ET

Brüssel 31.1.2007

KOM(2007) 32 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Tähtsamate üleeuroopaliste transporditelgede laiendamine naaberriikidesse

Suunised transpordi kohta Euroopas ja naaberpiirkondades

{SEK(2007) 98}

{SEK(2007) 99}

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Tähtsamate üleeuroopaliste transporditelgede laiendamine naaberriikidesse

Suunised transpordi kohta Euroopas ja naaberpiirkondades

(EMPs kohaldatav tekst) |

Sisukord

1. Sissejuhatus ja poliitiline taust (...)3

1.1. EL ja naaberpiirkonnad (...)3

1.2. Transpordialane taust (...)4

1.2.1. Üleeuroopalised transpordivõrgud Euroopa Liidus (...)4

1.2.2. Üleeuroopalised transpordikoridorid ja -piirkonnad (...)4

1.2.3. Piirkondliku võrgu arendamine (...)4

1.3. Poliitika kujundamine (...)6

2. Suunised transpordi kohta Euroopas ja naaberpiirkondades (...)6

2.1. Viis telge ELi ja tema naabrite ühendamiseks (...)7

2.1.1. Üleeuroopaliste transpordikoridoride ja -piirkondade integreerimine (...)7

2.1.2. Koostöö muude organisatsioonidega (...)8

2.2. Infrastruktuuriprojektid (...)8

2.3. Horisontaalmeetmed koostalitlusvõime edendamiseks (...)8

2.3.1. ELi koostöö horisontaalmeetmete rakendamiseks (...)9

3. Poliitiliste suuniste rakendamine (...)10

3.1. Mitmepoolne kooskõlastus- ja järelevalvesüsteem (...)10

3.2. Meetmete rahastamine (...)10

3.3. Institutsiooniline raamistik (...)11

3.4. Etapiviisiline lähenemine (...)11

1. Sissejuhatus ja poliitiline taust

Euroopa Liidu (EL) välispoliitika üks tähtsaid eesmärke on aidata kaasa liidu poliitika, nt siseturu põhimõtete ja eeskirjade levitamisele naaberriikides. Seda on selgesti rõhutatud hiljuti vastu võetud teatises [1] Euroopa naabruspoliitika tugevdamise kohta. Transpordisektoris on eesmärk tagada meie põhiliste kaubanduspartnerite õigusaktide, standardite ja tehniliste tingimuste kooskõla ELi vastavate normidega, mis aitab kaasa Lissaboni tegevuskava eesmärkide saavutamisele, soodustades kaubandust ja jätkusuutlikku kasvu ning sotsiaalset ühtekuuluvust.

Käesolevas teatises kirjeldatakse esimesi samme kõikehõlmavas poliitikas, mis on suunatud EL transpordisüsteemi tihedamale integreerimisele naaberriikidega. Poliitika keskendub põhilisele rahvusvahelises transpordis kasutatavale infrastruktuurile ning asjakohastele õigusaktidele, mis mõjutavad nende marsruutide kasutamist kõikide transpordiliikide puhul; selle lähenemisviisi tulemusena võidakse aja jooksul välja töötada ühised eeskirjad kogu transpordisektori jaoks ning luua sel teel tõhus transporditurg, milles osaleb EL koos oma naabritega.

1.1. EL ja naaberpiirkonnad

ELi 2004. aasta ajaloolise laienemise järgselt kümnesse Kesk- ja Ida Euroopa ning Vahemere piirkonna riiki on nüüd 2007. aasta alguses ELiga liitunud Rumeenia ja Bulgaaria. Ühinemisläbirääkimised käivad kandidaatriikide Horvaatia ja Türgiga. Endine Jugoslaavia Makedoonia Vabariik on kandidaatriik. Albaania, Bosnia ja Hertsegoviina, Montenegro ja Serbia, sealhulgas Kosovo [2] on võimalikud kandidaatriigid.

Euroopa naabruspoliitika (ENP) töötati välja selleks, et vältida uute eraldusjoonte tekkimist ELi ja selle naabrite vahele: poliitika eesmärk on edendada naaberriikides rahu, stabiilsust, turvalisust, kasvu, arengut ja heaolu ning majanduse ja ühiskonna moderniseerimist. Euroopa naabruspoliitika oli algselt suunatud lähinaabritele. Vahepeal on tegevuskavad sõlmitud Iisraeli, Jordaania, Liibanoni, Moldova, Maroko, Palestiina omavalitsuse, Tuneesia, Ukraina, Armeenia, Aserbaidžaani ja Gruusiaga; peagi sõlmitakse tegevuskava ka Egiptusega. Omavahelise koostöö tugevdamiseks kiitsid EL ja Venemaa 2005. aasta mai tippkohtumisel heaks teedekaardid, luues seeläbi neli “ühisruumi”.

