[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 11.4.2008

KOM(2008) 187 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Ühise kalanduspoliitika roll ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi rakendamisel merenduse juhtimises [SEK(2008) 449]

Sissejuhatus ja kohaldamisala

EÜ asutamislepingu artiklis 6 on sätestatud kohustus integreerida keskkonnakaitsenõuded sellisesse ühenduse poliitikavaldkonda nagu ühine kalanduspoliitika[1]. Nõukogu määruses ühisele kalanduspoliitikale vastava kalavarude kaitse ja säästva kasutamise kohta[2] väidetakse, et ühise kalanduspoliitika üks rakenduslikke eesmärke on järk-järgult rakendada ökosüsteemil põhinevat lähenemisviisi kalavarude majandamise suhtes.

Ökosüsteemil põhinev lähenemisviis on kõikehõlmava eesmärgina lisatud ka mitmesse liikmesriikide allkirjastatud rahvusvahelisse kokkuleppesse nagu bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni (CBD) ning maailma säästva arengu tippkohtumise (WSSD) deklaratsiooni, mis võeti vastu 2002. aastal Johannesburgis.

2002. aastal avaldati komisjoni töödokument rahvusvahelise koostöö võimaluste ja eelistuste kohta seoses ökosüsteemil põhineva lähenemisviisiga kalanduse juhtimises[3] ja see põhineb ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni (FAO) poolt mõned kuud varem vastu võetud Reykjaviki deklaratsioonil[4].

Ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi rakendamisel ühise kalanduspoliitika kaudu ei käsitleta üksnes ühenduse vesi, vaid kõiki ookeane maailmas. Seepärast tegutseb ühendus oma vetes ühise kalanduspoliitika vahendeid kasutades ning piirkondlikes kalandusorganisatsioonides ühenduse meetmete kaudu, ÜRO ja FAO tegevuse kaudu või vajaduse korral kahepoolsete kokkulepete abil.

Ökosüsteemil põhinevat lähenemisviisi ei saa ega peakski merede majandamise suhtes rakendama üksnes ühes konkreetses sektoris, vaid sektoritevaheliselt. Integreeritud merenduspoliitika[5] moodustab üldise raamistiku ühtseks tegutsemiseks merenduse valdkonnas, ning selle poliitika keskkonna-alane sammas, s.o merestrateegia raamdirektiiv,[6] moodustab üldise aluse ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi rakendamiseks merekeskkonna suhtes. Elupaikade direktiiv,[7] milles on sätestatud nõue luua merekeskkonna kaitsealade võrgustik, annab mõned olulised vahendid ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi rakendamiseks.

Merenduse juhtimise ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi üldpoliitilist eesmärki ei ole võimalik saavutada üksnes sellise poliitika abil, mis hõlmab ainult üht sektorit, näiteks ühist kalanduspoliitikat. Eri sektorite poliitilised meetmed peavad haakuma kõnealuse ühendava raamistikuga, arendades ja rakendades neid meetmeid, mida saab üldeesmärkide saavutamiseks võtta sektorisisese poliitika raames.

Ühise kalanduspoliitika raames on juba tehtud mitmesuguseid algatusi, millega panustatakse kõnealuse eesmärgi saavutamisse, kuid neid ei ole käsitatud üldise rakendusstrateegia osana.

Käesoleva teatise eesmärk on järgmine:

- teavitada ühise kalanduspoliitika neist aspektidest, mis on seni aidanud kaasa ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi rakendamisele;

- näidata, kuidas ühine kalanduspoliitika on seotud merenduse juhtimises kasutatava ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi integreeritud rakendamisega sektorite vahel ning

- näidata, kuidas ühise kalanduspoliitika raames võetavate meetmete puhul hakatakse edaspidi juhinduma ökosüsteemil põhinevast lähenemisviisist.

