Brüssel 13.6.2007

KOM(2007) 316 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE EUROOPA PARLAMENDILE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE, REGIOONIDE KOMITEELE JA EUROOPA KESKPANGALE

Riigi rahandus majandus- ja rahaliidus – 2007 Stabiilsuse ja kasvu pakti ennetava osa tõhususe tagamine {SEK(2007) 776}

I. SISSEJUHATUS

Majandus- ja eelarvepoliitika järelevalve ja kooskõlastamine liikmesriikides on asutamislepingu nõue. Stabiilsuse ja kasvu paktiga arendatakse asutamislepingu sätteid edasi ühiselt kokkulepitud eeskirjadeks, põhimõteteks ja menetlusteks, mis aitavad kaasa eelarvepoliitika kujundamisele, järelevalvele ja kooskõlastamisele ELi liikmesriikides. Stabiilsuse ja kasvu pakt koosneb ennetavast ja korrigeerivast osast. Selle toimimine sõltub sellest, kas eelarvepuudujääke loetakse ülemääraseks või mitte. Esimesel juhul nähakse ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlusega ette varem määratletud ja kodifitseeritud parandusmeetmed, soovitused ja karistused, millel on hoiatav toime. Stabiilsuse ja kasvu pakti ennetava osa toimimine, mille eesmärk on ära hoida ülemäärase eelarvepuudujäägi teke ning tagada fiskaalne ja majanduslik koordineerimine ELis, on erinev. Kuigi ennetav osa põhineb sarnaselt korrigeeriva osaga arvulistel ja menetluslikel eeskirjadel, keskendutakse selles peamiselt keskpikkadele kavadele, vastastikusele toetusele ja survele ning heade tavade vahetusele. Tõhusaks toimimiseks on vaja ühist arusaama majandus- ja fiskaalpoliitilistest probleemidest ELis ja tugevat poliitilist tahet nende väljakutsetega toimetulekuks.

Stabiilsuse ja kasvu pakti 2005. aasta reformi ajal pidasid nii komisjon kui ka nõukogu üheks keskseks eesmärgiks pakti ennetava rolli tugevdamist. See saavutati eeskirjade majandusliku põhjendatuse parandamisega ja sellise poliitika toetamisega, mis loob eeldused rahandusliku olukorra automaatseks stabiliseerimiseks, tagab riigi rahaliste võimaluste jätkusuutlikkuse ning parandab selle kvaliteeti ja tõhusust. Läbivaadatud stabiilsuse ja kasvu pakt ei kohusta enam liikmesriike püüdlema ühtse tasakaalulähedase eelarvepositsiooni poole keskpikas perspektiivis. Selle asemel on igale liikmesriigile seatud diferentseeritud keskpika perioodi eesmärgid, milles arvestatakse riigispetsiifilisi asjaolusid. Stabiilsuse ja kasvu pakti reformiga kehtestati sätted, millega tagatakse sümmeetriline fiskaalpoliitika majandustsükli kestel ja fiskaalse konsolideerimise jätkumine pärast ülemäärase eelarvepuudujäägi parandamist. Eelkõige määrati sellega kindlaks, et euroala ja ERM-II riigid peaksid igal aastal kohandama oma fiskaalraamistikku 0,5% ulatuses SKTst. Reformiga likvideeriti võimalikud struktuurireforme pärssivad tegurid ning pöörati suuremat tähelepanu laenudele ja eelarve järelevalve pikaajalisele jätkusuutlikkusele.

Käesolevas teatises käsitletakse viimaseid eelarvearenguid ja ELi fiskaalraamistiku toimimist. Selles rõhutatakse ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluste sujuvat rakendamist viimasel ajal, kuid märgitakse ka mõningaid kõrvalekaldeid stabiilsuse ja kasvu pakti ennetava osa eelarvepoliitilistest eeskirjadest. Nüüd, kui enamik ELi riikidest on parandanud oma ülemäärast eelarvepuudujääki või seda parandamas, saab järgmiseks ülesandeks kasutada eelarve keskpika perioodi eesmärgi kiiremaks saavutamiseks ära võimalus, mida pakuvad praegused soodsad tsüklilised tingimused. Läbivaadatud stabiilsuse ja kasvu pakti sätteid tuleb tõhusalt kohaldada ning mõnda pakti 2005. aasta reformi kontekstis kehtestatud aspekti edasi arendada.

