Isikustamata andmete vaba liikumise määrus käsitleb ainult „muid andmeid kui isikuandmeid“, mis on määratletud isikuandmete kaitse üldmääruses. Isikuandmete kaitse üldmäärusega reguleeritakse isikuandmete töötlemist, mis on ELi andmekaitseraamistiku oluline osa. Määrus jõustus liikmesriikides 25. mail 2018. Sellega kehtestatakse ühtlustatud normid, millega kaitstakse ELis/EMPs elavaid inimesi nende isikuandmete töötlemise ja nende andmete vaba liikumise puhul. Isikuandmete kaitse üldmäärusega: i) täpsustatakse, millise teabe puhul on tegu isikuandmetega, ii) kehtestatakse nende andmete töötlemise õiguslik alus ning iii) määratletakse muu hulgas õigused ja kohustused, mida tuleb järgida nende andmete töötlemisel,. Isikuandmete vaba liikumise põhimõtte kohta on isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 1 lõikes 3 sätestatud, et „[i]sikuandmete vaba liikumist liidus ei piirata ega keelata põhjustel, mis on seotud füüsiliste isikute kaitsega isikuandmete töötlemisel“.

Käesolevad suunised on koostatud, et täita isikustamata andmete vaba liikumise määruse artikli 8 lõikes 3 esitatud nõuet avaldada suunised, milles käsitletakse nimetatud määruse ja isikuandmete kaitse üldmääruse koostoimet, „eelkõige selliste andmekogude puhul, mis sisaldavad nii isikuandmeid kui ka isikustamata andmeid.“

Isikustamata andmete vaba liikumise määrus annab ettevõtjatele õiguskindluse, et nad võivad oma andmeid töödelda kõikjal ELis, suurendab usaldust andmetöötlusteenuste vastu ja aitab vältida seotust ühe pakkujaga. See suurendab tarbijate valikuvõimalusi, parandab tõhusust ning stimuleerib pilvtehnoloogia kasutuselevõttu, mis võimaldab ELi ettevõtjatel märkimisväärselt kulusid kokku hoida. Ühe uuringu kohaselt saavad ELi ettevõtjad pilvteenuseid kasutusele võttes vähendada oma IT-kulusid 20–50 %.

Selleks et veelgi suurendada piiriülest andmevahetust ja elavdada andmepõhist majandust, võtsid Euroopa Parlament ja nõukogu Euroopa Komisjoni (edaspidi „komisjon“) ettepaneku alusel novembris 2018 vastu määruse (EL) 2018/1807, mis käsitleb isikustamata andmete Euroopa Liidus vaba liikumise raamistikku (edaspidi „isikustamata andmete vaba liikumise määrus“). Nimetatud määrust hakatakse kohaldama 28. maist 2019. Isikuandmete vaba liikumise põhimõte on juba sätestatud määruses (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus). Selle tulemusena on nüüd olemas terviklik raamistik ühtse Euroopa andmeruumi ja kõigi andmete vaba liikumise jaoks ELis.

Euroopa Komisjon avaldab dokumendi üksnes teavitamise eesmärgil. See ei sisalda Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. novembri 2018. aasta määruse (EL) nr 2018/1807 (mis käsitleb isikustamata andmete Euroopa Liidus vaba liikumise raamistikku) autoriteetset tõlgendust ega kujuta endast Euroopa Komisjoni otsust või seisukohta. See ei piira Euroopa Komisjoni otsuseid ega seisukohti ega ka Euroopa Liidu Kohtu volitusi määruse tõlgendamisel kooskõlas ELi aluslepingutega.

Isikustamata andmete vaba liikumise määruse eesmärk on tagada muude andmete kui isikuandmete vaba liikumine. Määruses kasutatakse läbivalt mõistet „andmed“, mille määratlus on „muud andmed kui isikuandmed, mis on määratletud määruse (EL) 2016/679 [isikuandmete kaitse üldmäärus] artikli 4 punktis 1“. Need andmed, millele osutatakse käesolevas dokumendis ka kui „isikustamata andmetele“ on määratletud vastandina isikuandmetele, mille määratlus on esitatud isikuandmete kaitse üldmääruses.

Isikuandmed

Isikuandmete kaitse üldmääruse kohaselt: on isikuandmed „igasugune teave tuvastatud või tuvastatava füüsilise isiku („andmesubjekti“) kohta; tuvastatav füüsiline isik on isik, keda saab otseselt või kaudselt tuvastada, eelkõige sellise identifitseerimistunnuse põhjal nagu nimi, isikukood, asukohateave, võrguidentifikaator või selle füüsilise isiku ühe või mitme füüsilise, füsioloogilise, geneetilise, vaimse, majandusliku, kultuurilise või sotsiaalse tunnuse põhjal.“

Isikuandmete määratlus on tahtlikult lai ja see on jäänud isikuandmete kaitse üldmääruses võrreldes varasemate õigusaktidega sisuliselt muutumatuks. Isikuandmete määratluse eri aspekte, näiteks „igasugune teave“, „tuvastatud või tuvastatava“, „kohta“, käsitles juba artikli 29 töörühm oma 20. juuni 2007. aasta arvamuses 4/2007 isikuandmete mõiste kohta, WP 136.

