. Artikkel 6 Aretusühingute ja aretusettevõtete tunnustamisest keeldumine 1. Kui artiklis 4 osutatud pädev asutusel on kavas keelduda tunnustamast aretusühingut või aretusettevõtet, esitab ta asjaomasele aretusühingule või aretusettevõttele kavandatava keeldumise põhjendatud selgituse ja annab samal ajal aretusühingule või aretusettevõttele õiguse esitada kõnealuse kavandatava keeldumise peale kaebus 30 päeva jooksul alates põhjendatud selgituse kättesaamise kuupäevast. 2. Kui pädev asutus jääb keeldumise otsuse juurde kindlaks olenemata lõikes 1 osutatud kaebusest, esitab ta aretusühingule või aretusettevõttele keeldumise otsuse põhjendatud selgituse 30 päeva jooksul alates kaebuse kättesaamise kuupäevast ja teatab komisjonile samal ajal oma otsusest tunnustamisest keeldumise kohta ja selle põhjused. Artikkel 7 Aretusühingute ja aretusettevõtete tunnustamine 1. Liikmesriigid koostavad ja peavad ajakohastatud loetelu aretusühingute ja aretusettevõtete kohta, keda nende pädev asutus on tunnustanud kooskõlas artikli 4 lõikega 2, ja teeb loetelu üldsusele kättesaadavaks. 2. Lõikega 1 ette nähtud loetelu sisaldab järgmist teavet: a) aretusühingu ja aretusettevõtte nimi, kontaktandmed ja veebisait; b) tõug või ristamine, mille jaoks nende aretusprogramm on heaks kiidetud; c) tõupuhta aretushobuslase tõu originaaltõuraamatut pidava aretusühingu nimi ja kontaktandmed. 3. Liikmesriigid märgivad lõikega 1 ette nähtud loetellu teabe selle kohta, kui aretusprogrammi heakskiitmine on artikli 61 lõike 2 punkti f kohaselt peatatud. 4. Liikmesriigid eemaldavad viivitamata lõikega 1 ette nähtud loetelust aretusühingud ja aretusettevõtted, mille tunnustamine on artikli 61 lõike 2 punkti g kohaselt kehtetuks tunnistatud. 5. Komisjon võib rakendusaktidega sätestada näidisvormi, mille alusel esitavad liikmesriigid üldsusele teabe lõikega 1 ette nähtud tunnustatud aretusühingute ja aretusettevõtete loetelu kohta. Need rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 72 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega. 2. jagu Aretusprogrammide heakskiitmine Artikkel 8 Aretusühingute ja aretusettevõtete täidetavate aretusprogrammide heakskiitmine 1. Pädev asutus kiidab heaks tema poolt artikli 4 lõike 2 kohaselt tunnustatud aretusühingu või aretusettevõtte aretusprogrammi tingimusel, et aretusühing või aretusettevõte esitab oma aretusprogrammi heakskiitmiseks avalduse, milles on tõendatud, et täidetakse artikli 4 lõike 2 punktis c ja 2. osas sätestatud nõudeid ning tõupuhaste aretushobuslaste puhul I lisa 3. osas sätestatud nõudeid. 2. Artiklis 4 osutatud pädev asutus võib lubada aretusühingul ja aretusettevõttel tellida tõuraamatute või aretusregistrite tehnilise haldamise teenust ja muude nende aretusprogrammi konkreetsete elementidega seotud teenuseid kolmandalt isikult tingimusel, et a) aretusühing ja aretusettevõte jäävad vastutavaks pädeva asutuse ees, et tagada artikli 4 lõike 2 punktiga c ette nähtud nõuete järgimine; b) kolmanda isiku ja aretusprogrammis osalevate tõuaretajate majandustegevuse vahel ei ole huvide konflikti. 3. Komisjonil on õigus artikli 71 kohaselt vastu võtta delegeeritud õigusakte seoses muudatustega aretusprogrammide heakskiitmise nõuetes, mis on sätestatud I lisa 2. osas ning tõupuhaste aretushobuslaste puhul I lisa 3. osas, et võtta arvesse mitmesuguseid aretusühingute ja aretusettevõtete aretusprogramme. Artikkel 9 Selliste aretusprogrammide heakskiitmisest teatamine, mida täidetakse muus liikmesriigis kui liikmesriigis, kus aretusühing või aretusettevõte on tunnustatud 1. Kui aretusprogrammi ulatus või geograafiline piirkond, kus seda on kavas hakata täitma, osutab sellele, et aretusühingul või aretusettevõttel on kavatsus aretusprogrammi ellu viia muus liikmesriigis viibivate aretusloomadega, siis artikli 8 lõikes 1 osutatud pädev asutus: a) teatab sellest kõnealuse muu liikmesriigi pädevale asutusele vähemalt 90 päeva enne aretusprogrammi alguskuupäeva; b) esitab punktis a osutatud pädevale asutusele koos teatega koopia artikli 8 lõike 1 kohasest aretusprogrammi heakskiitmise taotlusest. 2. Käesoleva artikli lõike 1 punktis a osutatud pädev asutus võib 90 päeva jooksul alates nimetatud lõikes osutatud teate kättesaamiskuupäevast keelduda heaks kiitmast artikli 8 lõikes 1 osutatud pädeva asutuse poolt heakskiidetud aretusühingu aretusprogrammi elluviimist tema territooriumil, kui: a) selles liikmesriigis juba viiakse ellu heakskiidetud aretusprogrammi samasse tõugu kuuluvate tõupuhaste aretusloomadega; b) täiendava aretusprogrammi heakskiitmine killustaks tõupuhaste aretusloomade populatsiooni asjaomases liikmesriigis nii, et see kahjustaks asjaomase tõu geneetilise mitmekesisuse säilimist. 3. Kui lõike 1 punktis a osutatud pädev asutus 90 päeva jooksul selle lõikega ette nähtud teatele ei vasta, tähendab see aretusprogrammi heakskiitmist. 4. Selle liikmesriigi pädev asutus, kus aretusühing või aretusettevõte on tunnustatud või kus ta on esitanud avalduse artikli 4 kohaseks heakskiitmiseks, teatab käesoleva artikli lõike 1 punktis a osutatud teatamise tulemusest aretusühingule või aretusettevõttele ilma põhjendamatu viivituseta. 5. Kui lõike 1 punktis a osutatud pädeval asutusel on kavas heaskiitmisest lõike 2 kohaselt keelduda, teatab ta sellest komisjonile ja esitab põhjendatud selgituse. III PEATÜKK Tõuaretajate, aretusühingute ja aretusettevõtete õigused ja kohustused Artikkel 10 Artikli 8 lõike 1 või artikli 9 kohaselt heaks kiidetud aretusprogrammides osalevate tõuaretajate õigused 1. Kui tõuaretaja peab aretusühingu või aretusettevõtte eeskirjade kohaselt olema selle liige, võib ta: a) taotleda aretusühingu või aretusettevõtte liikmeks saamist; b) osaleda artikli 8 lõike 1 või artikli 9 kohaselt heaks kiidetud aretusprogrammis selle ulatuses ja geograafilise tegevuspiirkonna piires. 