ET    ET ET 
 
ET    ET  EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON 
Brüssel 23.7.2009 
KOM(2009) 378 lõplik 
  
KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE, E UROOPA PARLAMENDILE, EUROOPA 
MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMI TEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE 
keskkonnamõju hindamise direktiivi (dir ektiiv 85/337/EMÜ, m uudetud direktiividega 
97/11/EÜ ja 2003/35/EÜ) kohaldamise ja tõhususe kohta 
 
ET 2   ET KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE, E UROOPA PARLAMENDILE, EUROOPA 
MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMI TEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE 
keskkonnamõju hindamise direktiivi (dir ektiiv 85/337/EMÜ, m uudetud direktiividega 
97/11/EÜ ja 2003/35/EÜ) kohaldamise ja tõhususe kohta 
1. P OLIITILINE JA ÕIGUSLIK TAUST  
Käesoleva aruande eesmärk on vaad ata läbi nõukogu direktiivi 85/337/EMÜ 
(teatavate riiklik e ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta),1 muudetud 
direktiividega 97/11/EÜ2 ja 2003/35/EÜ3 (edaspidi „keskkonnamõju hindamise 
direktiiv” või „EIA direktiiv”), kohaldamine ja tõhusus Euroopa Liidus (EL).  
Keskkonnamõju hindamise direktiivi kohta on direktiivi artikli 11 kohaselt koostatud 
sarnaseid korrapäraseid  aruandeid ka varem.  Osutatud aruannete põhjal muudeti EIA 
direktiivi 1997. aastal. Direktiiviga 97/11/EÜ laiendati direktiivi reguleerimisala, tugevdati menetlusetappe ja lisati muudatused seoses piiriülese keskkonnamõjuga, 
mis tulenesid ÜRO Euroopa Majandusko misjoni piiriülese keskkonnamõju 
hindamise Espoo konventsioonist. Pärast seda, kui ühendus kirjutas (juunis 1998) 
alla keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse 
osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsioonile, tuli 
ühenduse õigust kohandada nimetatud konve ntsiooni nõuetekohaseks täitmiseks. 
Seepärast muudeti EIA direktiivi direktiiv iga 2003/35/EÜ, millega taotleti üldsuse 
osalemist käsitlevate sätete vasta vusse viimist Århusi konventsiooniga.  
Direktiivi eesmärk on kaitsta keskkonda ja elukvaliteeti, tagades samal ajal, et 
liikmesriikide õiguses ühtlustatakse riik like ja eraprojektide keskkonnamõju 
hindamine. Direktiiv on keskkonnaalase lõimumise tähtis vahend, millega reguleeritakse laia valikut projekte ja tagatakse nende keskkonnasäästlikkus. 
Vahendid selle eesmärgi saavutamiseks on esitatud direktiivi artikli 2 lõikes 1, milles on sätestatud, et enne teostusloa andmis t nõutakse keskkonda muu hulgas oma laadi, 
mahu või asukoha tõttu oluliselt mõjutada võ ivate avaliku või erasektori projektide 
puhul teostusluba ja hinnatakse selliste  projektide keskkonnamõju. Direktiiviga 
ühtlustatakse keskkonnamõju hindamise  põhimõtted, kuna selles on esitatud 
miinimumnõuded, eelkõige projekti tüübi kohta, mille puhul hindamine on vajalik, arendustöö kavandaja peamised kohustuse d, hindamise sisulised küsimused ja 
pädevate asutuste ning üldsuse osalemine.  
Praeguseks on liikmesriigid kehtestanud ulat uslikud reguleerivad raamistikud. Siiski 
on endiselt tähtis tagada, et direktiivi rakendataks kõikides liikmesriikides tõhusalt ja 
järjepidevalt. Selleks on käesolevas ar uandes hinnatud direkt iivi rakendamist 20 
aasta jooksul. Käesoleva aruande peamised allikad on nimetatud 1. lisas.  
                                                
 
1 EÜT L 175, 5.7.1985, lk 40. 
2 EÜT L 73, 14.3.1997, lk 5. 
3 ELT L 156, 25.6.2003, lk 17. 
 
ET 3   ET Praegu on sobiv aeg käesoleva aruande koostamiseks mitmel põhjusel: 
– pärast ELi laienemist 2004. ja 2007. aastal hakkas direktiiv kehtima 12 uues 
liikmesriigis;  
– kliimamuutuse ja bioloogilise mitmekesisuse valdkonnas on 
keskkonnaprobleemid muutumas üha teravamaks;  
– Euroopa Kohus on teinud tähtsaid otsuseid, milles on selgitatud mõningaid EIA 
direktiivi sätteid;  
– on vaja luua sünergia kõnealuse direktiivi ja Espoo konventsiooni, sealhulgas 
strateegilise keskkonnahindamise protokolli4 vahel;  
– EIA direktiiv on tunnistatud vahendiks, mille abil võib tulevikus toimuda 
lihtsustamine,5 mille eesmärk on teha kindlaks kattumised, lüngad ja võimalused 
regulatiivse ja halduskoormuse vähendamiseks, eriti seoses piiriüleste projektidega (näiteks torujuhtmed või me repõhja paigutatavad elektrikaablid).  
Aruandes on esile tõstetud EIA direk tiivi tugevad küljed, aga ka peamised 
valdkonnad, kus tuleks teha parandusi, ja  esitatud asjakohaseid  soovitusi. Aruande 
lõpus on vaadeldud direktiivi täiustamise võimalusi.  
2. EIA
 DIREKTIIVI TUGEVAD KÜLJED  
2.1. Keskkonnamõju hindamise  tervikliku süsteemi ke htestamine kõikides 
liikmesriikides 
Liikmesriigid on EIA direktiivi üldiselt üle võtnud vastavalt direkt iivi eesmärkidele 
ja nõuetele. Mitmel juhul on liikmesriigid lisanud direktiivi miinimumnõuetest kaugemale minevaid kohustusi. Seda on juht unud EIA direktiivi peamiste etappide 
puhul, milleks on sõelumine ( screening ) ja ulatuse määramine ( scoping ):  
– sõelumine on osa keskkonnamõju hindamise protsessist, mille käigus hinnatakse, 
kas keskkonnamõju hindamine on vajalik.  Mõnes liikmesriigis on keskkonnamõju 
hindamine kohustuslik mõne sellist tüüpi projekti puhul, mis on loetletud II lisas, 
või muude projektitüüpide puhul lisaks I ja  II lisas loetletud projektitüüpidele;  
– ulatuse määramine on keskkonnamõju hindamise protsessi osa, milles määratakse 
kindlaks pädevale asutusele esitatavas keskkonnateabes käsitletavate küsimuste 
sisu ja ulatus. See on nõuetekohase mõ juhindamissüsteemi oluline osa, kuna see 
tõstab keskkonnamõju hindamise kvalite eti. Mitmed liikmesriigid on läinud 
direktiivi miinimumnõuetest kaugemale ning muutnud ulatuse määramise kohustuslikuks ja näinud ette üldsuse kons ulteerimise selle protsessi käigus. 
2.2. Üldsuse osa suurendamine otsustamises  
Direktiiv 2003/35/EÜ pidi olema kõikide  liikmesriikide õigusesse üle võetud 
25. juuniks 2005. Aruande kirjutamise ajaks ei  ole üksnes Iirimaa direktiivi täielikult 
üle võtnud; seda küsimust menetleb Euroopa  Kohus (C-427/07). Üldine mulje on 
selline, et direktiiviga 2003/35/EÜ lisatud uute sätete kohaldamise kogemusi on veel 
vähe. Olemasoleva teabe alus el on koostatud 2. lisas es itatud esialgsed märkused 
                                                
