[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 24.6.2009

KOM(2009) 282 lõplik

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

nõukogu 1. veebruari 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 259/93 (jäätmesaadetiste järelevalve ja kontrolli kohta Euroopa Ühenduses, ühendusse sisseveo ning ühendusest väljaveo korral) rakendamise kohta Ohtlike jäätmete ja muude jäätmete tekitamine, töötlemine ja riikidevaheline vedu Euroopa Liidu liikmesriikides 2001–2006 {SEK(2009) 811}

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

nõukogu 1. veebruari 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 259/93 (jäätmesaadetiste järelevalve ja kontrolli kohta Euroopa Ühenduses, ühendusse sisseveo ning ühendusest väljaveo korral) rakendamise kohtaOhtlike jäätmete ja muude jäätmete tekitamine, töötlemine ja riikidevaheline vedu Euroopa Liidu liikmesriikides 2001–2006 {SEK(2009) 811}

Koondaruanne Ohtlike jäätmete ja muude jäätmete tekitamise, töötlemise ja veo suundumused ELi liikmesriikides 2001–2006

1. SISSEJUHATUS

Jäätmete eksporti ja importi reguleeritakse rahvusvahelisel tasandil 22. märtsi 1989. aasta ohtlike jäätmete riikidevahelise veo ja nende kõrvaldamise kontrolli Baseli konventsiooniga. Euroopa Ühendus on kõnealuse konventsiooni osaline ja on selle üle võtnud nõukogu määrusega (EMÜ) nr 259/93[1] ehk nn jäätmesaadetiste määrusega. Kõnealuse määruse eesmärk on korraldada jäätmesaadetiste järelevalvet ja kontrolli viisil, mis arvestaks vajadust säilitada, kaitsta ja parandada keskkonna ja inimeste tervise kvaliteeti.

Lähtudes ühenduse jäätmekäitlusstrateegia põhimõtetest on määruses sätestatud eeskirjad, mis peaksid võimaldama ühendusel tervikuna kõrvaldada omaenda jäätmeid ja liikmesriikidel jõuda selle eesmärgini, võttes arvesse geograafilisi tingimusi ja vajadust teatavatele jäätmeliikidele spetsialiseerunud jäätmekäitiste järele.

Määrusega on ette nähtud meetmed kontrolli saavutamiseks jäätmetesaadetiste ühendusesisese veo, ühendusse sisseveo ning ühendusest väljaveo üle. Eelkõige määratakse seal kindlaks:

- jäätmesaadetistega seotud üldised mõisted ja terminoloogia;

- kõrvaldatavate ja taaskasutatavate jäätmete ekspordi, impordi ja transiidi eeskirjad;

- teave, mida liikmesriigid ja komisjon peavad esitama.

Kõnealuse määruse artiklis 41 on sätestatud:

1. „Enne iga kalendriaasta lõppu koostavad liikmesriigid aruande vastavalt Baseli konventsiooni artikli 13 lõikele 3 ning saadavad selle Baseli konventsiooni sekretariaadile ja koopia sellest komisjonile.

2. Komisjon koostab nende aruannete alusel iga kolme aasta järel aruande käesoleva määruse rakendamise kohta ühenduses ja selle liikmesriikides. Sel eesmärgil võib ta taotleda lisateavet vastavalt direktiivi 91/692/EMÜ artiklile 6.”

Komisjoni esimene aruanne riikidevahelise jäätmeveo kohta hõlmas aastaid 1997–2000[2] ja avaldati aastal 2006. Enamik liikmesriike on saatnud komisjonile oma iga-aastased aruanded aastate 2001–2006 kohta 2008. aasta lõpuks. Lisatud töödokumendi üldises sissejuhatuses esitatud tabelis on liikmesriikide nimekiri (EL 25 ilma Bulgaaria ja Rumeeniata). Sellest tabelist on näha, kuidas liikmesriigid on aruandekohustusest kinni pidanud.

Baseli konventsiooni sekretariaadi küsimustik koosneb küsimustest keskkonnakaitse õigusnormide, rakendamise ja meetmete kohta. Komisjon võttis artikli 41 lõike 2 alusel 1999. aastal vastu otsuse[3], milles nõuti liikmesriikidelt lisateabe esitamist küsimustikule vastamise teel. Komisjoni küsimustik sisaldab peamiselt küsimusi, mis käsitlevad jäätmesaadetiste veole seatud piiranguid, selle järelevalvet, ebaseadusliku jäätmeveo vastu võetavaid meetmeid ja jäätmeveo rahastamist. Erinevalt komisjoni esimesest aruandest sisaldab praegune aruanne juba sellest küsimustikust saadud teavet (vt töödokument, üldine sissejuhatus).

