[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 17.10.2006

KOM(2006) 592 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE

Euroopa – Vahemere piirkonna investeerimis- ja partnerlusrahastu (FEMIP) hindamine ja tulevikuvõimalused{SEC(2006)1294}

Sissejuhatus

Kooskõlas Euroopa Ülemkogu 2003. aasta detsembri järeldustega[1] kontrollis Euroopa Komisjon tihedas koostöös Euroopa Investeerimispangaga Euroopa –Vahemere piirkonna investeerimis- ja partnerlusrahastut (FEMIP). Käesolevas teatises võetakse kokku kontrolli peamised tulemused ning pakutakse välja tulevikuvõimalused. Detailsem ning tehnilisem teave esitatakse käesolevale teatisele lisatud komisjoni talituste töödokumendis.

FEMIP asutati 2002. aasta oktoobris seoses 2002. aasta märtsis Barcelonas kokku tulnud Euroopa Ülemkogu järeldustega, mille kohaselt tuleks edendada Vahemere piirkonna[2] erasektori arengut, et soodustada suuremat majanduskasvu. FEMIP ühendas EIP laenud ELi eelarveliste vahenditega, et võimaldada tehnilist abi, riskikapitali ja intressitoetusi keskkonnaprojektide jaoks. Lisaks loodi võimalused läbirääkimiste pidamiseks ELi ja Vahemere piirkonna partnerriikide vahel.

Nõukogu vaatas komisjoni hinnangute põhjal 2003. aasta novembris esimest korda läbi FEMIPi tegevused ning otsustas tugevdada rahastut uute tunnusjoontega: luua FEMIPi erivahend suurema riskiprofiiliga laenude tarbeks, rajada doonorsihtfond, tugevdada läbirääkimiste pidamise võimalusi ja laiendada piirkonnas FEMIPi tegevust kohalikul tasandil. Samuti soostus nõukogu ühenduse laenugarantiide hulga täiendamisega piirkonnas. Kõnealune täiendus sai ametliku kuju 2004. aasta detsembris seoses EIP välismandaatide vaheläbivaatusega.

Euroopa Ülemkogu palus majandus- ja rahandusministrite nõukogul teha veel üks läbivaatus 2006. aastal, pärast konsultatsioone Vahemere piirkonna partnerriikidega. Konsultatsiooniprotsess hõlmas ministrite, komisjoni ja EIP arvamustevahetusi FEMIPi ministrite kohtumisel 2006. aasta juunis, kahepoolseid arutelusid EIP ja Vahemere piirkonna riikide ametivõimude vahel 2006. aasta esimesel poolel ning konsultatsioone FEMIPi osanikega nii suunatud kui Interneti-põhiste küsimustike vahendusel.

Konsultatsiooniprotsessi tulemusi ja valitud osa EIP hinnangutest ja majandusandmetest kasutati FEMIPi tegevuse hindamiseks selle peamiste eesmärkide – majanduskasvu tagamise ja erasektori arendamise – täitmisel.

1. FEMIPI HINDAMINE SEOSES VAHEMERE PIIRKONNA MAJANDUSLIKE VAJADUSTEGA

1.1. Investeeringute ja majanduskasvu edendamine piirkonnas

Vahemere piirkonna viimase aja majanduskasv, olgugi et märkimisväärne (4,8% 2005. aastal), jääb endiselt maha võrreldava keskmise sissetulekuga riikide keskmisest. See ei ole osutunud piisavaks, et vähendada tööpuudust, mille määr kõigub ametlike andmete järgi 9% kuni 23% vahel. Lisaks on päevas vähem kui 3 USA dollari suuruse sissetulekuga rahvastiku osakaal endiselt suur, moodustades 20% (Tuneesia, Jordaania), 35% (Alžeeria) ja kuni 70% (Egiptus) kogu elanikkonnast.

Investeerimistegevust on regioonis jätkuvalt vähe, eriti väljaspool naftariike, ning välismaiste otseinvesteeringute sissevoolu tase on muude regioonidega võrreldes madal. Kõigest 3% erakapitalivoogudest arenevatesse piirkondadesse on suunatud Vahemere regiooni. Peamiselt võib seda seletada ebakindla ärikeskkonnaga, mis on seotud ettekujutusega suurest poliitilisest ja majanduslikust riskist. See omakorda tingib kõrged reaalsed intressimäärad, mis näitab puudujääke finantsturgudel ja õigusruumis ning piirkonna vähest integreeritust maailma kapitaliturgudesse.

Kuigi ärikliima on muutunud palju paremaks, jäävad piirkonna äritegevust oluliselt lihtsustavad tegurid, nagu rahaliste vahendite kättesaadavus, vara registrisse kandmine, investorite kaitse ning äritegevuse alustamisega ja litsentsidega seotud haldusmenetlused jne, allapoole maailma keskmist taset. Ärikliima parandamiseks on vaja uusi reforme, mis hõlbustaksid uute äriühingute rajamist ja arendamist, töökohtade loomist ja majanduskasvu.

