[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 26.11.2008

KOM(2008) 790 lõplik

2008/0231 (CNS)

Ettepanek:

NÕUKOGU DIREKTIIV (Euratom),

millega luuakse ühenduse tuumaohutuse raamistik

{SEK(2008) 2892}{SEK(2008) 2893}

SELETUSKIRI

1. ETTEPANEKU TAUST

1.1. Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Käesoleva direktiivieelnõu, millega luuakse ühenduse tuumaohutuse raamistik, eesmärk on taaskäivitada ELi ühise tuumaohutuse raamistiku loomise protsess; käesoleva dokumendiga ajakohastatakse ja asendatakse esialgsesse tuumaohutuspaketti kuulunud komisjoni ettepanek nõukogu (Euratom) direktiivi kohta,[1] millega sätestatakse tuumaseadmete ohutusega seotud põhikohustused ja üldpõhimõtted.

Kuna paljud liikmesriigid on taas väljendanud huvi tuumaenergia vastu, väljavaatega pikendada mitme tuumajaama tegevusaega ja ehitada uusi tuumajaamu, siis on käesoleva muudetud ettepaneku ajastus eriti asjakohane. On ilmne, et kiirgusega seotud ohtlike juhtumite mõju levib üle riigipiiride ning võib kahjustada nii töötajate kui ka elanikkonna tervist, kuid samas võib see avaldada kaugeleulatuvat majanduslikku mõju ka energiatööstusele. Tuumaohutuse rahvusvaheliselt tunnustatud põhimõtete sätestamisega ühenduse kohustuslikus õigusaktis antaks täiendav ohutustagatis kogu ELi elanikkonna jaoks, kuna sellega nähtaks ette õiguskindlus.

Osutatud raamistikus tugineb läbivaadatud õigusaktieelnõu: a) tuumaohutust reguleerivate Lääne-Euroopa asutuste ühenduse (WENRA) tehnilisele tööle, mis viidi kõigi Euroopas tuumaohutust reguleerivate asutuste osavõtul olemasolevate tuumaseadmete puhul lõpule 2006. aastal; b) põhimõttele, et ainult tugevad ja sõltumatud reguleerivad asutused suudavad tagada tuumaelektrijaamade jätkuvalt ohutu töö ELis; c) peamiste olemasolevate rahvusvaheliste õigusaktide põhimõtete võtmisele ühenduse õigusesse, need õigusaktid on tuumaohutuse konventsioon,[2] mis on sõlmitud Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuri (IAEA) egiidi all, ning IAEA tehtud ohutusalane töö[3].

Raamistikus kasutatav peamine lähenemisviis seisneb selles, et tuumaohutuse konventsioonis esitatud tuumaohutuse üldpõhimõtete kogumit reguleeritakse ühenduse tasandil, täiendades seda uute ohutusnõuetega uute tuumaelektrijaamade puhul, mida liikmesriikidel on soovitatud välja töötada, lähtudes ohutuse pideva suurendamise põhimõttest ja tuginedes WENRA väljatöötatud tuumaohutuse võrdlustasemetele ning tehes tihedat koostööd tuumaohutuse ja tuumajäätmete käitlemise kõrgetasemelise Euroopa töörühmaga (HLG). Töörühm tugineb enda poolt vastuvõetud kümnele põhimõttele tuumaohutuse reguleerimise kohta ja hakkab olema liikmesriikides tuumaohutuse eest vastutavate reguleerivate asutuste koostööd suunavaks keskuseks ning aitama kaasa ELi tuumaohutuse raamistiku väljatöötamisele.

Ettepaneku üldine eesmärk on saavutada tuumaohutus ühenduses, hoida ja pidevalt täiustada seda ning suurendada reguleerivate asutuste osatähtsust. Selle reguleerimisala hõlmab tuumaseadmete projekteerimist, asukoha planeerimist, ehitamist, hooldamist, käitamist ja dekomisjoneerimist, mille puhul asjaomase liikmesriigi seadustes ja eeskirjades on nõutud ohutuskaalutlustega arvestamist. Selles tunnistatakse ja austatakse iga liikmesriigi õigust otsustada, kas ta kasutab tuumaenergiat või mitte.

Ühenduse tuumaohutuse raamistiku abil on vaja saavutada mitmed tegevuseesmärgid, nimelt suurendada liikmesriikides reguleerijate osa, suurendada loaomaniku esmavastutust reguleeriva asutuse kontrolli all, suurendada reguleeriva asutuse sõltumatust, tagada tuumaohutusega seotud küsimuste puhul kõrge läbipaistvuse tase, juhtimissüsteemide rakendamine, korraliste ohutuskontrollide läbiviimine, tuumaohutuse alaste kogemuste kättesaadavus, ohutuse muutmine esmatähtsaks.

1.2. Üldine taust

Praegu on huvi tuumaenergia vastu uuesti elavnenud ja seda mitmel põhjusel.

EL on maailma suurim tuumaenergia tootja, kellel on arenenud tuumatööstus, täielik kütusetsükkel oma tehnoloogilise baasiga ja oskustööjõud. Praegu on tuumaenergia paljudes ELi liikmesriikides peamine madala süsihappegaasiheitega allikast pärit energia, mis annab üle ühe kolmandiku ELi elektritoodangust ning mis on osutunud stabiilseks ja usaldusväärseks energiaallikaks, mis on suhteliselt paremini kaitstud hinnakõikumiste eest kui nafta- ja gaasiturud. Seega suurendaks tuumaenergia jätkuv kasutamine ELi varustuskindlust energiaga ning aitaks piirata süsihappegaasi heidet, kuid sellega kaasneb ka rida lahendamist nõudvaid probleeme. Tuumaenergiale kuulub oluline osa ELi energiavarustuses ning seda toetatakse jätkuvate teadusuuringute ning ohutuse ja turvalisuse suurendamiseks tehtava tehnoloogiaalase arendustöö edendamisega.

Tuumaseadmete ohutuse pidev täiustamine on tuumaenergia kasutamise lubatavuse eeltingimus. Toetumine IAEA egiidi all juba tehtud tööle ja selle lõimimine ühenduse raamistikku suurendab riikide lähenemisviiside väärtust. Riikide süsteemide sidumine ühenduse süsteemiga tagab tuumaseadmete ohutuse kõrge taseme säilimise ELis ja suurendab ELi regulatiivmeetmete läbipaistvust. Pikemas perspektiivis muudab see tuumaohutuse küsimuste otsustamise ELis üldsuse jaoks usaldusväärsemaks ja tagab õiguskindluse.

