Käesolevale ettepanekule lisatud mõjuhinnang täiendab 2030. aasta kliimaeesmärgi kava toetuseks 2020. aastal koostatud mõjuhinnangu raames tehtud analüüsi. See moodustas analüütilise aluse eesmärgile vähendada kasvuhoonegaaside heidet 2030. aastaks vähemalt 55 % võrreldes 1990. aasta tasemega, saavutada maasektoris kliimaneutraalsus 2035. aastaks ja jõuda kogu liidus kliimaneutraalsuseni 2050. aastaks.

Lisaks on käesolevale ettepanekule lisatud mõjuhinnang ette valmistatud ja koostatud kooskõlas kohaldatavate parema õigusloome suunistega ning õiguskontrollikomitee soovitustega; õiguskontrollikomitee esitas ettepaneku kohta 19. aprillil 2021 reservatsioonidega positiivse arvamuse. Lõplikku versiooni on õiguskontrollikomitee soovitatud parandused sisse viidud.

Probleemid ja eesmärgid

Mõju hindamisel määratleti kolm peamist probleemi koos nende põhjuste ja vastavate eesmärkidega.

Esimene probleem on see, et CO2 sidumine on maasektoris viimastel aastatel vähenenud. Põhjuseks on kasvavad raiemahud, mis on seotud puidunõudlusega ja metsade vananemisega, jätkuvad turvasmullast lähtuvad heitkogused, looduskatastroofid ning poliitiliste ja rahaliste stiimulite puudumine. Seega on käesoleva ettepaneku esimene eesmärk see suundumus peatada ja ümber pöörata kooskõlas eesmärgiga saavutada 2035. aastaks kliimaneutraalne maasektor.

Teine probleem on maasektori ebapiisav integreerimine kliimapoliitikasse, mis on tingitud asjaolust, et põllumajandussektoril ja LULUCFi sektoril puudub ühtne eesmärk, neid käsitletakse kahes erinevas õigusaktis ning need on omavahel seotud paindlikkuseeskirjadega, milles esineb mõningaid puudusi. Vastav eesmärk on tagada õiglane, paindlik ja sidus kliimapoliitika raamistik, et stimuleerida poliitika tulemuslikku kujundamist ja rakendamist ning tõhustada kulutõhusaid ja koostoimelisi leevendusmeetmeid maasektoris. Selle tähtsus on ilmne, kui arvestada suurt potentsiaali suurendada kliimamuutuste leevendamise meetmete ja keskkonnakaitsemeetmete koostoimet seoses maa majandamisega nii põllumajanduse ja metsandusega seotud aladel kui ka looduslikel ja poollooduslikel aladel. Süsinikurikaste ökosüsteemide taastamine ning mulla ja metsade säästev kasutamine aitavad kaasa kliima- ja elurikkuse kriisi lahendamisele.

Kolmas probleem seisneb selles, et kehtivas LULUCFi määruses sätestatud arvestus-, seire- ja aruandluseeskirjade rakendamisel esineb probleeme; näiteks on metsade heitkoguste võrdlustasemete kindlaksmääramine osutunud koormavaks ning LULUCFiga seotud hinnangute täpsus on endiselt puudulik. Sellest probleemist tuleneb eesmärk lihtsustada arvestuseeskirju ja kasutada ära maa seire tehnoloogia ja olemasolevate andmestike pakutavaid võimalusi, et paremini jälgida LULUCFi sektori kliimaalast tulemuslikkust.

Poliitikavariandid

Lähtudes sellest analüüsist ja teatises „Euroopa 2030. aasta kliimaeesmärgi suurendamine“ esitatud elementidest, kirjeldati mõjuhinnangus kolme poliitikavarianti.

Esimese variandi puhul vaadeldakse alternatiivseid viise riiklike LULUCFi sektori eesmärkide kavandamiseks, eeldades, et LULUCFi sektori ja jõupingutuste jagamise määrusega hõlmatud sektorite vahel paindlikkusmehhanismi ei rakendata. Üks võimalik viis seda teha on lihtsustada majandatava metsamaa puhul arvestuslikku võrdlustaset, kasutades metsa heitkoguse võrdlustaseme asemel ajaloolist keskmist. Teine võimalus on kehtestada ühtne sidumise sihttase, mis põhineb inventuuris esitatud koguheitel ja -sidumisel, ning jagada see liikmesriikide vahel vastavalt hiljutistele heite ja sidumise andmetele ning majandatava maa pindalale; ELi eesmärk seatakse kooskõlas trajektooriga, mis võimaldab maasektoril jõuda 2035. aastaks kliimaneutraalsuseni.

Teise variandi puhul kehtestataks samuti ühtne sidumise sihttase, mis põhineb esitatud heite ja sidumise andmetel, kuid ELi 2030. aasta sihttase oleks madalam, mis vastab LULUCFi sektori viimase aja tulemustele (s.t aluseks võetaks 2016.–2018. aasta keskmine); lisades võimaluse tekitada LULUCFi sidumiskoguseid jõupingutuste jagamise määruse eesmärkide täitmiseks, luuakse selle variandiga stiimulid LULUCFi eesmärkide ületamiseks, mistõttu võidakse saavutada sidumise tase, mis on kooskõlas 2035. aastaks kliimaneutraalse maasektori suunas liikumise trajektooriga.

Kolmanda variandi puhul ühendatakse põllumajandussektori heide ning LULUCFi sektori heide ja sidumine ühtsesse „maasektori“ sambasse. See valik hõlmab kolme elementi: planeerimisprotsess 2035. aastaks maasektori kliimaneutraalsuse saavutamiseks, riiklikud siduvad eesmärgid maasektori jaoks 2030. aastaks ja riiklikud siduvad eesmärgid maasektori jaoks 2035. aastaks.

Eelistatud variant on kombineerida lihtsustatud ja ambitsioonikamad riiklikud LULUCFi sektori eesmärgid 2030. aastaks (variant 1.2 või variant 2, sõltuvalt jõupingutuste jagamise määruse eesmärkidest) kogu ELi hõlmava eesmärgiga saavutada 2035. aastaks maasektori kliimaneutraalsus. Eelistatud variant hõlmab ka maasektori leevendusmeetmete planeerimise protsessi, riiklikke maaga seotud eesmärke 2035. aastaks, mis kehtestatakse hilisemas etapis, ning ajakohastatud seire- ja aruandlusnõudeid.