Käesolevale aruandele on lisatud seadusandlik ettepanek muuta rändlusteenuse määrust. Üksikasjad ja põhjendused on esitatud seadusandlikus ettepanekus ja sellele lisatud mõjuhinnangus. Rändluse hulgiturgude toimimise analüüsi üksikasjalik metoodika ja selle tulemused, mis toetavad käesolevat aruannet, on esitatud lisatud talituste töödokumendis.

Kuna aga rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra saavutamise eeltingimus on nõuetekohaselt toimiv rändluse hulgiturg, tehti komisjonile ELi rändlusteenuse määruses ülesandeks vaadata läbi rändluse hulgiturud ja teha asjakohaseid ettepanekuid, et võimaldada jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasude kaotamine liidus alates 15. juunist 2017.

2015. aastal võtsid Euroopa Parlament ja nõukogu vastu määruse (EL) 2015/2120, mis jõustus 29. novembril 2015 ja millega muu hulgas muudeti määrust (EL) nr 531/2012 (ELi rändlusteenuse määrus). Määrusega (EL) 2015/2120 on ette nähtud liidus jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasude kaotamine alates 15. juunist 2017, tingimusel et rändlusteenuseid kasutatakse mõistlikult ning et operaatoritele nähakse ette võimalus kohaldada erandit harvadel juhtudel, kui rändlusteenuste pakkujal ei ole võimalik oma tegelikust ja prognoositud rändlusteenuste osutamise kogutulust katta nende teenuste osutamise tegelikke ja prognoositud üldkulusid. Sellele uuele õiguslikule jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste pakkumise korrale liidus osutatakse kui rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korrale („roam-like-at-home“, „rändle nagu kodus“).

Rändluse lisatasude kaotamist kinnitati veel kord üldise poliitikaeesmärgina ka komisjoni digitaalse ühtse turu strateegias, millesse see on lisatud olulise komponendina digitaalvõrkude ja -teenuste arenguks sobivate tingimuste loomisel.

Nende meetmete lõppeesmärk oli tagada, et turujõud saavutaksid mobiilsideteenuste ühtse turu, kus ei eristata riigisiseseid ja rändlustariife; niisiis pidi komisjon selgitama välja, kas see eesmärk saavutati kõnealuste meetmete abil. Kuigi pärast nende meetmete vastuvõtmist langesid nii rändluse hulgi- kui ka jaehinnad, jäid püsima erinevused rändlus- ja riigisiseste tariifide vahel. Sel põhjusel – arvestades, et riigisiseste ja rändluse jaetariifide erinevuse kaotamine on tõhusa ja toimiva ühtse telekommunikatsioonituru oluline osa – pidas komisjon vajalikuks võtta selle eesmärgi saavutamiseks täiendavaid meetmeid.

Euroopa Majanduspiirkonna riikide vahelise kõnede rändlusliikluse puhul täheldatud tavad peegeldavad teatud määral riikidevahelisi ajaloolisi, keelelisi, kultuurilisi ja majanduslikke sidemeid. Kolme mobiiltelefoniteenuse (kõned, SMSid, andmeside) sissetuleva/väljuva rändlusliikluse suhtarvud samuti pigem kinnitavad Euroopa jaotumist põhjaks ja lõunaks, suuremate turismivoogudega lõunapoolsete asukohtade ja väiksemate turismivoogudega põhjapoolsete asukohtade vahel. See jaotumine ei ole aga süstemaatiline. Küprose, Kreeka, Malta ja Hispaania puhul on sissetulev rändlusliiklus väga selgelt suurem kui väljuv, aga Iirimaa, Madalmaade, Norra, Slovakkia ja Ühendkuningriigi väljuv rändlusliiklus on selgelt suurem kui sissetulev. Mõnedes riikides, näiteks Prantsusmaal, Itaalias, Lätis, Leedus ja Rootsis on olukord tasakaalustatum.