1.3. Olemasolevad ühenduse meetmed, millega on propageeritud tuumaohutuse ühtlustamist ELi tasandil

Koos Euroopa tuumatööstuse arenguga tekkis ühenduse tasandil vajadus lähenemise järele, et toetada jõupingutusi, mida liikmesriigid tegid oma ohutusalase tegevuse ühtlustamiseks. Nõukogu 22. juuli 1975. aasta resolutsioonis tuumaohutuse tehnoloogiliste probleemide kohta[4] tõdeti, et komisjon peab toimima tuumaohutuse valdkonna rahvusvaheliste algatuste katalüsaatorina. Selles resolutsioonis, „võttes arvesse riiklike asutuste hinnangutes esitatud eelistusi ja kohustusi”, viidatakse ohutusnõuete ühtlustamisele, mis peaks soovitavalt toimuma ühenduse tasandil ühtlustatud lähenemisviisi raames.

Sellest lähtudes võeti 1992. aastal vastu teine nõukogu resolutsioon,[5] milles nõukogu kinnitas taas 1975. aasta resolutsioonis väljendatud kavatsusi ja kutsus liikmesriike üles jätkama ja intensiivistama kooskõlastatud jõupingutusi ohutusvaldkonna ühtlustamiseks.

Ühenduse tuumaohutust käsitlevate õigusaktide väljatöötamist on aastate jooksul jätkuvalt toetatud ka nõukogu järeldustes[6] ja Euroopa Parlamendi aruannetes[7]. Ometi ei ole tuumaohutuse valdkonnas siiani vastu võetud kohustuslikke ühenduse õigusakte.

1.4. Kooskõla Euroopa Liidu muude tegevuspõhimõtete ja eesmärkidega

Euroopa Kohus tunnistas olemuslikku seost kiirguskaitse ja tuumaohutuse vahel kohtuasjas C-29/99 tehtud otsuses, märkides, et: „ühenduse pädevuse määratlemisel ei ole asjakohane kunstlikult eraldada kogu elanikkonna tervisekaitset ioniseeriva kiirguse allikate ohutusest”. Ühtlasi kinnitas kohus, et komisjon on pädev andma soovitusi tuumaohutuse konventsiooni artiklites 18 ja 19 sätestatud tuumaseadmete projekteerimist, ehitamist ja käitamist käsitlevate meetmete ühtlustamise kohta, mida saab kohaldada sätete suhtes, millega liikmesriigid tagavad vastavuse põhistandarditele. Ühenduse lähenemisviisi edasiarendamine tuumaohutuse valdkonnas aitab täielikult saavutada eesmärke, mis on püstitatud ühenduse õigustikus kiirguskaitse kohta, sest pakub töötajatele ja kogu elanikkonnale kaitset ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude vastu, seejuures liigselt piiramata vajalikke tegevusi, mis võivad põhjustada kokkupuutumist kiirgusega.

1.5. Esialgne tuumaohutuspakett

Pärast Euratomi asutamislepingu artikli 31 kohaselt moodustatud eksperdirühma arvamuse kättesaamist 30. jaanuaril 2003 kiitis komisjon heaks kahe direktiivi kohta tehtud ettepanekud, milles käsitleti tuumaseadmete ohutust ning kasutatud tuumakütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemist[8].

Pärast seda, kui Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee oli 26. märtsil 2003 esitanud oma arvamuse, edastati mõlemad ettepanekud nõukogule. Euratomi asutamislepingu artiklis 31 osutatud menetlust järgides küsis nõukogu ka Euroopa Parlamendi arvamust, kes võttis ettepanekute kohta vastu oma arvamuse täiskogu istungil 13. jaanuaril 2004.

Samal ajal arutati Itaalia ja Iirimaa eesistujariigiks olemise perioodil mõlemat ettepanekut nõukogus. Kuna nende kahe ettepaneku heakskiitmiseks või tagasilükkamiseks ei saadud vajalikku häälteenamust, lepiti kokku, et nõukogu järeldused töötatakse välja konsensuse alusel. Nõukogu kiitis tuumaohutust ning kasutatud tuumakütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemist käsitlevad järelduste projektid heaks juunis 2004,[9] mille tulemusena moodustati nõukogu tuumaohutuse töörühm (WPNS). Esialgse tuumaohutuse paketi menetluslikke aspekte on üksikasjalikult käsitletud käesolevale algatusele lisatud mõju hindamise aruandes[10].

Olemasolev ettepanek tuumaseadmete ohutust käsitleva direktiivi kohta võetakse tagasi ja asendatakse uue ettepanekuga.

2. KONSULTEERIMINE HUVITATUD ISIKUTEGA JA MÕJU HINDAMINE

2.1. Konsulteerimine sidusrühmadega ühenduse tuumaohutuse õigusraamistiku vajalikkuse küsimuses

Käesolev muudetud seadusandlik ettepanek on valminud laiaulatusliku ja pideva konsulteerimise tulemusel, mida alustati 2004. aastal, kui Iirimaa oli nõukogu eesistujariik. Nõukogu tuumaohutuse töörühm (WPNS), tuumaohutuse ja tuumajäätmete käitlemise kõrgetasemeline Euroopa töörühm ja Euroopa tuumaenergia foorum jätkasid selle probleemi kallal töötamist.

Komisjoni algatusel peeti kogu esialgse tuumaohutuse paketi väljatöötamise vältel lisaks Euratomi asutamislepingus ettenähtud õigusloomemenetluse kohasele konsulteerimisele (asutamislepingu artiklile 31 alusel moodustatud eksperdirühmade ning Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamused) ulatuslikke konsultatsioone sidusrühmadega tuumaohutuse õigusraamistiku loomise võimaluste üle. Konsulteeriti ka selliste rahvusvaheliste organisatsioonidega nagu Rahvusvaheline Aatomienergiaagentuur ja OECD Tuumaenergiaagentuur. Komisjon kasutas juhust, et tutvustada arvukatel rahvusvahelistel kohtumistel oma plaane seoses ELi tuumaohutusvaldkonna reguleerimisega.

2007. aastal loodud Euroopa tuumaenergia foorum, millesse on kaasatud riikliku ja ELi tasandi olulised otsustajad ja organisatsioonid, on juba aidanud kaasa tuumaseadmete ohutuse edasiseks arendamiseks vajalike ühiste lähenemisviiside paremale mõistmisele. Praha ja Bratislava 2008. aasta foorumite järeldustes rõhutati, et foorum toetab kindlalt tuumaohutust käsitlevate ja „tuumaseadmete ohutuse ühistel aluspõhimõtetel” põhinevate ELi õigusaktide vastuvõtmist.

Erinevate tuumaohutusalaste küsimustega tegelevate eksperdirühmade töö tulemuste põhjal koostatud tehniline taust andis toetuspinna käesoleva muudetud direktiivi eelnõu peamistele põhimõtetele. ELi tasandil on välja töötatud mitmed erinevad tegevustasandid ja –viisid ning sellesse töösse on olnud kaasatud ka liikmesriikide ohutusasutuste esindajatest koosnevad eksperdirühmad, kes on tuumaohutusalase tegevuse ühtlustamisele aktiivselt kaasa aidanud.