2. Kui tõuaretaja ei pea aretusühingu või aretusettevõtte eeskirjade kohaselt olema selle liige, võib artikli 8 lõike 1 või artikli 9 kohaselt heaks kiidetud aretusprogrammis osalev tõuaretaja taotleda, et: a) tema tõupuhtad aretusloomad lisatakse sellise tõuraamatu põhiosasse, mille aretusühing on asjaomase tõu jaoks asutanud kooskõlas artikli 17 lõikega 1; b) tema tõupuhtad aretusloomad kantakse sellise tõuraamatu lisaosasse, mille aretusühing on asjaomase tõu jaoks asutanud kooskõlas artikli 17 lõikega 3; c) tema ristandaretussead registreeritakse aretusregistris, mille aretusettevõte on asjaomase ristamise jaoks asutanud kooskõlas artikliga 24; d) ta saab osaleda artikli 27 kohases jõudluskontrolli tegemises ja geneetilises hindamises; e) talle antakse välja põlvnemistunnistus kooskõlas artikli 33 lõigetega 1 ja 2. 3. Tõuaretajatel on õigus valida tõuraamat või aretusregister, kuhu nad tahaksid oma aretusloomad kanda või kus nad tahaksid aretusloomad registreerida kooskõlas artiklitega 19 ja 24. Artikkel 11 Aretusühingu tehtud otsuse vaidlustanud tõuaretaja õigused 1. Tõuaretajad võivad kohaldada artiklis 13 sätestatud meetmeid, kui nende väite kohaselt on aretusühing põhjendamatult keeldunud: a) rahuldamast artikli 10 lõike 1 kohast taotlust; b) rahuldamast taotlust kanda tõupuhas aretusloom artikli 19 kohaselt tõuraamatu põhiosasse; c) rahuldamast taotlust kanda tõupuhas aretusloom artikli 20 lõike 3 kohaselt tõuraamatu lisaosasse; d) heaks kiitmast tõupuhast aretuslooma: i) artikli 21 kohase aretamise jaoks; või ii) artikli 23 lõike 1 kohase kunstliku seemendamise jaoks; e) heaks kiitmast tõupuhast aretuslooma või tema spermat artikli 23 lõike 2 kohase ametliku jõudluskontrolli või geneetilise hindamise jaoks; f) heaks kiitmast artikli 27 kohase jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise tulemusi. 2. Tõuaretajad võivad kohaldada artiklis 13 sätestatud meetmeid, kui nende väite kohaselt ei ole aretusühing teinud artikli 27 kohast jõudluskontrolli või geneetilist hindamist. Artikkel 12 Aretusettevõtete tehtud otsuse vaidlustanud tõuaretaja õigused 1. Tõuaretajad võivad kohaldada artiklis 13 sätestatud meetmeid, kui nende väite kohaselt on aretusettevõte põhjendamatult keeldunud: a) rahuldamast taotlust registreerida ristandaretussiga artikli 24 kohaselt aretusregistris; b) heaks kiitmast ristandaretussiga artikli 26 lõike 1 kohase kunstliku seemendamise jaoks; c) heaks kiitmast ristandaretussiga või tema spermat artikli 26 lõike 2 kohase jõudluskontrolli jaoks; d) heaks kiitmast artikli 27 kohase jõudluskontrolli tulemusi. 2. Tõuaretajad võivad kohaldada artiklis 13 sätestatud meetmeid, kui nende väite kohaselt ei ole aretusettevõte teinud artikli 27 kohast jõudluskontrolli või geneetilist hindamist. Artikkel 13 Aretusühingu või aretusettevõtte tehtud otsuse vaidlustanud tõuaretajatele võimaldatavad meetmed 1. Artiklites 11 ja 12 osutatud juhtudel võib tõuaretaja: a) saada sõltumatu eksperdi arvamuse; b) esitada kaebuse artikli 11 lõikes 1 ja artikli 12 lõikes 1 osutatud keeldumiste pärast või artikli 11 lõikes 2 ja artikli 12 lõikes 2 osutatud jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise tegemisest keeldumise pärast 30 päeva jooksul alates keeldumise kohta teate saamise kuupäevast või alates aretusühingult või aretusettevõttelt tulemuste saamise kuupäevast. 2. Lõike 1 punktis b osutatud kaebuses esitab tõuaretaja, võimaluse korral lõike 1 punktis a osutatud sõltumatu eksperdi arvamuse alusel, faktid ja põhjused, mille tõttu: a) aretusühingu või aretusettevõtte keeldumine ei ole kooskõlas artikliga 19, 21, 23, 27, 28, 30 või 32; või b) jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise tulemused ei ole saadud kooskõlas artikliga 27. Artikkel 14 Vaidluste lahendamine 1. Kui aretusühing või aretusettevõte keeldub rahuldamast tõuaretaja artikli 13 lõike 1 punkti b kohast kaebust, teatab ta sellest tõuaretajale ja aretusühingut või aretusettevõtet artikli 4 lõike 2 kohaselt tunnustanud pädevale asutusele 30 päeva jooksul alates kaebuse rahuldamata jätmise otsuse kuupäevast. 2. Artikli 8 lõikes 1 või artiklis 9 osutatud pädev asutus võib aretusühingu või aretusettevõtte otsuse tühistada, kui ta järeldab, et see ei ole kooskõlas artikliga 19, 21, 23, 27, 28, 30 või 32; 3. Liikmesriigid tagavad, et on kehtestatud kaebuste esitamise kord ja et otsused kaebuste kohta tehakse mõistliku aja jooksul. Selleks võib pädev asutus otsustada luua erikomisjoni, millel on õigus aretusühingu või aretusettevõtte otsuseid tühistada, kui kõnealune komisjon leiab, et aretusühingu või aretusettevõtte keeldumine tõuaretaja kaebuse rahuldamisest oli põhjendamatu. Artikkel 15 Aretusühingute ja aretusettevõtete õigused 1. Aretusühingutel ja aretusettevõtetel on järgmised õigused seoses oma aretusprogrammiga, mis on artikli 8 lõike 1 või artikli 9 kohaselt heaks kiidetud: a) viia ellu oma aretusprogrammi artikli 4 lõike 2 punkti c kohaselt määratletud ulatuses ja geograafilise tegevuspiirkonna piires; b) sõltumatult määratleda oma aretusprogramm, kusjuures artikli 4 lõike 2 nõuetele vastavust kontrollib pädev asutus. 2. Aretusühingutel või aretusettevõtetel, mis nõuavad liikmesust, on õigus: a) keelduda rahuldamast liikmeks saamise taotlust, kui aretusloomad ei ole hõlmatud artikli 4 lõike 2 punkti c alapunktides ii ja iii osutatud aretusprogrammi ulatusega või geograafilise tegevuspiirkonnaga; b) tühistada tõuaretaja liikmesus, kui ta ei täida I lisa 1. osa punkti 3 alapunkti e kohaselt kehtestatud töökorras talle määratud ülesandeid. Artikkel 16 Aretusühingute ja aretusettevõtete kohustused 1. Aretusühingud ja aretusettevõtted, mis nõuavad liikmesust, kehtestavad I lisa 1. osa punkti 3 alapunkti e kohases töökorras oma liikmete õigused ja kohustused. 