Brüssel 23.2.2005

KOM(2005) 56 lõplik

2005/0006 (COD)

Ettepanek

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS

millega kehtestatakse liikmesriikide välistel maismaapiiridel toimuva kohaliku piiriliikluse eeskirjad ning muudetakse Schengeni konventsiooni ja ühiseid konsulaarjuhiseid

(komisjoni esitatud)

SELETUSKIRI

1. SISSEJUHATUS

Komisjoni teatis „ Euroopa Liidu liikmesriikide välispiiride integreeritud haldamise suunas ” (KOM (2002)233, 7.5.2002) hõlmas muude probleemide hulgas, mis vajasid välispiire käsitleva ühenduse õigusraamistiku täiendamise ja sinna selguse toomise nimel kiiret lahendamist, kohalikku piiriliiklust, s.t naaberriigi piirialal elavate isikute regulaarset ja sagedast piiriületust käsitleva acquis´ väljatöötamist. Praegu puuduvad kohaliku piiriliikluse küsimusi reguleerivad ühenduse erisätted.[1]

13. juunil 2002. aastal JSK nõukogu poolt heaks kiidetud ning seejärel 21. ja 22. juunil 2002. aastal Sevillas kogunenud Euroopa Ülemkogu poolt heaks kiidetud Euroopa Liidu liikmesriikide välispiiride haldamise kavaga kinnitati vajadust võtta vastu kohalikku piiriliiklust käsitlevad meetmed, „pidades eelkõige silmas laienemist”.

Lisaks sellele rõhutati komisjoni teatises „Laiem Euroopa“ (KOM(2003) 104 (lõplik), 11.3.2003) selgelt, et nii ELi kui ka selle naabrite ühistes huvides on tagada, et uus välispiir ei tõkestaks kaubandust, sotsiaalset ja kultuurilist läbikäimist ega piirkondlikku koostööd.

Komisjon reageeris nõukogu palvele ja tegi nõukogu määruse kohta kaks ettepanekut juba 2003. aasta augustis.[2] Need kaks ettepanekut põhinesid EÜ asutamislepingu artikli 62 lõikel 2 (liikmesriikide välispiiride ületamisega seotud meetmed), hõlmates nii „norme ja korda, mida liikmesriigid järgivad isikute kontrollimisel sellistel piiridel” (artikli 62 lõike 2 punkt a) kui ka „liikmesriikide viisade väljastamise korda ja tingimusi” (artikli 62 lõike 2 punkti b alapunkt ii) ning „eeskirju ühtse viisa kohta” (artikli 62 lõike 2 punkti b alapunkt iv).

Komisjon arvas esialgu, et ettepanekute vastuvõtmine on võimalik enne 1. maid 2004, kuid ettepanekuid käsitlevad arutelud on kulgenud nõukogus väga vaevaliselt ja edusammud on olnud väikesed.

Euroopa Parlament ja nõukogu võtavad siiski vastavalt kaasotsustamismenetlusele (artikli 67 lõige 4) alates 1. maist 2004 vastu artikli 62 lõike 2 punkti b alapunktil ii ja artikli 62 lõike 2 punkti b alapunktil iv põhinevad meetmed. Nõukogu peab pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga ühehäälselt vastu võtma artikli 62 lõike 2 punktil a põhinevad meetmed.

Kuna vastavalt Euroopa Kohtu loodud pretsedendiõigusele[3] ei ole nimetatud kaks menetlust omavahel ühildatavad, ei olnud enam võimalik, et sama ettepanek sisaldaks nii sätteid kontrolli kohta välispiiridel kui ka piirialal elavatele isikutele kohalikuks piiriliikluseks antava eriviisa kehtestamise kohta.

See ongi põhjuseks, miks otsustati koostada kaks uut ettepanekut:

1) esimese ettepaneku artikli 62 lõike 2 punktil a (konsultatsioonimenetlus) põhineva nõukogu määruse kohta, millega sätestatakse kohaliku piiriliikluse üldised eeskirjad, välja arvatud eriviisa kehtestamist käsitlevad sätted;

2) teise ettepaneku artikli 62 lõike 2 punkti b alapunktidel ii ja iv (kaasotsustamismenetlus) põhineva Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse kohta, millega kehtestatakse kohalikuks piiriliikluseks antav eriviisa „L”.

Uute ettepanekute vastuvõtmisega samaaegselt võtab komisjon tagasi 14. augustil 2003 vastuvõetud ettepanekud.

Uute ettepanekute vastuvõtmine kolleegiumi poolt oli kavandatud 2004. aasta detsembrisse.

4.–5. novembril 2004. aastal kogunenud Euroopa Ülemkogu poolt vastu võetud „Haagi programmi“ tulemusena võttis nõukogu siiski vastu otsuse laiendada kaasotsustamismenetlust EÜ asutamislepingu IV jaotisega hõlmatud teatud valdkondadele, sealhulgas välispiiridega seotud meetmetele. [4]

Seega kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2005 kaasotsustamismenetlust nii välispiiride kui ka viisaga seotud aspektide suhtes, mida on käsitletud kõnealuses kahes ettepanekus kohaliku piiriliikluse kohta.

See tähendab seda, et enam ei ole vaja teha kahte eraldi kohalikku piiriliiklust käsitlevat ettepanekut (ühte piiriga seotud aspektide ja teist eriviisa „L” kohta) ja et kaks ettepanekut võib liita üheks.

Kõnealune „ühendatud“ ettepanek asendab 2003. aasta ettepanekuid, mille komisjon võtab tagasi üheaegselt uue ettepaneku vastuvõtmisega.

2. ETTEPANEKU SISU

Kavandatava määruse eesmärgiks on sätestada ühised eeskirjad kriteeriumite ja tingimuste kohta, mis on vajalikud kohaliku piiriliikluse korra loomiseks liikmesriikide välistel maismaapiiridel s.t ühisel maismaapiiril:

a) liikmesriigi ja kolmanda naaberriigi vahel (nt Poola ja Ukraina või Sloveenia ja Horvaatia vahel);

b) Schengeni acquis ’d täielikult kohaldava liikmesriigi ja Schengeni acquis ’d täielikult kohaldama asuva liikmesriigi vahel, kelle suhtes ei ole veel jõustunud acquis’ täielikku kohaldamist lubav nõukogu otsus (nt Austria ja Ungari vahel);

c) Schengeni acquis ’d täielikult kohaldama asuvate liikmesriikide vahel, kelle suhtes ei ole veel jõustunud acquis’ täielikku kohaldamist lubav nõukogu otsus (nt Tšehhi ja Poola vahel).

Punktid b ja c tulenevad Schengeni acquis’ nn kaheetapilisest rakendamismehhanismist, mille kohaselt uued liikmesriigid rakendavad ühinemisel ainult osa Schengeni acquis’st (vt ka punkti 5.2). See hõlmab (kõikidel piiridel kohaldatavat) välispiirikontrolli käsitlevaid sätteid, kuid loogiliselt mitte neid, mis on seotud isikute kontrollimise kaotamisega sisepiiridel. Seepärast hõlmab kavandatav määrus ka kohaliku piiriliikluse korra loomist eesmärgiga hõlbustada liikmesriikidevaheliste „ajutiste väliste maismaapiiride“ ületamist.

Tuleb siiski märkida, et määruse eelnõu kohaselt kuuluvad määruse reguleerimisalasse ainult need kolmandate riikide kodanikud (mõnede eranditega – vt edaspidi), kes on elanud naaberriigi piirialas ametlikult vähemalt ühe aasta (piiriala elanike mõiste on antud artikli 3 punktis e). ELi kodanikud ja kolmanda riigi kodanikud, kes kasutavad õigust ühenduses vabalt liikuda (mõiste vastavalt artikli 3 punktile d, on määruse reguleerimisalast selgesõnaliselt välja arvatud, kuna neil on juba ühenduse õigusest tulenevad vaba liikumisega seotud õigused, mis lähevad üldjuhul käesolevas ettepanekus ettenähtust kaugemale (nt riigis viibimise ajalised piirangud või sisenemise tingimused). Kohalikku piiriliiklust käsitlevad ühenduse eeskirjad ei saa neid õigusi loomulikult mõjutada.