Aruande 2. osa on liikmesriikide vastuste vormi ja sisu analüüs. Liikmesriikide poolt mõlemale küsimustikule antud kommentaaride kohta saab täpsemat teavet töödokumendi B ja E osast. Seejärel tehakse põhijäreldused liikmesriikide poolt jäätmetekke, jäätmete töötlemise ja jäätmesaadetiste koguste kohta esitatud andmete põhjal. Selle aluseks olevad andmed on esitatud töödokumendi A osas.

Tuleb märkida, et Baseli konventsioonis on termineid „import” ja „eksport” kasutatud iga jäätmesaadetise kohta, mida veetakse konventsiooniosalisesse riiki või riigist välja. ELi õiguses tähistavad need terminid üksnes Euroopa Liitu tervikuna sisse või sealt välja veetavaid saadetisi, seepärast ei ole neid käesolevas aruandes liikmesriikidevahelise jäätmeveo tähenduses kasutatud. Loetavuse huvides kasutatakse neid siiski jutumärkides esitatuna ja mõnikord jäätmesaadetiste veo üldises tähenduses. Mõlemat terminit kasutatakse töödokumendis siiski Baseli konventsioonis esitatud tähenduses.

2. Liikmesriikide aruandlus

Käesoleva aruande koostamiseks kasutati liikmesriikide kõiki vastuseid nii Baseli kui ka komisjoni küsimustikule aastate 2001–2006 kohta. Võrdlusaastaks valiti 2004, sest 2008. aasta lõpuks olid mõned tähtsad 2005/2006. aasta aruanded ikka veel puudu. Kõik kvantitatiivsed andmed olid aga asjakohased ja neid kasutati aruande koostamisel ning võimaluse korral anti koguarvud ka 2005. aasta kohta. 300 võimalikust vastusest saadi 219 vastust, mis sisaldasid jah/ei-vastust, sõnalisi selgitusi ja numbreid. Seda tagasisidet loeti kvalitatiivse ja kvantitatiivse analüüsi tegemiseks piisavaks.

Baseli küsimustikule vastanute määr oli 73 % ja komisjoni küsimustikule vastanute määr 67 %. Keerulisemale Baseli küsimustikule saadud vastustest 4 % olid ebatäielikud või neid ei saanud kasutada. Jäätmete kohta esitatud andmete kvantitatiivseks analüüsiks on vajalik, et algandmed oleksid esitatud ühtses vormis. Enamik vastuseid esitati elektrooniliselt, kuigi mõnikord oli selleks vaja eraldi järelepärimist. Kokkuvõtlikus tabelis on kõik korralikult täidetud ja kasutuskõlblikud küsimustikud märgitud tähega Y ja ülejäänud tagasisaadud küsimustikud tähega P (vt töödokument, üldine sissejuhatus).

Enamik aruandeid esitati aasta või kaks pärast võrdlusaastat. Paljudel juhtudel parandasid liikmesriigid oma andmeid hilisemates aruannetes. Komisjoni küsimustikest on 31 % märgitud puuduolevateks ja nende puhul tuleb täheldada, et enne 2004. aastat ei olnud „uutel” liikmesriikidel (EL 10) kohustust vastata. Käesolevas aruandes ei ole andmeid Malta koguste kohta, sest Maltalt ei olnud saadetud ühtegi Baseli aruannet. Kreeka ei olnud saatnud vastuseid komisjoni küsimustikule ajavahemiku 2001–2006 kohta. Mõni harv kord täideti lüngad lähemate aastate teabega.

Vastuste kvaliteet oli kõikuv. Konkreetseid vahejuhtumeid või õnnetusi ning peatatud ebaseaduslikke jäätmesaadetisi käsitlev aruandlus oli puudulik ja tõenäoliselt ka ebareaalne. Mõnikord jäi ebaselgeks, kas oli olnud ebaseaduslikke jäätmesaadetisi või kas teadmised selle kohta olid ebapiisavad. Liikmesriikide Soome, Saksamaa, Iirimaa ja Ühendkuningriigi üksikasjalikud avaldused osutavad, et siin on tulevikuks veel arenguruumi (vt B osa tabel 9).