Nende algatustega on loodud uudne, igakülgne ja tulevikku suunatud raamistik, mille abil EL soovib laiendada vastastikuse kasu saamiseks ühtse turu põhimõtteid ning edendada poliitilisi ja majanduslikke reforme, arengut ja moderniseerimist. Nagu hiljutises teatises Euroopa naabruspoliitika tugevdamise kohta on rõhutatud, on ELil ja selle naabritel mitme läbiva teema, sealhulgas transpordiga seotud ühised huvid ja probleemid, mida oleks kasulik mitmepoolselt käsitleda. Selleks et kasutada täielikult ära tihedamaid suhteid ELiga ja selle turule pääsemise väljavaadete paranemist, peavad naaberriikide transpordisüsteemid olema võimelised suurenevate transpordivoogudega toime tulema. Ühinemisprotsessi ja Euroopa naabruspoliitika raamistikus on selgelt sätestatud, et üleeuroopalise võrgu poliitika peab sisaldama strateegiaid selle eesmärgi saavutamiseks.

1.2. Transpordialane taust

1.2.1. Üleeuroopalised transpordivõrgud Euroopa Liidus

2004. aastal läbi vaadatud üleeuroopalise transpordivõrgu (TEN) poliitikas [3] suunatakse investeeringud 30 prioriteetsele riikidevahelisele teljele ja projektile. Poliitikas keskendutakse suures osas uute liikmesriikide võrkude integreerimisele. Nagu Euroopa Ülemkogus 2003. aasta detsembris rõhutati, tugevdavad üleeuroopalised teljed laienenud liidu konkurentsivõimet ja ühtekuuluvust siseturu parema ühendamise teel. Üleeuroopalise transpordivõrgu poliitikas ei käsitleta aga ELi ja naaberriikide ega muude kaubanduspartnerite vahelisi transpordiühendusi. Neid sidemeid on arendatud alates 1990. aastate algusest üleeuroopaliste transpordikoridoride ja -piirkondade kaudu.

1.2.2. Üleeuroopalised transpordikoridorid ja -piirkonnad

Üleeuroopalisi transpordikoridore ja -piirkondi (PEC) arendati kahel, Kreetal (1994) ja Helsingis (1997) toimunud ministrite konverentsil eesmärgiga ühendada EL 15 riigid tolleaegsete naaberriikidega. 2004. ja 2007. aasta laienemise järgselt paiknevad nimetatud transpordikoridorid põhiliselt ELi piires ning kuuluvad seega üleeuroopalisse transpordivõrku.

Koostööd üleeuroopaliste transpordikoridoride ja -piirkondade raames korraldatakse mittesiduvate vastastikuse mõistmise memorandumide kaudu, millest enamiku täitmiseks on moodustatud ka eesistuja ametikoht ja sekretariaat. Kuna sekretariaadi rahastamise eest vastutab üks transpordikoridori ääres asuv riik, on see toimunud ebaühtlaselt ja sõltub üleeuroopalise transpordikoridori või -piirkonna konkreetsetest võimalustest; selles on täheldatud eelkõige järgmisi nõrku külgi:

– investeeringute kavandamine ja eelisarendamine toimub enamikul juhtudel ükshaaval ja riiklike vajaduste kohaselt, jättes arvestamata rahvusvahelised liikumised kogu teljel tervikuna;

– keskendutakse infrastruktuurile ega pöörata piisavalt tähelepanu infrastruktuuri välistele kitsaskohtadele, mis on sageli viivituste peamine põhjus, eelkõige piiripunktides;

– puudub parimale rahvusvahelisele tavale vastav ühtne kokkulepitud metoodika kavade ja projektide majandusliku, sotsiaalse ja keskkonnamõju hindamiseks.