1. MIS ON ÖKOSÜSTEEMIL PÕHINEV LÄHENEMISVIIS?

Spetsiaalselt kalandust silmas pidades väidab FAO,[8] et eesmärk on „kavandada, arendada ja juhtida kalandust sellisel viisil, mis on suunatud elanikkonna mitmesuguste vajaduste ja soovide rahuldamisele, ilma et seataks ohtu tulevaste põlvkondade võimalus saada täielikult osa kaupadest ja teenustest, mida võimaldavad mere ökosüsteemid”. Kõnealust lähenemisviisi määratletakse sellisena, mis „püüab tasakaalustada erinevaid sotsiaalseid eesmärke, võttes arvesse ökosüsteemi biootiliste, abiootiliste ja inimkomponentide kohta olemasolevaid teadmisi, kahtlusi ja komponentide omavahelist toimet ning rakendades kalanduses ökoloogiliselt otstarbekat integreeritud lähenemisviisi.” Põhinedes bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni (CBD)[9] ja Rahvusvahelise Mereuurimise Nõukogu (ICES) üldisemal määratlusel, teevad need määratlused selgeks, et ökosüsteemil põhinev lähenemisviis on vahend säästva arengu saavutamisel tema kolmes dimensioonis, mis moodustavad samuti osa ELi säästva arengu strateegia eesmärkidest, nimelt keskkonnakaitse, sotsiaalne õiglus ja ühtekuuluvus ning majanduslik jõukus, ning mis on sätestatud ühise kalanduspoliitika algmääruses[10].

Seoses sellega on komisjon seisukohal, et ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi rakendamise eesmärk kalanduse juhtimises on tagada praegustele ja tulevastele põlvkondadele vee elusressurssidel põhinevaid kaupu ja teenuseid ökoloogiliselt otstarbekalt. Kalanduse sellise juhtimisega püütakse tagada, et mere elusressurssidest saadav kasu oleks suur, samal ajal kalastustegevuse otsene ja kaudne mõju mere ökosüsteemidele oleks väike ega tekitaks kahju kõnealuste ökosüsteemide edaspidisele toimimisele, mitmekesisusele ja ühtsusele.

Seega jätkatakse ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi puhul kalanduse varasemas traditsioonilises juhtimises kohaldatud „piirangu kasutamist”, keskendudes sihtressurssidele. Siiski ei hõlma „piirangute” mõiste üksnes mõju rahvastiku sihtrühmale, vaid pigem asjaolu, et kõikidel ökosüsteemidel on piirid, mille ületamine võib põhjustada ökosüsteemi ulatuslikku muutust. Kalapüügi mõju piirid on ökoloogiliselt tähenduslikud, kui püütavate liikide populatsiooni hoitakse ökoloogiliselt elujõulisel tasemel, kui säilitatakse bioloogilist mitmekesisust ja kui ökosüsteemi struktuurile, protsessidele ja funktsioonidele avaldatavat mõju hoitakse vastuvõetaval tasemel[11]. Kuna kalandus on seotud ka inimtegevuse teiste valdkondadega ja nende omavahelise mõju tagajärgedega meredele, tuleb arvesse võtta ka sellist omavahelist mõju.

2. KALANDUSE JUHTIMISE INTEGREERIMINE MERENDUSE JUHTIMISES RAKENDATAVASSE ÖKOSÜSTEEMIL PÕHINEVASSE LÄHENEMISVIISI

Kalanduse juhtimine võib edendada ökosüsteemil põhinevat lähenemisviisi, kuid merenduse juhtimises rakendatav ökosüsteemil põhinev lähenemisviis peab integreerima kõik majandussektorid, mis mõjutavad mere ökosüsteemi.

Mõned riigid, näiteks Austraalia, on võtnud kasutusele sellise lähenemisviisi, kus kalanduse juhtimise ülesanne on integreerida inimeste erinevad huvid mere ökosüsteemi ja milles sätestatakse inimeste ja mere ökosüsteemi vahelise mõju üldine integreeritud riskijuhtimine. Tundub, et selline lähenemisviis ei ole ELis võimalik, kuna on palju piirkondlikke meresid, mis kõik kuuluvad mitme liikmesriigi huvisfääri ja kus mere ökosüsteemid enamikul juhtudel hõlmavad ka kolmandate riikide jurisdiktsiooni alla kuuluvaid vesi. Selles keerukas korralduses on vaja sellist integreerivat eripoliitikat nagu merestrateegia,[12] et tagada merenduse juhtimise sektoritevaheline raamistik. Ühine kalanduspoliitika annab sellesse raamistikku oma panuse, võttes meetmeid seoses kalandusest saadava kasu ja sellele avaldatava mõjuga. Kalavarude seisukord ja nende elupaikade tingimused on tähtis element hea keskkonnaseisundi hindamisel, mis on kavandatud merestrateegias. Arendatakse ja rakendatakse kalanduse juhtimise meetmeid, mis aitavad kaasa hea keskkonnaseisundi saavutamisele.

Kaitsealadel on tähtis osa tundlike elupaikade ja liikide kaitsmisel ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi raames. Elupaikade direktiivis[13] on sätestatud kaitsealade representatiivse võrgustiku loomine ka merealadel. Ühises kalanduspoliitikas on sätestatud vahendid, mida on vaja kalanduse reguleerimiseks, et saavutada selliste kaitsealade eesmärgid.

