RIIGIABI – HISPAANIA

Riigiabi SA.54155 (2021/NN) – vahekohtu otsus Antin – Hispaania

Kutse märkuste esitamiseks vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõikele 2

(EMPs kohaldatav tekst)

(2021/C 450/02)

Käesoleva kokkuvõtte järel autentses keeles esitatud 19. juuli 2021. aasta kirjas teatas komisjon Hispaaniale oma otsusest algatada Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõikega 2 ette nähtud menetlus seoses eespool nimetatud meetmega.

Huvitatud isikud võivad saata oma märkused meetme kohta, mille suhtes komisjon algatab menetluse, ühe kuu jooksul alates käesoleva kokkuvõtte ja sellele järgneva kirja avaldamisest järgmisel aadressil:

European Commission, Directorate-General Competition State Aid Greffe 1049 Bruxelles/Brussel BELGIQUE/BELGIË Faks + 32 22961242 Stateaidgreffe@ec.europa.eu

Märkused edastatakse Hispaaniale. Märkusi esitavad huvitatud isikud võivad kirjalikult taotleda neid käsitlevate andmete ja/või esitatud märkuste osade konfidentsiaalsust, täpsustades taotluse põhjused.

Hispaania teatas 17. aprillil 2019 vahekohtuotsusest, mille tegi 15. juunil 2018 Rahvusvahelise Investeeringuvaidluste Lahendamise Keskuse (ICSID) egiidi all asutatud vahekohus (edaspidi „vahekohus“) seoses vahekohtumenetlusega ICSID kohtuasjas nr ARB/13/31: Antin Infrastructure Services Luxembourg S.à.r.l. ja Antin Energia Termosolar B.V. (edaspidi koos „Antin“) vs. Hispaania. 29. jaanuaril 2019 muudetud otsusega määratakse Antinile 101 miljoni euro suurune hüvitis, millele lisanduvad intressid ja osa vahekohtumenetluse kuludest, mille Hispaania peab maksma, kuna rikkus energiaharta lepingut (edaspidi „otsus“ või „meede“).

2011. aastal investeeris Antin 45 % osaluse omandamisse „Andasoli äriühingutes“, st Andasol-1 Central Termosolar UNO S.A. ja Andasol-2 Central Termosolar DOS. Andasoli äriühingud omavad ja käitavad Andasol-1 jaama ja Andasol-2 jaama, kahte kontsentreeritud päikeseenergia (edaspidi „CSP“) tootmisjaama, mille mõlema võimsus on 49,9 MW ning mis asuvad Hispaanias Granadas (edaspidi koos „Andasoli jaamad“). Andasoli jaamade ehitamine viidi lõpule 2008. ja 2009. aastal ning need registreeriti asjakohases elektritootmisrajatiste haldusregistris 2009. aastal.

Antini investeeringu tegemise ajal said Andasoli jaamad kasu kehtivast toetuskavast (edaspidi „2007. aasta kava“). Kava eesmärk oli edendada elektritootmist taastuvatest energiaallikatest ning seda reguleeriti kuninglike dekreetidega 661/2007, 1578/2008 ja 6/2009. 2007. aasta kava raames said Andasoli jaamad aastatel 2009–2012 toetust ka maagaasist toodetud elektri eest.

Hispaania muutis 2007. aasta kava mitme õigusaktiga, st kuningliku dekreetseadusega 9/2013, seadusega 24/2013, kuningliku dekreediga 413/2014 ning määrustega IET/1045/2014 ja IET/1459/2014 (edaspidi „2013. aasta kava“). 2013. aasta kavas kasutatakse taastuvenergiarajatistele makstava tasu arvutamiseks teistsugust metoodikat kui 2007. aasta kavas. 2013. aasta kava kiideti heaks 2017. aastal (vt SA.40348 – komisjoni 2017. aasta otsus) vastavalt keskkonna- ja energiaalase riigiabi suunistele aastateks 2014–2020 (edaspidi „EEAG“) (1). Hispaania teatas, et Andasoli jaamad saavad 2013. aasta kava alusel jätkuvalt toetust.

2017. aasta augustis müüs Antin oma investeeringu Andasoli jaamadesse äriühingule Cubico Sustainable Investments Limited hinnaga 75,2 miljonit eurot.

Antini hinnangul põhjustasid Hispaania õigusraamistikus tehtud muudatused, mis kehtisid CSP jaamade suhtes, millesse Antin oli investeerinud, tõsist ja olulist kahju tema investeeringutele ning olid vastuolus energiaharta lepingust tulenevate Hispaania kohustustega, eelkõige artikli 10 lõikes 1 sätestatud õiglase ja erapooletu kohtlemise põhimõttega. Seetõttu esitas Antin 2013. aasta novembris vahekohtule Hispaania vastu hagi.