2.2. Ülevaade tuumaohutusalaste lähenemisviiside ühtlustamise valdkonna eksperdirühmadest ELi tasandil

2.2.1. Tuumavaldkonda reguleerivate asutuste töörühm (NRWG) ja reaktorite ohutuse töörühm (RSWG)

Nõukogu 1975. aasta tuumaohutuse tehnoloogilisi probleeme käsitleva resolutsiooni eesmärkide saavutamiseks moodustas komisjon kaks tuumaseadmete ohutusega tegelevat eksperdirühma. Tuumavaldkonda reguleerivate asutuste töörühm, kes tuli viimati kokku juunis 2005, koosneb ELi liikmesriikide ning Kesk- ja Ida-Euroopa kandidaatriikide tuumavaldkonda reguleerivate asutuste esindajatest. Reaktorite ohutuse töörühm, millesse kuulusid kõik ELi tuumavaldkonda reguleerivad asutused ja tööstusharu esindajad, katkestas töö 1998. aastal.

2.2.2. Euroopa reguleerimisülesannete kooskõlastamine (CONCERT)

1992. aastal loodud Euroopa reguleerimisülesannete kooskõlastamise rühm oli foorum, mis koondas ELi, Kesk- ja Ida-Euroopa riikide ning uute sõltumatute riikide tuumavaldkonda reguleerivaid asutusi, kes vahetasid kogemusi ja toetasid üldiselt abi- ja koostöökavade edendamist. Rühm pidas oma viimase koosoleku 2005. aastal.

2.2.3. Tuumaohutust reguleerivate Lääne-Euroopa asutuste ühendus (WENRA)

Tuumaohutust reguleerivate Lääne-Euroopa asutuste ühenduse tehtud tööd tuleks eriti rõhutada; WENRA on organisatsioon, mis koosneb 17 Euroopa riigi tuumavaldkonda reguleerivate asutuste juhtidest ja kõrgematest ametnikest.

Ohutusalaste lähenemisviiside ühtlustamiseks moodustati kaks töörühma, kelle ülesandeks oli hetkeolukorra ja erinevate ohutusalaste lähenemisviiside analüüsimine, üksikute riikide regulatiivsete lähenemisviiside võrdlemine Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuri ohutusnormidega, erinevuste väljaselgitamine ja selliste edasiminekuteede kavandamine, mis võimaldaksid kõrvaldada erinevused ilma ohutuse lõpptaset vähendamata.

Aruanded tuumaohutuse võrdlustasemete kohta avaldati jaanuaris 2006 ja vaadati seejärel läbi 2007. ja 2008. aastal[11]. WENRA liikmed on määratlenud hulga ühiseid tuumareaktorite ohutuse võrdlustasemeid eesmärgiga viia riikide nõuded kooskõlla aastaks 2010. Ühenduse iga algatuse puhul tuumaohutuse valdkonnas tuleks ära kasutada WENRA raames saavutatud tehnilised edusammud. Nõukogu tuumaohutuse töörühm hindas WENRA aruandeid tuumareaktorite jaoks loodud ohutusalaste lähenemisviiside ühtlustamise kohta ja järeldas, et „WENRA metoodikaks on süstemaatiline, dokumenteeritud ja loogiline lähenemine ühtlustamisele“.

2.2.4. Nõukogu tuumaohutuse töörühm (WPNS)

Pärast 2004. aasta nõukogu järeldusi tuumaohutuse ning kasutatud tuumakütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutu käitlemise kohta, milles kutsuti üles „ulatuslikult konsulteerima” sidusrühmadega, algatati laialdane konsulteerimisprotsess uue(te) vahendi(te) leidmiseks, mis Euratomi asutamislepingu raames aitaksid edaspidi veelgi tõhusamalt parandada tuumaohutust ja kasutatud tuumakütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemist ning oleksid kooskõlas parema õigusloome põhimõtetega. Selle tulemusena moodustatigi nõukogu tuumaohutuse töörühm[12].

Nõukogu kiitis 13. detsembril 2006 heaks nõukogu tuumaohutuse töörühma üldisi järeldusi ja soovitusi sisaldava lõpparuande[13]. Moodustati kolm all-töörühma,[14] kelle esitatud aruannetes kirjeldati üksikasjalikult metoodikat, töökorraldust ja andmete kogumist, andmete kogumise ja analüüsi täpseid tulemusi ning järelduste ja soovituste põhjendusi. Nõukogu tuumaohutuse töörühma töös osales 70 eksperti liikmesriikidest ja komisjonist. Nendes aruannetes sisalduvad järeldused loovad usaldusväärse tehnilise tausta lähenemisviisile, mida nähakse ette käesolevas direktiivi eelnõus, millega luuakse ühenduse tuumaohutuse raamistik.

2.2.5. Tuumaohutuse ja tuumajäätmete käitlemise kõrgetasemeline Euroopa töörühm (HLG)

10. jaanuaril 2007 kiitis komisjon heaks tuumaenergia näidisprogrammi, milles tehti ettepanek asutada tuumaohutuse, tuumajäätmete käitlemise ja tuumaseadmete dekomisjoneerimise kõrgetasemeline Euroopa töörühm. Hiljem on selle ettepaneku heaks kiitnud ja seda toetanud kõik ELi kõrgema tasandi foorumid (mida tõendavad Euroopa Ülemkogu poolt Brüsselis 2007. aasta märtsis tehtud järeldused,[15] nõukogu 2007. aasta mais tuumaohutuse ning tuumakütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kohta tehtud järeldused[16] ja 2007. aastal Euroopa tuumaenergiapoliitika 50. aastapäevaks Euroopa Parlamendi koostatud aruanne[17]).

Kõrgetasemeline töörühm muudeti ametlikuks komisjoni otsusega 2007/530/Euratom[18] juulis 2007. See otsus volitab kõrgetasemelist töörühma abistama ELi institutsioone ühiste seisukohtade ja vajaduse korral ka täiendavate Euroopa eeskirjade väljatöötamises tuumaseadmete ning kasutatud kütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ohutuse valdkonnas.

Kõrgetasemelisse töörühma kuuluvad 27 liikmesriigi riiklike reguleerivate ja tuumaohutusasutuste juhid. Kõrgetasemelise töörühma asutamine loob tuumaohutust reguleerivate Lääne-Euroopa asutuste ühenduse tehnilisele tööle laiema ametliku raamistiku, mis hõlmab ka ELi mittetuumariikide esindajatega tehtavat koostööd.

