[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 31.1.2011

KOM(2011) 31 lõplik

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

Taastuvenergia: edusammud 2020. aasta eesmärgi täitmisel

SEK(2011) 129 lõplikSEK(2011) 130 lõplikSEK(2011) 131 lõplik

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

Taastuvenergia: edusammud 2020. aasta eesmärgi täitmisel

SISSEJUHATUS

Taastuvenergia on äärmiselt tähtis vähese CO2-heitega majandusele üleminekuks. Ühtlasi on ta ELi energiastrateegia oluline osa. Euroopa ettevõtjad, kes on maailmas juhtival kohal taastuvenergiatehnoloogia arengus, annavad tööd 1,5 miljonile inimesele ja 2020. aastaks võib see arv suureneda veel 3 miljoni võrra[1]. Taastuvenergiat edendades arendatakse ka mitmesuguseid peamiselt kohalikke energiaallikaid.

ELi taastuvenergiapoliitika sai alguse 1997. aastal valge raamatu vastuvõtmisega ning on seega suhteliselt uus. Seda poliitikat on ajendanud vajadus vähendada energiasektori CO2-heidet ja piirata sõltuvust fossiilkütustest, mida imporditakse väljaspool ELi asuvatest poliitiliselt ebastabiilsetest piirkondadest. Aja jooksul on põhitähelepanu nihkunud: taastuvenergia edendamiseks kasutatakse elektri- ja transpordisektori soovituslike eesmärkide asemel õiguslikult siduvaid eesmärke, mille aluseks on terviklik õigusraamistik ja viimasel ajal ka Euroopa energiainfrastruktuuri poliitika ümberkorraldamine, mis hõlbustab taastuvenergia laialdasemat kasutamist. Uus taastuvenergia direktiiv on tugev ja stabiilne õigusraamistik taastuvenergia arendamiseks Euroopas. Tänu sellele, et kõik liikmesriigid võtsid direktiivi siseriiklikusse õigusesse üle tähtajaks (5. detsember 2010) ja võtsid vastu taastuvenergia riiklikud tegevuskavad, on loodud alus ELi sihikindlate meetmete võtmiseks taastuvenergia vallas.

Komisjon märkis 2020. aasta energiastrateegias,[2] et ELi infrastruktuuri- ja innovatsioonipoliitika toetab taastuvenergiasektori arengut, tagades taastuvate energiaallikate ja nendega seotud tehnoloogia võimalikult varajase majandusliku konkurentsivõime, mis toetab taastuvenergia laialdasemat kasutamist ja aitab seega ELil oma eesmärke saavutada. Kuna tegemist on noore ja areneva tööstusharuga, tuleb need olulised ülesanded ja ka rahastamisküsimus lahendada lähiaastatel.

Käesolevas teatises antakse ülevaade Euroopa taastuvenergiatööstusest ja selle väljavaadetest aastaks 2020, samuti käsitletakse eelseisvaid ülesandeid seoses kõnealuse sektori arendamisega. Teatise alusanalüüsid on esitatud kolmes aruandes, milles on vaadatud läbi taastuvenergia rahastamine Euroopa ja riikide tasandil, taastuvatest energiaallikatest energia tootmise hiljutine areng ja biokütuste ja muude taastuvate energiaallikate kasutamine transpordisektoris ning massibilansi kontrollimeetodi toimimine vedelate ja muude biokütuste säästlikkuskava raames. Kõnealuse nelja dokumendiga täidab komisjon asjakohastes ELi õigusnormides sätestatud aruandluskohustuse[3].

20 % EESMÄRGI SAAVUTAMINE

Kuni 2008. aastani juhinduti taastuvenergia arendamisel nõrgast õigusraamistikust, milles olid sätestatud mittesiduvad eesmärgid. Taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia direktiiviga[4] ja biokütuste direktiiviga[5] kehtestati riikide soovituslikud eesmärgid, mille täitmise korral moodustaks ELis 2010. aastal taastuvenergia 21 % kogu elektritoodangust[6] ning taastuvatest energiaallikatest pärit transpordikütus (mida kasutatakse bensiini ja diislikütuse asemel) 5,75 %.

Teatisele lisatud aruandes käsitletud läbivaatamisest selgub, et tõenäoliselt ei saavutata kumbagi eesmärki hoolimata sellest, et allpool toodud andmete kohaselt on taastuvenergia osa mõlemas sektoris pidevalt suurenenud.

Taastuvenergia osakaalu suurenemine ELis sektorite kaupa ja kokku[7]

[pic]

Eeldatavasti saavutab vaid mõni liikmesriik (Iirimaa, Leedu, Poola, Portugal, Saksamaa, Taani ja Ungari) 2010. aasta eesmärgid seoses taastuvenergia osakaaluga elektritootmises. Üksnes Austria, Hispaania, Madalmaad, Malta, Poola, Rootsi, Rumeenia, Saksamaa ja Soome loodavad saavutada taastuvatest energiaallikatest pärit transpordikütuse soovitud osakaalu.

Kuna kokkulepitud eesmärke ei täidetud piisaval määral ja taastuvenergia arengut oli vaja edendada mitte üksikutes vaid kõigis liikmesriikides, oli vaja poliitikat muuta, mida tähistas taastuvenergia direktiivi[8] vastuvõtmine 2009. aastal. Uus direktiiv hõlmab kogu energiatarbimist (sh kütte- ja jahutussektor) ning selles on riikide soovituslike eesmärkide asemel sätestatud õiguslikult siduvad eesmärgid, mille kaudu saavutaks EL 2020. aastaks taastuvenergia 20 % osakaalu. Samuti sisaldab see direktiiv palju rangemaid sätteid taastuvenergia arendamise hõlbustamiseks, nt liikmesriikide õiguslik kohustus koostada taastuvenergia riiklikud tegevuskavad, uuendada planeerimispõhimõtteid ja arendada elektrivõrke. Komisjon käsitles vajadust täiustada planeerimispõhimõtteid (järgides samas ettevaatuspõhimõtet ja vähendades keskkonnamõju) ka teatises infrastruktuuriprioriteetide kohta. Lisajõupingutusi on vaja teha nii taastuvenergia infrastruktuuri kui ka üldise energiainfrastruktuuri vallas.

