KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT

MÕJUHINNANGU KOKKUVÕTE

Lisatud dokumendile:

komisjoni ettepanek Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse kohta, millega kehtestatakse Kirde-Atlandi süvamere kalavarude püügi suhtes kohaldatavad konkreetsed juurdepääsunõuded ja nendega seotud tingimused ning tunnistatakse kehtetuks 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 2347/2002

Sissejuhatus

Alates 2002. aastast kehtib liidus süvamerepüügiga tegelevatele kalalaevadele konkreetne juurdepääsukord (määrus (EÜ) nr 2347/2002, mis koosneb neljast komponendist: püügivõimsuse piiramine, andmete kogumine, püügikoormuse seire ja kontroll. Juurdepääsukord vaadatakse läbi regulaarselt. Läbivaatamine algas 2007. aastal komisjoni teatisega. Konsulteerimiste peamine etapp oli 2009. ja 2010. aastal.

Juurdepääsukorra uuendamine põhineb teatavatel kaalutlustel ühise kalanduspoliitika reformi käigu suhtes. Seadusandlik ettepanek juurdepääsukorra muutmiseks on kavandatud 2011. aasta esimeseks poolaastaks.

Probleem

Kirde-Atlandi süvamerepüügil domineerivad osaliselt tavapärased rannapüügilaevastikud (Portugal, Hispaania) ja osaliselt suured ringirändavad traalerid (Prantsusmaa, Hispaania). Nende arvele langeb ainult 1 % Kirde-Atlandi lossimistest.

Süvamerepüüki hakati üksikasjalikult majandama püügivõimaluste kaudu (lubatud kogupüük, maksimaalne püügikoormus) alles 2003. aastast. Enne seda arenes see püük enamasti reguleerimatult ja sel olid tüüpilised nn üksteise-võidu-kalastamise-probleemi tunnused, nimelt kalavarude märkimisväärne vähenemine. Süvamereliikide püügil võib kalavaru oma erilise tundlikkuse tõttu lühikese aja jooksul märkimisväärselt väheneda, taastamine aga võib võtta väga kaua aega või üldse mitte õnnestuda. Kõnealuste kalavarude bioloogiline seisukord on enamasti teadmata. Mõnd varu loetakse märkimisväärselt vähenenuks, üldiselt ei ole püük jätkusuutlik. Püügivõimalused vähenevad.

Kokkuvõtlikult võib probleeme liigitada järgmiselt.

Põhiprobleemid:

– kõnealuste kalavarude kõrge tundlikkus püügi suhtes; paljud neist kannatavad pikema aja jooksul välja üksnes väikest püügisurvet ning see ei ole majanduslikult elujõuline;

– traalpüük hävitab või ähvardab hävitada asendamatuid merepõhja elupaiku (ohualdis mereökosüsteemid), mis esindavad bioloogilise mitmekesisuse peamisi allikaid süvameres. Juba tekitatud kahju ulatus ei ole teada;

– teatavate süvamereliikide traalpüügi puhul on saagis keskmine kuni suur osakaal soovimatult püütud süvamereliikidel;

– teadusliku nõuande alusel püügisurve jätkusuutliku taseme kindlaksmääramine on eriti raske.

Praeguse süsteemi puudused

– Asjaomased laevastikud on liiga suured ja liiga paindumatud (puudub tõhusus, kuna juurdepääsukord ei ole piisavalt keskendatud).

– Pärast uue kontrollimääruse[1] vastuvõtmist on kõnealune kord osaliselt üleliigne ning side kontrollinõuetega ebaselge (puudub sidusus).

– Eraldi andmekogumist kasutavad teaduslikud nõuandeorganid väga vähe, ehkki kujutab endast halduskoormust (puudub tõhusus ja sidusus andmekogumisraamistikuga).

Eesmärgid

Üldeesmärk

Käesoleva ettepaneku üldeesmärk on tagada süvamere kalavarude säästev kasutamine vastavalt maksimaalse jätkusuutliku saagikuse kontseptsioonile, vähendades sellega keskkonnamõju nii palju kui võimalik. Seni kuni andmed ja meetod ei ole saavutanud nõutavat kvaliteeditaset, mis võimaldaks maksimaalset jätkusuutlikku saagikust püüdlevat majandamist, tuleb asjaomaseid püügipiirkondi majandada vastavalt ettevaatusprintsiibile.

Erieesmärgid

– Järgida teaduslikku nõuannet ennetusliku püügitaseme kohta. Hõlbustada nende varude arendamisel, mille kohta andmeid napib, liikumist maksimaalsel jätkusuutlikul saagikusel põhineva majandamise suunas.

