[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 18.5.2010

KOM(2010)228 lõplik

KOMISJONI ARUANNE EUROOPA NÕUKOGULE JA PARLAMENDILE

Teine järelaruanne teatise kohta, mis käsitleb veepuuduse ja põua probleemi Euroopa Liidus KOM(2007) 414 (lõplik)

{SEK(2010)573}

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Teine järelaruanne teatise kohta, mis käsitleb veepuuduse ja põua probleemi Euroopa Liidus (KOM(2007) 414 (lõplik))

1. SISSEJUHATUS

Vee – ühe väärtuslikuma loodusvara – varud vähenevad ning kõik märgid viitavad sellele, et see suundumus tulevikus jätkub. Halvem kättesaadavus, kehvem kvaliteet ning kasvav nõudlus magevee järele kujunevad keerulisteks probleemideks. Arvatakse, et kliimamuutus halvendab olukorda veelgi. Seetõttu on vaja veepuudusega seotud küsimusi käsitleda laiemas kontekstis.

2007. aastal võttis komisjon vastu veepuudust ja põudasid käsitleva teatise[1]. Nimetatud teatises on esitatud seitse poliitikaalgatust tõhusa ja säästliku veemajanduse arendamiseks Euroopas. 2007. aasta oktoobris[2] avaldas nõukogu toetust teatises esitatud poliitikavalikutele ja kutsus komisjoni 2012. aastaks üle vaatama ja edasi arendama veepuuduse ja põudadega seotud probleemide lahendamise strateegiat.

Euroopa Parlament võttis 2008. aasta oktoobris vastu aruande teatise kohta ning toetas esimesi kavandatud poliitikavalikuid. Parlamendi resolutsioonis rõhutatakse, et on vaja võtta kiireloomulisi meetmeid, eriti vee kokkuhoiu, heade tavade vahetamise, teadlikkuse tõstmise kampaaniate ja veele õiglase hinna määramise edendamiseks, ning leitakse, et kõnealuste meetmete toetamiseks on vaja rohkem vahendeid.

Esimene järelaruanne teatise[3] kohta võeti vastu 2008. aasta detsembris ning selles on üksikasjalikult kirjeldatud teatises esitatud ettepanekute rakendamise kulgu. Aruandes on nimetatud mõned edukad poliitikaalgatused nii ELi kui ka riikide tasandil, mis olid tulemuste saavutamisele kaasa aidanud, kuid jõuti siiski järeldusele, et veel on palju teha. Aruandele oli lisatud tööprogramm, mille rakendamist tuli samuti korrapäraselt jälgida. Nagu aruandes teatatud, hindab komisjon igal aastal edasiminekut meetmete rakendamisel, pidades silmas poliitika läbivaatamist aastal 2012 kooskõlas nõukogu 30. oktoobri 2007. aasta otsusega. Käesolevas teises aruandes hinnatakse teatises esitatud valikute ning pika ja keskpika tööprogrammi rakendamist. Aruande eesmärk on tutvustada Euroopas viimase aasta jooksul saavutatud tulemusi. Aruanne[4] sisaldab ka teavet, mis saadi liikmesriikidelt vastuseks poliitikavalikute rakendamist käsitlevale küsimustikule.

2. POLIITIKAVALIKUTE RAKENDAMISEL SAAVUTATUD TULEMUSTE HINDAMINE

Taust

2009. aasta aprillis esitas Euroopa Komisjon poliitikadokumendi (valge raamat[5]), milles on sätestatud meetmeraamistik kliimamuutustega kohanemiseks ning tegevussuunad, mille eesmärk on vähendada ELi haavatavust kliimamuutuste mõjude suhtes. Valges raamatus on rõhutatud, et on vaja lisameetmeid veekasutuse tõhustamiseks ning kliimamuutusele vastupanu suurendamiseks.

22. detsember 2009 oli otsustavaks tähiseks Euroopa veepoliitikas. Sel kuupäeval pidid vee raamidirektiiviga[6] ettenähtud majandamiskavad olema kehtestatud kõikidele ELi valgaladele. See pidi andma selgema ülevaate, mida liikmesriikidel on kavas valgaladel ette võtta veepuuduse ja põua probleemi lahendamiseks.

Kuid mitmed liikmesriigid, kus veepuudus ja põud arvatakse olevat tulevikus kõige suurem, ei olnud 2009. aasta detsembriks nimetatud kavasid vastu võtnud.