Vahekohus järeldas, et Hispaania rikkus energiaharta lepingu artikli 10 lõiget 1, kuna ta ei kohelnud Antini investeeringuid õiglaselt ja erapooletult, ning määras hüvitise. See on tingitud sellest, et Hispaania on alates 2013. aasta juulist vastu võetud õigusaktidega muutnud taastuvenergiarajatiste tasustamiskava, võrreldes tasustamiskavaga, mis kehtis Antini investeeringu tegemise ajal.

Toetusesaaja on hüvitismakse saaja, st Antin. Toetuse vorm hõlmab vahekohtuotsusena arvutatud kogusumma ühekordset makset, otsuse tegemisele eelnevaid intresse ja otsuse tegemise järgseid intresse, mis tuleb arvutada tegeliku maksekuupäeva alusel. Teatamise ajal hindas Hispaania kogusummaks 114 900 983 eurot. Hüvitise maksmist rahastatakse Hispaania riigi üldeelarvest.

Hispaania väitis, et meede kujutab endast kokkusobimatut riigiabi. Meetme ainus eesmärk on täita täitmisele pööratavat ja siduvat vahekohtu otsust. Lisaks väitis Hispaania, et meetmel ei ole ergutavat mõju ja et riigi sekkumine on kohustuslik, kuna vahekohtuotsuse täitmine on Hispaaniale siduv ning vahekohtuotsusega rahuldatakse Antini nõuded, määrates talle hüvitise, mille peab maksma Hispaania.

25. juunil 2021 tunnistas Austraalia föderaalkohus vahekohtuotsuse Hispaaniale siduvaks.

Komisjon leiab menetluse praeguses etapis, et riigiabi olemasolu kumulatiivsed kriteeriumid on täidetud ja et meede kujutab endast riigiabi. Sellega seoses viitab komisjon ka komisjoni 2017. aasta otsuse punktis 3.5.3 esitatud hinnangule, milles märgitakse, et mis tahes hüvitis, mida vahekohus annab investorile selle alusel, et Hispaania muutis 2007. aasta kava 2013. aasta kavaga, kujutab endast riigiabi. Vahekohtud ei ole aga pädevad riigiabi andmist heaks kiitma. Riigiabi kuulub komisjoni ainupädevusse. Seepärast on kõnealune hüvitis ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 3 kohaselt teatamisele kuuluv riigiabi, mille suhtes kehtib ooteaja kohustus.

Hispaania ei ole esitanud argumente, mis õigustaksid meedet ELi toimimise lepingu artikli 107 lõigete 2 ja/või 3 alusel. Menetluse praeguses etapis väljendab komisjon esialgseid kahtlusi meetme kokkusobivuse suhtes siseturuga, eelkõige i) abimeetmega võidakse rikkuda ELi aluslepinguid ja ii) abimeede ei pruugi vastata asjaomaste riigiabi suuniste kohastele kokkusobivuskriteeriumidele.

Mis puudutab punkti i, siis arvestades, et otsus võeti vastu energiaharta lepingu artiklis 26 sätestatud investori ja riigi vaheliste vaidluste lahendamise menetluses, on komisjon praeguses etapis seisukohal, et otsus võib olla vastuolus ELi lepingu artikli 19 lõikega 1, ELi toimimise lepingu artiklitega 267 ja 344 ning liidu õiguse üldpõhimõtetega vastastikuse usalduse ja autonoomia osas. Lisaks kardab komisjon, et otsus võib põhjustada diskrimineerimist 2007. aasta kava investorite seas nende kodakondsuse ja rahvusvahelisele vahekohtule juurdepääsu võimaluse alusel.

Seoses punktiga ii märgib komisjon, et abi andmise hetk on oluline selleks, et määrata kindlaks, milliste riigiabi suuniste alusel tuleb abi hinnata. Komisjon hindab meetme kokkusobivust 2008. aasta keskkonnakaitseks antavat riigiabi käsitlevate suunistega („EAG“) (2), mida kohaldatakse juhul, kui abi andmise hetk on siis, kui 2007. aasta kava muudeti 2013. aasta kavaga, ning EEAGga, mida kohaldatakse juhul, kui abi andmise hetk on abiandmise otsuse vastuvõtmine või rakendamine.