 
4 See kiideti heaks otsusega 2008/871/EÜ, ELT L 308, 19.11.2008, lk 33. 
5 KOM(2009) 15. 
 
ET 4   ET kõnealuste sätete rakendamise kohta. Ol ulised järeldused tehakse praegu 
käimasolevast hindamisest, kuivõrd on liikmesriikide ülevõtmismeetmed direktiiviga kooskõlas. 
Enamik liikmesriike on teatanud, et direktiiviga 2003/35/EÜ tehtud muudatused on 
suurendanud üldsuse osavõttu otsustamis est. Lisaks on ELiga 2004. ja 2007. aastal 
ühinenud liikmesriigid teatanud, et EIA direktiiv on otseselt kaasa aidanud 
demokraatia tugevdamisele, kuna see on para ndanud üldsuse osavõttu otsustamisest 
ja suurendanud otsustamise läbipaistvust. 
2.3. EIA direktiivi sätete selgitamine Euroopa Kohtu poolt 
Euroopa Kohus on rõhutanud, et direktiivi re guleerimisala ja eesmärk on laialdased 
ja liikmesriikide kaalutlusõigus on piir atud. Enamik Euroopa Kohtu otsustest on 
keskendunud sõelumise etapile ja otsustam isele, kes keskkonnamõju hindamine on 
vajalik või mitte. Euroopa Kohus on ka tõ lgendanud mõnd projektitüüpi ja teostusloa 
mõistet ning tegelenud küsimusega, mis on seotud hilisema loa andmisega loata projektide legaliseerimiseks ( retention permission ). Viimase aja kohtuotsuste 
peamised tulemused on kokku võetud 3. lisas.  
2.4. EIA direktiivi üldised eelised 
Kindlaks on tehtud kaks peamist eelis t. Esiteks tagab EIA direktiiv, et 
keskkonnakaalutlusi võetakse arvesse juba otsustamise varases et apis. Teiseks tagab 
EIA direktiiv tänu üldsuse kaasamisele keskkonda käsitlevate otsuste suurema 
läbipaistvuse ja seega ka ül dsuse toetuse sellistele otsu stele. Isegi kui enamikku EIA 
direktiivi eeliseid ei ole võimalik rahaliselt väljendada, on olemasolevate uuringute põhjal laialt levinud arusaam, et keskkonna mõju hindamise eelised kaaluvad üles 
keskkonnamõju hindamisega seotud kulud
6.  
Komisjoni kogemused ELi regionaalpoliitik a raames kaasrahastatud projektidega, 
eriti suuremate projektidega on näida nud, et keskkonnamõju hindamine on 
parandanud projektide kavandamist ja otsust amist (kaasa arvatud keskkonnaasutuste 
ja üldsuse osavõtt) ja aidanud parandad a keskkonnakaalutlust e arvessevõtmist. 
Peale selle on direktiivi rakendamine  vallandanud liikmesriikides dünaamilisi 
protsesse. Liikmesriigid on sageli toetunud direktiivi miinimumnõuetele ja läinud 
nendest kaugemale, tuues sisse karmimai d sätteid (vastavalt EÜ asutamislepingu 
artiklile 176), mille eesmärk on taga da parem keskkonnakaitse ja rohkem 
läbipaistvust. Paljud liikmesriigid on t öötanud välja ka oma s uunised heade tavade 
ning konkreetsete projektitüüpide ja -küsimuste kohta. Selliseid liikmesriigi kogemusi võib jagada kõigi teiste ELi liikmesriikidega. 
Seepärast võib teha järelduse, et EIA direktiivi peamine eesmärk on saavutatud ja on 
olemas piisav alus direktiivi miinim umnõuete täiendamiseks ja direktiivi 
täiustamiseks. 
                                                
 
6 Keskkonnamõju hinnangu koostamise kulud on tavaliselt vahemikus 0,1 % suurte projektide 
maksumusest kuni 1,0 % väikeste projektide maksumusest. Nimetatud kulud hõlmavad esialgse 
ülevaate saamise kulusid, kuid mu idugi ei sisalda muid kulusid (näiteks hilisemate muudatuste, 
aruandmise, viivituste kulud).  
 