Rahaliste vahendite kättesaadavus valmistab endiselt raskusi eraettevõtetele, eriti väiksematele äriühingutele (VKEd). Olgugi et enamasti näib Vahemere piirkonna pankadel olevat piisavalt kapitali ja likviidsust, ei soovi nad eriti riske võtta. Seda osaliselt seetõttu, et halbade laenude osakaal on juba suur. Seepärast on pankades suhteliselt kõrged intressimäärad, laenu antakse lühikese tagasimaksetähtajaga ning laenuvõtjailt nõutakse suuri tagatisi. Kättesaadavust piiravad veelgi ebapiisavalt arendatud kohaletoimetamiskanalid ning pangasisesed korralduslikud kitsaskohad. Valitsuse omandiõigus pankades on laialt levinud ning mõnes riigis on suur osa laene suunatud avalikule sektorile ja neid antakse mittekaubanduslike kriteeriumide alusel. Tulemuseks on see, et erasektori jaoks kättesaadav pangakrediit jääb napiks ning katab vaid 4% kuni 20% erasektori investeerimisvajadustest.

Väikeettevõtjate jaoks on laenude kättesaadavus isegi veel rohkem piiratud kui erasektori jaoks tervikuna, kuigi mitmes Vahemere piirkonna riigis moodustavad väikeettevõtted rohkem kui 95% kõikidest ettevõtetest ja 50–70% töökohtadest. Peamisteks põhjusteks, miks VKEd seisavad silmitsi suuremate raskustega kui suuremad äriühingud, on see, et väikeettevõtjad on tihti alakapitaliseeritud, neil ei ole tagatisi ning teave, mida nad edastavad, ei ole piisavalt läbipaistev. Lisaks on pankade kulutused väikelaenude andmisel suhteliselt suuremad kui suuremate laenude puhul.

Väikerahastamisega tegelevad asutused ja vähem ressursse nõudvad standardiseeritud rahastamisvahendid võiksid probleemi kõige väiksemate äriühingute jaoks lahendada. Olgugi et väikerahastamise kättesaadavus kasvab kiiresti, hõlmab see hetkel vähem kui 0,5% elanikkonnast, jättes suure potentsiaali kasutamata.

1.2. FEMIP on olulisel määral kaasa aidanud piirkonda investeerimisele

Käesoleval juhul on FEMIPi sekkumine eriti oluline, sest sellest rahastatakse kõrge kvaliteediga ja tootlikku infrastruktuuri ning erasektori investeeringuid atraktiivsetel tingimustel.

FEMIP on olnud tähtis vahend olulise rahastamise jõudmisel Vahemere piirkonda. EIP on regiooni suurim laenuandja ja selle tegevus Vahemere piirkonnas on pärast FEMIPi asutamist olulisel määral laienenud; summad on suurenenud 1,6 miljardilt eurolt 2002. aastal 2,2 miljardi euroni 2005. aastal (Türgi[3] kaasa arvatud). Ligikaudu kolmandikku FEMIPi projektidest kaasrahastasid muud institutsioonid.

Ajavahemikul 2002. aasta oktoobrist kuni 2005. aasta lõpuni kirjutati alla 77 tehingule 7,2 miljardi suuruses summas, mis tegi projekti kogumahuks vastavalt üle 25 miljardi euro. Võttes arvesse suurimaid laenuvõtjaid Türgist, Egiptusest, Tuneesiast ja Marokost, on ette näha, et Euroopa – Vahemere piirkonna II laenumandaat ammendatakse täielikult juba enne 2006. aasta lõppu.

FEMIP on infrastruktuuri (60% kõigist laenudest) ja eraettevõtetega seotud investeeringute toetamisega aidanud kaasa majanduskasvule. Laenud kohalikele vahendajatele, mis on suunatud edasilaenamiseks VKEdele (globaalsed laenud), on viimaste aastate jooksul olulisel määral kasvanud, moodustades üle 20% ajavahemikul 2002–2005 antud laenudest. FEMIPi eratehingute kogufinantseering on absoluutarvudes peaaegu kolmekordistunud, tõustes 0,3 miljardilt eurolt aastas ajavahemikul 2000–2002 keskmiselt 0,9 miljardi euroni aastas ajavahemikul 2003–2005.

Lisaks kõnealusele laenuandmisele on EIP tehingud hõlmanud ELi eelarveliste vahendite[4] kaudu rahastatud riskikapitali ja tehnilist abi. Riskikapitali on kasutatud peamiselt seoses erakapitali investeerimisfondide, väikerahastamisasutuste ja VKEde laenutagatiskavadega. Oma 350 miljoni euro suuruste kohustustega (millest 200 miljoni euro väärtuses riskikapitali on välja makstud ja kujutab endast jääki, st seda ei ole veel tagasi makstud ega maha kantud) on EIP muutnud piirkonna suurimaks rahvusvaheliseks riskikapitali pakkujaks. Kõnealuse vahendi kasutamine on peamiselt koondunud väheste riikide kätte (Maroko, Tuneesia ja Egiptus), mis peegeldab turu arengut (õigusaktid, kvalifitseeritud tööjõu olemasolu jne) ning kõnealuste riikide majanduse suurust.