Käesolevas teatises sõnastatakse selleks vajalikud konkreetsed ettepanekud, mis põhinevad ELi riikide parimatel tavadel. Need ettepanekud on täielikus kooskõlas pakti 2005. aasta poliitilise kokkuleppega ja neid saab kohaldada kehtivate õigusaktide alusel. Nende eesmärk on tugevdada stabiilsus- ja lähenemisprogrammides sisalduvate keskpika perioodi eesmärkide usaldusväärsust ja omaksvõtmist riikides ning seada fiskaalpoliitika järelevalve laiemasse majanduslikku konteksti kooskõlas majandusarengu ja tööhõive uuenenud Lissaboni strateegiaga.

II. VIIMASED EELARVEARENGUD NÕUAVAD MEETMETE VÕTMIST, ET TAGADA STABIILSUSE JA KASVU PAKTI ENNETAVA OSA TÕHUS TOIMINE

Riigi rahanduse paranemine jätkub

2006. aastal jätkus eelarveseisundi paranemine ELis ja euroalas. Soodsate majandustingimuste taustal – reaalne SKT kasv oli ELis 2006. aastal 3,0% (2005. aastal 1,7%) – vähenes ELi valitsemissektori eelarve puudujääk 2,4%-lt SKTst 2005. aastal 1,7%-ni SKTst 2006. aastal. Võla osatähtsus vähenes ELis ja euroalas alates 2002. aastast esimest korda. Lisaks sellele võis üldise eelarveseisundi puhul täheldada teist järjestikust aastat struktuurse puudujäägi (st valitsemissektori eelarve tsükliliselt korrigeeritud puudujääk ilma ühekordsete ja muude ajutiste meetmeteta) märkimisväärset vähenemist (0,9 protsendipunkti SKTst). Komisjoni arvutuste kohaselt vähenes struktuurne puudujääk ELis pea 3%-lt SKTst 2004. aastal vähem kui 1,5%-ni SKTst 2006. aastal.

Valitsemissektori eelarve puudujääki mõjutasid märkimisväärselt olulised positiivsed arengud maksutuludes. Hinnatakse, et valitsemissektori tulude kavandatust suurem tõus aitas kaasa valitsemissektori eelarve tasakaalu paranemisele ligikaudu ühe protsendipunkti võrra SKTst, võrreldes kavadega, mille liikmesriigid sõnastasid 2005. aasta novembri lõpus ajakohastatud stabiilsus- ja lähenemisprogrammides. Vahepealsel ajal aga suurenesid valitsemissektori kulud paljudes ELi riikides kavandatust kiiremini. Sellised arengud tekitavad kahtlusi seoses riigi rahanduse jätkuva paranemise püsiva iseloomuga.

Tehtud vigade kordamise vältimine

Eelarveliste kohanduste struktuur erineb kavades esitatust, mis näitab, et mõnel juhul kasutati ettenägematuid maksutulusid, mis võivad olla ajutised, osaliselt valitsemissektori suurenenud kulude rahastamiseks. See muutus näitab, et on olemas oht korrata varem tehtud poliitilisi vigu. Praegune kiire majanduskasv ja positiivsed arengud maksutuludes meenutavad vägagi olukorda kümnendi vahetusel, mil tehti poliitilisi vigu. Aastatel 1999–2001 ei kasutanud mitmed liikmesriigid ära häid majandustingimusi, et panna riigi rahandus hästi toimima. Seejärel sattusid nad raskesse olukorda, kui tsükkel jõudis vähem soodsasse etappi.

Ökonomistid ja poliitika kujundajad jagavad praegu ühist seisukohta, et ebasobiv rahanduspoliitika majanduslikult headel aegadel oli stabiilsuse ja kasvu pakti raskuste põhjuseks käesoleva kümnendi esimesel poolel. Kuna suurem osa ELi riike on oma ülemäärast eelarvepuudujääki parandanud (või seda tegemas), on oluline praeguse tsüklilise elavnemise ajal jätkata fiskaalset konsolideerimist. Majandusliku tõusu pakutud võimalus tuleb ära kasutada, et valitsemissektori võla osatähtsus ELi riikides jätkuvalt väheneks.