2. Aretusühingud kannavad artikli 8 lõike 1 või artikli 9 kohaselt heakskiidetud aretusprogrammi raames tõuraamatusse sellised tõupuhtad aretusloomad või aretusettevõtted registreerivad aretusregistris sellised ristandaretussead, keda peetakse põllumajandusettevõttes, mis asub artikli 4 lõike 2 punkti c kohaselt kindlaks määratud geograafilises tegevuspiirkonnas. 3. Aretusühingute ja aretusettevõtete peamine ülesanne on hoida ära ja vajaduse korral lahendada vaidlused, mis võivad tekkida tõuaretajate vahel ja tõuaretajate ja aretusühingute või aretusettevõtete vahel seoses artikli 8 lõike 1 või artikli 9 kohaselt heaks kiidetud aretusprogrammi elluviimisega; vaidlused tuleb lahendada kooskõlas vaidluse tekkimise liikmesriigis vastavalt artikli 14 lõikes 3 kehtestatud eeskirjadele ja I lisa 1. osa punktis 3 kehtestatud eeskirjadele. IV PEATÜKK Aretusloomade kandmine tõuraamatusse ja aretusregistrisse ning nende heakskiitmine aretamise, kunstliku seemendamise ja kontrollimise jaoks 1. jagu Tõupuhaste aretusloomade kandmine aretusühingu peetavasse tõuraamatusse ning nende heakskiitmine aretamise, kunstliku seemendamise ja kontrollimise jaoks Artikkel 17 Tõuraamatu ülesehitus 1. Tõuraamat koosneb põhiosast, kuhu võib kanda või sissekandmiseks registreerida tõupuhtad aretusloomad, kes vastavad II lisa 1. osa I ja II peatükis kehtestatud nõuetele. 2. Aretusühingud võivad põhiosa jagada klassideks, millesse tõupuhaste aretusloomade kandmine nende väärtuse alusel toimub aretusühingu kehtestatud eri kriteeriumide või korra alusel. Kõnealuste kriteeriumide või korra kohaselt võib olla vajalik enne põhiosa konkreetsesse klassi kandmist teha tõupuhta aretuslooma jõudluskontrolli või geneetilist hindamist vastavalt artiklile 27 või artikli 28 lõike 1 kohaselt vastu võetud delegeeritud õigusaktidele või mis tahes muudele artikli 8 lõike 1 või artikli 9 kohaselt heakskiidetud aretusprogrammis kehtestatud hindamiskriteeriumidele. Aretusühingud võivad jagada klassid soo ja vanuse järgi alamklassideks. 3. Aretusühingud võivad lisaks käesoleva artikli lõikes 1 sätestatud põhiosale kehtestada ühe või mitu tõuraamatu lisaosa samasse liiki kuuluvate loomade jaoks, kes ei ole kõlblikud põhiosasse kandmiseks, tingimusel, et loomad vastavad artikli 20 lõike 1 nõuetele ja aretusühingu eeskirjad võimaldavad asjaomaste loomade järglaste põhiosasse kandmist vastavalt eeskirjadele, mis on kehtestatud: a) sigade, lammaste ja kitsede emasloomade puhul II lisa 1. osa III peatüki punktis 3; või b) hobuslaste isas- ja emasloomade puhul II lisa 1. osa III peatüki punktis 4. 4. Komisjonil on õigus kooskõlas artikliga 71 võtta vastu delegeeritud õigusakte seoses muudatustega II lisa 1. osa III peatüki punktides 3 ja 4 kehtestatud eeskirjades, mille alusel on lubatud lisaosas registreeritud loomade järglased kanda põhiosasse. Artikkel 18 Tõuraamatu eriosa 1. Pädev asutus võib heaks kiita aretusprogrammi, mille kohaselt nõutakse erandina artikli 17 lõikest 2 teatavate selliste tõupuhaste aretussigade, -lammaste ja -kitsede kandmist tõuraamatu eriosasse: a) kes on aretusühingu poolt kantud asjaomase tõu tõuraamatu põhiosasse, mida peab muu liikmesriik või kolmas riik; b) kellel on eritunnused, mis eristavad neid sama tõu populatsioonist, mis asub liikmesriigis, kus aretusprogramm on heaks kiidetud. 2. Liikmesriigid, kes soovivad lõikega 1 ette nähtud erandit kasutada, teatavad sellest enne komisjonile ja teistele liikmesriikidele ja esitavad põhjendatud selgituse. Artikkel 19 Tõupuhaste aretusloomade kandmine põhiosasse 1. Aretusühingud kannavad tõuaretaja taotluse alusel põhiosasse või registreerivad seal sissekandmiseks tõupuhtad aretusloomad, kes kuuluvad nende aretusprogrammiga hõlmatavasse tõugu ja kes vastavad II lisa 1. osas kehtestatud nõuetele. 2. Aretusühingud ei tohi keelduda kandmast oma tõuraamatu põhiosasse tõupuhast aretuslooma sel põhjusel, et ta on juba kantud sama või, ristamisprogrammi puhul, muu tõu tõuraamatusse, mis on asutatud muus liikmesriigis artikli 4 lõike 2 kohaselt tunnustatud aretusühingu poolt või kolmandas riigis artikli 36 lõike 1 kohaselt tunnustatud aretusasutuse poolt. 3. Kui põhiosa on jagatud klassideks, peab aretusühing põhiosasse kandmise tingimustele vastava tõupuhta aretuslooma kandma tema väärtusele vastavasse klassi, ilma teda selle alusel diskrimineerimata, et loom on pärit muust liikmesriigist või kolmandast riigist. 4. Komisjonil on õigus artikli 71 kohaselt vastu võtta delegeeritud õigusakte seoses muudatustega II lisa 1. osa I ja II peatükis kehtestatud tingimustes, mille alusel kantakse tõupuhtaid aretusloomi tõuraamatu põhiosasse. Artikkel 20 Loomade registreerimine lisaosades 1. Aretusühing registreerib tõuaretaja taotluse alusel artikli 17 lõikega 3 ette nähtud asjaomases lisaosas loomad, kes kuuluvad tema aretusprogrammiga hõlmatud liikidesse, aga ei vasta põhiosasse kandmise tingimustele, eeldusel et kõnealused loomad vastavad II lisa 1. osa III peatüki punktides 1 ja 2 kehtestatud tingimustele. 2. Komisjonil on õigus artikli 71 kohaselt vastu võtta delegeeritud õigusakte seoses muudatustega II lisa 1. osa III peatükis kehtestatud tingimustes, mille alusel registreeritakse loomad tõuraamatu lisaosas. Artikkel 21 Tõupuhaste aretusloomade heakskiitmine aretuse jaoks 1. Aretusühing ei välista zootehnilistel või genealoogilistel põhjustel, välja arvatud artikli 19 kohaldamisest tulenevad põhjused, oma tõuraamatu põhiosasse kantud tõupuhaste aretusloomade kasutamist aretamiseks järgmiste paljundamismeetoditega: a) loomulik seemendus; b) munarakkude ja embrüote kogumine ja kasutamine aretamiseks; c) sellistelt aretusloomadelt sperma kogumine, kes on läbinud vastavalt vajadusele jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise kooskõlas artikliga 27 või artikli 28 lõike 1 kohaselt vastu võetud delegeeritud õigusaktiga; d) kunstlik seemendamine punktis c osutatud spermaga; e) punktis b osutatud munarakkudest ja punktis c osutatud spermaga viljastatud embrüote in vitro tootmine ja kasutamine aretamiseks. 