Kõne- ja SMS-rändlusteenuste hulgihindade muutumine on olnud väga tihedalt seotud liidu tasandil kehtestatud hulgihindade ülempiiride järjestikuste langetamistega alates 2007. aastast. Andmeside-rändlusteenuste hulgihindade puhul on turuhinnad olnud märgatavalt madalamad kui järjestikused ülempiirid ajavahemikul 2009–2015 (esimest andmeside-rändlusteenuste hulgihinna ülempiiri hakati kohaldama 2009. aastal).

Sellest mitte täielikult konkurentsil põhinevast turust tulenevate ülemäära kõrgete rändluse hulgihindade langetamiseks on nendele tasudele kehtestatud liidu järjestikuste õigusaktidega ülempiirid. Praegu on rändlusteenuse määrusega kehtestatud ülempiirideks 5 eurosenti minutis, 2 eurosenti SMSi kohta ja 5 eurosenti MB kohta. Läbivaatamise käigus hinnati rändluse hulgiturgude tegelikku konkurentsitaset nende turgude praeguse reguleerimise puhul.

Rändluse hulgiturgudel on esinenud mitmeid varem kirjeldatud turutõrkeid. Rändluse hulgiturud on oligopoolse iseloomuga: kui operaator soovib oma klientidele pakkuda rändlusteenuseid, saab ta hulgimüügitasandil osutatavaid rändlusteenuseid osta vaadeldavas riigis üksnes kolmelt või neljalt operaatorilt ja mõnda nendest operaatoritest on võrgu katvuse ja läbilaskevõime tõttu keeruline vältida. Hulgimüügitasandil on operaatoritele saadaval vaid ebatäiuslikud alternatiivid – olukord, mida analüüsiti juba eelmises komisjoni tellitud aruandes. Enamasti on rändlusteenuste hulgituru lepingute aluseks liiklusmaht, mida külastav operaator suudab kahepoolsetel läbirääkimistel pakkuda. Kahepoolsete rändluslepingute läbirääkimiste peamine alus on pigem sissetuleva ja väljuva liikluse maht, mida saab mis tahes kahe operaatori vahel tasakaalustada, kui tasakaalustamata osa kohta kokkulepitud lõpphind. Virtuaalsetele mobiilsideoperaatoritele ja väiksematele operaatoritele, kelle liiklusmahud on väikesed, ei tehta rändlusteenuse määruses sätestatud maksimaalsest rändluse hulgihinnast tavaliselt allahindlusi või on need väga väikesed.

Kuigi mõnes riigis ei ole hooajalisusega seotud kulud kõneteenuste puhul tühised, on hooajalisuse tegelik mõju hulgimüügitasandi rändlusteenuste kulude ülempiirile Euroopa Majanduspiirkonnas väike. Nii on see põhjusel, et riigid, kus hooajalisuse mõjud on hinnanguliselt suurimad (Horvaatia, Kreeka, Hispaania, Bulgaaria), ei kuulu nende riikide hulka, kus kõne alustamise teenuste kulud on suurimad (Malta, Rootsi, Madalmaad, Läti). Suuremate kuludega riikides on hooajalisuse mõjud väiksemad.

Kuna andmesideteenuste riigisisene nõudlus suureneb hoogsalt, ületavad riigisiseste kasutajate võrguvajadused suvist hooajalist tippnõudlust üksnes mõne kuu jooksul pärast seda tippnõudlust ja igal juhul enne selle kordumist aasta hiljem. Vastavalt, kuna maapealsed mobiilsidevõrgud on dimensioonitud sellise riigisisesest nõudlusest põhjustatud üldise suurenemissuundumusega toimetulemiseks, siis näib, et hooajalised rändluse tippvood ei põhjusta rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra tingimustes andmerändlusest tulenevat võrgukulude üldist suurenemist.

