EUROOPA KOMISJON Brüssel,14.7.2021 COM(2021) 558 final/2 CORRIGENDUM

This document corrects COM(2021)558 final of 14.7.2021



Concerns all the language versions

Formatting errors in the text and other

minor errors in the text and annexes



The text shall read as follows: Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV milles käsitletakse energiatõhusust (uuesti sõnastatud) (EMPs kohaldatav tekst) {SEC(2021) 558 final} - {SWD(2021) 623 final} - {SWD(2021) 624 final} - {SWD(2021) 625 final} - {SWD(2021) 626 final} - {SWD(2021) 627 final}



ETTEPANEKU TAUST 1. SELETUSKIRI Euroopa rohelise kokkuleppe vastuvõtmisega 2019. aasta detsembris kehtestas komisjon „uue majanduskasvu [strateegia], mille eesmärk on muuta EL õiglaseks ja jõukaks, nüüdisaegse, ressursitõhusa ja konkurentsivõimelise majandusega ühiskonnaks, kus 2050. aastaks ei ole enam kasvuhoonegaaside netoheidet ja kus majanduskasv on ressursikasutusest lahutatud. Samuti on selle eesmärk kaitsta, säilitada ja suurendada ELi looduskapitali ning kaitsta kodanike tervist ja heaolu keskkonnaga seotud ohtude ja mõjude eest“. Nende eesmärkide saavutamiseks tuleb „[e]sikohale [...] seada energiatõhusus“. Sellega seoses teatas komisjon ka, et ta esitab mõjuhindamise läbinud kava, millega seada vastutustundlikul viisil kõrgem eesmärk vähendada 2030. aastaks liidu kasvuhoonegaaside heidet, ning andis lubaduse, et „vaatab vajadusel 2021. aasta juuniks läbi asjaomased energeetikaalased õigusaktid ja esitab nende muutmise ettepanekud“. 2020. aasta märtsis esitas komisjon Euroopa kliimamääruse ettepaneku, mis näeb ette vähendada 2050. aastaks Euroopas süsinikuheidet. Komisjon tegi oma kliimaeesmärgi kavas ettepaneku tõsta liidu kasvuhoonegaaside heite vähendamise eesmärki ja vähendada 2030. aastaks heidet võrreldes 1990. aasta tasemega vähemalt 55 %, mis on oluliselt suurem vähenemine kui praegune 40 % eesmärk. Kliimaeesmärgi kavas nähti ette ka kõigis majandussektorites vajalikud meetmed, sealhulgas peamiste õigusaktide läbivaatamine, et saavutada see kõrgem eesmärk ja täita Euroopa rohelist kokkulepet käsitlevas teatises võetud kohustus esitada terviklik kava, millega seada vastutustundlikul viisil Euroopa Liidus kõrgem eesmärk vähendada heidet 2030. aastaks 55 % võrra. Kliimaeesmärgi kava on kooskõlas ka Pariisi kokkuleppe eesmärgiga hoida üleilmne temperatuuri tõus tunduvalt alla 2 °C ja jätkata jõupingutusi temperatuuri tõusu hoidmiseks alla 1,5 °C. 2020. aasta detsembris kiitis Euroopa Ülemkogu heaks ELi siduva eesmärgi vähendada liidus 2030. aastaks kasvuhoonegaaside netoheidet 1990. aastaga võrreldes vähemalt 55 %. Euroopa Ülemkogu otsustas, et kliimaeesmärki tuleb suurendada viisil, mis ergutaks kestlikku majanduskasvu, looks kvaliteetseid töökohti, tooks liidu kodanikele tervise- ja keskkonnaalast kasu ning soodustaks liidu majanduse pikaajalist ülemaailmset konkurentsivõimet, edendades innovatsiooni keskkonnahoidliku tehnoloogia valdkonnas. 22. aprillil 2021 jõudsid Euroopa Parlament ja nõukogu esialgsele poliitilisele kokkuleppele vähendada kasvuhoonegaaside heidet 2030. aastaks vähemalt 55 %. Sellega luuakse tegevusraamistik kasvuhoonegaaside heite vähendamiseks järgmistel aastakümnetel, kuid vähenemise tagamiseks tuleb see konkreetsete õigusaktidega rakendada. Prognooside kohaselt väheneks praeguse poliitika täieliku rakendamise korral kasvuhoonegaaside heide 2030. aastaks 1990. aasta tasemega võrreldes ligikaudu 45 %, kui mitte arvestada maakasutusest tulenevat heidet ja neeldumist, ning maakasutust arvesse võttes umbes 47 %. Seepärast on 2030. aasta kliimaeesmärgi kavas ette nähtud kõigis majandussektorites nõutavad meetmed ning peamiste õigusaktide läbivaatamise algatamine, et saavutada see kõrgem eesmärk. Selle rakendamiseks kuulutati Euroopa Komisjoni 2021. aasta tööprogrammis välja pakett „Eesmärk 55“ („Fit for 55“), mille eesmärk on vähendada kasvuhoonegaaside heidet 2030. aastaks vähemalt 55 % ja saavutada 2050. aastaks kliimaneutraalne Euroopa. Pakett hõlmab paljusid poliitikavaldkondi, sealhulgas energiatõhusust, taastuvaid energiaallikaid, maakasutust, energia maksustamist, jõupingutuste jagamist ja heitkogustega kauplemist. Energiatõhusus on peamine tegevusvaldkond ja ilma selleta ei ole liidu majandust võimalik täielikult CO2 heite vabaks muuta. Energiatõhususe direktiivi vastuvõtmise tulemusel hõlmab liidu praegune energiatõhususe poliitika kulutõhusaid energiasäästu võimalusi. 2018. aasta detsembris muudeti energiatõhususe direktiivi paketi „Puhas energia kõikidele eurooplastele“ raames eelkõige selleks, et lisada uus liidu eesmärk suurendada 2030. aastaks energiatõhusust vähemalt 32,5 % (võrreldes 2030. aastaks prognoositud energiatarbimisega) ning laiendada ja tugevdada energiasäästukohustust 2020. aastale järgnevateks aastateks. Kuigi 2020. aasta energiatõhususeesmärk võib olla COVID-19 pandeemiast tingitud erandlike asjaolude tõttu saavutatud, jääb liikmesriikide poolt riiklikes energia- ja kliimakavades esitatud riiklike kohustuste summa liidu 2030. aasta eesmärgist (32,5 %) allapoole. Nende kohustuste tulemusel väheneks lõppenergia tarbimine 29,4 % ja primaarenergia tarbimine 29,7 % võrreldes 2007. aasta võrdlusstsenaariumi prognoosidega 2030. aastaks. See tähendaks, et EL 27s kokku oleks puudujääk eesmärgi saavutamisel primaarenergia tarbimise puhul 2,8 protsendipunkti ja lõppenergia tarbimise puhul 3,1 protsendipunkti. See puudujääk mõjutab ka energiatõhususe valdkonnas kõrgemate eesmärkide saavutamiseks vajalikke jõupingutusi. Kliimaeesmärgi kava mõjuhinnangus peetakse vähetõenäoliseks, et vajalik suurem energiatõhusus saavutatakse pelgalt turujõudude, praeguse turukorralduse ja tehnoloogiaarenduse abil, mis tähendab, et tuleb teha täiendavaid jõupingutusi. Käesolevale direktiivile lisatud mõjuhinnangu kohaselt tuleb energiatõhususeesmärki selle praeguselt 32,5 % tasemelt märkimisväärselt suurendada. Kõrgem eesmärk nõuab energiatõhususe suuremat edendamist kulutõhusal viisil kõigis energiasüsteemi valdkondades ja kõigis asjaomastes sektorites, kus tegevus mõjutab energianõudlust, näiteks transpordi-, vee- ja põllumajandussektoris. Vee ja energia vahelise seosega tegelemine on eriti oluline, kuna vee- ja energiavajadus suureneb ning kliimamuutused avaldavad veevarudele üha suuremat survet. Energiatõhususe direktiiv on 2050. aastaks kliimaneutraalsuse saavutamise oluline element ja selle kohaselt tuleb energiatõhusust käsitada iseseisva energiaallikana. Energiatõhususe keskset rolli toetab energiatõhususe esikohale seadmise põhimõte. Seda peetakse liidu energiapoliitika juhtpõhimõtteks ja seda tuleks arvesse võtta kõigis sektorites, mitte ainult energiasüsteemis, ning kõigil tasanditel, sealhulgas finantssektoris. Uute tarne-eeskirjade ja muudes poliitikavaldkondades kehtestatavate normide kindlaksmääramisel tuleks kavandamis- ja investeerimisotsuste puhul kaaluda esimese valikuna energiatõhususlahendusi. Seda põhimõtet on tunnustatud kui energiasüsteemide lõimimise strateegia põhielementi. Kuigi energiasäästupotentsiaal on endiselt suur kõigis sektorites, on eriti suureks probleemiks transport, kuna selle arvele langeb 30 % lõppenergia tarbimisest, ning hooned, sest 75 % liidu hoonete energiatõhusus on väike. Teine oluline sektor, millele pööratakse üha suuremat tähelepanu, on info- ja kommunikatsioonitehnoloogia (IKT) sektor, mis annab 5–9 % kogu maailma elektritarbimisest ja üle 2 % koguheitest. 2018. aastal oli andmekeskuste energiatarbimine liidus 76,8 TWh. Prognooside kohaselt suureneb see 2030. aastaks 98,5 TWh-ni ehk 28 %. Seda suurenemist võib näha nii absoluutarvudes kui ka suhtelises arvestuses: ELis moodustasid andmekeskused 2018. aastal 2,7 % elektrinõudlusest ja praeguse suundumuse jätkudes ulatub see 2030. aastaks 3,21 %ni. Euroopa digitaalses strateegias on juba rõhutatud, et on vaja äärmiselt energiatõhusaid ja kestlikke andmekeskusi ning läbipaistvusmeetmeid telekommunikatsioonivõrgu operaatoritele, et saada rohkem teavet nende keskkonnajalajälje kohta. Avalik sektor on iseseisev oluline majandustegevuses osaleja, kelle arvele langeb ligikaudu 5–10 % liidu lõppenergia tarbimisest. Üldiselt on liidu osakaal keskvalitsusasutustega sõlmitud riigihankelepingutes hinnanguliselt ligikaudu 16 %. Liikmesriikide tasandil jääb see vahemikku 5–86 %. Üldkasutatavad hooned kasutavad hinnanguliselt ligikaudu 2 % liidu lõppenergia tarbimisest. Kogu avalikus sektoris esineb kulutõhusat säästupotentsiaali endiselt nii olemasolevate hoonete renoveerimisel ja energiajuhtimisel kui ka energiatõhusate hoonete, toodete ja teenuste edasisel hankimisel. Tööstus on üks sektoreid, kus energiatõhusus on viimase kümne aasta jooksul oluliselt suurenenud. Kulutõhus säästupotentsiaal on siiski veel olemas. Kütmiseks ja jahutamiseks kulub pool liidu lõppenergia tarbimisest, mis teeb sellest suurima energia lõpptarbimise sektori. Selles sektoris on veel suur potentsiaal vähendada energiatarbimist, saavutades siiski vajaliku temperatuuri. Seepärast on kütte- ja jahutussektoril oluline roll liidu püüdlustes minna 2050. aastaks üle puhtale ja CO2-neutraalsele majandusele. Suur osa jõupingutustest on vaja teha hoonete parema isoleerimise valdkonnas, kuid potentsiaali pakub ka vajaliku kütte- või jahutusenergia tõhusam tarnimine. Energia muundamisel, ülekandmisel ja jaotamisel võib energiakadu olla märkimisväärne. Ühtse metoodika ja aruandluse puudumine raskendab võrkude, operaatorite või võrdlusnäitajate võrdlemist. Tegelikult puudub liidus energiakao ühtne määratlus ja selle tulemusena on andmete kvaliteet ebaoptimaalne, millega tuleb tegeleda. Kodumajapidamiste sektor moodustab ligikaudu veerandi liidu lõppenergia tarbimisest. Tarbijate ja kodanike käitumisel on sellele energiatarbimisele oluline mõju ning energiatõhususe direktiiv sisaldab sätteid, mis toetavad kodanike ja tarbijate mõjuvõimu suurendamist. Kuna eelkõige kohalikul tasandil puudub energiatõhususe edendamisel jõuline tarbijakäitumine ja tarbijate mõjuvõimu ei suurendata, on tarbijate stiimulid energiatõhususe parandamiseks ning suurte algkulude ja lahknevate huvide probleemi lahendamiseks ebapiisavad. Kuigi energiatõhususe direktiiviga on liikmesriikidele juba ette nähtud stiimulid energiaostuvõimetusega tegelemiseks, on COVID-19st tingitud kriis toonud esile pakilise vajaduse tegeleda energiaostuvõimetusega, kui liit soovib luua sotsiaalse Euroopa, nagu lepiti kokku Porto sotsiaalkohustuses, mis toetab kõigi kodanike vajaduste rahuldamist, võimaldades neil osaleda aktiivselt rohepöördes, leevendades samal ajal kahjulikku mõju ja jättes mitte kedagi kõrvale. Tähelepanu keskmesse tõuseb energiaostuvõimetuse tase kõigis liikmesriikides, sest üha rohkem Euroopa elanikke ei saa endale lubada hädavajalikku energiat, eelkõige energiakulude ja tööpuuduse kasvu tõttu. Ka keskmise sissetulekuga leibkondi võib lähitulevikus üha rohkem ohustada energiaostuvõimetus, kuna juba praegu on enamik energiaostuvõimetuid kodumajapidamisi (madalama) keskmise sissetulekuga leibkonnad. Energiatõhusust peetakse kõige tõhusamaks lahenduseks energiaostuvõimetuse leevendamisel ja hinnameetmete võimaliku negatiivse jaotusliku mõju ületamisel. Vastavalt Euroopa rohelisele kokkuleppele käsitletakse seda topeltprobleemi nii energiatõhususe direktiiviga kui ka paketi „Eesmärk 55“ muude algatustega, eelkõige sotsiaalse kliimafondiga, ning muudetakse kliimaga seotud ja sotsiaalsed vajadused võimalusteks. Sellega seoses aitavad muudatused energiatõhususe direktiivi tugevdada, et saaks paremini tegeleda allesjäänud turutõkete ja -tõrgetega, võttes arvesse Euroopa rohelise kokkuleppe laiemaid eesmärke, mis näevad ette mitte kedagi kõrvale jätta ja saavutada kestlik majandus. Seega tugevdatakse ettepanekuga energiatõhususe direktiivi erinevaid sätteid, et see aitaks optimaalselt saavutada kõrgemat kliimaeesmärki vähendada 2030. aastaks kasvuhoonegaaside heidet vähemalt 55 %, nagu on sätestatud kliimaeesmärgi kavas. • Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega Ettepanek on osa energiatõhususe poliitikameetmete laiemast poliitikaraamistikust, mis käsitleb energiatõhususpotentsiaali konkreetsetes poliitikavaldkondades, sealhulgas hooned (direktiiv 2010/31/EL (hoonete energiatõhususe direktiiv), tooted (direktiiv 2009/125/EÜ, määrus (EL) 2017/1369 ja määrus (EL) 2020/740) ja juhtimismäärus (EL) 2018/1999. Nendel poliitikavaldkondadel on väga oluline osa energiasäästu saavutamisel toodete asendamise või hoonete ehitamise või renoveerimise korral. Ettepanek on kooskõlas taastuvenergia direktiivi läbivaatamise ettepanekuga. Käesoleva energiatõhususe direktiivi uuesti sõnastamise ettepanekuga luuakse raamistik muude energiatõhususe poliitikameetmete võtmiseks, sätestades energiatõhususeesmärgid ning nähes ette peamised sektoriülesed meetmed, aga ka konkreetsemad meetmed. Selle eesmärk on saavutada avalikus sektoris energiasääst, sealhulgas kehtestades kohustuse renoveerida igal aastal üldkasutatavaid hooneid ning võttes kaupade, teenuste, ehitustööde ja hoonete hankimisel arvesse energiatõhusust. Ettepaneku üldkasutatavaid hooneid käsitlev erieesmärk täiendab hoonete energiatõhususe direktiivi, millega kehtestatakse hoonetega seotud standardid ja konkreetsed tehnilised kohustused. Avalik sektor teenindab kogu elanikkonda, sealhulgas haavatavaid ja energiaostuvõimetuse ohus olevaid tarbijaid, tagades seega, et kooskõlas Euroopa rohelise kokkuleppe eesmärkidega ei jäeta kedagi kõrvale. Energiatõhususe direktiivis eriline keskendumine avalikule sektorile on esmatähtis, et avalik sektor saaks näidata energiatõhususe edendamisel eeskuju. Komisjon on alustanud hoonete energiatõhususe direktiivi läbivaatamist, et esitada 2021. aasta lõpus ettepanek. Kuigi praegu ei ole võimalik selle läbivaatamise tulemust ette näha, võetakse käesolevas ettepanekus arvesse hoonete energiatõhususe direktiivi erilist rolli kuluoptimaalse energiatõhususe nõuete kehtestamisel, tugevdades samal ajal energiatõhususe direktiivi sätteid, mis puudutavad avaliku sektori asutuste eeskuju, eelkõige seoses hoonete (artiklid 5 ja 6) ja riigihangetega (artikkel 7) – sellega tagatakse vajalik horisontaalne tegevusraamistik.