3. Veele õiglase hinna määramine

Vee raamdirektiivi artikli 9[7] kohaselt peavad liikmesriigid tagama 2010. aastaks, et veehinna kujundamise poliitika innustaks veeressursse tõhusalt kasutama ning et veekasutuse eri valdkonnad annaksid piisava panuse veevarustusteenuse kulude katmisse.. Valgalade majandamiskavades esitatud meetmeprogrammid võimaldavad kontrollida, kas kõnealust kohustust on kogu Euroopas täies ulatuses täidetud.

Praegune liikmesriikidelt saadud teave näitab, et tariifisüsteemi kohandamine kulude katmise põhimõtte arvessevõtmiseks võib tarbijale tähendada veearvete suurenemist. Seetõttu rakendatakse süsteemi järk-järgult. Kogemus näitab, et hinnatõus ei pruugi tingimata kaasa tuua tarbimise vähenemist. Veehinna kujundamine on ainult üks võimalik vahend ning veekasutuse tõhustamiseks on vaja lisameetmeid. Näited liikmesriikides kõige laialdasemalt kasutatavatest meetmetest on rühmatariifide kehtestamine, trahvid vee liigtarbimise eest ning soodustused vee säästva kasutamise korral.

Seoses püüdlustega suurendada mõõtmisprogrammide kasutuselevõttu kõikides vett kasutavates sektorites, sealhulgas kohustuslikku kontrolli veevõtu üle (vee raamdirektiivi artikli 11 lõige 3), teatasid mitmed liikmesriigid, et kodumajapidamistes kasutatava joogivee mõõtjate kasutuselevõtt on olnud aktiivne. Samuti on mõõtmine suurenemas muude vett kasutavate sektorite puhul, eriti juhul, kui kasutajad on ühendatud ühisveevärki. Otsese veevõtu mõõtmine ja kontroll on tavaliselt juba veekasutusloa andmise eelduseks. Mõnedel Lõuna-Euroopa valgaladel on ka põhjaveevõtt õigusaktidega reguleeritud.

4. Veevarude ja veega seotud vahendite tõhusam eraldamine

Maakasutuse parem planeerimine

Majandustegevust tuleks kohandada nii, et valgala veevarusid kasutataks säästvalt, teravdamata juba olemasolevaid surveid mõnedel valgaladel. Selliste majandusharude kiire areng, nagu turism ja põllumajandus, võib põhjustada liigset veevõttu, mis võib tekitada olulisi probleeme, eriti veepuuduse all kannatavates piirkondades.

ELis on praegu käimas mitmed maakasutuse planeerimisega seotud ettevõtmised nii Euroopa kui ka riikide tasandil.

Põllumajanduse ees seisvate uute ülesannetega toimetuleku eesmärgil lisati ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP) 2008. aasta läbivaatamise tulemusena nõuete hulka ka vee parema majandamisega seotud eesmärgid. Alates 2010. aastast peavad liikmesriigid kehtestama standardid, mida kohaldatakse praegu põllumajandusettevõtte tasandil siseriikliku loa andmise menetluses juhul, kui vett kasutatakse niisutamiseks. Nõuetega seotud kohustused, nagu põllumajandustootjate parem teavitamine ning võimalus vähendada rikkumise korral ÜPP raames makstavaid toetusi, peaksid aitama tõsta põllumajandustootjate teadlikkust loa andmise menetlustest. Komisjon jälgib rakendamisetapi jooksul tähelepanelikult ÜPP läbivaatamisest tulenevate nõuete kohaldamist.

Taastuvate energiaallikate kasutamise edendamist käsitlevas direktiivis (taastuvenergia direktiiv[8]) on kehtestatud kohustuslikud riiklikud eesmärgid suurendada aastaks 2020 taastuvenergia osakaalu lõpptarbimises ning saavutada 10 % taastuvenergia osakaal transpordisektoris. See võib suurendada biomassi tootmist ELis. Komisjoni tellitud uurimus,[9] milles käsitleti bioenergeetika arengu mõju vee kättesaadavusele, näitab, et biomassi tootmise oluline suurenemine ELis ei too enamikus piirkondades kaasa niisutusvee kogutarbimise suurenemist. Sellele vaatamata järeldati uurimuses, et Euroopa veevarudele avalduva surve vältimiseks peaks bioenergia lähteaine tootmine toimuma pigem Euroopa põhja- ja keskosas kui lõunas ning eelkõige veepuuduse käes kannatavates piirkondades.