ET 5   ET 3. E SIALGNE LOETELU EIA  DIREKTIIVI VALDKONDADEST , MILLES ON VAJA TEHA 
TÄIUSTUSI  
EIA direktiiv on edasi arenenud 20 aasta jooks ul, mil seda on rakendatud. Samal ajal 
on kasvanud ka ELi õigustik ja välja on arendatud uued poliitikasuunad. Tagades EIA direktiivi tõhusa rakendamise kogu ELis,  on vaja välja selgitada ka valdkonnad, 
kus direktiivi on vaja täiustada, näiteks  rakendamisel ilmnenud lüngad, kattumine 
muude õigusaktidega ja vastuolud muude ELi meetmetega, ning esitada asjakohased 
soovitused. 
3.1. Sõelumismenetlusega seotud probleemid 
EIA direktiiviga on antud liikmesriikidele laialdased volitused kindlaks määrata 
üksikjuhtude vaatlemise ja/ või iga riigi läviväärtuste või kriteeriumide kaudu, kas 
keskkonnamõju hindamine II lisas loet letud projektide korral on vajalik. 
Läviväärtuste või kriteeriumide kehtestami sel peavad liikmesriigid arvesse võtma 
asjakohaseid valikukriteeriume, mis on esita tud III lisas. Nimetatud säte, mis põhineb 
subsidiaarsuspõhimõttel, on tinginud suured  erinevused liikme sriikide kehtestatud 
läviväärtuste või kriteeriumide tüüpide ja tasemete vahel.  
Rakendamine ja kohtupraktika näitavad, et  läviväärtuste keht estamisel ületavad 
liikmesriigid sageli oma kaalutlusõiguse p iire, kas võttes arvesse ainult mõnesid III 
lisas esitatud valikukriteeriume  või jättes mõned projekti d juba eelnevalt välja. 
Üldise tõusutendentsi juures erineb lis aks sellele eri liikme sriikides läbiviidud 
keskkonnamõju hindamiste arv tugevasti (vähem kui 100st kuni 5000ni), isegi kui 
võrreldavad liikmesriigid on suuruselt sarnased. On selge, et kehtestatud 
läviväärtustest oleneb keskkonnamõju hinda miste arv. Lisaks on ikka veel mitmeid 
juhtumeid, kus ei võeta arvesse mõjude  kuhjumist, ja endiselt on raskusi 
jupitamistaktikast
7 lahtisaamisega, eriti suurte investeerimisplaanide puhul. Sellised 
tegevused võivad seada ohtu direktiivi õiguspärasuse ja õõnestada ühiste sõelumisstandardite kehtestamiseks te htavaid jõupingutusi. Seega tuleks 
sõelumismehhanismi lihtsustada ja selgem aks muuta, näiteks III lisas esitatud 
valikukriteeriumide täpsustamisega või ühe nduse läviväärtuste, kriteeriumide või 
päästikmehhanismide (näiteks komiteemenetluse abil) kehtestamisega. Tuleks kaaluda võimalust anda teostusluba a ndmiseks lihtsustatud eelneva hindamise 
menetlusega. 
3.2. Probleemid keskkonnamõju  hindamise kvaliteediga  
EIA direktiiviga on kehtesta tud põhilised menetlusnõuded, se llega ei ole kehtestatud 
kohustuslikke keskkonnanorme. Pädevad as utused on kohustatud teostusloa 
menetlemisel arvesse võtma konsulteerimise tulemusi ja kogutud teavet ning esitama 
teostusloa menetluse lõpus konkreetset teavet  (artiklid 8 ja 9), kuid neil ei ole 
kohustust teha konkreetseid järeldusi ke skkonnamõju hindamise tulemustest. 
Keskkonnamõju hindamise kvaliteedi tagamine  on suures osas jäetud liikmesriikide 
pädevate asutuste ülesande ks. Kuid õigete otsuste te gemine sõltub keskkonnamõju 
                                                
 
7 Tava jagada projektid kaheks või enamaks eraldi osaks, nii et ükski osa ei nõua keskkonnamõju 
hindamist, ja selle tulemusel ei ole vaja hinnata ka kogu projekti keskkonnamõju, või komme hankida 
luba projektile, mis jääb allapoole läviväärtust (ja mille puhul keskkonnamõju hindamine ei ole 
järelikult vajalik), ning laiendada hiljem projekti või selles ettenähtud tootmisvõimsust üle läviväärtuse. 
 