Kalanduse juhtimise ülesanne ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi raames ELi kontekstis on seega järgmine:

1. hoida kalanduse otsene ja kaudne mõju mere ökosüsteemidele teatavates piirides nii mereökosüsteemi tervise kui ka kalapopulatsioonide ökoloogilise elujõulisuse seisukohast, võttes ühist kalanduspoliitikat käsitlevate otsuste tegemisel arvesse kõiki olemasolevaid teadmisi kalanduse ja mereökosüsteemide omavahelise mõju kohta;

2. tagada, et kalanduses võetavad meetmed on kooskõlas meetmetega, mida võetakse sektoritevaheliste merestrateegia direktiivi ja elupaikade direktiivi alusel, ning toetavad neid.

Integreeritud lähenemisviis, mida rakendatakse merenduspoliitika ja selle keskkonna-alase samba, s.o merestrateegia kaudu, toob täit kasu säästvale kalandusele, tagades inimtegevuse, keskkonna ja majandustegevuse kõiki vastastikusi mõjusid integreeriva juhtimise.

Tulu, mida kalandus saab merenduse juhtimises ökosüsteemil põhinevat lähenemisviisi kasutades, on suur. Kalandus on ilmselt see merendussektor, mis sõltub kõige otsesemalt mereökosüsteemide tervisest ja on seega ka sektor, mis saab nende ökosüsteemide integreeritud kaitsest kõige rohkem kasu. Merenduse juhtimises rakendatava ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi puhul hakatakse tegelema murega, mida on sageli väljendanud kalatööstuse esindajad, nimelt et paljud inimtegevuse liigid mõjutavad mere ökosüsteeme ja neis elavaid kalu negatiivselt ning et kõiki neid mõjureid – mitte ainult kalandust – tuleks juhtida, et kaitsta mere ökosüsteeme ja kalavarusid. Ökosüsteemil põhinev integreeritud lähenemisviis teeb teoks selle, mida kalanduse juhtimine üksinda teha ei suuda: sellega tagatakse, et mere ökosüsteemide tervislik seisund paraneb ja seda hoitakse tasemel, millega tagatakse kalavarude edaspidisele tootlikkusele kindel alus.

3. KÄSITLETAVAD PÕHITEEMAD

Ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi üldeesmärgi raames tuleb määratleda konkreetsed eesmärgid seoses ökosüsteemide teenustega (st kalandusest saadav sotsiaalne ja majanduslik kasu) ja kalapüügi ökoloogiliselt otstarbeka mõjuga (st püütavate liikide populatsiooni hoidmine elujõulisel tasemel, bioloogilise mitmekesisuse säilitamine ja ökosüsteemi struktuurile, protsessidele ja funktsioonidele avaldatava mõju hoidmine vastuvõetaval tasemel)[14].

Tegevuse aluseks on ökosüsteemide ning nende struktuuride ja protsesside kirjeldus, kasutades selleks kõiki olemasolevaid teadmisi. Oluline on ka jätkata ja laiendada praegust hindamist, mis käsitleb kalavarude seisundit ja edasisi suundumusi ning kalapüügi mõju ökosüsteemile. Kõnealust hindamist tuleb seoses lisanduva teabega pidevalt ajakohastada. Teadusasutused, kellega kalanduse juhtimiseks võetavate meetmete ettevalmistamise käigus nõu peetakse, tuginevad oma töös asjakohasele pika aja jooksul kogutud andmetele kalavarude arengu ja juhtimismeetmete mõju kohta ning arvestavad juba oma hinnangutes ökosüsteemiga seotud teavet.

Kalapüügi peamine mõju mere ökosüsteemile avaldub mereloomade tapmises. Kalu, koorikloomi ja muid mereorganisme eraldatakse mere ökosüsteemist ja tõmmatakse veest välja, aga neid tapetakse ka juhuslikult, kui nad soovimatu kaaspüügina laeva pardale satuvad ja seejärel vette tagasi lastakse, või neid vigastatakse püügivahenditega meres, ilma et nad pardale satuks.

Kalapüük võib avaldada mõju elupaikadele ka siis, kui püügivahendid puutuvad kokku veekogu põhjaga, kahjustades sedasi nii põhja katvat kihti kui ka seal sees või selle peal elavaid organisme. Nii mereloomade tapmise vahetu mõju kui ka elupaikadele avalduv mõju sõltub esmajoones kalapüügi ulatusest.

