ET Euroopa Liidu Teataja C 298/14

Nõukogu määruse (EÜ) nr 510/2006 (põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta) artikli 6 lõike 2 kohase taotluse avaldamine

2010/C 298/12

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 510/2006 (1) artiklile 7. Komisjon peab vastuväited kätte saama kuue kuu jooksul alates käesoleva dokumendi avaldamise kuupäevast.

KOONDDOKUMENT

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 510/2006

„GRUYÈRE”

EÜ nr: FR-PGI-0005-0612-25.06.2007

KGT ( X ) KPN ( )

1. Nimetus:

„Gruyère”

2. Liikmesriik või kolmas riik:

Prantsusmaa

3. Põllumajandustoote või toidu kirjeldus:

3.1. Toote liik:

Klass 1.3. Juust

3.2. Toote kirjeldus, mida 1. punktis esitatud nimetus tähistab:

Gruyère on lehmatoorpiimast valmistatud juust. Kujult on tegemist madala ümmarguse juusturattaga, mille servad ja külgpinnad on kergelt kumerad. Juustu läbimõõt on 53–63 sentimeetrit ja kõrgus 13–16 sentimeetrit.

Juustu koorik on kare, kõva ja krobeline, selle värvus varieerub kuldkollasest kuni pruunini. Juustumass on kõva, hästi laagerdunud ja tihke, selle värvus varieerub elevandiluuvalgest kuni kahvatukollaseni, selles peavad olema hernetera- kuni kirsisuurused tühemikud ja sel on eeskätt propioonhappelisest käärimisest tulenev spetsiifiline lõhn ja maitse.

Juustu rasvasisaldus pärast täielikku kuivamist on 47–52 %. Kuivainesisaldus ei tohi olla väiksem kui 62 %.

Soolasisaldus jääb vahemikku 0,6–1,7 grammi naatriumkloriidi 100 grammi juustu kohta.

Juust on laagerdunud vähemalt 120 päeva.

Kõikidele kaitstud geograafilise tähise „Gruyère” all turustatud juusturatastele tuleb enne laagerdumiskeldrist väljastamist paigutada külgpinnale tähistusriba.

Gruyère’i juustu võib turustada ka tükkidena või riivitult.

Vähemalt 40-grammiseid juustutükke võib turustada ilma kattekihita tingimusel, et tükid on koos krobelise koorikuga, millel on veel näha tekstiili- või vormijäljed.

3.3. Tooraine (üksnes töödeldud toodete puhul):

Juustu valmistamiseks kasutatav piim pärineb üksnes kohaliku keskkonnaga kohanenud traditsioonilistelt piimakarjatõugudelt: Abondance’i, Tarentaise’i, Montbéliarde’i, Vosgienne’i ja prantsuse Simmentali tõug.

Piima kvaliteedi tagamiseks ei või ajavahemik esimese piimakoguse kogumisest kuni juustutöökotta üleandmiseni ületada kuut tundi.

Juustu valmistamiseks kasutatavale piimale lisatakse üht või mitut piimaseerumil kasvatatud looduslikku juuretist ja/või juustutöötlemisest pärinevat looduslikku laapi. Need ühendid sisaldavad hapnemisprotsessiks vajalikus koguses termofiilseid piimhappebaktereid.

3.4. Sööt (üksnes loomse päritoluga toodete puhul):

Et tagada sellele geograafilisele piirkonnale iseloomuliku sööda kaudu tihedat sidet piirkonna ja toote vahel, on piimalehmade söödaks põhiliselt värske rohi ja hein, kusjuures piimakarja kogu söödaratsiooni kuivainest vähemalt 70 % on valmistatud kohapeal, piimakarja tarbitud värsketest rohttaimedest vähemalt 80 % pärineb samast geograafilisest piirkonnast ning täiendsööda kogus piirdub 1 800 kilogrammiga piimalehma kohta aastas.

Juustu tootmise ja laagerdumisega seotud tehnoloogiliste ohtude tõttu on aasta ringi keelatud kasutada kääritatud sööta piimakarja söödaks, sõltumata sellest, kas tegemist on siloga või mitte.

