Käesolevas aruandes esitatud kirjelduse ja analüüsi aluseks on eeskätt teave, mille liikmesriigid on komisjonile edastanud direktiivi liikmesriigi õigusesse ülevõtmise meetmetest teavitamisel. Aruandes keskendutakse meetmetele, mis liikmesriigid on võtnud, et direktiivi oma õigusesse üle võtta. Aruandes hinnatakse, kas liikmesriigid on rakendanud direktiivi ettenähtud aja jooksul ning kas liikmesriikide õigusaktidega saavutatakse direktiivi eesmärgid ja kas need vastavad direktiivi nõuetele.

·Artikli 1 lõiget 3, milles on direktiivi kohaldamisala kitsendatud (näiteks on erandiks oma aktsiatega või väärtpaberitega kauplemine ja rahapoliitika), ei olnud üle võtnud üks liikmesriik, kuna erinevalt teistest eranditest ei ole mainitud kauplemist väärtpaberite või seotud instrumentidega stabiliseerimise eesmärgil (punkt b).

·Artikli 1 lõiget 2, milles käsitletakse direktiivi kohaldamist eri liiki finantsinstrumentide suhtes, ei olnud täielikult üle võtnud kaks liikmesriiki, kuna õigusaktides on kauplemist piiratud teatud mitmepoolsete kauplemissüsteemide (punkt b) ja organiseeritud kauplemissüsteemidega (punkt c) ja/või ei hõlma õigusaktid kõiki finantsinstrumente.

Direktiivi artiklis 1 on sätestatud direktiivi reguleerimisese ja kohaldamisala. Selles ei loetleta üksnes finantsinstrumente, mille suhtes direktiivi kohaldatakse (positiivne kohaldamisala, lõige 2), vaid nähakse ette ka juhud, mil direktiivi ei kohaldata (lõige 3). Artikli 1 lõikega 4 laiendatakse artikli 5 (turuga manipuleerimine) kohaldamisala teatud kauba hetkelepingutele, eri liiki finantsinstrumentidele, mis on seotud kauba hetkelepingutega, ning võrdlusalustega seotud tegevusele. Lõikes 5 täpsustatakse, et direktiivi kohaldatakse lõigetes 2 ja 4 osutatud finantsinstrumentidega seotud tehingute, tehingukorralduste või tegevuse suhtes olenemata sellest, kas tehing tehakse, tehingukorraldus antakse või tegevus toimub kauplemiskohas.

Kuna eespool nimetatud vastavusprobleemid, mida analüüsitakse põhjalikult punktis 3, on endiselt lahendamata, siis on komisjon võtnud kõik asjakohased meetmed, sealhulgas algatanud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 258 kohaselt rikkumismenetlusi, et tagada direktiivi järgimine kõikjal Euroopa Liidus.

Teadaantud ülevõtmismeetmete põhjalik hindamine kinnitas, et suurem osa liikmesriike on võtnud direktiivi üle täielikult ja kõikides selle aspektides korrektselt. Samuti võib tõdeda, et mittevastavust puudutavad tähelepanekud olid sageli seotud suhteliselt vähetähtsate küsimustega. Näiteks ei leitud ülevõtmisprobleeme seoses sätetega, mis käsitlevad kihutamist, kaasaaitamist ja õhutamist ning katset (artikkel 6), juriidiliste isikute suhtes kohaldatavaid karistusi (artikkel 9), kohtualluvust (artikkel 10) ning väljaõpet (artikkel 11). Füüsiliste isikute suhtes kohaldatavate kriminaalkaristuste (artikkel 7) ja juriidiliste isikute vastutuse (artikkel 8) ülevõtmisega tekkis probleeme vaid vastavalt kahes liikmesriigis. Liikmesriikide valdav enamus on turukuritarvituse süütegude, s.o siseteabe alusel kauplemise (artikkel 3), siseteabe õigusvastase avaldamise (artikkel 4) ja turuga manipuleerimise (artikkel 5) kriminaliseerimise õigesti üle võtnud.

Komisjoni peamiseks eesmärgiks on tagada, et kõik liikmesriigid võtavad kasutusele piisavalt tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad kriminaalõiguslikud meetmed, et kaitsta finantsturgude terviklikkust kuritarvituse eest.

Käesoleva aruande koostamise ajaks olid direktiivi täielikust ülevõtmisest teatanud kõik osalevad liikmesriigid. Komisjon hakkas hindama liikmesriikide meetmete kooskõla direktiiviga kohe, kui liikmesriigid neist teavitasid. Hindamise tulemusena alustati mittevastavuse tõttu rikkumismenetlust 14 juhul. Mitteametlike kontaktide kaudu liikmesriikidega õnnestus hulk ülevõtmisalaseid probleeme koostöös asjaomaste liikmesriikidega lahendada ning nimetatud probleemidega seotud mittevastavuse tõttu alustatud rikkumismenetlused lõpetati viiel juhul. Neid probleeme aruandes ei käsitleta. Üheksa rikkumismenetlust on pooleli. Neist kuues on saadetud ametlik kiri.

3.2.Mõisted (artikkel 2)

Artiklis 2 on määratletud 14 tehnilist mõistet, millel on direktiivi kohaldamisel keskne tähtsus. Kõik peale ühe liikmesriigi on nimetatud mõistete määratlused korrektselt üle võtnud.