1.2.3. Piirkondliku võrgu arendamine

Teatavate naaberpiirkondade tuumikvõrkude kindlaksmääramisega on üleeuroopaliste transpordikoridoride ja -piirkondade nõrkade külgede parandamisel küllaltki kaugele jõutud. Ühinemise raamistiku ja Euroopa naabruspoliitika kahepoolsete tegevuskavade alusel toetatud tegevuse eesmärk on transpordipoliitika rakendamise ning piirkonna transpordisüsteemide infrastruktuuri täiustamine:

–

2004. aastal sõlmisid Lääne-Balkani riigid [4] ja Euroopa Komisjon vastastikuse mõistmise memorandumi tuumikvõrgu väljaarendamiseks. Vastastikuse mõistmise memorandumi rakendamiseks moodustati juhtivkomitee, mille tegevust toetavad sekretariaat ja Kagu-Euroopa transpordi vaatluskeskus (SEETO). SEETO tegutseb alates 2005. aasta juunist ja selle eesmärk on seada sisse infosüsteemid ning koostada 5 aasta plaan ja kord tuumikvõrgu täiustamiseks. Peale selle on rahvusvahelised rahastajad eesotsas Maailmapanga ja Euroopa Liiduga moodustanud rahastamistegevuse koordineerimiseks infrastruktuuri juhtrühma;

– Vahemere piirkonnas käivitus koostöö transpordisektoris 1995. aastal Barcelona protsessi raames, mis seadis eesmärgiks vabakaubanduspiirkonna loomise Vahemere piirkonnas 2010. aastaks. 1998. aastal asutati Euroopa ja Vahemere transpordifoorum ühiste lähenemisviiside koordineerimiseks ja piirkonnas tervikliku transpordisüsteemi arendamiseks. Esimesel Euroopa ja Vahemere transpordiministrite konverentsil, mis toimus 2005. aastal, määrati kindlaks transpordisektori arendamise põhiprioriteedid ja tehti foorumile ettepanek võtta järgmiseks viieks aastaks vastu piirkonna transpordialane tegevuskava;

– Türgis toimub ühinemisläbirääkimiste raames tuumikvõrgu ja prioriteetsete infrastruktuuriprojektide loetelu kindlaksmääramine; Türgi on kaasatud nii üleeuroopalistesse transpordikoridoridesse kui ka TRACECA transpordikoridori;

– alates 1993. aastast väljaarendatav TRACECA transpordikoridor ühendab Euroopat Türgiga ja edasi Armeenia, Aserbaidžaani ja Gruusiaga Lõuna-Kaukaasias kuni Kesk-Aasiani. Koostööd korraldatakse asjaomaste riikide [5] vahel sõlmitud mitmepoolse aluskokkuleppe põhjal, millega moodustati valitsustevaheline komisjon ja alaline sekretariaat. Sekretariaat jälgib komisjoni otsuste täitmist ja esitab asjakohaseid ettepanekuid mitmepoolse kokkuleppe täitmise tagamiseks;

– Valgevene, Moldova ja Ukraina puhul jäävad võrdlusvõrgustikuks üleeuroopalised transpordikoridorid;

– Venemaa puhul on transpordialane koostöö sisse seatud ELi ja Venemaa vahelise dialoogi kohaselt, mida alustati 2005. aastal. On moodustatud viis ekspertide töörühma järgmiste küsimustega tegelemiseks: transpordistrateegiad, infrastruktuur ning avaliku ja erasektori partnerlus; transpordi turvalisus; õhutransport; mere-, mere-jõe- ja siseveetransport; auto- ja raudteetransport;

– Kaspia ja Musta mere koostöö seati sisse ELi ning Musta mere ja Kaspia mere basseini transpordiministrite 2004. aasta konverentsi jätkuna ning see ühendab TRACECA riike, Venemaad ja Valgevenet. Selle Bakuu protsessi raames on moodustatud neli transpordialast ekspertide töörühma, mis hõlmavad lennundust, turvalisust, auto- ja raudteetransporti ning infrastruktuuri. Eesmärk on tugevdada EL koostööd partnerriikidega ning – mis veel tähtsam – piirkonna riikide omavahelist koostööd.

Komisjon usub, et need algatused on tähtis samm säästva arengu ja piirkonna integreerumise saavutamisel. Naaberriikide integreerimine ELi turgudesse ja ühiskonda nõuab nimelt ühilduvat ja omavahel seotud infrastruktuuri ning ühtlustatud regulatiivset keskkonda. See nõuab ka keskendumist vähestele tähtsatele riikidevahelistele ühendustele, et paratamatult piiratud ressurssidega oleks võimalik nii ELi kui ka naaberriikide kaubandust ja majanduskasvu märgatavalt ergutada. Allpool on esitatud lühiülevaade sellest poliitikast (punkt 2).