2. Komisjonil on õigus võtta artikli 71 kohaselt vastu delegeeritud õigusakte seoses kriteeriumidega, mis kehtivad: a) aretusühingu poolt tõupuhaste aretusloomade aretamiseks heakskiitmise suhtes; b) tõupuhastelt aretusloomadelt aretamise jaoks aretusmaterjali kogumise ja kasutamise suhtes. Artikkel 22 Identsuskontrolli meetodid 1. Aretusühingud nõuavad, et tõupuhaste aretusveiste ja piimalammaste ja piimakitsede liiki kuuluvate isaste tõupuhaste aretusloomade identifitseerimise aluseks on veregrupi analüüs või muud sobivad meetodid, mis tagavad vähemalt samal tasemel usaldusväärsuse, kui loomi kasutatakse: a) kunstliku seemendamise jaoks sperma kogumiseks; b) munarakkude ja embrüote kogumiseks. 2. Kui liikmesriik või asjaomasesse liiki kuuluvate tõupuhaste aretusloomade aretusühingute üleeuroopaline ühendus seda taotleb, võib komisjon rakendusaktidega kiita heaks meetodeid, mida kasutatakse tõupuhaste aretusveiste ja piimalammaste ja piimakitsede liiki kuuluvate isaste tõupuhaste aretusloomade identifitseerimiseks ning mis tagavad vähemalt samal tasemel usaldusväärsuse kui kõnealuste tõupuhaste aretusloomade veregrupi analüüs, võttes arvesse tehnika arengut ja artiklis 31 osutatud Euroopa referentkeskuste soovitusi. Need rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 72 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega. Artikkel 23 Sperma heakskiitmine kunstliku seemendamise ja munarakkude in vitro viljastamise jaoks ning tõupuhaste aretusloomade ja aretusmaterjali heakskiitmine kontrolli jaoks 1. Aretusühing ei keela sperma kasutamist tõupuhaste emaste aretusloomade kunstliku seemendamise jaoks või tõupuhastelt emastelt aretusloomadelt kogutud munarakkude in vitro viljastamist tingimusel, et sperma on kogutud tõupuhastelt doonoraretusloomadelt, mis kuuluvad: a) veise-, sea-, lamba- või kitseliikidesse, mis on liikmesriigis kunstliku seemendamise jaoks sperma kogumiseks heaks kiidetud või munarakkude in vitro viljastamise jaoks heaks kiidetud artikli 27 ja III lisa kohase jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise alusel; b) hobuslaste liikidesse, mis on liikmesriigis kunstliku seemendamise jaoks sperma kogumiseks heaks kiidetud või munarakkude in vitro viljastamise jaoks heaks kiidetud artikli 8 lõike 1 või artikli 9 kohase aretusprogrammi alusel. 2. Ühes liikmesriigis tunnustatud aretusühingu poolt tõuraamatu põhiosasse kantud tõupuhtad aretusloomad ja nende aretusmaterjali kiidab aretusühing, kes täidab sama tõu aretusprogrammi teises liikmesriigis, jõudluskontrolli ja vajaduse korral geneetilise hindamise jaoks heaks samade tingimuste ja koguseliste piirangute alusel, mida kohaldatakse niisugusesse tõuraamatusse kantud tõupuhaste aretusloomade ja nende aretusmaterjali suhtes, mille on sama tõu jaoks asutanud tõuaretaja, kes on tunnustatud liikmesriigis, kus tuleb artikli 27 kohaselt teha jõudluskontrolli ja geneetilist hindamist. 3. Lõigete 1 ja 2 kohaldamiseks kogub nendes lõigetes osutatud tõupuhastelt aretusloomadelt aretusmaterjali ning käsitleb ja säilitab seda selline seemendusjaam või sperma säilitamise keskus või embrüokogumisrühm või -tootmisrühm, mis on liidu loomatervishoiualaste õigusaktide kohaselt kõnealuste kaupade liidusisese kaubanduse jaoks ametlikult heaks kiidetud. 4. Komisjonil on õigus võtta kooskõlas artikliga 71 vastu delegeeritud õigusakte seoses tingimustega, mis kehtivad: a) teatavate tõugude tõupuhaste aretushobuslaste kunstliku seemendamise jaoks heakskiitmise suhtes ja munarakkude in vitro viljastamise suhtes; b) teatavate tõugude tõupuhaste aretushobuslaste ja aretusmaterjali jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise jaoks heakskiitmise suhtes. 2. jagu Ristandaretussigade registreerimine aretusettevõtete peetavatesse aretusregistritesse ning nende heakskiitmine aretamise, kunstliku seemendamise ja kontrollimise jaoks Artikkel 24 Ristandaretussigade registreerimine aretusregistris 1. Aretusettevõte registreerib (vajaduse korral oma liikme taotluse alusel) oma aretusregistris sama ristamisskeemi raames saadud ristandaretussea, kes vastab II lisa 2. osas kehtestatud tingimustele. 2. Komisjonil on õigus artikli 71 kohaselt vastu võtta delegeeritud õigusakte seoses muudatustega II lisa 2. osas kehtestatud tingimustes, mille alusel registreeritakse ristandaretussead aretusregistrites. Artikkel 25 Ristandaretussigade heakskiitmine aretamiseks 1. Aretusettevõte ei välista zootehnilistel või genealoogilistel põhjustel, välja arvatud artikli 27 kohaldamisest tulenevad põhjused, oma aretusregistris registreeritud ristandaretussigade kasutamist aretamiseks järgmiste paljundamismeetoditega: a) loomulik seemendus; b) aretamise jaoks munarakkude ja embrüote kogumine ja kasutamine; c) artikli 27 kohase või vastavalt artikli 28 lõikele 1 vastu võetud delegeeritud akti kohase jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise läbinud aretusloomadelt sperma kogumine ja selle kasutamine; d) kunstlik seemendamine punktis c osutatud spermaga; e) selliste embrüote in vitro tootmine ja aretamiseks kasutamine, mis on toodetud punktis b osutatud munarakkudest ja viljastatud punktis c osutatud spermaga. 