EUROOPA KOMISJON Brüssel,15.11.2022 COM(2022) 639 final KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE 2022. aasta aruanne 2020. aasta taastuvenergiaeesmärkide saavutamise kohta



1.Sissejuhatus Taastuvenergia tähtsus ELi kliima- ja keskkonnaprobleemidega tegelemisel on väga suur, nagu on rõhutatud ka 18. oktoobril 2022 avaldatud energialiidu olukorda käsitlevas aruandes. Euroopa rohelise kokkuleppe raames on Euroopa Komisjon teinud ettepaneku uue strateegia kohta, et muuta ELi majandust ja ühiskonda ning suunata see kestlikumale teele. Suurendatud eesmärke vähendada kasvuhoonegaaside netoheidet 2030. aastaks vähemalt 55 % võrreldes 1990. aasta tasemega ja saada 2050. aastaks esimeseks kliimaneutraalseks maailmajaoks on võimalik saavutada ainult integreeritud energiasüsteemiga, mis põhineb peamiselt taastuvenergial. Seepärast tegi komisjon 2021. aasta juulis ettepaneku muuta direktiivi (EL) 2018/2001 taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta (edaspidi „taastuvenergia II direktiiv“) ja suurendada taastuvenergia osakaalu summaarses energia lõpptarbimises 2030. aastaks vähemalt 40 %ni, võrreldes taastuvenergia II direktiivis sätestatud vähemalt 32 % eesmärgiga. Pärast Venemaa Föderatsiooni provotseerimata ja põhjendamatut sõjalist agressiooni Ukraina vastu avaldas EL oma kava „REPowerEU“, mille eesmärk on kiiresti vähendada ELi sõltuvust Venemaa fossiilkütustest. Kavas „REPowerEU“ pakutakse välja lisameetmed, et säästa energiat, mitmekesistada tarneid ja kiiresti asendada fossiilkütused, kiirendades Euroopa üleminekut puhtale energiale. Kava „REPowerEU“ elluviimiseks tuleb kiirendada taastuvenergia kasutuselevõttu ning kujundada tööstusprotsesse ümber gaasi, nafta ja kivisöe asendamiseks. Osana kavast „REPowerEU“ esitas komisjon uue ettepaneku taastuvenergia II direktiivi läbivaatamiseks. Selles teeb komisjon ettepaneku suurendada 2030. aasta taastuvenergiaeesmärki vähemalt 45 %ni. Ettepaneku eesmärk tagada taastuvenergiaprojektide kiirem rakendamine lubade andmise haldusmenetluste täiendava lihtsustamise ja lühendamisega, liikmesriikide strateegilise planeerimisega ning projektide edendamisega sellistes piirkondades, mis on taastuvenergia kasutuselevõtmiseks eriti sobivad. Taastuvenergia on seega kliimaeesmärkide, energiavarustuskindluse ja Venemaa energiaimpordist sõltumatuse saavutamisel määrava tähtsusega. Taastuvate energiaallikate toetamise raamistik aastani 2030 tugineb edusammudele, mis on tehtud vastavalt 30. juunini 2021 kehtinud direktiivile 2009/28/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta (edaspidi „taastuvenergia direktiiv“). Taastuvenergia direktiivi kohaselt pidid liikmesriigid saavutama 2020. aastaks individuaalsed riiklikud eesmärgid, mis vastasid kogu ELi hõlmavale eesmärgile saavutada taastuvenergia vähemalt 20 % osakaal. Nagu on nõutud energialiidu ja kliimameetmete juhtimist käsitleva määruse (EL) 2018/1999 artiklis 27, pidid liikmesriigid andma hiljemalt 30. aprilliks 2022 komisjonile aru oma riiklike 2020. aasta taastuvenergiaeesmärkide saavutamisest. Käesolevas dokumendis tehakse kokkuvõte teabest, mille liikmesriigid on esitanud oma aruannetes, ning täiendavatest Eurostati ja kättesaadava teaduskirjanduse andmetest ning analüüsitakse neid. Käesolev komisjoni aruanne koosneb viiest peatükist. Pärast sissejuhatust esitatakse 2. peatükis üldine ELi tasandi hinnang taastuvenergia kasutuselevõtul tehtud edusammude kohta. 3. peatükis analüüsitakse varasemaid järeldusi, võttes arvesse COVID-19 pandeemia mõju. 4. peatükis esitatakse konkreetsete liikmesriikide järelduste üksikasjalikum analüüs, sealhulgas parimate tavade näited. 5. peatükis esitatakse järeldused. 