Tänu kõikidel tasanditel tehtud jõupingutustele on Euroopas majanduskasv ja töökohtade loomine viimastel aastatel jõudsalt edenenud. Töötus on ELis viimase kümne aasta kõige väiksem ja töötavate inimeste arv on jõudnud kõigi aegade kõrgeimale tasemele. Kuigi see ei ole veel kõikjal Euroopas nii, on mitmes liikmesriigis täitmata ametikohtade arv kasvanud ning mõnes majandusharus, näiteks info- ja kommunikatsioonitehnoloogia, tervishoiu ja teatavate ametite puhul on märke struktuursest oskuste nappusest. Suurenenud on selliste tööandjate osakaal, kes on teatanud, et töökohti on raske täita. See näitaja on keskmiselt üle 40 % ning Saksamaal, Poolas, Slovakkias ja Ungaris isegi üle 50 %. Kõige rohkem on tööjõunappust selliste ametite puhul nagu kvalifitseeritud kaubandustöötajad, insenerid, tehnikud ja IT-spetsialistid, kuid ka ametite puhul, mis nõuavad vähem formaalseid oskusi, nagu müügiesindajad ja sõidukijuhid.

Tänu komisjoni ettepanekule asutada Euroopa Tööjõuamet saab EL astuda täiendavaid samme, et parandada koostööd ja koordineerimist riiklike tööturuasutuste vahel, mis hõlbustaks integreerituma Euroopa tööturu haldamist. Amet hõlmab eelkõige mitut piiriülese liikuvusega seotud olemasolevat vahendit ja struktuuri, nagu EURES (Euroopa tööalase liikuvuse portaal), Euroopa sotsiaalkindlustuse koordineerimine ja Euroopa ravikindlustuskaart. Amet tegeleb liidus seaduslikult elavate kolmandate riikide kodanikega, nagu ELi sinise kaardi omanikud, ettevõtjasiseselt üleviidud töötajad või pikaajalised elanikud ja nende pereliikmed. Amet kasutab ka kättesaadavat oskusteavet tööhõivesuundumuste ja oskuste prognoosimise valdkonnas, et teha tööturuanalüüse. Ta annab teavet sektorite ja kutsealade kohta, kus Euroopas esineb tööjõu nappust.

Alates 2003. aastast on EL töötanud välja mitmesuguseid vahendeid seadusliku rände haldamise ühise raamistiku loomiseks, samas kui liikmesriikidele jääb pädevus määrata kindlaks kolmandatest riikidest vastuvõetavate võõrtöötajate arv. Selline raamistik pakub mitmeid võimalusi kolmandate riikide kodanikele, kes soovivad kasutada Euroopasse suunduva seadusliku rände võimalusi, näiteks töötajana, sealhulgas kõrge kvalifikatsiooniga töötajad, üliõpilase või teadlasena, samuti perekonna taasühinemise kaudu. Viimase kahe aasta jooksul on toimivuskontrolli käigus tehtud seaduslikku rännet käsitlevate liidu õigusaktide üldine hindamine ja komisjon avaldab selle hindamise tulemused hiljem. Seda silmas pidades ei käsitleta käesolevas teatises kõiki seaduslikke võimalusi, vaid keskendutakse ümberasustamise humanitaarsete kaalutlustega ja töörändega seotud võimalustele.

ELi majanduse pidevat paranemist silmas pidades on poliitiliselt hädavajalik ELi tööjõu täielik tööhõive, väljaõpe ja oskuste täiendamine. Kuid selleks, et EL püsiks maailma majanduses konkurentsivõimeline, peab ta ligi meelitama kvalifitseeritud ja andekaid inimesi kogu maailmast, austades samas täielikult liikmesriikide pädevust otsustada, kui palju võõrtöötajaid kolmandatest riikidest oma territooriumile vastu võtta.