ET 6   ET hindamise dokumentides kasutatud teabe ja mõju hindamise menetluse kvaliteedist. 
Kõnealuse direktiivi tõhusus sõltub nimetatud menetluse kvaliteedist seepärast väga palju.  
3.2.1. Keskkonnamõju hindamise dokumenti des kasutatud teabe kvaliteet 
Paljud liikmesriigid on rõhutanud, et keskkonnamõju hindamisel esineb raskusi, kuna 
dokumentides kasutatud teave ei ole piis avalt kvaliteetne. Ke skkonnamõju hindamise 
dokumentide kvaliteet võib olla väga erinev mitte ainult eri liikmesriikides, vaid ka ühe liikmesriigi piires.  
On mitu võimalust, kuidas tagada keskkonnamõju hindamise dokumentide (mis 
sageli vormistatakse aruandena) kval iteet: keskkonnahindamise konsultantide 
akrediteeritakse nõuetekohaselt; arua nne lastakse koostada sõltumatutel 
konsultantidel; kasutatakse sõltumatute väli shindajate või ekspertide abi; teatavat 
tüüpi projektide puhul kasutatakse suuniseid  konkreetsete küsimuste arvessevõtmise 
ja käsitlemise kohta; andmeid ajakohastatak se pidevalt; andmete sisu ja ulatuse 
määramine on kohustuslik; IV lisa (töö kavandaja esitatav teave) ajakohastamiseks 
kasutatakse komiteemenetlust. 
3.2.2. Keskkonnamõju hindamise menetluse kvaliteet  
Rakendamisega saadud kogemused näitavad, et keskkonnamõju hindamise 
menetluses tekivad sageli teatavad probleemid.  
Seoses muude lahendusvõimalustega  on direktiivis nähtud ette, et keskkonnamõju 
hindamist käsitleva muu teabe hulgas esitata kse „lühikirjeldus muudest peamistest 
lahendusvõimalustest, mida projekti arenda ja on uurinud, ja sell ise valiku peamised 
põhjused”. Mõned liikmesriigid on s eadusega kehtestan ud kohustuse kaaluda 
konkreetseid lahendusvõimalusi, samas kui teised liikmesriigid ei ole seda teinud. Ka pädevad asutused ja üldsus võivad kaas a aidata lahendusvõimaluste hindamiseks 
väljavalimisel. Muude lahendusvõimaluste  hindamine keskkonnamõju hindamise 
menetluses on tavaliselt keeruline. Võib-o lla on vaja täpsustada, mida direktiivi 
sätete kohaselt tuleks nõuda , näiteks lisades muude la hendusvõimaluste kohustusliku 
hindamise või täpsustades, mida uuritava te muude lahendusvõimaluste puhul silmas 
peetakse (näiteks võimalus mitte midagi teha).  
Raskusi tekitab ka asjaolu, et direktiivis ei ole sätteid mõistlike ajaliste piiride ega 
eelistatava tähtaja kohta, mille jooksul tuleb anda teostusluba, samuti keskkonnamõju hindamise kehtivusaja  ega projektide rakendami sel ilmnevate oluliste 
keskkonnamõjude seire  kohta. Nimetatud lünkade täitmiseks tuleks direktiivi lisada 
konkreetsed sätted.  
3.3. Ühtlustatud tavade puudumine üldsuse osalemise alal 
Vaatamata üldsuse osaluse suurendamisele otsustamises ei ole ELis seni ühtseid 
tavasid. Seda näitavad järgmised asjaolud: 
– Üldsusele tuleb anda võimalused t õhusaks ja õigeaegseks osavõtuks 
keskkonnaküsimuste otsustamisest. Ülds usega konsulteerimise kohta ei ole aga 
ühtset võrdlusalust. Mitmes liikmesriigis konsulteeritakse üldsusega varakult (sõelumise või ulatuse määramise etapil ). Enamikul juhtudest konsulteeritakse 
 
ET 7   ET üldsusega esimest korda siiski alles seoses teabega, mis on kogutud artikli 5 
kohaselt; see vastab direktiivis kehtestatud miinimumnõudele.  
– EIA direktiivi kohaselt peaks tõhusaks ül dsusega konsulteerimiseks olema jäetud 
mõistlik ajavahemik, kuna liiga lühike  ajavahemik on sel puhul takistuseks. 
Ajavahemikud erinevad siiski palju8.  
– Üldsuse teavitamise ja üldsusega konsu lteerimise üksikasjaliku korra määrab 
liikmesriik. Kuid üldsuse osavõtt ei ole tõhus, kui liikmesriigi kord on piiratud (näiteks kui keskkonnamõju hindamist käsitlevad dokumendid on tutvumiseks kättesaadavad üksnes pädeva asutuse ruumides).  
– Seoses asjaomase üldsuse juurdepääsuga kaebuste lahendamis e menetlusele on 
kaebamisõiguste alased kriteeriumid liikmesriigiti oluliselt erinevad ja mõnes liikmesriigis peetakse menetluse kulukust õiguskaitse kättesaadavust piiravaks teguriks. 
Need puudused võiks kõrvaldada sellega, et  nähakse ette varane konsulteerimine 
üldsusega ulatuse määramise või sõelumise etapil (sealjuures sidusrühmade kaasamine) ja kehtestatakse minimaalne ajavahemik. Tuleks välja töötada ka suunised parimate tavade kohta keskkonnamõju hindamise dokumentide 
kättesaadavaks tegemisel asjaomasele üldsusele.  
3.4. Piiriülese keskkonnamõju hindami se menetlusega seotud raskused  
Keskkonnamõju hindamise direktiiviga an takse liikmesriikidele palju õigusi 
otsustada, millal ja kuidas tuleks te ist liikmesriiki kaasata keskkonnamõju 
hindamisse piiriülese kes kkonnamõjuga projektide puhul. 
Mitu liikmesriiki on rõhuta nud, et piiriülese keskkonnamõ ju menetlused tekitavad 
raskusi, mille peamine põhjus on keskkonnamõju hindamise menetluste liikmesriikidevahelised erinevused, nagu projektiettepaneku esitamise erinevad 
etapid, erinevad ajavahem ikud ja keelebarjäärid.  
Projektide teostamise puhul mitme liikme sriigi haldusalasse kuuluvates piirkondades 
(näiteks merepiirkondades) on dubleerimise,  ebajärjekindluse, ülemäärase koormuse 
(näiteks halduskoormuse) ja võimalike konfliktide oht suur. Lisaks on oht, et mitme riigi osalusega projektide mõju hindamise l ei arvestata proj ekti kui tervikut. 
Naaberriikide vahelist ametlikku ja m itteametlikku konsulteerimist piiriüleste 
mõjude üle on vaja täiustada. Selleks või b töötada välja suuniseid või tõhustada 
direktiivi sätteid (näiteks määrata kindlaks minimaalsed ajavahemikud 
riikidevaheliste konsultatsioonide ja oks, kooskõlastatud või  võib-olla ühised 
keskkonnamõju hindamise menetlused riikid evaheliste projektide puhul, uurida 
võimalust ühise keskkonnamõju hindamise menetluse kehtestamiseks).  
Lisaks sellele tuleks pärast se da, kui nõukogu on kinnitanud piiriülese 
keskkonnamõju hindamise Espoo konventsi ooni keskkonnamõju strateegilise 
                                                
 
8 Sõelumise etapil ulatub ajavah emik 45 päevani; ulatuse määramise ja keskkonnamõju hindamise 
dokumentide üle konsulteerimise et apil on ajavahemik 10–60 päeva. 
 