2.ELi EDUSAMMUD TAASTUVENERGIA KASUTUSELEVÕTMISEL 2020. aastal saavutas EL taastuvenergia 22,1 % osakaalu summaarsest energia lõpptarbimisest, ületades seega taastuvenergia direktiiviga ette nähtud 20 % osakaalu. Keskmiselt on taastuvenergia üldine osakaal alates 2011. aastast suurenenud 0,8 protsendipunkti aastas, kusjuures 2019.–2020. aastal oli kasv palju suurem (2,2 protsendipunkti). Samuti on taastuvenergia osakaal konkreetsetes sektorites – elektri-, kütte- ja jahutussektoris ning transpordisektoris – viimase kümne aasta jooksul pidevalt kasvanud. Taastuvate energiaallikate suhteline osakaal oli suurim elektri (RES-E) sektoris – 2020. aastal 37,5 %. Selles sektoris oli kasv eriti suur 2018.–2019. aastal (2 protsendipunkti) ja 2019.–2020. aastal (3,4 protsendipunkti). Taastuvate energiaallikate osakaal suurenes kütte ja jahutuse (RES-H&C) sektoris 2020. aastaks 23,1 %ni ning on seega viimase kümne aasta jooksul kasvanud 5,7 protsendipunkti võrra. Transpordi (RES-T) sektoris saavutati 2020. aastaks osakaal 10,2 %; üldiselt oli areng vähem dünaamiline ja aeglasem.



Joonis 1. Taastuvate energiaallikate osakaalud 27 ELi liikmesriigis 2011.–2020. aastal (%). Allikas: Eurostat SHARES. Peamine taastuvenergia allikas on ELis jätkuvalt bioenergia, mille osakaal oli 2020. aastal 58,1 %. Sellele järgnevad tuuleenergia (14,3 %), hüdroenergia (12,4 %), päikeseenergia (6,9 %), ümbritseva keskkonna soojus (5,5 %) ja geotermiline energia (2,9 %). Kõige suurema osa bioenergiast moodustavad tahked biokütused (69,5 %). Muud bioenergia liigid on vedelad biokütused (12,9 %), biogaas (10,6 %), taaskasutatavad olmejäätmed (6,9 %) ja puusüsi (0,2 %).

Joonis 2. Taastuvenergia kogutarbimine ELis liikide kaupa (2020, % ja Mtoe). Allikas: Eurostat. RES-E sektor 2011.–2020. aastal suurenes taastuvenergiatehnoloogiate osakaal kogu elektritootmises järjepidevalt. 2020. aastal oli RES-E tehnoloogiate hulgas esimest korda suurim osakaal maismaa tuuleenergial (tootmismaht 2020. aastal 350 TWh); järgnesid hüdroenergia (345 TWh), päikesepaneelide abil toodetud päikeseenergia (139 TWh), tahke biomass (83 TWh), biogaas (56 TWh) ja meretuuleenergia (47 TWh). Geotermaalelektril (6 TWh), päikese soojusenergial (5 TWh) ja vedelatel biokütustel (5 TWh) oli RES-E jaotuses väike osakaal. 2020. aastal täheldatud ülesseatud RES-E võimsus on kooskõlas eespool esitatud RES-E tootmismahtudega. 2020. aastal oli suurima ülesseatud võimsusega tehnoloogia maismaa tuuleenergia (162,5 GW), kusjuures võimsus suurenes 2019.–2020. aastal märkimisväärselt (7,4 GW võrra). Hüdroenergia võimsus oli suuruselt teine (150,8 GW), kuid selle ülesseatud koguvõimsus on jäänud suures osas muutumatuks, kasvades viimase kümne aasta jooksul vaid 6,5 GW võrra. Hüdroenergiale järgneb päikesepaneelide abil toodetud päikeseenergia, mille võimsus suurenes 117,9 GW-lt 2019. aastal 135,7 GW-le 2020. aastal (+17,7 GW). Meretuuleenergia võimsus suurenes 12 GW-lt 2019. aastal 14,5 GW-le 2020. aastal. Biomassi (15,6 GW), biogaasi (11,7 GW), vedelate biokütuste (1,2 GW) ja geotermilise energia (0,9 GW) osakaal RES-E võimsuses oli 2020. aastal suhteliselt väiksem. Joonis 3. RES-E võimsus 27 ELi liikmesriigis 2011.–2020. aastal. Allikas: Eurostat SHARES. RES-E kiiremat arengut võrreldes RES-T ja RES-H&Cga on soodustanud tehnoloogiakulude vähenemine aja jooksul. Täpsemalt on maismaa tuuleenergia sektoris viimasel kümnendil vähenenud üldised paigaldus-, käitamis- ja hoolduskulud ning energiatootmise tasandatud kogukulud; see vähenemine on saavutatud tänu mastaabisäästule, suuremale konkurentsile ja sektori küpsemaks muutumisele. 2010.