Nende erinevate andmeallikate põhjal võib julgelt eeldada, et hulgimüügitasandi rändlusteenuste osutamise kulu Euroopa Majanduspiirkonnas on alla 4 eurosendi minutis, 1 eurosent SMSi kohta ja 0,85 eurosenti MB kohta, mis sisaldab ka külastatavale operaatorile tekkivaid transiidikulusid.

Kuigi kulumudelis esitatud kuluhinnangud on alati teataval määral ebakindlad, pakuvad need siiski kasulikku võrdlusalust, mida saab kasutada koos muude andmeallikate ja tähelepanekutega, eelkõige järgmistega: turul täheldatud tegelikud rändluse hulgihinnad, riigisisesed jae- ja hulgihinnad ning kõnede puhul riigisisesed reguleeritud mobiiltelefonikõne lõpetamise tasud.

Hulgimüügitasandil osutatavate rändlusteenuste pakkumise kulude hindamine on tundlik ja keeruline ülesanne. Nende kulude analüüsimiseks ja hindamiseks ei ole ühtainsat meetodit ning iga meetod hõlmab paljusid valikuid ja eeldusi oma eeliste ja piirangutega. Viimastel aastatel on riiklikud reguleerivad asutused omandanud põhjalikke kogemusi kulumudelite koostamisel kõne lõpetamise tasude reguleerimiseks, võttes arvesse komisjoni soovitust 2009/396/EÜ Euroopa Liidus püsiliini- ja mobiilikõne lõpetamise tasu reguleerimise kohta. Välises uuringus toetuti nendele kogemustele ja töötati välja kulumudel, milles võetakse võimalikult palju arvesse riikide eripärasid. Selleks andsid riiklikud reguleerivad asutused uuringu koostajale üksikasjalikku teavet oma vastavate kulumudelite kohta ning esitasid ka riigiomaseid sisendandmeid. Lisaks kasutati uuringus operaatoritelt saadud andmeid selliste rändlusteenustele omaste kulude kohta nagu rändluse tegevus- ja halduskulud, rändluse finants- ja andmevahenduse kulud, rändluse läbirääkimis- ja lepingu haldamise kulud.

Rändluse hulgiturgude praegusel konkurentsitasemel ei ole jaeturud suutnud pakkuda kogu liitu hõlmavat täielikku rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korda. Võimalik tehnoloogia ja teenuste areng, nagu näiteks OTT-teenuste ja virtuaalsete SIM-kaartide levik ei paku jaemüügitasandil osutatavatele rändlusteenustele veel täielikku ja toimivat asendust. Seetõttu on nende praegune turule avaldatav surve jäänud tagasihoidlikuks ja tõenäoliselt see lähemas tulevikus ei muutu.

BERECi analüüsist nähtub, et rändluse jaeturgudel on hiljuti toimunud teatav oluline areng ning riigisiseste pakkumiste puhul on rändlusteenuste hinnad klientidele taskukohasemad. Nagu aga BEREC märkis, ei ole enamik uusi rändluse jaepakkumisi, mis sarnanevad rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kohastele pakkumistele, ELi rändlusteenuse määruse tähenduses tegelikult rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kohased pakkumised, st need ei kata kogu liitu mõistliku kasutamise piirides ilma täiendava lisatasuta. Lisaks on need muutused liidus ebaühtlaselt jaotunud.

Käesolevas aruandes kokkuvõtlikult esitatud probleeme arvestades on vaja võtta lisameetmeid, et reguleerida rändluse hulgiturge ja võimaldada jätkusuutlikku ühtlustatud korra kohast rändlusteenuste osutamist.

Rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra jätkusuutlikkus oleks selgelt kõige tõenäolisem siis, kui riigisisesed rändluse hulgiturud oleksid täielikult konkurentsipõhised, sest siis oleksid hinnad otseselt seotud külastatavate võrkude piirkuludega. Analüüsist aga nähtub, et rändluse hulgiturud ei toimi alati nii ja et on väga ebatõenäoline, et tulevane rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korraga seotud kohustus toob iseenesest kaasa hästitoimivad rändluse hulgiturud, mis võimaldaksid 15. juunist 2017 hakata liidus osutama ühtlustatud korra kohaseid rändlusteenuseid.

