Nii aitab vastastikune sissenõudmisabi tagada maksustamise valdkonnas võrdsuse ja mittediskrimineerimise: see aitab kindlustada, et kõik maksavad oma makse, ning vältida maksupettusi ja kadu liikmesriikide ja ELi eelarvetuludes.

Järgmine näide illustreerib, kuidas see sissenõudmisabi toimib: isik ei maksa liikmesriigis A oma maksuvõlgu. Ta kolib liikmesriiki B ja tal on ühtlasi vara liikmesriigis C. Sellisel juhul saavad liikmesriigi A maksuhaldurid paluda liikmesriikide B ja C abi liikmesriigis A tasumisele kuuluvate maksude sissenõudmisel.

a. Igaühelt oodatakse, et ta maksab oma osa maksudest. Kui maksud jäävad maksmata, võtavad maksuhaldurid meetmeid nende sissenõudmiseks. Maksuhaldurite pädevus piirdub aga oma riigi territooriumiga. Nad ei saa võtta sissenõudmismeetmeid teistes riikides, kuigi maksuvõlgnikud võivad olla kolinud teistesse riikidesse või paigutada vara ümber teistesse riikidesse. Seetõttu on EL vastu võtnud õigusaktid, mis võimaldavad ELi liikmesriikidel osutada üksteisele vastastikust abi seoses oma maksude sissenõudmisega ja ELi nõuetega, nagu sätestatud direktiivi artiklis 2.

c. Enamik liikmesriike on seisukohal, et kõnealuse direktiivi kohane koostöö on nende maksudega seotud nõuete sissenõudmist parandanud. Kättesaadav statistiline teave kinnitab, et ELi õigusaktide alusel sissenõutud summad on pärast 2012. aastal toimunud esialgset vähenemist taas suurenenud. Vähenemist 2012. aastal on võimalik – vähemalt teataval määral – selgitada direktiivi 2010/24/EL hilise rakendamisega paljudes liikmesriikides ning töökoormusega, mille tõi kaasa pädevate asutuste vajadus tutvuda uute õigusaktide, menetluste ja taotlusvormidega ning ühtsete juriidiliste dokumentidega. 2013. ja 2014. aastal sissenõutud summad vastasid 2009. ja 2010. aastal sissenõutud summadele.2015. aastal paranesid tulemused endiselt (ja olid paremad kui eelmised parimad tulemused, mis saavutati 2011. aastal).

e. Aruandele on lisatud kokkuvõtlik aruanne, milles kirjeldatakse komisjoni konsulteerimist sidusrühmadega aruande ettevalmistamisel. Liikmesriikide maksuhalduritega on konsulteeritud ELi sissenõudmisabi raamistiku rakendamise järelevalve eest vastutava sissenõudmise eksperdirühma tegevuse kaudu ja sissenõudmisabiga tegelevatele maksuhalduritele suunatud küsimustiku kaudu. Komisjon algatas sel teemal ka avaliku konsultatsiooni. Aruanded nende konsultatsioonide kohta on avaldatud komisjoni veebisaidil.

d. Direktiivi artikli 27 lõikes 3 on sätestatud, et komisjon esitab iga viie aasta järel Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande selle direktiiviga kehtestatud korra toimimise kohta. Käesolev aruanne on esimene selle uue direktiivi kohane aruanne.

Tabel 3:Ülevaade sissenõutud summadest (2011–2016):

Teise liikmesriigi taotlusel sissenõutud summad (enne oma kulude mahaarvestamist) Teisele liikmesriigile esitatud taotluste kaudu sissenõutud summad eurodes eurodes 2011 54 031 822 62 475 879 2012 30 641 451 32 076 738 2013 35 580 763 41 115 223 2014 42 839 876 46 395 481 2015 81 402 061 65 711 419 2016 76 500 163 67 019 250

d. Abitaotluste arvu ja sissenõutud summade suurenemine pole loomulikult ELi sissenõudmisabi raamistiku toimimise täpne näitaja.

Konsultatsioonidest liikmesriikide maksuhalduritega selgub, et sissenõudmisabi töötab hästi lihtsates olukordades (nt piirialatöötajate puhul), kus sissenõudmisabi pakub lahendust maksuhaldurite piiriülese pädevuse puudumisele. Muudes olukordades aga – eelkõige siis, kui maksude sissenõudmata jätmine on tingitud võlgniku petmiskavatsusest – peetakse sissenõudmisabi osutamist keerulisemaks, nagu see on ka taotluse esitanud liikmesriigis endas.

Seda liikmesriikide seisukohta kinnitab statistika. Kuigi selle statistika põhjal saab anda sissenõudmismäärale vaid umbkaudse hinnangu, näitab statistika selgelt, et tegelikult sissenõutud summad on palju väiksemad kui summad, mille sissenõudmiseks abi taotletakse.