Kui piiriala elanike piiriületamise hõlbustamisega kohaliku piiriliikluse korra raames minnakse siiski kaugemale vaba liikumise õigusest (näiteks võimaldades piiriala elanikel ületada piiri spetsiaalsetes piiriületuspunktides, kus kontroll ei ole süstemaatiline, või väljaspool piiriületuspunkte ja selleks ette nähtud aega), laieneb see automaatselt piirialas elavatele liidu kodanikele ja ühenduse vaba liikumise õigust kasutavatele kolmanda riigi kodanikele (artikli 17 lõige 2).

Lisaks artiklis 17 sätestatud piiriületuse lihtsustamise praktilistele viisidele määratakse määruse eelnõus kindlaks konkreetsed tingimused ja dokumendid, mida on vaja piiriületuseks kohaliku piiriliikluse raames (artiklid 4 ja 5).

Lisaks sellele kehtestatakse piirialade elanikele, kelle suhtes kohaldatakse viisakohustust, eriviisa („L“). „L“-viisa on vähemalt üheks ja maksimaalselt viieks aastaks antav mitmekordne viisa, mis annab omanikule õiguse viibida viisa väljaandnud liikmesriigi piirialas kuni seitse päeva järjest, kusjuures viibimisaegade kogukestus ei tohi mingil juhul ületada kolme kuud ühe poolaasta jooksul.

Kõnealuste viisade väljaandmisel järgitavad menetlused ja kriteeriumid hakkavad Schengeni acquis ’d täielikult rakendavate liikmesriikide puhul olema kooskõlas ühiste konsulaarjuhistega.[5] Schengeni acquis ’d vaid osaliselt rakendavad liikmesriigid kohaldavad – kuni nõukogu lubab neil acquis ’d täielikult kohaldada – siseriiklikke õigusakte, mis sellest hoolimata peavad olema kooskõlas käesolevas määruses sätestatud eeskirjadega.

Kuna käesoleva määrusega kehtestatakse kohalikku piiriliiklust käsitlev ühenduse kord ja antakse ühendusele selles valdkonnas väline pädevus, on kohaliku piiriliikluse korra eripära, mille kehtestamine sõltub suures osas kohalikest geograafilistest, sotsiaalsetest, majanduslikest ja muudest kaalutlustest, silmas pidades peetud asjakohaseks delegeerida kõnealuse korra tegelik rakendamine kahepoolsete kokkulepetega liikmesriikidele. Seepärast volitatakse käesoleva määrusega liikmesriike pidama oma naabritega kahepoolseid läbirääkimisi ühisel maismaapiiril kohaldatava kohaliku piiriliikluse konkreetse korralduse üle, tingimusel et selline korraldus on kooskõlas käesoleva määruse sätetega ega mõjuta neid (vt artikkel 14).

Võimalus kehtestada kolmandate naaberriikidega kohalik piiriliikluse kord toob kaasa vajaduse tagada vähemalt seda, et kolmas riik kohtleks võrdselt ELi kodanikke ja liikmesriigi piirialas ametlikult elavaid kolmanda riigi kodanikke, kes soovivad ületada kolmanda naaberriigi piiri ja viibida selle piirialal kohaliku piiriliikluse raames (vt artikkel 15).

Liikmesriigid võivad jätkata või sõlmida omavahel kohalikku piiriliiklust käsitlevaid lepinguid, tingimusel et need lepingud on kooskõlas käesoleva määrusega (artikkel 16). On selge, et kui „ajutistel välispiiridel“ kontrollid lõpetatakse, kaotavad need lepingud mõtte.

3. ÕIGUSLIKU ALUSE VALIK

Käesoleva määruse sisu arvestades põhineb see nii artikli 62 lõike 2 punktil a („normid ja kord, mida liikmesriigid järgivad isikute kontrollimisel [ välis ]piiridel”) kui artikli 62 lõike 2 punkti b alapunktidel ii ja iv, mis käsitlevad vastavalt „liikmesriikide viisade väljastamise korda ja tingimusi” ja „ühtset viisavormi”.

Pärast nõukogu otsuse 2004/927/EÜ (millega määratakse kindlaks Euroopa Ühenduse asutamislepingu kolmanda osa IV jaotisega hõlmatud teatud valdkonnad, mida reguleeritakse asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras) jõustumist 1. jaanuaril 2005 kohaldatakse käesoleva ettepaneku suhtes kaasotsustamismenetlust.

4. SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS

Liikmesriikide välispiiride ületamist ja ühtsete viisade väljaandmist käsitlevad kehtivad ühenduse sätted on Euroopa Liidu acquis’ sse integreeritud Schengeni acquis’ osa. Seda acquis’ d on siiski vaja edasi arendada ja täiendada. Välispiire käsitlevat kehtivat acquis ’d on selle ulatuse ja mõju tõttu võimalik edasi arendada ainult sellel põhinevate ühenduse meetmete vastuvõtmisega. Ühtset viisat käsitlevate eeskirjade, sealhulgas kõnealuse viisa väljaandmise menetluse ja tingimuse suhtes on ühendusel ainupädevus.

Siiski saab kohaliku piiriliikluse korra eripära tõttu seda rakendada ainult asjaomaste liikmesriikide algatusel ning seepärast on liikmesriikidel lubatud vajadusel sõlmida kolmandatest riikidest naabritega kohaliku piiriliikluse korra kehtestamiseks kahepoolseid lepinguid, austades ja järgides seejuures ühenduse õigusega sätestatud tingimusi ja kriteeriume.

EÜ asutamislepingu artiklis 5 sätestatakse, et „ükski ühenduse meede ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik käesoleva lepingu eesmärkide saavutamiseks”. Ühenduse tegevuse vorm võimaldab saavutada ettepanekuga soovitud eesmärki ja rakendada ettepanekut võimalikult tõhusalt.

Kohaliku piiriliikluse üldisi eeskirju kehtestavaks aktiks on liikmesriikidele adresseeritud määrus, mille sätteid peavad liikmesriigid oma naaberriikidega kohaliku piiriliikluse korra kehtestamisel järgima. Kuna tehtud ettepanek täiustab Schengeni acquis ’d, valiti selle vormiks määrus, mis tagab ettepaneku ühtlase kohaldamise kõikides Schengeni acquis ’d kohaldavates liikmesriikides.

5. ETTEPANEKU KOHALDAMINE ERINEVATE LIIKMESRIIKIDE JA SCHENGENI ACQUIS’ ARENDAMISSE KAASATUD KOLMANDATE RIIKIDE SUHTES

5.1. Lepingute juurde lisatud erinevatest protokollidest tulenevad tagajärjed

Liikmesriikide välispiiride ületamise ja ühtsete viisade väljaandmisega seotud meetmeid käsitlevate ettepanekute õiguslik alus kuulub EÜ asutamislepingu IV jaotise alla ning sellest johtubki muutlik olukord, mis on sätestatud Ühendkuningriigi, Iirimaa ja Taani seisukohti käsitlevates protokollides. Käesolev ettepanek põhineb Schengeni acquis ’l. Selles osas tuleb arvestada ka acquis’ täiustamisega seotud riikide, Norra, Islandi ja Šveitsi olukorraga. Seepärast tuleb võtta arvesse järgmisi erinevate protokollidega seotud tagajärgi:

Ühendkuningriik ja Iirimaa

Vastavalt Schengeni acquis’ Euroopa Liitu integreeriva protokolli artiklitele 4 ja 5 „võivad Iirimaa ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik, kes ei ole seotud Schengeni acquis’ ga, igal ajal taotleda osalemist mõningates või kõigis selle acquis’ sätetes”.