Liikmesriikide tegevuskavade läbivaatamisest selgub, et uus poliitika hakkab esimesi tulemusi andma. Terviklik ja siduv õigusraamistik soodustab taastuvenergia arendamist ning aitab seega saavutada kõrgeid eesmärke, mis EL endale seadnud on[9]. Taastuvenergia kasutus on viimasel ajal nii palju suurenenud, et 2009. aastal oli 62 % energiatootmise valdkonnas tehtud investeeringutest seotud taastuvenergiaga.

Taastuvenergia kasutus suureneb kiiremini

Liikmesriikide prognooside kohaselt suureneb taastuvenergia kasutus 2020. aastani jäänud ajavahemikul kiiremini kui varasemal ajal. Peaaegu pooled liikmesriigid (Austria, Bulgaaria, Hispaania, Kreeka, Leedu, Madalmaad, Malta, Prantsusmaa, Rootsi, Saksamaa, Sloveenia, Taani ja Tšehhi Vabariik) kavatsevad oma eesmärgid ületada ning eesmärgist rohkem toodetut teistele liikmesriikidele pakkuda. Kahes liikmesriigis on kavas nö importida väike osa eesmärgi täitmiseks vajalikust taastuvenergiast, st kasutada statistilisi ülekandeid liikmesriikidest, kellel on ülejääke, või kolmandatest riikidest (üksikasjad on esitatud lisatud arenguaruandes). Kõigi toodanguprognooside täitmise korral on ELis taastuvenergia üldine osakaal 2020. aastal suurem kui 20 %.

Tegevuskavad sisaldavad ka olulist teavet energiatõhususe kohta. Prognooside kohaselt tarbitakse ELis 2020. aastal 95 % energiat 2005. aasta tasemest. Liikmesriikide prognoosid on väga erinevad, ulatudes Küprose, Leedu ja Malta energiatarbimise üle 20 % suurenemisest 2005. aasta tasemega võrreldes kuni energiatarbimise 14 % vähenemiseni Saksamaal ja 9 % vähenemiseni Ühendkuningriigis.

Liikmesriikides kokku loodetakse taastuvenergia kogutarbimist rohkem kui kahekordistada 103 miljonilt tonnilt naftaekvivalendilt 2005. aastal kuni 217 miljoni tonni naftaekvivalendini 2020. aastal (summaarne energia lõpptarbimine). Sellest suurenemisest 45 % toimub elektrisektoris, 37 % küttesektoris ja 18 % transpordisektoris. Kõnealuse kolme sektori arenguprognoosid ELis on esitatud allpool toodud joonistel[10]. Biomassi järel moodustab tuuleenergia 27 % (sellest kaks kolmandikku maismaa tuuleenergia ja üks kolmandik avamere tuuleenergia) taastuvenergia kasutuse prognoositud suurenemisest ning seega kasvab nõudlus Euroopa tuuleturbiinitootjate ja nendega seotud tootmisharude toodangu järele. Rohkem hakatakse kasutama ka päikeseenergiat, eelkõige fotogalvaanikat. Muude praegu vähe kasutatavate tehnoloogialiikide kasutus suureneb eeldatavasti veelgi rohkem. Seega peavad Euroopa ettevõtjad olema valmis seda kasvavat nõudlust rahuldama.

[pic]

Elektrisektor

Liikmesriikide tegevuskavade kohaselt peaks taastuvenergia moodustama 2020. aastaks 37 % Euroopas tarbitavast elektrist. Taastuvatest energiaallikatest toodetud elektri tarbimise prognoositud kasvuga on seotud mitmed eeltingimused. Kõigepealt on vaja uuendada elektrivõrku. Energiainfrastruktuuri käsitlevas teatises rõhutati, et elektrivõrku tuleb kiiresti ette valmistada taastuvastest energiaallikatest toodetud energia suurte koguste ühendamiseks, mis hõlbustab võrkude tasakaalustamist, paindlikkust ja jagatud tootmist. Elektrisüsteemid tuleb omavahel paremini ühendada ja paindlikumaks muuta ning vaja on arendada uut ja tugevdada olemasolevat infrastruktuuri, sh võtta kasutusele arukate energiavõrkude tehnoloogia[11]. Üks olulisemaid võrguinfrastruktuuriga seotud ülesandeid on ühendada Euroopa põhjapoolsete merede potentsiaal (peamiselt tuuleenergia), arendades elektrivõrku merel ja maismaal.

2020. aasta energiastrateegias märgiti, et taastuvatest energiaallikatest pärit elektri laialdasem tootmine mõjutab ka kogu elektriturgu. Selleks et elektrit saaks toota väiksemad hajutatud tootjad paljudes kohtades ja paindlikult, on vaja teistsuguseid turu kujundamise ja võrgueeskirju, kui tavapäraste suurte tsentraliseeritud elektritootjate puhul. Taastuvenergia turule toomisel tuleks kõnealuse energia varusid ideaaljuhul arendada seal, kus see on majanduslikult ja keskkonna seisukohalt kõige kasulikum. Oma osa on ka sellistel teguritel nagu tarbimiskeskuste kaugus, taastuvenergia integreerimisest tulenev vajadus võrkude järele ning avalikkuse heakskiidu ja töökohtade loomisega seotud küsimused. Neid tegureid ei saa tähelepanuta jätta. Igal juhul tuleks toetuskavad aja jooksul kohandada parima tava rakendamiseks, et vältida tarbetuid turumoonutusi ja liigseid kulusid.

Kütte- ja jahutussektor

Allpool toodud joonisel on kujutatud kütte- ja jahutustehnoloogia kasutuse eeldatav kasv järgmisel kümnendil. Biomass on endiselt peamine energiaallikas: 50 % 2020. aastaks saavutatud kasvust moodustab biomassist toodetud energia (sellest pool kütte-, kolmandik transpordi- ja ülejäänu elektrisektoris).