Veekasutuse tõhustamiseks linnapiirkondades on kohalikul tasandil käivitatud mitmeid algatusi, et omavalitsused lülitaksid oma arengukavadesse uued seisukohad veekasutuspoliitika suhtes, kuid võetud meetmete kohta esitatud teabe põhjal on selge, et nimetatud probleemile tuleks riigi tasandil suuremat rõhku panna.

Enamik liikmesriike teatasid, et nad rakendavad täielikult keskkonnamõju hindamise direktiivi[10] ning keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi[11]. Projektide puhul, mis mõjutavad oluliselt veekeskkonda, soovitatakse nimetatud direktiivide kohastesse hindamistesse[12] lisada veega seotud mõjude hindamine, mis on sätestatud veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 lõikes 7 .

Tähelepanu nõuab turismisektor . Enamik turiste siirdub piirkondadesse, kus veepuudus ja põuad on juba probleemiks, ning nad kasutavad päevas keskmiselt neli korda rohkem vett[13] kui kohalikud elanikud. Nõudlus tipphooajal võib seetõttu pannakohalikule veevarustusele raske koormuse. Tähtsaim ülesanne on vähendada tipphooajal nõudlust vee järele ning viia veekasutus miinimumini ökoloogilise jalajälje ning veevarudele avaldatava surve vähendamiseks.

Tõhusa veekasutuse rahastamine

Maaelu arengukavad on tähtsad vahendid, mis võivad oluliselt kaasa aidata veepoliitika raamdirektiivi eesmärkide saavutamisele. Veevarudega seonduvate probleemide lahendamine on lisatud maaelu arengukavadesse, kuid erilist tähelepanu on vaja pöörata sellele, kuidas vähendada veemajandusele avalduvat võimalikku negatiivset mõju, mis tuleneb põllumajandusettevõtetesse tehtavatest uutest investeeringutest, eriti juhul, kui need investeeringud on seotud niisutatavate alade laiendamise ning uute suuremahuliste veemahutite rajamisega. Tuleks välja töötada järelevalvesüsteemid, mis aitavad kasvavatel põllumajandusettevõtetel vett säästlikult kasutada[14]. Sellest tulenevalt on vaja suurendada kooskõla vee- ja põllumajanduspoliitika vahel.

Ühise põllumajanduspoliitika läbivaatamisel saavutatud kokkuleppe tulemusena on maaelu arengu poliitika toetamiseks eraldatud üha rohkem vahendeid esimesest sambast. Täiendavad rahalised vahendid (3,3 miljardit eurot) võimaldavad liikmesriikidel toetada maaelu arengukava raames võetavaid meetmeid ning reageerida Euroopa põllumajanduse ees seisvatele probleemidele, sealhulgas arendada veemajandust. Lisaks on Euroopa majanduse elavdamise kava raames ette nähtud 1,020 miljardit eurot maapiirkondade ulatusliku infrastruktuuri arendamiseks ning ÜPP läbivaatamise käigus kindlaks tehtud uute probleemide lahendamiseks. 2009. aastal komisjonile esitatud teabest selgus, et liikmesriigid on olemasolevate maaelu arendamise programmide raames kasutanud 26,9 % täiendavatest vahenditest veemajanduse arendamiseks[15].

Programmiperioodil 2007–2013 kasutati rohkem kui 6 % ühtekuuluvuspoliitika kogueraldistest veemajandusega seotud infrastruktuuri investeeringuteks. Lisaks kasutatakse suurt osa riskide vältimiseks ettenähtud 5,8 miljardist eurost vett ja veepuudust käsitlevate projektide toetamiseks.

Komisjon on juba alustanud 2013. aasta järgse ühtekuuluvuspoliitika väljatöötamist. 2009. aasta märtsis avaldas komisjon töödokumendi „Regions 2020 – Climate change challenges for European Regions”,[16] milles käsitletakse ka kliimamuutusega kaasnevat veepuuduse ja põua probleemi. Euroopa territoriaalse koostöö programmidega (varem „Interreg”) toetatakse oluliselt veepuudust käsitlevaid piiriüleseid ja riikidevahelisi projekte.