Viimased arengud nõuavad ennetava osa paremat toimimist

Stabiilsuse ja kasvu pakti varasemas hinnangus märkis komisjon aasta tagasi, et reformiga oli parandatud ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse toimimist. Viimased arengud toetavad seda seisukohta. Ülemäärase eelarvepuudujäägiga riigid on kasutanud asjakohaselt reformitud stabiilsuse ja kasvu pakti alusel ülemäärase eelarvepuudujäägi parandamiseks kehtestatud tähtaegasid ja teinud märkimisväärseid struktuurseid jõupingutusi ülemäärase eelarvepuudujäägi parandamiseks. Nad on parandanud valitsemissektori struktuurset eelarvetasakaalu keskmiselt ligi ühe protsendipunkti võrra SKTst 2006. aastal. Nende riikide eelarvekavad on üldiselt kooskõlas ülemäärase eelarvepuudujäägi parandamisega nõukogu poolt täpsustatud tähtaja jooksul. Kui 2004. aastal oli kuni 10 liikmesriigi eelarvepuudujääk üle 3% SKTst, siis 2008. aastal kehtib see viimaste stabiilsus- ja lähenemisprogrammide kohaselt üksnes Ungari ja Tšehhi Vabariigi puhul.

Seevastu jääb püsima mure stabiilsuse ja kasvu pakti ennetava osa toimimise pärast. Seda seisukohta toetavad nii minevikku kui ka tulevikku vaatamine. 2006. aastal ei olnud mõne, veel keskpika perioodi eesmärgini mitte jõudnud riigi fiskaalse konsolideerimise pingutused piisavad, võttes arvesse paranevaid tsüklilisi tingimusi. Eelarvekavad on samuti valmistanud teatava pettumuse. Mitmes euroala ja ERM-II riigis jääb struktuurse eelarvetasakaalu kavandatud paranemine 2007. aastal ja sellele järgnevatel aastatel väiksemaks kui läbivaadatud stabiilsuse ja kasvu paktis seatud 0,5% SKTst, vastupidiselt nõukogu hiljutisele soovitusele[1] ja vaatamata majandustingimustele, mis põhjendaksid selle ületamist.[2] Vastavalt komisjoni 2007. aasta kevadisele majandusprognoosile, mis põhines eeldusel, et poliitika ei muutu, saavutavad ainult kümme ELi liikmesriiki 27-st oma keskpika perioodi eesmärgi 2008. aastal, kui majanduskasv on kaks aastat olnud üle trendi.

III. TÕHUSAM ENNETAV OSA, ET TAGADA LIIKUMINE RIIGI RAHANDUSE JÄTKULUUTLIKKUSE POOLE

Stabiilsuse ja kasvu pakti ennetav osa põhineb liikmesriikide rahanduse regulaarsel järelevalvel ja kontrollil. Selleks esitavad ELi liikmesriigid igal aastal stabiilsus- ja lähenemisprogrammid, mis sisaldavad kavandatud eelarveseisundeid järgmiseks kolmeks või neljaks aastaks. Liikmesriigid, kes ei ole veel saavutanud oma keskpikka eelarve-eesmärki, esitavad oma stabiilsus- ja lähenemisprogrammides selle eesmärgi saavutamiseks ette nähtud kohandamiskava. Seejärel hindab neid programme komisjon ja nõukogu esitab nende kohta arvamuse.

Nagu eespool tõdeti, ei ole liikmesriikide poolt stabiilsus- ja lähenemisprogrammides esitatud eelarvekavad alati kooskõlas stabiilsuse ja kasvu pakti ennetava osaga, eriti kui tegemist on iga-aastaste kohandustega. Lisaks sellele oli mitmel ELi riigil varem raskusi oma mitmeaastaste eelarve-eesmärkide täitmisega. Need raskused olid eelkõige tingitud korduvatest ülekuludest.[3] Kahe viimase aasta paranenud andmed seoses eelarvetasakaalu eesmärgi järgimisega on suuresti tingitud valitsemissektori tulude positiivsetest arengutest.

Eelnevast lähtudes esitatakse käesolevas osas ELi riikide parimate tavade alusel terve rida konkreetseid ettepanekuid, et tagada stabiilsuse ja kasvu pakti ennetava osa parem toimimine. Neid ettepanekuid saab kohaldada kehtivate õigusaktide alusel ja need on kooskõlas pakti 2005. aasta reformiga. Need käsitlevad nelja peamist teemat:

(i) Fiskaalpoliitiliste küsimuste seadmine laiemasse majanduslikku konteksti;

(ii) Stabiilsus- ja lähenemisprogrammides seatud keskpikkade eelarve-eesmärkide omaksvõtmise toetamine riikides;

(iii) Stabiilsus- ja lähenemisprogrammides sisalduvate keskpikkade eelarvekavade usaldusväärsuse ja usutavuse tugevdamine;

(iv) Liikumine jätkusuutliku eelarvepositsiooni saavutamise poole keskpikas perspektiivis.