Tehniline abi on osutunud väga kasulikuks projektide määratlemisel, ettevalmistamisel, elluviimisel ja hindamisel. Tehnilise abi kontseptsioon ja lähenemisviis on kõikides sihtriikides positiivselt vastu võetud ning see toetab tulemuslikult oskusteabe edastamist abisaajariikidele. Senini on erasektoris kasutust leidnud vähem kui 30% tehnilisest abist, kuigi see võiks senisest rohkemgi toetada kohalike finantsvahendajate ja VKEde arendamist.

FEMIPi doonorsihtfond asutati 2004. aasta lõpus, et rahastada sektori tehnilist abi ja erialaseid uuringuid ning riskikapitaliga seotud tegevusi, mille rahastamine olemasolevate EIP juhitud ELi eelarvefondide kaudu ei ole võimalik. Fond alustas tegevust 2005. aasta alguses ning 2006. aasta augustiks oli heaks kiidetud kaksteist tehnilise abi tehingut ja üks riskikapitalitehing.

1.3. Ent FEMIP võiks senisest rohkem edendada erasektori arengut ning eriti VKEsid

Olgugi et FEMIP on edukalt väljastanud mahukate pikaajaliste investeeringute jaoks sobivaid laenusummasid ning pingutanud väiksemate ettevõtete vajaduste eest hoolitsemisel, on osutunud keeruliseks muuta avaliku ja erasektori vahekorda püsival viisil ning suurendada FEMIPi toetust eraettevõtetele üle 50% selle tegevusest.

Rahaasutustele antud VKEdele edasilaenamiseks suunatud globaalseid laene kasutavad peamiselt suuremad ekspordisuunitlusega VKEd, kuna kohalikud vahenduspangad peavad võtma VKEdega seotud riski täiel määral enda kanda ja EIP laenud kõnealustele kohalikele vahenduspankadele väljastatakse välisvaluutas. Seega on neist laenudest erasektori väiksemate ettevõtete abistamisel vähem kasu olnud. EIP on märkimisväärselt pingutanud selle nimel, et väljastada laene kohalikus vääringus, kuid neid pingutusi on tihtilugu takistanud Vahemere piirkonna riikide ametivõimude ebapiisav koostöö oma turgudel kohalikus vääringus EIP võlakirjade emissiooni lubamisel.

EIP kaks hindamisaruannet EIP tegevuse kohta Vahemere piirkonnas ja konsultatsioonid sidusrühmadega näitavad, et peamisteks takistusteks on ärikeskkond ja eriti finantssektori reform, ebapiisav koostöö Vahemere piirkonna riikide valitsustega EIP erasektori tehingute lihtsustamiseks kõnealustes riikides ning ka FEMIPi vahendite ebapiisav kohandumine piirkonna erasektori projektide vajaduste ja riskiprofiiliga. Ranged tagatisnõuded ja EIP laenudega seotud välisvaluutarisk on muutnud erasektori väikesemahulisemate vajaduste eest hoolitsemise keeruliseks. Ka on kõnealused hindamisaruanded näidanud, et mõni võimalus lisandväärtust pakkuda on jäetud kasutamata selle tõttu, et EIP rolli riikides ja eri valdkondades ei ole piisavalt hästi lahti mõtestatud ning samas ei ole küllaldaselt rõhku pandud institutsioonilistele küsimustele ja koostööle kohalike ametiasutuste, komisjoni ja muude doonoritega.

FEMIPi erivahendi sisseviimine on mõnel juhul tagatisnõudeid pisut alandanud. 2005. aasta lõpu seisuga oli kõnealust erivahendit kasutatud vaid kahel korral (osalt seetõttu, et mõned Vahemere piirkonna riigid on seadnud kahtluse alla EIPga sõlmitud raamkokkulepete kohaldatavuse erasektori tehingutele), ent järge ootavate projektide nimekiri annab lootust kasvutendentsiks.

FEMIPi rahastamisvahendites tuvastatud puudustega tegelemine eeldaks, et olemasoleva rahastu ülesanded oleksid täpsustatud ja mitmekesistatud.

2. EDASISED SAMMUD

2.1. Euroopa naabruspoliitika (ENP) tulevik Euroopa naabruspoliitika sisseviimine 2004. aastal on loonud uue poliitilise keskkonna, mida tuleb arvestada FEMIPi tuleviku hindamisel. Alates 2007. aastast juhib EÜ ja tema naaberriikide koostööd Euroopa naabruspoliitika ja partnerluse rahastamisvahend, mis on poliitikale suunatud. Kõnealuse uue vahendiga võetakse erilise tähelepanu alla vajadus tagada ELi ja EIP ühtsus.

Komisjon on seepärast esitanud ettepaneku EIP 2007.–2013. aasta välismandaadi kohta, mis suurendaks märkimisväärselt ENP riikidele kättesaadavaid laenuressursse. Kõnealuse ettepanekuga nähakse ühtlasi ette EIP välistegevuste ning Euroopa Liidu välispoliitika ja eesmärkide vahelise vastavuse tugevdamine. Seoses ENP edasise arendamisega eeldatakse, et järgmise aasta jooksul toimub ELis üldine arutelu. Kõnealune arutelu võib viia ambitsioonikama ja terviklikuma lähenemisviisi leidmiseni ENP laiemas raamistikus.