ELi ja liikmesriikide eelarvetes võetakse üha rohkem arvesse veemajanduse arendamist edendavate meetmete rahastamist; kõnealused meetmed on seotud näiteks olemasolevate veevarustussüsteemide arendamise, lekete vähendamise, heitvee taaskasutamise, mullakaitse, keskkonna- ja veeressursside kaitse ning järelevalvega ning teadmiste parandamiseks tehtavate uuringutega. Rohkem teavet ELi ja riiklike vahendite kasutamise kohta loodetakse saada valgalade majandamiskavadest.

Ainult mõned üksikud liikmesriigid teatasid, et nad on kehtestanud maksupoliitika , milles võetakse arvesse veepuuduse ja põuaga seotud küsimusi.

5. Põuariski ohjamise parandamine

Põuaohjekavade väljatöötamine

Veemajanduse kontekstis on üleminek kriisile reageerimiselt riskiohjamisele viis parandada ühiskonna vastupidavust veepuuduse ja põua korral. ELi liikmesriigid käsitlevad ning lahendavad nimetatud probleeme sõltuvalt oma lähiajaloost ning sellest, millised on nende kogemused seoses veepuudusega. Mitmed liikmesriigid on hakanud välja selgitama piirkondi või terveid valgalasid, mida mõjutab põud või mis kannatavad püsiva või osalise veepuuduse, mulla seisundi halvenemise või kõrbestumise all. Valgalade majandamiskavade täienduseks on võimalik välja töötada konkreetsed põuaohjekavad. Sellele vaatamata võib vee raamdirektiivi rakendamisega viivitamine takistada veepuuduse ja põuaga seotud probleemide lahendamist liikmesriikides, keda need probleemid mõjutavad.

2009. aasta detsembris võtsid veepoliitika eest vastutavad isikud vastu juhised kliimamuutusega seotud küsimuste kaasamiseks valgalade teises ja kolmandas majandamistsüklis[17]. Sellesse on lisatud eraldi peatükk, milles käsitletakse veepuuduse ja põua probleemiga seotud kohanemismeetmeid.

Mõned liikmesriigid on juba teatanud, et nad ei ole kindlaks teinud ühtegi püsiva veepuuduse all kannatavat valgala (Saksamaa, Austria, Soome, Leedu, Belgia), kuigi suvel võib esineda ajutist või isegi sagedast veenappust. Sellele vaatamata kannatavad mõned liikmesriigid püsiva veepuuduse all terve riigi ulatuses (Malta, Küpros) või tervete valgalade ulatuses (Hispaania, Itaalia).

Lisaks Vahemere maadele teatasid ka mõned Kesk-Euroopa riigid sagedase veepuuduse all kannatavatest piirkondadest (Tšehhi) või ülekasutatud põhjaveekihtidest (Prantsusmaa, Belgia).

Põuavaatlussüsteemi ja varajase hoiatamise süsteemi väljatöötamine

Euroopa põuavaatlussüsteemi prototüüp, mis võimaldab põuda ennustada, tuvastada ning jälgida, on praegu katsefaasis ning selle abil töötatakse välja meteoroloogilisel teabel põhinevaid põuaindekseid. Euroopas on nii riiklikul kui ka üleeuroopalisel tasandil käimas mitu ettevõtmist põua-, veepuuduse ja kõrbestumisriski jälgimiseks ning ohjamiseks. Mitmed liikmesriigid teostavad juba põuaseiret (näiteks Hispaania, Portugal, Ühendkuningriik, Itaalia, Poola, Austria).

ELi solidaarsusfondi ja Euroopa kodanikukaitsemehhanismi kasutamise edasine optimeerimine

2009. aastal anti Küprosele ELi solidaarsusfondist 7,6 miljonit eurot, et aidata hüvitada 2008. aasta ränkade põudade tõttu võetud erakorraliste meetmete kulusid. Tegu oli esimese korraga, kui solidaarsusfondist rahastati eriti ränga põuaga seotud erakorralisi meetmeid.

Euroopa solidaarsusfondi mobiliseerimine põua korral on raske, kuna taotlusi võib esitada komisjonile kümne nädala jooksul alates esimese kahjustuse tekkimisest. Taotluste esitamise kord (tähtaeg) tuleks edaspidi läbi vaadata, et võimaldada Euroopa solidaarsusfondil põualaadsete aeglase kuluga katastroofide puhul kiiremini tegutseda. Nii põuakavade ja põua näitajate kasutuselevõtt kui ka tõhus põua varajase hoiatamise süsteem võivad taotlejate olukorda parandada.