Kavandatud direktiivi eelnõu sisaldab erisätteid meetmete kohta, mida peab võtma kõrgetasemeline töörühm, kellele jääb peamine osa selliste õigusaktide kindlaksmääramisel, millega säilitatakse ja täiustatakse tuumaohutust kogu ühenduses. Seepärast muudab komisjon pärast seda, kui nõukogu on käesoleva direktiivi vastu võtnud, komisjoni otsusega 2007/530/Euratom loodud rühma esialgseid volitusi selliselt, et need kajastaksid asjakohaselt tema kohustusi seoses direktiivi rakendamisega.

2.3. Mõju hindamine

Lisatud mõju hindamine ajakohastab tuumaohutuspaketis[19] sisaldunud eelmise tuumaohutusalase ettepanekuga seotud mõju hindamise ning selle aluseks on nõukogu tuumaohutuse töörühma aruannetes esitatud tehnilised järeldused ja soovitused, tuumaohutuse konventsiooniga seatud kohustused ja esitatud nõuded ning IAEA ohutuse põhialustes esitatud põhimõtted.

Mõju hindamises analüüsitakse nelja poliitikavalikut : poliitikavalik 0 tähendab kehtiva olukorra muutmata jätmist; poliitikavalikuga 1 nähakse ette ühenduse õigusaktide väljatöötamine, millega kehtestatakse olemasolevate tuumaseadmete jaoks ühised ohutusnormid; poliitikavalik 2 käsitleb üksnes ühisesse raamistikku kuuluvate õigusaktide väljatöötamist, mille eesmärk on saavutada tuumaohutuse kõrge tase ning seda säilitada kogu ühenduses laialt tunnustatud tuumaohutusalaste põhimõtete kordamise abil, kusjuures edaspidised rakendusmeetmed töötab välja kõrgetasemeline töörühm; poliitikavalik 3 põhineb rahvusvaheliselt tunnustatud tuumaohutuse põhimõtetel (poliitikavalikus 2 esitatud lähenemisviis), mida on täiendatud uute reaktorite puhul kohaldatavate ohutuse lisanõuetega, mida liikmesriike innustatakse välja töötama vastavalt tuumaohutuse pideva täiustamise põhimõttele, toetudes WENRA väljatöötatud ohutustasanditele ja tihedas koostöös kõrgetasemelise töörühmaga. Valikuvariantide hindamine näitas, et kõige tõhusama lahenduse ühenduse ühise tuumaohutusalase lähenemisviisi loomise jaoks pakub poliitikavalik 3.

3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG

3.1. Kavandatud meetmete kokkuvõte

Kuna käesoleva ettepanekuga soovitakse taaskäivitada ELi ühise tuumaohutuse raamistiku loomise protsess, mille eesmärk on tuumaohutuse kõrge taseme saavutamine ja säilitamine kogu ühenduses, tuleb tuumaohutuspaketti kuuluv esialgne samalaadne ettepanek asendada. Ettepaneku aluseks on tuumaohutuse konventsioon, mille sätted moodustavad ühtlustatud tuumaohutussüsteemi loomise jaoks täpse õigusraamistiku ja mille osalised on Euratom ja kõik liikmesriigid.

3.2. Õiguslik alus

Käesoleva ettepaneku õiguslik alus on Euratomi asutamislepingu artikkel 31 koos sama dokumendi artikliga 32. Artiklis 31 määratletakse menetlus, mille kohaselt võetakse vastu artiklis 30 sätestatud põhistandardid töötajate ja kogu elanikkonna tervise kaitseks ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest. Artiklis 32 on selgesõnaliselt sätestatud, et põhistandardeid võib täiendada artiklis 31 sätestatud menetlusega.

3.3. Subsidiaarsus ja proportsionaalsus

Tuumaenergial on oluline osa vähese süsinikdioksiidiheitega tehnoloogiale üleminekul ning selle abil vähendatakse ELi sõltuvust väljast sisseveetavatest energiakandjatest. Liikmesriigid peavad tegema otsuse, kas nad soovivad lisada tuumaenergia muude kasutatavate energiaallikate hulka. Euroopa Liidu ülesanne on tagada, et selle energiaallika arendamisel täidetaks kõrgeima taseme ohutusnõudeid.

Kõik ELi liikmesriigid on osalised tuumaohutuse konventsioonis, mis moodustab tuumaohutuse arendamise rahvusvaheliselt tunnustatud ühisplatvormi. Liikmesriigid on juba rakendanud meetmeid, mis võimaldavad neil saavutada tuumaohutuse kõrge taseme ELis. Kuna ajalooline taust, õiguslikud raamistikud, reaktorite arv ja tüüp ning reguleerimisel kasutatavad lähenemisviisid on siiski erinevad, ei ole siiani kogu ELi hõlmavaid ühiseeskirju tuumaohutuse valdkonnas kehtestatud.

Käesolevas ettepanekus sisalduv lähenemisviis loob tuumaohutuse raamistiku, tegemata üksikasjade osas liigseid ettekirjutusi ja võimaldades seega liikmesriikidel subsidiaarsuse põhimõtet täielikult rakendada. Lisaks nähakse direktiivi eelnõus ette riikide tuumavaldkonda reguleerivate asutuste osa ja sõltumatuse tugevdamist, tuginedes nende pädevusele, ning riikide asutuste osa suurendamist kokkulepitud meetmete elluviimisel. Direktiiviga toetatakse täielikult põhimõtet, et iga liikmesriik vastutab oma tuumaseadmete, samuti uute tuumareaktorite ohutuse eest, ning liikmesriike innustatakse välja töötama täiendavaid ohutusnõudeid, lähtudes ohutuse pideva suurendamise põhimõttest ja tuginedes WENRA väljaarendatud tuumaohutuse võrdlustasemetele ning tehes tihedat koostööd kõrgetasemelise töörühmaga. Lisaks jääb liikmesriikidele õigus kehtestada oma territooriumil karmimad ohutusmeetmed kui on ette nähtud direktiivi eelnõus.

4. ETTEPANEKU PEAMISED SÄTTED

4.1. Vastutus tuumaseadmete ohutuse eest ja tuumaohutuse raamistik (artikkel 3)

See tuumaseadmete ohutust käsitlev artikkel kajastab ühte tuumaohutuse aluspõhimõtet, mida väljendatakse ka tuumaohutuse konventsiooni artiklis 9: peamist vastutust tuumaseadmete ohutuse eest kogu selle eluea jooksul kannab loaomanik, keda kontrollib tuumaohutust reguleeriv asutus. Üksnes tuumaohutust reguleerival asutusel on õigus teha otsuseid tuumaseadmetes rakendatavate ohutusmeetmete ja kontrollide kohta ning üksnes loaomanikul on õigus neid rakendada.

Teises lõikes nõutakse liikmesriikidelt tuumaohutuse õigusliku ja reguleeriva raamistiku loomist ja säilitamist. Sellest nõudest on kõik liikmesriigid kinni pidanud ja selle rakendamine ei peaks raskusi tekitama.