Käesolev ettepanek kujutab endast Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist, milles vastavalt nõukogu 29. mai 2000. aasta otsusele 2000/365/EÜ (Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni acquis' sätetes) ning nõukogu 28. veebruari 2002. aasta otsusele 2002/192/EÜ (Iirimaa taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni acquis' sätetes) Ühendkuningriik ja Iirimaa ei osale. Seetõttu ei osale Ühendkuningriik ja Iirimaa ettepaneku vastuvõtmises ning see ei ole nende suhtes siduv ega kohaldatav.

Taani

Amsterdami lepingu juurde lisatud ja Taani seisukohta käsitleva protokolli kohaselt ei osale Taani nõukogu poolt EÜ asutamislepingu IV jaotise kohaste meetmete vastuvõtmisel, erandiks on „meetmed, mis määravad kindlaks kolmandad riigid, mille kodanikel peab olema viisa liikmesriikide välispiiride ületamiseks, või ühtse viisavormiga seotud meetmed” (EÜ asutamislepingu endine artikkel 100c).

Kuna käesolev ettepanek kujutab endast Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist ja järgides protokolli artiklit 5, siis „Taani otsustab kuue kuu jooksul pärast seda, kui nõukogu on teinud Euroopa Ühenduse asutamislepingu IV jaotise sätete alusel otsuse Schengeni acquis ’l põhineva ettepaneku või algatuse kohta, kas ta rakendab seda otsust oma siseriiklikus õiguses”.

Norra ja Island

Vastavalt Schengeni protokolli artikli 6 esimesele taandele sõlmiti 18. mail 1999. aastal nõukogu, Norra ja Islandi vahel leping, eesmärgiga kaasata kõnealused kaks riiki Schengeni acquis’ rakendamisse, kohaldamisse ja edasiarendamisse.[6]

Kõnealuse lepingu artiklis 1 sätestatakse, et Norra ja Island kaasatakse EÜ ja EL-i tegevusse neis valdkondades, mida hõlmavad sätted, millele viidatakse lepingu A lisas (Schengeni acquis’ sätted) ja B lisas (Euroopa Ühenduse õigusaktide sätted, mis asendavad vastavaid Schengeni konventsiooni sätteid või mis on vastu võetud sellega kooskõlas) ning neile sätetele põhinevad sätted.

Vastavalt lepingu artiklile 2 rakendavad ja kohaldavad Norra ja Island kõikide Euroopa Liidu poolt vastu võetud aktide ja meetmete sätteid, millega muudetakse või täiendatakse integreeritud Schengeni acquis’d (A ja B lisa).

Vastavalt lepingu A lisale põhineb käesolev ettepanek Schengeni acquis ’l.

Järelikult tuleb asja arutada segakomitees, nagu on ette nähtud lepingu artiklis 4, et Norral ja Islandil oleks võimalik „selgitada probleeme, millega nad teatava õigusakti või meetme suhtes kokku puutuvad” ning „väljendada oma arvamust mis tahes küsimuse kohta, mis käsitleb neile huvi pakkuvate sätete edasiarendamist või rakendamist”.

Šveits

Käesolev ettepanek kujutab endast Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist lepingu tähenduses, mis sõlmiti Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse ning Šveitsi Konföderatsiooni vahel eesmärgiga kaasata viimane Schengeni acquis’ nende sätete rakendamisse, kohaldamisse ja edasiarendamisse, mis kuuluvad nõukogu otsuse 2004/860/EÜ (Euroopa Liidu nimel lepingu allkirjastamise ja selle lepingu teatavate sätete ajutise kohaldamise kohta) artikli 4 lõikes 1 osutatud valdkonda.

Šveitsiga 26. oktoobril 2004 sõlmitud lepingus nähakse ette teatud sätete ajutine kohaldamine allakirjutamisel, eelkõige Šveitsi osalemine Schengeni acquis’ sätete edasiarendamisega tegeleva segakomitee töös.

5.2. Schengeni acquis’ l põhinevate õigusaktide rakendusmenetluse kaheetapilisusest tulenevad tagajärjed

Kümne uue liikmesriigi ühinemisakti artikli 3 lõikes 1 sätestatakse, et kõnealuses artiklis osutatud lisas loetletud Schengeni acquis’ sätted, sellel põhinevad või sellega muudmoodi seotud õigusaktid on uutele liikmesriikidele siduvad ja neis kohaldatavad alates ühinemishetkest. Lisas osutamata sätted ja õigusaktid on uutele liikmesriikidele siduvad alates ühinemishetkest, kui neid kohaldatakse uutes liikmesriikides pärast vastavasisulist nõukogu otsust, mis on vastu võetud kooskõlas ühinemisakti artikli 3 lõikega 2.

Välispiire käsitlevad Schengeni sätted on loetletud nimetatud lisas ning on seega liikmesriikidele siduvad ja neis kohaldatavad alates ühinemishetkest.[7]

Ühtset viisat käsitlevad Schengeni sätteid ei ole kõnealuses lisas loetletud ja kuigi need on siduvad alates ühinemisest, kohaldatakse neid seetõttu uutes liikmesriikides alles pärast eespool osutatud nõukogu otsuse vastuvõtmist.[8]

Seega kohaldatakse käesolevat ettepanekut uute liikmesriikide suhtes ainult osaliselt; eelkõige:

- I, II, IV ja V peatükki kohaldatakse uute liikmesriikide suhtes täielikult, välja arvatud artikli 4 punkti d ja artiklit 22;

- III peatükki („L”-viisa kohta) kohaldatakse uute liikmesriikide suhtes alates kuupäevast, mil nõukogu võtab vastu ühinemisakti artikli 3 lõikes 2 viidatud otsuse. Seetõttu ei ole uut tüüpi ühtse viisa kehtestamise kohta tehtud käesolev ettepanek uutes liikmesriikides kohaldatav kuni nõukogu ei ole vastu võtnud ühinemisakti artikli 3 lõikes 2 osutatud otsust. See tähendab, et selle ajani annavad liikmesriigid piiriala elanikele piiriliikluseks välja riiklikke viisasid vastavalt siseriiklikule menetlusele. Viisad tuleb siiski välja anda ühtses vormis (viisakleebisena), mis on kindlaks määratud nõukogu määrusega nr 1683/95 (muudetud nõukogu määrusega nr 334/2002), kuna kõnealune määrus on kaasatud ühinemisakti artikli 3 lõikes 1 osutatud lisasse.[9]

2005/0006 (COD)

Ettepanek

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS

millega kehtestatakse liikmesriikide välistel maismaapiiridel toimuva kohaliku piiriliikluse eeskirjad ning muudetakse Schengeni konventsiooni ja ühiseid konsulaarjuhiseid

EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 62 lõike 2 punkti a ja 62 lõike 2 punkti b alapunkte ii ja iv,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut,[10]

tegutsedes asutamiselepingu artiklis 251 sätestatud korras, [11]

ning arvestades järgmist:

(1) Komisjoni teatises „Euroopa Liidu liikmesriikide välispiiride integreeritud haldamise suunas”[12] rõhutati vajadust töötada välispiire käsitleva ühenduse õigusliku raamistiku konsolideerimise eesmärgil välja kohalikku piiriliiklust käsitlevad eeskirjad. Selle kiitis 13. juunil 2002. aastal heaks nõukogu, võttes vastu Euroopa Liidu liikmesriikide välispiiride haldamise kava, mille seejärel kinnitas 21. ja 22. juunil 2002. aastal Sevillas kogunenud Euroopa Ülemkogu.