– Vähendada põhjapüügivahendite mõju merepõhjale, et vähendada ohualdiste mereökosüsteemide kahjustamist.

– Vähendada soovimatu püügi taset.

– Tagada kõigi andmete kogumine, mida on vaja teadusliku nõuande parandamiseks.

– Keskenduda eeskirjades kalapüügiviisidele (métier), mille puhul püütakse süvamereliike sihtliigina, ja teha kalapüügiviisi-mõiste areneva teadusliku nõuande ja laevastiku käitumisega kohandatavaks.

– Kooskõlastada juurdepääsusüsteem kontrollimäärusega.

– Ühtlustada eriandmekogumine üldiste standarditega ja tagada järelkontroll.

Võimalused

Kõnealuse algatuse arendamiseks kaaluti viit võimalust: status quo, igasuguse süvamerepüügi keelamine ja püügi reguleerimine ainult tehniliste meetmetega olid valikud, mis jäeti kõrvale nende suurte puuduste tõttu. Kaks järelejäänud võimalust olid järgmised:

3. võimalus – keelata püügivahendid, mis kahjustavad ohualdis mereökosüsteemi kõige rohkem

Süvamerepüügil keelatakse kalapüügivahendid, mis tekitavad kõige suuremaid ökoloogilisi probleeme, nimelt põhjatraalid ja nakkevõrgud[2]. Tehniline lahendus oleks keelata nende püügivahendite kasutamine laevadel, millel on lubatud püüda süvamereliike sihtliigina või keelata nende püügivahenditega püük sügavamal kui teatav sügavus. Muid süvamerepüügil esinevaid probleeme lahendataks kehtivate eeskirjade ajakohastamisega: mitte lubada kehtestada suuremaid püügivõimalusi kui ettevaatusprintsiibil põhineva nõuandega soovitatakse; võimaldada testida MSY-eeskirju (MSY – maksimaalne jätkusuutlik saagikus); määrata kindlaks andmekogumisstandardid süvamerepüügi jaoks ühe osana olemasolevast andmekogumisraamistikust ja võimaldada komisjonil püük lõpetada, kui andmeid ei koguta; tühistada eraldiseisev püügikoormuse teatamine; eristada majandamisel kaaspüüki sihtpüügist ja lubada komisjonil täpsustada asjaomaste liikide loetelu ja püügilävendid; tühistada üleliigsed kontrollisätted ja määratleda tõhustatud kontrollistandardid, mida kohaldatakse kooskõlas kontrollimäärusega (võrdne mitmeaastaste kavade kontrollimisega).

4. võimalus – muuta juurdepääs sõltuvaks avamere suhtes kehtivatest rahvusvahelistest standarditest

Neljanda võimaluse kohaselt võetaks üle UN/FAO poolt süvamere põhjapüügi jaoks väljatöötatud majandamisstandardid. Peamised uued elemendid oleksid järgmised: enne põhjapüügi lubamist viia läbi mõjuhindamine; teha kindlaks, kus ohualtid mereökosüsteemid asuvad või tõenäoliselt asuvad; kehtestada eeskirjad ohualdiste mereökosüsteemidega kokkupuute puhuks; Saagi tagasiheite vähendamine on teema, mida kõnealustes standardites ei käsitleta; 4. võimalus kohustaks laevu oluliselt vähendama tagasiheidet või võtma kasutusele koormuse piirkondliku haldamise kohustusliku korra, mille kohaselt tuleb kogu saak pardale võtta. Ülejäänud probleeme käsitletaks nii, nagu on kirjeldatud kolmandas võimaluses.

Järelejäänud võimaluste mõjuhinnang

Kahe järelejäänud võimaluse puhul võrreldi nende tulemusi poliitiliste eesmärkide, tõhususe ja sidususe aspektist.