–2020. aastal vähenesid ülemaailmsed kaalutud keskmised energiatootmise tasandatud kogukulud 54 %: 0,089 USA dollarilt kWh kohta 0,041 USA dollarile kWh kohta. Lisaks on maismaatuulikute tehnoloogia viimastel aastatel märkimisväärselt arenenud. Võimsuse suurendamist on soodustanud sellised tegurid nagu rummu suurem kõrgus, tiiviku suurem läbimõõt ning suuremad ja usaldusväärsemad turbiinid. Meretuuleenergia sektoris vähenesid ülemaailmsed kaalutud keskmised energiatootmise tasandatud kogukulud 2010.–2020. aastal 48 %: 0,162 USA dollarilt 0,084 USA dollarile kWh kohta, kusjuures 2020. aastal vähenesid need eelneva aastaga võrreldes 9 %. See vähenemine on tingitud nii tehnoloogia täiustamisest kui ka tööstusega seotud teguritest, näiteks arendajate aina suurematest kogemustest ja tootmise suuremast standardimisest. Märkimisväärset kulude vähenemist võib täheldada ka päikesepaneelide abil toodetud päikeseenergia sektoris. 2010.–2020. aastal vähenesid suuremahuliste võrku tootvate fotoelektriliste päikeseelektrijaamade ülemaailmsed kaalutud keskmised energiatootmise tasandatud kogukulud 85 %: 0,381 USA dollarilt kWh kohta 0,057 USA dollarile kWh kohta. Samal ajal on tootmist pidevalt laiendatud ja optimeeritud ning mooduleid on üldiselt tõhusamaks tehtud. RES-H&C sektor Taastuvenergia tarbimine on RES-H&C sektoris viimase kümne aasta jooksul järk-järgult suurenenud. 2020. aastal jõudis tarbimine RES-H&C sektoris ELi tasandil 100 561 ktoe-ni. Sektori suurim taastuvenergiaallikas oli tahke biomass 79 151 ktoe-ga. Soojuspumpade osa energiatarbimises oli 13 316 ktoe, biogaasil 4055 ktoe, päikese soojusenergial 2503 ktoe, vedelatel biokütustel 669 ktoe ja maasoojusel 867 ktoe. Võrreldes 2004. aastaga (11,7 %) on taastuvenergia osakaal küttes ja jahutuses Euroopa Liidus peaaegu kahekordistunud. See suurenemine on seostatav väiksema küttevajadusega, kuid eelkõige soojuspumpade abil saadava taastuvenergial põhineva soojuse osakaalu suurenemisega. Kogu Euroopa Liitu hõlmavad soojuspumpade turu andmed 2020. aasta kohta kinnitavad nende suuremat kasutuselevõttu kütte- ja jahutussektoris; seda on osaliselt hoogustanud küttevajaduse katmise elektrifitseerimist soodustavad poliitikameetmed mitmes riigis (nt Prantsusmaa, Soome, Rootsi) ning suvise jahutusvajaduse suurenemine, mis on mõjutanud reverseeritavate soojuspumpade kasutamist jahutusrežiimil. Taastuvenergial põhineva soojuse kogutarbimise suurenemist on lisaks soojuspumpadele hoogustanud ka muud sektorid – biogaas, taaskasutatavad olmejäätmed, päikeseenergia ja vedelad biokütused. 2019.–2020. aastal vähenes taastuvenergial põhineva soojuse eri sektorite hulgas tahkete biokütuste osakaal (76,3 %-lt 75 %-le) ja suurenes soojuspumpade osakaal (11,8 %-lt 12,7 %-le). Biogaasi osakaal suurenes 3,6 %-lt 3,9 %-le, taaskasutatavate olmejäätmete osakaal 3,7 %-lt 3,8 %-le, päikeseenergia osakaal 2,3 %-lt 2,4 %-le, geotermilise energia osakaal jäi 0,8 % juurde ja vedelate biokütuste osakaal suurenes 1 %-lt 1,1 %-le. Joonis 4. Soojus- ja jahutusenergia tootmine RES-H&C tehnoloogiate abil 27 ELi liikmesriigis 2011.–2020. aastal. Allikas: Eurostat SHARES. RES-T sektor

Üldiselt on taastuvenergia tarbimine RES-T sektoris viimase kümne aasta jooksul pidevalt suurenenud. Biodiisli ja bioetanooli tarbimine püsis 2014.