[pic]

Varem arendati kütteturgu vähe, kuna enamikus liikmesriikides puudus piisav tugiraamistik. Pärast kütte- ja jahutussektori lisamist ELi uude taastuvenergiat käsitlevasse raamistikku muutub see olukord lähiaastatel kindlasti. Liikmesriikidel on juba kavas uuendada oma toetusi, soodustariife või muid küttesektori soodustamise vahendeid. Eeldatavasti arendatakse biomassigraanulite tööstust, biomassil töötavaid katlaid, fossiilkütuste ja biomassi koospõletamisel töötavaid elektrijaamu ja biokütuste rafineerimist ning investeeritakse neisse valdkondadesse.

Transpordisektor

Tegevuskavades on näidatud ka see, kuidas liikmesriigid kavatsevad saavutada taastuvenergia 10 % osakaalu transpordisektoris. Esimese põlvkonna biokütused on 2020. aasta eel peamine energiaallikas. Euroopas on kõige rangemad biokütuse säästlikkuse kriteeriumid, mis maailmas kasutusele on võetud, ning komisjon avaldas juunis 2010 nende kohaldamist käsitlevad suunised[12]. Asjakohases lisatud aruandes on esitatud säästlikkuse kriteeriumide järgimise kontrollimeetodi (massibilansisüsteem) toimimise hindamise tulemused[13]. Teise põlvkonna biokütuste ja elektrisõidukite osatähtsus jääb kuni 2020. aastani ilmselt väikseks.

[pic]

Allikas: komisjoni analüüs, mis põhineb taastuvenergia riiklikel tegevuskavadel.

Selleks et saavutada 2020. aasta eesmärgid kõige odavamalt ja ressursitõhusamalt ning luua sellele järgnevatel aastatel võimalused taastuvenergia osakaalu oluliseks suurendamiseks, peab EL ka edaspidi investeerima nüüdisaegset taastuvenergiatehnoloogiat käsitlevatesse teadusuuringutesse ning vähendama avamere tuuleenergia, fotogalvaanilise päikeseenergia, elektriautode ja teise põlvkonna biokütuste maksumust. Kõigile kasulikke lahendusi keskkonnale üldisemat kasu toovate taastuvenergiaprojektide arendamiseks edendatakse teadusprojektide (nt SET-kava[14]) kaudu. Olemasoleva tehnoloogia kasutuselevõtu ja massiturule laskmise ettevalmistamine ELi 2020. aasta eesmärkide saavutamiseks ning vähese CO2-heitega energiasektorit võimaldava nüüdisaegse tehnoloogia arendamine ja kasutamine nõuab suuri jõupingutusi ja olulisi investeeringuid. Seepärast on taastuvenergia rahastamiseks tingimata vajalik stabiilne ja prognoositav keskkond.

Lisaks tehnoloogilistele ja regulatiivsetele aspektidele peavad liikmesriigid, piirkonnad ja linnad tegema suuremaid jõupingutusi eelkõige asjakohaste asutuste või ametite oskuste, teadmiste ja suutlikkuse parandamiseks (nt ELi linnapeade pakti kaudu), et kindlustada nõuetekohane juhtimine taastuvenergiaga seotud investeerimisprogrammide ja -projektide tõhusaks rakendamiseks.

INVESTEERINGUTEGA SEOTUD MAHAJÄÄMUSE KÕRVALDAMINE: TAASTUVENERGIA PAREM JA INTEGREERITUM RAHASTAMINE

Komisjon märkis infrastruktuuriprioriteete käsitlevas teatises, et ELi energiapoliitika eesmärkide saavutamiseks tuleb Euroopas alates praegusest kuni 2020. aastani investeerida üle triljoni euro. Umbes pool sellest on vajalik olemasoleva elektritootmisvõimsuse uuendamiseks või uude elektritootmisvõimsusesse investeerimiseks. ELi uue energiastrateegia[15] kohaselt tuleks eelistada taastuvatest energiaallikatest toodetud elektriga seotud investeeringuid ja ületada 2009. aasta tase, mil 62 % uutest elektrijaamadest olid seotud taastuvenergiaga. Komisjoni jaoks koostatud analüüsist ilmneb, et kui praegu investeeritakse taastuvenergiasse keskmiselt 35 miljardit eurot aastas , siis ELi eesmärkide saavutamiseks tuleks seda summat kiiresti kahekordistada 70 miljardini[16]. Nagu praegusedki kulud, tuleb need lisakulud katta peamiselt erasektori investeeringutega, mille maksavad kinni energiatarbijad.

Taastuvenergiatööstuse edendamise kasulikkust tunnistati laialdaselt finantskriisi avaldumise ajal 2009. aastal, kui Ameerika Ühendriikides, Hiinas ja ELis[17] võeti kasutusele keskkonnasäästlikku tehnoloogiat stimuleerivate meetmete paketid, mille väärtus küündis miljardite eurodeni. Kõnealuse sektori kasv USAs, Hiinas ja muudes Aasia riikides näitab, et seda tööstusharu peetakse kogu maailmas äärmiselt tähtsaks tulevikus uuenduste tegemise, energiajulgeoleku kindlustamise ja vähese CO2-heitega majanduse saavutamise jaoks. ELi uue energiastrateegia[18] kohaselt on Euroopa ülesanne püsida taastuvenergia valdkonnas esirinnas ja tagada selle areng ka siis, kui riikide valitsused peavad kulusid kärpima.

Taastuvenergiat aitab oluliselt edendada kliimapoliitika, millega kehtestatakse CO2-hind (nt ELi heitkogustega kauplemise süsteem), et vähendada kasvuhoonegaaside heidet 2020. aastaks 20 % 1990. aastaga võrreldes.

Samuti saab palju ära teha selleks, et lihtsustada keerulisi lubade andmise ja planeerimismenetlusi ning kõrvaldada taastuvenergia arendamist takistavad tegurid, mis ei ole seotud kuludega. Taastuvenergia kasutus võib suureneda, kui planeerimine muudetakse läbipaistvamaks ja kiiremaks, järgides samas kehtivaid keskkonnaalaseid õigusakte[19]. Taastuvenergiat võidakse rohkem kasutada ka siis, kui tagatakse, et paigaldajad on kvalifitseeritud ja tarbijatele antakse toodete kohta rohkem teavet[20].