Tulemused

Erieesmärkide a, d, e, g ja h puhul andsid kõnealused võimalused sama lahenduse ning neid loetakse seetõttu võrdseks.

a) (– Järgida teaduslikku nõuannet ettevaatusprintsiibil põhineva püügitaseme kohta; hõlbustada nende varude arendamisel, mille kohta andmeid napib, liikumist maksimaalsel jätkusuutlikul saagikusel põhineva majandamise suunas –). Reguleerides kaasotsusmenetlusega, et korduvates otsustes püügikoormuse eraldamise kohta ei või ületada teaduslike nõuannete kohast ettevaatusprintsiibil põhinevat püügitaset või püügikoormust, tagatakse, et järgitakse teaduslikke nõuandeid ettevaatusprintsiibile vastava majandamise kohta. Kuna kõnealust reeglit kohaldatakse ainult ennetusliku raamistiku suhtes, jätab see avatuks võimaluse edaspidi välja töötada teaduslikud maksimaalse jätkusuutliku saagikuse põhised püügieeskirjad ja järgida neid korduvates otsustes püügikoormuse eraldamise kohta.

d + h) ( – Tagada kõigi andmete kogumine, mis on vajalikud teaduslike nõuannete parandamiseks; ühtlustada eriandmekogumine üldiste standarditega ja tagada järelkontroll. –) Laiendades üldisi andmekogumisnõudeid valdkondadesse, mis käsitlevad püügisügavust, laevaseiresüsteemi (VMS) asukohaandmeid ja püügipäeviku sissekandeid loomuste kaupa, kogutaks süvamere kalapüügiviisi käigus täiendavaid andmeid, mida teadlased vajalikuks peavad. Seostades sellise andmekogumise perioodilise andmeedastusega (VMS-järgne asukoht, elektroonilise logiraamatu teated), oleks võimalik kalapüügiettevõtete halduskoormust hoida minimaalsena. Inkorporeerides süvamere kalapüügiviisi kohta andmete kogumise üldistesse andmekogumisstandarditesse, tagatakse, et kogutud andmed vastavad regulaarse statistilise kehtivuse nõuetele ning neid saab liikmesriigiti võrrelda. On vaja kehtestada kohustus võtta süvamere kalapüügiviisi puhul proove vastavalt kalapüügiviisi määratlusele, kuna vastasel korral võiksid kutselise kalapüügi bioloogilised andmed mõnikord seguneda teiste, rohkem eristatud kalapüügiviiside omadega. See kohustus tuleks üle kanda läbivaadatud andmekogumismäärusesse (2012), juhul kui otsustatakse see inkorporeerida kalapüügiviisi-põhistesse nõuetesse.

e) (– Keskendada eeskirjad kalapüügiviisidele, mille puhul püütakse süvamereliike sihtliigina, ja muuta kalapüügiviisi määratlus kohandatavaks areneva teadusliku nõuandega ja laevastiku käitumisega –): Süvamere püügiviisi (10 % süvameresaaki püügipäeva kohta) määratlemisega on võimalik jagada kalapüügiluba kahte kategooriasse: üks süvamereliike sihtliigina püüdvatele laevadele ja teine neid üksnes kaaspüügina püüdvatele laevadele. Kõikide laevade kohta kehtiks laeva püügivõimsuse piirangu ja määratud sadamas lossimise kohustus, kuid juurdepääsukorra muud kohustused ja eeskirjad kehtiksid üksnes nende laevade suhtes, mis püüavad süvamereliike sihtliigina, sellega parandataks üks praeguse korra puudujääke. Komisjonile antaks luba muuta või täpsustada süvamereliikide loetelu ja kalapüügiviisi määratlust vastavalt teaduslikule nõuandele ja piirkondlikule kalapüügi mudelile, võimaldades seega asjaomase korra muutmist vastavalt kalapüügi tegelikkusele ning täpsustades teaduslikult põhjendatud teadmisi.

g) (– Kooskõlastada juurdepääsusüsteem kontrollimäärusega –); Uues kontrollimääruses on arvukalt sätteid, mis sarnanevad kehtiva juurdepääsukorraga. Korrastatuse saab saavutada nende sätete tühistamisega. Lisaks võiks juurdepääsukord tugevdada kontrollimääruse vahendit, püügi lõpetamist juhul, kui ei järgita olulisi kaitsemeetmeid, sätestades, et andmekogumise kohustusi loetakse samuti oluliseks kaitsemeetmeks, eriti süvamereliikide puhul.

Ohualdiste mereökosüsteemide kaitseks (eesmärk b) peetakse põhjatraalide keelamist (3. võimalus) tõhusamaks kui samade nõuete rakendamist, mis on ohualdiste mereökosüsteemide puhul kasutusel avamerepüügil (eelnev mõjuhinnang, kokkupuute puhul kasutatavad eeskirjad, ohualdiste mereökosüsteemide otsimine). Põhjatraale süvamerepüügil enam kasutama ei hakata, sõltumata riskihindamise tulemustest. Riski hindamist vastavalt rahvusvahelistele standarditele mõjutab mõiste „eelneva kohaloleku intensiivsus”, ning see võib põhjustada määratluseprobleeme[3].