ET 8   ET hindamise protokolli, vaadata läbi keskkonna mõju hindamise direktiiv, et tagada 
protokolli nõuete parem rakendamine.  
3.5. Keskkonnamõju hindamise ja ELI m uude direktiivide ja meetmete parem 
kooskõlastamine  
Paljudel juhtudel reguleeritakse EIA direkt iiviga hõlmatud projekte ka muude ELi 
keskkonnadirektiivide ja meet mete sätetega. Vaatamata hindamisnõuete kattumise 
ohule ei ole teatatud suurematest raskustest EIA direktiivi ning muude direktiivide ja meetmete kooskõlastamisel; üldiselt on kooskõlastamine olnud sujuv. Kuid on vaja 
mõelda, kuidas suurendada kasulikku koos toimet EIA direktiivi ja selliseid 
konkreetseid keskkonnavaldkondi reguleerivate õigusaktide ja meetmete vahel, nagu 
õhu kvaliteet, müra, jäätmemajandus, veemajandus, merekeskkonna kaitse, 
pinnasekaitse, katastroofiohu ennetamine (seejuures suur õnnetuste ohu ohjeldamine), 
kliimamuutus ja bioloogiline mitmekesisus. On olemas näiteks konkreetseid küsimusi, mida tuleb parema kooskõlasta mise tagamiseks hoolikalt hinnata.  
3.5.1. Keskkonnamõju hindamine ja strateegiline keskkonnamõju hindamine 
Direktiivi 2001/42/EÜ
9 (strateegilise keskkonnamõju hindamine ( Strategic 
Environmental Assessment  – SEA)) kohaldatakse teat avatele avaliku sektori 
kavadele ja programmidele , samas kui EIA direktiivi  kohaldatakse teatavatele 
avaliku ja erasektori projektidele . Nimetatud kahes direktiivis  käsitletakse erinevaid 
küsimusi ja need on põhimõtteliselt erinevad . Peamised erinevused on järgmised: 
SEA direktiivi eesmärgid on väljendatud sääs tvat arengut silmas pidades, samas kui 
EIA direktiivi eesmärgid on puhtalt kes kkonnaalased; SEA direktiivis nõutakse 
konsulteerimist pädevate asutustega sõelum isetapis; SEA direktiivis nõutakse muude 
mõistlike lahenduste hindamist ja seal on selgesõnaline säte, mis käsitleb muudest allikatest pärit teabe kasutamist; SEA direktiivis on esitatud ka seiret ja kvaliteedikontrolli käsitlevad nõuded. 
Teoreetiliselt ei tuleks ooda ta kattumist. Siiski on kahe direktiivi kohaldamisel 
kindlaks tehtud mitu võimaliku kattumise ala
10. Eelkõige ei ole piirid kava, 
programmi ja projekti mõistete vahel alati selged ja seepärast võib tekkida kahtlusi, 
kas hindamisele kuuluv objekt vastab krit eeriumidele, mis nõuavad EIA direktiivi, 
SEA direktiivi või mõlema direktiivi kohaldamist. Selles mõttes ei ole mõne projektikategooria määratluse d (sageli on sellis ed projektid seotud maakasutusega) 
selged ja see võib tekitada segiaj amist SEA direktiivi kohaldamisega. 
Liikmesriigid on valinud mitmesugused lä henemisviisid, et kõrvaldada kattuvate 
menetlustega seotud võimalikku ebatõhusust. Kuid paljud liikmesriigid leiavad sageli, et neil ei ole piisavalt kogemusi kattumisega seotud küsimuste 
nõuetekohaseks kindlakstegemiseks ja hindamiseks. Seepärast on mõned 
liikmesriigid soovitanud nimetatud kahe dire ktiivi ühendamist. Paljud liikmesriigid 
on rõhutanud, et kumbagi protsessi on vaja säilitada ja eristada, kuna need on 
                                                
 
9 EÜT L 197, 21.7.2001, lk 30. 
10 Näiteks, kui suurprojektid koosnevad allprojektidest; projektid, mis eeldavad maakasutusplaanide 
muutmist; kavad ja programmid, milles seatakse siduvaid kriteeriume lisaprojektide teostuslubade 
kohta, ning strateegilise keskkonnamõju hindamise ja EIA hierarhiline seos ( tiering ). 
 