Praegustes eelarvepiirangute tingimustes on samuti võimalik teha rohkem selle nimel, et taastuvenergiale kulutatud raha kasutatakse kulutõhusalt. Siinkohal on väga oluline, et liikmesriikide ja ELi tasandil valitakse ja kooskõlatakse rahastamisvahendeid tulemuslikult. Taastuvenergia arendamisega seotud rahastamisvahendi valik sõltub tehnoloogia arengutasemest ja projekti arenguetapist[21]. Võimalikud allikad on toetused, laenud ja laenutagatised, aktsiafondid, soodustariifid, lisatasud, sertifikaadi- või kvoodikavad, rahalised stiimulid ja hanked. Sobivate asjaolude korral võib oma tähtsus olla kõigil neil vahenditel, ilma et nõrgendataks turu konkurentsivõimet. Nad aitavad maandada mitmesuguseid projektidega seotud riske tehnoloogia, ehitustegevuse ja reguleerimise vallas ning sõltuvad ennekõike projekti etapist või tehnoloogia arengutasemest. Näiteks kaetakse teadus- ja arendustegevuse toetustega tavaliselt suur osa projekti kapitalikuludest , kuna arendatava tehnoloogia maksumuse ja ebakindluse tõttu on erasektoril seda tehnoloogiat liiga riskantne ainsana rahastada. Kui tehnoloogia on juba rohkem levinud, võivad toetused olla endiselt kasulikud näidisprojektide rahastamiseks ning kui see on juba peaaegu täielikult läbi löönud, võidakse kasutada suure riskiga seotud riskikapitali. Tulemused on juba näha: tuuleenergia tootmise kulud vähenesid 2006. aastale eelnenud üheksal aastal 20 % ja fotogalvaanilise päikeseenergia tootmise kulud vähenesid samal ajal 57 %[22]. Tuuleenergiaga seotud madalad tegevuskulud toovad kaasa üha madalamad turuhinnad (nn merit order effect ehk elektrijaamade koormamise järjekord muutuvkulude alusel). See vähendab kõigi energiatarbijate kulusid ja võib olulisel määral tagasi teenida toetuskavadest tulenevad lisakulud.

Kui tehnoloogia on kasutamiseks valmis, kuid ei ole veel konkurentsivõimeline, toetatakse kapitalikulude asemel tavaliselt tegevuskulusid ning ka selleks saab olenevalt olukorrast kasutada mitmesuguseid vahendeid. Mis tahes valitud rahastamisvahendi puhul on oluline, et toetuse määra saaks prognoositavalt ja läbipaistvalt kohandada. Nii saab vältida lühiajalist poliitikat või poliitilisi nõudmisi tingimuste tagantjärgi muutmiseks (nagu juhtus hiljuti teatavatel fotogalvaanilise päikeseenergia turgudel) ning toetusi saab kohandada vastavalt vähenevatele taastuvenergia tootmise kuludele ja seega ära hoida ülemäärast kapitalitulu. Oluline on märkida, et tegevuskulude toetamise kulud maksavad tavaliselt kinni energiatarbijad, mitte maksumaksjad.

ELi energiasektori arendamise kulud varieeruvad ja sõltuvad mitmesugustest teguritest, sh tehnoloogiakulud, nafta- ja gaasihinnad, tehnoloogiaareng, võrgu- ja transpordikulud ning haldustõkked. Taastuvenergia on aga endiselt kallim kui tavapärastest energiaallikatest toodetud energia, sest Euroopa ühtne energiaturg on ikka veel killustunud, infrastruktuur on traditsionaalne ning fossiilkütuseid subsideeritakse endiselt neli korda rohkem[23]. See on kahetsusväärne olukord, mis nõuab jõupingutusi, et motiveerida liikmesriike taastuvenergiaga seotud eesmärke saavutama. Selliste turutingimuste loomiseni ja tõkete kõrvaldamiseni tuleb taastuvenergiat jätkuvalt toetada. On ilmne, et taastuvenergia rahalise toetamise saab järk-järgult lõpetada üksnes siis, kui taastuvenergia maksumus on veelgi vähenenud, turutõrked on kõrvaldatud ja taastuvenergia tootmine muutub turul konkurentsivõimeliseks.

Liikmesriikide toetussüsteemid

Kuigi EL rahastab taastuvenergiat teataval määral, tulevad põhivahendid liikmesriikidelt.

Allpool toodud tabelis on näidatud, et liikmesriigid kasutavad rahalise toetuse andmiseks mitmesuguseid vahendeid. See osutab asjaolule, et mitme vahendi kasutus võib olla kohane, kuna tehnoloogialiigid erinevad arengutaseme, kasutajate ja turgude poolest. Vahendi valik tuleks aga selgelt piiritleda, et vältida arusaamatusi ja ebameeldivaid tagajärgi investoritele. Olukorra muutudes ongi kõigis sektorites, eriti elektrisektoris, vahendeid oluliselt uuendatud ja kohandatud. Kuna tootmiskulud on vähenenud, on alandatud ka tariife. Tehnoloogialiikide arenedes on need kaasatud kvootidel või tariifidel põhinevatesse toetuskavadesse. Pärast tehnoloogiaga seotud riskide vähenemist ootavad tootjaid ees turuhinnariskid (ja turuintegratsioon), kuna toetusi antakse soodustariifide asemel lisatasude kujul. Sellised kulud tuleb tingimata katta eelarveväliselt, st need peavad kandma energiatarbijad, mitte maksumaksjad (vt komisjoni talituste asjaomane töödokument), et taastuvenergia arengut ei takistaks lühiajalised otsused, mis on tehtud olukorras, kus riikide eelarved on üha rohkem piiratud.