Energiatõhususe direktiiviga kehtestatakse kütte ja jahutuse kavandamisraamistik, et teha kindlaks energiatõhusus- ja taastuvenergiapotentsiaal liikmesriikides. Samuti nähakse ette järelevalvepoliitika ja meetmed selle potentsiaali ärakasutamiseks. See poliitika ja need meetmed toetavad otseselt taastuvenergia direktiivi artiklis 24 sätestatud taastuvenergia eesmärgi saavutmist kütte- ja jahutussektoris. Näiteks edendaks tõhusa kaugkütte ja -jahutuse muudetud määratlus (energiatõhususe direktiivi artikli 2 punkt 43) otseselt taastuvenergia kasutuselevõttu kaugküttes ja -jahutuses. Ja vastupidi, need alleesmärgid aitaksid kaasa energiatõhususe direktiivi energiatõhususeesmärkide saavutamisele. Lisaks viiakse energiatõhususe direktiiviga ette nähtud kütte- ja jahutussektori kavandamismeetmed kooskõlla riiklike energia- ja kliimakavade ajakavaga. See aitab paremini ühtlustada riiklikke energia- ja kliimakavasid, põhjalikke hindamisi ning taastuvenergia direktiivi artikli 15 lõike 7 kohaseid hindamisi, mis käsitlevad taastuvatest energiaallikatest toodetud energia võimalusi ning kütte- või jahutusenergia sektoris heitsoojus- ja heitjahutusenergia kasutamise võimalusi. Energiatõhususe direktiivi eri sätteid käsitleva aruandluse üksikasjad on sätestatud juhtimismääruses (määrus (EL) 2018/1999). Selle määruse kohaselt peab iga liikmesriik koostama aastateks 2021–2030 kümneaastase lõimitud riikliku energia- ja kliimakava, milles kirjeldatakse, kuidas ta kavatseb muu hulgas aidata saavutada 2030. aasta energiatõhususeesmärki. Juhtimismäärus sisaldab ka konkreetseid nõudeid, mis käsitlevad energiatõhususeesmärkide seadmist, aruandekohustusi, edusammude jälgimist ning ebapiisavate eesmärkide ja edusammude korral võetavaid parandusmeetmeid. Analüüsida tuleb käesoleva direktiivi muudatuste mõju, mille tõttu võib osutuda vajalikuks juhtimismääruse hilisem muutmine, et tagada nende kahe õigusakti sidusus. Nõuete kattumise vältimiseks tuleks uued sätted, mis on eelkõige seotud soovituslike riiklike eesmärkide kehtestamisega, puudujääkide kõrvaldamise mehhanismidega ja aruandekohustustega, pärast juhtimismääruse läbivaatamist sellesse üle kanda ja sellega ühtlustada. Käesolevas direktiivis kavandatud muudatusi silmas pidades võib olla vaja uuesti läbi vaadata ka mõned juhtimismääruse sätted. Energiatõhususe direktiiv on seotud muude energiatõhusust käsitlevate õigusaktidega, st hoonete energiatõhususe direktiivi, liidu ökodisaini direktiivi, liidu energiamärgistuse määruse ja rehvide märgistamise määrusega. Nende õigusaktidega kehtestatakse energiatõhususe miinimumnõuded, kuid ei nõuta asendusmäärade suurendamist ega miinimumist tõhusamate tulemuste valimist. Peamised mehhanismid, mille abil saavad liikmesriigid oma energiasäästu üle loomuliku määra suurendada, et täita energiatõhususe direktiivi nõudeid, on soodustada ebatõhusate seadmete väljavahetamist ja tõhusamaid valikuid. Eri õigusaktid käsitlevad erinevaid energiatõhususe aspekte, kuid lõppkokkuvõttes on neil sama eesmärk, s.o parandada energiatõhusust ja saavutada liidu üldine energiatõhususeesmärk. Muudes valdkondades täiendab energiatõhususe direktiiv teisi õigusakte, et pöörata rohkem tähelepanu energiatõhususele ja seega suurendada üldist energiasäästu, näiteks riigihankeid, energiavõrke ning kütet ja jahutust käsitlevate meetmete abil. • Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega Energiatõhususe direktiivi ülesehituses tehtavad muudatused on seotud olemasolevate ja kavandatavate poliitikasuundade ja meetmetega, sealhulgas hinnastamisega seotud ja muude mehhanismide ning meetmetega. Energiatõhususe direktiiv, milles käsitletakse energiatõhusust pärssivaid olemasolevaid turutõkkeid, toimib käsikäes heitkogustega kauplemise kasutuselevõtuga hoonetes kasutatavate kütuste puhul, mis lühendab energiatõhususe investeeringute tasuvusaega ja suurendab energiatõhususe meetmete ärilist põhjendatust kogu liidus. Kliimaeesmärgi kava näitas, et kasvuhoonegaaside heite 55 % vähendamise eesmärgi saavutamiseks kõige kulutõhusamal viisil on vaja nii regulatiivset sekkumist kui ka CO2 hinnastamist. Ülioluline on leida tasakaal CO2 hinnastamise ja reguleerimise vahel, et saavutada kulutõhusal viisil kõrgem kliimaeesmärk, ning ühtlasi leevendada mõju, mida CO2 kulude ülekandmine avaldab eelkõige haavatavatele tarbijatele ja lõppkasutajatele. Samal ajal annab heitkogustega kauplemine lubatud heitkoguse ühikute enampakkumiste kaudu lisatulu, mida saab liikmesriikide vahel ja sees ümber jaotada, et toetada haavatavaid ja energiaostuvõimetuid lõppkasutajaid arvete tasumisel ja hoonete renoveerimisel. Pakett „Eesmärk 55“ sisaldab asjaomaseid poliitikavahendeid, mis võivad aidata saavutada kasvuhoonegaaside heite 55 % vähendamise eesmärki, ning selle eesmärk on teha seda sidusal ja proportsionaalsel viisil koos muude asjakohaste määruste ja direktiividega. See puudutab eelkõige energiatõhususe direktiivi, taastuvenergia direktiivi (REDII), ELi heitkogustega kauplemise süsteemi (HKS), jõupingutuste jagamise määrust (ESR), maakasutust, maakasutuse muutust ja metsandust (LULUCF) ning energia maksustamist ja sõidukite CO2 heite norme. Paketi „Eesmärk 55“ eri algatuste vahelist sidusust tunnistati äärmiselt oluliseks, et paketti kuuluvad eri poliitikavahendid, sealhulgas energiatõhususe direktiiv, aitaksid kõige tõhusamal viisil saavutada kõrgemat kliimaeesmärki vähendada heidet 55 %. Need ELi poliitikameetmed aitavad kaasa energiatõhususe direktiivi eesmärkide ja eelkõige energiatõhususeesmärgi saavutamisele. Energiatõhususe direktiivis sätestatud eesmärgid ja meetmed tagavad tõhusama seotuse ja koostoime liidu muude poliitikavaldkondadega. Energiatõhususe direktiivil on olulised seosed taastuvenergia direktiiviga, eelkõige kütte ja jahutuse puhul, kuna mõlemad aitavad kaasa ka energiasüsteemide lõimimise strateegia eesmärkide saavutamisele. Energiatõhususe direktiivis on sätestatud tõhusam kavandamisraamistik, et teha kindlaks kütte ja jahutuse energiatõhusus- ja taastuvenergiapotentsiaal, ning nõutakse, et liikmesriigid rakendaksid poliitikat ja meetmeid selle potentsiaali ärakasutamiseks. See poliitika ja need meetmed toetavad otseselt taastuvenergia direktiivi artiklis 23 sätestatud taastuvenergia eesmärgi saavutamist kütte- ja jahutussektoris. Ja vastupidi, need eesmärgid aitavad kaasa energiatõhususe direktiivi artiklis 23 ja kogu energiatõhususe direktiivis sätestatud energiatõhususeesmärkide saavutamisele. ELi heitkogustega kauplemise süsteemiga kehtestatakse kasvuhoonegaaside heite piirmäär, mis aja jooksul väheneb. Jõupingutuste jagamise määrusega kehtestatakse liikmesriikidele siduvad iga-aastased kasvuhoonegaaside heite vähendamise eesmärgid, mis on suunatud ELi HKSiga hõlmamata sektorite, sealhulgas hoonete, transpordi ja põllumajanduse kasvuhoonegaaside heite vähendamisele. Jõupingutuste jagamise määrusega toetatakse energiatõhususe direktiivi, eelkõige energiasäästukohustuse järgimist. Energiasäästukohustusega seotud täiendavuse nõue motiveerib liikmesriike rakendama riiklikku poliitikat ja meetmeid, mis ületavad liidu tasandil kehtestatud energiatõhususe miinimumnõudeid (nt rangemad riiklikud ehituseeskirjad ja programmid, millega edendatakse kõrgema klassi seadmeid). Sellised hinnastamismeetmed nagu ELi HKS ja energia maksustamise direktiiv muudavad energiatõhususse investeerimise rahaliselt atraktiivsemaks, kuid ei kõrvalda turutõkkeid, mille tõttu ei ole investeeringute tase optimaalne. Seega täiendavad need energiatõhusust käsitlevaid õigusakte, kuid ei asenda neid. Enne kui kõik paketis „Eesmärk 55“ kavandatud meetmed ja eesmärgid täielikult jõustuvad ning vabastavad Euroopa kodanikud fossiilkütustest sõltumisest ja suurenevatest energiakuludest, võivad mõned meetmed tuua üleminekuperioodil kaasa märkimisväärse jaotusliku mõju. ELi HKSi laiendamine hoonetele ja transpordisektorile toob eeldatavasti kaasa energiahindade tõusu, kuna kütusetarnijad kannavad CO2 kulud tõenäoliselt üle tarbijatele, ning võib seega mõjutada haavatavaid tarbijaid ja fossiilkütuste lõppkasutajaid või energiaostuvõimetuse ohus olevaid inimesi. Sihipärased meetmed ülemineku hõlbustamiseks nii Euroopa kui ka riiklikul tasandil. Paketis „Eesmärk 55“ pakutakse energiatõhususe direktiivi raames välja konkreetsed meetmed ja uue heitkogustega kauplemise süsteemi tuludel põhinev uus rahastamisvahend, et leevendada mõju, mida avaldavad tarbijatele suuremad kulud, mis tulenevad CO2 hinna kehtestamisest maanteetranspordi- ja ehitussektoris. Oluline on tagada energiatõhususe investeeringute tegemine seal, kus asuvad ühiskonna kõige haavatavamad liikmed. Seda mõju võivad aidata leevendada toetusmeetmed, mille eesmärk on tugevdada energiasäästukohustust ning suurendada nii haavatavate tarbijate kui ka energiaostuvõimetute või energiaostuvõimetuse ohus olevate leibkondade ja vajaduse korral sotsiaaleluruumides elavate inimeste mõjuvõimu ja neid kaitsta. Energiatõhususe direktiivi raames kavandatud meetmete ja uutes sektorites heitkogustega kauplemisest saadaval tulul põhineva uue rahastamisvahendi koosmõju aitab võimalikku negatiivset sotsiaalset mõju tõhusalt ja solidaarselt käsitleda. Liikmesriigid saavad ELi HKSist, sealhulgas uutes sektorites heitkogustega kauplemisest saadavat tulu kasutada ka selleks, et rahastada meetmeid, mille eesmärk on parandada energiatõhusust, kaugküttesüsteeme ja soojustamist, või anda rahalist toetust madalama ja keskmise sissetulekuga leibkondadele. Selleks et käsitleda heitkogustega kauplemisest kahele uuele sektorile – ehitus- ja maanteetranspordisektorile – tulenevat sotsiaalset mõju, luuakse sotsiaalne kliimafond (edaspidi „fond“). Et liidu eelarve suudaks fondi lisakuludega toime tulla, esitab komisjon fondi käsitleva määrusega samal ajal ettepanekud nii 2021.–2027. aasta mitmeaastase finantsraamistiku määruse kui ka nõukogu otsuse (EL, Euratom) 2020/2053 (edaspidi „omavahendite otsus“) muutmiseks. Maanteetranspordi ja hoonete heitkogustega kauplemisest saadavast tulust laekub osa eelkõige liidu eelarvesse. Fondist tuleks pakkuda liikmesriikidele vahendeid nende hoonete energiatõhususe suurendamise meetmete ja investeeringute toetamiseks, et suurendada energiatõhusust, renoveerida hooneid ning vähendada hoonete kütte ja jahutuse CO2 heidet, sealhulgas lõimida energia tootmine taastuvatest energiaallikatest, ning heitevaba ja vähese heitega liikuvuse rahastamiseks. Liikmesriigid võiksid kaaluda ka ajutise otsetoetuse pakkumist haavatavatele leibkondadele ning edasisi struktuurimuutusi kiirendavate investeeringute tegemist. Lisaks on kooskõlas Euroopa renoveerimislainega mitmes uues ja olemasolevas mitmeaastase finantsraamistiku ja taasterahastu „Next Generation EU“ programmis ette nähtud liidu rahaline toetus energiatõhususe ja hoonete renoveerimise investeeringutele, mis aitavad energiaostuvõimetust vähendada või ära hoida. Energiatõhususe investeeringute teine oluline rahastamisallikas on taaste- ja vastupidavusrahastu, mille kaudu tehakse liikmesriikidele toetuste ja laenudena kättesaadavaks kokku 672,5 miljardit eurot. Üldise eesmärgi raames – eraldada 37 % taaste- ja vastupidavusrahastu vahenditest kliimameetmetele – kavatsevad liikmesriigid kooskõlas Euroopa Komisjoni suunistega kulutada märkimisväärseid summasid hoonete renoveerimise investeeringuteks, keskendudes eelkõige kõige madalamate energiatõhususnäitajatega hoonetele ja energiaostuvõimetutele leibkondadele. Ühtekuuluvuspoliitika fondid jätkavad üldise kliimaeesmärgi (30 %) piires ja valdkondlikult poliitikaeesmärgile nr 2 keskendudes liidu eelarvest olulise osa eraldamist energiatõhususe ja hoonete renoveerimise investeeringuteks, samal ajal kui programmi „InvestEU“ raames toetatakse sihtotstarbeliste rahastamisvahendite ja tehnilise abi, eelkõige Euroopa kohaliku energiaabi fondi (ELENA) kaudu suuremahulisi avaliku ja erasektori investeeringuid liikmesriikides. 17,5 miljardi euro suuruse kogueelarvega õiglase ülemineku fondi eesmärk on leevendada kliimaneutraalsele majandusele üleminekust tulenevaid sotsiaalseid ja majanduslikke kulusid, sealhulgas investeeringutega energiatõhususse ja hoonete renoveerimisse, millest saadakse kohalike töökohtade loomise ja energiaostuvõimetuse probleemi püsiva lahendamise näol kahekordset kasu. Keskselt hallatavatel programmidel, nagu programm LIFE või programm „Euroopa horisont“, on rahastamisprioriteedid, millega toetatakse õiglast üleminekut ja rohepööret kooskõlas eriprogrammide eesmärkide ja olemusega, st seades eesmärgiks uuendusliku tehnoloogia ja turuinnovatsiooni ning parimate tavade arendamine energiatõhususe poliitika rakendamisel. Maanteetranspordi CO2 heidet käsitlevates ELi õigusaktides on ette nähtud, et tootjad peavad vähendama uute sõidukite väljalasketorust väljuvat keskmist CO2 heidet, mis tuleneb nende müüdavatest sõidukitest. Kehtestatud on eeskirjad raskeveokite ning sõiduautode ja väikeste tarbesõidukite jaoks. Need eeskirjad tähendavad, et tootjad peavad kas võtma kasutusele tehnoloogia sõidukite energiatõhususe suurendamiseks (näiteks vähendades nende aerodünaamilist või veeretakistust või suurendades jõuseadme tõhusust) või kasutama energiaallikat, mille CO2 heide on väiksem. Täielikult elektrilistele jõuseadmetele üleminekuga välditakse sisepõlemismootorite energiakadu ja vähendatakse lõppenergia tarbimist kilomeetri kohta. Sõidukite CO2 heidet käsitlevatest õigusaktidest tulenev energiatarbimise vähenemine transpordisektoris kajastub ELi üldise energiatõhususeesmärgi tasemes. Energiatõhususe direktiiv loob sünergia säästva ja aruka liikuvuse strateegia meetmetega. Kuigi direktiiviga jäetakse liikmesriikidele täielik paindlikkus ja vabadus valida meetmeid energiatarbimise vähendamiseks transpordisektoris, pakub see stiimuleid energiatõhususe meetmete võtmiseks transpordisektoris. Energiatõhususe direktiivi täiendab ka ELi ringmajanduse tegevuskava. Pikema kasutusajaga toodete ja taristute kavandamine ning toorainete korduskasutamine ja ringlussevõtt vähendavad energiatarbimist ja kasvuhoonegaaside heidet toodete ja taristute olelusringi jooksul. Euroopa renoveerimislaine raames keskendutakse eelkõige sellele, et Euroopa hooned oleksid kogu olelusringi jooksul energiatõhusamad, vähem CO2-mahukad ja säästvamad. Hoonete renoveerimisel tekkivat saastet ja materjalidega seotud kasvuhoonegaaside heidet võivad aidata vähendada ringmajanduse põhimõtted. 2. ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS • Õiguslik alus