Tagamaks, et jaemüügitasandil osutatavaid rändlusteenuseid saaks pakkuda riigisiseste jaehindadega, on vaja, et rändluse hulgimüügisisendid oleksid saadaval hinnaga, mis üldiselt võimaldab külastavatel (koduvõrgu) operaatoritel osutada rändlusteenuseid ühtlustatud korra kohaselt ja samas tagada, et külastatavatel operaatoritel on võimalik katta nende teenuste osutamise kulud.

Tõepoolest, kuigi rändlus- ja riigisiseste teenuste jaehinna kujundus on määrusega ühtlustatud, ei kasutata jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste pakkumisel samu hulgimüügisisendeid kui jaemüügitasandil osutatavate riigisiseste teenuste pakkumisel, seda põhjusel, et jaemüügitasandil osutatavad rändlusteenused nõuavad juba määratluse poolest teise (külastatava) võrgu kasutamist. Seega peab külastav operaator neid rändluse hulgimüügisisendeid turult ostma ning sellega kaasneb hulk rändlusele omaseid kulusid (st selliseid, mida riigisiseste teenuste osutamisel ei teki).

Määruses (EL) 2015/2120 kehtestatud kohustus võtta jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste eest riigisisest hinda (mitte enam rändluse lisatasusid), tingimusel et neid teenuseid kasutatakse mõistlikult, iseloomustab esitatud reguleeritud rändlusteenuste uue jaemüügikorra olemust. See on rändlusteenuste osutamise ühtlustatud kord, mida ei ole rändluse hulgiturgude praegustel tingimustel kogu liidus senini eriti pakutud.

Lisaks väidavad virtuaalsed mobiilsideoperaatorid, et hulgihinnad, mida nemad peavad rändlusteenuste eest maksma, ületavad mitmekordselt hulgitariife, mida nad maksavad oma riigis vastuvõtvatele mobiilsideoperaatoritele, mis tähendab, et isegi kui mobiilsideoperaatorid konkureerivad riigisiseste hulgimüügitasandi teenuste pakkumisel virtuaalsete mobiilsideoperaatoritega, siis ilmselgelt ei konkureeri nad aktiivselt neile hulgimüügitasandil osutatavate rändlusteenuste pakkumisel.

Teised, eelkõige väiksemad operaatorid, virtuaalsed mobiilsideoperaatorid ja suure väljuva rändlusliiklusega operaatorid väidavad, et neile hulgiturul saadaolevad hinnad on kehtivate ülempiiridega võrdsed või nende lähedal, aga igal juhul suuremad kui kulud ja oma vastavate riigisiseste hinnamudelite kohta kaugelt liiga kõrged, et olla jätkusuutlikud, kui jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste lisatasud peaks 2017. aasta juunis kaotatama.

Teatavad pikaajalised turgu valitsevad operaatorid ja laia haardega operaatorid ning üldiselt suure sissetuleva rändlusliiklusega operaatorid väidavad, et rändluse hulgiturud on konkurentsipõhised, põhjendades seda asjaoluga, et hulgituru hinnad on sageli madalamad kui kehtivad reguleeritud ülempiirid.