Vahendid, mida liikmesriigid kasutavad elektri ja kütte ning transpordikütuse (biokütuse) tootmise toetamiseks.

| |AT |BE |BG |CY |CZ |DE |DK |EE |ES |FI |FR |GR |HU |IE |IT |LT |LU |LV |MT |NL |PL |PT |RO |SE |SI |SK |UK | |Elekter |Soodustariifid | x |x |x |x |x |x | |x |x | |x |x |x |x |x |x |x |x |x | | |x | | |x |x |x | | |Lisatasud | | | | |x | |x |x |x | | | | | | | | | | |x | | | | |x | | | | |Kvoodikohustus | |x | | | | | | | | | | | | |x | | | | | |x | |x |x | | |x | | |Investeerimistoetused | |x | |x | x | | | | |x | |x |x | | |x |x |x |x | | | | | | | | | | |Maksuvabastus | |x | | | | | | |x |x | |x | | | | | |x | |x |x | | |x | |x |x | | |Rahalised soodustused | | |x | | |x | |x | | | | | | | | | | |x |x |x | | | |x | | | | Küte |Investeerimis-toetused | x |x |x |x |x |x | |x | |x |x |x |x |x | |x |x |x |x |x |x |x | |x |x |x |x | | |Maksuvabastus | x |x | | | | |x | | | |x |x | | |x |x | | | |x | | | |x | | |x | | |Rahalised soodustused | | |x | | |x | |x | | |x | | | | | | | | | | |x | | | | | | | Transport |Kvoodikohustus | x | |x |x |x |x |x | |x |x |x | | |x | |x |x |x | |x |x |x |x | |x |x |x | | |Maksuvabastus | x |x | |x |x |x |x |x |x | |x |x |x |x |x |x |x |x |x | |x |x |x |x |x |x |x | |

Mõnes liikmesriigis on uuenduste tulemusel arendatud erasektori rahastamismehhanisme, mis meelitavad ligi kapitali ja suurendavad kohaliku tasandi toetust taastuvenergiaprojektidele (aidates seega kõrvaldada muid tõkkeid, nt seoses projekteerimisloa saamisega). Selleks kasutatakse kõige rohkem nn kohalikku omandit, mis tähendab, et kohalikud kogukonnad võivad projekti investeerida ja vastutasuks odavamalt elektrit saada või saada osa projektiga seotud kasumist[24]. Kohalikud avaliku ja erasektori partnerlused võivad aidata tõhusalt vähendada projektikulusid ja suurendada avalikkuse toetust ning soodustada samas kohaliku ja piirkonna sotsiaalmajanduse arengut.

Sedalaadi uuendused annavad tulemusi, kui investorid plaanivad ja kavandavad neid selge riikliku strateegia kohaselt. Järsud muudatused on kahjulikud ja ohustavad kõiki taastuvenergiaga seotud investeerimisstrateegiaid. Sellistest muudatustest tuleb hoiduda, kuna need vähendavad investorite usaldust ja kahjustavad eesmärkide saavutamise püüdlusi. Eelkõige tuleb vältida toetuskavade tagantjärgi muutmist, arvestades, et sellistel muudatustel on negatiivne mõju investorite usaldusele. Komisjon on juba väljendanud muret teatavates liikmesriikides selles vallas hiljuti toimunu üle ja jälgib ka edaspidi kõnealuse küsimusega seotud olukorda, et vajaduse korral kaaluda ELi lisameetmete võtmist.

Koostöömehhanismid

Kirjeldatud uuendused küll parandavad rahastamisvahendite toimivust, kuid palju rohkem tuleb veel ära teha . Enamik liikmesriike üritavad 2020. aasta eesmärke saavutada riigisiseste vahendite abil ja iseseisvalt. Nad ei ole püüdnud kulude vähendamiseks arendada ühtse turu muudes piirkondades asuvaid odavamaid ressursse. Komisjoni analüüsi[25] kohaselt saaks igal aastal kokku hoida hinnanguliselt kuni 10 miljardit eurot, kui liikmesriigid ei käsitaks taastuvenergiat mitte riigisiseste turgude, vaid Euroopa ühtse turu kaubana. Seega on turuintegratsiooni ja eelkõige lisatasude kasutuselevõtu nimel tehtavad pingutused liiga aeglased ja killustatud ning neid tuleb tugevdada.

ELi uue energiastrateegia kohaselt on vaja rohkem ühtlustada riiklikke toetuskavasid, et hõlbustada kaubandust ning taastuvenergia allikate arendamine muutuks üleeuroopalisemaks[26]. Selle varemgi esitatud üleskutsega püütakse osutada tähelepanu vajadusele valmistuda selliseks Euroopa elektrituruks , kus üle kolmandiku elektrist toodetakse taastuvatest energiaallikatest. Mõnes valdkonnas, nt avamere tuuleenergia arendamine, on kiiresti vaja ühtset strateegiat. Selles konkreetses valdkonnas on asjaomased liikmesriigid ja komisjon juba meetmeid võtnud, olles äsja alla kirjutanud Põhjamere piirkonna riikide tuuleenergiavõrgu algatust käsitlevale vastastikuse mõistmise memorandumile. Komisjon jälgib tähelepanelikult kõnealuse algatuse vallas toimuvat ning koostab 2012. aastal aruande avamere tuuleenergia ja sellega seotud võrgu arendamise kohta. Komisjon uurib ka parameetreid, mille kohaselt importida Vahemere lõunaosa piirkonnast taastuvenergiat selliste algatuste raames, nagu Desertec ja Vahemere päikeseenergia kava.

Lisaks sellele esmatähtsale ülesandele tuleks välja töötada ELi keskmise pikkusega kuni pikaajaline strateegia energiasektori kulutõhusamaks muutmiseks. Esimene samm taastuvenergia integreerimise suunas on arendada direktiivis sätestatud uusi koostöömehhanisme.