Ettepanek põhineb Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 194 lõikel 2, mis on energiavaldkonna meetmete õiguslik alus. Kavandatud meetmete eesmärk on parandada energiatõhusust kõigis sektorites ja kogu energiaahela ulatuses ning seega taotleda üht artiklis 194 loetletud eesmärki, nimelt edendada energiatõhusust ja energiasäästu kooskõlas artikli 194 lõike 1 punktiga c. Kuna alusleping sisaldab konkreetset energiavaldkonna õiguslikku alust, on asjakohane seda kasutada. • Subsidiaarsus (ainupädevusse mittekuuluva valdkonna puhul) Käesolevas ettepanekus käsitletakse subsidiaarsuse põhimõtet, kuna liidul puudub energiapoliitika valdkonnas ainupädevus. Ettepaneku aluseks on energiatõhususe üha suurem poliitiline ja majanduslik tähtsus ning selle tihe seos selliste poliitikavaldkondadega nagu energiavarustuskindlus, kliimamuutused, siseturg ning majanduslik ja sotsiaalne areng. Vajadus ELi meetmete järele ELi meetmed on seega subsidiaarsuse alusel põhjendatud kooskõlas ELi toimimise lepingu artikliga 191, sest koordineerimine Euroopa tasandil parandab tegelikult energiajulgeolekut ning toob kasu keskkonnale ja kliimale. Energiasäästu puudujääke (võrreldes ühiskonna seisukohast optimaalse tasemega) põhjustavad probleemid on kogu ELis ühesugused ja esinevad kõikjal. Liidu tasandi meetmeid on vaja selleks, et tagada liikmesriikide panus ELi tasandi siduva energiatõhususeesmärgi saavutamisse ning et see eesmärk saavutataks kollektiivselt ja kulutõhusalt. Liikmesriigid peavad kindlaks määrama oma riiklikud eesmärgid, sealhulgas trajektoorid, mis vastavad asjaomase liikmesriigi tingimustele ja olukorrale. Õigusakti olemus ja asjaolu, et energiatõhususeesmärk ei ole riiklikul tasandil siduv, on subsidiaarsuse põhimõttega kooskõlas. Riigi olukorda ja eripära arvesse võttes säilitavad liikmesriigid samal tasemel paindlikkuse oma poliitikameetmete, sektorite ja lähenemisviiside valikul, et saavutada 2030. aastaks nõutav energiasääst. Võttes arvesse kõrgemat kliimaeesmärki, täiendavad ja tugevdavad liidu meetmed riiklikke ja kohalikke meetmeid suuremate jõupingutuste tegemiseks energiatõhususe valdkonnas. Juhtimismäärusega on juba ette nähtud, et komisjon on kohustatud tegutsema liidu eesmärkide saavutamise nimel juhul, kui liikmesriikide eesmärgid on ebapiisavad, tunnistades seega de facto ametlikult liidu meetmete olulist rolli selles kontekstis, ning ELi meetmed on seega subsidiaarsuse alusel põhjendatud kooskõlas ELi toimimise lepingu artikliga 191. Energiasäästu puudujääke (võrreldes ühiskonna seisukohast optimaalse tasemega) põhjustavad probleemid on kogu liidus ühesugused ja esinevad kõikjal. Pidades silmas energiatarbimise väliskulusid (nt kasvuhoonegaaside heide, õhusaasteainete heide, energiajulgeolek), toovad energiatõhususe suurendamise ja energiatarbimise vähendamise meetmed tõenäoliselt kasu ka väljaspool riigipiire. Piiriüleste probleemide puhul ei anna liikmesriikide meetmed tõenäoliselt optimaalseid tulemusi. Kõrgema kliimaeesmärgi korral, mis nõuab kõrgemat energiatõhususeesmärki, peavad liidu meetmed täiendama ja tugevdama riiklikke ja kohalikke meetmeid. Lisaks on õigusakti olemus ja asjaolu, et energiatõhususeesmärk ei ole riiklikul tasandil siduv, subsidiaarsuse põhimõttega kooskõlas. Riigi olukorda ja eripära arvesse võttes säilitavad liikmesriigid samal tasemel paindlikkuse oma poliitikameetmete, sektorite ja lähenemisviiside valikul, et saavutada 2030. aastaks nõutav energiasääst. Energiavaldkond on siiski suure investeerimisvajadusega poliitikavaldkond. Kooskõlastatud lähenemisviis liidu tasandil võib luua usaldust, usaldusväärsust ja järjepidevust, suurendades eri osalejate investeeringute ja kaasamise tõenäosust. Liidu tasandi poliitika võib ka tagada ausa ja õiglase ülemineku riikidele ja piirkondadele, mille majandust võivad märkimisväärselt mõjutada tööstuse struktuuri või tööhõive muutused, mis tulenevad üleminekust väiksema CO2 heitega energiale. Lisaks võimaldab liidu tasandil kooskõlastatud tegevus paremini arvesse võtta liikmesriikide erinevaid tegutsemisvõimalusi. Väliskulud tekivad siis, kui kauba või teenuse tootmine või tarbimine tekitab kolmandatele isikutele kulusid (negatiivne mõju). ELi lisaväärtus Energiatõhususe poliitika on oluline mehhanism kasvuhoonegaaside heite vähendamiseks ning see aitab tuua keskkonnaalast, majanduslikku ja sotsiaalset kasu, nagu parem õhukvaliteet, väiksemad energiaarved ja parem tervis. Liidu 2030. aasta energia- ja kliimaeesmärgid on ühised eesmärgid. Sellega seoses on liidu kooskõlastatud poliitikal paremad võimalused muuta liit 2050. aastaks kliimaneutraalseks piirkonnaks. Ühine lähenemisviis on kõige tõhusam viis tagada rahvusvaheliste kohustuste täitmine. Konkreetsed meetmed energiatarbimise vähendamiseks tuleb võtta liikmesriikide tasandil. Nende meetmete jaoks on siiski vaja tõhusat liidu tasandi raamistikku. Kooskõlastatud ja ühtlustatud lähenemisviis liidu tasandil võimaldab liikmesriikidel tegutseda ja tõhustab nende meetmeid ning tagab neli vabadust. Liidu ühine lähenemisviis aitab näiteks luua suuremaid turge Euroopa tarnijatele, töötajatele ja kaupadele ning tagada, et kohaldatakse samu kohustusi ja eeskirju. See kaitseb ja edendab konkurentsi. Ühine lähenemisviis liidu tasandil võimaldab tarbijatel kasutada samu põhiõigusi ning saada võrreldavat ja äratuntavat teavet kogu liidus. Liidu ühine lähenemisviis energiatõhususele võimaldab tegeleda konkreetsete ühiste probleemidega, nagu vajadus leevendada energiaostuvõimetust. Energiatõhususe direktiivi rakendamisel saadud kogemused on näidanud, et liidu ühine raamistik on sotsiaalselt õiglane, vähendab kulusid, suurendab siseturust saadavat kasu ja võimaldab riikide poliitikakujundajatel üksteiselt õppida. Energiatõhususe direktiiv täiendab ja kiirendab tulemuslikult muid riiklikke ja liidu meetmeid. Liidu tasandil vastu võetud poliitika kajastab kliimamuutuste, varustuskindluse, kestlikkuse, keskkonna, siseturu ning sotsiaalse ja majandusliku arengu poliitikavaldkondade tihedat omavahelist seotust. Seega võib poliitika ja meetmete kindlaksmääramisel ja rakendamisel arvesse võtta ühtsele turule avalduvat mõju seoses majanduskasvu, investeeringute ja töökohtade loomisega. Rakkerühm, mille eesmärk on koondada liikmesriikide jõupingutused 2020. aasta energiatõhususeesmärkide saavutamiseks, toetas seda ja kutsus üles looma tugevat, sihipärast ja ühist energiatõhususe poliitikaraamistikku, et meelitada ligi vajalikke investeeringuid ning tagada energiasäästu saavutamine ausal ja õiglasel viisil. Lisaks toimib liidu ühtne turg tugeva tõukejõuna kulutõhususe saavutamiseks kasvuhoonegaaside heite vähendamisel. Liidu ühiste meetmega tagatakse, et poliitikaeesmärgid saavutatakse ühiselt võimalikult väikeste kuludega. Selleks et saavutada ühiselt üldised eesmärgid, saab liidu tasandil kooskõlastatud tegevus võimaldada ja tõhustada riigi tasandi jõupingutusi, tagades ühtlustatuma lähenemisviisi, aidates luua Euroopa tarnijatele ulatuslikke turgusid ning tagades, et nende suhtes kohaldatakse samu kohustusi ja eeskirju. Liidu tasandi raamistik suurendab ka investorite kindlustunnet. See annab kogu ühtsel turul üldise tõuke investeerida igat liiki energiatõhusamatesse toodetesse. Liidu ja riiklike eesmärkide sõnastamine annab selgelt märku sellest, kui suuri jõupingutusi energiatõhususe valdkonnas oodatakse, ning aitab kindlaks määrata energiatõhusate toodete ja teenuste turu suuruse. See saadab tarnijatele ja tootjatele signaali teha sellega seoses rohkem jõupingutusi tootearenduses. Et saavutada energiatõhusust ja suurendada ühtlasi tarbijate mõjuvõimu, on vaja sisukat, täpset ja arusaadavat teavet energiatarbimise ja sellega seotud kulude kohta ning lihtsat juurdepääsu ehitusmaterjalide (aknad, isolatsioon jne), kütte- ja jahutuslahenduste ning muude energiatõhususe parandamisele kaasa aitavate toodete konkurentsivõimelisele turule. Sektoripõhised meetmed, näiteks kütte- ja jahutussektorile suunatud meetmed, on vajalikud, et tagada asjakohane tähelepanu sektoritele, kus tuleb saavutada kasvuhoonegaaside heite suurim vähenemine. Ühtlustatud kavandamine tagab riikliku poliitika ja riiklike meetmete võrreldava kvaliteedi. Samuti tagab see liikmesriikide valdkondlikke eesmärke ja kavasid käsitleva struktureeritud teabe kättesaadavuse, aidates seega liikmesriikidel ja turuosalistel oma tegevust kavandada. Kütte ja jahutuse puhul aitab see tagada ühiste standarditega piisava turu, et suure tõhususega kaugkütte- ja koostootmiseseadmete tarnijad saaksid kulusid vähendada ning et motiveerida neid uuendusi tegema ja oma pakkumist parandama.