Toote traditsioonilise eripära säilitamiseks on lubatud kasutada ainult geneetiliselt muundamata toorainet ja täiendsööta.

Traditsiooniliste karjatamismeetodite säilitamiseks on keelatud sellised karjatamisviisid, mille puhul kasutatakse mehaanilisi söödajaotussüsteeme. Loomi tuleb pidada välitingimustes vähemalt 150 päeva aastas.

3.5. Tootmise erietapid, mis peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas:

Piima tootmine ning juustu valmistamine ja laagerdumine peavad toimuma kindlaksmääratud geograafilises piirkonnas.

3.6. Erieeskirjad viilutamise, riivimise, pakendamise jm kohta:

Gruyère’i juustu tükeldamis- ja pakendamisliinil ei või samal ajal töödelda ühtegi teist toodet.

Riivimise korral on keelatud kasutada lisandaineid ja paakumisvastaseid aineid.

3.7. Erieeskirjad märgistamise kohta:

Kaitstud geograafilise tähise „Gruyère” all turustatavate juustude märgisel peab olema kaitstud geograafilise tähise nimetus vähemalt sama suurte tähtedega kui märgisel olevad kõige suuremad tähed. Märgisel, reklaamides, arvetel või kaubanduslikel dokumentidel ei ole lubatud seoses kõnealuse kaitstud geograafilise tähisega kasutada mis tahes iseloomustavat sõna ega muud märkust.

Märgisel peab olema ühenduse logo „IGP” (KGT).

4. Geograafilise piirkonna täpne määratlus:

Piima tootmine, selle töötlemine juustu valmistamiseks ja juustu laagerdumine peavad toimuma geograafilises piirkonnas, mis hõlmab järgmisi kommuune:

Aini departemangus: järgmised kantonid: Ambérieu-en-Bugey, Bellegarde-sur-Valserine, Belley, Brénod, Ceyzériat, Champagne-en-Valromey, Coligny, Collonges, Ferney-Voltaire, Gex, Hauteville-Lompnes, Izernore, Lagnieu, Lhuis, Nantua, Oyonnax-Nord, Poncin, Pont-d’Ain, Saint-Rambert-en-Bugey, Seyssel, Treffort-Cuisiat, Virieu-le-Grand, Péronnas, Oyonnax-Sud, Viriat, Oyonnax, Bourg-en-Bresse;

Côte-d’Ori departemangus: järgmised kantonid Fontaine-Française, Saint-Jean-de-Losne, Seurre;

Doubsi departemangus: kõik kommuunid;

Isère’i departemangus: järgmised kantonid: Saint-Laurent-du-Pont ja Touvet;

Jura departemangus: kõik kommuunid;

Haute-Marne’i departemangus: järgmised kantonid: Bourbonne-les-Bains, Bourmont, Clefmont, Fayl-la-Forêt, Laferté-sur-Amance, Langres, Longeau-Percey, Val-de-Meuse, Neuilly-l’Evêque, Nogent, Prauthoy, Terre-Natale;

Haute-Saône’i departemangus: kõik kommuunid;

Saône-et-Loire’i departemangus: järgmised kantonid: Beaurepaire-en-Bresse, Cuiseaux, Pierre-de-Bresse, Saint-Germain-du-Bois;

Savoie’ departemangus: kõik kommuunid;

Haute-Savoie’ departemangus: kõik kommuunid;

Vosges’i departemangus: järgmised kantonid; Bains-les-Bains, Darney, Lamarche, Monthureux-sur-Saône, Plombières-les-Bains, Xertigny;

Territoire de Belforti departemangus: järgmised kantonid Delle, Fontaine, Giromagny, Rougemont-le-Château, Valdoie, Châtenois-les-Forges, Danjoutin, Beaucourt, Grandvillars, Offemont, Belfort.

Piima tootmine ja selle töötlemine toorjuustuks võib toimuda vaid neis kommuunides, kus seda tehakse kuni tänaseni traditsioonilisel viisil ja mis vastavad järgmistele kriteeriumidele.

— Kliima on kontinentaalne, seda iseloomustab suur temperatuuride erinevus suvel ja talvel ning eeskätt suur aasta keskmine sademete hulk, mis peab olema üle 900 mm. Sademed peavad olema aasta ringi ühtlaselt jaotunud ning suvel peab esinema rohu kasvamist soodustavaid tugevaid vihmahooge.