(2) Laienenud ühendus on huvitatud sellest, et naaberriikide vahelised piirid ei tõkestaks kaubandust, sotsiaalset ja kultuurilist läbikäimist ega piirkondlikku koostööd. Selleks tuleb luua tõhus kohalik piiriliiklussüsteem.

(3) Ühendus peab sätestama kriteeriume ja tingimusi käsitlevad eeskirjad, millest tuleb kohaliku piiriliikluse kohaldamisel kinni pidada, et hõlbustada piirialade elanikel liikmesriigi välise maismaapiiri ületamist. Kõnealused eeskirjad peaksid tagama, et oleksid tasakaalus ühelt poolt bona fide piirialade elanike, kellel on seaduslik põhjus ületada tihti liikmesriigi välist maismaapiiri, abistamine ning teiselt poolt vajadus hoida ära ebaseaduslikku sisserännet ning kuritegevusest tulenevat potentsiaalset ohtu julgeolekule.

(4) Selleks, et leida lahendus nende piiriala elanike olukorrale, kellelt nõutakse viisat vastavalt nõukogu 15. märtsi 2001. aasta määrusele nr 539/2001 (milles loetletakse kolmandad riigid, kelle kodanikel peab välispiiride ületamisel olema viisa, ja need kolmandad riigid, kelle kodanikud on sellest nõudest vabastatud[13]), kehtestatakse spetsiaalne kohalikuks piiriliikluseks väljastatav lühiajaline viisa.

(5) Ühendus peaks sätestama piirialade elanikele kohalikuks piiriliikluseks vajalike viisade väljaandmise konkreetsete kriteeriumite ja tingimuste eeskirjad. Need kriteeriumid ja tingimused peaksid olema kooskõlas kohaliku piiriliikluse raames piiri ületavatele piiriala elanikele kehtestatud sissesõidunõuetega.

(6) Schengeni acquis’ kaheetapilise rakendamismehhanismi tõttu, mis on sätestatud 2003. aasta ühinemisakti artiklis 3, on uued liikmesriigid kohustatud rakendama Schengeni välispiiride korda kõikidel piiridel, kaasa arvatud piiridel teiste liikmesriikidega, kuni nõukogu lubab neil täielikult kohaldada Schengeni acquis’ d ning seega tühistada kontroll teiste liikmesriikidega ühistel piiridel. Põhjused, mis õigustavad kohaliku piiriliikluse korra loomist liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelistel maismaapiiridel, õigustavad täielikult sama korra kohaldamist liikmesriikide vahelistel maismaapiiridel kuni kontrollide tühistamiseni neil piiridel.

(7) Kohalikku piiriliiklust käsitlevate eeskirjade kehtestamine ühenduse tasandil ei tohi mõjutada õigust vabale liikumisele, mida kasutavad liidu kodanikud ja nende pereliikmed ning kolmandate riikide kodanikud ja nende pereliikmed, kes ühelt poolt ühenduse ja selle liikmesriikide ja teiselt poolt nimetatud riikide vahel sõlmitud lepingute kohaselt kasutavad õigust vabaks liikumiseks, mis on samaväärne liidu kodanike vastava õigusega. Kui piiriala elanike piiriliikluse hõlbustamine piiriliikluse raames tähendab vähem süstemaatilist kontrolli, tuleb seda automaatselt laiendada nii piirialas elavatele liidu kodanikele kui ka kolmandate riikide kodanikele, kes kasutavad ühenduse vaba liikumise õigust.

(8) Kohaliku piiriliikluse korra rakendamiseks peaksid liikmesriigid säilitama või vajadusel sõlmima kahepoolseid lepinguid kolmandate naaberriikidega, tingimusel et lepingud on kooskõlas käesolevas määruses sätestatud eeskirjadega. Liikmesriigid võivad pidada omavahel ka läbirääkimisi kohaliku piiriliikluse korralduse kohta maismaapiiridel, kus kohaldatakse Schengeni välispiiride korda, tingimusel et see on kooskõlas käesolevas määruses sätestatud eeskirjadega.

(9) Käesolev määrus ei mõjuta Ceutas ja Melillas rakendatavat erikorda, mille Hispaania Kuningriik määras kindlaks Ceuta ja Melilla kohta tehtud avalduses, mis sisaldus lepingu lõppaktis, millega Hispaania Kuningriik ühines 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingu rakendamise konventsiooniga.[14]

(10) Liikmesriigid peaksid rakendama siseriiklikus õiguses ettenähtud karistusi piirialade elanike suhtes, kes rikuvad käesoleva määrusega kehtestatud kohaliku piiriliikluse korda.

(11) Komisjon peaks esitama Euroopa Parlamendile ja nõukogule käesoleva määruse rakendamist käsitleva aruande, vajadusel koos seadusandlike ettepanekutega.

(12) Käesolevas määruses austatakse põhiõigusi ja –vabadusi ning järgitakse eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid.

(13) Kuna rakendatavate meetmete eesmärk, nimelt liikmesriikide välisel maismaapiiril toimuva kohaliku piiriliikluse korra kehtestamise kriteeriumite ja tingimuste eeskirjade piiritlemine, mõjutab otseselt välispiire käsitlevat ühenduse acquis ’d, ei saa liikmesriigid seda eesmärki täielikult saavutada ning on seepärast oma ulatuse ja mõju tõttu paremini saavutatav ühenduse tasandil, sest ühendus võib võtta vastu meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuspõhimõttega. Vastavalt kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuspõhimõttele ei lähe käesolev määrus kaugemale sellest, mis on vajalik nende eesmärkide saavutamiseks.

(14) Vastavalt Euroopa Liidu asutamislepingu ja Euroopa Ühenduse asutamislepingu juurde lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli artiklitele 1 ja 2 ei osale Taani käesoleva määruse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav. Arvestades, et käesolev määrus põhineb Euroopa Ühenduse asutamislepingu kolmanda osa IV jaotise sätete kohaselt Schengeni acquis ’l, peaks Taani vastavalt nimetatud protokolli artiklile 5 otsustama kuue kuu jooksul pärast seda, kui nõukogu on käesoleva määruse vastu võtnud, kas ta rakendab seda oma siseriiklikus õiguses.

(15) Mis puudutab Islandit ja Norrat, siis kujutab käesolev määrus Schengeni acquis’ sätete edasiarendust lepingu tähenduses, mis sõlmiti Euroopa Liidu Nõukogu ning Islandi Vabariigi ja Norra Kuningriigi vahel, eesmärgiga kaasata kõnelaused kaks riiki Schengeni acquis’ nende sätete[15] rakendamisse, kohaldamisse ja edasiarendamisse, mis kuuluvad nõukogu 17. mai 1999. aasta otsuse 1999/437/EÜ (mis käsitleb teatavaid kõnealuse lepingu rakendamiseeskirju)[16] artikli 1 punktis b osutatud valdkonda.