2.2. Võimalused

Järgmisena kaalutakse kolme FEMIPi tulevikuvõimalust,[5] mis esindavad kolme püüdluste taset:

1. Esimene algtaseme võimalus, mis ei hõlma ühtegi muutust vahendites, oleks laenumahtude suurendamine ja tugevamad seosed Euroopa naabruspoliitikaga.

2. Teine võimalus hõlmab FEMIPi rahaliste vahendite täpsustamise ja mitmekesistamise, tugevdades samal ajal partnerlussidemeid ja olemasolu kohalikul tasandil, et muuta FEMIP veelgi tulemuslikumaks ning tuua lisandväärtust erasektori arengusse.

3. Kolmas võimalus oleks luua FEMIPi baasil täieõiguslik Euroopa – Vahemere piirkonna EIP tütarettevõte.

2.3. Esimene võimalus: säilitada tugevdatud FEMIP ja parandada selle sidemeid ELi naabruspoliitikaga

Kooskõlas valmiva nõukogu otsusega EIP välismandaatide kohta[6] peaks laenude maht kõnealuse algtaseme võimaluse kohaselt suurenema, et rahuldada piirkonna investeerimisvajadusi. Vastavalt komisjoni ettepanekule võimaldaks piirkondliku laenulae tõstmine lubada piirkonna jaoks kättesaadavate ressursside tegelikku kasvu 2% aastas, aidates sellega investeerimisvajadusi rahuldada.

Välismandaadi ettepanekus kavandatakse ka EIP prioriteetide ja ELi poliitika omavaheliste sidemete tugevdamist Euroopa naabruspoliitika kohaselt, et süvendada ELi ja tema naabrite majandusintegratsiooni kaubanduse jätkuva liberaliseerimise, ühiste transpordi- ja energiavõrkude kaudu ning õigusaktide ühtlustamise abil, mis avaks turud ja ületaks takistused kaubanduses ja investeerimistegevuses.

EIP parem integreeritus ELi riikide strateegiatesse ja ENP raamistikku (eriti tegevuskava asjakohased valdkonnad) ning EIP ja ELi tegevuste suurem koordineeritus tugevdaksid EIP laenude järjepidevust ja mõju laiemas valdkonnas ning majandusreformi perspektiivi. Kõnealune lähenemine saavutatakse EIP jätkuva kaasamisega komisjoni kavandamisprotsessi (näiteks riigi või piirkonna strateegiadokumendid, soovituslikud programmid ja tegevuskavad) ning tiheda koostööga FEMIPi projektide ettevalmistamisel ja rakendamisel. Sellest lähtuvalt võiks FEMIP rahastada mitmeid projekte konkreetses tegevusvaldkonnas, seostades laenu valdkonna reformi või strateegiaga ning tehes seda koostöös komisjoni või mõne muu mitmepoolse/kahepoolse institutsiooniga, juhul kui see on asjakohane. Eriti otsitakse võimalusi suurendada EIP osalemist üleeuroopalise võrgu laiendamises Vahemere piirkonda.

Riskikapitali ja tehnilist abi rahastatakse nüüd ja edaspidi ELi eelarvelistest vahenditest. Järgmise finantsperspektiivi perioodi jooksul kavatseb komisjon teha ettepaneku Euroopa naabruspoliitika ja partnerluse rahastamisvahendi (ENPI) piirkondlike programmide raames Vahemere piirkonnale 32 miljoni euro suuruse aastatoetuse eraldamise kohta FEMIPi toetuseks. Kõnealuse ettepaneku elluviimine sõltub ENPI jõustumisest ja asjaomastest komiteemenetlustest. Lisaks näeb komisjon ette EIP ja komisjoni vahelise, Vahemere piirkonna riikide rahalise abi haldamist käsitleva kokkuleppe läbivaatamise, mille käigus kontrollitakse eelkõige riskikapitalitehingutest ja MEDA-programmi raames antud varasematest erilaenudest saadavate tagasimaksete kasutamist, mille väärtuseks hinnatakse 35 miljonit eurot aastas. Läbivaatamise eesmärgiks on lisada kõnealused summad FEMIPi ressurssidele. Nii varasematest protokollidest ja mandaatidest kui ka tulevastest tehingutest saadavaid tagasimakseid kasutataks uutes riskikapitalitehingutes. See peaks võimaldama FEMIPil seada eesmärgiks paigutada aastas ligikaudu 50 miljonit eurot uutesse riskikapitalitehingutesse (mis vastab 2005.–2006. aasta keskmisele) ning eraldada umbes 20 miljonit eurot aastas tehnilisele abile.[7] Lisaks võib doonorsihtfondist 2006. aasta lõpuks kättesaadavad summad kanda üle uude programmiperioodi, et rahastada täiendavaid tehnilise abi ja riskikapitali tehinguid. Intressitoetused on siseriiklike ametiasutuste taotlusel jätkuvalt kättesaadavad valitud projektide jaoks ja rahastatuna riikidele eraldatavatest ENPI summadest.