Fiskaalpoliitiliste küsimuste seadmine laiemasse majanduslikku konteksti

Rangest fiskaalpoliitikast saadav kasu on paremini mõistetav siis, kui fiskaalne järelevalve seatakse laiemasse majanduslikku konteksti, eelkõige majandusarengu ja tööhõive uuenenud Lissaboni strateegia konteksti. See tähendab, et selgitatakse paremini, kuidas keskpikad eelarvekavad aitavad kaasa makromajanduslikule stabiilsusele ning kuidas kulude ja maksude taseme ja struktuuri kavandatud muutused ning muud majanduspoliitilised meetmed aitavad seada õiged prioriteedid ja ergutusvahendid, et soodustada innovatsiooni ja konkurentsivõimet ning parandada erainvesteeringuid ja tööhõivet.

Pidades silmas lõppeesmärki, milleks on ELi riikides töökohtade loomist soodustava tugeva ja jätkusuutliku majanduskasvu edendamine, peaks stabiilsuse ja kasvu pakti ennetava osa kontekstis toimuvate fiskaalpoliitiliste arengute hindamisel võtma rohkem arvesse asjaomase riigi üldist makromajanduslikku olukorda ning hinnata eelarvestrateegiate kvaliteeti ja struktuuri. Eraldi tähelepanu tuleks pöörata sisese ja välise maksebilansi puudujäägi, inflatsiooni ja konkurentsivõime arengule, võttes arvesse, et mõjud on erinevad olenevalt sellest, kas riik on euroalas või sellest väljaspool. Näiteks tuleb euroala riikidel seetõttu rohkem keskenduda tegeliku valuutakursi kohandustele ja lähenemisetapis olevate riikide puhul peaks fiskaalpoliitika eesmärk olema toetada jätkusuutlikku järelejõudmisprotsessi.

Arutelud, mis käsitlevad riiklike kulude kvaliteeti ja tõhusust ning nende panust võimaliku majanduskasvu soodustamisse, peaksid muutuma süstemaatilisemaks liikmesriikide poolt stabiilsus- ja lähenemisprogrammides esitatud keskpikkade eelarvekavade hindamisel. Riiklike vahendite vähesuse tõttu, mida süvendavad vananeva elanikkonnaga seotud kulutused ja kasvav maksukonkurents, on varasemast enam vaja eraldada riiklikke vahendeid vastavalt prioriteetidele ja kasutada neid tõhusalt, võttes arvesse majanduskasvu ja töökohtade loomise komplekssete suuniste kohaselt vastu võetud nõukogu soovitusi konkreetse riigi jaoks. Kui tagatakse, et stabiilsus- ja lähenemisprogrammides ning nende hindamistes rõhutatakse selgelt keskpika perioodi tulemusi, mis tulenevad sellest, et struktuurireformid toovad kaasa märkimisväärseid muudatusi valitsemissektori kulude ja maksustamise tasemes ja struktuuris, siis aitaks see paremini mõista neid reforme ja nende rolli terviklikus strateegias. Seega tuleks stabiilsus- ja lähenemisprogrammidega anda korrapärast teavet riiklikes reformiprogrammides kavandatud peamiste reformide otseste eelarvekulude või kokkuhoiu kohta.

Ettepanek 1. Selleks et tagada jätkusuutliku eelarvepositsiooni kiire saavutamine, tugevdades samal ajal eelarvepoliitika panust majanduskasvu ja tööhõivesse, tuleks tugevdada stabiilsus- ja lähenemisprogrammides ja komisjoni hinnangutes riigi rahanduse kvaliteedi ja tõhususe edenemise rõhutamist. Liikmesriigid võiksid selgemalt väljendada, millised on nende poliitilised kavatsused seoses riiklike kulude ja maksustamise struktuuri ja/või tõhususe muutmisega ning milline on eeldatav kasu majanduskasvu ja tööhõive vallas. Samuti tuleb sel juhul tuua välja seosed Lissaboni strateegiaga seotud riiklike reformikavadega. Heade tavade vahetamiseks võiksid liikmesriigid anda teavet eelarveasutuste reformide kohta, mille eesmärk on parandada riigi rahanduse kvaliteeti ja tõhusust – näiteks tulemuslikkuse hindamisel varasemate eelarvestamise võtete kasutuselevõtt või uued eelarve-eeskirjad, mis toetavad kulude ümberjaotamist vastavalt prioriteetidele.