Püügisurve, mis avaldub neljale viiendikule Euroopa kalavarudest, ületab praegu säästlikkuse tagamiseks seatud eesmärke. See tähendab, et enamik Euroopa kalalaevastikest tegeleb kalapüügiga, mille ulatus ületab säästliku püügi isegi sel juhul, kui säästlikkust võetakse laevastiku püütava ühe kalaliigi varude puhul üksnes piiratult arvesse.

Seepärast on kalanduse juhtimise peamine ja esmane ülesanne vähendada üldist püügisurvet jätkusuutliku tasemeni. Kalapüüki vähendades saab hukka vähem loomi ning väiksem on ka mõju mere ökosüsteemi struktuurile ja toimimisele; püügi käigus saab juhuslikult surma vähem kalu, koorikloomi, merelinde ja mereimetajaid ning nende liikide populatsioonid on seega vähem ohustatud, ohustatud liikide loomi satub harvem kaaspüügiks ning mõju elupaikadele ei ole nii tugev.

Üldise püügisurve vähendamise peamised vahendid on pikaajalised juhtimiskavad, mis põhinevad maailma säästva arengu tippkohtumise (WSSD) nõuetel, mille kohaselt tuleb kalavarud taastada maksimaalse jätkusuutliku saagikuse (MSY) tasemel. Alates 2002. aastast on vastu võetud mitmeid ühise kalanduspoliitika kohaseid taastamise ja pikaajalise juhtimise kavasid ning avaldatud teatisi maksimaalse jätkusuutliku saagikuse rakendamise kohta ja soovimatu kaaspüügi vähendamist käsitleva uue poliitika kohta (vt 6. peatükk).

Lisaks kalapüügi tõttu ökosüsteemile avalduva mõju üldisele vähendamisele tuleb käsitleda järgmisi konkreetseid küsimusi.

On vaja kaitsta ohustatud mereelupaiku . Kõik püügivahenditega füüsiliselt kokku puutuvad elupaigad on kahjustatud. Kuigi mõned veekogu põhjas elavad liigid ja neist sõltuvad organismid võivad olla kõnealuste mõjude suhtes vastupidavad, on ka elupaiku, millele kokkupuutumine püügivahenditega võib jätta sügavad ja pikaajalised jäljed. Näiteks võib süvavee korallide, nagu Lophelia pertusa puhul põhjatraaliga kasvõi ainukesest kokkupuutest taastumine võtta aega kümneid aastaid. Merekaitsealasid hõlmava Natura 2000 võrgustikuga tagatakse tüüpiliste elupaikade kaitse. Ühise kalanduspoliitika vahendite, nt konkreetsete püügikohtade sulgemise või püügikeelupiirkondade kehtestamise kooskõlastatud kasutamist rakendatakse nii, nagu on kõige kasulikum konkreetse Natura 2000-ala eesmärkide saavutamiseks. Lisaks võetakse konkreetseid meetmeid, et vähendada püügivahendite mehhaanilist mõju ka väljaspool selliseid püügikeelupiirkondi, ning täiendavaid meetmeid võetakse ohustatud elupaikade kaitseks juhul, kui suureneb teadlikkus seoses elupaikadega ja neid ähvardava ohuga. Selles valdkonnas on juba tehtud mitmeid algatusi (vt 6. peatükk).

Samamoodi on vaja kaitsta ohustatud liike , kes satuvad kalapüügi käigus juhuslikult ohvriks, ja püütavaid liike, mille arv on vähenenud allapoole ohutut bioloogilist piiri. Selliste allapoole ohutut piiri vähenenud kalavarude taastamise peamised vahendid on taastamiskavad ja saagi vette tagasi laskmise uue korraga aidatakse kaitsta ohustatud liike juhusliku kaaspüügi eest. Muud ohustatud liikide kaitsmisel kasutatavad vahendid on püügivahendite kuju ja kasutamise suhtes kohaldatavad määrused, tänu millele vähendatakse juhuslikku kaaspüüki ja sulgetakse sellised püügipiirkonnad, kus kõnealune kaaspüük on tõenäoline.

Väiksema püügisurvega ning ohustatud liikide ja elupaikade erikaitsega vähendatakse kalanduse mõju ökosüsteemi struktuurile, mitmekesisusele ja toimimisele. Siiski on juhtumeid, mille puhul on vaja võtta erimeetmeid, et ennetada toitevõrgu moonutamisi ja tagada loodusliku ökosüsteemi protsesside katkematus . Üks näide on tobia kudemisedukuse sõltuvus mõnedest merelinnukolooniatest Suurbritannia läänerannikul (vt 6. peatükk).