Kõik vastanud liikmesriigid kajastasid oma aruannetes laiaulatuslikult jäätmetekke vältimiseks võetud meetmeid. Meetmed hõlmasid peamiselt õigusakte ja ka riiklikke strateegiaid (vt B osa küsimus nr 5). Vähem oli võetud jäätmete vedu vähendavaid meetmeid (vt B osa küsimus nr 6 ja E osa). Olulised haldusandmed olid läbivalt täielikud ja korrektsed (vt B osa küsimus nr 4 ja 7 ning tabelid 1, 2 ja 3, C osa ja E osa).

Iga-aastaste aruannete täielikkuse, ajakohasuse ja kvaliteedi osas ei tuvastanud uurimus mingeid märkimisväärseid erinevusi EL 15 (15 „vana” liikmesriiki) ja EL 10 liikmesriikide vahel.

3. Ohtlike jäätmete tekitamine

Baseli konventsiooni küsimustikus palutakse kõikidel riikidel esitada teavet tekitatud ohtlike jäätmete ja nn muude jäätmete üldkoguse kohta. „Muud jäätmed” tähendab selles kontekstis kodumajapidamistest kogutud jäätmeid ja olmejäätmete põletamisel tekkivaid jääke – need on kaks jäätmekategooriat, mis nõuavad erilist tähelepanu ja mida Baseli konventsiooni kohaselt kontrollitakse samamoodi nagu ohtlikke jäätmeid (konventsiooni II lisa, kategooriad Y46 ja Y47)[4]. Ohtlikud jäätmed on määratletud jäätmekategooriate ja/või jäätmete koostisosade järgi (konventsiooni I lisa, vastavalt kategooriad Y1–Y18 ja Y19–Y45) ning ohtlike omaduste järgi (III lisa). Kui ekspordi-, impordi- või transiidiliikmesriigi siseriiklikus õigusaktis peetakse jäätmeid ohtlikeks, loetakse neid ohtlikeks ka konventsiooni tähenduses.

Kõik liikmesriigid peale Malta on esitanud teavet tekitatud ohtlike jäätmete üldkoguste kohta. Komisjoni esimese aruandega võrreldes on andmete esitamine jäätmetekke kohta paranenud (vt A osa tabel 1); ülemääraseid andmeid ja üldistusi oli enamjaolt välditud.

Varasematel aastatel oli Saksamaal kõige rohkem ohtlikke jäätmeid. Alates 2002. aastast igal aastal 19 miljoni tonni piires püsinud jäätmekoguse märkimisväärne kasv on seotud uue Euroopa jäätmenimistu rakendamisega. Ajavahemikul 2001–2006 tekitasid Saksamaa, Eesti, Prantsusmaa, Itaalia ja Ühendkuningriik kõige suuremaid koguseid, Madalmaades ja Belgias aga kasvasid kogused olulisel määral (vt A osa tabel 1). Jäätmetekkes ühe inimese kohta olid 2005. aastal esirinnas Belgia ja Madalmaad; pikemal ajavahemikul on juhtpositsioonil Saksamaa ja Soome. Kõige vähem jäätmeid inimese kohta täheldati Lätis, Leedus, Portugalis ja Kreekas (vt A osa tabel 2).

Kronoloogilist arengut on raske hinnata, sest mõned liikmesriigid teatasid suuremast kasvust aastatel 2001–2006. Sellised muutused ei kajasta tingimata jäätmetekke reaalset kasvu, vaid võivad olla seotud jäätmealaste õigusaktide muudatustega. Ajavahemikul 2000–2005 EL 15 liikmesriikides tekkinud jäätmekoguse aritmeetiline kasv on 22 % (vastab 4 %-le aastas), mis aga moodustab ühenduse (EL 25) kasvust tervikuna üksnes 10 %. Kättesaadavatest andmetest ilmneb samuti, et EL 25 riikides tekkinud ohtlike jäätmete kogus ei olnud märkimisväärselt suurem kui aastal 2002. EL 25 riikides tekkinud ohtlike jäätmete kogus ühe inimese kohta oli umbes 140 kg aastas (täielikud tabelid on olemas ainult aastate 2003 ja 2005 kohta) ja uute liikmesriikide keskmine oli kõrgem.