Ühiste jõupingutustega on ebaseadusliku rände voogude tõkestamiseks tehtud märkimisväärseid edusamme. Samasugust poliitilist meelekindlust läheb vaja, kui hakatakse töötama välja seadusliku Euroopasse sisenemise korda, mis nõuab jõupingutuste suurendamist. Kontrollitud seaduslik ränne – kas humanitaarkaalutlustel või tööturu vajadustest lähtuvalt – on ja peaks jätkuvalt olema tasakaalustatud ja tervikliku rändepoliitika lahutamatu osa, nagu on sätestatud Euroopa rände tegevuskavas. See tähendab seadusliku rände tõhusama poliitika väljatöötamist, mille raames võetakse arvesse Euroopa majanduse vajadusi. See eeldab ka meie tihedamat koostööd kolmandate riikidega, sealhulgas pideva vajaduse kaudu pakkuda turvalisi ja seaduslikke võimalusi ümberasumiseks. Lisaks sellele tähendab seaduslike rändeteede korraldamine ka tõhusa integratsioonipoliitika tagamist nendele kolmandate riikide kodanikele, kes viibivad seaduslikult ELis.

Üleilmne ränne ja liikuvus on juba praegu ja edaspidigi 21. sajandit iseloomustav nähtus. Seepärast kohustub EL jätkuvalt võtma kõik vajalikud meetmed, et saavutada ELi õiglane ja tasakaalustatud rändepoliitika, mis põhineb ühistel väärtustel ning mille alusel suudetakse igati tõhusalt juhtida nii ebaseadusliku kui ka seadusliku rände vooge. 2018. aasta juuni järeldustes kinnitas Euroopa Ülemkogu veelkord, et ELi toimiva rändepoliitika eeltingimus on terviklik lähenemisviis, mille puhul oleksid sise- ja välismeetmed käsikäes, et tagada ELi välispiiride tõhus kontroll, kindel tagasisaatmispoliitika ning hästi hallatud seadusliku rände poliitika ja varjupaigapoliitika.

„Soovin edendada Euroopa seadusliku rände uut poliitikat. Selline poliitika peaks aitama vähendada spetsiifiliste oskuste nappust ja meelitama ligi talente, et tulla paremini toime Euroopa Liidu demograafiliste probleemidega. Soovin, et Euroopa muutuks vähemalt sama atraktiivseks kui sellised populaarsed rändesihtkohad nagu Austraalia, Kanada ja USA. Esimese sammuna kavatsen läbi vaadata sinise kaardiga seonduvad õigusaktid ja mitterahuldava olukorra, mis on seotud nende rakendamisega.

Samal ajal nõudlus erioskuste järele tõenäoliselt suureneb ning muutub vastavalt ühiskondlikele ja tehnoloogilistele arengutele. Näiteks eeldatakse, et nõudlus kõrgetasemelise kvalifikatsiooni järele ületab tööjõupakkumise, sest 43 % töökohtadest, mis prognooside kohaselt kuni 2030. aastani luuakse, eeldab kõrget haridustaset. Kuni 2030. aastani vabaneb palju töökohti eeldatavasti sellistel kutsealadel nagu äri- ja haldusspetsialistid, kuid ka kutsealadel, mis on tavapäraselt mõeldud keskmise kvalifikatsiooniga töötajatele, nt müügitöötajad, koristajad ja abilised. Kuigi ELi prioriteet on veelgi paremini ära kasutada olemasolevaid andeid ja inimkapitali, eelkõige kohaliku tööjõu koolitamise ja oskuste täiendamise kaudu, võib ka hästi hallatud tööränne aidata täita ELi tööturu praegusi ja tulevasi vajadusi.