2. Komisjonil on õigus võtta artikli 71 kohaselt vastu delegeeritud õigusakte seoses kriteeriumidega, mis kehtivad: a) aretusettevõtete poolt ristandaretussigade aretamiseks heakskiitmise suhtes; b) ristandaretussigadelt aretamise jaoks sperma, munarakkude või embrüote kogumise ja kasutamise suhtes. Artikkel 26 Ristandaretussigade heakskiitmine kunstliku seemendamise ja kontrollimise jaoks 1. Aretusettevõte ei keela sperma kasutamist kunstlikuks seemendamiseks või emastelt ristandaretussigadelt kogutud munarakkude in vitro viljastamist tingimusel, et sperma on kogutud ristandaretussigadelt, kelle liin on läbinud artikli 27 ja III lisa kohase jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise. 2. Isased ristandaretussead ja nende sperma, mis on registreeritud aretusregistris, mida peab ühes liikmesriigis tunnustatud aretusettevõte, kiidetakse jõudluskontrolli ja vajaduse korral geneetilise hindamise jaoks heaks teises liikmesriigis tunnustatud aretusettevõtte poolt, kes täidab sama ristandi aretusprogrammi, samade tingimuste ja koguseliste piirangute alusel, mida kohaldatakse isaste ristandaretussigade ja nende sperma suhtes, mis on registreeritud aretusregistris, mille on sama ristandi jaoks asutanud aretusettevõte, mida tunnustatakse liikmesriigis, kus tuleb teha artikli 27 kohast jõudluskontrolli ja geneetilist hindamist. 3. Lõigete 1 ja 2 kohaldamiseks kogub nendes lõigetes osutatud spermat ning käsitleb ja säilitab seda seemendusjaam või sperma säilitamise keskus, mis on liidu loomatervishoiualaste õigusaktide kohaselt kõnealuste kaupade liidusisese kaubanduse jaoks ametlikult heaks kiidetud. 4. Komisjonil on õigus võtta kooskõlas artikliga 71 vastu delegeeritud õigusakte seoses tingimustega, mis kehtivad ristandaretussigade kunstliku seemendamise ja kontrollimise jaoks heakskiitmise suhtes. V PEATÜKK Jõudluskontroll, geneetiline hindamine ja põlvnemistunnistused Artikkel 27 Jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise meetodid 1. Kui veise-, sea-, lamba- ja kitseliikidesse kuuluvate tõupuhaste aretusloomade tõuraamatus klassifitseerimiseks ja nendesse liikidesse kuuluvate isaste aretusloomade aretamise jaoks heakskiitmiseks on kooskõlas artikli 8 lõikega 1 või artikliga 9 heakskiidetud aretusprogrammi kohaselt vaja teha jõudluskontroll ja geneetiline hindamine, tagavad aretusühingud, et selline jõudluskontroll ja geneetiline hindamine tehakse kooskõlas järgmiste eeskirjadega, mis on kehtestatud III lisa: a) 1. osas tõupuhaste aretusveiste puhul; b) 2. osa I peatükis ja 2. osa II peatüki punktis 1 tõupuhaste aretussigade puhul; c) 3. osas tõupuhaste aretuslammaste ja -kitsede puhul. 2. Kui tõupuhaste aretushobuslaste tõuraamatus klassifitseerimiseks ja isaste aretushobuslaste ja nende sperma aretamise jaoks heakskiitmiseks on kooskõlas artikli 8 lõikega 1 või artikliga 9 heakskiidetud aretusprogrammi kohaselt vaja teha jõudluskontroll ja geneetiline hindamine, tagavad aretusühingud, et selline jõudluskontroll ja geneetiline hindamine tehakse kooskõlas järgmiste eeskirjadega, mis on kehtestatud I lisa: a) 2. osa punkti 1 alapunktis e; b) 3. osa punkti 1 alapunkti a alapunktis i ja alapunkti b alapunktis i ja punkti 2 alapunktis b. 3. Kui ristandaretussigade aretusregistris klassifitseerimiseks ja isaste ristandaretussigade ja nende sperma aretamise jaoks heakskiitmiseks on kooskõlas artikli 8 lõikega 1 või artikliga 9 heakskiidetud aretusprogrammi kohaselt vaja teha geneetiline hindamine, tagavad aretusettevõtted, et selline geneetiline hindamine tehakse kooskõlas III lisa 2. osa II peatüki punktis 2 kehtestatud eeskirjadega. Artikkel 28 Jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise suhtes kehtivate nõuetega seotud delegeeritud ja rakendusvolitused 1. Komisjonil on õigus võtta kooskõlas artikliga 71 vastu delegeeritud õigusakte seoses jõudluskontrolli tegemise ja geneetilise hindamise suhtes kehtivate eeskirjadega ning vajaduse korral seoses III lisa muutmisega, et võtta arvesse: a) teaduse arengut; b) tehnika arengut; c) siseturu toimimist; või d) vajadust kaitsta väärtuslikke geneetilisi ressursse. 2. Artikli 13 lõike 1 punktis a osutatud sõltumatu eksperdi arvamust arvesse võttes võib komisjon rakendusaktidega sätestada ühetaolised eeskirjad jõudluskontrolli tegemise ja geneetilise hindamise kohta ja nende tulemuste tõlgendamise kohta. Need rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 72 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega. Artikkel 29 Jõudluskontrolli tegemise ja geneetilise hindamise jaoks määratud asutused 1. Kui see on artikli 8 lõike 1 või artikli 9 kohaselt heaks kiidetud aretusprogrammi täitmiseks vajalik, määravad aretusühingud ja aretusettevõtted asutused, kes teevad kooskõlas artikliga 27 aretusloomade jõudluskontrolli ja geneetilist hindamist. 2. Lõikega 1 ette nähtud asutused võivad kas: a) tegutseda kui eriüksused aretusühingu või aretusettevõtte järelevalve all; või b) need võib heaks kiita pädev asutus, kes kiitis heaks aretusprogrammi. 3. Aretusühingud ja aretusettevõtted peavad nende poolt lõike 1 kohaselt määratud asutuste kohta ajakohastatud loetelu ja teevad selle üldsusele kättesaadavaks. Artikkel 30 Kooskõlas artikli 29 lõikega 1 määratud asutuste kohustused 1. Aretusühingute või aretusettevõtete poolt artikli 29 lõike 1 kohaselt määratud asutused esitavad pädeva asutuse taotluse korral: a) kogu teabe tehtud jõudluskontrollide kohta; b) asutuse määranud aretusühingu või aretusettevõtte ja artikli 29 lõike 2 punktis b osutatud pädeva asutuse nimetuse; c) näitajate dokumenteerimismeetodite üksikasjad; d) jõudluskontrolli tulemuste analüüsimiseks kasutatud jõudluse kirjeldamise näidise, e) statistilise analüüsi meetodi, mida kasutati iga hinnatud tunnuse puhul jõudluskontrolli tulemuste analüüsimiseks; f) aretusparameetrid iga hinnatava näitaja puhul. 