Käesolevas aruandes antakse ülevaade Euroopa koostalitlusvõime raamistiku hindamisest ja sellega paralleelselt toimunud mõju hindamisest, mis tehti Euroopa valitsuste koostalitlusvõimet käsitleva tõhustatud poliitika jaoks.

1.Poliitika kese ja vajadus meetmete järele

Koostalitlusvõime ei ole eesmärk omaette. See on vahend, millest on saanud poliitika digitaalse kujundamise ja rakendamise keskse tähtsusega osa. Koostalitusvõime võimaldab organisatsioonidel oma IT-süsteemide kaudu sujuvalt suhelda ning jagada teavet ja teadmisi kõigil tasanditel. Selleks on lisaks tehnilistele vahenditele vaja erinevate organisatsioonide vahelisi kokkuleppeid, kokkulepitud andmekirjeldusi, andmete vahetamist hõlbustavaid õigusakte ja koostöökultuuri.

Koostalitlusvõime on Euroopa üha digitaalsemaks muutuva ühtse turu jaoks väga oluline. Sellel on osa valdkondlikus poliitikas, eriti neis poliitikavaldkondades, millel on tugev seos avaliku sektoriga, nagu justiits- ja siseküsimused, maksundus ja toll, transport ja tervishoid, aga ka ettevõtluse ja tööstuse reguleerimisel. Koostalitlusvõime küsimust käsitletakse sageli üleeuroopaliste võrkude puhul ning digitaal- ja andmepoliitikas. Sihtotstarbeline horisontaalne ELi koostalitlusvõime poliitika, kus pööratakse erilist tähelepanu avalikule sektorile, on olnud olemas üle 15 aasta. Komisjon on rakendanud alates 1995. aastast koostalitlusvõimet toetavaid programme, mis nüüd on osa programmist „Digitaalne Euroopa“. 2004. aastal loodi Euroopa koostalitlusvõime raamistik, mida ajakohastati 2010. ja 2017. aastal. Selles raamistikus rõhutatakse, et oluline on arvesse võtta kõiki asjakohaseid aspekte ja tasandeid – tehnilist, semantilist, organisatsioonilist ja õiguslikku – ning rakendada juhtimisel terviklikku lähenemisviisi.

Tänaseks on Euroopa koostalitlusvõime raamistikust saanud üldtunnustatud kontseptuaalne raamistik, millega edendada koostalitlusvõimet ELis ja mujalgi. Samas on see raamistik endiselt täiesti vabatahtlik ja seepärast – nagu näitas raamistiku hindamine – jääb suurel määral kasutamata raamistiku potentsiaal vähendada halduskoormust ja parandada poliitika rakendamist. Seda arvesse võttes kutsuvad avaliku sektori ülemineku eest vastutavad liikmesriikide ministrid ja infotehnoloogia valdkonna peaspetsialistid ajal, mil digiüleminek kogub aina hoogu, üha enam üles tugevdama Euroopa koostalitlusvõime alast koostööd. Nad nõudsid selle üldist rakendamist juba enne COVID-19 pandeemiat. Seda nõudmist tugevdas veelgi vajadus parandada piiri- ja valdkonnaülest digitaalset suhtlust kriisile reageerimisel.

Komisjoni tunnistas vajadust võtta meetmeid ja kohustus esitama 2022. aasta suveks koostalitlusvõimet käsitleva tõhustatud poliitika.

2.Probleem ja poliitika eesmärgid

Euroopa koostalitlusvõime raamistiku ja mõju hindamise tulemustest on näha, et praegune mitteametlik koostalitlusvõime poliitika, mis põhineb pelgalt vabatahtlikel meetmetel, ei ole piisav, et aidata kõrvaldada ELi avaliku sektori jaoks piiri- ja valdkonnaülesed tõkked. ELi haldusasutuste teenuste ja andmete piiratud koostalitlusvõime toob kaasa piiratud digitaalsed avalikud teenused, millega ei suudeta kasutada ära kogu potentsiaali ega aidata kaasa Euroopa digitaalse ühtse turu eesmärgi saavutamisele. See suurendab kulusid ja vähendab tõhusust kõigil haldustasanditel ELis, suurendab kodanike, ettevõtjate ja haldusasutuste endi halduskoormust, tekitab viivitusi Euroopa poliitika rakendamisel liikmesriikides ja digitaalse ühtse turu väljakujundamisel, piirab innovatsioonipotentsiaali ja kahjustab ELi digitaalset suveräänsust. Mõjuhinnangus nimetatakse järgmisi probleemide põhjuseid:

·koostalitlusalaste pingutuste ebatõhus juhtimine ELi poliitikavaldkondade, Euroopa Komisjoni ja liikmesriikide vahel kõigil haldustasanditel (riiklik, piirkondlik, kohalik) ja kõigis sektorites;

·ühiste koostalitlusvõime miinimumspetsifikatsioonide, ühiste lahenduste ja standardite puudumine ning

·ELi poliitika kujundamisel ja rakendamisel põhimõtte „koostalitlusvõime normiks“ järgimata jätmine.