Liidu tasandil tegutsedes saab kõrvaldada mitmesugused avaliku ja erasektori investeeringuid takistavad tegurid, tegeledes erinevate lube andvate asutuste vahelise ebapiisava kooskõlastamisega riiklikul tasandil ning soodustades haldussuutlikkust piiriüleste projektide ja toetuskavade rakendamisel. Energiatõhususe direktiivis on sisuliselt sätestatud üldine energiatõhususeesmärk, kuid enamik selle eesmärgi saavutamiseks võetavaid meetmeid jäetakse liikmesriikide otsustada. Energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtte kohaldamine võimaldab liikmesriikidel paindlikult tegutseda. Energiatõhususe direktiivis on sätestatud siduvad liidu tasandi energiatõhususeesmärgid, kuid sellega ei kehtestata siduvaid 2020. ja 2030. aasta eesmärke riiklikul tasandil. Liikmesriigid peaksid kindlaks määrama oma panuse liidu energiatõhususeesmärgi ühisesse saavutamisse, võttes arvesse energiatõhususe direktiivis sätestatud valemit. Kohustus vähendada igal aastal avaliku sektori energiatarbimist tagab, et avalik sektor täidab oma eeskujuna tegutsemise rolli, samal ajal kui liikmesriigid säilitavad täieliku paindlikkuse energiatõhususe parandamise meetmete valikul, et saavutada lõppenergia tarbimise nõutav vähendamine. Lisaks nähakse energiatõhususe direktiiviga jätkuvalt ette hoonete põrandapinna iga-aastane nõutav renoveerimismäär. Seda kohustust laiendatakse kõigi avaliku sektori asutuste omanduses olevatele hoonetele liikmesriigi territooriumil. Selle meetmega tagatakse, et liikmesriigid on oma hoonete energiatõhususe parandamisel jätkuvalt eeskujuks ja säilitavad samal ajal paindlikkuse meetmete valikul. Peale selle nähakse energiatõhususe direktiiviga ette vajalik raamistik, et tagada avaliku sektori asutuste ostetavate toodete, teenuste, ehitustööde ja hoonete suur energiatõhusus ning võtta asjakohasel juhul arvesse laiemaid kestlikkuse, sotsiaalseid, keskkonnaalaseid ja ringmajanduse aspekte. Ühtlustatud lähenemisviis, sealhulgas energiatõhususe aspektide arvessevõtmine pakkumismenetlustes, säilitab konkurentsi, tagab pikaajalise ja kulutõhusa energiasäästu ning võimaldab ulatuslike turgude jätkuvat tegutsemist. Energiatõhususe direktiiviga suurendatakse energiasäästu, tõstes säästumäära. Liikmesriigid peaksid kõigis sektorites võetavate poliitikameetmete abil saavutama igal aastal jätkuvalt täiendava energiasäästu. Kuna energiasäästukohustus on tõhus meede energiatõhususe parandamiseks eri sektorites, on see ka tõhus vahend liikmesriikide toetamiseks energiaostuvõimetuse leevendamisel. Seega näeb energiasäästukohustus ette, et liikmesriigid peavad saavutama individuaalselt arvutatud osa haavatavate tarbijate ja lõpptarbijate, energiaostuvõimetute inimeste ja vajaduse korral sotsiaaleluruumide elavate inimeste puhul nõutavast energiasäästu kogusummast. Ühtlustatud lähenemisviis võib aidata kaasa energiasüsteemi õiglasele ümberkujundamisele kõigi Euroopa kodanike jaoks. Energiasäästukohustus säilitab liikmesriikidele poliitikameetmete liigi, suuruse, ulatuse ja sisu puhul täieliku paindlikkuse. Energiatõhususe direktiiviga tagatakse kõigile Euroopa kodanikele kütte, jahutuse ja sooja tarbeveega seoses peamised lepingulised õigused samal tasemel. Kuigi energiatõhususe direktiiviga nõutakse tarbijate teatavate peamiste lepinguliste õiguste rakendamist, ei piirata sellega riikide pädevust. Seoses tarbijate teavitamise ja teadlikkuse suurendamise meetmetega on vaja ka luua kogu ELis võrdsed tingimused. Liikmesriigid peavad võtma asjakohaseid meetmeid, kuid selliste meetmete konkreetne ülesehitus jääb liikmesriikide otsustada. Majandus- ja tervisekriisi kogu liitu hõlmav mõju näitab, et vaja on ka ühtlustatud lähenemisviisi haavatavate tarbijate ja lõpptarbijate ning energiaostuvõimetute inimeste mõjuvõimu suurendamiseks ja nende kaitsmiseks. Samal tasemel kaitse ja mõjuvõimu suurendamise tagamiseks on energiatõhususe direktiiviga ette nähtud, et energiatõhususe parandamise meetmeid tuleb esmajärjekorras rakendada ja rahastada selliste inimeste seas, millega toetatakse ka liikmesriike jaotusliku mõju leevendamisel. Liikmesriike abistab asjakohaste meetmete võtmisel ekspertide võrgustik, mis tuleks luua kõigis liikmesriikides. Kuigi suurettevõtjate puhul on energiaauditid kohustuslikud, sest energiasääst võib olla märkimisväärne, säilitavad liikmesriigid paindlikkuse välja töötada programme, millega ergutatakse VKEsid tegema energiaauditeid. Kütte- ja jahutussektoris säilitavad liikmesriigid oma pädevuse viia läbi tõhusa koostootmise ning tõhusa kaugkütte ja -jahutuse potentsiaali põhjalik hindamine ning nad võivad teha erandeid seoses heitsoojuse taaskasutamisega tõhusa koostootmise kaudu või kaugkütte- või kaugjahutusvõrgu abil. Energiatõhususe direktiiv võimaldab liikmesriikidel kehtestada meetmeid ja menetlusi koostootmisjaamade edendamiseks. Ühtse turu loomise toetamiseks peaksid kõik liikmesriigid, riikide reguleerivad asutused ning põhi- ja jaotusvõrguettevõtjad kohaldama energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtet ning kaotama kõik regulatiivsed, tehnilised ja mitteregulatiivsed meetmed, et parandada energiatõhusust energiavõrkude toimimises. Liikmesriikide pädevusse jääks energiateenuste turu arendamine, et tagada nii energiateenuste nõudluse kui ka pakkumise kättesaadavus. Energiatõhususe direktiiviga jäetakse liikmesriikidele paindlikkus võtta meetmeid energiatõhususe parandamist takistavate regulatiivsete ja mitteregulatiivsete tõkete kindlakstegemiseks ja kõrvaldamiseks. Liikmesriike ja piirkondi innustatakse kasutama täielikult ära struktuuri- ja investeerimisfonde ning muid rahastamisvahendeid, et teha investeeringuid energiatõhususe parandamise meetmetesse ja leevendada energiaostuvõimetust ning mis tahes jaotuslikku mõju haavatavatele tarbijatele ja lõpptarbijatele, energiaostuvõimetutele inimestele ja sotsiaaleluruumides elavatele inimestele. Ettepanek on seega subsidiaarsuse põhimõttega kooskõlas. • Proportsionaalsus Lisatud mõjuhinnangu põhjal ja kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega ei lähe kavandatud muudatused üldiselt kaugemale sellest, mis on vajalik kõrgema energiatõhususeesmärgi saavutamiseks, pidades silmas 2030. aastaks seatud suuremat kliimaeesmärki. Energiatõhususeesmärkide puhul on muudatused proportsionaalsed nõutava liidu eesmärgiga vähendada kooskõlas kõrgema kliimaeesmärgiga kasvuhoonegaaside heidet vähemalt 55 %, nagu on kavandatud kliimaeesmärgi kavas. Mitme muudatusega seatakse riigiasutustele teatavates valdkondades – avalikus sektoris ja seoses energiaostuvõimetusega – energiasäästu saavutamiseks konkreetsed eesmärgid ja kohustused, mis on üldiselt proportsionaalsed. Mis puudutab avaliku sektori energiasäästukohustust, siis avaliku sektori asutused on määratletud riigihangete direktiivis 2014/24/EL (avaliku sektori hankijad). Liikmesriigid peaksid looma avaliku sektori asutuste andmebaasi, mis hõlmaks ka nende aastast energiatarbimist. Kavandatud energiatarbimise vähendamise kohustus jätab liikmesriikidele märkimisväärse paindlikkuse kindlaks määrata, kus ja kuidas oleks võimalik energiasäästu saavutada. Võttes arvesse säästumeetmete rakendamisest saadavat kasu, peetakse seda jõupingutust tulemuslikuks ja mitte ülemääraseks. Ettepaneku eesmärk on ka käsitleda jaotuslikku mõju, mis tuleneb heitkogustega kauplemise laiendamisest hoonetele ja transpordile. Mõistete ja kohustuste kehtestamine eelkõige seoses kütte ja jahutusega oleks proportsionaalne täiendava energiasäästuga ja teiste õigusaktidega tekkiva sünergiaga, mida võiks selles sektoris saavutada. Täiendavate järelevalve- ja aruandlusnõuete proportsionaalsus sõltub suurenenud kulude ja saadud säästu vahelisest tasakaalust, mis saavutatakse tänu asjaomaste meetmete mõju paremale mõistmisele. Seega on kehtestatud piirangute tase eesmärgiga proportsionaalne. • Vahendi valik Valitud vahend on direktiiv, mille peavad rakendama liikmesriigid. Direktiiv on asjakohane vahend, sest selles määratletakse selgelt liidu eesmärgid, mis tuleb saavutada, ja jäetakse liikmesriikidele piisav paindlikkus selle rakendamiseks viisil, mis vastab riigi olukorrale. Ettepanekus on ühendatud energiatõhususe direktiivi kodifitseerimine ja muutmine. Seoses kodanike Euroopaga peab komisjon väga oluliseks liidu õiguse lihtsustamist ja selgemaks muutmist, et see oleks kodanikele paremini mõistetav ja kättesaadav; see annab kodanikele suurema võimaluse kasutada neile antud õigusi. Ettepanekuga kaasneb mitu korda muudetud energiatõhususe direktiivi sisuline muutmine. Nende kahe protsessi – läbivaatamise ja kodifitseerimise – ühtlustamiseks teeb komisjon ettepaneku energiatõhususe direktiiv uuesti sõnastada. Uuestisõnastamise meetod aitab liidu õigusakte lihtsustada, võimaldades vastu võtta ühe õigusakti, millega tehakse samal ajal soovitud muudatus, kodifitseeritakse see muudatus ja varasema õigusakti muutmata sätted ning tunnistatakse kõnealune õigusakt ja varasemad muutmisaktid kehtetuks. Seetõttu on uuesti sõnastatud direktiiv asjakohane vahend ja on kooskõlas komisjoni kohustusega, mis on sätestatud paremat õigusloomet käsitleva institutsioonidevahelise kokkuleppe punktis 46. Uue õigusaktiga asendatakse varasem õigusakt 2012/27/EL ja tunnistatakse see kehtetuks. Juhul kui artiklitele on antud uued numbrid, siis vastavus vanade ja uute numbrite vahel on näidatud uuesti sõnastatud direktiivi XVI lisas esitatud tabelis. 3. JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED • Praegu kehtivate õigusaktide järelhindamine Energiatõhususe direktiiv on endiselt asjakohane, parandades liidus energiatõhusust ja aidates saavutada kõrgemat kliimaeesmärki vähendada heidet 55 %. See toob ka muud kasu, näiteks vähendab sõltuvust energiaimpordist ning hoogustab innovatsiooni ja konkurentsivõimet. Hindamine on näidanud, et energiatõhususe direktiivi ülesanne on tagada, et liikmesriigid võtaksid piisavaid meetmeid konkreetsetes energiat tarbivates valdkondades. Mitmesugused komisjoni tehtud uuringud ja sidusrühmadelt saadud tõendid näitavad, et isegi olemasoleva tehnoloogia puhul on liikmesriikide majandussektorites ja ühiskonnas tervikuna veel palju võimalusi energiatõhususse investeerimiseks ja energiasäästu kulutõhusaks saavutamiseks. Praeguse olukorra jätkudes ning eriti veel COVID-19 kriisist tingitud negatiivse sotsiaal-majandusliku mõju ja saamata jäänud tulu tõttu jääks aga suur osa sellest energiatõhusus- ja energiasäästupotentsiaalist kasutamata, sealhulgas turutõrgete ja regulatiivsete puuduste tõttu, mis takistavad kulutõhusate energiatõhususe investeeringute tegemist ja meetmete võtmist. Võttes arvesse märkimisväärset energiasäästupotentsiaali, on vaja täiendavalt edendada energiatõhususe meetmeid ja kõrvaldada energiatõhusat käitumist jätkuvalt takistavad tõkked, sealhulgas investeeringute puhul. Hindamine näitab, et avalikus sektoris näib valitsevat vastumeelsus lisada energiatõhususe nõuded süstemaatiliselt hangetesse, peamiselt ostuhinna tõttu. Energiatõhususe direktiivi saab seega tugevdada ja ühtlustada, et see aitaks saavutada kõrgemat kliimaeesmärki ja Euroopa rohelise kokkuleppe eesmärke. Pealegi on energiatõhususe direktiivi puhul potentsiaal paremini lahendada selliseid sotsiaal-majanduslikke probleeme nagu haavatavate tarbijate ja lõpptarbijate kaitse ja nende mõjuvõimu suurendamine ning energiaostuvõimetuse leevendamine. Tööstuse puhul näitab hindamine, et peamiseks takistuseks on tõenäoliselt eksperditeadmiste puudumine enamikus ettevõtetes, et teada, millised tehnilised energiasäästuvõimalused on olemas või milline võib olla nende majanduslik kasu ettevõttele.