4.2. Reguleerivad asutused (artikkel 4)

Tekstis nähakse ette riikide reguleerivate asutuste osa ja sõltumatuse tugevdamist, tuginedes nende pädevusele. Tuumaohutusele esmatähtsuse andmiseks vajalike iseseisvate otsuste tegemise hõlbustamiseks tuleb tagada reguleeriva asutuse tegelik sõltumatus kõikidest organisatsioonidest, kelle ülesanne on edendada tuumaenergiat, käitada tuumaseadmeid või põhjendada nendest saadavaid sotsiaalseid hüvesid, samuti igast muust põhjendamata mõjust. Sarnane säte on olemas juba tuumaohutuse konventsioonis (artikli 8 lõige 2). Reguleerivale asutusele, kellele on antud vajalikud volitused, pädevus ja rahalised vahendid ning töötajad oma ülesannete täitmiseks, tehakse ülesandeks jälgida ja reguleerida tuumaseadmete ohutust, tagada ohutusnõuete, -tingimuste ja -eeskirjade rakendamine.

Reguleeriv asutus vastutab lubade väljastamise ning tuumaseadmete asukoha planeerimist, projekteerimist, ehitamist, kasutuselevõtmist, käitamist või dekomisjoneerimist käsitlevate loatingimuste kohaldamise jälgimise eest.

Reguleeriva asutuse kohustus on tagada, et loaomanikul oleks piisaval hulgal vajaliku kvalifikatsiooniga inimesi seadme käitamiseks.

Reguleerimise infrastruktuuri pidevaks täiustamiseks korraldatakse reguleeriva asutuse ja riigi reguleeriva ametkonna korrapäraseid rahvusvahelisi ülevaatusi teiste riikide ekspertide poolt.

Kõnealuse sätte raames kontrollivad riikide reguleerivaid asutusi ja reguleerimissüsteeme korrapäraselt rahvusvahelised eksperdirühmad, keda saadab IAEA reguleerimise rahvusvaheline ülevaateteenistus (IRRS), samuti koostavad need asutused vähemalt kord kümne aasta jooksul enesehinnangu.

4.3. Läbipaistvus (artikkel 5)

Artikli 5 sätetega on võetud arvesse vajadust tagada juurdepääs usaldusväärsele teabele ning võimaldada avalikkusel osaleda läbipaistvas otsustamisprotsessis.

4.4. Tuumaseadmete ohutusnõuded ja -eeskirjad (artikkel 6)

Artiklis 6 on korratud ja tugevdatud liikmesriikide kohustust järgida IAEA ohutuse põhialuseid,[20] samuti pidada kinni rahvusvaheliselt kokkulepitud kohustustest ja tuumaohutuse konventsiooni nõuetest.

Lisaks innustatakse liikmesriike seoses uute reaktorite ohutusega arendama välja täiendavaid ohutusnõudeid, lähtudes ohutuse pideva suurendamise põhimõttest ja tuginedes WENRA väljaarendatud tuumaohutuse võrdlustasemetele ning tehes tihedat koostööd kõrgetasemeline töörühmaga.

Sellega seoses tuleks rõhutada, et pärast seda, kui nõukogu on direktiivi sisu osas kokku leppinud, kiidab komisjon heaks kõrgetasemelise töörühma vastavad volitused, nagu on ette nähtud komisjoni asutamisotsuses.

4.5. Loaomanike kohustused (artikkel 7)

Artiklis 7 on võetud kokku loaomanike kohustused artiklis 6 esitatud nõuete täitmiseks ja on rõhutatud nende kohustust kehtestada ja rakendada juhtimissüsteemid ja hankida tuumaohutuse tagamiseks vajalikud rahalised vahendid ja töötajad.

4.6. Järelevalve (artikkel 8)

Reguleeriv asutus teostab kogu tuumaseadme eluea, kaasa arvatud dekomisjoneerimine, jooksul tuumaohutuse hindamist, uuringuid ning võtab kontrollimis- ja jõustamismeetmeid. See on teine põhimõte, mille suhtes on ühiselt kokku lepitud. Selleks, et tugevdada Euroopa tuumaohutust reguleerivate asutuste mõjuvõimu, nähakse käesolevas direktiivis ette laiendatud reguleerimisvolituste kasutamine juhul, kui ohutus seda nõuab. Tõsiste või korduvate eeskirjarikkumiste puhul on reguleerival asutusel õigus võtta ära käitamisluba ja anda korraldus mistahes seadme peatamiseks, kui ta leiab, et ohutus ei ole täielikult tagatud. Ohutuse hindamise ja kontrollimise kohustus on sätestatud ka tuumaohutuse konventsiooni artiklis 14.

4.7. Tuumaohutuse alane pädevus (artikkel 9)

Tuumaohutusekspertide kättesaadavus on väga oluline küsimus, mis kerkib üles igal tuumaohutusalasel rahvusvahelisel kohtumisel. Viimaste aastakümnete jooksul ei ole koolitatud piisavalt spetsialiste, seepärast tekitab raskusi ka ohutustöötajate ja inspektorite vananemine – paljud neist lähenevad pensionieale. Selles valdkonnas saab ühendus kaasa aidata, toetades riikidevahelist koostööd ja koolitamist. Ka tuumaohutuse konventsiooni artikli 11 lõikes 2 on sätestatud kohustus tagada piisava hulga kvalifitseeritud personali olemasolu.

4.8. Ohutuse esmatähtsus (artikkel 10)

Vastavalt ohutuse esmatähtsuse põhimõttele on liikmesriikidel võimalik kehtestada oma territooriumil karmimad ohutusmeetmed kui on ette nähtud direktiivi eelnõus.

5. JÄRELDUS

Seetõttu soovitatakse nõukogul

vastu võtta ettepanek nõukogu direktiivi (Euratom) kohta, millega luuakse ühenduse tuumaohutuse raamistik.

2008/0231 (CNS)

Ettepanek:

NÕUKOGU DIREKTIIV (Euratom),

millega luuakse ühenduse tuumaohutuse raamistik

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 31 ja 32,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut, mis on koostatud pärast arvamuse saamist eksperdirühmalt, kelle valis liikmesriikide teadlaste hulgast välja teadus- ja tehnikakomitee[21],

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust[22],

võttes arvesse Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[23],

ning arvestades järgmist:

(1) Asutamislepingu artikli 2 punktis b on sätestatud, et ühendus kehtestab ühtsed ohutusnormid töötajate ja muu elanikkonna tervise kaitsmiseks ning tagab nende kohaldamise.

(2) Asutamislepingu artiklis 30 on sätestatud, et ühenduse piires kehtestatakse põhistandardid töötajate ja kogu elanikkonna tervise kaitseks ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest.