Selleks et tulla toime laenude mahu suurenemise ja EIP tegevuse suurema integreerimisega ENP ja ELi valdkondlikesse ning riiklikesse strateegiatesse, oleks EIP hinnangul tarvis 2013. aasta lõpuks suurendada personali 110 töötajani, võrreldes 70 töötajaga 2005. aasta lõpus. Võrreldes teiste rahvusvaheliste finantsinstitutsioonidega püsiks töötajate arv siiski väike. Selle stsenaariumi kohaselt oleksid EIP arvates halduskulud siiski suuremad kui jooksvad sissetulekud, kuigi FEMIPi kulude katmine paraneks järk-järgult aja jooksul.[8]

Käesoleva algtaseme võimalusega kaasneks kõige vähem kulusid. Samas ei käsitleks see erasektori arenguga seonduvaid praegusi väljaselgitatud vajakajäämisi.

2.4. Teine võimalus: kohandada FEMIP Euroopa naabruspoliitika raames nii, et toetada senisest rohkem VKEde arengut ning tõhustada partnerlussuhteid

Kõnealuse võimaluse sihiks on parandada FEMIPi võimet rakendada erasektori vajaduste eest hoolitsemisel oma potentsiaali rohkem ning ületada kitsaskohad. Lisaks esimese võimaluse puhul kirjeldatule tehakse teise võimalusega ettepanek täpsustada FEMIPi vahendeid ning laiendada nende hulka ja tugevdada EIP olemasolu kohalikul tasandil. See aitaks paremini rahuldada erasektori (eriti VKEde) vajadusi. Samuti tehakse ettepanek moodustada nõuandekomitee, et tihendada partnerlust Vahemere piirkonna riikidega ning suurendada nende omanditunnet.

Erasektori vajaduste parem rahuldamine suurema hulga rahastamisvahendite ja teenuste abil, keskendudes eelkõige VKEdele

Ennetamisele enam rõhku panev poliitika ja VKEde vajaduste parem rahuldamine võiks hõlmata nii riski parema hajutamise FEMIPi, kohalike finantsvahendajate ja kohalike ettevõtjate vahel kui ka tegevusi, mis parandaksid kõigi osapoolte riskijuhtimisalaseid oskusi.

EIP riskivõtmist oleks võimalik suurendada FEMIPi erivahendi aktiivsema kasutamise kaudu, et leevendada mõnel juhul esinevaid rangeid tagatisnõudeid nii eraettevõtetele antavate otselaenude kui ka tagatiste seadmisega seoses ning võimaldada erinevamaid globaalseid laene finantsvahendajatele. Sellega seoses on vajalik Vahemere piirkonna riikide koostöö, et täiel määral rakendada EIPga sõlmitud kahepoolseid erasektori projekte käsitlevaid raamkokkuleppeid.

Ka kohalike vahendajate praegusest riskitundlikust suhtumisest võiks vabaneda konkurentsi tihendamisega globaalsete laenude valdkonnas ja eraldi sätetega globaalse laenu lepingutes, mis kohustaksid keskenduma väiksematele VKEdele. Lisaks kõnealustele parandustele laenutehingutes tuleks edasi arendada tehnilist abi, et aidata rahaasutustel oma laenuriske paremini hinnata, muuta menetlused tulemuslikumaks ning luua VKEde jaoks uusi tooteid. Samuti võiks FEMIP toetada VKEde laenutagatiste kavade arendamist (vähendades VKEdega seotud riski kohalike pankade jaoks). Kõnealust tegevust toetatakse edaspidigi, kui võetakse ENP riigi tegevuskavas sätestatud meetmed, mille sihiks on edendada pangandussektori struktuurireforme.

Lisaks riskikapitali ressursside kasutamisele peaks VKEde kantavate riskide vähendamine olema võimalik eelkõige kohalikus vääringus väljastatud laenude kaudu, muutes laenud seega kättesaadavaks ka selliste ettevõtete ja projektide jaoks, mille eksporditulu on väiksem või puudub täiesti. See omakorda eeldab, et abisaajariikide reguleerivad asutused teevad kõik vajaliku selleks, et EIP saaks kohalikel turgudel välja anda kohalikus vääringus võlakirju või arendada muid riskimaandamisinstrumente.

Samuti võiks pakkuda tehnilist abi, et parandada jätkuvalt VKEde investeeringuprojektide kvaliteeti ning vähendada nende riske. FEMIP võiks toetada väiksematele VKEdele suunatud teenuste arendamist, et aidata ettevõtjatel koostada äriplaane, parandada aruandeoskusi ja üleüldist läbipaistvust, muutes ettevõtted seega rahastajate silmis atraktiivsemaks. Samuti võiks edasi arendada kaubanduse rahastamise vahendeid (andes sel eesmärgil kohalikele rahaasutustele globaalseid laene või tagatisi), et võimaldada Vahemere piirkonna riikide äriühingutel paremini ära kasutada aastaks 2010 loodavat Euroopa – Vahemere piirkonna vabakaubandusala.