Mis puudutab tulemuslikkust, siis on energiatõhususe direktiiv tänu selle eesmärkidele (eelkõige artiklid 3 ja 5) ja siduvatele meetmetele (eelkõige artikkel 7 energiasäästukohustuste kohta) parandanud energiatõhusust kogu liidus, kuigi edusammud liidu 2020. aasta energiatõhususeesmärkide saavutamisel ei olnud piisavad. Energiatõhususe vajaliku taseme saavutamine sõltub suuresti liikmesriikide püüdlustest eesmärkide seadmisel ning nende jõupingutustest energiatõhususe meetmete väljatöötamisel ja rakendamisel riiklikul tasandil. Kuigi energiatõhususe direktiivis on sätestatud lõpp- ja primaarenergia tarbimise piirangud kogu liidu jaoks ning juhtimismääruses on sätestatud täiendavad liidu meetmed juhuks, kui eesmärke ei saavutata, ei toeta eesmärgi soovituslik laad selle saavutamist Artikkel 7 on jätkuvalt tõhus meede, mis tagab energiasäästu saavutamise peamiselt ehitussektoris. Avaliku sektori kohustused (artiklid 5 ja 6) olid keskse tähtsusega, et näidata keskvalitsuse eeskuju energiatõhususe edendamisel renoveerimise ja riigihangete kaudu. Meetmeid rakendati siiski piiratud ulatuses ja avaliku sektori energiasäästupotentsiaali ärakasutamist takistavad mitmesugused piirangud. Energiatõhususe direktiiv oli võtmetähtsusega ka energiaauditite kasutamise edendamisel kogu liidus (artikkel 8). Siiski on endiselt olulisi piiranguid, nagu auditite järelmeetmed ja VKEde määratluse kohaldamisega seotud probleemid ning energiajuhtimissüsteemide rakendamiseks nõuete ja stiimulite puudumine. Artikli 14 nõuded kütte ja jahutuse kohta, eelkõige nõue võtta kasutusele põhjalikud hindamised, aitasid kõikides liikmesriikides suurendada kütte ja jahutuse üldist tähtsust ja teadlikkust sellest valdkonnast. Analüüs näitas siiski, et üldine mõju oli pigem väike, eelkõige seetõttu, et artikli 14 kohaselt tehtud põhjalike hindamiste tulemuste suhtes ei võetud järelmeetmeid ja lubatud erandeid kasutati laialdaselt. Energiatõhususe direktiiv aitas suuresti kaasa energiateenuste turgude arengule ja energiatõhususe lepingute sõlmimisele (artikkel 18). Siiski tuleb veel kõrvaldada olulised takistused. Mis puutub energiatõhususse, siis üldiselt on energiatõhususe direktiiv aidanud kulutõhusal viisil saavutada liidus energiasäästu. Mitu tingimustega seotud sätet (nt artiklid 5, 6, 9–11, 14) nõudsid tegutsemist, kui see on kulutõhus või majanduslikult või tehniliselt teostatav. See andis liikmesriikidele meetmete valikul märkimisväärse paindlikkuse. Liikmesriigid ei ole aga alati tõendanud, kuidas teostatavus kindlaks tehti. Enamiku energiatõhususe direktiivi sätete puhul, välja arvatud artikkel 7 (kulud sõltuvad meetme ülesehitusest ja ulatusest), ei ole märke märkimisväärsetest erinevustest liikmesriikide kulude suuruses. Energiatõhususe direktiiv on üldiselt kooskõlas laiema energia- ja kliimapoliitikaga, kuid üha suurenev vastastikune seos taastuvenergiaga ja ELi heitkogustega kauplemise süsteemiga nõuab nõuetekohast ühtlustamist ja halduskoormuse vähendamist. Lisaks tuleb energiatõhususe direktiivi sätteid kohandada, et toetada Euroopa rohelise kokkuleppe algatuste raames CO2 heite vähendamise ja nullsaaste eesmärke. Liidu lisaväärtuse seisukohast oli liidu sekkumine keskse tähtsusega, et saavutada energiatõhususe paranemine kogu liidus. On selge, et ilma ELi tasandi eesmärgi ja siduvate meetmeteta ei oleks seda täheldatud ulatuses saavutatud. Mõningaid sätteid on siiski võimalik tugevdada ja ühtlustada, tagamaks, et energiatõhususe direktiivi alusel tehakse vajalikud jõupingutused, pidades silmas liidu kõrgemat kliimaeesmärki vähendada heidet 2030. aastaks vähemalt 55 %. • Konsulteerimine sidusrühmadega Hindamise tegevuskava / esialgne mõjuhinnang avaldati 3. augustil 2020 ja see oli kättesaadav kuni 21. septembrini 2020. Komisjonile laekus 189 vastust ning 99 sidusrühma esitasid oma vastuste kohta täiendavaid märkusi ja teavet. Kõige rohkem vastuseid saadi ettevõtjate ühendustelt (80 vastust), neile järgnesid äriühingud (36 vastust) ja valitsusvälised organisatsioonid (26 vastust). Lisaks korraldati 2020. aasta septembrist kuni oktoobrini üheksa sihtotstarbelist sidusrühmade kohtumist konkreetsetel teemadel ja 10. novembril 2020 toimus spetsiaalne energiatõhususe direktiivi eksperdirühma kohtumine. Kooskõlas komisjoni parema õigusloome eeskirjadega korraldas komisjon ajavahemikus 17. novembrist 2020 kuni 9. veebruarini 2021 ka internetipõhise avaliku konsultatsiooni. Uuring sisaldas valikvastustega ja avatud küsimusi, mis käsitlesid mitmesuguseid järelhindamise aspekte ja energiatõhususe direktiivi läbivaatamise võimalusi. Kokku saadi 344 vastust. Kõige suurema vastajate rühma moodustasid ettevõtjate ühendused (132 vastust), üksikud ettevõtjad ja äriühingud (92 vastust) ning neile järgnesid valitsusvälised organisatsioonid (34 vastust). 21 vastajat esitasid vastused üksikisikuna. Vastasid 24 ametiasutust, sealhulgas üheksa liikmesriigi (Eesti, Hispaania, Küpros, Leedu, Madalmaad, Prantsusmaa, Rootsi, Soome ja Tšehhi) ametiasutused. Selge enamus sidusrühmi (86 % vastajatest) väljendas arvamust, et energiatõhusus peaks mängima olulist rolli 2030. aastaks seatud suuremate kliimaeesmärkide toetamisel ja selleks, et saavutada 2050. aastaks liidus CO2-neutraalsus. Sellega seoses toetasid sidusrühmad laialdaselt energiatõhususe direktiivi tugevdamist. Enamik sidusrühmi (53 %) pooldas siduvaid energiatõhususeesmärke, sealhulgas riiklikul tasandil (47 %). Sidusrühmad leidsid, et täiendavaid energiatõhususe alaseid jõupingutusi on vaja teha hoonete (76 %) ja transpordi (62 %) puhul, millele järgnevad tööstus (52 %) ja IKT (40%). Avaliku konsultatsiooni ja seminaride käigus väljendatud sidusrühmade seisukohti on võetud mõjuhinnangus arvesse asjakohaste poliitikavaldkondadega seotud eri poliitikavalikute väljatöötamisel. Juunis korraldas Euroopa Komisjon Euroopa sotsiaalpartneritega arutelu paketi „Eesmärk 55“ teemal. Euroopa sotsiaalpartneritel paluti esitada oma esialgsed seisukohad kõnealuse paketi kohta ning avaldada arvamust selle kohta, millised kaasnevad meetmed ja mehhanismid võiks kasutusele võtta, et kedagi ei jäetaks kõrvale. Tõstatati küsimus Euroopa sotsiaalõiguste samba ja Euroopa rohelise kokkuleppe vahelise tugevama koostoime vajaduse kohta ning selgitati, et mõlema mõõtme eesmärgid peaksid olema sama mündi kaks külge. • Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine COWI toetusuuring oli ainus, mis telliti otsese eesmärgiga toetada mõjuhinnangu koostamist. Asjakohast teavet on saadud paljudest muudest aruannetest. Energiaauditi nõuete puhul hinnati eraldi energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõikes 4 kasutatud määratluse rakendamisega seotud probleeme. • Mõjuhinnangud Energiasäästu üldeesmärk ja energiasäästukohustuste tase tulenevad kulutõhusast lähenemisviisist üldise eesmärgi – vähendada kasvuhoonegaaside heidet 55 % – saavutamisele. Mõjuhinnangus uuritud meetmed on täiendavad elemendid, et toetada ja võimaldada energiasäästumeetmeid, mis hõlbustavad investeerimist energiatõhususe parandamisse ning vähendavad seega energiasäästu ja kasvuhoonegaaside vähendamise eesmärkide saavutamise üldkulusid. Meetmeid kaaluti kümnes eri valdkonnas, mis ei välista üksteist. Need on erinevad ning hõlmavad mitteregulatiivseid ja regulatiivseid meetmeid. Uuriti mitmesuguseid eri rangusega regulatiivseid meetmeid. Eelistatud valiku kindlakstegemine eeldab hinnangut optimaalse mõju kohta igas valdkonnas võrreldes regulatiivse töö ja halduskoormusega. Meetme peamine mõju on see, et liit kasutab vähem energiat, ilma et see mõjutaks soovitud teenuste osutamist. Energiatarbimise vähendamisega kaasnevad lisahüved, nagu suurem energiajulgeolek ja väiksem keskkonnamõju. Väiksem keskkonnamõju tuleneb eeskätt umbes 8 % väiksemast õhusaasteainete heitest, kuid eeldatavasti toob keskkonnale kasu ka väiksem kütusega varustamise vajadus, väiksem taristuvajadus ja väiksem heide vette, näiteks suitsugaaside puhastusseadmetest. Asjakohaselt suunatud avaliku sektori toetus hoonete renoveerimiseks võib tuua ka märkimisväärset sotsiaalset kasu tänu energiaostuvõimetuse leevendamisele ja inimeste tervise samaväärsele paranemisele. Kõigis valdkondades eeldatakse, et energiasääst saavutatakse eelkõige energiasäästu investeeringutega, mis korvavad kapitalikulud mõne aasta jooksul. Teave eeldatava tasuvusaja kohta on esitatud sektorite ja investeeringuliikide kaupa. • Õigusnormide toimivus ja lihtsustamine Läbivaatamine tähendab direktiivi uuestisõnastamist. Mõjuhinnangus selgitati välja kehtivate õigusaktide lihtsustamise ja reguleerimiskulude vähendamise võimalused ning seati ühtlasi eesmärgiks kavandatud muudatuste tulemuslikkus. Avaliku sektori asutuste hoonete renoveerimisele alternatiivse lähenemisviisi kaotamine lihtsustab sätteid, kuna keskendutakse üksnes renoveerimisele. Konkreetsed tehnilised aspektid seoses üldkasutatavate hoonetega ja teatavad erandid jäetakse välja, kuna neid reguleeritakse hoonete energiatõhususe direktiiviga. Energiatõhususe nõuetega seoses kulutasuvuse ning tehnilise või majandusliku teostatavuse tingimuste kaotamine riigihangetes lihtsustab energiatõhususe nõuete rakendamist, kuna neid kohaldatakse võrdselt kõigi ametiasutuste suhtes. Infotehnoloogia arendamise ja hangetega seotud valikud peab eelnevalt heaks kiitma Euroopa Komisjoni infotehnoloogia ja küberjulgeoleku nõukogu. Tagamine, et energiaauditid keskenduvad suurematele energiatarbijatele, tooks kaasa proportsionaalselt suurema energiasäästu, mis vähendaks oluliselt väiksema energiatarbimisega ettevõtete koormust ning lihtsustaks haldusasutuste koormust, kuna neil oleks lihtsam kriteerium auditite vajalikkuse hindamiseks ja ka vähem ettevõtteid, mida on vaja kontrollida. Asjaomase sätte kohaldamisalasse jäävate ettevõtjate suuremad nõuete täitmisega seotud kulud tasuvad end eeldatavasti ära tänu kulutõhusate parandusmeetmete suuremale kasutuselevõtule.

Muudatustega tugevdatakse kehtivaid järelevalve- ja aruandlusnõudeid, eelkõige seoses meetmetega, mis on suunatud energiasäästukohustuse alla kuuluvale energiaostuvõimetusele (artikkel 8) ja hoonete renoveerimisele avalikus sektoris, mis tagaks paremad tulemused, kuid suurendaks ka avaliku sektori asutuste halduskoormust. Täiendavad järelevalve- ja aruandlusnõuded riigihangete ja energiatõhususe lepingute puhul parandaksid veelgi nende sätete tulemuslikkust, kuid võivad teataval määral suurendada ettevõtjate ja ametiasutuste halduskoormust. Täiendavate suuniste ja toetuse pakkumine liikmesriikide meetmetele, näiteks teadlikkuse tõstmise meetmetele, suurendab lühiajaliselt halduskoormust, sest liikmesriigid peaksid looma erinevaid teavituskampaaniaid ning teadmiste vahetamise või toetuskavasid, kuid keskpikas perspektiivis peaks see olema tänu suuremale energiasäästule kulutõhus. Täiendavad aruandlus- ja järelevalvenõuded ei loo uusi aruandlussüsteeme, vaid nende suhtes kohaldatakse juhtimismääruse ((EL) 2018/1999) kohast olemasolevat järelevalve- ja aruandlusraamistikku. • Põhiõigused Ettepanek on kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 37, mille kohaselt tuleb kõrgetasemeline keskkonnakaitse ja keskkonna kvaliteedi parandamine integreerida liidu poliitikasse ning tagada säästva arengu põhimõtte kohaselt. 4. MÕJU EELARVELE Ettepanek ei mõjuta liidu eelarvet. Muudatused tooksid ametiasutustele kaasa mõõdukad halduskulud. 5. MUU TEAVE • Rakenduskavad ning järelevalve, hindamise ja aruandluse kord Pärast seda, kui kaasseadusandjad on käesoleva uuesti sõnastatud direktiivi vastu võtnud, võtab komisjon selle ülevõtmise hõlbustamiseks ülevõtmisperioodil järgmised meetmed: –koostab vastavustabeli, mis on nii liikmesriikide kui ka komisjoni jaoks ülevõtmise kontrollnimekiri; –korraldab kas energiatõhususe direktiiviga seotud kooskõlastatud tegevuse (CA-EED) raames või komitee vormis kohtumisi liikmesriikide ekspertidega, kes vastutavad direktiivi eri osade ülevõtmise eest, et arutada, kuidas neid osasid üle võtta ja kõrvaldada kahtlused; –on kättesaadav kahepoolseteks kohtumisteks ja telefonikõnedeks liikmesriikidega, kui tekib konkreetne küsimus direktiivi ülevõtmise kohta; –pärast ülevõtmise tähtaega teeb komisjon põhjaliku hindamise selle kohta, kas liikmesriigid on direktiivi täielikult ja nõuetekohaselt üle võtnud. Energialiidu ja kliimameetmete juhtimist käsitleva määrusega (EL) 2018/1999 kehtestati lõimitud energia- ja kliimaalase kavandamise, järelevalve- ja aruandlusraamistik, et jälgida edusamme kliima- ja energiaeesmärkide saavutamisel kooskõlas Pariisi kokkuleppe läbipaistvusnõuetega. Liikmesriigid pidid esitama komisjonile 2019. aasta lõpuks lõimitud riiklikud energia- ja kliimakavad, mis hõlmavad energialiidu viit mõõdet ajavahemikul 2021–2030. Liikmesriigid peavad esitama iga kahe aasta järel aruande kavade rakendamisel tehtud edusammude kohta ning lisaks peavad nad esitama komisjonile 30. juuniks 2023 oma kava ajakohastatud versiooni kavandi ja 30. juuniks 2024 lõpliku ajakohastatud versiooni. Ajakohastamine hõlmaks kõiki energiatõhususe direktiivi läbivaatamisel kokku lepitud uusi eesmärke. Seda juhtimismääruse kohast aruandlussüsteemi peetakse tulemuslikuks, et jälgida liikmesriikide edusamme liidu ja riikliku tasandi energiatõhususeesmärkide saavutamisel. Käesoleva ettepanekuga on ette nähtud uued sätted, mis on peamiselt seotud liikmesriikide panuse kindlaksmääramise, puudujääkide kõrvaldamise mehhanismide ja aruandekohustustega. Nõuete kattumise vältimiseks tuleks need ettepanekud pärast juhtimismääruse (EL) 2018/1999 läbivaatamist sellesse üle kanda ja sellega ühtlustada. Käesolevas direktiivis kavandatud muudatusi silmas pidades võib olla vaja uuesti läbi vaadata ka mõned juhtimismääruse sätted. Uuesti sõnastatud direktiivi artiklis 33 tehakse ettepanek hinnata artiklite 4, 5, 6 ja 8 ambitsioonikust.