2. Aretusühingute või aretusettevõtete poolt artikli 29 lõike 1 kohaselt määratud asutused teevad üldsusele kättesaadavaks selliste aretusloomade geneetilise hindamise tulemused, kelle spermat kasutati kunstlikuks seemendamiseks, ja hoiavad need tulemused ajakohasena. Artikkel 31 Euroopa Liidu referentkeskuste määramine 1. Komisjon määrab rakendusaktidega Euroopa Liidu referentkeskused, kes koostöös aretusühingutega ühtlustavad tõupuhaste aretusveiste jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise meetodid. Need rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 72 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega. 2. Komisjon võib rakendusaktidega määrata Euroopa Liidu referentkeskused, kes ühtlustavad muudesse kui veiseliikidesse kuuluvate tõupuhaste aretusloomade jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise meetodid. Need rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 72 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega. Artikkel 32 Euroopa Liidu referentkeskuste suhtes kehtivad nõuded ja keskuste ülesanded 1. Artikli 31 kohaselt määratud Euroopa Liidu referentkeskus: a) vastab IV lisa punktis 1 kehtestatud nõuetele; b) täidab IV lisa punktis 2 kehtestatud ülesandeid; c) teeb koostööd aretusühingutega ja aretusühingute poolt kooskõlas artikli 29 lõikega 1 määratud asutustega, et hõlbustada tõupuhaste aretusloomade artikli 27 kohaste jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise meetodite ühetaolist kohaldamist. 2. Komisjonil on õigus võtta artikli 71 kohaselt vastu delegeeritud õigusakte seoses muudatustega: a) Euroopa Liidu referentkeskuste suhtes kehtivates nõuetes, mis on esitatud IV lisa punktis 1; b) Euroopa Liidu referentkeskuste ülesannetes, mis on esitatud IV lisa punktis 2; Lõikega 2 ette nähtud delegeeritud õigusaktides tuleb nõuetekohaselt arvesse võtta tõupuhtaid aretusloomaliike, mille suhtes kohaldatavad jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise meetodid tuleb ühtlustada, ning geneetilise hindamise valdkonnas toimuvat teaduse ja tehnika arengut. 3. Komisjon võib auditeerida artikli 31 lõike 1 või lõike 2 kohaselt määratud Euroopa Liidu referentkeskuseid, et kontrollida: a) kas need vastavad IV lisa punktis 1 kehtestatud nõuetele; b) kas need täidavad IV lisa punktis 2 kehtestatud ülesandeid. Kui kõnealuste auditite käigus selgub, et Euroopa Liidu referentkeskus ei täida IV lisa punktis 2 kehtestatud ülesandeid, võib komisjon nõukogu otsuse 2009/470/EÜ artikli 31 kohaselt antavat liidu rahalist toetust vähendada või kooskõlas artikli 72 lõikes 2 sätestatud menetlusega referentkeskuse määramise tühistada. Artikkel 33 Tõupuhaste aretusloomade ja aretusmaterjali liidusiseses kaubanduses kasutatavate põlvnemistunnistuste väljaandmine, sisu ja vorm 1. Selleks et kanda tõupuhtad aretusloomad ja aretusmaterjal tõuraamatusse või aretusregistrisse, annavad aretusühingud ja aretusettevõtted välja põlvnemistunnistusi, a) sisaldama V lisas nõutud teavet; b) mis vastavad lõike 4 kohaselt vastu võetud rakendusaktides sätestatud põlvnemistunnistuste näidisvormidele. 2. Aretusühingud ja aretusettevõtted, kes teevad artikli 8 lõike 1 või artikli 9 kohaselt heaks kiidetud aretusprogrammi kohast jõudluskontrolli ja geneetilist hindamist, märgivad tõupuhtale aretusloomale või tema aretusmaterjalile välja antud põlvnemistunnistuses: a) kõik kättesaadavad jõudluskontrolli tulemused; b) geneetilise hindamise ajakohastatud tulemused; c) kõik heakskiidetud aretusprogrammi kohaselt nõutavad geneetilised eripärad ja defektid, mis mõjutavad looma ja tema vanemaid ja vanavanemaid. 3. Komisjonil on õigus võtta kooskõlas artikliga 71 vastu delegeeritud õigusakte seoses teabega, mida nõutakse kooskõlas lõike 1 punktiga a, ja vajaduse korral seoses muudatustega V lisa kohases põlvnemistunnistuse sisus. 4. Komisjon kehtestab rakendusaktidega tõupuhaste aretusloomade ja nende sperma, munarakkude ja embrüote põlvnemistunnistuste näidisvormid. Need rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 72 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega. Artikkel 34 Erandid seoses tõupuhaste aretusloomade ja aretusmaterjali liidusiseses kaubanduses kasutatavate põlvnemistunnistuste väljaandmise, sisu ja vormiga 1. Erandina artikli 33 lõikest 1 võib pädev asutus lubada, et: a) põlvnemistunnistuse annab välja seemendusjaam või embrüokogumisrühm või -tootmisrühm, kellel on liidu loomatervishoiualaste õigusaktide kohaselt lubatud kaubelda asjaomase aretusmaterjaliga; b) teave, mis peab olema märgitud põlvnemistunnistuses, esitatakse muudes tõupuhaste aretusveiste, -sigade, -lammaste või -kitsedega ja ristandaretussigadega kaasasolevates dokumentides, tingimusel, et tõuraamatut või aretusregistrit pidav aretusühing või aretusettevõte kinnitab kooskõlas V lisa 1. osa punktiga 2 kõnealuste muude dokumentide sisu; c) teave, mis peab olema märgitud põlvnemistunnistuses, esitatakse identifitseerimisdokumendis, mille aretusühing on välja andnud kooskõlas hobuslaste identifitseerimist käsitlevate liidu loomatervishoiualaste õigusaktidega. 2. Kui geneetilise hindamise tulemused on Internetis üldsusele kättesaadavad, võivad aretusühingud või aretusettevõtted erandina artikli 33 lõike 2 punktist viidata põlvnemistunnistuses veebilehele, kust kõnealused tulemused on kättesaadavad. VI PEATÜKK Muudesse liikidesse kuuluvate tõupuhaste aretusloomade kaubanduse zootehnilised ja genealoogilised eeskirjad Artikkel 35 Delegeeritud ja rakendusvolitused, mis on seotud artikli 2 punkti i alapunktis iii osutatud tõupuhaste aretusloomade ja aretusmaterjali kaubanduse suhtes kehtivate zootehniliste ja genealoogiliste eeskirjadega 1. Komisjonil on õigus võtta kooskõlas artikliga 71 vastu delegeeritud õigusakte seoses artikli 2 punkti i alapunktis iii osutatud tõupuhaste aretusloomade ja aretusmaterjali kaubanduse suhtes kehtivate zootehniliste ja genealoogiliste eeskirjadega, kui see on vajalik kas siseturu toimimiseks või väärtuslike geneetiliste ressursside kaitsmiseks; kõnealustes õigusaktides käsitletakse järgmist: a) aretusühingute tunnustamine; b) aretusprogrammide heakskiitmine; c) tõupuhaste aretusloomade tõuraamatutesse kandmise suhtes kehtivad tingimused; d) kõnealuste tõupuhaste aretusloomade heakskiitmine aretamise, kunstliku seemendamise ja nendelt aretusmaterjali kogumise ja selle kasutamise jaoks aretusühingute poolt; e) kõnealuste tõupuhaste aretusloomade jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise meetodid; f) teave, mis tuleb esitada põlvnemistunnistustes, mis peavad kaasas olema kõnealuste tõupuhaste aretusloomadega. 