Taastuvenergia direktiivis sätestatud koostöömehhanismid

Taastuvenergia direktiivis on sätestatud koostöömehhanismid, mille kaudu saavad liikmesriigid taastuvaid energiaallikaid ühiselt arendada. Need hõlmavad:

- statistilisi ülekandeid, st liikmesriik, kellel on taastuvenergia ülejääk, võib selle nö müüa statistilise ülekande teel teisele liikmesriigile, kelle taastuvad energiaallikad on kallimad. See annab ühele liikmesriigile lisasisstuleku, mis katab vähemalt energiaallika arendamisega seotud kulud, samas kui teine liikmesriik saab odavalt taastuvenergiat, mis aitab tal oma eesmärki täita;

- ühisprojekte, st ühes liikmesriigis asuvat uut taastuvenergiaprojekti rahastatakse koos teise liikmesriigiga ning saadud toodang jagatakse statistiliselt nende kahe riigi vahel. Kasu saavad ja kulusid hoiavad kokku mõlemad riigid. Ühisprojekte võib luua ka liikmesriik kolmanda riigiga, kui toodetud elektrit imporditakse ELi, nt Põhja-Aafrikast;

- ühiseid toetuskavasid, st kaks või enam liikmesriiki otsustavad taastuvenergia arendamisega seotud toetuskavad täielikult või osaliselt ühtlustada, et toodetav energia selgelt ühtsesse turgu integreerida ja toodang omavahel kindla eeskirja kohaselt (nt sõltuvalt toetuse andjast) ära jaotada.

Sellised mehhanismid aitavad taastuvenergiat arendada Euroopa tasandil, mitte üksnes liikmesriikide tasandil, ning võimaldavad Euroopal taastuvenergiaga seotud eesmärke kulutõhusalt saavutada. Taastuvenergiaga kauplemise võimalus, ühisprojektid ja ühised toetuskavad on ühtlasi oluline samm taastuvenergia integreerimisel Euroopa energiaturgu.

Liikmesriigid on uues taastuvenergia direktiivis sätestatud koostöömehhanisme kasutanud ning saavad tänu sellele mõjutada taastuvate energiaallikate ühist arendamist ja kaasrahastamist ning nendega seotud toetuskavade ühendamist või ühtlustamist. See tähendab, et kui loodud on võrdsete võimalustega ühtne energiaturg ja taastuvenergia tootjatele võrdsed konkureerimisvõimalused, peaksid liikmesriigid olema paremini valmis edendama taastuvenergiat Euroopa tasandil, st selle kasutamist kõigis ELi liikmesriikides seal, kus see on teostatav ja majanduslikult kõige kasulikum.

Komisjoni käivitatud foorumeid ja projekte,[27] mis peaksid aitama liikmesriikidel koostöömehhanisme arendada, saab kasutada ka riiklike toetuskavade muude aspektide käsitlemiseks ja uuenduste läbiviimiseks. Muud algatused võiksid hõlmata ühist tehnoloogialiikide rühmadesse liigitamist ( technology banding ), iga-aastaste läbivaatamise kuupäevade kehtestamist, kulude arvutamise meetodeid/näitajaid, kooskõlastatumat soodustariifidelt lisatasudele üleminekut vastavalt tehnoloogia arengule ning jätkuvat tööd ühiste toetuskavade piirkondlike klastrite loomisel (nt roheliste sertifikaatide väljaandmise ühine kord, mille suhtes Norra ja Rootsi hiljuti kokku leppisid). Kõnealuste mehhanismide kaudu saab toetada ka taastuvenergia tootmist kolmandates riikides. Seega saavad need mehhanismid hõlbustada tegelikke edusamme Euroopa toetuskavade ühtlustamisel ja tagada suurema kooskõla ühtse turuga.

Komisjon hindab toetuskavade ja koostöömehhanismide toimimise tõhusust direktiiviga ettenähtud läbivaatamise käigus 2014. aastal. Ta koostab suunised uuenduste paremaks kooskõlastamiseks, hõlbustab koostöömehhanismide edendamist ja valmistab ette taastuvenergia arendamist Vahemere lõunaosa piirkonnas. Need meetmed moodustavad platvormi liikmesriikide koostööks uuenduste alal ja aitavad vältida omavahelist võistlemist toetuste saamisel.

Küttesektor

Küttesektoris annavad liikmesriigid investeerimistoetusi peamiselt väikeste päikese soojusenergia või fotogalvaanilise päikeseenergia seadmete paigaldamiseks kodumajapidamistes. Võttes arvesse, et väikeste kütteseadmete hinnad on viimastel aastatel langenud, võiks liikmesriigid kodumajapidamiste puhul kaaluda rahaliste toetuste asemel regulatiivseid lahendusi. Näiteks on taastuvenergia direktiivi artikli 13 lõikes 4 sätestatud, et ehitusalaste õigusaktide või eeskirjadega tuleb ette näha taastuvenergia kasutamise miinimumtase ehitiste puhul. See toob kaasa kasvu ja suure kokkuhoiu regulatiivsete, mitte rahaliste vahendite abil[28]. Kuna väikeste küttesüsteemide paigaldamiseks antav toetus on olemuselt kohalik, võimaldab see energiat hajutatult toota ja kasutada seega kohalikke päikeseenergia, geotermilisi ja biomassivarusid.

Enamik liikmesriike on hakanud alles nüüd uurima, kuidas saaks kütteenergiat taastuvatest energiaallikatest suuremahuliselt toota. Osaliselt on see tingitud sellest, et kõnealune sektor on alles nüüd lisatud Euroopa õigusraamistikku (20 % eesmärk). Infrastruktuuriprioriteete käsitlevas teatises on märgitud, et kaugküttevõrke tuleks esmajärjekorras edendada kõigis suuremates linnastutes, kus kohalikud või piirkondlikud tingimused seda õigustavad. Komisjon hindab ka edaspidi kõnealuses sektoris toimuvat.

ELi tasandi rahaline toetus taastuvate energiaallikate arendamiseks on suhteliselt väike vaatamata suurele poliitilisele toetusele ning tugevale poliitilisele ja õigusraamistikule. Aastatel 2007–2009 toetas EL taastuvenergiat ligikaudu 9,8 miljardi euroga (3,2 miljardit eurot aastas), millest suure osa moodustasid Euroopa Investeerimispanga laenud.