ET 9   ET täiendavad menetlused, mille puhul on tegemi st eri etappide ja protsessidega; 
liikmesriigid on palunud ka koostada suunisdokumendid. 
Arvestades kahe protsessi erisusi ja  väheseid kogemusi SEA direktiivi 
kohaldamisega, ei kaaluta praegu nimetatud direktiivide ühendamist. Praegusel etapil 
saab paremat koordineerimist saavutada nimeta tud kahe direktiivi sätete erinevuste 
vaatlemisega ja projektikategooriate mõis tete selgitamisega, mille puhul võib esineda 
kattumisi. Seda saab teha se oses EIA läbivaatamisega. 
3.5.2. EIA direktiiv ja IPPC direktiiv 
Väga vähesed liikmesriigid on kasutanud võimalust kehtestada ühine menetlus 
projektidele, mida reguleeritakse EIA direkt iiviga ja direktiiviga 2008/1/EÜ (saastuse 
kompleksse vältimis e ja kontrolli kohta)11 (IPPC direktiiv); mõnes liikmesriigis võib 
ühist menetlust kasutada töö kavandaja tao tlusel. Liikmesriigid on ette näinud ette 
põhjalikud koordineerimisvormid (nä iteks on keskkonnamõju hindamise 
dokumentatsioon osa IPPC-rakenduste dokumenta tsioonist; IPPC-loa saamine sõltub 
soodsast EIA-otsusest; samade andmete kasutamine; sama üldsuse osalemise kord).  
Üldiselt ei ole konkreetsete st koordineerimisraskustest teatatud. Ühesugust tüüpi 
tegevuse puhul on IPPC-direktiiviga mõnikord siiski seatud läviväärtused, mis 
erinevad EIA-direktiivis kasutatavatest lä viväärtustest; see või b tekitada segadust. 
Seepärast tuleks kaaluda nimetatud di rektiivide reguleerimisalasse kuuluvate 
projektide väljaselgitamiseks kasutatavate läviväärtuste ja kriteeriumide ühtlustamist (näiteks komiteemenetluse abil) ja teabenõudeid käsitlevate sätete lihtsustamist (võttes arvesse ka IPPC direktiivi käimasolevat läbivaatamist). 
3.5.3. EIA direktiiv ja bioloogiline mitmekesisus 
Liikmesriigid on kehtestanud nii mitteam etlikud kui ka ametlikud seosed EIA 
direktiivi ning loodusdirektiivi
12 ja linnudirektiivi13 vahel (eriti loodusdirektiivi 
artikli 6 lõigetega 3 ja 414). Kuigi suurematest raskus test ei ole teatatud, näitab 
rakendamisega saadud komisjoni kogemus, et  artikli 6 lõikeid 3 ja 4 ei võeta EIA 
menetluste käigus nõuetekohaselt arvess e. Lisaks on EIA menetlused üldiselt 
keskendatud pigem Natura 2000 aladele av aldatavale mõjule, samas kui liikide 
kaitset käsitlevaid sätteid kaldutak se tähelepanu alt välja jätma.  
EIA direktiivis ei viidata selgesõnalis elt bioloogilise mitmekesisuse põhimõttele 
(seal räägitakse üksnes loomastikust ja taimestikust). Paljud liikmesriigid vastasid, et EIA direktiiviga on juba  piisavalt võetud arvesse bioloogilise mitmekesisuse 
tegevuskava
15 ja et nende liikmesriikide EIA süsteemid hoiavad tõhusalt ära 
bioloogilise mitmekesisuse vähenemist. Siiski näib olevat äärmiselt ebatõenäoline, et 
EL täidab oma 2010. aastaks seatud eesmärgi bioloogilise mitmekesisuse 
                                                 
11 ELT L 24, 29.1.2008, 
12 Direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning l oodusliku loomastiku ja ta imestiku kaitse kohta, EÜT 
L 206, 22.7.1992, lk 7. 
13 Direktiiv 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta, EÜT L 103, 25.4.1979, lk 1. 
14 Kõnealune artikkel sisaldab menetluslikke ja sisulisi kaitsemeetmeid iga plaani või projekti jaoks, mis 
võib oluliselt mõjutada mõnd Natura 2000 ala. 
15 KOM(2006) 216. 
 
ET 10   ET vähenemise peatamise alal16; vaja on suuri jõupingutusi. Sellest lähtudes võiksid 
bioloogilise mitmekesisuse kaalutlused ol la EIA direktiivi tekstis selgesti 
väljendatud. Lisaks võiks kehtestada ühise  hindamismenetluse projektide jaoks, mis 
kuuluvad EIA direktiivi ja loodusdi rektiivi artikli 6 lõigete 3 ja 4 reguleerimisalasse.  
3.5.4. EIA direktiiv ja kliimamuutus 
EIA direktiivis ei ole kliimamuutuse küsimusi selgesõnaliselt käsitletud. Enamik 
liikmesriike tunnistavad, et kliimamuutuse küsimusi ei ole vajalikul määral keskkonnamõju hindamise protsessis es ile toodud ega hinnatud. Kliimamuutuse 
mõju hindamine piirdub sageli tööstuse CO
2 ja muude kasvuhoonegaaside heite ning 
liikluse elavnemise käsitlemisega õhukvali teedi uuringute või kaudse mõju raames. 
Keskkonnamõju hindamine ei lähe sageli kaugemale olemasolevate heitetasemete 
hindamisest ja õhu kvaliteedi normide täitmise tagamisest. Lisaks ei käsitleta EIA direktiivi raames piisavalt mõju ülemaailmsele kliimale, täiendava projekti kumuleeruvaid toimeid ja kohanemist kliimamuutusega. 
Eespool nimetatud küsimustega on vaja tegelda. On välja selgitatud mitmeid 
konkreetseid projektikategooriaid, mille puhul kliimamuutuse küsimusi tuleks 
keskkonnamõju hindamisel selgesõnaliselt käsi tleda. See kehtib peamiselt projektide 
kohta, mille puhul on võimalik suureulatuslik CO
2 heide, nagu energeetika ja 
transpordi infrastruktuuri projektid, samuti projektide puhul, milles peamiselt käsitletakse energiatõhusust. Komiteemenetluse lisamine võiks olla üks võimalus I ja 
II lisa ajakohastamiseks.  
Lisaks on liikmesriigid soovinud, et are ndataks välja hindamisvahendid (näiteks 
kliimamuutuse küsimuste arvessevõtmiseks keskkonnamõju hindamisel). Komisjon arendab 2011. aastaks välja suunised kliimamõju arvessevõtuks EIA direktiivis
17. 
4. K OKKUVÕTE  
Käesolevas aruandes on kinnitatud, et EIA direktiivi eesmärgid on üldiselt 
saavutatud. Keskkonnamõju hindamise põhi mõtted on võetud üle liikmesriikide 
keskkonnamõju hindamise süsteemidesse. Kõik liikmesriigid on kehtestanud 
ulatuslikud reguleerivad raamistikud ja rake ndavad keskkonnamõju hindamist viisil, 
mis on üldiselt kooskõlas direktiivi nõuete ga; paljudel juhtudel on liikmesriigid 
võtnud aluseks direktiivi miinimumnõuded ja arendanud neid edasi. Selle tulemusel 
võetakse otsustamisel arvesse keskkonnak aalutlusi ja otsustamine on muutunud 
läbipaistvamaks.  
Kuid keskkonnamõju hindamine on arenev protsess. On vaja tagada, et EIA direktiivi 
rakendataks tõhusalt kogu laienenud ELis, ning samal ajal on vaja tagada ka, et EIA 
direktiiv oleks kooskõlas ühenduse ja  rahvusvahelise poliitikaga ning 
õigusnormidega. Käesolevas aruandes on näidatud täiustamist vajavaid valdkondi 
(näiteks sõelumine, üldsuse osalemine,  keskkonnahindamise kvaliteet, piiriülese 
keskkonnamõju hindamise küsimused, EIA direktiivi koordineerimine muude 
                                                 