Üks liikmesriik ei ole siiani mõistet „võrdlusalus“ (punkt 6) oma õigusesse üle võtnud.

3.3.Süüteod

Artiklitega 3, 4 ja 5 kohustatakse liikmesriike tagama kolme liiki turukuritarvituse süütegude kriminaliseerimine vähemalt rasketel juhtudel ja juhul, kui need on toime pandud tahtlikult:

·siseteabe alusel kauplemine, teisele isikule siseteabe alusel kauplemise soovitamine või teise isiku mõjutamine siseteabe alusel kauplemisele (artikkel 3);

·siseteabe õigusvastane avaldamine (artikkel 4) ning

·turuga manipuleerimine (artikkel 5).

3.3.1.Horisontaalsed küsimused

Kuna direktiiviga nähakse ette miinimumnormid, võivad liikmesriigid kehtestada turukuritarvituse eest rangemaid kriminaalõigusnorme või jätta need kehtima.

Näiteks võivad liikmesriigid kriminaliseerida turukuritarvituse juhte, mida ei loeta rasketeks. Suurem osa liikmesriike ongi seda võimalust kasutanud seoses siseteabe õigusvastase avaldamisega. Kahe teise süüteo puhul on seda teinud vaid üksikud liikmesriigid. Kuid ka need, kes on miinimumnõudest rangemad olnud, on seda üldjuhul teinud, viitamata põhjendustes 11 ja 12 toodud mittetäielikele tingimuste loeteludele. Seda küsimust analüüsitakse põhjalikumalt punktis 4.1. Pealegi kasutasid liikmesriigid võimalust piirata kriminaliseerimist raskete juhtudega mõnikord selleks, et õigustada kuriteo elementide vähendamist. Näiteks ei võetud üle artikli 5 lõike 2 punktis a sätestatud alternatiivset turuga manipuleerimise võimalust „muu toimingu või tegevuse“ kaudu, tekitades nii kõnealuse süüteo kriminaliseerimises lünga.

Direktiiviga ei nõuta, et liikmesriigid kriminaliseeriks nende süütegude toimepaneku ettevaatamatuse tõttu, ehkki põhjenduses 21 on sõnaselgelt märgitud, et liikmesriigid võivad ette näha, et turuga manipuleerimist käsitatakse kuriteona, kui see pannakse toime kergemeelsusest või raske hooletuse tõttu. Mõned liikmesriigid on selle võimaluse ära kasutanud ja kriminaliseerinud mingis vormis ettevaatamatu tegevuse, näiteks juhul, kui isik peaks teadma, et tegemist on siseteabega. Seda küsimust analüüsitakse põhjalikumalt punktis 4.3.

Mõned liikmesriigid lisasid süüteo määratlusse elemente, mida direktiiviga ei nõuta, eelkõige seoses tahtlusega (mens rea). Näiteks on liikmesriigi õigusaktiga nõutav konkreetne tahtlus saada ebaseaduslik eelis või tekitada ebaseaduslik halvemus. Komisjon leidis, et see on lubatav juhtumi raskuse väljendamiseks.

3.3.2.Siseteabe alusel kauplemine

Artikli 3 lõike 1 kohaselt võtavad liikmesriigid vajalikud meetmed selle tagamiseks, et siseteabe alusel kauplemist ja teisele isikule siseteabe alusel kauplemise soovitamist või teise isiku mõjutamist siseteabe alusel kauplemisele käsitatakse kuritegudena (lõige 1). Direktiivi kohaldamisel on siseteabe alusel kauplemisega tegemist siis, kui siseteavet valdav isik kasutab seda teavet selleks, et otse või kaudselt omandada või võõrandada enda või kolmanda isiku arvel finantsinstrumente, mille kohta see teave käib (lõige 2).

Lõike 3 esimeses lõigus on loetletud isikud, kelle suhtes artiklit kohaldatakse. Lisaks täpsustatakse teises lõigus, et artiklit kohaldatakse ka kõigi isikute suhtes, kes on saanud siseteavet muudel kui esimeses lõigus osutatud juhtudel, kui see isik teab, et tegemist on siseteabega. Kaks liikmesriiki ei ole viimast kohustust („muudel juhtudel“) oma õigusesse üle võtnud.

Teisele isikule siseteabe alusel kauplemise soovitamises või teise isiku siseteabe alusel kauplemisele mõjutamises seisnev süütegu on täpsemalt määratletud artikli 3 lõikes 6. Üks liikmesriik ei ole kõnealust süütegu oma õigusesse täielikult üle võtnud, sest tegu ei ole kriminaliseeritud, kui teine isik soovitust ei järgi.

3.3.3.Siseteabe õigusvastane avaldamine

Artikli 4 lõike 1 järgi käsitatakse kuriteona lõigetes 2–5 osutatud siseteabe õigusvastast avaldamist.

Aruande koostamise ajal ei olnud vaid üks liikmesriik viinud oma õigusakte selle artikliga täielikult kooskõlla, kuna ei olnud kriminaliseerinud antud soovituste andmist või teise isiku kallutavate põhjendustega mõjutamist, nagu on nõutud artikli 4 lõikes 4.