Liikmesriigid on Baseli konventsiooni Y-jäätmekoode väga erinevalt kasutanud ja seetõttu ei ole rahvusvahelisel võrdlusel mõtet (vt mõned näited A osa tabel 3). Mõned liikmesriigid, nagu Taani ja Leedu, esitasid peaaegu eranditult andmeid üksnes kodumajapidamistest kogutud jäätmete (Y46) ja olmejäätmete põletamisel tekkinud jääkide (Y47) kohta.

4. Ohtlike jäätmete väljavedu liikmesriikidest

Jäätmesaadetiste riikidevahelise veo puhul tuleb arvesse võtta jäätmete tekkimis- ja töötlemiskoha läheduse põhimõtet, ühenduse ja liikmesriikide jäätmekäitluse iseseisvuse põhimõtet ning jäätmete kõrvaldamise usaldusväärsust; nende põhimõtete üheaegne rakendamine võib olla vastuoluline. Kaugeltki kõigil liikmesriikidel ei ole piisavalt jaksu ise oma jäätmetega hakkama saada (vt B osa tabelid 2 ja 3). Teatavad spetsiifilised jäätmevood vajavad keskkonnahoidlikuks taaskasutamiseks või kõrvaldamiseks spetsiaalseid jäätmekäitluskohti. Seetõttu näitavad ohtlike jäätmete ELi liikmesriikide vahelise veo kohta käivad andmed ka ühendusesisese jäätmekäitluse taset.

Kõik liikmesriigid peale Malta on esitanud ajavahemiku 2001–2005 ohtlike jäätmete väljaveo (Baseli tähenduses „eksport”) andmeid vähemalt nelja aasta kohta; 2005. aasta andmed on täielikud. Praegu kättesaadavad andmed aastate 1997–2000 kohta näitavad, et komisjoni esimese aruande vastavad näitajad olid liiga suured. Seda võib seletada nii terviklikuma andmekogu kui ka liikmesriikide tehtud korrektiividega.

Ohtlike jäätmete vedu liikmesriikidest välja näitab selget suundumust. Aastatel 1997–2001 kogused kahekordistusid, ja see kogus kasvas veel kord pea kahekordseks aastatel 2001–2005. Aastal 2005 oli EL 25 riikide üldkogus 5,6 miljonit tonni ja sellest moodustas EL 10 riikidest väljaveetav kogus üksnes marginaalse 3 % (vt A osa tabel 4).

2005. aastal oli ülekaalukalt kõige suurem „eksportija“ Madalmaad, kelle „eksport“ kasvas 1997. aasta 241 000 tonnilt 2005. aastaks 2,6 miljoni tonnini. Teisel kohal oli Belgia, tema järel Itaalia, Prantsusmaa ja Iirimaa. Saksamaa, kellele 1997. aastal kuulus esikoht 601 000 tonniga, on hiljuti teatanud püsivalt sama suurtest või isegi pisut vähenenud kogustest. Jäätmesaadetisi veeti Saksamaalt 2005. aastal välja 70 % võrra vähem kui 1997. aastal. Madalmaadele kuulub ka esikoht jäätmete väljaveol kilogrammides ühe inimese kohta; talle järgnevad Luksemburg, Belgia, Iirimaa ja Leedu (vt A osa tabel 5).

Komisjoni esimesest aruandest oli näha, et väiksemad riigid saatsid rohkem ohtlikke jäätmeid välismaale, kuna neil ei olnud piisavalt jäämekäitluskohti. Viimase viie aasta andmed aga ei ole EL 25 riikide puhul sellist selget suundumust näidanud. Tšehhi Vabariik, Eesti, Kreeka, Läti, Poola ja Slovakkia on 2005. aastal lasknud välja vedada märkimisväärselt väikesed jäätmekogused inimese kohta, samas kui Itaalia „eksport” on püsivalt kasvanud.

2005. aastal töödeldi 91 % ühenduse ohtlikest jäätmetest nende päritoluriigis. Suurema „ekspordimääraga“ (ligi 50 %) riigid olid Luksemburg, Madalmaad, Belgia, Iirimaa (vt A osa joonis 6) ja mingil määral Portugal (vt A osa tabel 1, aastad 2001 ja 2003).