Komisjon hindab kokkusobivust taastuvatest energiaallikatest toodetud energiale antava abi suhtes kohaldatavate EAG ja EEAG kriteeriumide alusel, sest see on tegevus, mille kohta algatati vahekohtumenetlus, mille tulemusel otsus tehti.

Olemasoleva teabe põhjal kahtleb komisjon, kas meetmel on ergutav mõju ja kas see on vajalik, et arendada majandustegevust, milleks on elektri tootmine taastuvatest energiaallikatest või muu tegevus. Lisaks, kuna Andasoli jaamad saavad toetust 2013. aasta kava alusel, suurendaks otsusega antav hüvitis tulumäära üle taseme, mida komisjon pidas oma 2017. aasta otsuses proportsionaalseks selliste jaamade puhul nagu Andasoli jaamad. Kuna otsuse alusel makstavat hüvitist antakse ainult ühele selle kava alusel soodustust saanud isikule, võib see põhjendamatult moonutada konkurentsi.

Vastavalt nõukogu määruse (EL) 2015/1589 (3) artiklile 16 võib ebaseaduslikult antud abi selle saajalt tagasi nõuda.

KIRJA TEKST

(1) Komisjoni teatis — Keskkonna- ja energiaalase riigiabi suunised aastateks 2014–2020 (ELT C 200, 28.6.2014, lk 1).

(2) Keskkonnakaitseks antavat riigiabi käsitlevad ühenduse suunised (ELT C 82, 1.4.2008, lk 1).

(3) Nõukogu 13. juuli 2015. aasta määrus (EL) 2015/1589, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 kohaldamiseks (ELT L 248, 24.9.2015, lk 9).

(4) ICSID Case No ARB/13/31. Details available here: https://icsid.worldbank.org/cases/case-database/case-detail?CaseNo=ARB/13/31.

(5) The Energy Charter Treaty is a multilateral agreement applicable to the energy sector. It was signed by the EU in December 1994 and entered into force for the EU in April 1998. Its key provisions concern the protection of investment, trade in energy materials and products, transit and dispute settlement. The ECT is currently under modernisation process.

(6) Commission Decision of 10 November 2017 in State aid SA.40348 (2015/NN) — Spain — Support for electricity generation from renewable energy sources, cogeneration and waste (JOCE C/442/2017).

(7) Regulation No 1 determining the languages to be used by the European Economic Community (OJ 17, 6.10.1958, p. 385).

(8) See also 2017 Commission Decision, section 3.5.3.

(9) Amicus curiae briefs submitted by the European Union in several proceedings before the U.S. Courts, including in Civil Action No. 18-1753 Antin v Spain; the text of those amicus curiae briefs is available at https://ec.europa.eu/competition-policy/state-aid/national-courts/observations-other-courts_en; see also the relevant Council document ST 6146 2019, endorsing the filing of this amicus curiae brief, available at https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-6146-2019-INIT/fr/pdf. See also Communication from the Commission to the European Parliament and the Council on ‘Protection of intra-EU investment’ of 19 July 2018 (COM (2018) 547 final), page 3-4.

(10) Case A 1/20, Request for an opinion by Belgium, and Case C-155/21, Athena Investment v Spain.

(11) http://europa.eu/rapid/press-release_IP-15-5198_en.htm. The Commission notes that on 5 May 2020, 23 Member States signed an agreement for the termination of intra-EU BITs. That agreement implements the Achmea judgment and entered into force on 29 August 2020.

(12) Judgment of the Court of Justice of 6 March 2018, Case C-284/16, Slowakische Republik v Achmea BV, ECLI:EU:C:2018:158.

(13) This interpretation was confirmed by the Advocate General Szpunar Opinion of 3 March 2021 in Case C- 741/19, République de Moldavie, ECLI:EU:C:2021:164, see in particular paragraphs 70-80 and 89-90; see also the Advocate General Saugmandsgaard Øe Opinion of 29 October 2020 in Joined Cases C-798/18 and C-799/18, Federazione nazionale delle imprese elettrotecniche ed elettroniche (Anie) and Others, ECLI:EU:C:2020:876, paragraph 92 and footnote 55.

(14) Judgment in Commission v Italy, 10/61, EU:C:1962:2, page 10: ‘In matters governed by the EEC treaty, that treaty takes precedence over agreements concluded between the Member States before its entry into force.’ This principle has been confirmed many times thereafter both for multilateral agreements and bilateral agreements, see for example judgments in Conegate, 121/85, EU:C:1986:114, paragraph 25; in Matteucci v Communauté française de Belgique, C-235/87, EU:C:1988:460, paragraph 22; in Exportur, C-3/91, EU:C:1992:420, paragraph 8, in Commission v Luxembourg, C-473/93, EU:C:1996:263, paragraph 40; in Commission v Austria, C-147/03, EU:C:2005:427, paragraph 58; in Budějovický Budvar, C-478/07, EU:C:2009:521, paragraphs 97 to 99; and in Commission v Slovakia, C-264/09, EU:C:2011:580, paragraph 41.

