EUROOPA KOMISJON Brüssel,22.6.2022 COM(2022) 294 final KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE, komisjonile Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2016. aasta direktiiviga 2016/802/EL (mis käsitleb väävlisisalduse vähendamist teatavates vedelkütustes; kodifitseeritud tekst) antud delegeeritud õigusaktide vastuvõtmise õiguse kasutamise kohta



KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE



komisjonile Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2016. aasta direktiiviga 2016/802/EL (mis käsitleb väävlisisalduse vähendamist teatavates vedelkütustes; kodifitseeritud tekst) antud delegeeritud õigusaktide vastuvõtmise õiguse kasutamise kohta

1. SISSEJUHATUS Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/32/EÜ väävlisisalduse vähendamise kohta teatavates vedelkütustes on mitu korda oluliselt muudetud, viimast korda 21. novembri 2012. aasta direktiiviga 2012/33/EL laevakütuste väävlisisalduse kohta, mis jõustus 17. detsembril 2012 ja tuli üle võtta 18. juuniks 2014. Selleks, et pärast mitmeid olulisi muudatusi säiliks nõukogu direktiivi 1999/32/EÜ selgus ja aluspõhimõtted, kodifitseeriti see 11. mail 2016 direktiiviks (EL) 2016/802, mis käsitleb väävlisisalduse vähendamist teatavates vedelkütustes (edaspidi „väävlidirektiiv“). Väävlidirektiivi põhieesmärk on vähendada teatavat liiki vedelkütuste põletamisel tekkivast vääveldioksiidist (SO2) tingitud kahjulikku mõju tervisele ja keskkonnale. See on peaeesmärk, millega tagatakse, et EL saavutab rohelises kokkuleppes, nullsaaste tegevuskavas ja säästva liikuvuse strateegias püstitatud eesmärgid, sealhulgas ka jõupingutustega merendussektoris. Vaatamata sellele, et väävlidirektiivi artiklitega 3 ja 4 reguleeritakse teatavates maismaal asuvates põletusseadmetes kasutatavate raskete kütteõlide ja gaasiõlide väävlisisaldust, reguleeritakse direktiiviga praegu peamiselt laevades kasutatavate vedelkütuste (edaspidi „laevakütused“) väävlisisaldust. Kui see on põhjendatud teadusliku ja tehnilise arenguga heite vähendamise alternatiivsete meetodite osas ning tagamaks täielikku kooskõla Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni (IMO) kehtestatud asjakohaste instrumentide ja nõuetega, on komisjonile väävlidirektiiviga antud volitused võtta vastu delegeeritud õigusakte, et kohandada asjakohaselt järgmist: ·I LISA: artikli 8 lõikes 2 ja artikli 8 lõike 5 punktis a osutatud samaväärsed heite piirnormid heitevähendusmeetodi kasutamise korral; ·II LISA: artikli 8 lõikes 4 ja artikli 8 lõike 5 punktis a osutatud heitevähendusmeetodite kasutamise kriteeriumid; ·artikkel 2 (mõisted): oa) mõiste „raske kütteõli“, kui see on ette nähtud kasutamiseks maismaal; oe) mõiste „laeva kerge kütteõli“, mis vastab ISO 8217 kohastele kvaliteediklassidele, välja arvatud väävlisisalduse osas;

op) mõiste „ASTM meetod“ – American Society for Testing and Materials'i standardimääratluste ning nafta ja määrdeainete spetsifikatsioonide 1976. aasta väljaandes sätestatud meetodid; ·Artikli 13 lõike 2 punkti b alapunkt i, mis käsitleb tarnimise ajal proovi võtmist laevakütusest, mis tarnitakse laevale laeva pardal põletamiseks, vastavalt kütteõli proovide võtmist käsitlevatele suunistele, et teha kindlaks kütteõli vastavus IMO vastu võetud MARPOLi muudetud VI lisale ja määrata selle väävlisisaldus; ·Artikli 13 lõige 3, mis käsitleb järgmisi kohustuslikke väävlisisalduse määramise standardmeetodeid: oISO meetod 8754 (2003) või EN ISO 14596:2007 kõigi kütuste korral ja oMARPOLi VI lisa VI liide laevale tarnitud5 ja laeva pardal kasutatava laevakütuse korral. 2. ÕIGUSLIK ALUS Käesoleva aruande esitamine on ette nähtud väävlidirektiivi artikli 16 lõikega 2. Sellest tulenevalt anti komisjonile viieks aastaks alates 17. detsembrist 2012 (st kuni 17. detsembrini 2017) õigus võtta vastu delegeeritud akte ning seejärel pikendati seda õigust viie aasta võrra. Komisjonil on kohustus koostada delegeeritud volituste kohta aruanne hiljemalt üheksa kuud enne kõnealuse viieaastase perioodi lõppemist 17. detsembril 2022. Kooskõlas direktiivi artikli 16 lõikega 2 pikendatakse volituste delegeerimist automaatselt veel üheks viieaastaseks perioodiks, mis algab 17. detsembril 2022, välja arvatud juhul, kui Euroopa Parlament või nõukogu esitab selle suhtes vastuväite hiljemalt kolm kuud enne kõnealust kuupäeva. Kuigi komisjonil ei õnnestunud kinni pidada üheksa kuu tähtajast, edastati aruanne Euroopa Parlamendile ja nõukogule võimalikult kiiresti, et nende õigusi arvesse võtta ja pidada kinni direktiivi artikli 16 lõikes 2 osutatud kolmekuisest tähtajast. 3. DELEGEERITUD VOLITUSTE RAKENDAMINE Volituse rakendamist peeti ja peetakse jätkuvalt vajalikuks, et kohandada väävlidirektiivi erinevaid sätteid teaduse ja tehnika arenguga. Komisjon on sellise rakendamise kohta esitanud juba aruande 2017. aastal.