(16) Käesolev määrus kujutab endast Schengeni acquis’ sätete edasiarendust, milles Ühendkuningriik vastavalt nõukogu 29. mai 2000. aasta otsusele 2000/365/EÜ (Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni acquis' sätetest)[17] ei osale. Seetõttu ei osale Ühendkuningriik määruse vastuvõtmises ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

(17) Käesolev määrus kujutab endast Schengeni acquis’ sätete edasiarendust, milles vastavalt nõukogu 28. veebruari 2002. aasta otsusele 2002/192/EÜ (Iirimaa taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni acquis' sätetes)[18] Iirimaa ei osale. Seetõttu ei osale Iirimaa määruse vastuvõtmises, see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

(18) Käesolev määrus kujutab endast Schengeni acquis’ sätete edasiarendust lepingu tähenduses, mis sõlmiti Euroopa Liidu, Euroopa Ühenduse ning Šveitsi Konföderatsiooni vahel eesmärgiga kaasata viimane Schengeni acquis’ nende sätete rakendamisse, kohaldamisse ja edasiarendamisse, mis kuuluvad nõukogu otsuse 2004/860/EÜ (Euroopa Liidu nimel lepingu allkirjastamise ja selle lepingu teatavate sätete ajutist kohaldamise kohta) artikli 4 lõikes 1 osutatud valdkonda.[19]

(19) Käesoleva määruse artikli 4 lõige d, artikkel 22 ning III peatükk on sätted, mis põhinevad Schengeni acquis ’l või on sellega muul viisil 2003. aasta ühinemisakti artikli 3 lõike 2 tähenduses seotud,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:

I peatükk Üldsätted

Artikkel 1Sisu

1. Käesoleva määrusega kehtestatakse liikmesriikide välistel maismaapiiridel kohaliku piiriliikluse kord ja kehtestatakse sel eesmärgil eriviisa („L“), mis antakse välja piiriala elanikele, kelle suhtes kohaldatakse viisanõuet vastavalt määrusele (EÜ) nr 539/2001.

2. Käesoleva määrusega volitatakse liikmesriike sõlmima või säilitama käesolevaga kehtestatud korra rakendamiseks kahepoolseid lepinguid naaberriikidega.

Artikkel 2Reguleerimisala

1. Käesolev määrus ei mõjuta ühenduse ja siseriiklike õigusaktide sätteid, mida kohaldatakse kolmandate riikide kodanike suhtes seoses:

a) pikaajalise riigis viibimisega;

b) juurdepääsuga majandustegevusele ja sellega tegelemisega;

c) tolli- ja maksuküsimustega.

Artikkel 3Mõisted

Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:

a) „ väline maismaapiir“ :

i) ühine maismaapiir liikmesriigi ja kolmanda naaberriigi vahel;

ii) ühine maismaapiir Schengeni acquis ’d täielikult kohaldava liikmesriigi ja Schengeni acquis ’d kooskõlas ühinemisaktiga täielikult kohaldama asuva liikmesriigi vahel, kelle suhtes ei ole veel jõustunud acquis’ täielikku kohaldamist lubav nõukogu otsus;

iii) ühine maismaapiir Schengeni acquis ’d kooskõlas ühinemisaktidega täielikult kohaldama asuvate liikmesriikide vahel, kelle suhtes ei ole veel jõustunud acquis’ täielikku kohaldamist lubav nõukogu otsus;

b) piiriala on ala, mis linnulennult ei ulatu kaugemale kui 30 kilomeetrit piirist. Asjaomased riigid võivad täpsemalt määratleda selle ala sisse jäävad ja piiriala osaks loetavad kohalikud haldusüksused. Kui osa sellisest haldusüksusest asub kaugemal kui 30 kilomeetrit piirist, kuid mitte kaugemal kui 35 kilomeetrit, loetakse seda piiriala osaks;

c) kohalik piiriliiklus on liikmesriigi välise maismaapiiri regulaarne ületamine piiriala elanike poolt, eesmärgiga viibida kõnealuse liikmesriigi piirialas aja jooksul, mis ei ületa käesolevas määruses sätestatud tähtaegu;

d) kolmanda riigi kodanikud, kes kasutavad ühenduse vaba liikumise õigust on:

i) kolmandate riikide kodanikud, kes on vaba liikumise õigust kasutavate liidu kodanike pereliikmed ning kelle suhtes kohaldatakse 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ;[20]

ii) kolmandate riikide kodanikud ja nende mis tahes kodakondsuses pereliikmed, kes ühelt poolt vastavalt ühenduse ja selle liikmesriikide ja teiselt poolt kõnealuste riikide vahel sõlmitud lepingutele kasutavad vaba liikumise õigust, mis on samaväärne liidu kodanike vastava õigusega.

e) piiriala elanik on kolmanda riigi kodanik, kes on ametlikult elanud liikmesriigi naaberriigi piirialas vähemalt ühe aasta, välja arvatud punktis d loetletud isikud;

f) viisa on:

- Schengeni acquis ’d täielikult kohaldavate liikmesriikide puhul artikliga 8 kehtestatud viisa;

- Schengeni acquis ’d täielikult mittekohaldavate liikmesriikide puhul siseriikliku menetluse alusel väljaantav lühiajaline riiklik viisa.

g) Schengeni acquis on nõukogu otsuse 435/1999/EÜ[21] A lisas määratletud acquis ;

h) Schengeni konventsioon on 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingu rakendamise konventsioon.

II peatükk Kohaliku piiriliikluse kord

Artikkel 4 Sissesõidunõuded

Erandina Schengeni konventsiooni artikli 5 lõikest 1 võivad piiriala elanikud ületada naaberliikmesriigi välist maismaapiiri kohaliku piiriliikluse raames, tingimusel et:

a) neil on selleks artiklis 5 osutatud kehtiv dokument või dokumendid;

b) neil on vajadusel viisa;

c) nad esitavad vajadusel dokumendi, mis tõendab, et neil on piiriala elaniku staatus ja seaduslik alus ületada kohaliku piiriliikluse raames korduvalt piiri, näiteks peresidemete tõttu, sotsiaalsetel, kultuurilistel või majanduslikel motiividel, samuti suudavad vajadusel tõestada riigis viibimiseks vajalike piisavate elatusvahendite olemasolu;

d) tegemist ei ole isikutega, kellele on Schengeni infosüsteemis (SIS) kehtestatud sissesõidukeeld;

e) tegemist ei ole isikutega, kes ohustaks mis tahes liikmesriigi avalikku korda, sisejulgeolekut, rahvatervist või rahvusvahelisi suhteid.

Artikkel 5 Dokumendid

Dokumendid, mis lubavad piiriala elanikel ületada kohaliku piiriliikluse raames naaberliikmesriigi välist maismaapiiri, on järgmised:

a) piiriala elanike puhul, kelle suhtes kohaldatakse viisanõuet vastavalt määrusele (EÜ) nr 539/2001, pass või muu kehtiv dokument, mis lubab neil ületada välispiire vastavalt Schengeni konventsiooni artikli 17 lõike 3 punktile a;

b) piiriala elanike puhul, kelle suhtes ei kohaldata viisanõuet vastavalt määrusele (EÜ) nr 539/2001:

i) punktis a osutatud dokumendid; või

ii) vastav piiriületusluba, mille annab välja elukohajärgne riik ja kinnitab liikmesriigi, kelle piiri ületatakse, pädev asutus.

Artikkel 6Viibimine piirialas

Käesoleva määruse kohaldamisel võivad piiriala elanikud viibida naaberliikmesriigi piirialas kuni seitse päeva järjest. Selles liikmesriigis üksteisele järgnevate viibimisaegade kogukestus ei tohi ületada kolme kuud ühe poolaasta jooksul.

Erandkorras võib tähtaegu pikendada.

Artikkel 7Sisenemis- ja väljumistemplid

Liikmesriigid võivad eirata kohustust lüüa kohaliku piiriliikluse raames välispiiri ületavate piiriala elanike reisidokumenti sisenemis- ja väljumistempel, juhul kui on täidetud järgmised tingimused:

a) reisidokumendi omaniku suhtes ei ole kehtestatud viisanõuet vastavalt määrusele (EÜ) nr 539/2001;

b) kinnipidamine artiklis 6 sätestatud tähtaegadest on tagatud viisil, mis määratakse kindlaks käesoleva määruse artiklites 14 ja 16 osutatud kahepoolsete lepingutega.