— Aluspõhi on valdavalt lubjakivi või molass, mis võib olla kaetud glatsiaalsete setetega. Aluspõhi peab võimaldama rikkaliku loodusliku taimestiku arenemist, ebasobivad on seega hiljuti vee alt vabanenud aluspinnad või tardkivimid.

5. Seos geograafilise piirkonnaga:

5.1. Geograafilise piirkonna eripära:

5.1.1. Looduslikud tegurid

Geograafiline piirkond hõlmab raskesti haritavaid mäestikualasid ja lubjakiviplatoosid, mis on sobilikud mäestikuoludega kohanenud piimakarja karjamaadeks, ning mäemassiivide kõrval asuvaid orgusid, mis on sobilikud kõnealuse põllumajandustoote valmistamiseks ja turustamiseks.

Geograafilises piirkonnas on levinud peamiselt lubjakivipõhised settekivimid ja seal on sageli suhteliselt kerge pinnas.

Piirkonda iseloomustab ühelt poolt kontinentaalne kliima, st suured temperatuurierinevused suvel ja talvel ning aasta ringi ühtlaselt jaotuv sademete hulk, seejuures küllalt suur suvine sademete hulk, ja teiselt poolt põhjamaine kliima, mille puhul keskmine temperatuur on aasta ringi küllalt madal (samas kohati väga kõrged temperatuurid suvel) ja külmakraadidega päevade arv suur.

Tegemist on niiske mäestikukliima või sellele lähedase kliimaga, mille puhul aastane sademete hulk ületab 900 mm. Sademete hulk on suur juba väikestel kõrgustel ja suureneb mäemassiivide keskosa suunas, kus taimkattes domineerivad okaspuud, eeskätt kuused. Sademete jagunemist aasta lõikes iseloomustab kuiva aastaaja puudumine, mis on rohttaimede kasvuks väga soodne.

Laagerdumiskeldrid on tavaliselt rajatud orgudesse või tasandikele, oluliste transporditeede sõlmpunktidesse. Selline paiknemine, mis on valdavalt säilinud tänaseni, võimaldas hõlpsalt kohale toimetada soola, mis ajalooliselt pärines osaliselt Juura mäetikust (näiteks sellised soolatootmiskohad nagu d’Arc-et-Senans, Salins les Bains, Poligny, Lons-le-Saunier jne). Enne keerulise laagerdumisprotsessi algust hõõrutakse juusturattad üle kohaliku loodusliku mikrofloora, soola ja vee seguga, mis moodustab erilise kattekihi. Mikrofloora paljuneb loomulikul teel laagerdumiskeldrites, kus on loodud selleks soodsad tingimused eeskätt piisava koguse juustu olemasoluga. Piisava koguse tagamiseks kogutakse juust juustukodadest kokku. Kõnealune kattekiht on seega ühenduslüliks loodusliku mikrokeskkonna ja juustu omaduste vahel.

5.1.2. Inimtegurid – ühisomandis olevate juustukodade süsteem

Gruyère’i juust on Prantsusmaa juustudest üks vanimaid, selle valmistamise algusaeg ulatub mitme sajandi taha. Gruyère’i juustu on mainitud paljudes ajaloolistes dokumentides, mis pärinevad Šveitsiga piirnevast Ida-Prantsusmaa keskosast. Tegemist on riikideülese piirkonnaga, mis hõlmab osaliselt Prantsusmaa ja osaliselt Šveitsi territooriumi, kusjuures riigipiiri asukoht on sajandite kestel muutunud. Savoia kuningriik hõlmas osa praeguse Prantsusmaa ja Šveitsi territooriumist. Traditsiooniline nimetus „Gruyère” viitab ametinimetusele „gruyer”, mis tähistas mägede saaduse ehk puidu kasutamise ees võetava maksu sissenõudjat.

Alates XIX sajandi lõpust vastab Gruyère’i juustu traditsiooniline valmistamispiirkond alale, kus arenes välja juustukodade süsteem ja mis katab suure osa riigi idaala keskosast, hõlmates selliseid piirkondi nagu Franche-Comté, Savoie ja Haute-Savoie ning mõningaid eraldiseisvaid piirkondi nagu Bassigny (Haute-Marne), Bugey ja Vercors.