Sellistes valdkondades nagu teadusuuringud on tavapärane pseudonüümida isikuandmed, et varjata isiku identiteeti. Pseudonüümimine on isikuandmete töötlemine, mille tulemusena pole võimalik omistada neid konkreetsele isikule ilma lisateavet kasutamata. Seda lisateavet hoitakse eraldi ja kaitstakse organisatsiooniliste või tehnoloogiliste meetodite (näiteks krüpteerimise) abil. Pseudonüümitud andmeid käsitatakse sellest hoolimata andmetena tuvastatava isiku kohta, kui neid saab omistada sellele isikule lisateabe abil. Vastavalt isikuandmete kaitse üldmäärusele on sellised andmed isikuandmed.

Isikustamata andmed

Kui andmed ei ole isikuandmete kaitse üldmääruses määratletud „isikuandmed“, siis on tegemist isikustamata andmetega. Isikustamata andmeid saab liigitada päritolu põhjal järgmiselt:

·esiteks: andmed, mis ei olnud algselt seotud tuvastatud või tuvastatava füüsilise isikuga, näiteks tuulegeneraatoritele paigaldatud anduritest saadud andmed ilmastikutingimuste kohta või andmed tööstuslike masinate hooldamise vajaduse kohta;

·teiseks: andmed, mis olid algselt isikuandmed, aga mis hiljem anonüümiti. Isikuandemete „anonüümimine“ erineb eespool kirjeldatud pseudonüümimisest, kuna nõuetekohaselt anonüümitud andmeid ei saa omistada konkreetsele isikule isegi lisaandmeid kasutades ja seetõttu on tegemist isikustamata andmetega.

Andmete nõuetekohast anonüümimist hinnates lähtutakse iga konkreetse juhtumi eriomastest ja ainulaadsetest asjaoludest. Mitmed juhtumid, mille puhul on väidetavalt anonüümitud andmekogude alusel isikud uuesti kindlaks tehtud, näitavad, et see hindamine võib olla keeruline. Isiku tuvastatavuse kindlaks tegemiseks tuleb uurida kõiki võimalusi, mida vastutav töötleja või muu isik võib mõistlikult kasutada, et isik otseselt või kaudselt tuvastada.

Isikustamata andmete näited ·Andmeid, mis on koondatud üksikute sündmuste (näiteks isiku konkreetsed reisid välismaale või reisimisharjumused, mida võiks pidada isikuandmeteks) tuvastamist mittevõimaldaval viisil, võib pidada anonüümseteks andmeteks Anonüümseid andmeid kasutatakse näiteks statistikas või müügiaruannetes (näiteks toote ja selle funktsioonide populaarsuse hindamiseks). ·Finantssektori sagedase kauplemise andmed või andmed täppispõllumajanduse kohta, mis aitavad jälgida ning optimeerida pestitsiidide, toitainete ja vee kasutust.

Kuid kui isikustamata andmed võivad olla seotud üksikisikuga ükskõik mis viisil, mille tulemusena muutub isik kas otseselt või kaudselt tuvastatavaks, siis tuleb andmeid käsitada isikuandmetena.

Näiteks kui tootmisliini kvaliteedikontrolli aruanne võimaldab seostada andmeid tehase konkreetsete töötajatega (näiteks nendega, kes määrasid kindlaks tootmisparameetrid), siis on need andmed isikuandmed, mille suhtes tuleb kohaldada isikuandmete kaitse üldmäärust. Samad reeglid kehtivad juhul, kui tehnoloogia ja andmeanalüüsi areng võimaldab muuta anonüümitud andmed isikuandmeteks.

Kuna isikuandmete määratlus osutab füüsilistele isikutele, on juriidiliste isikute nimesid ja kontaktandmeid sisaldavate andmekogude puhul põhimõtteliselt tegemist isikustamata andmetega. Kuid teatavates olukordades võivad need olla isikuandmed. Seda näiteks juhul, kui juriidilise isiku nimi on sama kui selle omanikuks oleva füüsilise isiku nimi või kui teave sisaldab andmeid tuvastatud või tuvastatava füüsilise isiku kohta.

2.2. Segaandmekogud

Isikustamata andmete vaba liikumise määrus ja isikuandmete kaitse üldmäärus käsitlevad andmete vaba liikumist ELis kahest vaatekohast.