Erinevalt komisjoni eelmisest aruandest (1997–2000), ilmneb aastate 1997–2005 andmetest, mis EL 15 ja EL 25 riigid on teatanud Baseli konventsiooni mõistes muude jäätmete (st majapidamisjäätmete segu ja põletamisjäägid) vedude kohta, et selliste jäätmesaadetiste osakaal on 40 % ja 50 % vahel (vt A osa tabelid 4 ja 7).

Baseli konventsiooni Y-koodide alla kuuluvate jäätmete kategooriatega seoses tuleb märkida, et paljud liikmesriigid esitasid oma „eksporditud” jäätmete kohta täpsemaid andmeid kui varasematel aastatel. Y-koodide kombineerimist („kombineeritud”) praktiliselt ei kasutatudki. Täpsustamata kategooriaga jäätmesaadetisi („liigitamata“) veeti välja Saksamaalt ja Iirimaalt (rohkem kui 50 % nende 2005. aasta saadetistest), Madalmaadest, Prantsusmaalt, Itaaliast ja Taanist (vt Aosa joonis 9 ja tabel 9).

Y-koodide alla kuuluvate jäätmete konkreetsed andmed kümnest EL 15 riigist näitavad, et „liigitamata“ jäätmete ajutine kasv ajavahemikul 1997–2000 ei jätkunud hiljem ja hakkas isegi vähenema, samas kui kategooriatesse Y1-18 kuuluvate jäätmete osakaal on alates 1997. aastast püsivalt kasvanud ja moodustas aastail 2004/2005 juba kõige suurema murdosa „ekspordist“ (vt A osa joonis 10 ja tabel 10).

Enamik ohtlikest ja muudest jäätmetest, mis liikmesriikidest (nii EL 15 kui EL 25 riigid) välja veeti, töödeldi taaskasutustoimingus (vt A osa tabelid 11 ja 12). 2004. ja 2005. aastal taaskasutati 78 % EL 15 riikidest välja veetud jäätmetest. Kõige suurema protsendi oma jäätmetest ja kõige suurema üldkoguse jäätmeid vedasid taaskasutamiseks välismaale Madalmaad, Saksamaa, Belgia ja Prantsusmaa. 2005. aastal saatsid Portugal, Kreeka, Sloveenia ja Taani oma jäätmeid välja eelkõige kõrvaldamise eesmärgil, kuigi ELi statistika seisukohalt on asjakohased üksnes Taani suured kogused. Itaalia saatis üle 1 miljoni tonni jäätmeid välismaale, sellest 45 % kõrvaldamiseks. „Eksporditud“ jäätmete taaskasutamiseks või kõrvaldamiseks ette nähtud osa ei ole siiski liikmesriigi jäätmekäitluse taseme otsene näitaja, kuna enamik jäätmeid töödeldakse siiski päritoluriigis (näiteks Itaalia puhul 2005. aasta jäätmetest 90 %).

Nagu ka komisjoni esimeses aruandes märgitud, on ohtlike jäätmete liikmesriikidest väljavedu piiratud. Uue jäätmesaadetiste määruse[5] kohaselt on keelatud kõrvaldatavate jäätmete eksport riikidesse, mis ei ole ELi või EFTA liikmed, ning taaskasutatavate ohtlike jäätmete eksport riikidesse, mis ei ole OECD liikmed. Baseli konventsiooni sekretariaadile esitatud aruannetes esitavad ELi liikmesriigid eksporditud ohtlike jäätmete sihtriigi andmed. Nende aruannete kohaselt viidi suurem enamik ajavahemikul 1997–2005 üle piiri veetud ohtlike jäätmete ja muude jäätmete kogusest teistesse ELi liikmesriikidesse. Ajavahemikul 2000–2005 jäi enam kui 90% jäätmesaadetistest EL 15 riikidesse; alates 2001. aastast on vähemalt 98 % EL 15 riikide jäätmesaadetistest olnud saadetud EL 25 ja EFTA riikidesse (vt A osa tabel 14). See tähendab, et iseseisvuse ja läheduse põhimõtted on paari viimase aasta jooksul populaarsust kogunud.