Selle piirkonna juustuvalmistamise traditsioon põhineb ühiskasutusse antavast piimast suuremõõtmeliste juustude valmistamisel, mis võimaldab tarbida suvel toodetud piima aasta ringi. Süsteem tugineb tugevale solidaarsuspõhimõttele ja erilistele ühistegevuse vormidele: vahendite ühiskasutus võimaldab kõikidel väikestel piimatootmismajanditel osaleda aasta ringi tarbitavate juustude valmistamises. Juustutootmisühistutesse ühinenud piimatootjad on juustukoja (nn fruitière) ühisomanikud ja võtavad tööle juustumeistri, kes valmistab nende piimatoodangust juustu.

Tavapäraselt asuvad piima tootmis- ja töötlemiskohad juustu laagerdumispaikadest eraldi. Juustu valmistamiseks kasutatava piima tootmiseks on piima tootmiskeskkonda vastavalt kohandatud. Piima lüpstakse, tuuakse majandisse ja töödeldakse iga päev. Piima esmase töötlemise punktid peavad paiknema vahetult karjamaade läheduses. Gruyère’i juustu keeruka valmimisprotsessi tõttu tuleb juba esmase töötlemise punktides rakendada juustumeistri spetsiifilist oskusteavet eeskätt erinevate juuretiste kasutamisel.

Toorjuustuks kutsutav juust transporditakse ja ladustatakse seejärel Gruyère’i juustu laagerdumise jaoks kohandatud laagerdumiskeldritesse, kus juustumeistrid hoolitsevad juusturataste eest mitme kuu jooksul. Laagerdumise erinevad etapid nõuavad vilumust ja põhjalikke teadmisi juustu valmimise erinevatest teguritest (kineetilised tegurid, temperatuur, õhuniiskus, laagerdumise kestus), tänu millele toimub propioonhappeline käärimine. Toorjuustu transportimine mõnikord küllaltki kaugel asuvatesse laagerdumiskeldritesse on üks Gruyère’i juustu tootmispiirkonna iseloomulikke traditsioone. See on tingitud asjaolust, et juba ammusest ajast on mõned juustutootjad spetsialiseerunud kõnealuse juustu laagerdamisele ja välja on kujunenud spetsiifiline oskusteave. Mitme tootja juustude kokkukogumine ühte kohta loob laagerdumiseks ja kattekihis sobiliku mikrofloora väljakujunemiseks sobilikud kineetilised tingimused, eeskätt kehtib see suhteliselt sooja keldri puhul.

Lisaks on laagerdumiskeldrite strateegiline geograafiline paiknemine sobilik valminud juustu transportimiseks suurtesse turustuskeskustesse ja võimaldab paremat juurdepääsu turgudele, kuivõrd laagerdumise eest vastutavad juustumeistrid on ühtlasi Gruyère’i juustu reklaamiagendid.

5.2. Toote eripära:

Gruyère’i juust on toorpiimast valmistatud pressitud juustumassiga suuremõõtmeline ja pika laagerdumisajaga juust. Tihke ja elastse konsistentsiga juustumassis peavad olema tühemikud – tegemist on ainukese pressitud juustumassiga laagerdunud ja kaitstud geograafilise tähisega juustuga, mille juustumassis peavad olema väikesed augud.

Laagerdumine, mille jaoks on välja kujunenud spetsiifiline oskusteave, toimub osaliselt suhteliselt soojades keldrites ning selle jooksul tekivad juustumassi sisse käärimisest tingitud hernetera- kuni kirsisuurused tühemikud ja kujunevad välja propioonhappelisele käärimisele iseloomulikud lõhna- ja maitseomadused.

Gruyère’i juust on aluseks mitmele teisele sama piirkonna suuremõõtmelisele juustule, mida iseloomustab üldiselt väiksem tühemike arv, mis on tingitud juustu töötlemise ja/või laagerdumisprotsessi olemuse, kestuse või meetodite kohandamisest.