1.3. Poliitika kujundamine

Euroopa naabruspoliitika kontseptsiooni rakendamiseks transpordi alal ning ELi ja selle naaberriikide vahelise ühenduse parandamiseks moodustas Euroopa Komisjon 2004. aastal [6] kõrgetasemelise töörühma tähtsamate üleeuroopaliste transporditelgede laiendamiseks naaberriikidesse ja -piirkondadesse, mida juhtis komisjoni endine asepresident Loyola de Palacio. Selle töörühma aruanne [7] esitati komisjonile 2005. aasta detsembris. Kogu töörühma töö ajal korraldati avalik arutelu sidusrühmade seisukohtade ja probleemide arvessevõtmiseks. Kuigi enamik sidusrühmadest võttis töörühma soovitused hästi vastu, väljendati teatavat muret keskkonnaalaste ja sotsiaalsete aspektide arvessevõtmise üle [8].

2. Suunised transpordi kohta Euroopas ja naaberpiirkondades

Olles läbi vaadanud kõrgetasemelise töörühma ettepanekud ja avaliku arutelu käigus laekunud märkused, leiab komisjon, et töörühma töö annab hea aluse ELi koostööle naaberriikidega. Seepärast soovitab komisjon nõukogul ja Euroopa Parlamendil võtta töörühma aruanne teadmiseks ning võtta vastu ettepanek teha üleeuroopaliste transpordikoridoride ja -piirkondade kontseptsioonis järgmised muudatused:

– laiendada üleeuroopaliste transpordikoridoride ja -piirkondade kontseptsiooni geograafilist ulatust, võttes täielikult arvesse üleeuroopalise võrgustiku läbivaadatud põhimõtteid ja ühinemise raamistikku ning Euroopa naabruspoliitika eesmärke;

– laiendada asjakohaseid siseturu põhimõtteid ja eeskirju naaberriikidele, arvestades jätkusuutlikkusega ning rõhutades infrastruktuuriväliste meetmete tähtsust kaubanduse ja transpordivoogude hõlbustamisel põhitelgedel;

– tugevdada kooskõlastamis- ja järelevalvesüsteeme, millega tagatakse asjaomaste riikide täielik pühendumine, et oleks võimalik ühendada ressursse infrastruktuuri säästvaks arendamiseks ja võimaldada liidu põhimõtete, sealhulgas sotsiaalse mõõtme kajastamist.

2.1.

Viis telge ELi ja tema naabrite ühendamiseks

Komisjon leiab, et üleeuroopalise transpordikoridoride ja -piirkondade kontseptsiooni ulatust on vaja ajakohastada, et kajastada ELi laienemise järel kujunenud uut geopoliitilist olukorda ja ühendada üleeuroopaliste võrkude põhitelgi paremini naaberriikide põhitelgedega. Seepärast teeb ta ettepaneku võtta vastu järgmised viis riikidevahelist telge, mis vastavad kõrgetasemelise töörühma ettepanekus esitatud telgedele (vastavust vt 1. lisast):

– meremagistraalid: Läänemere, Barentsi mere, Atlandi ookeani (seehulgas äärepoolseimad piirkonnad) [9], Vahemere, Musta ja Kaspia mere piirkonna ja rannikuäärsete riikide ühendamiseks mereäärsete aladega ja Suessi kanali kaudu Punase merega;

– põhjatelg: ELi põhjaosa ühendamiseks põhjas Norraga ja idas Valgevene ja Venemaaga. Ette on nähtud ka ühendus Barentsi mere piirkonnaga Norra ühendamiseks Rootsi ja Soome kaudu Venemaaga;

– kesktelg: ELi keskosa ühendamiseks Ukraina ja Musta merega ning siseveeteede kaudu Kaspia merega. See hõlmab ka otseühendust Ukrainast Siberit läbiva raudteega ja ühendust Doni/Volga siseveetee kaudu Läänemerega;

– kagutelg: ELi ühendamiseks Balkani riikide ja Türgiga ning edasi Lõuna-Kaukaasia ja Kaspia merega, samuti Lähis-Idaga kuni Egiptuse ja Punase mereni;

– edelatelg: ELi edelaosa ühendamiseks Šveitsi ja Marokoga, sealhulgas Magribi riike läbiv ühendus Maroko, Alžeeria ja Tuneesia vahel ja selle laiendus Egiptuseni.