(3) Seepärast on nõukogu 13. mai 1996. aasta direktiiviga 96/29/Euratom (millega sätestatakse põhilised ohutusnormid töötajate ja muu elanikkonna tervise kaitsmiseks ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest)[24] sätestatud põhilised ohutusnormid. Kõnealuse direktiivi sätteid on täiendatud muude konkreetsete õigusaktidega.

(4) Nõukogu 14. detsembri 1987. aasta otsusega 87/600/Euratom ühenduse operatiivse teabevahetuse korra kohta kiirgushädaolukorra puhul[25] on kehtestatud raamistik, mida liikmesriik peab kasutama teavitamiseks ja teabe esitamiseks, et kaitsta elanikkonda kiirgushädaolukorra puhul. Nõukogu 27. novembri 1989. aasta direktiivis 89/618/Euratom elanikkonna teavitamise kohta kiirgushädaolukorra puhul rakendatavatest tervisekaitsemeetmetest ja kasutatavatest abinõudest[26] on liikmesriikidele pandud kohustus teavitada elanikkonda kiirgushädaolukorra puhul.

(5) Kuigi praegu kehtivate ja tänapäevateaduse andmeid arvestavate ohutuse põhistandarditega loodud kiirguskaitsesüsteem tagab elanikkonna tervise kõrge kaitsetaseme, tuleb seda täiendada, et tagada tuumaseadmete ohutuse kõrge taseme säilimine, arendamine ja pidev täiustamine. Ohutuse kõrge taseme hoidmine projekteerimisest kuni dekomisjoneerimiseni on vältimatu tingimus selleks, et täielikult saavutada asutamislepingu artikli 2 punktis b sätestatud tervisekaitse eesmärgid. Selleks tuleb säilitada tõhusad kaitsevahendid kiirgusohu eest ja hoida ära juhtumid, mille tagajärjel võib tekkida kiiritusoht.

(6) Igal liikmesriigil on õigus ise otsustada, milliseid energiaallikaid ta kasutab, ja pärast järelemõtlemisperioodi on nüüd taas tekkimas huvi uute tuumajaamade ehitamise vastu ning mõned liikmesriigid on otsustanud anda loa uute tuumaseadmete käitamiseks. Lisaks hakkavad loaomanikud lähiaastatel taotlema oma tuumajaamade tegevusaja pikendamist.

(7) Selleks tuleks välja töötada parimad tavad, millest reguleerivad asutused võiksid juhinduda, kui nad teevad otsuseid tuumaseadmete eluea pikendamise kohta

(8) Liikmesriigid on juba rakendanud meetmeid, mis võimaldavad neil saavutada tuumaohutuse kõrge taseme ühenduses.

(9) Tuumaohutuse pidevaks täiustamiseks tuleb kehtestada juhtimissüsteemid ja loaomanikud peavad elanikkonnale tagama tuumaohutuse kõrge taseme.

(10) Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri (IAEA) ohutuse põhialused ja nõuded moodustavad tavade raamistiku, millele peaksid tuginema liikmesriikides esitatavad ohutusnõuded. Liikmesriigid on andnud olulise panuse osutatud põhialuste ja nõuete täiustamisse.

(11) Oma territooriumil tuumajaamu omavate liikmesriikide ohutusasutused on tuumaohutust reguleerivate Lääne-Euroopa asutuste ühenduse (WENRA) kaudu toimuva koostöö raames määratlenud paljud reaktorite ühised tuumaohutuse võrdlustasemed ning seadnud eesmärgiks nende võrdlustasemete ühtlustatud rakendamise 2010. aastaks.

(12) Ühtlustamisele vaatamata erinevad tuumaohutusmeetmed ja -tavad liikmesriigiti veel oluliselt. Meetmete mitmekesisuse tõttu ei suuda ühendus praegu tagada asutamislepingu artikli 2 punkti b tervisekaitsenõuete kohaldamist kõige ühtsemal viisil. Ühinedes 24. oktoobril 1996 jõustunud tuumaohutuse konventsiooniga, kohustus Euroopa Aatomienergiaühendus järgima tuumaohutuse rahvusvaheliselt tunnustatud kõrget taset[27]. Selleks, et ühendus saaks tagada kõnealuse konventsiooni põhimõtete järgimise ühenduse tasandil ning asutamislepingu artikli 2 punktis b nõutud ühtsete ohutusnormide kohaldamise, tuleks kiirguskaitse põhistandardeid täiendada ühiste ohutuspõhimõtetega.

(13) Avalikkusele õigel ajal tõese teabe esitamine tähtsate tuumaohutusküsimuste kohta peaks põhinema tuumaseadmete ohutusega seotud küsimustes läbipaistvuse kõrge taseme tagamisel.

(14) Liikmesriikide vastutus tuumaseadmete ohutu töö eest on aluspõhimõte, mille põhjal on välja töötatud rahvusvahelise tasandi tuumaohutuseeskirjad, mis on esitatud tuumaohutuse konventsioonis. Käesolevas direktiivis tuleks tugevdada iga riigi vastutuse põhimõtet, samuti põhimõtet, et loaomanik on riigi reguleeriva asutuse kontrolli all esmavastutav oma tuumaseadmete ohutu töö eest.

(15) Tuumaseadmete ohutusnõuete tõhusa täitmise tagamiseks peaksid liikmesriigid moodustama reguleerivad asutused sõltumatuna. Reguleerivale asutusele tuleks anda pädevus ja vahendid, mis on vajalikud tema ülesannete täitmiseks.

(16) Käesoleva direktiivi tõhusa jõustamise tagamiseks peaksid liikmesriigid esitama komisjonile korrapäraselt ettekandeid. Tuumaohutuse konventsiooni sätteid arvestades on sobiv ettekannete esitamise ajavahemik kolm aastat.

(17) Tuumaohutuse pideva parandamise eesmärgil võib komisjon vajaduse korral esitada nõukogule ettepanekuid vastuvõtmiseks.

(18) Tuumaohutuse ja tuumajäätmete käitlemise kõrgetasemeline Euroopa töörühm moodustati[28] selleks, et toetada ühenduse tuumaohutusalaste eesmärkide saavutamist. Osutatud eesmärgi saavutamiseks peaks ta töötama välja õigusakte, mis on vajalikud tuumaohutuse säilitamiseks ja pidevaks täiustamiseks ning mida tuleks kohaldada tuumaseadmete projekteerimisel, asukoha planeerimisel, ehitamisel, hooldamisel, käitamisel ja dekomisjoneerimisel, mille puhul asjaomase liikmesriigi seadustes on nõutud ohutuskaalutlustega arvestamist.