Soovimatu kaaspüügi vähendamiseks (eesmärk c) peetakse 3. võimalust tõhusamaks, selle puhul keelatakse otseselt kahjustavate püügivahendite kasutamine asjaomastes püügipiirkondades, kuid 4. võimaluse puhul esitatakse põhjapüügivahendite kasutamisele üha karmimaid tingimusi. Seega muudab 4. võimalus põhjapüügivahendite kasutamise väga koormavaks, mis teeb selle vähemeelitavaks ka majanduslikus mõttes, kuid 3. võimalus sunnib käitajaid kasutama vähem kahju tekitavaid püügivahendeid. 4. võimaluse suhteliseks eeliseks on seegi, et see tugineb mitme täiendava meetme paralleelsele rakendamisele ja kontrollile ajal, kui kalandusega tegelevad ametiasutused peavad eelarvedistsipliini säilitamiseks kulusid kärpima ning seepärast on neil vaja keskendada kontrollialased jõupingutused majanduslikult tähtsale kalapüügile. 3. võimalust peetakse tõhusamaks ka seepärast, et edendab eriti piiravat poliitikat sellise kalapüügi suhtes, kus püütavad liigid on kalapüügi suhtes eriti tundlikud. Ökosüsteemil põhinev lähenemisviis kalavarude majandamisele, mis kehtib juba praeguse ühise kalanduspoliitika raames, viiakse ellu sellist kalapüüki silmas pidades, kus on tegemist kõige tundlikumate ökosüsteemidega. 4. võimaluse kohaselt eelistatakse piirkondlike püügikoormuse tasemete kehtestamist saagi tagasiheite suhtes püstitavatele eesmärkidele, võttes arvesse teadlaste nõuannet püügikoormuse reguleerimise kasulikkusest süvamerepüügi puhul.

Tõhusama võimaluse piires peetakse tõhusamaks allvarianti, mille kohaselt kehtestatakse keeld pigem piirangut sisaldavate püügilubade kaudu, kui teist allvarianti, millega keelataks püügivahendi kasutamine teatavas sügavuses. Sellel on kolm põhjust: Esiteks nõuaks ruumiline lähenemisviis püügivahendi kasutamissügavuse kontrollimist ning sellist kontrollivahendit ei ole praeguseks rakendatud. Teiseks tuleks sügavuspiirangud kehtestada vastavalt teaduslikule nõuandele süvamereliikide kohaliku esinemise kohta, sest nad elavad erinevates sügavusvahemikes. Kolmandaks kattub süvamereliikide levikuala mandrilava madalamas osas muude liikide levikupiirkonnaga; seetõttu piiraks sügavuse kriteerium ka sellist püüki, mida selle meetmega silmas ei peeta. Seevastu osutaks allvariant „kalapüügiluba” saagi koostisele püügireisi jooksul ning kohustus edastada elektroonilise püügipäeviku teavet muudab teabe saagi koostise kohta edaspidi veelgi usaldusväärsemaks.

Tõhusus

Tõhususe poolest saab 3. võimalus kõrgema hinde kui 4. võimalus. Seepärast, et 3. võimaluse puhul keelatakse otseselt kahjustavate püügivahendite kasutamine, kuid 4. võimaluse puhul esitatakse põhjapüügivahendite kasutamisele üha karmimaid tingimusi. Seega muudab 4. võimalus põhjapüügivahendite kasutamise väga koormavaks, mis teeb selle vähemeelitavaks ka majanduslikus mõttes, kuid 3. võimalus sunnib käitajaid kasutama vähem kahjustavaid püügivahendeid. 4. võimaluse suhteliseks eeliseks on veel see, et see tugineb mitme täiendava meetme paralleelsele rakendamisele ja kontrollile ajal, kui kalandusega tegelevad ametiasutused peavad kulusid kärpima, mis tulenevad vajadusest eelarvedistsipliini järele, ning seepärast on neil vaja keskendada kontrollialased jõupingutused majanduslikult tähtsale kalapüügile.

3. võimaluse allvõimalust ruumilise piirangu kohta peetakse vähem tõhusaks, kuna sel puhul on vaja püügisügavust täiendavalt kontrollida, samal ajal kui riikide ametiasutused tegelevad uue kontrollimääruse rakendamisega, mis juba iseenesest muudab nende olukorra pingeliseks.