Ettepanek 2. Liikmesriigid ja komisjon võiksid riikliku fiskaalpoliitika hindamisel võtta rohkem arvesse asjaomase riigi üldist makromajanduslikku olukorda. Eraldi tähelepanu tuleks pöörata maksebilansi puudujäägi, inflatsiooni ja konkurentsivõime arengule. Eesmärk on tagada sujuv toimimine ja siseregulatsioon euroalas ning toetada lähenemisetapis olevates riikides jätkusuutlikku järelejõudmisprotsessi. Laiem majanduslik hinnang võimaldaks põhjalikumalt hinnata, kas majanduses valitsevad „head ajad” ja millised on fiskaalpoliitika rakendamise tagajärjed.

Stabiilsus- ja lähenemisprogrammides seatud keskpikkade eelarve-eesmärkide omaksvõtmise toetamine riikides

Stabiilsuse ja kasvu pakti 2005. aasta reformiga tehti suuri edusamme, et parandada ELi eelarve-eeskirjade omaksvõtmist riikides. Eeskirjade suurem majanduslik põhjendatus ja riigispetsiifiliste keskpikkade eelarve-eesmärkide kehtestamine olid olulised sammud selles suunas.

Stabiilsuse ja kasvu pakti 2005. aasta reformi raames kutsus nõukogu liikmesriikide valitsusi üles esitama stabiilsus- ja lähenemisprogrammid ning nõukogu sellekohased arvamused oma riigi parlamendile. Viimase kahe aasta jooksul on edusammud selles vallas olnud tagasihoidlikud. Vastavalt komisjoni hiljutisele uuringule puudub riiklikul tasandil piisav poliitiline tahe seoses stabiilsus- ja lähenemisprogrammides seatud keskpikkade eelarve-eesmärkidega. Ainult mõnes ELi riigis toimub stabiilsus- ja lähenemisprogrammide suhtes hääletamine või need põhinevad riigi parlamendi poolt eelnevalt vastu võetud dokumendil. Kuigi stabiilsus- ja lähenemisprogrammides esitatakse eelarveprognoosid kogu valitsemissektori kohta, ei koordineerita mõnel juhul eelnevalt eesmärkide seadmist või on see koordineerimine vähene.

Seepärast on stabiilsus- ja lähenemisprogrammides seatud mitmeaastaste eelarvekavade seos järgnevate aastate eelarvete ettevalmistamisega ELi riikides suhteliselt nõrk. Paljudel juhtudel on stabiilsus- ja lähenemisprogrammides sisalduvad eelarveprognoosid üksnes soovituslikud ja neid ei võeta järgnevate aastaeelarvete ettevalmistamisel sageli arvesse. See toob kaasa märkimisväärsed muudatused, et tagada kooskõla stabiilsus- ja lähenemisprogrammides sätestatud eelarvekavade ja järgnevates aastaeelarvetes sätestatud eesmärkide vahel. Üldiselt näitab praegune olukord, et on märgatav vahe selles, mis oleks soovitav ning kuidas stabiilsus- ja lähenemisprogramme liikmesriikides tegelikult ette valmistatakse ja milline on nende staatus.

Euroala liikmesriikide puhul tuleks ennetava osa kohase fiskaalpoliitika koordineerimise omaksvõtmisele kasuks sellise üldise avaliku dokumendi koostamine, milles esitatakse kokkuvõte kõikide euroala liikmesriikide esitatud mitmeaastastest eelarvekavadest. Euroala stabiilsusprogramm kajastaks iga liikmesriigi panust euroala poliitikasse. Selle üle võiksid arutleda eurogrupi ministrid järelevalve varases etapis, võttes aluseks komisjoni hinnangu; see tugevdaks euroala liikmesriikide üksikute stabiilsusprogrammide läbivaatamist.