Keskkonnamõjurid mõjutavad mere ökosüsteeme ja kalavarusid. Kalapüügi tõttu võib selliste mõjurite negatiivne mõju mõnel juhul isegi suureneda. Valitsustevaheline kliimamuutuste rühm märgib, et see võib nii olla mõne kalavarusid mõjutava kliimamuutuse puhul. Ettevaatusprintsiibi lahutamatu osa on selline kalandustegevus, mis on vastupidav kliimamuutusest tingitud mõjule ja seega ei tohiks kalavarusid kunagi püüda sellise tasemeni, et nad ei suuda keskkonnamuutustega kohaneda. Komisjon on konkreetselt taotlenud, et kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomitee (STECF) ja Rahvusvaheline Mereuurimise Nõukogu (ICES) kaasaks ökosüsteemide ja kalanduse hinnangutesse ning nõueannetesse kõik olemasolevad andmed keskkonnamõjurite kohta.

4. KASUTUSELEVÕTMINE JA JUHTIMINE

Ökosüsteemil põhinev lähenemisviis merenduse juhtimises tähendab seda, et protsessi käigus on vaja kooskõlastada mitmesuguseid ja sageli vastukäivaid huvisid. Lühiajaliselt võib küll esineda vastuolusid sotsiaalsete eesmärkide ja ökoloogiliselt otstarbekalt juhitavale kalandusele esitatavate nõuete vahel, kuid sellised vastuolud kaovad enamasti pikema aja jooksul, kuna terved ökosüsteemid on kalanduse püsimise eeltingimus.

Eespool loetletud üldeesmärgid on üldkehtivad, kuid need on vaja selgelt määratleda ja muuta toimivaks konkreetsete ökosüsteemide ja kalanduse puhul. See peab toimuma koostöös Euroopa institutsioonide, valitsuste ja sidusrühmade vahel. Ühise kalanduspoliitika raames on sidusrühmade koostöö arendamise peamine mehhanism piirkondlikud nõuandekomisjonid.

Üldise ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi üldpiirid määratletakse hea keskkonnaseisundi kindlakstegemisega merestrateegia direktiivi rakendamise kaudu. Kalanduse konkreetsed eesmärgid töötatakse välja maksimaalsel jätkusuutlikul saagikusel põhinevate pikaajaliste majanduskavade kaudu, kuid tulevikus hõlmavad need ka sellise mõju käsitlusi, mida asjaomane konkreetne kalandus ökosüsteemile avaldab.

Konkreetsete meetmete puhul tuleb eesmärke täpsustada. On väidetud, et ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi puhul on vaja terviklikku ja integreeritud juhtimissüsteemi, mis põhineb prognoosidel, mis käsitlevad kalanduse ja majandamismeetmete erinevat mõju ökosüsteemidele. Ent teadmised ökosüsteemide ja kalanduse dünaamika kohta ei ole kunagi täielikud, seega ei ole paljusid kalanduse ja korraldusmeetmete mõjusid võimalik täpselt prognoosida. Tuleb ka ette, et teadmised on küll olemas, kuid neid ei kasutata piisavalt või tehakse seda liiga aeglaselt. Seepärast ei tohiks mittetäielikud teadmised ja ebapiisavad integratsioonivahendeid meetmete võtmise puhul takistuseks saada. Edu saab ja peab olema võimalik saavutada olemasolevate teadmiste ja praeguste vahenditega.

Praegused teadmised võimaldavad meil võtta õigesuunalisi majandamismeetmeid. Seejärel tuleb kasutusele võtta mehhanismid, et jälgida tulemusi ja võtta parandusmeetmed. Nii bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni (CBD)[15] kui ka Rahvusvahelise Mereuurimise Nõukogu (ICES)[16] juhenddokumentides märgitakse, et ökosüsteemil põhinev lähenemisviis vajab kohandatud juhtimist, et võtta arvesse ökosüsteemide keerukust ja dünaamilisust ning nende toimimise kohta täielike teadmiste või arusaamise puudumist. Seepärast peab kõnealune juhtimine olema võimeline selliste ebakindlate andmetega toime tulema ning see peab sisaldama selliseid elemente nagu töö käigus õppimine või uurimistööle antav tagasiside. Meetmeid on vaja võtta isegi juhul, kui mõned põhjuslikud seosed ei ole seni veel teaduslikult täielikult tõestatud.