• Selgitavad dokumendid (direktiivide puhul) Energiatõhususe direktiivi lisatakse uus artikkel (artikkel 3) energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtte kohta, et tagada selle põhimõtte kohaldamine asjakohastel juhtudel ja selle üle kõikjal nõuetekohase järelevalve teostamine. Põhimõtte laia kohaldamisala arvesse võttes ei täpsustata direktiivis, kuidas seda tuleks teha. Energiatõhususe direktiivi sätete rakendamise hõlbustamiseks esitab Euroopa Komisjon liikmesriikidele soovituse, mis sisaldab juhiseid selle kohta, kuidas seda põhimõtet tuleks erinevates olukordades tõlgendada ja kohaldada. Juhenddokument peaks aitama suurendada põhimõtte toimivust. Pärast Euroopa Kohtu otsust kohtuasjas komisjon vs. Belgia (kohtuasi C-543/17) peavad liikmesriigid lisama ülevõtmismeetmeid käsitlevale teatele piisavalt selge ja täpse teabe selle kohta, milliste siseriiklike õigusnormidega on direktiivi konkreetsed sätted üle võetud. Teave tuleb esitada iga kohustuse kohta, mitte ainult „artikli tasandil“. • Ettepaneku sätete üksikasjalik selgitus Peamised sätted, millega direktiivi 2012/27/EL oluliselt muudetakse või sellesse uusi elemente lisatakse, on järgmised. Artiklites 1 ja 4 on sätestatud liidu kõrgem siduv energiatõhususeesmärk lõpp- ja primaarenergia tarbimise valdkonnas, samuti soovituslikud riiklikud energiatõhususeesmärgid ning valem, mida liikmesriigid saavad kasutada oma panuse arvutamiseks. Liidu eesmärkide seadmisel lähtutakse lõpp- ja primaarenergia tarbimise tasemest, mis tuleb 2030. aastaks saavutada, ning eesmärgi taseme väljendamiseks võrreldakse neid tarbimistasemeid 2020. aasta võrdlusstsenaariumi prognoosidega 2030. aastaks. Sellisel viisil väljendatud eesmärkide tase kajastab täiendavaid jõupingutusi võrreldes nendega, mis on tehtud või riiklikes energia- ja kliimakavades esitatud. Võrdlused eelmise lähtetasemega, milleks on 2007. aasta võrdlusstsenaariumi prognoosid 2030. aastaks ja 2005. aasta väärtused, on esitatud põhjendustes. Liikmesriikide panused on soovituslikud, kuna liikmesriigid on avalikes aruteludes ja muudel foorumitel väljendanud kindlalt vastuseisu siduvatele riiklikele eesmärkidele. Siiski pakutakse välja võrdlusalused ja uued puudujääkide kõrvaldamise mehhanismid, mis täiendavad juhtimismääruses kavandatud mehhanisme. Artikliga 3 lisatakse uus säte, mis käsitleb energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtet, et luua õiguslik alus selle põhimõtte kohaldamiseks, vähendades samal ajal halduskoormust. See hõlmab kohustust kaaluda energiatõhususe lahendusi poliitilistes ja investeerimisotsustes, mis tehakse energiasüsteemides ja muudes sektorites peale energiasektori, sealhulgas sotsiaaleluruumide valdkonnas. Artikliga 5 kehtestatakse avalikule sektorile kohustus vähendada avalike teenuste ja avalik-õiguslike asutuste rajatiste puhul oma energiatarbimist. Seda on võimalik saavutada kõigis avaliku sektori allsektorites, sealhulgas transpordi, üldkasutatavate hoonete, ruumilise planeerimise ning vee- ja jäätmekäitluse valdkonnas. Artikliga 6 laiendatakse renoveerimiskohustuse kohaldamisala. Nüüd kohaldatakse seda kohustust kõigi avaliku sektori asutuste suhtes kõigil haldustasanditel ja kõigis avaliku sektori asutuste tegevusvaldkondades, sealhulgas tervishoius, hariduses ja riiklikus elamumajanduses, kui hooned kuuluvad avaliku sektori asutustele. Sellega saavad avaliku sektori hoonete renoveerimisest rohkem kasu kõik inimesed kõigis liikmesriikides ja see mitmekordistab avaliku sektori renoveerimist. Artikli 6 eesmärk on renoveerimine, mis vastab energiasäästuhoonete (NZEB) standardile, mis on renoveerimise kulutõhusam standard. Renoveerimismääraks jääb vähemalt 3 %, mis on renoveerimise miinimummäära puhul väikseim ühine nimetaja; samas mööndakse, et mõned liikmesriigid, piirkonnad ja linnad on juba võtnud avalikus sektoris vastu rangemad renoveerimisnõuded ja -standardid. Jäetakse välja alternatiivid, mis võimaldasid liikmesriikidel saavutada samasugust energiasäästu muude meetmetega kui renoveerimine. Selliseid meetmeid võidakse jätkuvalt arvesse võtta artiklis 8 sätestatud energiasäästukohustuste puhul ja need aitavad kaasa artiklis 8 sätestatud kohustuse täitmisele. Artikli 6 eesmärk on renoveerimine kooskõlas Euroopa renoveerimislainega. Artikliga 7 tugevdatakse riigihankeid käsitlevaid sätteid, laiendades kohustust võtta kõigil avaliku halduse tasanditel arvesse energiatõhususe nõudeid ning kaotades kulutõhususe ning tehnilise ja majandusliku teostatavusega seotud tingimused. Muudatused sisaldavad sätet, mille kohaselt võivad liikmesriigid nõuda, et avaliku sektori asutused võtaksid riigihangete puhul asjakohasel juhul arvesse ringmajanduse aspekte ja keskkonnahoidlike riigihangete kriteeriume. Liikmesriigid peavad avaliku sektori asutusi toetama, nähes ette suunised ja metoodika olelusringi kulude hindamiseks, luues pädevuskeskused ning julgustades kasutama koond- ja digitaalseid hankemenetlusi. Liikmesriigid peaksid avaldama teavet hankemenetluse võitnud pakkumiste kohta (kooskõlas riigihankedirektiivides sätestatud piirmääradega). Seoses avaliku sektori eeskujuga sisaldab artikkel 7 ka sätet, mille kohaselt võivad avaliku sektori hankijad nõuda, et pakkumuses avalikustataks uute hoonete globaalse soojendamise potentsiaal (arvuline näitaja kg CO2 ekvivalenti/m² (kasuliku sisepõrandapinna kohta) iga olelusringi etapi kohta, mis on arvutatud 50-aastase võrdlusuuringuperioodi ühe aasta keskmisena), eelkõige uute hoonete puhul, mis on suuremad kui 2 000 ruutmeetrit. See on seotud sättega, mille eesmärk on suurendada riigihangete puhul teadlikkust ringmajandusest ja CO2 heite kogu olelusringist. Artikli 8 muudatustega suurendatakse iga-aastast energiasäästukohustust 1,5 %ni kõikide liikmesriikide puhul (sh Küpros ja Malta) ning lisatakse konkreetsed nõuded energiaostuvõimetuse leevendamiseks. Selleks on vaja esmajärjekorras rakendada haavatavate tarbijate ja lõpptarbijate, energiaostuvõimetute inimeste ja vajaduse korral sotsiaaleluruumides elavate inimeste seas poliitikameetmeid ning kasutada parimal võimalikul viisil ära riiklikest vahenditest rahastamist ja vajaduse korral kaaluda lubatud heitkoguse ühikutest saadava tulu kasutamist. Vastavalt artiklile 8 peavad liikmesriigid tagama, et riiklikud poliitikameetmed ei avalda haavatavatele tarbijatele ja lõpptarbijatele, energiaostuvõimetutele inimestele ja vajaduse korral sotsiaaleluruumides elavatele inimestele kahjulikku mõju ning et need poliitikameetmed leevendavad ja vähendavad tulemuslikult energiaostuvõimetust. Artiklis 8 nõutakse, et liikmesriigid saavutaksid osa kogu nõutavast lõpptarbimise energiasäästust haavatavate tarbijate ja lõpptarbijate, energiaostuvõimetute inimeste ning vajaduse korral sotsiaaleluruumides elavate inimeste puhul. Artikliga 8 kehtestatakse puudujääkide kõrvaldamise mehhanism seoses nõutava energiasäästuga, mis tuleb saavutada konkreetsel kohustusperioodil. Energiasäästukohustus ei näe alates 1. jaanuarist 2024 ette paindlikkusmeetmete kohaldamist nõutava energiasäästu alternatiivseks arvutamiseks (artikli 8 lõiked 6–9). Artikkel 9 hõlmab põhivõrguettevõtjaid kui võimalikke kohustatud isikuid ning võimaldab liikmesriikidel nõuda kohustatud isikutelt teatava energiasäästu saavutamist haavatavate tarbijate ja lõpptarbijate, energiaostuvõimetute inimeste ja vajaduse korral sotsiaaleluruumides elavate inimeste seas. V lisas jäetakse fossiilkütuste otsese põletamise tehnoloogia kasutamisega seotud poliitikameetmetest välja energiasäästuga seotud vastutus ning selgitatakse, et energiasäästukohustuse täitmisel ei saa võtta arvesse energiakasutuse vähendamist heitkogustega kauplemise süsteemi direktiivi kohaste meetmete abil, ja tugevdatakse täiendavuse nõuet seoses maksumeetmetega. Artikliga 11 viiakse energiaauditite ja energiajuhtimissüsteemide kriteerium ettevõtete liigilt energiatarbimise tasandile ning nõutakse auditisoovituste kinnitamist ettevõtte juhtkonna poolt. Sellega nõutakse energiajuhtimissüsteemi olemasolu ka suurimatelt energiat tarbivatelt ettevõtetelt, kes suudavad tõenäoliselt tulemuslikumalt tagada, et tehakse rohkem kulutõhusaid investeeringuid energia säästmiseks, samas kui ettevõtte üldine kulukoormus on tõenäoliselt väiksem. Samuti kehtestatakse selle artikliga andmekeskuste energiatõhususe seire kohustus, eesmärgiga kehtestada hiljem andmekeskuste kestlikkuse näitajad. Artikliga 20 tugevdatakse tarbijate kaitset, kehtestades kaugkütte ja -jahutuse ning sooja tarbeveega seotud põhilised lepingulised õigused kooskõlas õigustega, mis on elektri puhul kehtestatud direktiiviga (EL) 2019/944. Artikliga 21 tugevdatakse kohustusi tarbijate ees, eelkõige teabe kättesaadavust ja esitamist, teadlikkuse suurendamise meetmeid ning pakutavat tehnilist ja finantsnõustamist või -abi. Loodavad ühe akna süsteemid, ühtsed kontaktpunktid ja vaidluste kohtuvälise lahendamise mehhanismid on struktuurid, mis aitavad märkimisväärselt suurendada klientide ja lõppkasutajate mõjuvõimu. Samuti sisaldab see artikkel kohustust teha kindlaks ja kõrvaldada tõkked, mis on olulised üürnike ja omanike või omanike endi lahknevate huvide puhul. Artiklis 22 osutatakse haavatavate tarbijate mõistele, mille liikmesriigid peaksid kehtestama vastavalt direktiivi (EL) 2019/944 artiklitele 28 ja 29 ning direktiivi 2009/73/EÜ artikli 3 lõikele 3. Artiklis 22 nõutakse, et liikmesriigid võtaksid selle mõiste kehtestamisel arvesse ka lõpptarbijaid, kes ei ole sõlminud energiatarnijatega otsest ega individuaalset lepingut. Artikliga 22 kehtestatakse liikmesriikidele kohustus rakendada energiatõhususe parandamise meetmeid eeskätt haavatavate tarbijate, energiaostuvõimetute inimeste ja vajaduse korral sotsiaaleluruumide elavate inimeste seas, et leevendada energiaostuvõimetust. Liikmesriigid peavad rakendama energiatõhususe parandamise meetmeid, et leevendada muude poliitikavaldkondade ja meetmete, näiteks käesoleva direktiivi artikli 9 kohaselt rakendatavate maksumeetmete või ELi HKSi direktiivi kohase heitkogustega kauplemise süsteemi kohaldamise jaotuslikku mõju, ning soodustama rahastamisvõimaluste ja finantsvahendite kasutuselevõttu. Artikliga 22 tugevdatakse ekspertide võrgustike rolli. Artiklites 23 ja 24 on sätestatud kütte- ja jahutussüsteemide põhjaliku hindamise rangem kavandamine ja järelmeetmed, sealhulgas edendamine kohalikul ja piirkondlikul tasandil. Nende artiklitega kehtestatakse tõhusate kaugkütte- ja kaugjahutussüsteemide miinimumnõuded, laiemad kulude-tulude nõuded ja heitsoojuse taaskasutamise kohustused. Tõhusa kaugkütte miinimumnõudeid karmistatakse järk-järgult, et tagada 2050. aastaks CO2 heite vaba soojus- ja jahutusenergia tarnimine tõhusates kaugkütte- ja kaugjahutussüsteemides. Tõhusa koostootmise nõudeid täiendatakse koostootmisel tekkiva otsese CO2 heite kriteeriumiga, kui koostootmine ei põhine taastuvatel energiaallikatel või jäätmetel. Artiklis 25 selgitatakse ja suurendatakse riikide reguleerivate asutuste rolli energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtte rakendamisel energiavõrkude kavandamise ja käitamise käigus. Samuti kasutatakse edusammude jälgimiseks Euroopa elektri põhivõrguettevõtjate võrgustiku, Euroopa maagaasi ülekandesüsteemi haldurite võrgustiku ja ELi jaotusvõrguettevõtjate üksuse teadmisi. Võrguettevõtjate ja süsteemihaldurite arvukuse tõttu tuleks eelistada kaudset lähenemisviisi.

Artiklis 26 selgitatakse ja tugevdatakse sätteid, mis käsitlevad erinevate energiateenuse osutajate, energiaaudiitorite, energiajuhtide ja paigaldajate kvalifikatsiooni-, akrediteerimis- ja sertifitseerimissüsteemide kättesaadavust. Uute sätete kohaselt peavad liikmesriigid hindama kavasid iga nelja aasta järel alates 2024. aasta detsembrist. Artikliga 27 kehtestatakse täiendavad nõuded, et suurendada energiatõhususe lepingute kasutuselevõttu. Artikliga 28 kehtestatakse liikmesriikidele kohustus esitada aruanne energiatõhususe investeeringute kohta, sealhulgas sõlmitud energiatõhususe lepingute kohta (juhtimismääruse raames). Liikmesriigid peavad looma riiklikul, piirkondlikul ja kohalikul tasandil projektide arendamise abimehhanismid, et edendada investeeringuid energiatõhususse ja aidata saavutada kõrgemaid energiatõhususeesmärke. 🡻 2012/27/EL (kohandatud) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV milles käsitletakse energiatõhusust, muudetakse direktiive 2009/125/EÜ ja 2010/30/EL ning tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2004/8/EÜ ja 2006/32/EÜ (uuesti sõnastatud) (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 194 lõiget 2, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust, võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust, toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning arvestades järgmist: ⇩ uus (1)Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2012/27/EL on korduvalt oluliselt muudetud. Kuna kõnealusesse direktiivi on vaja teha uusi muudatusi, tuleks see selguse huvides uuesti sõnastada.