Ettepanek 3. Liikmesriigid saaksid paremini järgida oma keskpikki eelarvekavasid, kui nad tagaksid, et kõik fiskaalpoliitikas osalevad riiklikud pooled pühenduksid rohkem, et rakendada stabiilsus- ja lähenemisprogrammides seatud keskpikkadele eelarve-eesmärkidele vastavat poliitikat. Vastavalt stabiilsuse ja kasvu pakti 2005. aasta reformile võiksid liikmesriigid kaaluda riiklike parlamentide ulatuslikumat kaasamist stabiilsus- ja lähenemisprogrammide ettevalmistamisse ning nõukogu arvamuste hindamisse. Mitmeaastased eelarve-eesmärgid tuleks soovitavalt seada pärast valitsemissektori eri tasandite vahelist asjakohast koordineerimist .

Ettepanek 4. Selleks et tugevdada stabiilsus- ja lähenemisprogrammides sõnastatud keskpikkade eelarve-eesmärkide omaksvõtmist riikides ning kooskõla stabiilsus- ja lähenemisprogrammide ja järgnevate aastaeelarvete vahel, peaksid liikmesriigid kaaluma oma riiklike eelarveraamistike täiendamist riiklike mitmeaastaste eelarve-eeskirjadega, mis vastavad stabiilsus- ja lähenemisprogrammide eesmärkidele. See võiks põhineda mõne liikmesriigi positiivsetel kogemustel, mille puhul tagatakse eeskirjadel põhinevate mitmeaastaste kuluraamistikega keskpikkade eelarvekavade range järgimine – eelkõige kulude osas – ning kooskõla nende kavade ja järgnevate aastaeelarvete vahel.

Keskpikkade eelarve-eesmärkide usaldusväärsuse ja usutavuse tugevdamine

Stabiilsus- ja lähenemisprogrammide peamine eesmärk on edendada fiskaalpoliitika koordineerimist ELis mitmeaastasest seisukohast. Mõnes liikmesriigis kasutatakse stabiilsus- ja lähenemisprogramme ka riiklikul tasandil, et kasutada fiskaalpoliitika rakendamiseks aastasest eelarvetsüklist pikemat aega. Kui keskpikkadest eelarvekavadest kaldutakse jätkuvalt kõrvale, nagu seda tehti varem, võib see kahjustada prognooside usaldusväärsust sedavõrd, et need kaotavad mõtte.

Üks erilist tähelepanu vajav valdkond on makromajanduslike prognooside ettevalmistamine, mida kasutatakse eelarveprognoosides, mis omakorda määravad ära olemasolevate vahendite hulga keskpikas finantspoliitikas. Varem põhinesid keskpikad eelarveprognoosid mõnel juhul liiga optimistlikel makromajanduslikel prognoosidel, eelkõige majandusliku tõusu ajal. Kalduvus teha majanduslikult soodsal ajal paremad keskpikad kasvuprognoosid on pärast stabiilsuse ja kasvu pakti reformi märgatavalt vähenenud. Liikmesriigid peaksid jätkuvalt kasutama oma eelarveprognooside tegemisel realistlikke eeldusi. Nad võiksid ka kaaluda nn ettenägelike meetmete rakendamist, näiteks moodustada eelarvelise reservi erakorraliste kulude katteks, mida saab rakendada vaid teatud tingimustel.

Teiseks võiks suurendada läbipaistvust seoses stabiilsus- ja lähenemisprogrammides sisalduvate eelarve-eesmärkidega seatud eelarvealaste ülesannete laadi ja ulatusega. Liikmesriigid võiksid stabiilsus- ja lähenemisprogrammides eelkõige selgemalt väljendada, kas eelarveliste koondnäitajate jaoks kavandatud suund on saavutatav, kui poliitikat ei muudeta. Eelkõige saaks täpsustada stsenaariumi „poliitikat ei muudeta”. Stabiilsuse ja kasvu paktis, kaasa arvatud tegevusjuhendis stabiilsus- ja lähenemisprogrammide sisu ja vormi kohta , mis annab liikmesriikidele stabiilsus- ja lähenemisprogrammide ettevalmistamiseks suuniseid, täpsustatakse, et programmides tuleks kirjeldada eelarve-eesmärkide saavutamiseks võetud või ettepandud eelarvealaseid ja muid majanduspoliitilisi meetmeid.[4] Tegelikkuses on stabiilsus- ja lähenemisprogrammides kavandatava parandusmeetme kohta siiski üsna vähe teavet.