ELi vahendid, mille abil komisjon rahastab otse taastuvenergiaprojekte (Euroopa majanduse elavdamise pakett, RTD, SET-kava kulud), mida hallatakse koos liikmesriikidega (struktuuri- ja ühtekuuluvusfondid) ning mida hallatakse koos teiste institutsioonidega (Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupank, Euroopa Investeerimispank), vaadatakse läbi Euroopa uue finantsraamistiku (mis hõlmab ELi kulusid alates 2014. aastast) eelseisva kavandamise raames[29]. ELi poliitilist pühendumust taastuvenergia arendamisele tuleb siinkohal toetada piisavate rahaliste vahenditega. Eelkõige uurib komisjon, kuidas saaks ELi ja liikmesriikide vahendite abil suunata erakapitali sellistesse kohaliku, piirkondliku, liikmesriikide ja Euroopa tasandi energiaprojektidesse, mis on kogu Euroopa seisukohast olulised. Taastuvenergia direktiivis sätestatud koostöömehhanismide kasutamise hõlbustamiseks tuleb teha lisajõupingutusi, mis aitab parandada piirkondlikku koostööd ja alustada toetuskavade ühtlustatud uuendamist.

Üks oluline uus allikas, mille kaudu saab ELi tasandil taastuvaid energiaallikaid rahaliselt toetada, on heitkogustega kauplemise süsteemi käsitleva direktiivi 2003/87/EÜ kohaselt loodud programm NER 300. Selle programmi raames toetatakse äriotstarbelisi tutvustusprojekte CO2 kogumise ja säilitamise ning uuenduslike taastuvate energiaallikate vallas, samuti on kavas toetada vähemalt 34 uuenduslikku taastuvenergiaprojekti ELis. Programmi kaudu kaasrahastatakse projekte umbes 4,5 miljardi euroga (mis on võrdne ettevõtjate ja liikmesriikide eraldatavatele rahaliste vahenditega)[30]. Komisjon käivitas novembris 2010 programmi NER 300 raames esimese projektikonkursi, mis hõlmab 200 miljonit saastekvooti[31].

Lisaks kavatseb komisjon esitada energia maksustamise direktiivi läbivaatamise ettepaneku[32].

Selleks et EL saaks saavutada 2020. aasta eesmärgid võimalikult väheste kuludega, tuleb tingimata täiustada raamistikku, mille alusel liikmesriigid ja EL rahastavad taastuvenergia arendamist.

KOKKUVÕTE

Euroopa taastuvenergiatööstuse areng oli 2008. aastale eelnenud kümnendil pärsitud ja killustunud osaliselt seetõttu, et ELi õigusraamistik oli piiratud. Jõudnud arusaamale, et taastuvenergia saab vähese CO2-heitega energiasektori tuumaks, kehtestas EL ulatusliku ja tugeva toetava õigusraamistiku. Nüüd tuleb kujundatud poliitikat liikmesriikides rakendama hakata ja kohapeal konkreetseid meetmeid võtta. Direktiivi rakendamine ja tegevuskavade esitamine on julgustandev märk edusammudest, mida tuleb ka edaspidi jätkata.

Praegustes tingimustes, kus makromajandus on nõrk ja eelarveid tuleb tasakaalustada, on oluline meeles pidada, et taastuvenergia rahastamine soodustab majanduskasvu ning sellega seotud kulud toovad tulevikus suuremat tulu. Sama oluline on kulude kvaliteet, st kasutada tuleb kõige mõjusamaid ja kulutõhusamaid rahastamisvahendeid. Nagu energiainfrastruktuuri puhul, on vaja võtta meetmeid Euroopa tasandil, et taastuvenergiat saaks kiiremini edukalt toota ja ühtsesse Euroopa turgu integreerida.

Liikmesriikide tasandil peaks rahastamisvahendite läbivaatamine toimuma ilma investorites ebakindlust tekitamata ja teiste liikmesriikide poliitikameetmeid arvestades, et kujundatud lähenemisviis oleks kooskõlas tõelise Euroopa turu loomisega. Komisjon toetab aktiivselt taastuvate energiaallikate rahastamisega seotud koostööd, mida liikmesriigid teevad taastuvenergia direktiivis sätestatud uuele koostööraamistikule tuginedes. Samuti edendab komisjon taastuvenergia integreerimist Euroopa turgu. ELi tasandil tuleks aga rahalisi vahendeid kasutada nii, et sellega tagataks taastuvenergia kulutõhus arendamine ja tehniline abi; teisalt tuleks kindlustada kõige mõjusamad vahendid kõnealusesse sektorisse tehtavate kapitaliinvesteeringutega seotud kulude vähendamiseks, seda koostöös Euroopa Investeerimispangaga ja tehnilist abi pakkudes.

Komisjon kutsub seepärast liikmesriike üles

- rakendama taastuvenergia riiklikke tegevuskavasid;

- lihtsustama infrastruktuuri planeerimise põhimõtteid, järgides samas kehtivaid ELi keskkonnaalaseid õigusakte ning parimaid tavasid;

- kiirendama elektrivõrgu arendamist ja selle kohandamist taastuvenergia suurema osakaaluga;

- arendama koostöömehhanisme ja alustama taastuvenergia integreerimist Euroopa turgu;

- tagama, et riiklike toetuskavade uuendamisel kindlustatakse investoritele stabiilsus ja välditakse toetuskavade tagantjärgi muutmist.

Nende jõupingutuste toetamiseks jätkab komisjon liikmesriikidega koostööd direktiivi rakendamise alal, et vaadata läbi ELi rahalised vahendid taastuvenergiaprojektide jaoks ja parandada nende toimimist ning hõlbustada riiklike toetuskavade ühtlustamist, et luua võimalikult soodsad tingimused taastuvenergia arendamiseks Euroopas.

[1] Komisjoni (ECOFYS) uuring „EmployRES” tööhõivele avalduva kogumõju kohta.

[2] KOM(2010) 639 (lõplik), „Energia 2020: säästva, konkurentsivõimelise ja kindla energia strateegia”.