🡻 2012/27/EL põhjendus 1 (kohandatud) Kasvanud sõltuvus energiaimpordist ja napid energiaressursid ning vajadus piirata kliimamuutust ja ületada majanduskriis on uued probleemid, mis liidul tuleb lahendada. Energiatõhusus on hea vahend nende probleemide lahendamiseks. See parandab liidu tarnekindlust, sest vähendab primaarenergia tarbimist ja kahandab energiaimporti. See aitab kulutõhusalt vähendada kasvuhoonegaaside heidet ja leevendada sellega kliimamuutust. Üleminek energiatõhusamale majandusele peaks ka kiirendama innovatiivsete tehnoloogiliste lahenduste levikut ning parandama liidu tööstussektori konkurentsivõimet, edendama majanduskasvu ja looma kvaliteetseid töökohti mitmetes energiatõhususega seotud sektorites. 🡻 2012/27/EL põhjendus 2 (kohandatud) Euroopa Ülemkogu 8.-9. märtsi 2007. aasta kohtumise järeldustes rõhutati vajadust suurendada liidus energiatõhusust, et saavutada eesmärk vähendada 2020. aastaks liidu primaarenergiatarbimist 20 % prognoosituga võrreldes. Euroopa Ülemkogu 4. veebruari 2011. aasta järeldustes rõhutati, et 2010. aasta juunis toimunud Euroopa Ülemkogu kohtumisel 2020. aastaks kokku lepitud 20 % energiatõhususe eesmärk, mille saavutamise suunas praegu ei liiguta, tuleb täita. 2007. aastal tehtud prognoosid näitasid 2020. aasta primaarenergiatarbimiseks 1 842 miljonit naftaekvivalenttonni. Selle 20 % vähendamisel 2020. aastaks saaksime 1 474 miljonit naftaekvivalenttonni, st prognoosiga võrreldes on vähenemine 368 miljonit naftaekvivalenttonni. 🡻 2012/27/EL põhjendus 3 (kohandatud) Euroopa Ülemkogu 17. juuni 2010. aasta kohtumise järeldustes kinnitati, et energiatõhususe eesmärk on üks liidu uue tööhõive ning aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegia (strateegia „Euroopa 2020”) põhieesmärkidest. Nimetatud protsessi raames ja selle eesmärgi rakendamiseks riikide tasandil tuleb liikmesriikidel tihedas dialoogis komisjoniga seada riiklikud eesmärgid ning näidata oma riiklikes reformikavades, kuidas nad kavatsevad neid eesmärke saavutada. 🡻 2012/27/EL põhjendus 4 (kohandatud) Komisjoni 10. novembri 2010. aasta teatises „Energia 2020” käsitletakse energiatõhusust liidu 2020. aasta energiastrateegia tuumana ning rõhutatakse vajadust uue energiatõhususe strateegia järele, millega liikmesriigid saaksid energiakasutuse majanduskasvust lahti siduda. 🡻 2012/27/EL põhjendus 5 (kohandatud) Euroopa Parlament kutsus oma 15. detsembri 2010. aasta resolutsioonis energiatõhususe tegevuskava läbivaatamise kohta komisjoni üles lisama läbivaadatud energiatõhususe tegevuskavasse meetmeid, mille abil jõuda liidu üldise energiatõhususe eesmärgi saavutamiseni 2020. aastal. 🡻 2012/27/EL põhjendus 6 (kohandatud) Üks strateegia „Euroopa 2020” kohastest algatustest on ressursitõhusa Euroopa juhtalgatus, mille komisjon võttis vastu 26. jaanuaril 2011. Selles peetakse energiatõhusust energiaressursside kasutamise jätkusuutlikkuse tagamisel kõige olulisemaks elemendiks. 🡻 2012/27/EL põhjendus 7 (kohandatud)

Euroopa Ülemkogu 4. veebruari 2011. aasta kohtumise järeldustes tunnistati, et liit ei suuda senisel viisil jätkates saavutada energiatõhususe suurendamise eesmärki ning et on vaja otsustavat tegutsemist, et kasutada ära hoonete, transpordi, toodete ja protsessidega seotud suured energiasäästu võimalused. Nimetatud järeldustes nähakse ka ette, et liidu energiatõhususe eesmärgi täitmine vaadatakse läbi 2013. aastaks ja vajaduse korral kaalutakse täiendavate meetmete võtmist. 🡻 2012/27/EL põhjendus 8 (kohandatud) Komisjon võttis 8. märtsil 2011 vastu teatise „Energiatõhususe kava 2011”. Teatises kinnitati, et liidu energiatõhususe eesmärgi saavutamine ei ole kulgenud plaanipäraselt. See kehtib vaatamata arengutele riiklikes energiatõhususpoliitikates, mis sisalduvad esimeses riiklikus energiatõhususe tegevuskavas, mille liikmesriigid esitasid Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2006. aasta direktiivi 2006/32/EÜ (mis käsitleb energia lõpptarbimise tõhusust ja energiateenuseid) nõuete järgimisel. Teise tegevuskava esialgne analüüs kinnitab, et liit on maha jäänud. Olukorra parandamiseks kirjeldati 2011. aasta energiatõhususe kavas mitmesuguseid poliitika- ja muid meetmeid energiatõhususe suurendamiseks, mis hõlmavad kogu energiaahelat: avaliku sektori juhtiv osa energiatõhususe saavutamisel; hooned ja seadmed; tööstus; samuti vajadus anda lõpptarbijale võimalus oma energiatarbimist reguleerida. Transpordisektori energiatõhusust käsitleti ka 28. märtsil 2011 vastu võetud transpordialases valges raamatus. Eelkõige valge raamatu 26. algatuses kutsutakse üles kehtestama asjakohased CO2-heite normid kõikide transpordiliikide sõidukitele ja täiendama neid vajaduse korral energiatõhususe nõuetega, mis hõlmaksid kõiki jõuseadmete liike. 🡻 2012/27/EL põhjendus 9 (kohandatud) Samuti võttis komisjon 8. märtsil 2011 vastu teatise „Konkurentsivõimeline vähese CO2-heitega majandus aastaks 2050 – edenemiskava”, milles näitas majanduse väljavaadetest lähtudes, et on vaja enam keskenduda energiatõhususele. 🡻 2012/27/EL põhjendus 10 (kohandatud) Selles kontekstis on vaja ajakohastada liidu energiatõhususe õigusraamistikku direktiiviga, millega järgitaks üldist energiatõhususe eesmärki säästa 20 % ELi primaarenergia tarbimisest aastaks 2020 ja tagada energiatõhususe edasine suurendamine pärast 2020. aastat. Seepärast tuleks käesoleva direktiiviga kehtestada ühine raamistik energiatõhususe edendamiseks liidus ja sätestada konkreetsed meetmed 2011. aasta energiatõhususe kavas esitatud teatavate ettepanekute rakendamiseks ning kavas osutatud oluliste realiseerimata energiasäästuvõimaluste ärakasutamiseks. 🡻 2012/27/EL põhjendus 11 (kohandatud) Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta otsusele nr 406/2009/EÜ, milles käsitletakse liikmesriikide jõupingutusi kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamiseks, et täita ühenduse kohustust vähendada kasvuhoonegaaside heitkoguseid aastaks 2020, tuleb komisjonil aastaks 2012 hinnata liidu ja selle liikmesriikide edasijõudmist energiatarbimise 20 % vähendamisel võrreldes 2020. aasta prognoosiga ning esitada selle kohta aruanne. Samuti on seal sätestatud, et komisjonil tuleks liikmesriikide abistamiseks liidu kasvuhoonegaaside heite vähendamise kohustuse täitmisel esitada 31. detsembriks 2012 ettepanek tugevdatud või uute meetmete kohta, millega kiirendada energiatõhususe parandamist. Käesoleva direktiiviga need nõuded täidetakse. Samuti aidatakse sellega saavutada teatises „Konkurentsivõimeline vähese CO2-heitega majandus aastaks 2050 – edenemiskava” sätestatud eesmärke, eelkõige vähendada energiasektori kasvuhoonegaaside heidet ja saavutada aastaks 2050 nullheitega elektritootmine. 🡻 2012/27/EL põhjendus 12 (kohandatud) Kõiki energiasäästmise võimalusi tuleb vaadelda tervikuna ja mõelda ka energiatarnimises ja lõppkasutussektoris võimalikule säästmisele. Samal ajal tuleks tugevdada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta direktiiviga 2004/8/EÜ (soojus- ja elektrienergia koostootmise stimuleerimiseks siseturu kasuliku soojuse nõudluse alusel) ja direktiiviga 2006/32/EÜ kehtestatud sätteid. ⇩ uus (2)Kliimaeesmärgi kavas esitas komisjon ettepaneku viia liidu eesmärk järgmisele tasemele, suurendades kasvuhoonegaaside heite vähendamise eesmärki 2030. aastaks 1990. aasta tasemega võrreldes vähemalt 55 %ni. Praeguse 40 % eesmärgiga võrreldes on see oluline kasv. Ettepanek vastab Euroopa rohelist kokkulepet käsitlevas teatises võetud kohustusele esitada terviklik kava liidu 2030. aasta eesmärgi suurendamiseks 55 %ni vastutustundlikul viisil. Ettepanek on kooskõlas ka Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni kliimamuutuste raamkonventsiooni (edaspidi „Pariisi kokkulepe“) osaliste konverentsi 21. istungjärgu eesmärkidega hoida üleilmne temperatuuri tõus tunduvalt alla 2 °C ja teha jõupingutusi temperatuuri tõusu hoidmiseks alla 1,5 °C. (3)Euroopa Ülemkogu kiitis 2020. aasta detsembris heaks liidu suhtes siduva eesmärgi vähendada 2030. aastaks liidus kasvuhoonegaaside heidet 1990. aastaga võrreldes vähemalt 55 %. Euroopa Ülemkogu jõudis järeldusele, et kliimaeesmärke tuleb tõsta nii, et need ergutaksid jätkusuutlikku majanduskasvu, looksid töökohti, tooksid liidu kodanikele tervise- ja keskkonnaalast kasu ning aitaksid kaasa liidu majanduse pikaajalisele ülemaailmsele konkurentsivõimele, edendades innovatsiooni keskkonnahoidlike tehnoloogiate vallas.

(4)Nende eesmärkide rakendamiseks kuulutati Euroopa Komisjoni 2021. aasta tööprogrammis välja pakett „Eesmärk 55“ (Fit for 55), mille eesmärk on vähendada kasvuhoonegaaside heidet 2030. aastaks vähemalt 55 % ja saavutada 2050. aastaks kliimaneutraalne Euroopa Liit. Pakett hõlmab mitmeid poliitikavaldkondi, sealhulgas energiatõhusust, taastuvenergiat, maakasutust, maakasutuse muutust ja metsandust, energia maksustamist, jõupingutuste jagamist ja heitkogustega kauplemist. (5)Prognoosid näitavad, et praeguse poliitika täieliku rakendamise korral väheneks kasvuhoonegaaside heide 2030. aastaks 1990. aasta tasemega võrreldes ligikaudu 45 %, kui jätta välja maakasutusega seotud heide ja kasvuhoonegaaside sidumine, ning umbes 47 %, kui neid arvesse võtta. Seepärast nähakse 2030. aasta kliimaeesmärgi kavas ette hulk meetmeid, mida on vaja võtta kõigis majandussektorites, ning suuremate eesmärkide saavutamiseks vajalike peamiste õigusaktide läbivaatamine. (6)Energiatõhusus on peamine tegevusvaldkond, milleta ei ole võimalik saavutada liidu majanduse täielikku dekarboniseerimist. Kulutõhusate energiasäästuvõimaluste kasutamise vajadus on viinud liidu praeguse energiatõhususe poliitikani. 2018. aasta detsembris lisati paketti „Puhas energia kõikidele eurooplastele“ liidu uus 2030. aasta energiatõhususe eesmärk, mis on vähemalt 32,5 % (võrreldes 2030. aastaks prognoositud energiatarbimisega). (7)Kliimaeesmärgi kavale lisatud mõjuhinnangust on ilmnenud, et suurendatud kliimaeesmärkide saavutamiseks tuleb energiatõhususe eesmärki võrreldes praeguse 32,5 % eesmärgiga märkimisväärselt suurendada. (8)Liikmesriikide poolt riiklikes energia- ja kliimakavades esitatud riiklike panuste summa on liidu eesmärgi tasemest (32,5 %) väiksem. Võrreldes 2007. aastal 2030. aastaks prognoositud võrdlusstsenaariumiga vähendaks jõupingutuste summa lõppenergia tarbimist 29,4 % ja primaarenergia tarbimist 29,7 %. See tähendaks ELi 27 liikmesriigis kokku 2,8 protsendipunkti suurust lõhet primaarenergia tarbimises ja 3,1 protsendipunkti suurust lõhet lõppenergia tarbimises. (9)Ehkki energiasäästu potentsiaal on kõikides sektorites endiselt suur, vajab erilist tähelepanu transport, sest see moodustab üle 30 % lõppenergia tarbimisest, ning hooned, kuna liidu hoonetest 75 % puhul on energiatõhusus halb. Teine üha olulisem sektor on info- ja kommunikatsioonitehnoloogia (IKT) sektor, mille arvele langeb 5–9 % kogu maailma elektritarbimisest ja üle 2 % koguheitest. 2018. aastal langes andmekeskuste arvele 2,7 % EL 28 elektrinõudlusest. Sellega seoses rõhutati liidu digitaalstrateegias vajadust väga energiatõhusate ja jätkusuutlike andmekeskuste ning telekommunikatsioonioperaatoritega seotud läbipaistvusmeetmete järele nende ökoloogilise jalajälje vallas. Lisaks tuleks arvesse võtta ka tööstuse energianõudluse võimalikku suurenemist, mis võib tuleneda süsinikuheite vähendamisest eelkõige energiamahukate protsesside puhul. (10)Kõrgem eesmärk nõuab kulutõhusate energiatõhususmeetmete jõulisemat edendamist energiasüsteemi kõigis osades ja kõigis asjaomastes sektorites, kus tegevus mõjutab energianõudlust, näiteks transpordi-, vee- ja põllumajandussektoris. Energiatõhususe parandamine kogu energiaahelas, kaasa arvatud energia tootmine, ülekanne, jaotus ja lõppkasutus, toob kasu keskkonnale, parandab õhukvaliteeti ja rahvatervist, vähendab kasvuhoonegaaside heidet, parandab energiajulgeolekut, vähendab kodumajapidamiste ja ettevõtjate energiakulu, leevendab energiaostuvõimetust, suurendab majanduses tervikuna konkurentsivõimet, tööhõivet ning elavdab majandustegevust, parandades seega kodanike elukvaliteeti. See on kooskõlas energialiidu raames võetud liidu kohustustega ja 2015. aasta Pariisi kokkuleppega kehtestatud ülemaailmse kliimamuutuste tegevuskavaga. 🡻 2018/2002 põhjendus 1 Energianõudluse vähendamine on üks komisjoni 25. veebruari 2015. aasta teatisega „Vastupidava energialiidu ja tulevikku suunatud kliimamuutuste poliitika raamstrateegia“ kehtestatud energialiidu strateegia viiest mõõtmest. Energiatõhususe parandamine kogu energiaahelas, kaasa arvatud energia tootmine, ülekanne, jaotus ja lõppkasutus, toob kasu keskkonnale, parandab õhukvaliteeti ja rahvatervist, vähendab kasvuhoonegaaside heidet, parandab energiajulgeolekut, vähendades sõltuvust energia impordist väljastpoolt liitu, vähendab kodumajapidamiste ja ettevõtjate energiakulu, leevendab energiaostuvõimetust, suurendab majanduses tervikuna konkurentsivõimet, tööhõivet ning elavdab majandustegevust, parandades seega kodanike elukvaliteeti. See on kooskõlas liidu poolt energialiidu raames ja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni kliimamuutuste raamkonventsiooni osaliste konverentsi 21. istungjärgu tulemusel sõlmitud 2015. aasta Pariisi kokkuleppe („Pariisi kokkulepe“) raames võetud kohustustega hoida maailma keskmise temperatuuri tõus tööstusajastueelse tasemega võrreldes oluliselt alla 2 °C ning jätkata jõupingutusi temperatuuri tõusu piiramiseks 1,5 °C-ni võrreldes tööstusajastueelse tasemega. 🡻 2018/2002 põhjendus 2 (kohandatud) ⇨ uus (11)⌦ Käesolev ⌫ Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2012/27/EL on ⌦ astub ⌫ sammu sellise energialiidu ⇨ 2050. aastaks kliimaneutraalsuse saavutamise ⇦ suunas, mille raames käsitatakse energiatõhusust omaette energiaallikana. ⇨ Kõigis sektoreis, ka väljaspool energiasüsteemi, sealhulgas finantssektoris, ⇦ tuleks ⇨ kõigil tasandeil kõikehõlmava põhimõttena ⇦ arvesse võtta energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtet. Uute tarne- ja muudes poliitikavaldkondades kehtestatavate normide kindlaksmääramisel ⇨ tuleks poliitilistes, kavandamis- ja investeerimisotsustes esimese valikuna kaaluda energiatõhususlahendusi ⇦ . ⇨ Ehkki energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtte kohaldamine ei tohiks piirata muid juriidilisi kohustusi, eesmärke ega põhimõtteid, ei tohiks need omakorda põhimõtte kohaldamist takistada ega sellest vabastada. ⇦ Komisjon peaks tagama, et energiatõhusus ja tarbimiskaja saaksid konkureerida tootmisvõimsusega võrdsetel alustel. Energiatõhusust tuleb silmas pidada alati, kui tehakse energiasüsteemi kavandamist puudutavaid otsuseid või rahastamisotsuseid. Energiatõhususe parendusi tuleb alati teha, kui need on samaväärsetest turul pakutavatest lahendustest kulutasuvamad. See peaks andma liidule, eelkõige kodanikele ja ettevõtjatele, võimaluse kasutada ära energiatõhususe arvukaid eeliseid. ⇨ Energiatõhususe parandamise meetmete kohaldamine peaks olema prioriteet ka energiaostuvõimetuse leevendamisel. ⇦ 🡻 2018/2002 põhjendus 3 ⇨ uus (12)Energiatõhusust tuleks tulevastes liidu energiataristu investeerimisotsustes pidada keskseks elemendiks ja prioriteediks. ⇨Energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtte kohaldamisel tuleks peamiselt arvesse võtta süsteemi tõhususe alast lähenemisviisi ja ühiskondlikku perspektiivi. Seega peaks see aitama suurendada üksikute lõpptarbimissektorite ja kogu energiasüsteemi tõhusust. Selle põhimõtte kohaldamine peaks toetama ka investeeringuid energiatõhusatesse lahendustesse, mis aitavad kaasa Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) 2020/852 loetletud keskkonnaeesmärkide saavutamisele. ⇦ ⇩ uus