Uute liikmesriikide olukorda on raske hinnata jäätmesaadetiste oluliselt väiksemate koguste tõttu (vt A osa tabel 7) ning seepärast, et vaatlusperiood on olnud lühem. Kuigi EL 10 riikidest 2000–2005 välja veetud jäätmesaadetistest suurem osa viidi üldiselt EL 15 riikidesse, veeti märkimisväärselt suur protsent jäätmesaadetistest ka EL 10 riikidest välja riikidesse, mis ei ole OECD liikmed. Edaspidine analüüs näitab, kas pärast EL 10 liikmesriikide ühinemist ELiga on tekkinud vastupidine suundumus (nagu näitavad 2004/2005. aasta andmed) ja kas jäätmete vedu EL 25 riikidesse on tõusuteel.

5. Ohtlike jäätmete sissevedu liikmesriikidesse

Kõik liikmesriigid peale Küprose, Leedu ja Malta on esitanud teavet ohtlike jäätmete sisseveo kohta („import“ Baseli konventsiooni mõistes), kuigi andmete üldine kvaliteet oli selgelt kehvem kui „ekspordi“ andmetel. Uute liikmesriikide kohta on vähe teavet, kuigi 2005. aasta andmed on täielikud (v.a eespool nimetatud riigid). Samaaegselt liikmesriikidest toimunud ohtlike jäätmete väljaveo kasvuga on suurenenud ka nende sissevedu liikmesriikidesse. „Impordi“ kohta teatatud üldkogused olid alati „ekspordi“ kogustest kolmandiku võrra väiksemad, kuigi andmete võrdlus näitab, et kättesaadavad andmed „impordi" kohta on usutavad. Jäätmete väljaveol ei ole EL 10 riikidel nii suurt osatähtsust (vt A osa tabel 15). 2005. aastal teatati 3,5 miljoni tonni ohtlike jäätmete veost EL 25 riikidesse.

Aastatel 2000–2005 tõid välismaalt sisse kõige suuremad kogused ohtlikke jäätmeid Saksamaa, Belgia, Prantsusmaa ja Madalmaad. Nende osa kõikidest 2005. aastal ühendusse toodud jäätmete üldkogusest moodustas 80%. 2004. aastal ületas Saksamaa „import“ esmakordselt 1 miljoni tonni piiri. Belgial on liidripositsioon ohtlike jäätmete sisseveo koguses ühe inimese kohta; tema järel tulevad Madalmaad, Rootsi, Saksamaa ja Taani (vt A osa tabel 16). Kõige väiksemate „impordi“ kogustega paistavad silma eelkõige väiksemad riigid, tõenäoliselt on neil vähem võimalusi suuremate jäätmekoguste kõrvaldamiseks.

„Muude jäätmete“ saadetised ühendusse on alates 1999. aastast moodustanud lõviosa (vt A osa tabelid 15 ja 17). Umbes 78% ehk 4,6 miljonit tonni kõikidest 2005. aastal Saksamaale veetud jäätmesaadetistest liigitati „muudeks jäätmeteks“. Erinevalt EL 25 riikide üksnes ohtlike jäätmete „importi“ ja „eksporti“ iseloomustavatest numbritest olid „muude jäätmetega“ kombineeritud ohtlike jäätmete vedu iseloomustavad numbrid üksteisele väga lähedal (vt A osa tabelid 5 ja 15 võrdluses tabelitega 7 ja 17).

Liikmesriikidesse sisse toodud Y-koodiga jäätmete puhul tuleb nimetada, et ülekaaluka enamuse moodustasid täpsustamata kategooriaga jäätmesaadetised („liigitamata”) ja Y-koodide kombineerimist („kombineeritud”) praktiliselt ei kasutatudki. Täpsustamata kategooriaga jäätmesaadetisi veeti peamiselt Saksamaale, Itaaliasse, Prantsusmaale, Rootsi ja Ühendkuningriiki. 2005. aastal moodustasid „liigitamata“ jäätmed ligi 60% kõikidest ühendusse veetud jäätmetest, Y1–18 kategooria jäätmed 20%, Y19–45 kategooria jäätmed 13% ja Y46–47 kategooria jäätmed 6% (vt A osa tabel 19). „Liigitamata“ jäätmete suur hulk näitab, et Baseli konventsiooni I lisas esitatud Y-koodid ei ole piisavad kõikvõimalike ohtlike jäätmete voogude kirjeldamiseks. Sel põhjusel osutati Baseli konventsiooni osaliste konverentsi otsuses IV/9, et Baseli konventsiooni VIII lisa A-nimekirja koodid ja IX lisa B-nimekirja koodid aitavad konventsiooni rakendamist tõhusalt lihtsustada ja Baseli küsimustik annab võimaluse neid koode aruandluses kasutada. Lisaks leppisid konventsiooniosalised otsusega VIII/15 kokku menetluses, mille järgi nimekirju vajadusel läbi vaadata ja korrigeerida.