Ettepanek 5. Keskpikkade eelarve-eesmärkide usaldusväärsuse ja usutavuse tugevdamiseks võiksid liikmesriigid oma stabiilsus- ja lähenemisprogrammides selgemalt väljendada, kas keskpikad eelarve-eesmärgid on saavutatavad, kui poliitikat ei muudeta, või kas on vaja rakendada täiendavaid poliitikameetmeid. Viimasel juhul tuleks stabiilsus- ja lähenemisprogrammides täpsustada, milline on vahe peamiste eelarve-eesmärkide (valitsemissektori eelarve tasakaal, valitsemissektori kulud) ja muutmata poliitikal põhineva riigi rahanduse arengu vahel, ning esitada võimalikult täpne kirjeldus meetmete kohta, mis on kavandatud eelarvesuundumuste ja -eesmärkide vahelise erinevuse vähendamiseks.

Liikumine jätkusuutliku eelarvepositsiooni saavutamise poole keskpikas perspektiivis

ELi riikide peamine fiskaalpoliitiline eesmärk on saavutada olukord, mis oleks kooskõlas riigi rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkusega. Enamikus ELi riikides on jätkusuutlikkuse tagamiseks vaja ulatuslikku strateegiat, mis hõlmab nii kaalutletud fiskaalset konsolideerimist kui ka struktuurireforme. Mõnes liikmesriigis tuleb teha olulised valikud selle kohta, millist jätkusuutlikkuse lünka tuleb täita keskpika konsolideerimise abil ja millist reformide abil, mis viiakse läbi tööturul ning pensioni- ja tervishoiusüsteemis. Keskpikad eelarve-eesmärgid peaksid olema piisavalt ambitsioonikad, et vastata olulisele osale jätkusuutlikkuse tagamisest.

Kiire liikumine kindla eelarvepositsiooni poole eeldab ka seda, et mõistetakse paremini varem keskpikkadest eelarvekavadest kõrvalekaldumise põhjusi, et tulevikus neid vältida. Komisjon ja nõukogu peaksid stabiilsus- ja lähenemisprogrammide hindamisel pöörama suuremat tähelepanu eelmiste eelarvekavade järelevalvele. Võttes arvesse, et tavaliselt liikmesriigid kavandavad kuludel põhinevat fiskaalset konsolideerimist ja et keskpikkadest kavadest kõrvalekaldumised tulenevad peamiselt ülekuludest, tuleks tugevdatud järelevalve korral pöörata erilist tähelepanu kulude arengule.[5]

Euroala riikide puhul võiks fiskaalpoliitika vahekokkuvõtte kontekstis jälgida kooskõla varem seatud keskpikkade eelarve-eesmärkide ja aastaeelarvete vahel. See tähendab igal kevadel järgmise aasta fiskaalpoliitiliste kavade üle toimuvat arutelu, mille eesmärk on tagada riikliku fiskaalpoliitika nõuetekohane koordineerimine euroalas ja pakkuda vastastikust toetust range fiskaalpoliitika rakendamiseks riiklikul tasandil. Eurogrupp otsustas hiljuti muuta see arutelu tõeliseks strateegiliseks poliitiliseks debatiks, mis korraldatakse vahetult enne seda, kui liikmesriigid teevad järgmise aasta eelarvekavadega seotud olulised otsused.[6]

Ettepanek 6. Vastavalt stabiilsuse ja kasvu pakti raames kokkulepitule suurendavad komisjon ja liikmesriigid jõupingutusi, et arendada edasi seoseid keskpika fiskaalpoliitika ja pikaajalise eelarvedünaamika vahel. Riigispetsiifilistes keskpikkades eelarve-eesmärkides võetakse paremini arvesse jätkusuutlikkuse väljakutseid. Eesmärk on eristada vajaduse korral ambitsioonikamad riigispetsiifilised keskpika perioodi eesmärgid, mis aitavad liikmesriikidel oluliselt parandada riigi rahanduse jätkusuutlikkust.

Ettepanek 7. Stabiilsus- ja lähenemisprogrammide hindamisel analüüsib komisjon põhjalikumalt, kuidas eelmiste stabiilsus- ja lähenemisprogrammide eelarve-eesmärke järgiti, ja keskendub valitsemissektori kulude arengule. Euroala riikide puhul võiks fiskaalpoliitika vahekokkuvõtte osana jälgida ka kooskõla varem seatud keskpikkade eelarve-eesmärkide – eelkõige valitsemissektori kuludega seotud eesmärkide – ja aastaeelarvete vahel.