3.DIREKTIIVI 2010/24/EL MÕJU VASTASTIKUSE ABI TOIMIMISELE:POSITIIVNE HINNANG

a. Avalikus konsultatsioonis osalejad rõhutasid hästi toimiva sissenõudmisabi olulisust. Selge ja tõhusa abistamiskorra olemasolu ning kasutamist peeti selliste menetluste korral kõigile osalistele kasulikuks.

b. Seoses finants- ja halduskoormusega tuleks märkida, et direktiivi olemuse tõttu – millega nähakse ette õiguslik aluse ja tehnilised vahendid pakkumises, et võimaldada liikmesriikidel aidata üksteist nõuete sissenõudmisel ilma riiklikke sissenõudmiseeskirju kehtestamata – on keeruline kindlaks määrata sissenõudmisabiga seotud koormust. Seda koormust mõjutavad peamiselt riiklike sissenõudmismenetlustega seotud kulud ja töökoormus. Ühtlasi on iga sissenõudmisjuhtum erinev ja sõltub nõude konkreetsetest asjaoludest. Hindamise käigus koguti seega üksnes (mõningaid) tõendeid kulude ja koormuste kohta, mis jäid direktiivi kohaldamisalasse ning kajastasid sissenõudmisega tegelevate ametnike isiklikke kogemusi. Seda teavet on nõuetekohaselt analüüsitud aruandele lisatud komisjoni talituste töödokumendis. Ekstrapoleerimine, mis võimaldaks esitada väite direktiiviga seotud regulatiivsete kulude kohta ELi tasandil, pole aga võimalik.

Sellega seoses tuleks ka märkida, et halduskoormuse kohta pole usaldusväärset kvantitatiivset teavet. Komisjoni talitustel pole (direktiivi artikli 23 kohaselt) juurdepääsu üksikutele toimikutele ja riikide maksuhaldurid meeleldi ei esita üksikasjalikumat kvantitatiivset statistilist teavet kui see, mis on sätestatud direktiivi artikli 27 lõikes 1.

c. Üks nõukogu direktiivi 2010/24/EL peamistest eesmärkidest oli muuta abi „tulemuslikumaks ja tõhusamaks ning hõlbustada selle andmist“.Liikmesriigid kinnitavad peaaegu ühel häälel, et see eesmärk on saavutatud. Kõik liikmesriigid peale ühe on kinnitanud, et võrreldes eelmise õigusraamistiku kohase olukorraga on direktiiv 2010/24/EL muutnud vastastikuse sissenõudmisabi andmise ja saamise neile lihtsamaks. Kõik avalikus konsultatsioonis osalejad nõustusid samuti, et praegune ELi raamistik on lihtsustanud liikmesriikidel üksteise aitamist maksude sissenõudmisel.

d. Enamik liikmesriikidega peetud konsultatsioonides ja avalikus konsultatsioonis osalejaid leidis ka, et ELi sissenõudmisabi eeskirjade olemasolu parandab maksukuulekust, kuigi sellist mõju pole võimalik täpselt hinnata.

e. Elektrooniliste taotlusvormide ja ühtsete juriidiliste dokumentide (ühtne juriidiline dokument, mis lubab täitmisele pööramist taotluse saanud liikmesriigis, ja ühtne teavitusvorm) kasutamine on parandanud sissenõudmisabi tõhusust ning tulemuslikkust.

Elektroonilised taotlusvormid, mida saab tõlkida masintõlke abil, on saanud maksuhaldurite teabevahetuses ühiseks standardiks. Mõned maksuhaldurid on esitanud märkusi, nt sissenõudmistaotluse vormi pikkuse kohta, aga need vormid on välja töötatud koostöös liikmesriikidega ning paljude võimalike valikute ja olukordade lisamine oli nende soov.

Peaaegu kõik liikmesriigid kinnitavad, et ühtne juriidiline dokument, mis lubab täitmisele pööramist taotluse saanud liikmesriigis, hõlbustab abitaotluste koostamist. Ühtlasi on lihtsam teiste liikmesriikide abitaotluste läbivaatamine.Taotluse saanud liikmesriigis täitmisele pööramist lubava ühtse juriidilise dokumendi peamised eelised on tõlkekulude puudumine, tunnustamisprobleemide vältimine ja elektrooniline teabevahetus. Enamikul liikmesriikidel on heakskiitev arvamus ühtse teavitusvormi kasutamise kohta, mis lisatakse dokumentidele, millega seoses teavitusabi taotletakse.

Kuigi taotluste suurem arv toob kaasa suurema töökoormuse, leiti, et ühtsete juriidiliste dokumentide kasutamine on sellist mõju leevendanud.

Heakskiitvaid arvamusi nende ühtsete juriidiliste dokumentide (taotluse saanud liikmesriigis täitmisele pööramist lubav ühtne juriidiline dokument ja ühtne teavitusvorm) kasulikkuse kohta väljendasid ka avalikus konsultatsioonis osalejad (kes esindasid maksumaksjate ja võlgnike seisukohti).Leiti, et nende dokumentidega esitatakse palju üksikasju nõuete ja vastutavate asutuste kohta.

f. Materiaalse kohaldamisala laiendamine on suurendanud asjaomaste maksuhaldurite töökoormust. Kuigi muude maksude ja maksete kogusummad jäävad võrdlemisi väikseks (võrreldes peamiste maksukategooriate – käibe- ja tulumaks – summadega), võivad need olla seotud märkimisväärse arvu taotlustega. Sellele vaatamata kinnitas enamik liikmesriike, et direktiivi kohaldamisala laiendamine on kasulik, sest see aitab ühtlasi tagada maksukuulekust.