Riskikapitali ressursside lisamist VKEdesse peetakse eriti oluliseks, sest kõnealuse vahendi eeliseks on kohalikus vääringus ressursside kättesaadavaks tegemine ilma suurte tagatisnõueteta. Väikerahastamise ja erakapitali investeerimisfondide edasiarendamine paljudes riikides täidaks seda eesmärki. Kui FEMIP teeks rohkem ja suuremaid tehinguid (näiteks osalemine äriühingutes, mida parasjagu erastatakse, või ühised omakapitalinvesteeringud koos laenudega suurte erasektori projektide jaoks), võiksid riskikapitaliga seotud tegevuste rahastamisnõuded kindlasti ületada esimese võimalusega ette nähtud 50 miljoni euro suurust taset aastas (EIP hinnangul võiks see olla vähemalt 80 miljonit eurot aastas ajavahemikul 2007–2013). Rahastamise puudujäägi katmiseks peaksid ELi liikmesriigid, Vahemere piirkonna riigid või EIP ise (kas oma reservidest või alternatiivsete finantskorralduste abil) leidma täiendavaid rahastamisvõimalusi.

Partnerluse ja kohalikul tasandil olemasolu osatähtsuse suurendamine

Selleks et suurendada Vahemere piirkonna partnerriikide osalust FEMIPis ning ühendada seeläbi FEMIPi tegevused tulemuslikumalt ENP protsessiga, tuleks ühtlasi parandada ka võimalusi läbirääkimiste pidamiseks. FEMIPi ministrite kohtumisel 2006. aasta juunis näitas mitu riiki üles huvi asendada praegused iga kahe aasta tagant toimuvad ekspertide kohtumised nõuandekomiteega , mis saaks kokku 2–4 korda aastas. Kõnealusesse komiteesse kuuluksid Vahemere piirkonna riikide, liikmesriikide ja Euroopa Komisjoni esindajad ning on võimalik, et eksperte kutsutakse ka väljastpoolt. Lisaks valdkonnaga seonduvate teemade, valdkonna reformide ja üleüldise ärikliimaga seotud teemade arutamisele, nagu seda tehakse ekspertide kohtumistel, peaks kõnealune komitee arutama ka FEMIPi strateegiat, prioriteete ja tulemusi (näiteks FEMIPi äriplaani, FEMIPi aastaaruannet ja mitmesuguste vahendite kasutamist) ning takistusi, millega EIP on Vahemere piirkonna riikides tehinguid sooritades kokku puutunud. Sel viisil rahuldaks FEMIP paremini ka kohapealseid vajadusi. Nõuandekomitee valmistaks ette ka iga-aastased FEMIPi ministrite kohtumised.

Samuti tuleks tugevdada EIP olemasolu kohalikul tasandil . EBRD kogemus on näidanud kõnealuse elemendi tähtsust erasektori edukal hõlmamisel. Seni tegutseb EIP kolmes kohalikus büroos, kus töötab kokku seitse EIP ametnikku.[9] Oma väiksuse tõttu tegutsevad kõnealused bürood peamiselt esindusbüroodena. Selleks et teha FEMIP Vahemere piirkonna riikide abisaajate jaoks nähtavamaks ja lähedasemaks, võiks EIP kohalikke büroosid pisut laiendada. See lihtsustaks suhtlemist ametiasutuste ja laenusaajatega, parandaks EIP integreerumist ulatuslikumatesse strateegiatesse ning doonorkoostöösse, lihtsustaks uute projektide määratlemist, parandaks olemasolevate projektide järelevalvet ning annaks riigile senisest enam edasi EIP teadmisi ja kogemusi.

Kaaluda tuleks ka kohalike büroode arvu suurendamist, kui seda õigustavad tegevusega seonduvad ja ärilised vajadused. Ühtlasi muudaks see EIP paremini nähtavaks ning annaks asukohariigile poliitilise signaali pikaajalisest pühendumisest. Uute büroode rajamisel tuleks eelistada sünergiaid ELiga ja/või kahepoolseid arenguasutusi.

Teise võimalusega seoses leiab EIP, et oleks vaja suurendada töötajate hulka, kes tegelevad otseselt Vahemere piirkonna riikide tehingutega, kokku ligikaudu 130 töötajani 2013. aasta lõpuks, et tulla toime suuri personaliressursse eeldavate riskikapitalitehingutega, avardada kohalike büroode rolli ja moodustada nõuandekomitee. See tooks endaga kaasa suuremad kulutused, kui esinesid esimeses võimaluses. EIP arvates ületaksid halduskulud praegused sissetulekud, kuigi FEMIPi kulude katmine paraneks järk-järgult ajavahemikul 2007–2013.

Teise võimalusega teenitaks paremini erasektori huve, EIP läheneks oma klientidele ja muudele sidusrühmadele ning Vahemere piirkonna riigid oleks rohkem kaasatud FEMIPi strateegiasse ja tulemustesse. See tähendaks ka FEMIPi intensiivsemat toetust VKEde loomisele ja arendamisele.

2.5. Kolmas võimalus: Euroopa – Vahemere piirkonna täieõigusliku panga asutamine

Kõige ambitsioonikama võimalusena on kaalutud täieõigusliku eraldiseisva institutsiooni (Euroopa – Vahemere piirkonna panga) rajamist.