III peatükk

K ohalikuks piiriliikluseks väljaantavad viisad

Artikkel 8 Kohalikuks piiriliikluseks väljaantavad viisad

1. Kehtestatakse piiriala elanikele kohalikuks piiriliikluseks väljaantav eriviisa.

2. Piiriala elanikele, kelle suhtes kohaldatakse viisakohustust vastavalt määrusele (EÜ) nr 539/2001, väljaantavate lõikes 1 osutatud viisade territoriaalne kehtivus piirdub viisa väljaandnud liikmesriigi piirialaga.

2. Lõikes 1 osutatud viisa annab omanikule õiguse ületada korduvalt viisa väljaandnud liikmesriigi välist maismaapiiri ning viibida selle liikmesriigi piirialas kuni seitse päeva järjest.

Viibimisaegade kogukestus ei tohi ületada kolme kuud ühe poolaasta jooksul.

Artikkel 9 Viisa vorm

Artiklis 8 osutatud viisad antakse välja ühtses vormis (kleebisena), mis vastab nõukogu määruse nr 1683/95[22] (millega kehtestatakse ühtne viisavorm) eeskirjadele ja erisustele. Selleks väljaantav standardvorm sisaldab lahtris 11 (viisa liik) eraldustähte „L”.

Artikkel 10 Väljaandmise tingimused

1. Artiklis 8 osutatud viisad antakse välja piiriala elanikele:

a) kes omavad kehtivat dokumenti, mis vastavalt Schengeni konventsiooni artikli 17 lõike 3 punktile a lubab neil ületada välispiire;

b) kes esitavad vajadusel dokumendi, mis tõendab, et nad elavad piirialas ning neil on seaduslik alus ületada kohaliku piiriliikluse raames korduvalt piiri, näiteks peresidemete tõttu, sotsiaalsetel, kultuurilistel või majanduslikel põhjustel, ning suudavad vajadusel tõestada riigis viibimiseks vajalike piisavate elatusvahendite olemasolu;

c) kellele ei ole SIS-is kehtestatud sissesõidukeeldu;

d) kes ei ohusta mõne liikmesriigi avalikku korda, sisejulgeolekut, rahvatervist või rahvusvahelisi suhteid.

2. Artiklis 8 osutatud viisat ei anta piiril.

Artikkel 11Kehtivus

Artiklis 8 osutatud viisa kehtib vähemalt ühe aasta ja maksimaalselt viis aastat.

Artikkel 12Halduskulud

1. Artiklis 8 osutatud viisa taotluse menetlemise halduskuludele vastav lõiv on võrdne summaga, mis võetakse samaväärse kehtivusega lühiajalise mitmekordse viisa eest.

2. Erandina lõikest 1 võivad liikmesriigid vähendada või loobuda artiklis 8 osutatud viisa taotluse menetlemise halduskuludele vastavatest lõivudest.

Artikkel 13Seos ühiste konsulaarjuhistega

Kui käesolevas määruses ei sätestata teisiti ning ilma et see piiraks artikli 22 kohaldamist, reguleeritakse artiklis 8 osutatud viisa väljaandmise tingimusi ja menetlust ühiste konsulaarjuhistega.[23]

IV peatükkKohaliku piiriliikluse korra rakendamine

Artikkel 14 Liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelised lepingud

1. Kohaliku piiriliikluse korra rakendamiseks on liikmesriikidel lubatud sõlmida kahepoolseid lepinguid kolmandate naaberriikidega, tingimusel et need on kooskõlas käesolevas määruses sätestatud eeskirjadega.

Liikmesriigid võivad jätkata kolmandate naaberriikidega juba sõlmitud piiriliiklust käsitlevaid lepinguid. Liikmesriigid muudavad lepinguid nii, et oleksid kõrvaldatud kõik mittevastavused olemasolevate lepingute ja käesolevas määruses sätestatud eeskirjade vahel.

2. Enne kolmandate naaberriikidega piiriliiklust käsitlevate lepingute sõlmimist või olemasolevate lepingute muutmist konsulteerivad liikmesriigid komisjoniga, et kontrollida lepingute vastavust käesolevale määrusele.

Kui komisjon leiab, et leping on käesoleva määrusega kokkusobimatu, teavitab ta sellest asjaomast liikmesriiki ja palub muuta lepingut nii, et oleksid kõrvaldatud kõik avastatud mittevastavused.

3. Liikmesriigid edastavad komisjonile lõikes 1 osutatud lepingute koopiad ning nende lepingute denonsseerimised ja muudatused.

Artikkel 15 Vastastikkuse põhimõte

Liikmesriigid tagavad kolmandate naaberriikidega sõlmitavates lepingutes, et kolmas riik kohtleks liidu kodanikke võrdselt liikmesriigi piirialas elavate kolmanda riigi kodanikega, kes soovivad reisida kolmanda naaberriigi piirialasse.

Artikkel 16Liikmesriikide vahelised lepingud

1. Artikli 3 punkti a alapunktides ii ja iii osutatud liikmesriikidel on lubatud sõlmida üksteistega kohalikku piiriliiklust käsitlevaid lepinguid kooskõlas käesolevas määruses sätestatud eeskirjadega.

2. Lõikes 1 osutatud liikmesriigid võivad säilitada üksteisega juba sõlmitud, kohalikku piiriliiklust käsitlevad lepingud, kuni jõustub nõukogu otsus, millega kaotatakse piirikontroll nende ühispiiridel. Liikmesriigid muudavad lepinguid nii, et oleksid kõrvaldatud kõik mittevastavused olemasolevate lepingute ja käesolevas määruses sätestatud eeskirjade vahel.

3. Liikmesriigid edastavad komisjonile lõigetes 1 ja 2 osutatud lepingute koopiad ning nende lepingute denonsseerimised ja muudatused.

Artikkel 17

Piiriületuse hõlbustamine

1. Artiklites 14 ja 16 osutatud lepingud võivad sisaldada piiriületuse hõlbustamist käsitlevaid sätteid, mille kohaselt võivad liikmesriigid:

a) luua piiräärsete alade elanike tarvis spetsiaalsed piiriületuspunktid;

b) reserveerida tavalistes piiripunktides piirialade elanikele spetsiaalsed teed;

c) kui kohalikke tingimusi arvesse võttes on selleks erivajadus, lubada piirialade elanikel, kelle suhtes ei ole kehtestatud viisanõuet vastavalt määrusele (EÜ) nr 539/2001, ületada piiri väljaspool piiriületuspunkte ja selleks ette nähtud aega.

2. Kui liikmesriik otsustab hõlbustada piiriala elanike piiriületust vastavalt lõikele 1, laieneb see automaatselt kõikidele liidu kodanikele ja piirialas elavatele ühenduse vaba liikumise õigust kasutavatele kolmanda riigi kodanikele.

3. Erandina Schengeni konventsiooni artiklist 6 kontrollitakse lõike 1 punktis a osutatud piiriületuspunktides ja lõike 1 punktis b osutatud teedel sagedase piiri ületamise tõttu piirivalvuritele tuttavaid isikuid pisteliselt.

V peatükkLõppsätted

Artikkel 18Ceuta ja Melilla

Käesolev määrus ei mõjuta Ceutas ja Melillas rakendatavat erikorda, mille Hispaania Kuningriik määras kindlaks Ceuta ja Melilla kohta tehtud avalduses, mis sisaldus lepingu lõppaktis, millega Hispaania Kuningriik ühines 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingu rakendamise konventsiooniga. [24]

Artikkel 19Karistused

1. Liikmesriigid tagavad, et käesoleva määrusega kehtestatud ja artiklites 14 ja 16 osutatud kahepoolsete lepingute alusel rakendatava kohaliku piiriliikluse korra rikkumisel rakendatakse siseriikliku õigusega ettenähtud karistusi.