Euroopa Parlament avaldas toetust komisjoni poolt Euroopa Ülemkogule esitatud palvele vaadata uuesti läbi ülemkogu seisukoht seoses Euroopa solidaarsusfondi määruse muudatusettepanekuga, mille komisjon esitas juba 2005. aastal; muudatusettepanekus on muu hulgas uuesti määratletud kriteeriumid ning laiendatud abikõlblike juhtumite loetelu.

2009. aasta kodanikukaitse tööprogramm hõlmab reageerimist, valmisolekut ja ennetamist käsitlevaid meetmeid, mille rahastamiseks võib eraldada toetust kodanikukaitse rahastamisvahendi raames. Sinna hulka kuuluvad ennetavad koostööprojektid, valmisolek (väljaõpe, praktiline treening) ning hädaolukordadega (sh põuaga) seotud kulutused.

6. Veevarustuse infrastruktuuride laiendamine

Piirkondades, kus veenõudlus endiselt ületab saadaolevaid ressursse, kuigi on võetud kõik võimalikud meetmed veenõudluse vähendamiseks vastavalt veepoliitika valdkonnas loetletud lahenduste tähtsuse järjekorrale, tuleks põuamõjude leevendamiseks kaaluda uute veevarustuse infrastruktuuride rajamist.

Komisjonile 2008. aasta detsembris tehtud uuringus hinnati nelja alternatiivse veevarustusvõimaluse (mageveestamine, heitvee taaskasutamine, põhjavee toitmine ning vihmavee kogumine) riske ja mõjusid ning sellest ilmnes, et kogu ELi hõlmavat meedet põuamõjude leevendamiseks ei ole. Võimalikud probleemid ja leevendusmeetmed on erinevad lähtuvalt asukohast ja tehnika arengust, mis tähendab, et meetmed riskide vähendamiseks peavad olema välja töötatud vastavalt kohalikele oludele. Alternatiivsed veevarustusvõimalused võivad olla kulukamad, kuid hinnaerinevuste kompenseerimiseks antavaid toetusi tuleks kasutada üksnes selleks, et aidata kasutajal üle minna säästvamale veekasutusele, mille puhul vee hind peegeldab selle tegelikku maksumust.

Alternatiivsete veevarustusvõimaluste osatähtsus kasvab tulevikus kliimamuutuse ning vee kättesaadavuse vähenemise tõttu ning seepärast tuleks eriti hoolega kaaluda nende kasutuselevõttu ning sellealaste teadmiste parandamist.

7. Veekasutust tõhustavate tehnikate ja tavade edendamine

2009. aasta juulis viidi lõpule komisjoni tellitud hindamine,[18] mis näitas, et kohustuslike nõuete kehtestamine vett kasutavatele seadmetele laiendatud ökodisaini direktiivi raames võib kaasa tuua märkimisväärse kokkuhoiu. Kui kaasataks kõik olmevett kasutavad seadmed, oleks võimalik kokku hoida 19,6 % kogu ELi avaliku veevarustusega kaasnevatest kuludest (umbes 6 %, kui kaasataks ainult energiamõjuga tooted, välja arvatud nõudepesumasinad ja pesumasinad). Sellega oleks võimalik vähendada ELi veevõttu kokku aastas 3,2 %.

Energiamõjuga toodete, näiteks kraanide, duššide ja vannide veetarbimise vähendamine võib samuti anda tulemuseks kaudse energiatarbimise vähenemise, sest nimetatud toodete energiavajadust on võimalik vähendada 20 %. Hindamises järeldati, et hoonete puhul võib tagada olulise kokkuhoiu käitumisharjumuste muutmine. Väikesed muutused duši all olemise aja, vannis käimise sageduse või kraanide kasutamise puhul võivad anda tulemuseks 20–30 % kokkuhoidu.

ELi keskkonnajuhtimis- ja auditeerimissüsteem[19] on ettevõtete ja muude organisatsioonide jaoks ettenähtud vahend nende keskkonnaalase tulemuslikkuse hindamiseks ja parandamiseks ning aruannete koostamiseks. Läbivaadatud määrus käsitleb peamistel tulemuslikkuse näitajatel põhinevat aruandlust; nimetatud näitajate hulka kuulub ka veekasutuse tõhususe näitaja, milleks on kogu aastane veekasutus väljendatuna m³-s. Täpsemad näitajad määratletakse viitedokumentides, mis töötatakse välja kõikide majandussektorite jaoks.