Täiendavate meetmete kohandamiseks on seejärel vaja kontrollida juhtimise tulemusi. Tulemuste analüüse ja nõuandeid juhtimismeetmete kohandamise võimaluste kohta nõuavad asutused, kes esitavad komisjonile teaduspõhiseid nõuandeid: eelkõige kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomitee (STECF), kes sageli tugineb ICESe nõuannetele.

Ühenduse rahalisi vahendeid tuleks nii palju kui võimalik kasutada edu saavutamiseks ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi rakendamise toetamiseks. Kalanduse valdkonnas toetatakse seda juba teadusuuringute ja andmete kogumise jaoks ettenähtud vahenditest. Euroopa Kalandusfondi (EKF) tuleks liikmesriikide tasandil täiel määral kasutada ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi rakendamise edendamiseks, näiteks töötada välja sellised kalapüügi tavad ja tehnoloogiad, mille mõju ökosüsteemile on väiksem ning suurendades teadlikkust.

5. MIS ON SENI SAAVUTATUD?

Seni on ühise kalanduspoliitika raames tehtud mitmeid algatusi, et saavutada merede ühise haldamise eesmärke, mis tuginevad ökosüsteemil põhinevale lähenemisviisile.

- Kuna Euroopa praeguses olukorras on seoses ökosüsteemil põhineva lähenemisviisiga kõige olulisem kõigepealt märkimisväärselt vähendada mere ökosüsteemidele avalduvat üldist püügisurvet, on välja töötatud korraldus, et vähendada merekalade populatsiooni püügikoormus maksimaalse jätkusuutliku saagikuse tasemele, nagu on sätestatud teatises maksimaalse jätkusuutlikkuse saagikuse kohta[17].

- Püügisurve vähendamist maksimaalse jätkusuutliku saagikuse tasemele toetatakse korraldusega, milles käsitletakse soovimatu kaaspüügi vähendamist või võimalikku kõrvaldamist (saagi vette tagasilaskmise kord). Seda rakendatakse saagi vette tagasilaskmise uue korra raames järk-järgult kalamajandusettevõtete kaupa[18].

- Ohustatud elupaikade kaitsmiseks kalapüügi kahjuliku mõju eest on ühise kalanduspoliitika raames tehtud mitmeid algatusi, näiteks on suletud Iirimaa lääneranniku külma vee korallriffide ala[19]. Kõnealuste meetmetega tahetakse saavutada elupaikade direktiiviga kehtestatud ökoloogilisse võrgustikku kuuluvate Natura 2000 alade kaitsmisega seotud eesmärke. Vahemere piirkonnas keelati rohkem kui 1000-meetriste tragide ja veetavate püüniste kasutamine, et kaitsta süvavee ohustatud elupaiku (sh korallriffe), ning Vahemere üldise kalanduskomisjoni (GFCM) otsuste (mis on ka ühenduse õiguses rakendatud) kohaselt suleti kalapüügiks kolm ala rahvusvahelistes vetes. Lisaks sellele on Vahemere kalavarusid käsitlevas määruses seatud eesmärk tagada selliste ohustatud elupaikade nagu Posidonia põhjade ( Posidonion oceanicae kooslused) ja lubivetikate (maerli) kasvukohtade (mis on loetletud ka elupaikade direktiivis) tõhus kaitse, ning kõnealune määrus nõuab, et liikmesriigid peavad kehtestama selliste kaitstud kalandusalade võrgustiku, et üldiselt kaitsta noorkalade elualasid, kudemiskohti või mere ökosüsteeme.

- Samuti on võetud meetmeid mereimetajate juhusliku kaaspüügi vältimiseks selliste õigusnormidega, millega kohaselt on kohustuslik kasutada nakkevõrkudel erilisi veealuseid lühikeste akustiliste signaalide saatjaid (pingereid); väljatöötamisel on merelindude ja varilõpuseste kaaspüügi vähendamist käsitlevad tegevuskavad.

- Kalapüük võib ökosüsteeme kahjustada sellega, et liialt palju võetakse ära röövloomade toitu (või saaki vette tagasi lastes suurendatakse raisasööjate toiduvõimalust) ning sellega kahjustatakse näiteks merelindude populatsiooni. Merelindudele nende saakloomade tagamiseks on tobiapüügiks suletud konkreetsed alad, mis jäävad kõnealuste lindude kolooniatest lennukauguse piiresse.

