Selle sättega võetakse kasutusele sertifitseeritud maksukohustuslase kontseptsioon.

Tavapäraselt tuvastatakse käibemaksukohustuslased käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri alusel. Praegu ei eristata registreerimisnumbri andmise tasandil usaldusväärseid ja vähem usaldusväärseid maksukohustuslasi. Registreerimise seisukohast kohaldatakse käibemaksueeskirju ühtviisi mõlema kategooria puhul.

Sertifitseeritud maksukohustuslase kontseptsioon võimaldab anda kinnituse, et konkreetset ettevõtjat võib põhimõtteliselt pidada usaldusväärseks maksumaksjaks. Kontseptsioon on oluline sellepärast, et teatavaid lihtsustamiseeskirju, mis võimaldaksid pettust, kohaldatakse ainult siis, kui asjaomase tehinguga on seotud sertifitseeritud maksukohustuslane.

Lisaks on sertifitseeritud maksukohustuslase kontseptsioon liidusisese ettevõtjatevahelise kaubanduse lõpliku käibemaksusüsteemi esimese etapi üks põhielement. Lõplik süsteem asendab kehtiva üleminekukorra, mis hõlmab maksust vabastatud kaubatarne lähteliikmesriigis ja maksustatud ühendusesise soetuse sihtliikmesriigis, mille korral käibemaksu tasumine on soetaja kohustus, ühe maksustatava kaubatarnega, mille asukoht on käibemaksukohustuslase sihtliikmesriigis (nn liidusisene kaubatarne). Sertifitseeritud maksukohustuslase kontseptsioon võimaldab lõpliku käibemaksusüsteemi järkjärgulist rakendamist seetõttu, et selle süsteemi esimeses etapis hakatakse pöördmaksustamist (st soetaja, aga mitte tarnija käibemaksukohustus, mis loob praktikas praeguse üleminekukorra tingimustele sarnaneva olukorra) kohaldama juhul, kui liidusiseste tarnetega seotud soetaja on sertifitseeritud maksukohustuslane. Põhjenduseks on, et liidusisestelt sertifitseeritud maksukohustuslasele tehtud tarnetelt käibemaksu tasumata jätmisest tingitud pettusi ei tohiks esineda, sest sertifitseeritud maksukohustuslane on määratluse kohaselt usaldusväärne maksumaksja.

Sättega kehtestatakse üldised kriteeriumid, mille alusel liikmesriigid saavad maksukohustuslasi sertifitseerida. Pärast käesoleva ettepaneku vastuvõtmist tuleb vastu võtta käibemaksudirektiivi artiklil 397 põhinev nõukogu rakendusmäärus, et lahendada sertifitseeritud maksukohustuslase staatusega seotud praktilised küsimused ja tagada, et sertifitseeritud maksukohustuslase staatuse andmise ja äravõtmise kord on üle kogu liidu piisavalt ühtlustatud ja standarditud, nii et oleks tagatud selle ühetaoline kohaldamine. Samuti esitatakse halduskoostöö määruse muudatusettepanek, selleks et sertifitseeritud maksukohustuslase staatuse saaks lisada VIES (käibemaksualase teabe vahetamise) süsteemi, mis võimaldaks nii maksuhalduritel kui ka ettevõtjatel veebipõhiselt kontrollida konkreetse ettevõtja sertifitseeritud maksukohustuslase staatust.

Kuna sertifitseeritud maksukohustuslase staatusega kaasneb käibemaksu aruandluse ja tasumise kohustus, siis mittemaksukohustuslased ei kvalifitseeru. Samal põhjusel ei nähta ettepanekus ette sertifitseeritud maksukohustuslase staatuse andmist kindla maksumääraga põllumajandustootjatele, maksust vabastatud VKEdele, muudele maksust vabastatud maksukohustuslastele, kellel ei ole käibemaksu mahaarvamise õigust, ja juhutehinguid tegevatele maksukohustuslastele. Küll aga saavad kõik maksuvabastuskava mitte kohaldavad VKEd taotleda sertifitseeritud maksukohustuslase staatust samadel tingimustel kui mis tahes muud maksukohustuslased. Seetõttu on ettepanek kooskõlas algatuses „Small Business Act“ sätestatud ELi VKEde poliitikaga.

Sertifitseeritud maksukohustuslase staatuse ja liidu tolliseadustikus (artikkel 39) määratletud volitatud ettevõtja staatuse andmiseks kasutatavate kriteeriumide vahel on sarnasus. Sarnaseid kriteeriume, mis põhinevad volitatud ettevõtja staatusel, kirjeldatakse ka hiljuti esitatud e-kaubanduse käibemaksustamise ettepanekus.

Call-off-varu: artikkel 17a (uus), artikli 243 lõige 3 ja artikkel 262 (muudetud)

Call-off-varu idee on selles, et tarnija toimetab kauba teadaolevale soetajale, ilma kaupade omandiõigust üle andmata. Soetajal on õigus võtta kaubad tarnija varudest endale sobival ajal, mis ongi kaubatarne toimumise aeg. Riigisisestes suhetes ei põhjusta sellise mudeli kasutamine erilisi probleeme, kuid küsimused tekivad, kui tarnija ja soetaja asuvad eri liikmesriikides.