[3] SEK xx, „Taastuvatest energiaallikatest energia tootmise hiljutine areng ning transpordisektoris biokütuste ja muude taastuvate energiaallikate kasutamise tehniline hindamine”. Komisjoni aruanne vastavalt direktiivi 2001/77/EÜ artiklile 3 ja direktiivi 2003/30/EÜ artikli 4 lõikele 2; SEK xx, „Ülevaade taastuvenergia rahastamisest Euroopa ja riikide tasandil”. Komisjoni aruanne vastavalt direktiivi 2009/28/EÜ artikli 23 lõikele 7; SEK xx, komisjoni aruanne massibilansi kontrollimeetodi toimimise kohta vedelate ja muude biokütuste säästlikkuskava puhul, Komisjoni aruanne vastavalt direktiivi 2009/28/EÜ artikli 18 lõikele 2.

[4] Direktiiv 2001/77/EÜ, 27. september 2001, taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta.

[5] Direktiiv 2003/30/EÜ, 8. mai 2003, millega edendatakse biokütuste ja muude taastuvkütuste kasutamist transpordisektoris.

[6] Direktiivi 2001/77/EÜ lisas on sätestatud taastuvenergia 22 % osakaal ELi elektritoodangus, kuid hilisemate ühinemiste järel muudeti see 21 %-ks.

[7] Joonisel on esitatud taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaal kolmes energiat tarbivas sektoris ja taastuvenergia üldine osakaal energia lõpptarbimises.

[8] Direktiiv 2009/28/EÜ, 23. aprill 2009, taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta.

[9] Taastuvenergia riiklikud tegevuskavad on komisjoni läbipaistvusplatvormil veebiaadressil http://ec.europa.eu/energy/renewables/transparency_platform/action_plan_en.htm. Teatises esitatud edasised andmed taastuvenergia riiklike tegevuskavade kohta (kui pole märgitud teisiti) on pärit Madalmaade Energiauuringute Keskuse ja Euroopa Keskkonnaameti aruandest „ Renewable Energy Projections as Published in the National Renewable Energy Action Plans of the European Member States ”.

[10] Koostatud taastuvenergia riiklike tegevuskavade esialgse analüüsi tulemuste põhjal.

[11] KOM(2010) 677 (lõplik), „Energiainfrastruktuuri prioriteedid aastaks 2010 ja pärast seda – Euroopa integreeritud energiavõrgu väljaarendamise kava”.

[12] KOM(2010), komisjoni teatis ELi biokütuste ja vedelate biokütuste säästlikkuskava ja

biokütuste arvestuseeskirjade praktilise rakendamise kohta, ELT C 160, 19.6.2010, lk 8–16.

[13] SEK xx, komisjoni aruanne massibilansi kontrollimeetodi toimimise kohta vedelate ja muude biokütuste säästlikkuskava puhul. Koostatud vastavalt direktiivi 2009/28/EÜ artikli 18 lõikele 2.

[14] COM(2007) 723 (lõplik), „Euroopa energiatehnoloogia strateegiline kava”.

[15] KOM(2010) 639 (lõplik), „Energia 2020: säästva, konkurentsivõimelise ja kindla energia strateegia” (lk 6).

[16] ECOFYS, Ernst & Young, Fraunhofer ISI, TU Vienna, 2010. Kõige väiksemaid kulusid hõlmava stsenaariumi kohaselt tuleb elektritootmisse investeerida 310–370 miljardit eurot, mis vastab ka teatises COM(2010) 677 (lõplik) esitatud analüüsi tulemustele.

[17] Euroopa majanduse elavdamise kava: http://ec.europa.eu/energy/eepr/index_en.htm .

[18] KOM(2010) 639 (lõplik), „Energia 2020: säästva, konkurentsivõimelise ja kindla energia strateegia”.

[19] Vt ECORYS: ” Assessment of non-cost barriers to renewable energy growth in EU Member States” veebiaadressil http://ec.europa.eu/energy/renewables/studies/renewables_en.htm .

[20] Vt ECORYS: ” Assessment of non-cost barriers to renewable energy growth in EU Member States” veebiaadressil http://ec.europa.eu/energy/renewables/studies/renewables_en.htm .

[21] Vt „ Support schemes for renewable electricity in the EU ”, European Commission Economic Papers nr 408, aprill 2010 ja „ Financing Renewable energy in the European Energy market ”, ECOFYS jt, oktoober 2010.

[22] EWEA „ The economics of wind energy ” ja EPIA „ Set for 2020 ”.

[23] Rahvusvahelise Energiaagentuuri prognooside kohaselt subsideeritakse maailmas fossiilkütuseid 312 miljardi USA dollariga ( http://www.worldenergyoutlook.org/subsidies.asp ). Kõige uuemate andmete (2004) kohaselt subsideeriti ELis (EL 15) fossiilkütuseid 21,7 miljardi euroga ja taastuvenergiat 5,3 miljardi euroga (Euroopa Keskkonnaameti tehniline aruanne 1/2004).

[24] Lisateave kasujagamismehhanismide kohta on RESHARE aruandes veebiaadressil www.reshare.nu.

[25] SEK xx, „Ülevaade taastuvenergia rahastamisest Euroopa ja riikide tasandil”. Komisjoni aruanne vastavalt direktiivi 2009/28/EÜ artikli 23 lõikele 7.

[26] KOM(2010) 639 (lõplik), „Energia 2020: säästva, konkurentsivõimelise ja kindla energia strateegia” (lk 10).

[27] Sh kooskõlastatud tegevus taastuvenergia direktiivi rakendamisel, liikmesriikide koostöörühm soodustariifide vallas ja mitu projekti Euroopa aruka energeetika kava raames.

[28] Vt SEK(2008) 85-2, komisjoni poolt kliima- ja energeetikapaketi kohta koostatud mõjuhinnangu lisa lk 122.

[29] Vt KOM(2010)700 (lõplik).

[30] Vt komisjoni otsus 2010/670/EÜ (ELT L 290, 6.11.2010, lk 39).

[31] ELT C 302, 9.11.2010, lk 4, lisateave veebiaadressil http://ec.europa.eu/clima/funding/ner300/index_en.htm.

[32] Nõukogu direktiiv 2003/96/EÜ, 27. oktoober 2003, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (ELT L 283, 31.10.2003, lk 51. viimati muudetud direktiividega 2004/74/EÜ ja 2004/75/EÜ (ELT L 283, 30.4.2004, lk 87 ja lk 100)).