- Kalapüügi kahjuliku mõju vähendamiseks on viimasel ajal võetud mitmeid meetmeid nagu teatavates piirkondades sügavamale kui 200 m ulatuvate võrkude kasutamise keelamine, hävitavate kalapüügitavade keelustamine või meetmed ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi (IUU) vastu võitlemiseks Euroopa ja rahvusvahelistes vetes[20].

- Ühise kalanduspoliitika raames kohaldatakse kohanduvat lähenemisviisi üha rohkem ebaselgete olukordade puhul ning maksimaalse jätkusuutliku saagikuse raames sellistel juhtudel, kus mitmeid eri dünaamika ja vastastikuste mõjudega liike püütakse korraga, mistõttu ei ole ka teada võetavate meetmete üldmõju.

- Selle tagamiseks, et kalanduse juhtimine edendaks ökosüsteemil põhinevat lähenemisviisi üha rohkem, on vaja juhtumipõhistelt otsustelt üle minna ökoloogilise jätkusuutlikkuse põhimõtteid järgivatele taastamise kavadele ja pikaajalise juhtimise kavadele . Viimastel aastatel on sellised kavad välja töötatud ELi vete mitmete kalavarude ja muude partneritega jagatavate kalavarude jaoks, sh Põhjamere heeringa, põhjapoolse merluusi, ühenduse vetes tursa ja ICCATi piirkonnas hariliku tuuni varude taastamise või haldamise kavad.

- Ökosüsteemil põhinev lähenemisviis peab tuginema teaduspõhisele teabele . Teadusuuringute raamprogrammide raames on komisjon algatanud ja rahastanud mitmeid uurimisprojekte, et mere ökosüsteemide kohta andmeid koguda ning välja töötada raamistikud selliste teadmiste kaasamiseks ökosüsteemil põhinevasse lähenemisviisi.

- Andmekogumise määrust on ökosüsteemil põhinevale lähenemisviisile ülemineku soodustamiseks muudetud ja sellesse on lisatud uut teavet, mis on vajalik kalanduse üldisema ökoloogilise mõju jälgimiseks. Uus määrus jõustub eeldatavasti 2009. aastal ja see hõlmab selliste andmete kogumist, tänu millele on võimalik määratleda ökoloogilise mõju näitajaid ja millega saab seega toetada ökosüsteemil põhineva lähenemisviisiga juhtimist[21].

- Kalapüügi ökoloogilise mõju jälgimise näitajate esimene kogum on välja valitud ja avaldatakse koos käesoleva teatisega komisjoni talituste töödokumendina.

Komisjon jätkab kalanduse ökoloogilise mõju vähendamist või korraldamist käsitlevate meetmete väljatöötamist seni, kuni ta saab uut teavet sellise mõju kohta. Selleks on komisjon Rahvusvaheliselt Mereuurimise Nõukogult (ICES) ja kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomiteelt (STECF) taotlenud nõuandeid, milles käsitletakse kalanduse ja ökosüsteemi vahelise vastastikuse mõju kõiki uusi aspekte. Kalapüügi ökoloogilise mõju näitajate kohta andmete kogumine lisatakse alates 2009. aastast liikmesriikide andmekogumise kavadesse.

6. EDASISED SAMMUD

Ühise kalanduspoliitika raames toetatakse meetmeid, mille eesmärk on rakendada merenduse juhtimises ökosüsteemil põhinevat lähenemisviisi.

- Lühiajaliste ja keskmise tähtajaga meetmetena vähendatakse jätkuvalt üldist püügisurvet mere ökosüsteemidele, sh rakendatakse maksimaalse jätkusuutliku saagikuse lähenemisviisi pikaajaliste juhtimiskavade ning püügilimiite käsitlevate aastaste või mitmeaastaste ettepanekute kaudu.

- Saagi vette tagasilaskmise korra alusel töötatakse välja õigusaktid soovimatu kaaspüügi vähendamiseks ja korrigeeritakse tehnilisi meetmeid, et hõlmata elupaikade kahjustusi ja kaaspüüki käsitlevaid hinnanguid.

- Ohustatud liikide konkreetsete rühmade kohta töötatakse välja tegevuskavad, mille puhul kasutatakse erikaitset tagavaid vahendeid. 2008. aastal avaldatakse haide ja varilõpuseste ning 2009. aastal merelindude kaitset käsitlev tegevuskava.

- 2008. aastal kavandatud uue määrusega ette nähtud lihtsustatud tehniliste meetmete abil tõhustatakse püügivahendite selektiivsust.