Lisaks keskkonnajuhtimis- ja auditeerimissüsteemile, mis eeldab vabatahtlikku osalust veeressursside kasutuse tõhustamises, teatati ka veekasutuse eri valdkondade vahelistest muudest vabatahtlikest kokkulepetest liikmesriikides.

Euroopa Keskkonnaagentuuri aruande kohaselt kasutatakse ligikaudu 11 % kogu Euroopas võetud mageveest tootmissektoris; sellest pool kasutatakse jahutamiseks ning pool töötlemiseks. Energiatootmiseks võetud vesi moodustab 44 % kogu võetud mageveest, kuid üksnes väga väike osa sellest veest kasutatakse tootmises ära. Alternatiivsete veevarude suurem kasutamine energiatootmises (jahutamisel) on võimalik, kuna põuad mõjutavad neid allikaid vähem[20].

8. Veesäästlike käitumistavade edendamine Euroopas

Veesäästlike käitumistavade edendamine Euroopas nõuab kodanikuühiskonna kaasamist. Selgitades võetud meetmete põhjusi ning jagades teavet selle kohta, kuidas vett säästa, saavad liikmesriigid mõjutada tarbijaid valima veesäästlikke tooteid ning teenuseid, mis omakorda loovad turu nimetatud toodete ja teenuste jaoks. Keskkonnasäästlikumad riigihanked ning tarbijate teavitamine toote märgistuses lihtsustab veesäästlike käitumistavade edendamist.

Laiendatud ökodisaini raamdirektiiv,[21] mis võeti vastu 21. oktoobril 2009, hõlmab lisaks energiat kasutavatele toodetele ka energiamõjuga tooteid. Uues ökodisaini direktiivi kohases tööprogrammis (2009–2011) käsitletakse energiat ja vett kasutavaid seadmeid (nt niisutusseadmed) ning samuti on läbivaatamisel energiamärgistuse direktiiv, et hõlmata ökodisaini direktiivi eeskujul suurem hulk tooteid.

Pärast läbivaadatud ELi ökomärgistuse määruse vastuvõtmist 2009. aasta novembris loodetakse, et ökomärgis mõjutab tarbijat üha enam ostma keskkonnasõbralikke tooteid, sealhulgas neid, mille tootmisel on kasutatud vähem vett ning mille veetarve on väiksem.

Keskkonnasõbralikumad riigihanked on parim võimalus ergutada keskkonnasõbralike toodete ning tehnikate turgu ning mõjutada inimesi eelistama veetõhusaid tooteid ja tehnikaid. Komisjon kutsub tungivalt liikmesriike üles suurendama keskkonnasäästlike riigihangete osakaalu.

Tarbijate teadlikkuse tõstmiseks räägitakse üha enam veetarbimise mõjust. Näidatakse, kui palju magevett kulub kaupade või teenuste tootmiseks. Komisjon kaalub, kuidas seda saaks tulevikus ära kasutada veepuudust ja põuda käsitlevas poliitikas.

Euroopas on toimumas mitmed vee säästmist käsitlevad algatused. Euroopa Veepartnerluse ( European Water Prtnership ) raames 2008. aasta juunis käivitatud programmi Aquawareness , mis käsitleb Euroopa veealast teadlikkust ja veemajandust, on kaasatud sidusrühmad erinevatest majandussektoritest ning kodanikeühendustest, kaasa arvatud valitsusvälistest organisatsioonidest, piirkondlikest ja kohalikest omavalitsustest, et leida ühiseid lahendusi säästvama veemajanduse edendamiseks.

9. Teadmiste suurendamine ja andmete kogumise parandamine

Veepuudust ja põudasid käsitlev üleeuroopaline teabesüsteem

Veepoliitika raamdirektiivi ühise rakendamise käigus töötatakse koostöös Euroopa Keskkonnaagentuuri (EEA) ja Teadusuuringute Ühiskeskusega (JRC) välja näitajad. EEA on olnud edukas veepuudust ja põuda käsitleva Euroopa teabesüsteemi rajamisel ning samuti üleilmse keskkonna- ja turvaseire (GMES) rakendamisel, mille kaudu on võimalik saada satelliitseadmelt pärit andmeid ning maismaaseire teenuseid veepoliitika toetamiseks[22].