Euroopa – Vahemere piirkonna pank tegutseks Vahemere piirkonna partnerriikides (käesoleval hetkel 9 riiki).[10] Lisaks ELi liikmesriikidele, EIPle (enamusosalus) ja Euroopa Komisjonile võiksid osanike hulka kuuluda ka ülejäänud Vahemere piirkonna riigid, eelkõige kanditaatriigid ja potentsiaalsed kandidaatriigid.

Tütarettevõte kasutaks paindliku rahastamise võimaldamiseks vähemalt samavõrra mitmekesiseid vahendeid, nagu on sätestatud teises võimaluses, sealhulgas laene, omakapitali, tagatisi jne, ent keskenduks rohkem kõrgema riskiga toodetele. Sarnaselt FEMIPi ja muude mitmepoolsete pankadega otsiks tütarettevõte toetustest rahastatavate tegevuste, nagu tehniline abi ja tugimeetmed, jaoks rahastamisvõimalusi välisdoonoritelt (nt EL, liikmesriigid ja muud osanikud).

Eeldatavasti oleks suuremate ärimahtude saavutamine lihtsam Vahemere piirkonna riikide suurema kaasamisega tütarettevõtte juhtimisse ning tuntavama olemasoluga kohalikul tasandil, mis võimaldaks toetada suuremat hulka erasektori tegevusi. EIP arvestuse kohaselt, mis põhineb hinnangul käesoleva hetke suutlikkusele toetust vastu võtta, võiks laenutegevus ulatuda ka kõrgemale tasemele, kui FEMIPile seni on kavandatud, jõudes 2009. aastaks 1,8 miljardi euroni ning seejärel 2013. aastaks ülikiirelt 2,6 miljardi euroni.

Kuid Euroopa – Vahemere piirkonna tütarettevõttelt oodatavad vahendid nõuaksid ka rohkem ressursse, isegi kui eeldada, et tütarettevõte sõltub suuresti EIP tasulistest tugiteenustest. Näitlikustamise eesmärgil märgib EIP, et 2009. aastal vajaks Euroopa – Vahemere piirkonna pank 195–390 töötajat ning see arv kasvaks 2013. aasta lõpuks 270–540 töötajani, sõltuvalt sellest, millisel määral saab tütarettevõte tugiteenuseid EIPga jagada. See tähendaks kas halduskuludest tuleneva hinnalisa suurt tõusu mõne või kõigi toodete puhul või suurt kapitali sissemaksu osanikelt, et tekitada märkimisväärne teenitav tulu.

Euroopa – Vahemere piirkonna pangal võib olla mitu erinevat vormi, millest igaühe suhtes kehtiksid erinevad tegevus- ja finantsnõuded. EIP hinnangul[11] vajaks kõnealune institutsioon oma vajaduste katmiseks 2013. aastani ligikaudu 22 miljardi euro suurust kapitali (eeldusel, et EIP portfell Vahemere piirkonnas antakse asutamise ajal üle uuele institutsioonile), mis pärineks osanikelt.

Kõnealuse võimaluse põhieelis oleks Vahemere piirkonna riikide otsustamisprotsessi ja osalusse kaasamise kaudu omavastutuse suurendamine. Teise võimalusega võrreldes tooks see enesega kaasa riskialtima suhtumise ning vahendite suurema paindlikkuse.

Samas aga tähendaks kõnealune võimalus lisakulutusi osanike jaoks. Välja arvatud juhul, kui tütarettevõte saab jätkuvalt kasutada ELi eelarvetagatisi, nõuaks kõnealuse ettevõtte range sõltumine asukohariigist võrreldes EIPga vähemalt sama tugevat algkapitali, kui on muudel mitmepoolsetel pankadel (100%line finantsvõimenduse koefitsient võrreldes EIP 250%lisega). Samuti oleks vajalik kõrgem sissemakstud kapitali koefitsient (20%), et tekitada piisavad teenitavad tulud, mis tagaksid suurema personaliga seotud ulatuslikumate kulude katmise. [12]

Arvestada tuleb kõnealuse institutsiooni rajamiseks kuluva ajaga. Tütarettevõtte loomiseks peaks muutma EIP põhikirja (artikkel 30) ad hoc valitsustevahelisel konverentsil, millele järgneks allakirjutamine ja ratifitseerimine kõigis liikmesriikides. Pikaajaliseks tõotavad kujuneda ka rahvusvahelised läbirääkimised uue institutsiooni põhikirja, kapitalistruktuuri ja töömeetodite kindlaksmääramiseks.

3. KOKKUVÕTE

Analüüs näitab, et FEMIP on edukalt suunanud vahendeid Vahemere regiooni investeerimiseks, kuid rahastu võimet mõjutada majandusreforme ning rahuldada erasektori vajadusi saab parandada järgmiselt: 1) suurendada rahastu strateegilisi eesmärke, ühendades omavahel paremini EIP tehingud ja ELi majandusreformipoliitika, 2) laiendada ja täpsustada FEMIPi vahendite hulka, nii et need rahuldaksid paremini erasektori vajadusi, ning 3) tugevdada FEMIPi olemasolu kohalikul tasandil, et paremini kindlaks teha Vahemere piirkonna riikide vajadused ning nende vajadustega arvestada.