Y-koodide alla kuuluvate jäätmete sisseveo andmed kümnest liikmesriigist näitavad kõikide jäätmerühmade suhteliselt püsivat kasvu aastatel 1997–2005. Kõige suurem kasv toimus „liigitamata“ jäätmete rühmas. See rühm on alates 2001. aastast hõlmanud enam kui poole kogu „impordist“, peamiselt Saksamaale veetud liigitamata jäätmekoguste tõttu.

Enamik liikmesriikidesse sisseveetud jäätmetest töödeldi taaskasutustoimingus. Aastatel 2001–2005 oli taaskasutuse määr isegi kõrgem kui varasematel aastatel; keskmiselt 85% EL 15 riikidesse sisse veetud jäätmetest taaskasutati – see moodustas umbes 40 miljoni tonni suuruse üldkoguse (vt A osa tabel 21). Samamoodi kasvas jäätmete sissevedu kõrvaldamise eesmärgil, ehkki selle algne määr oli küll palju väiksem.

Kättesaadavatest andmetest on näha, kuivõrd palju taaskasutamise ja kõrvaldamise protsendid liikmesriigiti erinevad (vt A osa joonis 22). 2005. aastal oli ligi 38% Austriasse veetud jäätmetest määratud kõrvaldamisele, samas kui Soome, Luksemburgi ja Hispaania puhul oli see number tegelikult enam kui 50%. Saksamaa oma 631 000 tonniga teatas kõige suuremast kogusest kõrvaldamiseks „imporditud“ jäätmetest, kuigi see moodustas 2005. aastal üksnes 13% Saksamaa jäätmete „impordist“. Eespool osutatud jäätmete kõrvaldamist iseloomustavad arvud võivad olla suured seetõttu, et "importivates" riikides on olemas spetsiifilised jäätmekäitluskohad.

Nagu ka komisjoni esimeses aruandes märgitud, on ohtlike jäätmete liikmesriikidesse sissevedu piiratud, kuigi need piirangud ei ole nii ranged kui ekspordi puhul. Liikmesriigid on oma aruannetes esitanud andmed imporditud ohtlike jäätmete päritoluriigi kohta.

Nende aruannete kohaselt pärines aastatel 1997–2005 liikmesriikidesse sisseveetud jäätmetest suur enamik (EL 15 riikide keskmine oli 89%) teistest liikmesriikidest. Muutused selles määras on kogu perioodi vältel tervikuna olnud üksnes marginaalsed. Vähemalt 96% jäätmetest tuli EL 25 ja EFTA riikidest ning ainult 1% riikidest, mis ei kuulu OECDsse (vt A osa tabel 24). See on kooskõlas ühenduse tasandi iseseisvuse ja läheduse põhimõttega.

6. Järeldused ja soovitused

Liikmesriikidelt saadud aruannete põhjal saab järeldada järgmist.

- Aruandlus

Liikmesriigid on üldiselt esitanud piisavalt teavet ühendusesisese jäätmeveo ja ühendusse sisse ning ühendusest välja veetavate jäätmesaadetiste kohta. Mõlemale küsimustikule vastanute määr oli umbes 70%. Suhteliselt suur hulk Baseli küsimustiku vastustest oli kasutamiskõlbmatu. Enamik aruandeid esitati aasta või kaks pärast võrdlusaastat. Ilmselt ei pidanud liikmesriigid määruse artikli 41 lõiget 1 kohustuslikuks tähtajaks.

Kvantitatiivsete andmete ülekandmisel ja hindamisel tekkinud probleemid näitasid vajadust andmete kogumise ja ülekandmise rangema standardi järele kui jäätmestatistika määruse nõuetega ette nähtud. Andmete esitamisel ei olnud EL 15 ja EL 10 liikmesriikide vahel suuremaid erinevusi, kuigi EL 10 riikidesse veetud jäätmesaadetiste kohta on väga vähe informatsiooni.