Uue õigusraamistiku ja selle juurde kuuluva teatise eesmärk on tugevdada koostalitlusvõimet, kandmaks hoolt selle eest, et digitaalsed avalikud teenused toimivad piiriüleselt Euroopas kõigi jaoks. Selleks edendatakse sidusat ja inimkeskset lähenemisviisi sisseprojekteeritud koostalitlusvõimele alates poliitika kujundamisest kuni poliitika rakendamiseni kõikjal Euroopas, seades sisse selge juhtimise ning luues lahenduste ja spetsifikatsioonide ökosüsteemi.

Kui EL ei võta meetmeid koostalitlusvõime parandamiseks, ei lase ta üksnes käest võimalust vähendada märkimisväärselt halduskoormust, vaid kahjustab ka haldusasutuste vastupanuvõimet ja innovatsioonisuutlikkust. Praegune koostalitlusvõime alase vabatahtliku koostöö poliitikaraamistik, mille keskmes on Euroopa koostalitlusvõime raamistik, ei sobi piiriülese koostalitlusvõime parandamiseks. See ei hõlma sisseprojekteeritud koostalitlusvõime põhimõtte süsteemset rakendamist poliitika kujundamisel, ühiseid rakendamisvahendeid ega ühist vastutust.

3.Poliitikavariandid, eeldatav mõju ja eelistatud variant

Mõjuhinnangus võrreldakse kolme varianti lisaks lähtestsenaariumile, kus meetmeid ei võeta. Lähtestsenaariumis ja 1. variandis on jäädud praeguse vabatahtliku lähenemisviisi juurde, kusjuures 1. variant tähendab Euroopa koostalitlusvõime raamistiku pidevat järkjärgulist arendamist. 2. ja 3. variandis on kavandatud seadusandlikud meetmed. 2. variandi eesmärk on luua selgete volitustega struktureeritud koostöö mehhanism, et tagada kokkulepitud ühiste koostalitlusvahendite pidev arendamine ja hooldamine ning määrata kindlaks ühised katsealgatused ja poliitika rakendamist toetavad suunatud projektid. 3. variandis, mis on kõige kaugeleulatuvam, keskendutakse vahetult kohaldatavate Euroopa koostalitlusvõime miinimumnõuete sätestamisele õigusaktis, mida ajakohastatakse rakendusotsustega.

Eeldatava mõju hindamine näitas, et lähtestsenaariumi ja 1. variandi rakendamisel ei kõrvaldataks piisavalt Euroopa koostalitlusvõime raamistiku hindamisel kindlaks tehtud puudusi, peamiselt piiratud koostööstiimulite tõttu. Peale selle ei vastaks kumbki variant liikmesriikide poliitilistele ja tegevusalastele ootustele. 3. variant on eeldatavasti tõhus, ehkki vaid aja möödudes ning märkimisväärsete rakendamiskulude ja -pingutustega. On oodata, et sellega ei õnnestu nii tõhusalt tagada paindlik ja tulevikukindel reageerimine kiiresti muutuvatele tehnoloogilistele ja poliitilistele vajadustele. Samuti saavutatakse 3. variandi puhul tõenäoliselt väiksem poliitiline toetus, kuna see variant on laadilt väga kaugeleulatuv ja subsidiaarsuse vaatenurgast tundlik (nt võttes arvesse liikmesriikide olemasolevaid süsteeme).

Eelistatud variant on 2. variant. Struktureeritud koostöö mehhanismi loomine peaks tagama stabiilsuse ja (õigus)kindluse, mida liikmesriigid on taotlenud, võimaldades samal ajal vajalikku paindlikkust ühiste koostalitlusvahendite pidevaks arendamiseks, et reageerida muutuvatele poliitikavajadustele. Selle asemel, et sätestada koostalitluse (miinimum)nõuded otse õigusaktis (nagu tehtaks 3. variandi rakendamisel), keskendutakse 2. variandis protsesse käsitlevate nõuete kehtestamisele, mis on asjakohasem, võttes arvesse tehnoloogia kiiret arengut, ja proportsionaalsem, pidades silmas mõju olemasolevatele süsteemidele. ELi ühine koostalitlusvõime juhtimine peaks tagama alt-üles koostöö ja ülalt-alla kaasvastutuse liikmesriikide peamiste sidusrühmade seas, millega luuakse ühiste koostalitluslahenduste ökosüsteem. See lihtsustab juba varases etapis poliitika kujundamises ja (kaas)investeerimisvajaduste väljaselgitamises osalemist ning parandab poliitika rakendamist. Seepärast ei ohusta 2. variant subsidiaarsust, vaid hoopiski edendab seda, suurendades haldusasutuste vastupanuvõimet ja digitaalset suveräänsust.

Kuna koostalitlus on laadilt poliitikat toetav, on selle otsest mõju keeruline mõõta. Komisjoni Teadusuuringute Ühiskeskuse uuringus esitatud hinnangus on toodud esile märkimisväärne võimalus kokkuhoiuks ja kulud meetmete võtmata jätmise korral: aeg, mida kodanikud koostalitluse abil kokku hoiaksid, võib ulatuda kokku 24 miljoni tunnini, mis tähendab 543 miljoni euro säästmist; ettevõtjate kokkuhoid võib olla 30 miljardit tundi ehk 568 miljardit eurot aastas. Piiriülese koostalitlusvõimega seostatav hinnanguline kulude kokkuhoid on ELi kodanike puhul vahemikus 5,5–6,3 miljonit eurot ja ettevõtjate puhul vahemikus 5,7–19,2 miljardit eurot.