–2016. aastal muutumatuna, kuid on sellest ajast saadik suurenenud. Biodiisli ja bioetanooli suure osakaalu tõttu RES-T sektoris on nende biokütuste areng toonud kaasa biokütuste kogutarbimise suurenemise alates 2016. aastast. Kogu perioodi jooksul enim kasutatud kütus oli biodiisel, millel oli ka 2020. aastal RES-T sektoris suurim osakaal 13 164 ktoe-ga. Taastuvelektri kasutamine transpordis on viimase kümne aasta jooksul märkimisväärselt suurenenud. Eriti suur on kasv olnud maanteetranspordisektoris: 10 ktoe-lt 2011. aastal 112 ktoe-le 2020. aastal. Võrreldes teiste transpordiliikidega, eelkõige raudteetranspordiga, on elektrienergia osakaal maanteetranspordis siiski väike. Toidu- ja söödakultuuridest toodetud biokütuste tarbimine moodustab transpordisektoris jätkuvalt suure osa taastuvenergia tarbimisest (10 808 ktoe ehk 4,5 % transpordisektori energiatarbimisest 2020. aastal), samal ajal kui täiustatud biokütuste tarbimine on väiksem, kuid on viimastel aastatel märkimisväärselt suurenenud (2020. aastal 1224 ktoe). Joonis 5. Energiatarbimine transpordisektoris (RES-T) 27 ELi liikmesriigis 2011.–2020. aastal. Allikas: Eurostat SHARES. 3.COVID-19 mõju Taastuvenergia 22,1 % osakaalu ELis tervikuna mõjutas ka COVID-19 pandeemiast tingitud üldine väiksem energiatarbimine. Sellel oli liikmesriikides energianõudlusele tugev mõju, võttes arvesse ka muid tegureid, nagu ilmastiku muutlikkus ja energiatõhususe poliitika rakendamine, mis võisid samuti aidata kaasa summaarse lõpptarbimise vähenemisele asjaomasel aastal. Kogu ELis vähenes energia lõpptarbimine 2019. aastaga võrreldes 8 %. Vähenemine oli liikmesriigiti erinev, kusjuures kõige rohkem vähenes tarbimine Luksemburgis (–13,7 %) ja Hispaanias (–12,3 %), samas kui Rootsis (–2,4 %) ja Rumeenias (–1,4 %) oli vähenemine üsna väike. Pakkumise poolel oli energia tootmine taastuvatest energiaallikatest üldiselt vähem mõjutatud kui teised energiaallikad. Päikese-, tuule- ja üksnes hüdroenergiaga töötavad elektrijaamad said oma tegevust jätkata, sest nende elektritootmise võime sõltub ilmast, mitte nõudlusest. Samamoodi näis, et elektrienergia tootmine dispetšjuhitavatest taastuvatest energiaallikatest, näiteks biomassist, ei olnud peaaegu üldse mõjutatud, sest nende kasutamine sõltub suuresti taastuvate energiaallikate toetamisest (mida COVID-19 pandeemia üldiselt ei mõjutanud). Transpordis kasutatavate biokütuste või kütteks kasutatava biomassi puhul oli väiksema nõudlusega seostataval kriisil siiski märgatav mõju. Need tegurid tõid energiaallikate jaotuses kaasa taastuvenergia tootmise suurema osakaalu, mis oli vaid osaliselt tingitud tegelikust uuest ülesseatud võimsusest. Üldiselt võib järeldada, et väiksem energiatarbimine muutis eesmärkide saavutamise liikmesriikide jaoks lihtsamaks. 4.Liikmesriikide edusammude üksikasjalik hindamine 4.1.Taastuvenergia üldine osakaal liikmesriikides Taastuvenergia osakaal oli 2020. aastal liikmesriigiti väga erinev, kajastades erinevaid lähtepositsioone ja taastuvenergia direktiivis igale liikmesriigile seatud riiklikke eesmärke. Rootsi saavutas 2020. aastal suurima taastuvenergia osakaalu (60,1 %); talle järgnesid Soome (43,8 %) ja Läti (42,1 %). Taastuvenergia osakaal oli kõige väiksem Maltal (10,7 %) ja Luksemburgis (11,7 %). Vaatamata sellele, et nende üldine taastuvenergia osakaal oli väike, suurendasid Malta ja Luksemburg 2019.–2020. aastal oma taastuvenergia osakaalu vastavalt 2,5 protsendipunkti ja 4,7 protsendipunkti võrra (sh statistilised ülekanded). Võttes arvesse nii riiklikku kasutuselevõttu kui ka seni teatatud statistilisi ülekandeid, saavutasid kõik liikmesriigid peale Prantsusmaa taastuvenergia direktiivis 2020. aastaks seatud siduva taastuvenergiaeesmärgiga võrdse või sellest suurema osakaalu. Mõned liikmesriigid ületasid oma eesmärke oluliselt; Rootsi ületas oma eesmärki 11,1 protsendipunkti, Bulgaaria 7,3 protsendipunkti ja Soome 5,8 protsendipunkti võrra. Joonis 6. Taastuvate energiaallikate üldised osakaalud koos statistiliste ülekannetega ja ilma nendeta, võrrelduna 2020. aasta taastuvate energiaallikate osakaalu eesmärkidega. Allikas: Eurostat SHARES; taastuvenergia direktiiv.