Samuti esitab Euroopa Keskkonnaagentuur igal aastal keskkonnaseisundit käsitlevas aruandes muu hulgas arvandmed vee hulga kohta.

Lisas on esitatud näited põua ennustamiseks kasutatavate uute teabesüsteemide kohta.

Teadustegevuse ja tehnika arendamise võimalused

Nii riiklikud kui ka rahvusvahelised uurimis- ja arendusprojektid on peamised vahendid, mille abil on võimalik leida sünergia veepuudust ja põuda käsitlevate meetmete vahel, teha kindlaks teadusuuringute peamised puudused ning sammud, mida on eelkõige vaja astuda teadmiste parandamiseks[23]. Komisjonil on kavas Euroopa Parlamendi palvel käivitada pilootprojekte, mis aitaksid lahendada veepuuduse ja põudadega seotud probleeme (meetmed kõrbestumise peatamiseks Euroopas, kliimameetmed Karpaatia piirkonnas ning veevarustussüsteemide lekete vähendamine). Rohkem näiteid on esitatud lisas.

10. JÄRELDUSED

Veepuudust ja põudasid käsitlevas 2007. aasta teatises esitatud prioriteedid jäävad kehtima. 2007. aasta teatises kindlaksmääratud poliitikavõimaluste arvessevõtmiseks on rakendatud mitmeid meetmeid, kuid Euroopa väärtuslike, kuid piiratud veevarude ülekasutamise peatamiseks ja selle suundumuse tagasipööramiseks on vaja teha rohkem jõupingutusi.

2010. aastal on tähelepanu keskpunktis vee tõhus kasutamine ning eelkõige vee säästva kasutamise võimalused kodumajapidamises. Komisjon arutab ELi tasandil meetmeid, mis aitaksid säästa vett hoonete veekasutuse ja lekete vähendamise kaudu ning tutvustab neid sidusrühmadele 2011. aastal.

Kui 2012. aastal hakatakse läbi vaatama veepuudust ja põudasid käsitlevat komisjoni poliitikat, keskendutakse saavutatu hindamisele ning sellele, kas on vaja võtta täiendavaid meetmeid veekasutuse tõhustamiseks, tervikliku poliitika kujundamiseks, vee kokkuhoidmiseks ning paremate veesäilitusvõimaluste leidmiseks; neid eesmärke oleks võimalik saavutada maakasutuse ja maaharimisviiside ning veevarustuse infrastruktuuride muutmise, uut tüüpi veevarude, hoonete ja toodete kasutuselevõtu, põuaohjamise ja varajase hoiatamise süsteeme käsitlevate meetmete ning sidusrühmade koondamise abil.

Komisjon tunneb muret selle üle, et vee raamdirektiivi rakendamine viibib sellistes liikmesriikides, kes kannatavad veepuuduse all kõige rohkem (valgala esialgseid majandamiskavasid käsitlevaid arutelusid ei oldud 2009. aasta detsembriks alustatud näiteks Portugalis, Küprosel, Maltal, Kreekas ning Hispaanias 22 valgala puhul 24st). Asjaolu, et 2009. aastal olid veeolud tunduvalt paremad võrreldes viimaste aastate olukorraga mõnedes Lõuna-Euroopa riikides, ei mõjuta käesoleva aruande järeldusi. Reostus, ülekasutamine ja kliimamuutus avaldavad veeressurssidele jätkuvalt üha rohkem survet ning vaatamata sellele, et Euroopa hüdroloogilise režiimi tulevik ei ole täpselt teada, on selge, et veekogude puhastamine, bioloogilise mitmekesisuse suurendamine, tõhusam veekasutus ning vee kättesaadavuse suurendamine on üks osa eespool nimetatud probleemide lahendamisest. Oskusteave ja tehnika, mida selliste meetmete võtmine annab, tagavad Euroopa tööstusele selle valdkonna arendamisel juhtrolli.