(15) See, for instance, Judgment of the Court of Justice of 30 May 2006, Case C-459/03, Commission v Ireland, ECLI:EU:C:2006:345; Opinion 2/13 paragraph 180.

(16) See in this regard i) Communication from the Commission to the European Parliament and the Council on ‘Protection of intra-EU investment’ of 19 July 2018 (COM (2018) 547 final), page 3-4; and ii) Declaration of the Representations of the Governments of the Member States of 15 January 2019 on the legal consequences of the Judgment of the Court of Justice in Achmea and on Investment Protection in the European Union, page 2. Judgment of the Court of Justice of 6 March 2018, Case C-284/16, Slowakische Republik v Achmea BV, ECLI:EU:C:2018:158.

(17) Directive 2001/77/EC of the European Parliament and of the Council of 27 September 2001 on the promotion of electricity produced from renewable energy sources in the internal electricity market (OJ L 283, 27.10.2001, p. 33).

(18) Judgment of the Court of 13 March 2001 in C-379/98, PreussenElektra, ECLI:EU:C:2001:160.

(19) Directive 2009/28/EC of the European Parliament and of the Council of 23 April 2009 on the promotion of the use of energy from renewable sources and amending and subsequently repealing Directives 2001/77/EC and 2003/30/EC (OJ L 140, 5.6.2009, p. 16).

(20) Communication from the Commission — Guidelines on State aid for environmental protection and energy 2014-2020 (OJ C 200, 28.6.2014, p. 1).

(21) Directive 96/92/EC of the European Parliament and of the Council of 19 December 1996 concerning common rules for the internal market in electricity (OJ L 27, 30.1.1997, p. 20).

(22) Antin award, paragraph 91.

(23) See Article 2 (1) of Royal Decree 661/2007.

(24) Order of the Court of 22 October 2014 in Case C-275/13 Elcogas. The Court found that the compensation mechanism was imputable to the State, since it was established and regulated by Law 54/1997 and Royal Decree 2017/1997. Relying on those provisions, the Court also concluded that the compensation mechanism for extra costs was financed through State resources. In particular, the Court observed that a Ministerial Decree fixed annually the amount of the network access charges, that the latter were imposed on all domestic final consumers and network users. Moreover, the National Energy Commission, a State body, administered the funds thus collected and did not enjoy any discretion in that regard.

(25) For an exhaustive list of the scheme’s legal basis, see Section 2.1 of the 2017 Commission Decision.

(26) For details on the eligible technologies, see recital 14 of the 2017 Commission Decision.

(27) This rate was applicable to the first regulatory period (2014-2019). From the second regulatory period onwards, the rate is 7,09 %, if no use is made of the second additional provision of Royal Decree-Law 17/2019, to maintain the profitability of the previous period.

(28) Antin award, paragraph 139-140.

(29) See 2017 Commission Decision, recital 120.

(30) Antin award, paragraph 110.

(31) Antin award, paragraphs 70, 72.

(*1) Data are only available for November and December 2009, and the reported energy input corresponds only to this period.

(*2) Spain explained that this reduction is due to a smaller generation in the period March-June 2020, which corresponds to the lockdown due to COVID-19 crisis and that in the third and fourth quarters of 2020 production recovered to normal levels, even exceeding those of the previous year.

(32) Antin award, paragraph 261.

(33) Antin award, paragraph 359.

(34) Antin award, paragraph 46.

(35) Antin award, paragraph 236.

(36) Antin award, paragraphs 59-68.

(37) Antin award, paragraphs 51-53, 56-58.

(38) Antin award, paragraphs 572-573.

(39) Antin award, paragraph 748.

(40) Antin award, paragraph 640.

(41) Antin award, paragraph 587.

(42) Antin award, paragraph 667.

(43) Antin award, paragraph 673.

(44) Antin award, paragraph 691, 714, 725 (as amended by the tribunal’s rectification decision of 29 January 2019).

(*3) Actual data based on CNMC information

(45) See 2017 Commission Decision, recital 165. This view has been confirmed in the Opinion of Advocate General Szpunar of 1 July 2021 in Case C-638/19 P, Commission v European Food and Others.