- Kalade populatsiooni seisund on üks aspekte merestrateegia kohase hea keskkonnaseisundi kindlaksmääramisel ning ühise kalanduspoliitika vahendeid rakendatakse kalade populatsiooniga ning kalapüügi tõttu elupaikadele ja ohustatud liikidele avalduva mõjuga seotud eesmärkide saavutamiseks.

- Esimest valitud näitajate kogumit kasutatakse praktilise alusena selliste kalandusettevõtjate jaoks, kes rakendavad ökosüsteemil põhinevat lähenemisviisi. Jätkatakse kõnealust kogumi arendamist ja täiendamist ning toetavaid andmeid kogutakse 2009. aastal jõustuva muudetud andmekogumismääruse alusel.

- Ühise kalanduspoliitika vahendeid kasutatakse ühenduse õigusaktidega kaitstud piirkondades asjakohase püügitegevuse juhtimise tagamiseks (nt Natura 2000-alad või muud kaitstud alad, sh merestrateegia raamdirektiiviga hõlmatud alad).

- Ühendus toetab algatusi ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi edendamiseks piirkondlikes kalandusorganisatsioonides, ÜRO raames ja muudel rahvusvahelistel foorumitel ning vajaduse korral kahepoolsetes kokkulepetes.

- Ökosüsteemil põhinevast lähenemisviisist saab edaspidi ühise kalanduspoliitika kohaste otsuste juhtpõhimõte ning kõnealustes otsustes kasutatakse järkjärgulist lähenemisviisi kalavarudele ja ökosüsteemidele avalduva ülemäärase survega seotud küsimuste lahendamiseks, et vähendada ohustatud elupaikadele ja liikidele avalduvat mõju ning vältida ökosüsteemi struktuuri ja toimimise moonutamist.

- Ökosüsteemil põhinevat lähenemisviisi käsitlevad uuringud jäävad seitsmendas raamprogrammis esmatähtsaks; igakülgset uurimistegevust edendatakse teadmiste parandamiseks ja mere ökosüsteemide kirjeldamise puuduste kõrvaldamiseks, millega aidatakse kaasa kõnealuse lähenemisviisi rakendamise kohandamisprotsessile. Lisaks sellele peavad teadlased ja ettevõtjad tugevdama omavahelist dialoogi nii, et selle kaudu oleks võimalik juhtimisvahendeid pidevalt tõhustada.

- Liikmesriikidel palutakse kasutada Euroopa Kalandusfondi (EKF) rahastamisvõimalusi, et saavutada edusamme ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi rakendamisel, edendades selliseid meetmeid nagu teadmiste ja kalanduse juhtimise parandamine, kalurite väiksema mõjuga püügitehnikate alane koolitus ning keskkonda säästvate tavade ja tehnoloogiate väljatöötamine.

[1] Euroopa Ühenduse asutamislepingu konsolideeritud versioon (EÜT C 325, 24.12.2002, lk. 42).

[2] Määrus (EÜ) nr 2371/2002 (EÜT L 358, 31.12.2002, lk 59).

[3] SEK(2001) 1696.

[4] http://www.fao.org/docrep/meeting/004/Y2211e.htm.

[5] KOM(2007) 575 (lõplik) ja SEK(2007) 1278.

[6] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega kehtestatakse ühenduse merekeskkonnapoliitika-alane tegevusraamistik (merestrateegia raamdirektiiv) – seni avaldamata

[7] Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT L 206, 22.7.1992, lk 7).

[8] FAO 2003. Ökosüsteemil põhinev lähenemisviis kalanduse juhtimises. Vastutustundlikku kalapüüki käsitlev FAO tehniline juhend. Nr 4, kaasanne 2. Rooma, FAO, lk 112 jj.

[9] CBD – COP 5, otsus V/6 (http://www.cbd.int/convention/cop-5-dec.shtml?m=COP-05&id=7148&lg=0).

[10] Määrus (EÜ) nr 2371/2002

[11] FAO 2003

[12] Merestrateegia raamdirektiiv – seni avaldamata

[13] Nõukogu direktiiv 92/43/EMÜ

[14] FAO 2003

[15] CBD otsus V/6, lõige 10.

[16] ICESe ühise uurimistöö aruanne nr 273, 6.1. peatükk.

[17] KOM(2006)360 (lõplik).

[18] KOM(2007)136 (lõplik).

[19] KOM(2007)570 (lõplik).

[20] KOM(2007) 604 ja 605 (lõplik).

[21] Määrus 199/2008.