Kõige kiirem ja säästlikum võimalus oleks kohandada FEMIPi jätkuvalt praeguses institutsioonilises raamistikus (säilitades selle kui EIP juurde kuuluva rahastu, nagu on osutatud teises võimaluses), parandades oluliselt rahastamisvahendeid ning koostööd kohalikul tasandil ja strateegilisi eesmärke. Kõnealune kohandamine toimub Euroopa naabruspoliitika ja partnerluse rahastamisvahendi vastuvõtmise ning Euroopa naabruspoliitika edasise arendamise raames.

[1] 12.–13. detsembril 2003 Brüsselis kokku tulnud Euroopa Ülemkogu järeldused: „Euroopa Ülemkogu tervitab majandus- ja rahandusministrite nõukogu otsust arendada FEMIPi edasi, tugevdades seda Euroopa Investeerimispanga raames. Barcelonas kokku tulnud Euroopa Ülemkogu suunise kohaselt lähtuti selle otsuse vastuvõtmisel FEMIPi tegevusest, mida hinnati positiivselt, ning Vahemere piirkonna partnerriikidega peetud konsultatsioonidest. Euroopa Ülemkogu kutsub majandus- ja rahandusministrite nõukogu hindama Vahemere piirkonna partnerriikidele pühendatud EIP enamusosalusega tütarettevõtte asutamist detsembris 2006, lähtudes tugevdatud rahastu tegevusest ja võttes arvesse Barcelona protsessi partneritega peetud konsultatsioonide tulemusi.

[2] Vahemere piirkond hõlmab Barcelona protsessi riike: Maroko, Al~[pic]eeamist detsembris 2006, lähtudes tugevdatud rahastu tegevusest ja võttes arvesse Barcelona protsessi partneritega peetud konsultatsioonide tulemusi.“

[3] Vahemere piirkond hõlmab Barcelona protsessi riike: Maroko, Alžeeria, Tuneesia, Egiptus, Gaza sektor ja Jordani Läänekallas, Iisrael, Liibanon, Süüria, Jordaania ning Türgi.

[4] Türgi kui EL kandidaatriigi tunnustamise tõttu on selles riigis laenude andmine (mis varem moodustas keskmiselt üle kolmandiku FEMIPi toimingutest) viidud alates 2005. aastast üle teistsuguse laenumandaadi alla. Seetõttu ei arvestata Türgis sooritatud toiminguid tulevikus enam FEMIPi alla kuuluvaks, kuid Türgi on jätkuvalt seotud FEMIPi institutsiooniliste toimingutega (näiteks FEMIPi koosolekud).

[5] Kehtiv EIP põhikiri piirab EIP võimalust rahastada kõnealuseid toiminguid omavahenditest.

[6] Komisjoni talituste töödokumendis on neid võimalusi üksikasjalikumalt kirjeldatud.

[7] Komisjoni ettepanekuga EIP 2007.–20013. aasta välismandaatide kohta nähakse ette Vahemere piirkonna riikidele kättesaadavate laenuressursside suurendamine 6,5 miljardilt eurolt aastatel 2000–2007 kuni 10 miljardi euroni aastatel 2007–2013 (tagatud ELi eelarvega). Peale selle on ette nähtud 2 miljardi euro suurune vahend ilma ELi eelarvetagatiseta.

[8] Võttes arvesse raskusi tagasimaksete voogude prognoosimisel, on summad 50 miljonit eurot ja 20 miljonit eurot soovituslikud. Seetõttu suhtutakse vastaval aastal tehnilise abi ja riskikapitali eraldamisse mõningase pandlikkusega.

[9] Võrdluseks olgu toodud, et viimastel aastatel katsid jooksvad sissetulekud ligi 80% FEMIPi kuludest. Täpsemad andmed on esitatud komisjoni talituste töödokumendis.

[10] Välja arvatud kohalik personal, keda praegu kasutatakse üksnes abistavat laadi haldusülesannete täitmisel (nt vastuvõtu-, turva-, puhastus-, hooldusteenused jne).

[11] Türgi kui ELi kandidaatriigi tunnustamise tõttu toimuvad uued tehingud Türgis endiselt EIP raames, kuid Türgit kutsutakse uues pangas osalema.

[12] Käesolevale teatisele lisatud töödokumendis on esitatud Euroopa – Vahemere piirkonna sellise panga stsenaarium, mis lähtub mitmesugustest eeldustest.

[13] Iga järgmine miljard laenusid, mida EIP annab, vajab kapitali 0,4 miljardi euro ulatuses, millest 5% tuleb tasuda EIP osanikel. Oma kapitaliga Euroopa – Vahemere piirkonna tütarettevõttel peavad laenud olema täielikult kaetud kapitaliga (iga järgmine miljard laenusid vajab miljardi suurust kapitali), mille puhul kehtib kõrgem sissemakstud kapitali koefitsient (20% kõnesolevatel eeldustel), et täielikult katta halduskulud.