2. Kui komisjon on vastu võtnud lõikes 1 osutatud delegeeritud õigusaktid, kehtestab ta rakendusaktidega käesoleva artikli lõike 1 punktis f osutatud põlvnemisdokumentide näidisvormid artikli 2 punkti i alapunktis iii osutatud tõupuhaste aretusloomade ja nende sperma, munarakkude ja embrüote jaoks. Need rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 72 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega. VII PEATÜKK Import kolmandatest riikidest Artikkel 36 Aretusasutused 1. Tõuaretaja taotluse alusel kannab aretusühing oma tõuraamatusse või aretusettevõte registreerib oma aretusregistris liitu imporditud aretusloomad ja liitu imporditud aretusmaterjalist toodetud järglased, tingimusel, et aretusloomad või aretusmaterjali doonorloomad on tõuraamatusse kantud või aretusregistris registreeritud kolmandas riigis, mis: a) vastab artiklis 37 sätestatud aretusasutuste loetellu kandmise kriteeriumidele; b) on esitatud aretusasutuste loetelus, millest on teatanud komisjonile kolmas riik, kust aretusloomad või aretusmaterjal pärit on. 2. Komisjon peab, ajakohastab ja avaldab lõike 1 punktis b osutatud kolmandate riikide aretusasutuste loetelusid. Artikkel 37 Aretusasutuste loetellu kandmise kriteeriumid 1. Komisjon kannab artikli 36 lõikes 2 sätestatud loetellu ainult neid aretusasutusi, mille kohta on kolmanda riigi ametiasutus saatnud tõendavad dokumendid, mis näitavad, et aretusasutused, mille lisamist kolmas riik soovib, vastavad järgmistele tingimustele: a) nad viivad ellu aretusprogramme, mis on samaväärsed aretusühingute või aretusettevõtete sama tõu või ristamise aretusprogrammidega järgmiste aspektide osas: i) eeskirjad, mida kohaldatakse aretusloomade ja aretusmaterjali tõuraamatusse kandmise või aretusregistris registreerimise suhtes; ii) eeskirjad, mida kohaldatakse aretusloomade aretamise jaoks heakskiitmise suhtes; iii) eeskirjad, mida kohaldatakse aretusloomade aretusmaterjali kontrollimise ja aretamise jaoks kasutamise suhtes; iv) meetodid, mida kasutatakse jõudluskontrolli tegemiseks ja geneetiliseks hindamiseks; b) nende üle teostab järelevalvet ja neid kontrollib kolmanda riigi ametiasutus, kellel on vajalikud volitused selliste eeskirjade täitmise tagamiseks, mis on samaväärsed käesolevas määruses sätestatud eeskirjadega järgmiste aspektide osas: i) aretusühingute ja aretusettevõtete tunnustamine; ii) nende aretusprogrammide heakskiitmine; iii) tõupuhaste aretusloomade kandmine tõuraamatusse või ristandaretussigade registreerimine aretusregistrites; iv) nende jõudluskontrolli tegemise ja geneetilise hindamise meetodid. 2. Komisjon kannab artikli 36 lõikes 2 sätestatud loetellu ainult need kolmanda riigi aretusasutused, mille kohta on komisjon kolmanda riigi ametiasutuselt, millele on osutatud lõikes 1, saanud dokumendid, mis näitavad, et aretusasutused, mille lisamist kolmas riik soovib, on kehtestanud töökorra, millega tagatakse, et: a) aretusühingu poolt tõuraamatusse kantud tõupuhtad aretusloomad kantakse või on kõnealuse kolmanda riigi aretusasutuse poolt sama tõu jaoks asutatud tõuraamatusse kandmiseks sobivad, ilma et neid sealjuures diskrimineeritaks; b) aretusettevõtete poolt aretusregistris registreeritud ristandaretussead registreeritakse kõnealuse kolmanda riigi aretusasutuse poolt sama ristamisskeemi jaoks asutatud aretusregistrites, ilma et neid sealjuures diskrimineeritaks. Artikkel 38 Samaväärsuse tunnustamine 1. Komisjon võib rakendusaktidega tunnustada, et kolmandas riigis kohaldatavad meetmed on liidu zootehnika-alaste õigusaktidega ette nähtud meetmetega järgmiste aspektide osas samaväärsed: a) aretusühingute ja aretusettevõtete tunnustamine ja järelevalve, nagu on ette nähtud artikliga 4 või artikli 35 lõike 1 kohaselt vastuvõetud delegeeritud õigusaktiga; b) aretusühingute ja aretusettevõtete aretusprogrammide heakskiitmine, nagu on ette nähtud artikli 8 lõikega 1 või artikli 35 lõike 1 kohaselt vastuvõetud delegeeritud õigusaktidega; c) aretusloomade kandmine tõuraamatusse ja aretusregistrisse, nagu on ette nähtud artiklitega 19 ja 24 või artikli 35 lõike 1 kohaselt vastuvõetud delegeeritud õigusaktiga; d) aretusloomade heakskiitmine aretamise jaoks, nagu on ette nähtud artiklitega 21 ja 25 või artikli 35 lõike 1 kohaselt vastuvõetud delegeeritud õigusaktiga; e) aretusmaterjali kasutamine aretamise jaoks, nagu on ette nähtud artikli 23 lõikega 1 või artikli 35 lõike 1 kohaselt vastuvõetud delegeeritud õigusaktiga; f) sperma kasutamine kontrollimise jaoks, nagu on ette nähtud artikli 23 lõikega 2 või artikli 35 lõike 1 kohaselt vastuvõetud delegeeritud õigusaktiga; g) jõudluskontroll ja geneetiline hindamine, nagu on ette nähtud artikliga 27 või artikli 35 lõike 1 kohaselt vastuvõetud delegeeritud õigusaktiga; Need rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 72 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega. 2. Lõikes 1 osutatud rakendusaktid võetakse vastu: a) asjaomase kolmanda riigi poolt artikli 37 lõike 1 kohaselt esitatud teabe ja andmete põhjaliku uurimise põhjal; b) artikli 67 kohaselt tehtud jõudluskontrolli rahuldavate tulemuste põhjal, kui see on asjakohane. 