(19) Liikmesriigis tuumaseadmete ohutuse eest vastutav reguleeriv asutus peaks peamiselt tegema koostööd tuumaohutuse ja tuumajäätmete käitlemise kõrgetasemelise Euroopa töörühma kaudu, kes on välja töötanud tuumaohutuse reguleerimise kümme põhimõtet. Tuumaohutuse ja tuumajäätmete käitlemise kõrgetasemeline Euroopa töörühm peaks aitama pidevalt täiustada ühenduse tuumaohutuse raamistikku,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:

Artikkel 1 Eesmärk ja kohaldamisala

1. Käesoleva direktiivi eesmärk on saavutada ühenduses tuumaohutus, seda säilitada ja pidevalt täiustada ning suurendada riikide reguleerivate asutuste osa.

2. Seda kohaldatakse selliste tuumaseadmete projekteerimisele, asukoha planeerimisele, ehitamisele, hooldamisele, käitamisele ja dekomisjoneerimisele, mille puhul asjaomase liikmesriigi seadustes on nõutud ohutuskaalutlustega arvestamist.

3. Käesolev direktiiv ei piira nõukogu direktiivi 96/29/Euratom kohaldamist.

4. Käesolev direktiiv ei piira iga liikmesriigi õigust otsustada, kas ta rakendab oma tuumaprogrammi või mitte.

Artikkel 2Mõisted

Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

(1) „tuumaseade” – tuumakütuse valmistamise tehas, uurimisreaktor (sealhulgas kriitilisest massist väiksema massiga ja kriitilise massiga moodulid), tuumaelektrijaam, rajatis kasutatud kütuse säilitamiseks, rikastuskäitis või ümbertöötlemiskäitis;

(2) „tuumaohutus” – õigete käitamistingimuste olukorra saavutamine meetmetega avariide ärahoidmiseks või nende tagajärgede leevendamiseks, ning mille tulemuseks on töötajate, elanikkonna, õhu, vee ja pinnase kaitse tuumaseadmest pärineva lubamatu kiirgusohu eest;

(3) „radioaktiivne aine” – aine, mis sisaldab üht või mitut radionukliidi, mille aktiivsust või kontsentratsiooni tuleb kiirguskaitse seisukohast arvesse võtta;

(4) „dekomisjoneerimine” – haldus- ja tehnilised meetmed, mis võetakse selleks, et tuumaseadme saaks vabastada mõne või kõikide ametlike kontrollimeetmete alt; erandiks on lõppladustuspaik ja teatavad tuumaseadmed, mida kasutatakse kaevandamisjääkide kõrvaldamiseks ja radioaktiivse materjali töötlemiseks ning mida ei dekomisjoneerita, vaid mis suletakse;

(5) „radioaktiivsed jäätmed” – radioaktiivne materjal gaasi, vedeliku või tahke aine kujul, mille edasist kasutamist liikmesriigis ei ole ette nähtud ja mis liikmesriigi õigusliku ja haldusraamistiku kohaselt kuulub radioaktiivse materjalina reguleeriva asutuse kontrolli alla;

(6) „kasutatud tuumakütus” – tuumakütus, mida on kiiritatud reaktori südamikus ning mis on sealt alaliselt eemaldatud; kasutatud tuumakütust võib käsitleda kasutatava varana, mida saab ümber töödelda, või suunata see lõppladustamisele, mille puhul edasist kasutamist ei ole ette nähtud, ning käsitleda seda radioaktiivsete jäätmetena;

(7) „ioniseeriv kiirgus” – energia ülekanne osakestena või kuni 100-nanomeetrise lainepikkusega või vähemalt 3 × 1015 hertsise sagedusega elektromagnetlainete kujul, mis otsesel või kaudsel viisil tekitab ioone;

(8) „reguleeriv asutus“ – asutus või asutused, keda liikmesriik on volitanud andma lubasid ning teostama järelevalvet tuumaseadmete asukoha planeerimise, tuumaseadmete projekteerimise, ehitamise, kasutuselevõtmise, käitamise või dekomisjoneerimise üle asjaomases liikmesriigis;

(9) „luba” – mis tahes volitus, mille reguleeriv asutus on andnud taotlejale, et määrata talle vastutus tuumaseadme asukoha planeerimise, tuumaseadme projekteerimise, ehitamise, kasutuselevõtmise, käitamise või dekomisjoneerimise eest;

(10) „uued tuumareaktorid” – tuumareaktorid, mille kohta on antud käitamisluba pärast käesoleva direktiivi jõustumist.

Artikkel 3Vastutus tuumaseadmete ohutuse eest ja tuumaseadmete ohutust käsitlev raamistik

1. Esmavastutus tuumaseadmete ohutuse eest on loaomanikul, kes tegutseb riigi reguleeriva asutuse kontrolli all. Tuumaseadme suhtes rakendatavate ohutusmeetmete ja kontrollide üle otsustab üksnes reguleeriv asutus ja neid rakendab ainult loaomanik.

Loaomanikul on esmavastutus ohutuse eest kogu tuumaseadme eluaja jooksul, kuni see vabastatakse ametliku kontrolli alt. Loaomanik ei saa vastutust kellelegi edasi anda.

2. Liikmesriik kehtestab õigusliku ja reguleeriva raamistiku tuumaseadmete ohutuse reguleerimiseks ja säilitab seda. Raamistik hõlmab riigis kehtivaid ohutusnõudeid, lubade andmise ja tuumaseadmete kontrolli süsteemi, tuumaseadmete loata käitamise keelamist ja riigi järelevalvesüsteemi, sealhulgas vajalikke jõustamismeetmeid.

Artikkel 4Reguleerivad asutused

1. Liikmesriigid tagavad reguleeriva asutuse tegeliku sõltumatuse kõikidest organisatsioonidest, kelle ülesanne on edendada tuumaenergiat, käitada tuumaseadmeid või põhjendada nendest saadavaid sotsiaalseid hüvesid, samuti igast muust mõjust, mis võib kahjustada ohutust.

2. Reguleerival asutusel peavad olema piisavad volitused, pädevus ning rahalised vahendid ja inimressursid temale pandud vastutuse kandmiseks ja tema kohustuste täitmiseks. Ta jälgib ja reguleerib tuumaseadmete ohutust ja tagab ohutusnõuete täitmise ning ohutustingimuste ja -eeskirjade rakendamise.

3. Reguleeriv asutus annab lubasid ning jälgib nende kohaldamist tuumaseadmete asukoha planeerimisel, nende projekteerimisel, ehitamisel, kasutuselevõtmisel, käitamisel ja dekomisjoneerimisel.

4. Reguleerivad asutused tagavad, et loaomanike käsutuses on piisav hulk vajaliku kvalifikatsiooniga personali.

5. Vähemalt kord kümne aasta jooksul vaadatakse reguleeriv asutus ja riigi reguleerimissüsteem üle teiste riikide ekspertide poolt eesmärgiga pidevalt täiustada reguleerimise infrastruktuuri.