Vee raamdirektiivi kohaselt peab komisjon avaldama 2012. aastaks aruande direktiivi rakendamise kohta, milles antakse ülevaade liikmesriikide tööst valgalade majandamiskavade koostamisel. Veepuudust ja põuda käsitleva poliitika läbivaatamine on tihedalt seotud vee raamdirektiivi rakendamise aruandega ning koos keskkonnaressursside haavatavuse läbivaatamisega aitavad need komisjonil välja töötada 2012. aastaks kavandatud Euroopa veeressursside kaitsmise kava. Nimetatud kavas käsitletakse praeguse poliitika tulemuslikkust ja täiendavate meetmete vajadust ELi veepoliitika tõhususe suurendamiseks seoses kliimamuutustega. Kavas toetatakse üleminekut kriisiohjelt ennetamisele ja valmisoleku parandamisele, et tagada jätkusuutlik tasakaal veenõudluse ja puhta vee varude vahel, võttes arvesse nii inimeste kui ka looduslike ökosüsteemide vajadusi. Kavas pööratakse erilist tähelepanu sellele, et praeguste õigusaktide rakendamist on vaja tõhustada ning et tuleks vastu võtta uusi õigusakte; samuti on vaja leida rahalisi vahendeid, võtta stimuleerivaid meetmeid ja luua andmekogumist toetav süsteem ning toetada teaduse ja tehnika arengut.

[1] KOM(2007) 414 (lõplik), 18.7.2007.

[2] 13888/07, 15. oktoober 2007, ENV 515, DEVGEN 182, AGRI 325.

[3] KOM(2008) 875 (lõplik), 19.12.2008.

[4] 2009. aasta kevadel saadeti küsimustikud 27 liikmesriigi veepoliitika eest vastutavatele isikutele. Vastused saatsid Tšehhi Vabariik, Itaalia, Soome, Austria, Saksamaa, Portugal, Ühendkuningriik, Belgia, Poola, Prantsusmaa, Malta, Küpros, Hispaania ja Leedu. Viited konkreetsetele liikmesriikidele on ainult näiteks.

[5] KOM(2009) 147 (lõplik), 1.4.2009, „Kliimamuutustega kohanemine: Euroopa tegevusraamistik”.

[6] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik, EÜT L 327, 22.12.2000, lk 1.

[7] VII lisa punkti A.7.2 kohaselt peab valgala majandamiskava sisaldama aruannet praktiliste sammude ja võetud meetmete kohta veekasutuse kulude katmise põhimõtte kohaldamisel vastavalt artiklile 9.

[8] Komisjoni direktiiv 2009/28/EÜ, 23. aprill 2009, taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta, ELT L 140, 5.6.2009, lk 16.

[9] T. Dworak et al. (2009), Assessment of inter-linkages between bioenergy development and water availability .

[10] Nõukogu direktiiv 85/337/EMÜ, 27. juuni 1985, teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta, EÜT L 175, 5.7.1985, lk 40.

[11] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2001/42/EÜ, 27. juuni 2001, teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta, EÜT L 197, 21.7.2001, lk 30.

[12] Ühise rakendamise strateegia (CIS) suunisdokument nr 20 erandite kohta, http://circa.europa.eu/Public/irc/env/wfd/library?l=/framework_directive/guidance_documents/documentn20_mars09pdf/_EN_1.0_&a=d.

[13] Euroopa Keskkonnaagentuur (EEA): Euroopa Keskkond, kolmas hinnang (2000).

[14] T. Dworak et al (2009), In-depth assessment of RD-programmes 2007–2013 as regards water management

[15] Lisaks võivad liikmesriigid maaelu arengut käsitleva määruse (komisjoni määrus (EL) nr 108/2010) artikli 38 rakenduseeskirjade avaldamise järel anda toetust vee raamdirektiivi rakendamiseks. Seda meedet võib kasutada kohe, kui valgalade majandamiskavad on valmis.

[16] <http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docoffic/working/regions2020/index_en.htm>

[17] http://circa.europa.eu/Public/irc/env/wfd/library?l=/framework_directive/guidance_documents/management_climatepdf/_EN_1.0_&a=d

[18] BioIS ja Cranfieldi ülikool (juuli 2009), Study on water efficiency standards

[19] Määrus (EÜ) nr 1221/2009, ELT L 342, 22.12.2009, lk 1.

[20] EEA aruanne nr 2/2009, Water resources across Europe – confronting water scarcity and droughts .

[21] Direktiiv 2009/125/EÜ, ELT L 285, 31.10.2009, lk 10

[22] KOM(2009) 223 (lõplik), ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus Maa seire Euroopa programmi (GMES) ja selle esialgsete toimingute kohta (2011–2013)

[23] Lisaks esimeses järelaruandes nimetatud projektidele (AQUASTRESS, RECLAIM WATER, GABARDINE, MEDINA, MEDESOL, PLEIADeS ja FLOW AID).