Liidu tasandil reguleerimise kohta nähtub läbivaatamisest, et kuigi riigisisestel rändluse hulgiturgudel esineb kõigis liikmesriikides teataval määral konkurentsi, on teatud riigisisestel rändluse hulgiturgudel täheldatud hinnad märgatavalt suuremad kui hinnangulised kulud. Veidi hinnakonkurentsi esineb vaid rändlusliikluse tasakaalustamata osa puhul (tasakaalustatud osa hinnad püsivad üldjuhul ülempiiri lähedal). Tavaliselt aga ületavad need hinnad tublisti riigisiseseid hulgihindu (kui need on teada) sellise summa võrra, mida ei saa põhjendada rändlusele omaste kuludega. Gruppi kuuluvad ja mitmes riigis tegutsevad operaatorid saavad liiklust suunata oma võrkude vahel ja võtta arvesse hulgimüügitasandil osutatavate rändlusteenuste kulusid. Samuti peavad nad teiste operaatoritega läbirääkimisi rändluse hulgihindade üle tavaliselt grupi tasandil, nii et grupi liikmed saavad tänu grupi lubatavatele suurematele mahtudele paremad tingimused ja hinnad. Vastupidiselt ei saa paljud turuosalised, eelkõige väiksemad operaatorid, kelle liiklusmahud on väiksemad, ja virtuaalsed mobiilsideoperaatorid üldiselt kasu ülempiirist märgatavalt väiksematest rändluse hulgihindadest.

Sidusrühmad möönsid avaliku konsultatsiooni käigus laialdaselt, et ELi rändluse hulgiturgude konkurentsidünaamika on peamiselt seotud liidu rändluse hulgihindade ülempiiridega, mis on kahepoolsete rändluslepingute läbirääkimiste algpunkt. Kui rändlusteenuste hulgihindu ei reguleeritaks liidu tasandil, oleksid need suuremad kui praegu, nagu tõendavad reguleerimata rändlusteenuste hulgihinnad, mida kohaldati liidus enne reguleerivate meetmete kehtestamist ja mis kehtivad praegu väljaspool liitu. Kui reguleerimine lõpetataks, esineks rändluse hulgiturul eespool kirjeldatud turutõrgete tõttu endiselt struktuurseid probleeme.

ühest küljest peab külastatavatel võrkudel olema võimalik katta hulgimüügitasandil osutatavate rändlusteenuste pakkumise kulud ning rändlusliikluse teenindamiseks asjakohaselt oma võrkudesse investeerida;

teisest küljest peavad külastavad operaatorid, kes rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra puhul ei pruugi oma jaemüügitasandil osutatavate rändlusteenuste pakkumise kulusid enam reguleeritud rändlusteenuste jaehindadega katta, vältima hinnasurve avaldamist.

Hinnasurve risk võib tuua kaasa hinnatõusu riigisisestel turgudel (vesivoodiefekt) ja/või keeldumise osutada jaemüügitasandil rändlusteenuseid, vähemalt teatavate jaemüügiklientide puhul.

Seetõttu on kehtivatest rändluse hulgihindadest madalamate ja teenuste osutamise kuludele lähedasemate hindade saavutamiseks vajalik täiendav liidu tasandi reguleerimine. Nii oleks võimalik kehtestada rändlusteenuste osutamise ühtlustatud kord 2017. aastal ja samas säilitada riigisiseste hinnamudelite jätkusuutlikkus. Seetõttu esitab komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule seadusandliku ettepaneku, mis on lisatud käesolevale läbivaatamisaruandele.

3.2.Sidusrühmade seisukohad

Peaaegu kõik avalikule konsultatsioonile vastanud operaatorid nõustuvad, et kõikides liikmesriikides kohaldatavate hinna ülempiiride kehtestamine liidu tasandil on kõige asjakohasem toimimisviis, et jätkata rändluse hulgiturgude reguleerimist seoses rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korraga.

Operaatorid on aga eriarvamusel, millisel tasemel peaksid need ülempiirid olema, et rändlusteenuste osutamise ühtlustatud kord oleks jätkusuutlik. Vaid 28 % vastanud operaatoritest (teatavad pikaajalised turgu valitsevad operaatorid ja laia haardega operaatorid ning üldiselt suure sissetuleva rändlusliiklusega operaatorid) on arvamusel, et praeguste eeskirjade kohaselt toimivad rändluse hulgiturud võimaldaksid rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kehtestamist 2017. aastal. Vastupidiselt arvab 53 % (väiksemad operaatorid, virtuaalsed mobiilsideoperaatorid ja suure väljuva rändlusliiklusega operaatorid), et need ei võimaldaks rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kehtestamist 2017. aastal. Märkimisväärne osa operaatoritest (18 %) ei oska öelda oma arvamust ja vaid üks operaator arvab, et see oleneb liikmesriigist.