3. Lõikes 1 osutatud rakendusaktides võib sätestada asjaomasest kolmandast riigist aretusloomade ja aretusmaterjali liitu sisenemise kord, mis võib hõlmata järgmist: a) selliste põlvnemistunnistuste või dokumentide laad ja sisu, mis vastavalt V lisas esitatud nõuetele peavad aretusloomadega või aretusmaterjaliga kaasas olema; b) aretusloomade või aretusmaterjali liitu sisenemise suhtes kohaldatavad erinõuded ja liitu sisenemisel tehtav ametlik kontroll; c) vajaduse korral menetlused sellise asjaomase kolmanda riigi aretusasutuste loetelude koostamiseks ja muutmiseks, millest lubatakse aretusloomi ja aretusmaterjali liitu tuua. 4. Komisjon tühistab rakendusaktidega viivitamata lõikes 1 osutatud rakendusaktid, kui nende vastuvõtmise ajal esitatud tagatiste samaväärsuse tunnustamise mis tahes tingimus ei ole enam täidetud. Need rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 72 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega. Artikkel 39 Aretusloomade ja aretusmaterjali liitu importimise zootehnilised tingimused 1. Tõuaretajad võivad liitu importida aretusloomi ja aretusmaterjali, mis on kantud tõuraamatusse või registreeritud aretusregistris, mida peab aretusasutus, mis on kantud artikli 36 lõike 2 kohasesse loetelusse või artikli 7 kohasesse loetelusse, kui samaväärsus on kindlaks tehtud kooskõlas artikli 38 lõikega 1, ning millega on kaasas artikliga 40 ette nähtud põlvnemistunnistus ja mis vastavad järgmistele lisatingimustele: a) aretusloomadega on kaasas tõendid, mis näitavad, et nad tuleb kanda aretusühingu tõuraamatusse või registreerida aretusettevõtte aretusregistris; b) sperma: i) on kogutud aretusloomadelt, kes on läbinud jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise kooskõlas III lisaga, kui selline kontrollimine ja hindamine on nõutav artikli 27 lõike 1 kohaselt; või ii) on imporditud artikli 23 lõikega 2 ette nähtud jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise jaoks vajalikus koguses; c) munarakud ja embrüod on kogutud sellistelt aretusloomadelt või neist toodetud, kes on läbinud jõudluskontrolli ja geneetilise hindamise kooskõlas III lisaga, kui selline kontrollimine ja hindamine on nõutav artikli 27 lõike 1 kohaselt. 2. Komisjonile antakse õigus võtta kooskõlas artikliga 71 vastu delegeeritud õigusakte seoses aretusloomade ja aretusmaterjali liitu importimise zootehniliste ja genealoogiliste eeskirjadega, et võtta arvesse konkreetset zootehnilist olukorda kolmandas riigis, kust aretusloom pärit on. Artikkel 40 Aretusloomade ja aretusmaterjali liitu importimise jaoks vajalike põlvnemistunnistuste väljaandmine, sisu ja vorm 1. Selleks et kanda aretusloomad ja aretusmaterjal tõuraamatusse või registreerida need aretusregistris, peab artikli 39 lõikes 1 osutatud põlvnemistunnistus: a) olema välja antud artikli 36 lõike 2 kohaselt loetletud aretusasutuse poolt; b) sisaldama V lisas nõutud teavet; c) olema koostatud vastavalt lõike 2 kohaselt vastu võetud rakendusaktis sätestatud põlvnemistunnistuste näidisvormile. 2. Komisjon kehtestab rakendusaktidega tõupuhaste aretusloomade ja nende sperma, munarakkude ja embrüote liitu importimise jaoks vajalike põlvnemistunnistuste näidisvormid. Need rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 72 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega. Artikkel 41 Erandid, mis on seotud aretusloomade ja aretusmaterjali liitu importimise jaoks vajalike põlvnemistunnistuste väljaandmise, sisu ja vormiga 1. Erandina artikli 40 lõike 1 punktist a võib aretusmaterjaliga kaasas olla põlvnemistunnistus, mille on välja andnud artikli 40 lõike 1 punktis a osutatud aretusasutuse nimel seemendusjaam või embrüokogumisrühm või -tootmisrühm, mis on liidu loomatervishoiualaste õigusaktide kohaselt kõnealuse aretusmaterjali liitu importimise jaoks heaks kiidetud. 2. Erandina artikli 40 lõike 1 punktist b võib teave, mis tuleb esitada põlvnemistunnistuses, olla: a) esitatud muudes dokumentides, mis on kaasas aretuslooma või tema aretusmaterjaliga tingimusel, et tõuraamatut või aretusregistrit pidav aretusasutus on kinnitanud kõnealuste dokumentide sisu kooskõlas V lisa 1. osa punktiga 2; b) viidata veebilehele, kus kõnealused tulemused on kättesaadavad tingimusel, et geneetilise hindamise tulemused on tehtud Internetis üldsusele kättesaadavaks. Artikkel 42 Liitu imporditud aretusloomade ja aretusmaterjali zootehniline kontroll 1. Liikmesriigid teevad kolmandast riigist liitu imporditud aretusloomade ja aretusmaterjali saadetiste suhtes zootehnilist kontrolli piiripunktis, kus tehakse dokumentide, identsus- ja füüsilist kontrolli kooskõlas määruse (EL) nr […] [COM/2013/0265 final – 2013/0140 (COD)] artikliga 42. 2. Lõike 1 kohaldamiseks esitavad aretusloomade ja aretusmaterjali importijad dokumentide, identsus- ja füüsilist kontrolli tegevale ametnikule lõikes 1 osutatud põlvnemistunnistuse, mis kooskõlas artikli 39 lõikega 1 peab saadetisega kaasas olema. Artikkel 43 Liitu imporditud tõupuhaste aretusloomade tõuraamatusse kandmise suhtes kehtivad tingimused 1. Aretusühingud kannavad tõuraamatu põhiosasse tõupuhtad aretusloomad, kes on: a) liitu imporditud kooskõlas artikli 39 lõike 1 punktiga a; b) sündinud liikmesriigis sellise kunstliku paljundamise tulemusena, milleks on kasutatud: i) artikli 39 lõike 1 alapunkti b kohaselt imporditud spermat; ii) artikli 39 lõike 1 alapunkti c kohaselt imporditud munarakke või embrüoid; 2. Aretusühingud võivad kanda oma tõuraamatu põhiosasse liitu imporditud tõupuhtaid aretusloomi, kes vastavad artikli 8 lõike 1 või artikli 9 kohaselt heakskiidetud aretusprogrammiga ette nähtud standarditele, tingimusel, et: a) aretusasutus vastab artiklis 37 sätestatud aretusasutuste loetellu kandmise kriteeriumidele; b) kõnealuste tõupuhaste aretusloomade kandmine tõuraamatu põhiosasse on ette nähtud heakskiidetud aretusprogrammiga; c) tõupuhastel aretusloomadel on kaasas põlvnemistunnistus: i) mille on välja andnud punktis a osutatud aretusasutus; ii) milles on esitatud V lisas nõutud teave. Artik