4.2.Edusammud konkreetsetes sektorites: elektrienergia, soojus ja jahutus ning transport RES-E sektoris oli 2020. aastal suurim RES-E osakaal Austrias (78,8 %), järgnesid Rootsi (74,5 %) ja Taani (65,3 %). 2020. aastal oli kõigi liikmesriikide hulgas RES-E osakaal väikseim Maltal (9,5 %), Ungaris (11,9 %) ja Küprosel (12,4 %). Joonis 7. RES-E osakaal liikmesriikide kaupa 2020. aastal. Allikas: Eurostat SHARES. Kütte- ja jahutussektoris oli taastuvenergia osakaal 2020. aastal kõige suurem Rootsis (66,4 %), järgnesid Eesti (58,8 %), Soome (57,6 %) ja Läti (57,1 %). Kõige väiksem oli taastuvenergia osakaal kütte- ja jahutussektoris aga Iirimaal (6,3 %), Madalmaades (8,1 %) ja Belgias (8,4 %). Transpordisektoris oli RES-T osakaal suurim Rootsis (31,9 %); järgnesid Soome (13,4 %), Madalmaad ja Luksemburg (mõlemas 12,6 %). Kõigi liikmesriikide hulgas oli RES-T osakaal 2020. aastal väikseim Kreekas (5,3 %), Leedus (5,5 %), Poolas ja Ungaris (mõlemas 6,6 %). 4.3.Piiriülene koostöö ja koostöömehhanismide kasutamine Taastuvenergia direktiivis on ette nähtud neli erinevat koostöömehhanismi: statistilised ülekanded, liikmesriikide ühisprojektid, liikmesriikide ja kolmandate riikide ühisprojektid ning ühised toetuskavad. Liikmesriigid kasutasid nendest mehhanismidest kõige aktiivsemalt statistilisi ülekandeid. Leedu, Luksemburg, Eesti, Belgia, Soome, Tšehhi Vabariik, Sloveenia, Malta, Madalmaad ja Iirimaa osalesid statistilisi ülekandeid käsitlevates kokkulepetes, mis jõustusid 2020. aastal; mõned osalevad liikmesriigid saavutasid statistiliste ülekannete tulemusel oma 2020. aastaks seatud siduva taastuvenergiaeesmärgi. Allpool on esitatud ülevaade statistilistest ülekannetest ja nende kogustest.





Liikmesriik – müüja Liikmesriik – ostja Taastuvate energiaallikate statistika kohane kogus (GWh) Leedu Luksemburg 250 Eesti Luksemburg 400 Taani Belgia 1800 Soome Belgia (Flandria) 250 Tšehhi Vabariik Sloveenia 465 Soome Belgia (Flandria) 20 Leedu Belgia (pealinna Brüsseli piirkond) 152 Soome Belgia (Flandria) 1650 Eesti Malta 20 Taani Madalmaad 13 650 Eesti Iirimaa 2500 Taani Iirimaa 1000 Ülejäänud koostöömehhanismid jäid suures osas kasutamata, kuid Saksamaa ja Taani ning Rootsi ja Norra vahel juba loodud ühised toetuskavad andsid jätkuvalt tulemusi. Sellest hoolimata eeldatakse, et piiriülene koostöö ühisprojektide vormis elavneb pärast ELi tasandil loodud uute vahendite, eelkõige taastuvenergia rahastamismehhanismi ja Euroopa ühendamise rahastu taastuvenergia komponendi rakendamist 4.4.Riiklike 2020. aasta taastuvenergiaeesmärkide saavutamiseks võetud meetmed Nagu on sätestatud energialiidu ja kliimameetmete juhtimist käsitleva määruse (EL) 2018/1999 artikli 27 punktis b, pidid liikmesriigid esitama teabe konkreetselt riiklike 2020. aasta taastuvenergiaeesmärkide saavutamiseks võetud meetmete kohta, sealhulgas toetuskavade meetmete, päritolutagatiste ja haldusmenetluste lihtsustamise kohta. 4.4.1.Toetuskavade meetmed RES-E sektor RES-E sektoris on liikmesriikides nende aruannete kohaselt viimastel aastatel rakendatud erinevaid toetuskavade kombinatsioone. RES-E tootmise toetamiseks kasutatud toetuskavad hõlmasid lisatasusid, mida sageli kombineeriti enampakkumissüsteemide, kvoodisüsteemide, maksusoodustuste, netomõõtmise, subsiidiumide ja laenudega, ning RES-E tootmise toetamiseks kasutati ka soodustariife. Kuigi pakutavad toetuskavad erinevad liikmesriigiti, on peaaegu kõigil liikmesriikidel vähemalt kaks toetuskava, mille raames antakse konkreetset toetust eri tehnoloogiatele, eri suurusega jaamadele ja osalejatele. Üldine suundumus on minna halduslikult kehtestatud soodustariifidelt üle lisatasude kavadele, mis hõlbustavad taastuvate energiaallikate suuremat turule lõimimist. Lisaks antakse toetust enamasti pärast konkurentsipõhiseid enampakkumisi. 