Selline olukord ei ole Euroopale ainuomane. Siiski ei ole EL praegu ideaalses positsioonis ega ka valmis selleks, et meelitada ligi neid võõrtöötajaid, keda ta vajab. Seni on EL olnud vähem konkurentsivõimeline kui teised OECD riigid (ELi kõige ilmsemad konkurendid majandusprofiili osas) töökohtade atraktiivsuse poolest, jäädes teistele kõvasti alla eelkõige kõrge kvalifikatsiooniga rändajate ligimeelitamises. Kõigist aastatel 2015 ja 2016 OECD riikides elanud rändajatest valis ELi oma sihtkohaks ainult 25 % kõrge haridustasemega rändajatest ning 75 % neist valis ELi välise sihtkoha (peamiselt USA, Kanada, Austraalia), vt diagramm allpool.

Välismaal sündinud elanike jaotus vastavalt madalale ja kõrgele haridustasemele,

OECD sihtriikide kaupa, aastatel 2015–2016, protsentides Allikas: Database on Immigrants in OECD countries (DIOC), 2015-16 (Andmebaas sisserändajate kohta OECD riikides aastatel 2015–2016). Märkus: EL tähendab EL 28 ilma Horvaatiata, sest viimase andmed puuduvad.

Islandi, Jaapani, Uus-Meremaa ja Türgi kohta on andmed saadud andmebaasist DIOC 2010–11. ELi puhul on arvesse võetud üksnes kolmandatest riikidest pärit sisserändajaid.

Viimase paari aasta jooksul on kõrge kvalifikatsiooniga töötajaid käsitlevate kavade alusel (sinine kaart või riiklikud kavad) vastu võetud vaid ligikaudu 50 000 töötajat aastas, mis moodustab kõikidest tööga seotud lubadest 5 %. Suhteliselt on see näitaja teiste OECD riikidega, näiteks USA, Kanada, Austraalia või Uus-Meremaaga võrreldes palju väiksem. Praegu on kõrge kvalifikatsiooniga töötajaid käsitlevate kavade alusel ELi lubatud kolmandate riikide kodanike arv ligikaudu 0,01 % ELi kogurahvastikust, samas kui Kanadas moodustavad igal aastal saabunud 150 000 majandusmigranti ligikaudu 0,4 % kogurahvastikust ning Austraaliasse saabunud 120 000 majandusmigranti moodustavad umbes 0,5 % rahvastikust (nendes kahes riigis on enamik pikaajalistest majandusmigrantidest riiki lubatud „huvi väljendamise süsteemi“ alusel). See näitab, et Euroopa seadusliku rände poliitika ei ole olnud eriti strateegiline ega ennetav ning et see ei ole kooskõlas tema tööturu vajadustega.

Kuigi liikmesriikidele jääb pädevus kolmandatest riikidest vastu võetavate võõrtöötajate arvu osas, on ELil ühtne turg ja seepärast peaks ta tegutsema ka ühtse jõuna laiemas maailmas, et luua mastaabisäästu ja seega paremini konkureerida teiste oluliste sihtkohtadega, et meelitada ligi kvalifitseeritud töötajaid, eriti kõrge kvalifikatsiooniga töötajaid. Euroopa hüvanguks tuleks Euroopa tasandil rohkem ära teha, et parandada töövahendust ja välismaiste kvalifikatsioonide tunnustamist ning hõlbustada rändajate liikuvust ühtsel turul.

ELis on kehtestatud erieeskirjad, et meelitada ligi kõrge kvalifikatsiooniga rändajaid. Siiski on selge, et ELi 2009. aasta sinise kaardi süsteem ei saavuta oma potentsiaali kui kogu ELi hõlmav kava kolmandate riikide andekate ja kõrge kvalifikatsiooniga kodanike ligimeelitamiseks, nagu see oli kavandatud. 2009. aastal kokkulepitud vastuvõtutingimused on ülemäära ranged; direktiiv ei suurenda oluliselt ei ühtsust ega ühtlust ning veelgi olulisem on see, et sinise kaardi omanike ELi sisene liikuvus on väga piiratud. Põhimõtteliselt puudub ühtne ELi sinise kaardi süsteem, sest ELi sinise kaardi kõrval eksisteerib mitu riiklikku süsteemi kõrge kvalifikatsiooniga töötajate jaoks, mille tagajärjeks on killustatud raamistik paljude erinevate kohaldatavate eeskirjade ja menetlustega.