- Andmete kvaliteet

Vastuste kvaliteet oli kõikuv. Kui mõned erandid välja arvata, oli aruandlus vahejuhtumite või õnnetuste ja ebaseaduslike saadetiste kohta ebapiisav. Väga oluline on selliste andmete esitust tulevikus parandada.

Andmete üldine kvaliteet oli jäätmete „ekspordi“ puhul parem kui „impordi“ puhul; andmete võrdlus näitab aga, et ka „impordi“ andmed on kõlblikud. Aastate 2001–2006 kohta esitatud andmed on märkimisväärselt paremad kui varasemate perioodide andmed.

- Jäätmete liigitamine

Liikmesriigid on Baseli konventsiooni Y-koode väga erinevalt kasutanud ja esitanud andmeid märkimisväärse hulga „liigitamata“ jäätmete kohta. Liikmesriigid on kasutanud kahe jäätmeliigitussüsteemi koode läbisegi (Euroopa Liidu jäätmealased õigusaktid ja Baseli konventsioon).

- Jäätmeteke

Kronoloogilist arengut aastatel 2001–2006 on raske hinnata, sest mõned liikmesriigid teatasid suuremast kasvust muutunud jäätmeseaduste tõttu. EL 15 riikides tekkinud ohtlike jäätmete hulk kasvas 2000–2005. aastani 22% võrra, st 4% aastas. Olemasolevatest andmetest on näha, et EL 25 riikides tekkinud jäätmete kogus ei ole alates 2002. aastast eriti kasvanud.

- Jäätmete vedu

Ajavahemikul 1997–2001 kasvas liikmesriikidest väljaveetavate ohtlike jäätmete kogus kahekordseks ja ajavahemikul 2001–2005 kahekordistus veel kord. EL 25 riikidest 2005. aastal välja veetud üldkogus oli 5,6 miljonit tonni. Sellest kasvust hoolimata töödeldi 2005. aastal 91% ühenduse ohtlikest jäätmetest nende päritoluriigis. Sarnasel moel kasvas ka jäätmete sissevedu. Aruannete järgi on EL 10 riikidel jäätmeveos väga väike osatähtsus.

Enamik jäätmesaadetistest töödeldi taaskasutustoimingus. Ajavahemikul 2001–2005 taaskasutati keskmiselt 85% EL 15 riikidesse sisseveetud jäätmetest, st umbes 40 miljonit tonni. Mõne EL 15 riigi suur „import“ jäätmete kõrvaldamise eesmärgil tulenes sellest, et „importivates“ riikides on olemas spetsiifilised jäätmekäitluskohad.

Ajavahemikul 1997–2005 liikus enamik jäätmesaadetisi ELi piires. Ajavahemikul 2000–2005 jäi enam kui 90% jäätmesaadetistest EL 15 riikidesse; vähemalt 98% EL 15 riikide jäätmesaadetistest veeti alates 2001. aastast EL 25 ja EFTA riikidesse. Sisseveetavaid jäätmesaadetisi käsitlevad andmed osutavad, et 96% kogu EL 15 riikide "impordist" tuli EL 25 ja EFTA riikidest ning ainult 1% pärines riikidest, mis ei kuulu OECDsse.

[1] Nõukogu määrus (EMÜ) nr 259/93, 1. veebruar 1993, jäätmesaadetiste järelevalve ja kontrolli kohta Euroopa Ühenduses, ühendusse sisseveo ning ühendusest väljaveo korral, EÜT L 30, 6.2.1993, lk 1, tunnistatud kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1013/2006, 14. juuni 2006, jäätmesaadetiste kohta, kohaldatav alates 12. juulist 2007. Kõnealune uus määrus ei puuduta käesolevat uuringut.

[2] Komisjoni aruanne nõukogule ja Euroopa Parlamendile 1. veebruari 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 259/93 (jäätmesaadetiste järelevalve ja kontrolli kohta Euroopa Ühenduses, ühendusse sisseveo ning ühendusest väljaveo korral) rakendamise kohta. Ohtlike jäätmete ja muude jäätmete tekitamine, töötlemine ja riikidevaheline vedu Euroopa Liidu liikmesriikides 1997–2000, {SEC(2006) 1053}, 1.8.2006.

[3] Komisjoni otsus 1999/412/EÜ, 3. juuni 1999, EÜT L 156, 23.6.1999, lk 37.

[4] Vt lisatud töödokumendi D osa.

[5] Vt joonealune märkus 1.