Sarnasel viisil on mobiilsideoperaatorid eriarvamusel, kas rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korraga seotud kohustus suurendab või vähendab konkurentsi rändluse hulgiturul. Kehtivaid ülempiire kaitsvad operaatorid väidavad, et see kohustus suurendab konkurentsi rändluse hulgiturgudel. Madalamaid ülempiire kaitsvad operaatorid väidavad vastupidist.

Küsimuses, mis oleks hulgimüügitasandil kõige asjakohasem reguleeriv meede, et võimaldada rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kehtestamist 2017. aastal, pooldas 28 % vastanud operaatoritest kehtivate ülempiiride säilitamist või hulgimüügitasandi mis tahes reguleerimise lõpetamist, 58 % aga arvas, et rändluse hulgihindu tuleks langetada.

Riiklikud reguleerivad asutused ja valitsused on oma riikide operaatoritega sarnasel arvamusel. Suure sissetuleva rändlusliiklusega riigid on seisukohal, et riiklikud rändluse hulgimüügiturud toimivad hästi, aga suure väljuva rändlusliiklusega riigid on vastupidisel arvamusel. Tarbijad ja tarbijaühendused on rändluse hulgiturgude kohta arvamuse avaldamisel aga ettevaatlikud, sest nad ei ole nende turgudega otseselt seotud.

3.3.Seadusandlik ettepanek

Olukord riigisisese turu vaatnurgast

Moonutused, mis mõjutavad konkurentsi ja koduvõrgu operaatori riigisisestesse turgudesse tehtavaid investeeringuid, olenevad enamasti hinnasurve riskist; seda põhjustab asjaolu, et lõppkasutajate suhtes kohaldatavate riigisiseste jaehindadega võrreldes on rändlusteenuste hulgihinnad kõrged eelkõige väiksemate või selliste operaatorite puhul, kelle väljuv liiklus on suurem kui sissetulev. Riigi ja operaatori tasandil tehtud simulatsioonidest nähtub, et kui rändlusteenuste hulgihindade ülempiirid on 2017. aastal samal tasemel kui praegu, ei saa rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korda tõenäoliselt riigisiseste hinnamudelitega ühitada. Analüüsitud valimis ja/või vähemalt kuues liikmesriigis kahjustaks see vähemalt 20 % operaatorite puhul riigisiseste hinnamudelite jätkusuutlikkust. See ei ole kooskõlas rändlusteenuse määruse eesmärgiga võimaldada liidus rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kohaldamist. Samuti ei sobi see kokku jätkusuutlikkuse erandi võimaluse erandliku laadiga, mille puhul eeldatakse, et rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kohaldamisel on riigisisene hinnamudel kõigi või peaaegu kõigi operaatorite puhul ja nende klientide kasuks jätkusuutlik.

Lisaks eeldatakse, et rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra puhul suurenevad koos rändlusmahtude suurenemisega märgatavalt ka võimalused saada tulu rändlusteenuste hulgimüügist ning et vastavalt vähenevad hulgimüügitasandil osutatavate rändlusteenuste ühikukulud. Kui rändluse hulgihindade ülempiirid jäävad praegusele tasemele, toob see tõenäoliselt kaasa olulises ja kasvavas mahus liikluse suure väljuva liiklusega operaatoritelt suure sissetuleva liiklusega operaatoritele.