Sidusus

Sidususe seisukohast eelistatakse 3. võimalust 4. võimalusele. Ühelt poolt on kahjustavate püügivahendite keelamine juba väljatöötatud poliitika. Loodetakse, et ühise kalanduspoliitika reformi raames kehtestatav tagasiheitekeeld kaotaks järk-järgult püügivahendid, mille puhul on väga suur nende liikide tagasiheide, mis on püügi suhtes kõige tundlikumad. Ökosüsteemil põhinev lähenemisviis kalavarude majandamisele, mis kehtib juba praeguse ühise kalanduspoliitika raames, viiakse ellu neid püügiviise silmas pidades, mille puhul on tegemist kõige tundlikumate ökosüsteemidega. Regulatiivsete üksikasjade tahtlik piiramine on kooskõlas reformi lihtsustamist taotleva lähenemisviisiga. Ühise kalanduspoliitika reformiga piirkondliku majandamise poole püüdlemist võib tõlgendada kui võimaluse andmist liikuda vabatahtlikult nende püügivahendite piirkondliku püügikoormusepõhise haldamise poole, millega lubatakse edaspidi püüda.

Teiselt poolt on võimalus võtta kasutusele avamere suhtes kehtivad standardid kooskõlas praeguse poliitikaga, mis kaitseb sama tüüpi liike, ehkki erinevas majanduslikus/laevastiku kontekstis[4]. Negatiivne hinnang tuleneb kahest kaalutlusest. 1) ELi vetes kaitstakse ohualteid mereökosüsteeme ka NATURA 2000 alade arendamise kaudu elupaikade direktiivi raames. Ühise kalanduspoliitika reformiga kehtestatakse kord nende kaitsemeetmete kalandust käsitleva osa kasutuselevõtuks. Selline lähenemisviis põhineb mõttel luua positiivne loetelu bioloogilise mitmekesisuse kordumatutest kooslustest, mis võetaks otsese kaitse alla, samas kui rahvusvaheline kontseptsioon põhineb riski vähendamise ja vältimise strateegial. Need ei ole vastuolus, kuid võiksid kaasa tuua töö kahekordistumise. 2) Asjaomasele kalapüügile uute haldusnõuete lisamine, kui puudub kindlustunne tulemuse suhtes, ei sobi kokku ühise kalanduspoliitika reformiga kavandatava lihtsustamisega.

Seire ja hindamine

Edu hindamiseks on soovitatud järgmisi näitajaid.

Poliitikavaldkond || Võimaliku edu näitaja || Andmekogumise/hindamise korraldus

Kalapüügivõimaluste jätkusuutlik kindlaksmääramine || Kalavarude arv, mida majandatakse ICES/STECF ettevaatusprintsiibil põhineva nõuande kohaselt. Kalavarude arv, mille puhul testitakse uurimuslikke MSY-eeskirju. || Komisjoni talitus

Saagi tagasiheite vähendamine || Saagi tagasiheite suundumused süvamere püügiviiside puhul || STECFi tehnilised aruanded, mis põhinevad andmekogumisel juurdepääsukorra raames ja andmekogumise raamistiku kohaselt

Ohualdiste mereökosüsteemide kaitse || Viia lõpule põhjatraalide järk-järguline kaotamine süvamerepüügil üleminekuperioodi lõpuks. Asjaomased põhjatraalerid hakkavad tegutsema madalamates vetes. || Liikmesriikide väljaantud kalapüügilubade jälgimine, liikmesriigid hindavad asjaomaste laevade VMS-süsteemi jälge ja saagi koostise protokolli.

Andmete kogumine ja kanaliseerimine on kohandatud teaduslike vajadustega ja ühtlustatud üldise andmekogumispoliitikaga. || Nende kalavarude kahanemine, mille kohta ICESi süvamereliikide töörühm teatab, et kutselise kalapüügi andmed ei ole kättesaadavad. || ICESi nõuanne.

[1] Määrus (EÜ) nr 1224/2009.

[2] Võttes arvesse, et nakkevõrkude saagis on suur osakaal soovimatul püügil ning et kaotatud püügivahendid jätkavad süvavees püüki, võeti nakkevõrkude kohta juba varem vastu tehnilised üleminekumeetmed, mille tulemusena nende püügivahenditega praegu süvamereliike praktiliselt ei püüta.

[3] Vt teatis KOM(2010) 651, lk 6.

[4] Ainult suured kapitalimahukad laevad on võimelised ette võtma pikki teekondi avamerele, kuid süvavetes rannikuvetes nagu Portugali lähedal, püüavad kala arvukad rannapüügiga tegelevad laevad.