Kehtestatavad karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad ning sisaldama artikli 5 punktis b osutatud vastava piiriületusloa ning kohalikuks piiriliikluseks väljaantava viisa kehtetuks tunnistamise või tühistamise võimalust.

2. Liikmesriigid peavad eraldi arvestust isikute üle, kellele on määratud karistusi kooskõlas lõikega 1. Teistele liikmesriikidele ja komisjonile edastatakse vastav teave kuuekuuliste perioodide kaupa.

Artikkel 20Aruanne korra rakendamise kohta

Hiljemalt kaks aastat pärast käesoleva määruse jõustumist esitab komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule käesoleva määruse alusel ja sellega kooskõlas sõlmitud kahepoolsete lepingutega kehtestatud kohaliku piiriliikluse korra toimimist ja rakendamist käsitleva aruande, millele lisatakse vajadusel asjakohased seadusandlikud ettepanekud.

Artikkel 21Schengeni konventsiooni muutmine

Schengeni konventsiooni artikli 136 lõige 3 asendatakse järgmisega:

„3. Lõiget 2 ei kohaldata kohalikku piiriliiklust käsitlevate lepingute suhtes, mille puhul kehtivad [määruse nr… käesoleva määruse ] artikli 14 sätted.”

Artikkel 22 Ühiste konsulaarjuhiste muutmine

Ühiseid konsulaarjuhiseid muudetakse järgmiselt:

1) I osa punkti 2 lisatakse järgmine punkt 2.3a:

„2.3a Viisad kohalikuks piiriliikluseks

Kolmanda riigi kodanikele, kellel on vaja tihti ületada määruses (EÜ) nr […]* piiritletud kohaliku piiriliikluse raames naaberliikmesriigi piiri, võidakse välja anda väljaandva liikmesriigi piirialaga piirduv territoriaalse kehtivusega viisa. Selline viisa annab omanikule õiguse korduvalt ületada viisa väljaandnud liikmesriigi piiri, tingimusel et üksteisele järgnevate viibimisaegade kogukestus kõnealuse liikmesriigi piirialas ei ületa kolme kuud ühe poolaasta jooksul.

Vastavalt [määrusele (EÜ) nr … käesolevale määrusele ] kehtib kõnealune viisa vähemalt ühe aasta ja maksimaalselt viis aastat.

Kohalikuks piiriliikluseks väljaantavaid viisasid ei anta piiril.

____________________________________________

* ELT L ….”

2) V osa punkti 1.4 lõppu lisatakse järgmine taane:

- „Enne „L”-viisa väljaandmist võidakse nõuda järgmiste dokumentide esitamist:

- tõendit, mis kinnitab, et taotleja elab piirialas;

- dokumenti, mis tõendab vajadust ületada kohaliku piiriliikluse raames tihti piiri, näiteks peresidemeid tõendavat tõendit või tunnistust, teisel pool piiri asuva kinnisvara omandiõigust tõendavat dokumenti vms”.

3) VI osa punkti 1.1 viimane taane asendatakse järgmisega: „piiratud territoriaalne kehtivus ei või hõlmata [ liikmesriigi ] territooriumi ühte osa, välja arvatud kohalikuks piiriliikluseks väljaantavate „L”-liiki viisade puhul”;

4) VI osa punkti 1.7 (lahter „VIISA LIIK") muudetakse järgmiselt:

- Esimene lõik asendatakse järgmisega:„Et kergendada kontrolliasutuste tööd, täpsustatakse selles lahtris viisa liik, kasutades tähti A, B, C, D ja L järgmiselt:”;

- Pärast taanet „D+C […]” lisatakse järgmine taane:„L: kohalikuks piiriliikluseks väljaantav viisa”

5) VII osa punktile 4 lisatakse järgmine lõik:

„Kohalikuks piiriliikluseks väljaantavate viisade halduskuludele vastavaid lõive võib vähendada või neist loobuda kooskõlas [määrusega (EÜ) nr… käesoleva määrusega ].”

Artikkel 23

Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides kooskõlas Euroopa Ühenduse asutamislepinguga.

Brüssel,

Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu nimel

president eesistuja

ANNEX COMMENTARY ON THE ARTICLES

Article 1

This Article specifies the purpose of the Regulation, which is to establish a local border traffic regime at the external land borders of the Member States, and to authorise them to conclude or maintain bilateral agreements with neighbouring countries for that purpose.

In order to take into account the situation of those third countries subject to a visa obligation, a specific “L” visa is also established.

Article 2

This Article specifies that the Regulation does not aim at regulating and thus does not affect provisions regulating long-term stays, the exercise of an economic activity, and those related to customs and taxation matters.

Article 3

This Article defines the terms used in the proposal.

(a) The scope of the definition of ‘external land borders’ has already been explained under point 2 of the Explanatory Memorandum. This excludes the borders with those Member States who are not fully implementing, nor bound to implement in full, the Schengen acquis (i.e., the United Kingdom and Ireland).

(b) The maximum width of the border area (30 and, in justified cases, 35 kilometres) is the result of the discussions had within the Council on this issue, when examining the 2003 proposals.

(c) There is as yet no definition of ‘local border traffic’. This definition is therefore derived from existing practice (i.e., bilateral agreements). Two elements seem essential to define ‘local border traffic’: the residence in the border area and the regular crossing of the border in order to stay, for a limited period, in the border area of the neighbouring country.

(d) This point defines those third country nationals enjoying the Community right to free movement, i.e.:

- members of the family of Union citizens in those cases falling under the scope of Directive 2004/38/EC;

- third country nationals, as well as members of their families, of those third countries which have concluded an agreement with the Community and its Member States on the right to free movement (currently, EEA countries and Switzerland).

(e) Two conditions are established in order to be considered as 'border resident': the actual residence in the border area, as defined above under (b), and a minimum residence period of one year in that area. It shall be noted that this definition does not cover EU citizens and third-country nationals enjoying the Community right to free movement, as defined under point (d) (the reasons are given in point 2 of the Explanatory Memorandum).

(f) As regards the definition of ‘visa’, a distinction has been made between the Member States fully implementing the Schengen acquis (and thus issuing the uniform visa) and those not fully implementing the Schengen acquis. This distinction has been made because the latter do not apply the Schengen provisions on the uniform visa (including the Common Consular Instructions) and thus cannot issue the “L” visa until the date when the Council authorises them to fully implement the Schengen acquis.

(g) This point clarifies the scope of the “Schengen acquis”.

(h) This point specifies what is meant by “Schengen Convention”.

Article 4

The conditions listed in this Article for the entry of border residents are, to a great extent, those provided by Article 5(1) of the Schengen Implementing Convention (SIC). The differences concern the following elements:

- the documents valid for crossing the border (see below the commentary on Article 5);

- the need to prove, if necessary, the residence in the border area and the reasons for the frequent crossing of the border on grounds of local border traffic. The assessment of means of subsistence shall be linked to the purpose of stay.

It shall be noted that the reference to “threat to public health” has been introduced in order to ensure consistency with the proposal for a Council Regulation establishing a Community Code on the rules governing the movement of persons across borders (COM(2004)391 of 26.5.2004).

Article 5

Documents valid to cross the external land border of a Member State by a third country national are, generally speaking, a passport or an equivalent international travel document. In the framework of local border traffic, it is proposed to facilitate border crossing to bona fide border residents not requiring a visa by allowing them to cross the external land borders also on the basis of a specific border crossing permit, issued by the State of residence and countersigned by the competent authorities of the Member State whose border is crossed.

Article 6

The maximum duration of stay in the border area of a Member State for the purpose of local border traffic is fixed at seven consecutive days; this figure is inspired by the current practice (bilateral agreements). The maximum duration of the stay in the border area cannot exceed the general time-limit for a short stay, which is three months within any half-year period.