2020. aastaks olid RES-E toetamiseks enampakkumisi korraldanud 19 liikmesriiki. See suundumus jätkus ka pärast 2020. aastat: Belgia (2021) ja Rumeenia (2022) käivitasid enampakkumised tuule- ja päikeseenergiaprojektide jaoks ning neli liikmesriiki kaaluvad samuti enampakkumiste kasutuselevõttu RES-E toetamiseks. Lisaks soodustariifidele ja lisatasudele rakendasid kõik liikmesriigid (v.a Läti) täiendavaid rahalisi meetmeid, sealhulgas subsiidiume, laene ja maksusoodustusi/-vabastusi, et soodustada RES-E tehnoloogiate kasutuselevõttu. Seejuures võeti mitmesuguseid rahalisi meetmeid alates investeeringutoetustest kuni taastuvatel energiaallikatel toimivate elektrijaamade laenuprogrammideni. Enamik rahalisi meetmeid oli seotud konkreetsete tehnoloogiatega, nagu Saksamaa avamere tuuleparkide rahastamise programm, mis käivitati juba 2011. aastal, või toetuskava solaar-fotoelektriliste netomõõtmise süsteemide paigaldamiseks Küprose eluhoonetesse. Lisaks toetasid liikmesriigid 2020. aastal väiksemate RES-E süsteemide kasutuselevõttu kodudes ja kogukondades. Näiteks Belgias, Taanis, Leedus, Ungaris, Madalmaades, Poolas, Kreekas, Itaalias, Küprosel ja Lätis olid tol aastal kehtestatud tootvate tarbijate netomõõtmise toetuskavad. Mitu liikmesriiki võtsid 2020. aastal kasutusele uued RES-E toetuskavad: Näiteks Portugal korraldas enampakkumise seoses päikeseenergia tootmisega päikesepaneelide abil ning selle tootmise ja salvestamisega, et määrata lisatasud ja investeeringutoetused. Malta viis lõpule võistupakkumise kava seoses selliste taastuvenergiarajatiste soodustariifidega, mille võimsus on suurem kui 400 kWp ja väiksem kui 1000 kWp. Itaalia on kehtestanud energiakogukondade ja kollektiivselt tegutsevate tootvate tarbijate jaoks õigusraamistiku, mis võimaldab lõppkasutajatel/tootjatel ühineda, et jagada kohapeal toodetud elektrit. RES-T sektor RES-T sektoris oli 2020. aastal kõige märgatavam suundumus selliste rahalise toetuse kavade üha hoogsam rakendamine, millega toetatakse elektrisõidukite või pistikühendusega sõidukite kasutuselevõttu otseselt, nt maksuvabastuste, otsetoetuste või elektrisõidukite ostmise boonuste kaudu, või millega toetatakse laadimistaristu arendamist. 2020. aastal kehtestasid Kreeka, Madalmaad, Hispaania ja Ungari toetuskavad, millega edendatakse elektromobiilsust, eelkõige pakkudes toetusi elektrisõidukite ostmiseks. Hispaania rakendas toetusprogrammi „MOVES II“, mis hõlmab toetust elektrisõidukite ostmise ja laadimistaristute rajamise soodustamiseks. Madalmaades kehtestatud säästvate riigihangete toetuskavaga pakutakse toetusvõimalusi tarbijatele, kes soovivad osta täiselektrilisi autosid isiklikuks kasutamiseks. Ungari käivitas elektrisõidukite hankesüsteemi, mille raames üksikisikud ja ettevõtjad saavad taotleda elektrisõiduki ostmiseks eri tasemel toetust. Kreeka võttis vastu seaduse, millega nähakse ette maksusoodustused elektrisõidukite ostmise edendamiseks. Lisaks suurenevale toetusele elektrisõidukitele ja kestlikule liikuvusele on ELis peamine RES-T toetuskava endiselt taastuvkütuste suhtes kehtiv kvoodikohustus. 