Kõrgetasemelise töörühma analüüsi kohaselt aitavad just need viis telge edendada rahvusvahelist suhtlemist, kaubandust ja liiklust. Neil on harusid ka piirkondades, kus liikluse maht on poliitiliste probleemide tõttu praegu suhteliselt väike ja seega eesmärk tugevdada pikemas perspektiivis piirkondlikku koostööd ja integratsiooni. Seoses sellega rõhutab komisjon, et kaubanduse ergutamisel ja piirkondliku koostöö tugevdamisel on põhiline tähtsus avatud ja turvalistel piiridel ELi ja naaberriikide ning naaberriikide endi vahel.

Komisjon teeb ettepaneku vaadelda praegusel etapil ainult ELi ühendusi naaberriikidega, mitte nende naaberriikide ühendusi kolmandate riikidega (vt siiski punkt 2.1.2). Samuti rõhutab ta, et need viis telge ei muuda üleeuroopalistele transpordivõrkudele ELi jaoks kehtestatud prioriteete (vt punkt 1.2.1).

2.1.1. Üleeuroopaliste transpordikoridoride ja -piirkondade integreerimine

Komisjon teeb kooskõlas üleeuroopaliste transpordikoridoride ja -piirkondade eesistujate seisukohtadega ettepaneku integreerida üleeuroopalised transpordikoridorid uutesse struktuuridesse ja kasutada ära nende eriteadmised. Kuigi suurem osa üleeuroopalistest transpordikoridoridest – I, IV, V, VI ja VII – on praegu ELi territooriumil ja kuuluvad üleeuroopaliste transpordivõrkude prioriteetsesse projekti, on ülejäänud transpordikoridorid kaetud viie ettepanekus esitatud teljega järgmiselt:

– neli üleeuroopalist piirkonda (Barentsi meri, Must meri, Joonia meri ja Vahemeri) kuuluvad asjaomaste mereühenduste kaudu meremagistraalide hulka;

– põhjatelg hõlmab II üleeuroopalist transpordikoridori ja -piirkonda ja IX üleeuroopalise transpordikoridori ja -piirkonna põhjaosa; ette on nähtud ka ühendus üleeuroopalise Barentsi mere piirkonnaga Norra ühendamiseks Rootsi ja Soome kaudu Venemaaga;

– kesktelg hõlmab III üleeuroopalist transpordikoridori ja -piirkonda ning V ja IX üleeuroopalise transpordikoridori ja -piirkonna haru;

– kagutelg ühendab ja laiendab IV ja X üleeuroopalist transpordikoridori ja -piirkonda ning hõlmab VII ja VIII üleeuroopalist transpordikoridori ja -piirkonda ning V üleeuroopalise transpordikoridori ja -piirkonna haru. Telge laiendatakse edasi Lähis-Idasse ning see ühineb Türgis, Armeenias, Aserbaidžaanis ja Gruusias TRACECA-ga;

– edelatelg hõlmab maismaaühendust Vahemere üleeuroopalise piirkonnaga.

2.1.2. Koostöö muude organisatsioonidega

Komisjon peab oluliseks viie telje väljaarendamise tihedat kooskõlastamist organisatsioonidega, kes arendavad rahvusvahelisi transpordikoridore teistes piirkondades. Nendeks on eelkõige TRACECA transpordikoridor Kesk-Aasias, Aafrikat läbivad transpordivõrgud [10] ning Euroopat Aasiaga ühendavad võrgud, mida arendavad ÜRO Euroopa Majanduskomisjon, ÜRO Aasia ja Vaikse ookeani piirkonna majandus- ja sotsiaalkomisjon ning Euroopa Transpordiministrite Konverents.

2.2. Infrastruktuuriprojektid

Kõrgetasemeline töörühm esitas mitu infrastruktuuriprojekti, mis jagunesid olenevalt tähtajast kahte kategooriasse. Avaliku arutelu käigus väljendati muret, et teatavate riikidevaheliste telgede edasiarendamine võib kahjustada ümbritsevat keskkonda ja eelkõige bioloogilist mitmekesisust. Seepärast teeb komisjon ettepaneku vaadelda projektide loetelu soovituslikuna ning rõhutab telgede koondkavade väljatöötamise tähtsust. Nende koondkavade majandusliku, keskkonnaalase ja sotsiaalse mõju strateegiline hindamine peab vastama parimale rahvusvahelisele tavale ja vajaduse korral ka ELi õigusaktidele [11].