16 KOM(2008) 864. 
17 KOM(2009) 147. 
 
ET 11   ET keskkonnadirektiividega ja poliitikasuundade ga, nagu kliimamuutus ja bioloogiline 
mitmekesisus) ning on esitatud soovitusi võimalike meetmete võtmiseks.  
Käesolevad tulemused on olulised lihtsu stamise seisukohast. Ko misjon vaatleb kõiki 
lihtsustamismeetodeid (kodifitseerimine, kodifitseerimine koos komiteemenetluse lisamisega, uuestisõnastamine, ühendami ne, reguleerimise kasutamine). Kõik 
lihtsustamisalgatused on suunatud keskkonnakaitse parandamisele, paremale ühtlustamisele ja olemasolevate menetlust e lihtsustamisele. Olenemata valitavast 
lähenemisviisist tagab komisjon, et ig ale olulisemale muudatusele eelneks 
konsulteerimine sidusrühmadega ja  õigusloome mõju hindamine. 
 
ET 12   ET 1. LISA. Aruande peamised allikad  
– Liikmesriikide vastused komisjoni küsimustikule EIA direktiivi kohaldamise ja 
tõhususe kohta (saadeti 2007. ja 2008. aastal). 
– Komisjoni tellitud uuring EIA direktiiv i kohaldamise ja tõhususe kohta (2009). 
– EIA direktiivi kohaldamist ja tõhusust käsitlevate varase mate aruannete 
tulemused. 
– Komisjoni tellitud asjakohased uuringud: “The Relationship between the EIA and 
the SEA Directives” (2005); “Costs and benefits of the EIA Directive”  (2006);  
“Inventory of EU Member States' measur es on access to justice in environmental 
matters” (2007); “Evaluation of EU legislation - Directive 85/337/EEC 
(Environmental Impact Assessment, EIA) and associated amendments” (2007).   
– Komisjoni kogemused EIA direktiivi kohaldam isel (sealhulgas teave kaebuste ja 
avalduste ning kohtupraktika kohta). 
 
ET 13   ET 2. LISA. Esialgsed märkused direktiiviga 20 03/35/EÜ lisatud uute sätete rakendamise 
kohta  
„Üldsuse” ja „asjaomase üldsuse” mõisted (artikli 1 lõige 2):  kõik liikmesriigid näivad 
kasutavat „üldsuse” mõistet laias tähenduses, l ubades kõikidel füüsilistel ja juriidilistel 
isikutel võtta osa otsustamisprotsessist. Mõiste „asjaomane üldsus” määratluse puhul on rohkem erinevusi. Enamik liikmesriike on lis anud oma seadustesse sellekohase määratluse. 
Mõnedes liikmesriikides ei eristata „üldsust”  ja „asjaomast üldsust” ; ei ole veel selge, kas 
konkreetse määratluse puudumine  võib tekitada raskusi. 
Võimalus jätta riigikaitse eesmärgil teos tatavad projektid ük sikjuhtumite kaupa 
keskkonnamõju hindamise alt välja (artikli 1 lõige 4):  enamik liikmesriike on lisanud oma 
seadustesse sellekohased sätte d. Komisjonile teadaoleva t eabe põhjal kasutatakse seda 
võimalust aga väga harva.  
Tugevdatud sätted üldsusega konsulteerim ise kohta (artikli 6 lõiked 2 ja 3):  üldsusel on 
üldjoontes vastuvõetav juurdepääs otsustamisele. Kuigi nimetat ud sätete tegeliku rakendamise 
hindamiseks on vaja üksikasjalikumat uuringut,  võib ära märkida mõned positiivsed jooned: 
mitu liikmesriiki näevad üldsusega konsulteerimise ette ulatuse määramise etapil, samas kui mõned liikmesriigid näevad üldsusega konsulteerimise ette ka sõelumisetapil. 
I ja II lisa kohaste projek tide muutmine või laiendamine:  kõik liikmesriigid on teatanud, et 
nad on vastu võtnud oma meetmed direktiiviga 2003/35/EÜ tehtud muudatuste täitmiseks. 
Teave üldsuse osalemise kohta, mis on ette n ähtud lõpliku otsuse kohta esitatavas teabes 
(artikli 9 lõige 1) ja sätted üldsuse juurdepääsu kohta kaebuste lahendamise menetlusele 
(artikkel 10a):  praegusel etapil ei ole võimalik teha järeldusi kõnealuste sätete rakendamise 
kohta. Kuid komisjon on juba kindlaks teinud ülevõtmisprobleemid mõnes liikmesriigis ja 
algatanud rikkumismenetlused vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 226.  
 