Peale selle võttis komisjon 16. aprillil 2018 vastu aruande Euroopa Parlamendile ja nõukogule direktiivis 2016/802/EL sätestatud väävlinormide rakendamise ja järgimise kohta , osutades ühtlasi oma rakendusvolituste kasutamisele, mis on seotud delegeeritud volituste ulatusega, isegi kui neid delegeeritud volitusi ei ole veel rakendatud. Kuna kiiremas korras tuleks tagada väävlidirektiivis sätestatud kohustuste ühtne ja kulutõhus täitmine, eelistas komisjon kasutada oma rakendusvolitusi ja töötas välja (väävlidirektiivi artikli 13 lõikes 4 osutatud) laevakütuste proovide võtmise meetodeid, representatiivse proovi määratlemist ja proovivõtmise sagedust käsitlevate rakendusaktide tehnilise aluse. Nimetatud aktide ettevalmistustööde ajal korraldas komisjon asjakohaseid konsultatsioone liikmesriikide ja asjakohaste sidusrühmadega, sealhulgas ka ekspertide tasandil, ning kasutas Euroopa Meresõiduohutuse Ameti tehnilist abi. 16. veebruaril 2015 võttis komisjon vastu rakendusotsuse (EL) 2015/253, milles sätestatakse eeskirjad pardal kütuseproovide võtmiseks ja laevakütuse tarnijate kontrollimiseks ning igale liikmesriigile iga-aastaselt kohustuslikud nende vetes liikuvates laevades kasutatavate kütuste väävlisisalduse kontrollimiste ja proovide arvud. Praeguse ajani ei ole uut teaduslikku teavet siiski piisavalt, et eelmises osas osutatud väävlidirektiivi asjakohaste lisade ja artiklite ajakohastamine delegeeritud aktidega oleks põhjendatud. Seepärast ei peetud asjakohaseks ajakohastada fossiilkütuste tehnilisi norme. See on kooskõlas ka ELi eesmärgiga vähendada sõltuvust fossiilkütustest, et saavutada strateegiline autonoomia ja kliimaneutraalsus. Mis puudutab I lisa kohaldamisulatust seoses samaväärsete heite piirnormidega pardal heitevähendusmeetodi kasutamise korral, siis kuna ainsad kehtivad nõuded on need, mis käsitlevad väävlisisaldust, ei tehtud konkreetseid ajakohastusi ja neid ei teinud ka Rahvusvaheline Mereorganisatsioon. Mis puudutab II lisa heitgaaside puhastussüsteeme käsitlevat osa, ei teinud IMO 17. juulil 2009 vastu võetud resolutsioonis MEPC.184(59) osutatud, heitgaaside puhastussüsteeme käsitlevates suunistes konkreetseid ajakohastusi väljalastava pesuvee kriteeriumides. Võttes arvesse IMOs toimuvaid arenguid seoses heitgaaside puhastussüsteemist pärit pesuvee vette laskmist, sealhulgas sellekohaseid tingimusi ja sobivaid piirkondi käsitlevate eeskirjade ja suuniste hindamise ja ühtlustamisega, võidakse nimetatud suuniseid edaspidi vastavalt muuta. Mis puudutab II lisa osa, mis käsitleb biokütuste kasutamist kui nõuete täitmise alternatiivset meetodit ja asjakohaseid direktiivis 2009/28/EÜ (taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta) määratletud mõisteid, on ainus ajakohastus direktiivi (EL) 2018/2001 (teine taastuvenergia direktiiv) ehk uuesti sõnastatud direktiivi 2009/28/EÜ vastuvõtmine. Teise taastuvenergia direktiiviga ajakohastatakse väävlidirektiivi II lisas osutatud biokütuste mõistet, kuid nende kasutamine merendussektoris on endiselt algusjärgus. Siiski osutatakse uutele biokütustele ning muudele CO2-heiteta ja vähese CO2-heitega kütustele ELi laevakütuste määruse eelnõus, mis kuulub õigusaktide paketti „Eesmärk 55“ (Fit for 55), mille Euroopa Komisjon esitas 2021. aasta juulis. Teise taastuvenergia direktiivi ja ELi laevakütuste määruse vastuvõtmiseks võib olla vaja vaadata läbi mõisted ja muud asjakohased elemendid seoses väävlidirektiivi II lisas nimetatud biokütustega. Kuna ELi laevakütuste määruses käsitatakse kaldaäärset elektritoidet kai ääres olevate laevade puhul heitevaba tehnoloogiana ELi sadamates, võidakse II lisa kohaldamisala edaspidi laiendada. Üldiselt on praegu olemas ainult piiratud kogemused direktiivi II lisa sätetega, eriti seoses veeldatud aurustuva gaasi või biokütuse kasutamisega heitevähendusmeetodina. Seepärast on asjakohane lükata edasi kõik seotud tehnilised ajakohastamised, mida tehakse delegeeritud aktiga. Peale selle ei ole märkimisväärseid ajakohastusi seoses artiklis 2 esitatud mõistetega a) „raske kütteõli“, mis on ette nähtud maismaal kasutamiseks; e) „laeva kerge kütteõli“, mis vastab ISO 8217 kohastele kvaliteediklassidele, ja p) American Society for Testing and Materials'i standardimääratluste ning nafta ja määrdeainete spetsifikatsioonide 1976. aasta väljaanne. Praegu on ainult mõned liikmesriigid teatanud ühtse turu läbipaistvuse direktiivis (direktiiv (EL) 2015/1535) sätestatud teavitamiskorra kohaselt asjaomastest ajakohastamisest.