2020. aastal kasutasid kõik ELi riigid RES-T osakaalu suurendamiseks peamise toetuskavana kohustuste süsteemi, peamiselt kvooti. Kuigi kvoodisüsteemide üksikasjad on erinevad, nõutakse neis kõigis, et kütusetarnijad tarniksid teataval määral taastuvkütuseid või kasutaksid taastuvkütuseid, et vähendada transpordikütuste keskmist kasvuhoonegaaside heitemahukust. Nõutavad osakaalud suurenevad üldiselt aasta-aastalt ja sageli oli eesmärgiks seatud 10 % osakaal 2020. aastaks. RES-H&C sektor Üldiselt on RES-H&C sektoris rakendatud vähem toetuskavasid kui RES-E sektoris. Liikmesriikide toetus on mõeldud peamiselt investeeringute toetamiseks kas subsiidiumide või laenude kaudu. 2020. aastal andsid 22 liikmesriiki subsiidiumide vormis investeeringutoetust ja 12 liikmesriiki kasutasid (lisaks subsiidiumidele või nende asemel) laene, et toetada RES-H&C tehnoloogiate kasutuselevõttu.

Olemasolevaid toetusvahendeid kohaldatakse üldiselt paljude tehnoloogiate suhtes, kuid suurema osaga neist toetatakse soojusenergia tootmist biomassist. Muud sageli toetatavad tehnoloogiad on aerotermilist, geotermilist või hüdrotermilist energiat kasutavad soojuspumbad ning päikese soojusenergial põhinevad süsteemid. Lisaks RES-H&C tehnoloogiate kasutuselevõtu edendamisele keskendutakse liikmesriikide toetuskavades ka energia säästmise ja energiatõhususe meetmetele. Mõned liikmesriigid, sealhulgas Ungari, Madalmaad, Taani, Soome ja mõned Austria piirkonnad, olid 2020. aastaks kasutusele võtnud uued RES-H&C toetuskavad, milles keskendutakse eelkõige kodude energiatõhususe parandamisele ja soojuspumpade paigaldamisele. 4.4.2.Päritolutagatised Nagu on täpsustatud uuesti sõnastatud taastuvenergia direktiivis (direktiiv (EL) 2018/2001) (taastuvenergia II direktiiv), on päritolutagatiste eesmärk näidata lõpptarbijatele taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaalu või kogust kindlaksmääratud tarnija energiaallikate jaotuses ja lepingute alusel tarbijatele tarnitud energias. Liikmesriigid tagavad, et taastuvatest energiaallikatest toodetud energia päritolu on võimalik tagada sellisena, nagu see on sätestatud direktiivis, vastavalt objektiivsetele, läbipaistvatele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele. Üldiselt on välja antud päritolutagatiste arv alates 2011. aastast pidevalt suurenenud. Mõned liikmesriigid teatasid päritolutagatiste arvu kiiremast kasvust, näiteks Hispaanias välja antud päritolutagatiste osakaal 27 ELi liikmesriigis välja antud päritolutagatiste hulgas suurenes 3 %-lt 2011. aastal 17 %-le 2020. aastal. Austrias suurenes see osakaal 2 %-lt 2011. aastal 9 %-le 2020. aastal ja Prantsusmaal suurenes see 2020. aastal 7 %-lt 12 %-le. Joonis 11. Väljaantud päritolutagatiste aastane arv riikide kaupa. Allikas: AIB statistika. Lisaks on taastuvenergia II direktiivi artiklis 19 sätestatud, et liikmesriigid tagavad, et kui tootja saab toetuskavast rahalist toetust, võetakse asjaomases toetuskavas kohaselt arvesse sama tootmise päritolutagatise turuväärtust. Seetõttu on liikmesriikidel erinevad viisid toetatud elektrienergia arvestamiseks ja üldiselt erineval viisil kehtestatud päritolutagatiste süsteemid. Tehnilise abi aruande kohaselt annavad mõned liikmesriigid päritolutagatisi välja ka toetatud taastuvenergia kohta. Nii on see Kreeka, Soome, Madalmaade, Tšehhi, Eesti, Küprose, Leedu, Poola ja Rumeenia puhul. Näiteks Küprosel „ei sõltu päritolutagatiste väljaandmine taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia tootjatele saadud toetusest, nt investeeringutoetusest või lisatasust. Päritolutagatistest saadav tulu kujutab endast seega tootjate lisakasu. Tootjad peavad päritolutagatistega kauplemiseks saama heakskiidu taastuvate energiaallikate fondilt“. Teine lähenemisviis on jätta päritolutagatised toetatud elektrienergia kohta välja andmata või anda päritolutagatised välja, aga need kohe tühistada. Nii tehakse Belgias, Saksamaal, Hispaanias, Iirimaal, Maltal, Austrias ja Sloveenias. Näiteks Austrias antakse päritolutagatisi välja toetatud ja toetamata taastuvenergia kohta, kuid rahvusvaheliselt saab kaubelda ainult toetamata taastuvenergiajaamade päritolutagatistega, samal ajal kui toetatud päritolutagatisi tuleb Austrias kasutada avalikustamise eesmärgil . Kolmanda võimalusena võivad liikmesriigid otsustada toetatud taastuvenergia kohta päritolutagatised välja anda, kuid need päritolutagatised müüakse keskselt enampakkumisel, et toetuskulud hüvitada. Sellesse kategooriasse kuuluvad Itaalia, Luksemburg, Prantsusmaa, Portugal, Horvaatia, Slovakkia ja Ungari. Näiteks Itaalias on toetatud taastuvenergia päritolutagatisi enampakkumistel müüdud alates 2013. aastast. Enampakkumistest saadud tulu kasutatakse toetatud taastuvenergia kulude hüvitamiseks. 4.4.3.Haldusmenetluste lihtsustamine Taastuvenergia II direktiiviga kehtestati liikmesriikidele nõuded haldusmenetluste tõhustamiseks ja lihtsustamiseks. Kuigi taastuvenergia II direktiiv tuli üle võtta alles 30. juuniks 2021, olid mõned liikmesriigid kehtestanud mitu sellist lihtsustamismeedet juba 2020. aastal või varem. Nende aruannete kohaselt on kümme liikmesriiki loonud teatava ühe akna süsteemi või riikliku kontaktpunkti. Näiteks Soomes oli Lõuna-Pohjanmaa majandusarengu-, transpordi- ja keskkonnaküsimustega tegelev keskus (ELY keskus) määratud 2020. aastal kogu territooriumi loamenetluste kontaktpunktiks. Kontaktpunktid annavad taotluse korral taotlejale juhiseid kogu loa taotlemise ja andmise haldusmenetluse jooksul ning aitavad seda menetlust läbida. Taotlejal ei ole kogu menetluse kestel vaja võtta ühendust rohkem kui ühe kontaktpunktiga. Loamenetlus hõlmab asjakohaseid halduslube taastuvatest energiaallikatest energia tootmise jaamade ja nende võrguga ühendamiseks vajaliku vara ehitamiseks, ajakohastamiseks ja käitamiseks. Mõnel juhul tähendab see, kui ametiasutus ei vasta tähtaja jooksul, et luba kiidetakse automaatselt heaks. Näiteks Madalmaad on kehtestanud nn füüsiliste aspektide lubade suhtes eeskirjad, milles on sätestatud, et „tavamenetluse kohase otsustusprotsessi tähtaeg on kaheksa nädalat, mida võib pikendada ühe korra kuni kuue nädala võrra. Tähtaja ületamisega kaasneb automaatselt loa väljastamine (põhimõtte „lex silencio positivo“ kohaselt)“. Mõnes liikmesriigis on kehtestatud konkreetsed taastuvenergia ruumilise planeerimise meetmed, näiteks kaardid, millel on näidatud piirkonnad, kus taastuvaid energiaallikaid saaks arendada. Selline ruumiline planeerimine võib aidata vähendada kohalike kogukondade ja kodanikuühiskonna organisatsioonide vastuseisu ning lahendada maapuuduse probleemi. Näiteks Hispaania koostas kaks tuule- ja päikeseenergia kaarti, millel on maa jaotatud kummagi analüüsitud projektitüübi puhul viide keskkonnatundlikkuse klassi (maksimaalne, väga suur, suur, mõõdukas ja väike). Kaardid on siiski üksnes informatiivsed ja ei asenda vajalikke haldusmeetmeid, näiteks keskkonnamõju hindamise vajadust.