Seetõttu tegi komisjon juba rohkem kui kaks aastat tagasi ettepaneku ELi sinise kaardi direktiivi reformi kohta, et parandada eeskirju seoses kõrge kvalifikatsiooniga rändajate Euroopasse meelitamisega. Üldine eesmärk on muuta ELi sinine kaart atraktiivsemaks, nähes ette ühtse ELi-ülese süsteemi paindlikumate vastuvõtutingimustega ning parandades ja lihtsustades vastuvõtumenetlusi. Eeskätt tõhustatakse ettepanekuga ELi-sisest liikuvust, lihtsustatakse nii lühiajaliste (kuni 90-päevased lühikesed tööreisid liikmesriikides) kui ka pikaajalise liikuvuse menetlusi; ettepanekuga vähendatakse palgakünnist, luues paindliku vahemiku, mille piires saavad liikmesriigid kohandada künnist vastavalt nende olukorrale tööturul; samuti nähakse sellega ette paremad tingimused hiljuti kooli lõpetanud kolmandate riikide kodanikele ja töötajatele tööjõupuuduses olevates valdkondades. Lisaks suurendab ettepanek nii sinise kaardi omanike õigusi (võimaldades pikaajalise elaniku staatuse kiiremat saamist ning vahetumat ja paindlikumat juurdepääsu tööturule) kui ka nende pereliikmete õigusi (tagades, et nad võivad ELi tulla ELi sinise kaardi omanikuga samal ajal), mis peaks muutma Euroopa Liidu atraktiivsemaks sihtkohaks kõrge kvalifikatsiooniga töötajatele, keda meie majandus vajab. Samuti saaksid uue sinise kaardi süsteemi raames taotleda sinist kaarti ka kõrget kvalifikatsiooni omavad rahvusvahelise kaitse saajad.

Ent praegu on reformitud sinise kaardi ettepaneku üle peetavad institutsioonidevahelised läbirääkimised takerdunud. Kuigi Euroopa Parlament on võtnud komisjoni ettepanekus seatud eesmärgid ja lähenemisviisi teadmiseks, ei ole nõukogus liikmesriikide seisukoht üksmeelne ja seni ei ole olnud võimalik saavutada ühist alust, mis annaks praegusele mitterahuldavale raamistikule sisulise lisaväärtuse.

Komisjon kutsub nõukogu üles kiiresti kokku leppima seisukohas, mis kooskõlas komisjoni ettepanekuga annab tegelikku lisaväärtust võrreldes praeguse sinise kaardi süsteemiga. See võimaldab läbirääkimisi Euroopa Parlamendiga uuesti alustada, et sõlmida kaugeleulatuv kokkulepe ja tagada ELi sinise kaardi direktiivi reformi käsitleva komisjoni ettepaneku vastuvõtmine enne Euroopa Parlamendi valimisi.

2.2 Ümberasustamine

Kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute ümberasustamine humanitaarkaalutlusel on suur abi rahvusvahelist kaitset vajavatele põgenikele, et võimaldada neil siseneda Euroopa Liitu seaduslikult ja ohutult. See on osa laiemast eesmärgist tagada kaitse abivajajatele turvalisi ja seaduslikke kanaleid pidi ning hoida ära ebaseaduslikke ja ohtlikke teekondi. Sellised ohutud ja seaduslikud kanalid kahjustavad inimsmugeldajate võrgustike ärimudelit ja aitavad kaasa ebaseadusliku rände vähendamisele. Samuti tähendab ümberasustamine rahvusvahelist solidaarsust ja vastutuse jagamist kolmandate riikidega, kuhu on ümber asustatud suur hulk rahvusvahelist kaitset vajavaid isikuid.