2.3. Horisontaalmeetmed koostalitlusvõime edendamiseks

Komisjon teeb ettepaneku kiita heaks kõrgetasemelise töörühma ettepanek horisontaalmeetmete kohta, mille alusel saab teha koostööd transpordi kiirendamiseks ja tõhustamiseks neil telgedel. Nimetatud meetmete eesmärk on naaberriikide õigusaktide ja põhimõtete järkjärguline ühtlustamine ühenduse vastava õigustikuga; need käsitlevad kõiki transpordiliike ja hõlmavad muu hulgas:

– tehnilise ning õigus- ja haldusalase koostalitlusvõime tagamist ELi süsteemidega nt raudteevõrkude, signalisatsioonisüsteemide ja infrastruktuuri tariifisüsteemide alal;

– piiriületuskorra kiirendamist, rakendades viivitamata asjakohaseid rahvusvahelisi konventsioone, mis on Euroopa Liidus juba vastu võetud, seades sisse ühistes rajatistes kompleksteenuseid pakkuvaid büroosid ning lihtsustades ja ühtlustades kaubanduse ja transpordiga seotud dokumente ELi tavade kohaselt;

– uute tehnoloogiate rakendamist, nt kõikide transpordiliikide liikluskorraldus- ja infosüsteemid (eelkõige ERTMS [12] ja SESAR [13]), sealhulgas satelliitnavigatsioonisüsteem (Galileo), mis on tõhusad ja ühilduvad ELi territooriumil kasutatavate süsteemidega;

– meetmeid ohutuse, turvalisuse ja töötingimuste parandamiseks kõikide transpordiliikide puhul, nt standardite ja menetluste ühtlustamise kaudu nende täitmise kõrgeimal tasandil;

– rahvusvaheliste konventsioonide kohaldamist, sotsiaalse ja keskkonnaalase mõju hindamist, riigihangete korda jms kooskõlas ELi standarditega, rahastajate rahastamiseeskirjadega ja parima rahvusvahelise tavaga.

2.3.1. ELi koostöö horisontaalmeetmete rakendamiseks

ELi koostööraamistikud on üks põhilisi vahendeid horisontaalmeetmete rakendamiseks. Nendes tegevuskavades lepivad partnerriigid ühiselt kokku järgmistes eesmärkides (vt ka punkt 1.2.3):

– kandidaatriikide ja võimalike kandidaatriikide puhul on eesmärk eeskirjade järgjärguline ühtlustamine ühenduse õigustikuga kõikides sektorites;

– Euroopa naabruspoliitikaga hõlmatud riikide puhul kehtestatakse kahepoolsetes tegevuskavades ja strateegiadokumentides mitmesuguste valdkondade prioriteedid, sealhulgas transpordi ja tolli alal, samuti läbivates küsimustes, nt keskkonna- ja sotsiaalküsimustes;

– mitmepoolne koostöö, eelkõige TRACECA strateegia rakendamisel kuni 2015. aastani ja Bakuu protsessi raames, samuti Vahemere piirkondliku transpordi tegevuskava plaanid täiendavad kahepoolseid tegevuskavasid;

– ELi ja naaberriikide naaberpiirkondade vahelisel piiriülesel koostööl on üha kasvav roll, sealhulgas meetmetel transpordi täiustamiseks ning õigus- ja haldusalase koostöö tihendamiseks.

Kuigi ELi koostööraamistikud juba sisaldavad enamikku horisontaalmeetmetest, on komisjon seisukohal, et neid on vaja vaadelda koos infrastruktuuri arendamisega olulistel riikidevahelistel telgedel. Sellega tagatakse kõige tähtsamate kitsaskohtade sünkroniseeritud ja õigeaegne kõrvaldamine neil telgedel ning erinevate menetluste ja standardite ühildumine kogu teljel, mida kasutatakse rahvusvaheliseks transpordiks Europa Liitu ja sealt välja.