(46) Judgment of the Court of 11 July 1996, Case C-39/94, SFEI and Others, ECLI:EU:C:1996:285, paragraph 60; Judgment of the Court of Justice of 29 April 1999, Case C-342/96, Spain v Commission, ECLI:EU:C:1999:210, paragraph 41.

(47) Judgment of the Court of Justice of 27 September 1988, Joined Cases 106/87 to 120/87, Asteris and Others v Greece and EEC, ECLI:EU:C:1988:457, paragraph 23.

(48) Judgment of the General Court of 18 June 2019, Case T-624/15, European Food and Others v Commission, ECLI:EU:T:2019:423, paragraph 103.

(49) See recitals 101 and 102 of Commission Decision (EU) 2015/1470 of 30 March 2015 on State aid SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN) implemented by Romania — Arbitral award Micula v Romania of 11 December 2013 (OJ L 232, 4.9.2015, p. 43).

(50) Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer has explained that the award of damages equal to the sum of the amounts of aid that were envisaged to be granted would constitute an indirect grant of the aid found to be illegal and incompatible with the common market (Opinion of 28 April 2005, Joined Cases C-346/03 and C-529/03, Atzeni and Others, ECLI:EU:C:2005:256, paragraph 198).

(51) Judgment of the General Court of 18 June 2019, Case T-624/15, European Food and Others v Commission, ECLI:EU:T:2019:423, paragraph 78. The appeal proceedings before the Court of Justice are ongoing: C-638/19 P, Commission v European Food and Others. The Advocate General Szpunar considered in his Opinion, delivered on 1 July 2021, that the General Court erred in law as regards the moment at which the aid was granted (ECLI:EU:C:2021:529, paragraphs 125, 128-129, 133-135).

(52) See footnote 52 above.

(53) Judgment of the Court of First Instance of 12 September 2007, Case T-68/03, Olympiaki Aeroporia Ypiresies v Commission, ECLI:EU:T:2007:253, paragraph 34.

(54) Judgment of the Court of Justice of 22 September 2020, Case C-594/18 P, Austria v Commission (Hinkley Point C), ECLI:EU:C:2020:742, paragraph 44.

(55) See 2017 Commission Decision, recitals 159-166.

(56) Either on 2 September 2021 in case C-741/19 Republic of Moldova, or in opinion 1/20 or in case C-155/21, which should be decided within the next 18 months.

(57) Judgment of the Court of Justice of 6 March 2018, Case C-284/16, Slowakische Republik v Achmea BV, ECLI:EU:C:2018:158.

(58) See in this regard i) Communication from the Commission to the European Parliament and the Council on ‘Protection of intra-EU investment’ of 19.7.2018 (COM (2018) 547 final), page 3-4; and ii) Declaration of the Representations of the Governments of the Member States of 15 January 2019 on the legal consequences of the Judgment of the Court of Justice in Achmea and on Investment Protection in the European Union, page 2.

(59) The Commission shall assess the compatibility of unlawful State aid with the internal market in accordance with the substantive criteria set out in any instrument in force at the time when the aid was granted. See Commission notice on the determination of the applicable rules for the assessment of unlawful State aid (notified under document number C(2002) 458) (OJ C 119, 22.5.2002, p. 22).

(60) Judgment of the Court of 19 December 2019, Case C-385/18, Arriva Italia and Others, ECLI:EU:C:2019:1121, paragraph 36.

(61) Commission decision of 30 March 2015 in State aid SA.38517 Micula v Romania (ICSID arbitration award). The Commission decision was annulled by the Judgment of the General Court of 18 June 2019, Case T-624/15, European Food and Others v Commission, ECLI:EU:T:2019:423. The appeal proceedings before the Court of Justice are ongoing (C-638/19 P, Commission v European Food and Others).

(62) Community guidelines on State aid for environmental protection (OJ C 82, 1.4.2008, p. 1).

(63) See footnote 52 above.

(64) As confirmed by the Judgment of the Court of Justice of 22 September 2020, Case C-594/18 P, Austria v Commission (Hinkley Point C), ECLI:EU:C:2020:742.

(65) The Court of Justice has established the criteria to define an economic unit in its Judgment of 10 January 2006, C-222/04, Cassa di Risparmio di Firenze and Others, ECLI:EU:C:2006:8, paragraph 109-125.

(66) See 2017 Commission Decision, recital 120.

(67) As confirmed by the recent Judgment of the Court of Justice of 22 September 2020, Case C-594/18 P, Austria v Commission (Hinkley Point C), ECLI:EU:C:2020:742.

(68) See 2017 Commission Decision, recitals 119-124.

(69) See 2017 Commission Decision, recital 120.