Nagu eespool punktis 2.4 on lühidalt öeldud, ei ole tõenäoline, et see probleem laheneks tänu rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korraga seotud kohustuse ühtsele, ühesuunalisele ja heale mõjule rändluse hulgiturgudel esinevale konkurentsile. Ei ole tõenäoline, et rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra puhul aitavad mahud iseenesest kaasa rändluse hulgihindade üldisele langemisele ulatuses, mis vähendaks rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korraga seotud kulusid jätkusuutliku tasemeni, eelkõige riikides, kus need kulud on riigisiseste tuludega võrreldes suured. Rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kehtestamisel võivad kujuneda uued ärimudelid ja uued jõujooned operaatoritevahelistel läbirääkimistel. On aga risk, et nende operaatorite läbirääkimispositsioon, kelle väljuv rändlusliiklus on suurem kui sissetulev, sealhulgas rändluse hulgiturgude nõrgemate turuosaliste läbirääkimispositsioon võib rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kehtestamise kohustuse tõttu tegelikult halveneda. Tasakaalustavate meetmete puudumisel ei saa seda riski välistada. Samal ajal on õiguspärane kehtestada kaitsvad ülempiirid tasemel, mis võimaldab liitu suuremas ulatuses katvatel või suuremate liiklusmahtudega operaatoritel saada kaubanduslikke eeliseid võimalustest kulusid grupisiseselt arvesse võtta või seoses läbirääkimistega paremate tingimuste üle külastatavate operaatoritega, kellel võib olla teatav läbirääkimisvaru nende endi võrgukulude suhtes.

Kokkuvõtteks tuleb öelda, et rändlusteenuste osutamise ühtlustatud korra kohaldamise võimaldamine liidus 2017. aastal ning samas kõigi või peaaegu kõigi operaatorite riigisiseste hinnamudelite jätkusuutlikkuse säilitamine nõuab rändluse hulgiturgude täiendavat reguleerimist, et need pakuksid praegusest madalamaid hindu. Kui läbirääkimistele seatakse madalam algpunkt, eeldatakse, et tänu madalamatele ülempiiridele saavutatakse praegusest madalamad hulgituru hinnad.

Olukord külastatava turu seisukohast

Mis puudutab konkurentsiga ja külastatavatesse turgudesse investeerimise stiimulitega seotud riske, siis tuleks rändlusturgude toimimisega tagada kulude katmine. Sellega säilitatakse stiimulid investeerida külastatavatesse võrkudesse ja vältida külastatavatel turgudel riigisisese konkurentsi moonutamist, mis on põhjustatud nende operaatorite õiguslikust arbitraažist, kes muidu konkurentsipõhisel külastataval turul konkureerimiseks kasutavad rändlusele juurdepääsu parandusmeetmeid.

Esimese aspekti osas nähtub kuluhinnangutest ja turult praeguste hulgihindade kohta kogutud teabest, et praegused rändlusteenuste hulgihinnad ületavad teenuse osutamise kulusid tublisti, eelkõige andmesideteenuste puhul.

Õigusliku arbitraaži riskiga seoses tuleks esmajoones võtta arvesse, et külastatavatel operaatoritel on õigus näha ette tingimused püsiva rändluse või rändlusteenuste hulgiturule juurdepääsu anomaalse või lubamatu kasutamise ärahoidmiseks vastavalt ELi rändlusteenuse määruse artikli 3 lõikele 6. Viimatinimetatuga seoses võidakse rändlusteenuste hulgimüügi lepingutesse lisada lepingutingimused, millega takistatakse selliseid tavasid; tavaliselt jäetakse püsiv rändlus sel põhjusel mis tahes hinnaalandusest välja. Seega on allahindlusega ja allahindluseta rändluse hulgihindade ehk siis maksimaalsete hindade ja võimalike läbiräägitud hindade erinevuse olemasolu otsustav aspekt, mis võimaldab operaatoritel selliseid tavasid ohjeldada. Ka sellel juhul on hinnatud kavandatavaid meetmeid selle riski suhtes ning on hinnatud ka selle riski vähendamiseks kättesaadavaid meetmeid.