3. Poliitiliste suuniste rakendamine

3.1. Mitmepoolne kooskõlastus- ja järelevalvesüsteem

ELi ees seisvate üha tõsisemate ülesannete tõttu on veelgi olulisem parandada selle välispoliitika tõhusust ja sidusust ning täiustada strateegilist planeerimist, välispoliitiliste vahendite omavahelist kooskõla ning ELi institutsioonide, liikmesriikide, naaberriikide ja muude asjaomaste sidusrühmade vahelist koostööd. See koostöö peaks:

– ühendama riike mitmepoolses koostöös, võimaldades samal ajal ka tõhusat piirkondlikku koostööd;

– edendama ELi ja naaberriikide vaheliste võrkude koostalitlusvõimet ning ühtlustama veelgi naaberriikide õigusakte ja põhimõtteid ELi standarditega, võttes eesmärgiks majandusliku ja sotsiaalse arengu jätkumise ja keskkonnasäästlikkuse;

– käsitlema vastastikust huvi pakkuvate infrastruktuuriprojektide arendamise vajadusi ning leidma ja suunama neisse projektisse investeeringuid;

– jälgima infrastruktuuriväliste kitsaskohtade kõrvaldamist ning horisontaalmeetmete rakendamist telgedel;

– tagama arengu jätkusuutlikkuse ja edendama seda, võttes arvesse infrastruktuurikavade ja -projektide ning horisontaalmeetmete majanduslikke, keskkonnaalaseid ja sotsiaalseid tagajärgi.

3.2. Meetmete rahastamine

Selle ambitsioonika kava täitmiseks on vaja koondada kõik asjakohased finantsvahendid nii avaliku kui ka erasektori ja nii riiklikest kui ka rahvusvahelistest allikatest. Kuigi avaliku sektori eelarved säilitavad oma tähtsuse, on suurte riikidevaheliste telgede ja üldiselt kogu transpordisüsteemi tasakaalustatud arengus oluline roll sellistel rahvusvahelistel finantsasutustel nagu Euroopa Investeerimispank (EIB), Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupank (EBRD) ja Maailmapank.

Komisjon soovitab edendada edukat koostööd rahvusvaheliste finantsasutustega Lääne-Balkani infrastruktuuri juhtrühmas (vt punkt 1.2.3) ja laiendada seda kontseptsiooni ka teistele piirkondadele. Vajaduse korral tuleb kaasata sellesse koostöösse ka ELi liikmesriike ja muid rahastajaid.

Alates 2007. aastast antakse naaberriikidele finantsabi Euroopa naabrus- ja partnerlusvahendist (ENPI). See hõlmab finantsasutuste toetamist prioriteetsetes sektorites ettepanekuna esitatud naabruskonna investeerimisvahendi kaudu, samuti horisontaalmeetmete rakendamise toetamist. Peale selle võiks ELi abiga aidata riikidel investeeringuteks valmistuda, toetades koondkavade määratlemise, projektide teostatavuse ning avaliku ja erasektori partnerluse uuringuid.

Lisaks sellele nähakse komisjoni ettepanekus EIB uute välislaenude andmise volituste kohta 2007.–2013. aastaks ette naaberriikide laenude ülemmäärade oluline suurendamine. Komisjoni, EIB ja EBRD vahel on sõlmitud konkreetne leping koostöö hõlbustamiseks Ida-Euroopas ja Lõuna-Kaukaasias, Venemaal ja Kesk-Aasias.

Ühinemiseelsest rahastamisvahendist (IPA) antakse finantsabi kandidaatriikidele ja võimalikele kandidaatriikidele (vt punkt 1.1). Toetuse liigid olenevad riigi staatusest. Kandidaatriikidele pakutakse ühinemiseelse abi kõiki liike, sealhulgas abi ühinemiskriteeriumide täitmiseks ning ühtekuuluvuspoliitika rakendamiseks valmistumisel, sealhulgas investeeringuid infrastruktuuri, kuid võimalikele kandidaatriikidele antava abi liigid on piiratud.

3.3. Institutsiooniline raamistik

Pärast eelmistes peatükkides esitatud analüüsi ja avaliku arutelu käigus eri sidusrühmadelt saadud tugevat toetust on komisjon seisukohal, et oluline on omada tugevat siduvat kooskõlastusraamistikku. See tagaks asjaomaste riikide täieliku pühendumise ja ühise vastutuse vajalike meetmete õigeaegseks ja sünkroniseeritud rakendamiseks telgedel.