ET 14   ET 3. LISA. Hiljutiste Euroopa Kohtu lahendite peamised järeldused  
Euroopa Kohus on rõhutanud, et EIA direktiivil on laialdased nii reguleerimisala kui ka 
eesmärgid,18 ja kohus püüab tagada, et liikmesriikide ka alutlusõigus ei õõnestaks direktiivi 
eesmärki: tagada, et ükski projekt, millel võib direktiivi tähenduses olla oluline 
keskkonnamõju, ei oleks vabastatud keskkonnamõ ju hindamisest, välja arvatud juhul, kui 
konkreetse projekti kohta on  põhjaliku sõelumise alusel näidat ud, et sel tõenäoliselt ei ole 
sellist mõju.  
Sõelumismehhanism (otsus, ka s keskkonnamõju hindamist on vaja korraldada või 
mitte)  
Liikmesriigid on kohustatud arvesse võtma kõiki III lisas loetletud asjakohaseid 
valikukriteeriume, kui nad keht estavad kriteeriume või lävi väärtusi II lisa kohastele 
projektidele. Liikmesriik, kes on kehtestanud läviväärtused ja/või kriteeriumid, millega võetakse arvesse üksnes projektide suurust, ku id jäetakse arvestamata kõik muud III lisas 
loetletud kriteeriumid, on ületanud direktiiviga temale antud kaalutlusõiguse piire
19.  
Otsuses, millega riigi pädev asutus võtab seisukoha, et projekti omadused ei eelda 
keskkonnamõju hindamist, peab sisalduma või sellele peab olema lisatud kogu teave, mis 
võimaldab kontrollida, kas see põhineb piisaval eelkontrollil (sõelumisel), mis on läbi viidud 
kooskõlas direktiivi 85/337 nõuetega20. 
Teatavate I ja II lisa projek tikategooriate tõlgendamine  
EIA direktiivi tuleb tõlgendada nii, et se llega nähakse ette keskkonnamõju hindamine 
linnateede uuendamise ja parandamise korral (I lisa punkti 7 alapunktide b või c või II lisa 
punkti 10 alapunkti e või punkti 13 kohased projektid),  mis oma laadi, ulatuse või teostuskoha 
või mõjude tõttu muudele projektidele võivad omada olulist keskkonnamõju21.  
Direktiivi 85/337 algse redaktsiooni II lisa punktis 12 koosmõjus I lisa  punktiga 7 on silmas 
peetud ka ümberehitustöid, mida tehakse olemasoleva lennuvälja infrastruktuuris 
maandumisrada pikendamata, kui neid võib om a laadi, mahu või tunnuste poolest pidada 
lennuvälja enda ümberehituseks. See kehtib eel kõige tööde puhul, mille eesmärk on oluliselt 
suurendada lennuvälja läbilaskevõimsust ja hoogustada lennuliiklust22.  
Liikmesriigi sättega, mis nõuab keskkonnamõju hindamist üksnes linnaarendustööde  puhul 
(II lisa punkti 10 alapun kt b) väljaspool linnapiirkondi kits endab direktiivi reguleerimisala23. 
Argument, et projektil, millega nähakse ette eh itustööd täielikult kõvakattega kaetud maa-alal, 
ei ole olulist keskkonnamõju, lüka ti tagasi. Otsustamisel, kas sel list tüüpi projektil on olulist 
keskkonnamõju, peaks liikmesriik võtma arvesse tööde laadi, ulatust või asukohta ning kõiki 
III lisas loetletud kriteeriume.  
                                                 
18 Näiteks C-121/03. 
19 C-66/06, §§62–63 . 
20 C-87/02, §49. 
21 C-142/07. 
22 C-2/07. 
23 C-332/04. 
 
ET 15   ET Teostusluba  
Riigiasutuse ja er aettevõtja leping ei  ole projekt EIA direktiivi tähenduses; „riigi kohus peab 
otsustama oma riigi kohaldatavate seaduste alusel, kas selline leping kujutab endast 
teostusluba artikli 1 lõike 2 t ähenduses. Neil asjaoludel tule b uurida, kas see tegevusluba on 
osa mitmeetapilisest menetlusest, mis koosneb ühes t peamisest otsusest ja rakendusotsustest, 
ning kas tuleb arvestada kumulatiivse mõjuga, mi da avaldavad erinevad projektid, mille mõju 
keskkonnale tuleb hinnata tervikuna”24. 
Juhul kui siseriikliku õigusega nähakse ette mitmeetapiline teostusl oa andmise menetlus, 
millest esimeses tehakse peamine otsus ja teis es etapis rakendusotsus, mis ei või väljuda 
peamise otsusega määratletud piiridest, s iis tuleb mõju, mida projekt võib keskkonnale 
avaldada, kindlaks määrata ja hinnata peamise otsuse tegemise menetluses. Ainult juhul, kui 
mõju on võimalik kindlaks määrata alles rake ndusotsuse vastuvõtmise menetluses, tuleb 
hindamine läbi viia selle menetluse raames25. Keskkonnamõju hindamine tuleb teha hilisemal 
etapil, kui juhul, kus teostusloa andmine hõl mab rohkem kui üht etap pi, selgub teise etapi 
käigus, et projektil on tõenäo liselt oluline keskkonnamõju. 
Luba teostusloata teostatud pr ojekti legaliseerimiseks ( retention permission ) ja 
ebaseaduslike tööde ta gantjärele legaliseerimine 
Euroopa Ühenduse õigus ei saa küll takistada se da, et kohaldatavad riigi õigusnormid lubavad 
teatud juhtudel seadustada ühenduse õigusega vastuolus olev aid toiminguid või akte, kuid 
„selline võimalus peaks olema allutatud tingimu sele, et seeläbi ei anta huvitatud isikutele 
võimalust hiilida kõrvale ühenduse eeskirjade täitm isest või olla vabastatud nende täitmisest 
ning et selline võimalus on rakendatav vaid erandkorras ”26.  
Haldustasud 
Haldustasu nõudmine üldsuse osalemise eest konsultatsiooniprotsessist ei ole iseenesest 
vastuolus EIA direktiivi eesmärgiga27. „Siiski ei tohi kehtestada tasumäära, mis oleks nii 
kõrge, et direktiiv lakkaks tä ies ulatuses toimimast, kui ar vestada direktiiviga taotletavaid 
eesmärke ”. Niisuguse olukorraga oleks tegemist, kui tasu takistaks oma suuruse tõttu 
direktiivi artiklist 6 tulenevate osalemisõiguste kasutamist.  
                                                 
24 C-2/07. 
25 C-201/02, §52. C-508/03; C-290/03. 
26 C-215/06, §§57–61 . 
27 C-216/05, §§37–38 ja 42–44. Kõn ealune otsus on seotud direktiivig a, mida ei olnud veel muudetud 
direktiiviga 2003/35/EÜ.