An extension of the above time-limits can be granted only in exceptional cases, such as for humanitarian reasons, illness, accidents etc.

Article 7

This Article derogates from the general obligation of affixing an entry and exit stamp on the travel documents of third country nationals. However, such derogation is only possible for border residents not subject to the visa obligation and provided that Member States are able to ensure by any other means (e.g., through electronic registers) the respect of time limits.

Article 8

This Article establishes the specific visa to be issued to border residents for the purpose of local border traffic (“L” visa) and defines its characteristics.

Article 9

The “L” visa will be issued in the same format (visa sticker) than other uniform visas, as laid down by Regulation No 1683/95 (as last amended by Regulation No 334/2002).

Article 10

The conditions for issuing the “L” visa are equivalent to the general entry conditions as laid down in Article 4 of this Regulation.

It is also specified that “L” visas cannot be issued at the border.

Article 11

This Article specifies the minimum and maximum validity of the “L” visa.

Article 12

This Article provides for the possibility of reducing or waiving the fees related to the issuing of the “L” visa.

Article 13

The provisions of the Common Consular Instructions shall apply to the issuing of the “L” visa, except for those aspects which are regulated differently in the present Regulation.

Article 14

This Article authorises Member States to maintain or conclude agreements with neighbouring third countries on local border traffic, provided that such agreements are compatible with the rules set out in the present Regulation. At the same time, Member States shall eliminate any incompatibility between existing agreements and the rules set in this Regulation.

In order to assess their compatibility with the present Regulation, such agreements, as well as their modification or denunciation, have to be transmitted to the Commission.

Article 15

The establishment of a local border traffic regime with a neighbouring third country aims at facilitating the crossing of the external land border of a Member State for bona fide third country nationals resident in the border area of that neighbouring country. This Article requests Member States to ensure that, at least, an equivalent treatment is reserved to both citizens of the Union and third country nationals, lawfully resident in their border areas, wishing to cross the border and stay in the border area of the neighbouring third country.

Article 16

A regime of local border traffic may also be established at the “temporary external borders” between Member States. The latter are therefore authorised to conclude bilateral agreements between them, provided that they are in compliance with this Regulation.

Article 17

This Article reflects, to a great extent, existing practices. In order to facilitate border crossing to border residents, Member States may, in their bilateral agreements implementing this Regulation, provide for the possibility of:

(a) setting up specific border crossing points open solely for border residents;

(b) reserving specific lanes to border residents;

(c) authorising border residents not subject to the visa obligation to cross the border outside authorised border crossing points and hours, but only where circumstances justify it (for instance, in case of a village situated across the border). It shall be noted that this possibility is already envisaged both in Article 3(1) of the Schengen Implementing Convention and in point 1.3, Part I, of the Common Manual.

The second paragraph automatically extends the above facilitation, whenever granted, to Union citizens residing in the border area, as well as to third country nationals enjoying the Community right to free movement. This provision is needed since they are otherwise excluded from the scope of this Regulation because they already enjoy, under Community law, specific rights related to free movement which, generally speaking, go beyond what is foreseen in the present proposal (for instance, as regards time-limits for stay, or entry conditions).

The third paragraph provides for a less systematic check to be carried out at the border crossing points and at the lanes reserved to border residents. This is justified by the fact that most of the persons crossing the border at those border crossing points/lanes are well known to the border guard, due to the fact that they cross that very same border crossing point every day or, in any case, very frequently. Thus, such persons do not need to be checked every time they cross the border. A similar provision is also contained in the Common Manual (see point 1.3.5.3 of part II).

Article 18

This Article specifies that the border crossing regime currently applied in the Spanish towns of Ceuta and Mellilla is not affected by the present Regulation.

Article 19

This Article obliges Member States to impose penalties against any misuse of the local border traffic regime, as well as to keep record of persons sanctioned. Such information, to be transmitted to the other Member States and to the Commission, will be important in order to monitor the implementation of the regime (Article 20).

Article 20

After two years from the entry into force of this Regulation, an assessment of the implementation of the regime will be made by the Commission, which will have to report on it to the EP and the Council and, if necessary, propose the appropriate legislative adaptations.

Article 21

Article 136, paragraph 3 of the Schengen Implementing Convention – related to the information to be provided to other Member States when concluding bilateral agreements on local border traffic - is replaced by the provisions of Article 14 of this Regulation.

Article 22

This Article amends the Common Consular Instructions in order to introduce the new type of visa (“L”) and specify its characteristics.

Article 23

Standard provision.

[1] Mõned liikmesriigid on sõlminud oma naaberriikidega kohalikku piiriliiklust käsitlevad kahepoolsed lepingud. Ülevaate kõnealustest lepingutest saab komisjoni töödokumendist Kohalikku piiriliiklust käsitleva acquis´ väljatöötamine, SEC(2002)947, 9.9.2002.

[2] KOM(2003)502 – 2003/0193 (CNS) kohaliku piiriliikluse korra kehtestamise kohta liikmesriikide välistel maismaapiiridel ning KOM(2003)502 – 2003/0194 (CNS) kohaliku piiriliikluse korra kehtestamise kohta liikmesriikide ajutistel välistel maismaapiiridel.

[3] Vt näiteks Euroopa Ühenduste Kohtu 11. juuni 1991. aasta otsust kohtuasjas C – 300/89 (komisjon v nõukogu).

[4] Nõukogu 22. detsembri 2004. aasta otsus 2004/927/EÜ, millega määratakse kindlaks Euroopa Ühenduse asutamislepingu kolmanda osa IV jaotisega hõlmatud teatud valdkonnad, mida reguleeritakse asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras (ELT L 396, 31.12.2004, lk 45).

[5] EÜT C 313, 16.12.2002, lk 1.

[6] EÜT L 176, 10.7.1999, lk 35.

[7] Välja arvatud Schengeni konventsiooni artikli 5 lõike 1 punkt d, mis käsitleb konsulteerimist Schengeni infosüsteemi raames.

[8] Välja arvatud ühiste konsulaarjuhiste 1.–3. ning 7., 8. ja 15. lisa, mis on siduvad ja kohaldatavad uutes liikmesriikides alates ühinemisest.

[9] Tuleb märkida, et väljaantava viisa liiki tähistavad tähed (A, B, C, D ning pärast käesoleva määruse jõustumist ka L) ei kuulu ühtse viisavormi juurde. Tähtede kasutamine erinevate viisaliikide tähistamiseks on määratud kindlaks ühistes konsulaarjuhistes (VI osa punkt 1.7) ja ei ole seetõttu uutes liikmesriikides kohaldatav enne Schengeni konventsiooni täielikku rakendamist. Uued liikmesriigid võivad siiski sarnaselt teistele tähtedele kasutada ka tähte L, et tähistada siseriiklike õigusaktide alusel kohalikuks piiriliikluseks väljaantavaid viisasid.

[10] ELT C […], lk […].

[11] ELT C […], lk […].

[12] KOM (2002)233 (lõplik), 7.5.2002.

[13] EÜT L 81, 21.3.2001, lk 1. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 453/2003 (ELT L 69, 13.3.2003, lk 10).

[14] EÜT L 239, 22.9.2000, lk 69.

[15] EÜT L 176, 10.7.1999, lk 36.

[16] EÜT L 176, 10.7.1999, lk 36.

[17] EÜT L 131, 1.6.2000, lk 43.

[18] EÜT L 64, 7.3.2002, lk 20.

[19] ELT L 370, 17.12.2004, lk 78.

[20] ELT L 158, 30.4.2004, lk 77.

[21] EÜT L 176, 10.7.1999, lk 1.

[22] EÜT L 164, 14.7.1995, lk 1.

[23] ELT C 310, 19.12.2003, lk 1.

[24] EÜT L 239, 22.9.2000, lk 69.