(13)Energiatõhususe esikohale seadmise põhimõte on määratletud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) 2018/1999 ning see on energiasüsteemi lõimimise strateegia keskmes. Ehkki põhimõte põhineb kulutõhususel, on selle kohaldamisel laiem mõju, mis võib asjaoludest olenevalt varieeruda. Komisjon koostas põhimõtte rakendamiseks ja kohaldamiseks konkreetsed suunised, pakkudes välja konkreetsed vahendid ja näited põhimõtte kohaldamiseks eri sektoreis. Komisjon on esitanud liikmesriikidele ka soovituse, mis tugineb käesoleva direktiivi nõuetele ja milles kutsutakse üles võtma põhimõtte kohaldamise osas konkreetseid meetmeid. (14)Mõju avaldumiseks peavad otsusetegijad energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtet järjepidevalt kohaldama kõigis asjakohastes poliitika-, kavandamis- ja olulistes investeerimisotsustes, st suuremahulistes investeeringutes, mille väärtus on suurem kui 50 miljonit eurot iga projekti kohta või 75 miljonit eurot transporditaristu projektide puhul, mis mõjutavad energiatarbimist või -varustust. Põhimõtte nõuetekohane kohaldamine nõuab õige kulude-tulude analüüsi meetodi kasutamist, luues eeltingimused energiatõhusateks lahendusteks ja nõuetekohaseks järelevalveks. Nõudluse poole paindlikkus võib tuua märkimisväärset kasu tarbijatele ja ühiskonnale laiemalt ning suurendada energiasüsteemi tõhusust ja vähendada energiakulusid, vähendades näiteks süsteemi käitamiskulusid, mille tulemusel langevad hinnad kõigi tarbijate jaoks. Liikmesriigid peaksid energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtte kohaldamisel võtma arvesse nõudluse paindlikkusest saadavat võimalikku kasu ning vajaduse korral kaaluma tarbimiskaja, energia salvestamist ja nutikaid lahendusi osana nende jõupingutustest suurendada integreeritud energiasüsteemi tõhusust. (15)Energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtet tuleks alati kohaldada proportsionaalselt ning käesoleva direktiivi nõuded ei tohiks liikmesriikidele kaasa tuua kattuvaid või vastuolulisi kohustusi, kui põhimõtte kohaldamine on otseselt tagatud muude õigusaktidega. Nii võib see olla ühishuviprojektide puhul, mis on kantud liidu loendisse vastavalt [muudetud TEN-E määruse artiklile 3], millega kehtestatakse nõuded võtta nende projektide arendamisel ja hindamisel arvesse energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtet. (16)Euroopa rohelises kokkuleppes on kesksel kohal õiglane üleminek kliimaneutraalsele liidule 2050. aastaks. Energiaostuvõimetuse mõiste on võtmekohal seadusandlikus paketis „Puhas energia kõikidele eurooplastele“, mille eesmärk on hõlbustada õiglast energiasüsteemi ümberkujundamist. Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) 2018/1999 ning direktiivile (EL) 2019/944 esitas komisjon soovituslikud suunised asjakohaste energiaostuvõimetuse mõõtmise näitajate kohta ja mõiste „märkimisväärne arv energiaostuvõimetuid kodumajapidamisi“ määratlemiseks. Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivide (EL) 2019/944 ning 2009/73/EÜ kohaselt peavad liikmesriigid võtma asjakohaseid meetmeid kindlaks tehtud energiaostuvõimetuse lahendamiseks, sealhulgas meetmeid vaesuse laiemas kontekstis. (17)Energiatõhususe esikohale seadmise põhimõtte kohaldamisest peaksid kasu saama madala ja keskmise sissetulekuga leibkonnad, vähekaitstud kliendid, sealhulgas lõppkasutajad, energiaostuvõimetusega kokku puutuvad või selle ohus olevad inimesed ning sotsiaaleluruumides elavad inimesed. Energiatõhususmeetmeid tuleks rakendada esmajärjekorras nende üksikisikute ja leibkondade olukorra parandamiseks või energiaostuvõimetuse leevendamiseks. Terviklik lähenemisviis poliitika kujundamisele ning poliitika ja meetmete rakendamisele nõuab liikmesriikidelt selle tagamist, et muud poliitikad ja meetmed ei avaldaks neile üksikisikutele ja leibkondadele kahjulikku mõju. (18)Käesolev direktiiv moodustab osa energiatõhususe poliitika laiemast poliitikaraamistikust, milles käsitletakse energiatõhususe võimalusi konkreetsetes poliitikavaldkondades, sealhulgas hoonete puhul (direktiiv 2010/31/EL), toodete puhul (direktiiv 2009/125/EÜ, määrus (EL) 2017/1369 ja määrus (EL) 2020/740) ning juhtimismehhanismis (määrus (EL) 2018/1999). Nendel poliitikameetmetel on väga oluline roll energiasäästu saavutamisel toodete asendamisel või hoonete ehitamisel või renoveerimisel. 🡻 2018/2002 põhjendus 4 (kohandatud) ⇨ uus (19)Ambitsioonika energiatõhususe eesmärgi saavutamiseks tuleb kõrvaldada tõkked, et soodustada investeerimist energiatõhususe meetmetesse. ⇨ Programmi LIFE puhtale energiale ülemineku alamprogrammist eraldatakse rahalised vahendid Euroopa energiatõhususpoliitika rakendamise parimate tavade arendamise toetamisele ning selle raames käsitletakse energiatõhususe saavutamise käitumuslikke, turu- ja regulatiivseid tõkkeid. ⇦ Üheks sammuks, mis annab kindlust ja hõlbustab energiatõhususe lepingute kasutamist, on Eurostati 19. septembri 2017. aasta selgitus selle kohta, kuidas kirjendada rahvamajanduse arvepidamises energiatõhususe lepinguid. 🡻 2018/2002 põhjendus 5 (kohandatud) (20)2014. aasta 23. ja 24. oktoobril toimunud Euroopa Ülemkogu toetas 2030. aastaks seatud liidu tasandi 27 % energiatõhususeesmärgi läbivaatamist aastaks 2020, pidades silmas liidu tasandi 30 % eesmärki. Euroopa Parlament kutsus oma 15. detsembri 2015. aasta resolutsioonis Euroopa energialiidu suunas liikumise kohta komisjoni üles lisaks hindama 40 % energiatõhususeesmärgi täidetavust samal ajavahemikul. Seepärast on asjakohane muuta direktiivi 2012/27/EL, et kohandada seda 2030. aasta perspektiiviga. ⇩ uus (21)Prognoositakse, et liidu 2030. aasta energiatõhususeesmärk 32,5 % ja kehtiva raamistiku muud poliitikavahendid aitaksid 2030. aastaks vähendada kasvuhoonegaaside heidet ligikaudu 45 %. Selleks et saavutada suurem kliimaeesmärk vähendada kasvuhoonegaaside heidet 2030. aastaks 55 %, hinnati 2030. aasta kliimaeesmärgi kava mõjuhinnangus, kui ulatuslikke jõupingutusi oleks eri poliitikavaldkondades vaja teha. Järeldati, et võrreldes lähtetasemega tähendab kasvuhoonegaaside heite eesmärgi kuluoptimaalsel viisil saavutamine lõpp- ja primaarenergia tarbimise vähendamist vastavalt vähemalt 36–37 % ja 39–41 %. (22)Algselt kasutati liidu energiatõhususeesmärgi seadmiseks ja väljaarvutamiseks võrdlusalusena 2007. aastal 2030. aastaks prognoositud võrdlusstsenaariumi. Eurostati energiabilansi arvutamise metoodika muutmine ja hilisemate mudelprognooside parandamine nõuavad võrdlusaluse muutmist. Kasutades eesmärgi kindlaksmääramiseks sama lähenemisviisi, st võrreldes seda lähtestsenaariumi tulevikuprognoosidega, lähtutakse liidu 2030. aasta energiatõhususeesmärgi taseme seadmisel seega võrdlusest 2020. aastal 2030. aastaks seatud võrdlusstsenaariumi prognoosidega, mis kajastavad riiklikest energia- ja kliimakavadest pärinevaid riiklikke panuseid. Ajakohastatud lähtestsenaariumile tuginedes peab liit oma 2030. aasta energiatõhususeesmärki 2020. aasta võrdlusstsenaariumi alusel tehtavate jõupingutuste tasemega võrreldes veelgi suurendama vähemalt 9 %. Liidu eesmärkide ambitsioonikuse taseme väljendamise uus viis ei mõjuta tegelikult vajatavate jõupingutuste taset ning vastab lõppenergia tarbimise vähendamisele 36 % ja primaarenergia tarbimise vähendamisele 39 % võrreldes 2007. aastal 2030. aastaks prognoositud võrdlusstsenaariumiga. (23)Lõpp- ja primaarenergia tarbimise arvutamise metoodika on kooskõlas Eurostati uue metoodikaga, kuid käesoleva direktiivi kohaldamisel kasutatavatel näitajatel on erinev kohaldamisala, st need ei hõlma ümbritseva keskkonna soojust ja hõlmavad lõppenergia tarbimise eesmärgi puhul energiatarbimist rahvusvahelises lennunduses. Uute näitajate kasutamine tähendab ka seda, et kõik kõrgahjude energiatarbimise muutused kajastuvad nüüd ainult primaarenergia tarbimises. 🡻 2018/2002 põhjendus 6 (kohandatud)

⇨ uus (24)Et liit täidaks liidu tasandil oma energiatõhususeesmärgid primaar- ja/või lõppenergia tarbimisena, tuleks selgelt sõnastada, et liidu 2030. aasta eesmärk on vähemalt 32,5 % 2007. aasta prognooside kohaselt on 2030. aasta primaarenergia tarbimine 1 887 miljonit naftaekvivalenttonni ja lõppenergia tarbimine 1 416 miljonit naftaekvivalenttonni. Vähendamine 32,5 % annaks tulemuseks vastavalt 1 273 miljonit naftaekvivalenttonni ja 956 miljonit naftaekvivalenttonni. Komisjon peaks hindama kõnealust liidu 2020. aasta eesmärgiga samalaadset eesmärki, et seda hiljemalt 2023. aastaks suurendada juhul, kui kulud on oluliselt vähenenud või kui on vaja täita liidu rahvusvahelisi CO2-heite vähendamise kohustusi. ⇨ Liidu vajadus parandada energiatõhusust peaks olema väljendatud primaar- ja lõppenergia tarbimisena, mis tuleb saavutada 2030. aastaks, märkides ära nende täiendavate jõupingutuste taseme, mis on vajalikud võrreldes riiklikes energia- ja kliimakavades kehtestatud või kavandatud meetmetega. 2020. aasta võrdlusstsenaarium näeb 2030. aastaks ette 864 miljonit naftaekvivalenttonni lõppenergiat ja 1 124 miljonit naftaekvivalentton