Kehtivate käibemaksueeskirjade kohaselt teeb ettevõtja, kes toimetab oma kauba teise liikmesriiki eesmärgiga luua kliendile kaubavaru, käibemaksuvaba kaubatarne lähteliikmesriigis. Kaupade saabumine tähendab ühendusesist soetamist ettevõtja jaoks, kes toimetas kõnealuses teises liikmesriigis käibemaksuga maksustatava kauba kohale. Kauba kohale toimetanud ettevõtja peab reeglina ennast sihtliikmesriigis käibemaksukohustuslaseks registreerima, et tal oleks võimalik ühendusesine soetamine esitada oma käibedeklaratsioonis. Kui kaubad võetakse laost ja tarnitakse soetajale, toimub teine tarne, mille koht on liikmesriigis, kus kaubavaru asub.

Teatavad liikmesriigid kohaldavad selliste tehingutega seotud praktiliste probleemide lahendamiseks lihtsustamismeetmeid, samas kui teised seda ei tee. Sellised erinevused lähevad vastuollu käibemaksueeskirjade ühesuguse kohaldamisega ühtsel turul.

Esitatud ettepanekus nähakse lahendusena sellist call-off-varu korda, kus tekib ühekordne tarne lähteliikmesriigis ja ühendusesine soetamine liikmesriigis, kus kaubavaru asub, juhul kui tehing toimub kahe sertifitseeritud maksukohustuslase vahel. See välistab vajaduse registreerida tarnija igas liikmesriigis, kuhu ta paigutab kaubad call-off-varu korra alusel. Selleks et maksuhaldurid saaksid teostada kaupade liikumise üle nõuetekohast järelevalvet, nõutakse siiski nii tarnijalt kui ka soetajalt selliste call-off-varu kaupade registri pidamist, mille suhtes neid eeskirju kohaldatakse. Lisaks sellele peab tarnija koondaruandes ära näitama soetajad, kellele call-off-varu korra alusel lähetatavad kaubad hiljem tarnitakse.

Käibemaksukohustuslasena registreerimise number ja teatavate ühendusesiseste tehingute maksuvabastus: artikli 138 lõige 1 (muudetud)

Käibemaksudirektiivi artikli 138 lõikes 1 sätestatud ühendusesiseste kaubatarnete käibemaksust vabastamine on kehtivas üleminekukorras kesksel kohal. Samal ajal on see maksuvabastus ka niinimetatud karussellpettuse algpõhjus. Liidusisese kaubanduse lõpliku käibemaksusüsteemiga kavatsetakse see probleem lahendada, kuid vahepealseks ajaks on liikmesriigid nõudnud ajutisi lahendusi. Eelkõige nõuti käibemaksudirektiivile sisulise tingimusena nõude lisamist, mille kohaselt peab soetajal olema kehtiv käibemaksukohustuslasena registreerimise number muus liikmesriigis kui kaupade veo alguse liikmesriik, selleks et tarnijal lubataks kohaldada maksuvabastust. See läheb kaugemale praegusest olukorrast, mille kohaselt soetaja käibemaksukohustuslasena registreerimise number on vastavalt Euroopa Liidu Kohtu tõlgendusele lihtsalt ühendusesisese tarne maksuvabastuse õiguse kasutamise vormiline tingimus. Praegu toob see kaasa olukorrad, kus liikmesriigid saavad nõude täitmata jätmise korral üksnes trahve või halduskaristusi määrata, kuid mitte maksuvabastusest keelduda.

Kehtiv üleminekukord põhineb ka tarnija koondaruande esitamise kohustusel (niinimetatud VIES-loetelu, mis sisaldab soetaja käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrit). Ka see on maksuvabastuse seisukohast vormiline, mitte sisuline tingimus. See teave on VIES-süsteemi kaudu kättesaadav soetaja liikmesriigi maksuhalduritele, kes saavad sel viisil teada, et nende territooriumile saabuvad kaubad, mida tavaliselt ühendusesise soetamise korral maksustatakse. Soetaja peab sellisest ühendusesisesest soetamisest teatama oma käibedeklaratsioonis ja maksuhalduritel on võimalik seda deklaratsiooni kontrollimiseks võrrelda VIES-süsteemi andmetega. Seetõttu on VIES-loetelu olnud äärmiselt oluline käibemaksusüsteemi komponent pärast maksupiiride kaotamist ja sellega kaasnenud tollidokumentide kasutamise lõpetamist.

Ilma VIES-süsteemi täpse teabeta ei saaks liikmesriikide maksuhaldurid nõuetekohaseid andmeid maksustamata kaupade saabumise kohta nende territooriumile ja peaksid toetuma ainult oma maksukohustuslaste esitatud deklaratsioonidele. Tarne loetellu kandmata jätmine võib siiski kaasa tuua trahvid, kuid mitte maksuvabastusest kui sellisest keeldumise.

Seetõttu sisaldab kavandatud uue artikli 138 lõige 1 nende kahe aspektiga seotud muudatusi. Esiteks, arvestades, et praegu viidatakse soetajale kui maksukohustuslasele või mittemaksukohustuslasest juriidilisele isikule, kes sellena tegutseb, sätestatakse nüüdsest maksuvabastuse kohaldamise sisulise tingimusena, et soetaja peab olema registreeritud käibemaksukohustuslasena muus liikmesriigis kui kaupade lähetamise või veo alguse liikmesriik. Tarnija peab samamoodi nagu praegu kontrollima enne maksuvabastuse kohaldamist oma kliendi staatust VIES-süsteemi kaudu. Sellest vaatenurgast ei ole tarnija jaoks praktilist erinevust, kuid tagajärjed võivad olla erinevad, sest kui tema klient ei ole registreeritud, võib see viia maksuvabastusest keeldumiseni. Teiseks, ka nõuetekohane andmete esitamine VIES-loetelus muutub sisuliseks tingimuseks, mille täitmata jätmine võib kaasa tuua maksuvabastuse taotluse tagasilükkamise maksuhalduri poolt.