Ühe võimaliku kooskõlastusraamistiku kohaselt võiks ette näha väheste kuludega institutsioonilise raamistiku telgede teostamise ja järelevalve toetamiseks. Selleks võiks moodustada kolmetasandilise struktuuri, mis sisaldaks järgmist:

– piirkondlikud juhtrühmad, mis jälgivad kokkulepitud telgede ja meetmete tehnilist rakendamist. Piirkondlikud juhtrühmad võiksid korraldada ka eri telgede rahastajate konverentse ning kaasata vajaduse korral sotsiaalpartnereid ja muid sidusrühmi. Kõikidel piirkondlikel juhtrühmadel peaksid toimuma regulaarsed koosolekud, nt üks kord aastas, et tagada kokkulepitud meetmete järjekindel rakendamine ja leppida kokku ühtsetes strateegilistes ja projekti tasandil rakendatavates hindamis- ja järelevalvemeetodites;

– ministrite kohtumised strateegiliste otsuste vastuvõtmiseks kooskõlastusraamistiku kohta, samuti riikidevaheliste telgede, infrastruktuuriprojektide ja horisontaalmeetmete ning nende edasiarendamise kohta, lähtudes piirkondlike juhtrühmade ühistest soovitustest;

– sekretariaat haldusalase ja tehnilise abi andmiseks. Sekretariaadile tuleb tagada jätkusuutlik, piisav ja pikaajaline rahastamine, milles osalevad telgedega seotud riigid, et tugevdada nende vastutus- ja kaasatustunnet.

Kulutasuvuse tagamiseks ja töö asjatu dubleerimise vältimiseks peaksid eelnimetatud funktsioone täitma olemasolevad piirkondlikud juhtrühmad ja sekretariaadid, kui need on moodustatud (vt punkt 1.2.3).

3.4. Etapiviisiline lähenemine

Kogu protsessi kiirendamiseks ja koostööstruktuuri vormi ja sisu vastavuse tagamiseks asjaomaste poolte vajadustele ja ootustele rakendab komisjon poliitikat kahes etapis.

1. Esimese etapina alustatakse kõikide naaberriikidega selgitavaid läbirääkimisi. Nende läbirääkimiste eesmärk on hinnata riikide huvi ja kindlat soovi tugevdada mitmepoolseid kooskõlastusraamisitikke või neid luua, kui need praegu puuduvad. Sel etapil püütakse leida vajaduse korral ka vahepealseid lahendusi, et võimaldada telgede katkematut arendamist.

2. Teise etapina annaks komisjon selgitavate läbirääkimiste tulemusena konkreetseid soovitusi ja/või teeks ettepaneku poliitika ja kooskõlastusraamistiku rakendamiseks.

1. lisa – Viie riikidevahelise telje vastavus

(...PICT...)

[1] KOM(2006) 726, 4. detsember 2006.

[2] ÜRO Julgeolekunõukogu 10. juuni 1999. aasta resolutsiooni nr 1244 alusel.

[3] Otsus 884/2004/EÜ.

[4] Albaania, Bosnia ja Hertsegoviina, Horvaatia, endine Jugoslaavia Makedoonia Vabariik, Montenegro, Serbia ja Kosovo. (ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni nr 1244 alusel)

[5] Need on: Afganistan, Armeenia, Aserbaidžaan, Bulgaaria, Gruusia, Kasahstan, Kirgiisi Vabariik, Moldova, Rumeenia, Tadžikistan, Türgi, Ukraina ja Usbekistan. Pakistan ja Iraan on taotlenud TRACECA-ga ühinemist.

[6] Komisjoni 29. septembri 2004. aasta otsus K(2004) 3618.

[7] Vt http://europa.eu.int/comm/ten/transport/external_dimension/index_en.htm

[8] Kirjalikke ja suulisi materjale mõlema arutelu kohta võib alla laadida aadressilt http://ec.europa.eu/ten/transport/external_dimension/hlg/index_en.htm

[9] Kanaari saared, Assoorid ja Madeira.

[10] Need töötatakse välja Aafrika Liidu ja EL-Aafrika infrastruktuurialase partnerluse raames.

[11] Praktilisi suuniseid sotsiaal-majandusliku hindamise ja strateegilise keskkonnamõju hindamiseks vt kuuenda teadusuuringute raamprogrammi projektidest HEATCO http://heatco.ier.uni-stuttgart.de/ ja BEACON http://www.transport-sea.net/results.phtml

[12] ERTMS on Euroopa raudteeliikluse juhtimissüsteem.

[13] SESAR on programm Euroopa lennuliikluse juhtimise infrastruktuuri kaasajastamiseks.

--------------------------------------------------