5.3. Põhjuslik seos geograafilise piirkonna ja (kaitstud päritolunimetusega) toote kvaliteedi või omaduste või (kaitstud geograafilise tähisega) toote erilise kvaliteedi, maine või muude omaduste vahel:

Looduslikud tegurid ja juustu valmistamiseks rakendatav oskusteave võimaldavad toota eriliste omadustega juustu.

Esmalt tähendab see rohttaimedest ja heinast toituvate lehmade piimast valmistatava juustu tootmist raskete oludega mäestikupiirkondades.

Piirkonna keskkonnatingimused on piima tootmiseks soodsad. Keskmäestikulise piirkonna väheviljakas pinnas ja niiske kontinentaalne kliima on soodsad veisekasvatuseks, mis võimaldab ära kasutada piirkonna head rohukasvu. Rohttaimerikkad looduslikud karjamaad (eeskätt kaheidulehelised taimed) on äärmiselt soodsad kõnealuse juustu lõhna- ja maitseomadusi määravate ühendite tekkeks. Kohalike rohttaimede mõju tugevdavad ka kohalike piimalehmatõugude kasutus ja kontsentreeritud söödakoguste piiramine. Kääritatud sööda keelustamine võimaldab seejuures tagada, et juustu laagerdumise etapil tekivad juustumassis augud ning et iseloomulike lõhna- ja maitseomaduste aluseks olev propioonhappeline käärimine kulgeb nõuetekohaselt. Looduslike karjamaade maitseküllus kandub juustudele edasi just piima loodusliku mikrofloora vahendusel. Selle potentsiaalse lõhna- ja maitserikkuse kontsentreerib juustumeister juuretise valiku ja traditsiooniliste meetoditega, näiteks kasutades maksimaalset tootlikkust võimaldavat avatud vaskpaaki, milles saab korraga valmistada kuni 14 juusturatast. Maitserikkus avaneb alles laagerdumise etapil. Selleks tuleb laagerdumisprotsessi õigesti juhtida ja kasutada kohalikku päritolu looduslikke kattekihte.

Juustukodades võimaldavad juustumeistri spetsiifiline oskusteave ja valdavalt kohalikku päritolu juuretised ning piima loodusliku mikrofloora arengut soodustava toorpiima kasutamine säilitada maksimaalse võimaliku maitsekülluse ja valmisjuustu hea kvaliteedi. Piima kogumine väiketootjatelt ja vajadus juustu pikka aega säilitada (suvel toodetud piima tarbimiseks talvel juustu kujul) on tinginud ka juustu turustusvormi – suuremõõtmelised juusturattad.

Gruyère’i juustu organoleptilised omadused, eeskätt juustumassis olevad tühemikud ja propioonhappelisele käärimisele iseloomulikud lõhna- ja maitseomadused, tulenevad ka asjaolust, et juustude töötlemine, ladustamine ja laagerdumine toimub juustumeistrite järelevalve all, kes kasutavad juustude looduslikke kattekihte ja juusturataste toetamiseks kuusepuidust tugesid (kohalik laialt kättesaadav tooraine) ning juustude laagerdumise käigus teatavaid kineetilisi meetodeid. Gruyère’i juustu laagerdumist juhtivate juustumeistrite oskusteave antakse edasi põlvest põlve. Selle aluseks on aga loomakasvatajate ja juustutöötlejate oskusteave. Gruyère’i juustu spetsiifilise kvaliteedi saavutamiseks peavad koostööd tegema kõik kolm selle päritolupiirkonnaga seotud erilise juustu valmimises osalevat poolt (piimatootja, juustutöötlejast juustumeister ja laagerdumist juhtiv juustumeister).

Juustu laagerdumine toimub strateegiliselt sobilikes teede sõlmpunktides. See on sageli piima tootmise ja juustu esialgse töötlemise kohast eemal, suurte ühendusteede lähedal, võimaldades kõnealuse juustu pikka säilivusaega silmas pidades seda hõlpsasti eksportida.

Viide spetsifikaadi avaldamisele:

(Määruse (EÜ) nr 510/2006 artikli 5 lõige 7)

https://www.inao.gouv.fr/fichier/CDCIGPGruyere.pdf

(1) ELT L 93, 31.3.2006, lk 12.