IV. KOKKUVÕTE

Käesolevas teatises käsitletakse viimaseid eelarvearenguid ja ELi fiskaalraamistiku toimimist. Selles rõhutatakse eelarveseisundi jätkuvat paranemist ja ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluste sujuvat rakendamist. Samas väljendatakse teatises ka komisjoni muret seoses stabiilsuse ja kasvu pakti ennetava osa rakendamisega. See on eelkõige seotud nende liikmesriikide ebapiisavate jõupingutustega fiskaalse konsolideerimise vallas, kes ei ole veel saavutanud oma keskpika perioodi eesmärke soodsates tsüklilistes tingimustes. Mõnes liikmesriigis kasutatakse maksutulude ootamatut suurenemist osaliselt valitsemissektori suurenenud kulude rahastamiseks. Selline areng tekitab kahtlusi seoses jätkuva fiskaalse konsolideerimise püsiva iseloomuga.

Seda arvesse võttes ja olukorras, kus enamik ELi riikidest on parandanud oma ülemäärast eelarvepuudujääki või seda parandamas, on järgmine ülesanne kasutada keskpikkade eelarve-eesmärkide kiiremaks saavutamiseks ära praegused soodsad tsüklilised tingimused.

Eesmärgiga tugevdada stabiilsuse ja kasvu pakti ennetava osa tõhusust sõnastatakse käesolevas teatises selleks vajalikud konkreetsed ettepanekud, mis põhinevad stabiilsuse ja kasvu pakti 2005. aasta reformil. Neid ettepanekuid arutatakse liikmesriikidega lähikuudel. Ettepanekutes käsitletakse seda, kuidas valitsused sõnastavad ja rakendavad oma eelarvestrateegiat keskpikas perspektiivis ning kuidas tuleks tugevdada majandus- ja eelarvepoliitika järelevalvet ja koordineerimist ELi tasandil, et toetada majanduskasvu ja tööhõivet edendavat jätkusuutlikku eelarvepoliitikat. Viimased riigispetsiifilised kogemused ja praktiline töö on näidanud, et nende ettepanekute rakendamine toetaks tõhusalt liikmesriikide jõupingutusi jätkusuutliku eelarvepositsiooni saavutamisel ning aitaks ka edendada majanduskasvu ja tööhõivet.

[1] Nõukogu soovitus konkreetse riigi jaoks, märts 2007, euroala liikmesriikidele adresseeritud majanduskasvu ja töökohtade loomise komplekssete suuniste kohta: „euroala liikmesriikidel soovitatakse kasutada ära soodsaid tsüklilisi tingimusi, et seada eesmärgiks eelarvepoliitiline konsolideerimine keskpikkade eesmärkide suunas vastavalt stabiilsuse ja kasvu paktile, püüdes igal aastal kohandada oma eelarve struktuuri vähemalt 0,5% ulatuses SKTst.”

[2] Läbivaadatud stabiilsuse ja kasvu paktis täpsustatakse, et euroala ja ERM-II liikmesriigid, kes ei ole veel saavutanud oma keskpika perioodi eesmärki, peaksid püüdma igal aastal kohandada oma eelarve struktuuri 0,5% ulatuses SKTst. Tõusuperioodidel tuleks seda teha suuremas ulatuses; langusperioodidel võib see olla piiratum.

[3] Eelarve-eesmärkidega seotud raskuste üksikasjaliku analüüsi kohta vt komisjoni 2007. aasta aruanne „Riigi rahandus majandus- ja rahaliidus”.

[4] Vt dokument „Stabiilsuse ja kasvu pakti rakendamise täpsustused ning juhised stabiilsus- ja lähenemisprogrammide sisu ja vormi kohta”, mille majandus- ja rahandusministrite nõukogu 2005. aasta septembris heaks kiitis.

[5] Stabiilsus- ja lähenemisprogrammides seatud eelarve-eesmärkide täitmisega seotud raskuste üksikasjaliku analüüsi kohta vt komisjoni aruanne „Riigi rahandus majandus- ja rahaliidus – 2007”.

[6] Tegelikkuses annavad liikmesriigid teistele liikmesriikidele ja komisjonile teavet järgmise aasta fiskaalpoliitiliste plaanide kohta. Selle alusel toimub arutelu, mille käigus hinnatakse nende plaanide asjakohasust nii asjaomase riigi kui ka euroala kui terviku seisukohast.