Artikkel 5Läbipaistvus

Liikmesriigid teavitavad üldsust tuumaalase ohutuse järelevalvetegevuse menetlustest ja tulemustest. Nad tagavad ka, et reguleerivad asutused teavitavad üldsust tõhusalt oma pädevusvaldkonnast. Vastavalt asjaomastele oma riigi ja rahvusvahelistele kohustustele tagatakse juurdepääs teabele.

Artikkel 6Tuumaseadmete ohutusnõuded ja -eeskirjad

1. Liikmesriigid järgivad IAEA ohutuse põhialuseid ( IAEA Safety Fundamentals: Fundamental safety principles IAEA Safety Standard Series No. SF-1 (2006)). Nad järgivad kohustusi ja nõudeid, mis on esitatud tuumaohutuse konventsioonis (IAEA INFCIRC 449, 5.7.1994).

Eeskätt tagavad nad, et rakendatakse kõiki kohaldatavaid põhimõtteid, mis on esitatud IAEA ohutuse põhialustes, et tagada tuumaseadmete puhul ohutuse kõrge tase, mis hõlmab muuhulgas töö tõhusat korraldust, et vältida kiirgusohu võimalust, avariide ärahoidmist ja avarii tagajärgede kõrvaldamist, vananemise juhtimist, kõigi toodetud radioaktiivsete materjalide pikaajalist käitlemist ja elanikkonna ning läheduses asuvate riikide ametiasutuste teavitamist.

2. Seoses uute tuumaenergia reaktorite ohutusega püüavad liikmesriigid arendada välja täiendavaid ohutusnõudeid, lähtudes ohutuse pideva suurendamise põhimõttest ja tuginedes tuumaohutust reguleerivate Lääne-Euroopa asutuste ühenduse (WENRA) väljaarendatud tuumaohutuse võrdlustasemetele ning tehes tihedat koostööd tuumaohutuse ja tuumajäätmete käitlemise kõrgetasemelise Euroopa töörühmaga.

Artikkel 7Loaomanike kohustused

1. Loaomanikud projekteerivad, ehitavad, käitavad ja dekomisjoneerivad oma tuumaseadmeid vastavalt artikli 6 lõigetes 1 ja 2 esitatud sätetele.

2. Loaomanikud kehtestavad ja rakendavad juhtimissüsteemid, mida reguleeriv asutus korrapäraselt kontrollib.

3. Loaomanikel peab oma kohustuste täitmiseks olema piisav hulk rahalisi vahendeid ja inimressursse.

Artikkel 8Järelevalve

1. Reguleeriv asutus teostab kogu tuumaseadme eluea, kaasa arvatud dekomisjoneerimine, jooksul tuumaohutuse hindamist, uuringuid ning võtab kontrollimis- ja vajaduse korral jõustamismeetmeid.

2. Reguleerival asutusel on õigus käitamisluba ära võtta, kui tuumaseadmega seoses on tõsiselt või korduvalt rikutud ohutuseeskirju.

3. Reguleerival asutusel on õigus anda korraldus iga tuumaseadme käitamise peatamiseks, kui tema arvates ei ole ohutus täielikult tagatud.

Artikkel 9Tuumaohutuse alased oskused

Liikmesriigid pakuvad niihästi üksikult kui ka ühiselt riikidevahelise koostöö raames asjakohaseid õppimise ning pideva teoreetilise ja praktilise koolituse võimalusi.

Artikkel 10Ohutuse esmatähtsus

Liikmesriigid võivad sätestada rangemaid ohutusmeetmeid kui on esitatud käesolevas direktiivis.

Artikkel 11Aruandlus

Liikmesriigid esitavad komisjonile aruande käesoleva direktiivi rakendamisest hiljemalt [kolme aasta möödumisel selle jõustumisest] ja edaspidi iga kolme aasta järel. Esimese aruande alusel esitab komisjon nõukogule aruande edasiliikumisest käesoleva direktiivi rakendamisel, lisades sellele vajaduse korral ettepanekud õigusaktide vastuvõtmiseks.

Artikkel 12Ülevõtmine

Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt [kahe aasta jooksul pärast artiklis 13 osutatud kuupäeva]. Nad edastavad kõnealuste normide teksti ning kõnealuste normide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli viivitamata komisjonile.

Kui liikmesriigid need õigusnormid vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.

Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetavate põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.

Artikkel 13Jõustumine

Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatas.

Artikkel 14Adressaadid

Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

Brüssel,

Nõukogu nimel

eesistuja

[1] KOM2003 32 (lõplik) ja KOM(2004) 526 (lõplik).

[2] INFCIRC/449.

[3] IAEA Safety Fundamentals: Fundamental safety principles (IAEA ohutuse põhialused: ohutuse aluspõhimõtted) IAEA Safety Standard Series No. SF-1 (2006)

[4] EÜT C 185, 14.8.1975, lk 1.

[5] EÜT C 172, 8.7.1992, lk 2.

[6] Nõukogu järeldused tuumaohutuse ning kasutatud tuumakütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutu käitlemise kohta (10823/04); nõukogu järeldused tuumaohutuse ning kasutatud tuumakütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutu käitlemise kohta (8784/07).

[7] Euratomi asutamislepingu 50. aastapäeva puhul esitatud Maldeikise aruanne (A6-0129/2007) ja Reuli aruanne traditsiooniliste energiaallikate kohta (A6-0348/2007).

[8] KOM(2003) 32 (lõplik).

[9] 10823/04

[10] SEK(2008) 2892.

[11] http://www.wenra.org

[12] WPNSi moodustamisele andis tõuke tuumaküsimuste töörühm, lähtudes nõukogu järeldustest tuumaohutuse ning kasutatud tuumakütuse ja radioaktiivsete jäätmete ohutu käitlemise kohta (10823/04).

[13] 15475/2/06 REV2.

[14] 15475/2/06 REV 2 ADD 1, 15475/2/06 REV 2 ADD 2, 15475/2/06 REV 2 ADD 3.

[15] 7224/1/07 REV 1

[16] 8784/07

[17] A6-0129/2007

[18] ELT L 195, 27.7.2007, lk 44–46.

[19] KOM(2003) 32.

[20] IAEA Safety Fundamentals: Fundamental safety principles (IAEA ohutuse põhialused: ohutuse aluspõhimõtted) IAEA Safety Standard Series No. SF-1 (2006).

[21] ELT C […], […], lk […].

[22] ELT C […], […], lk […].

[23] ELT C […], […], lk […].

[24] EÜT L 159, 29.6.1996, lk 1.

[25] EÜT L 371, 30.12.1987, lk 76.

[26] EÜT L 357, 7.12.1989, lk 31.

[27] Selles kontekstis kohaldatakse institutsioonidevahelist kokkulepet institutsioonidevahelise koostöö kohta rahvusvaheliste konventsioonide raames, mille osalised on Euroopa Aatomienergiaühendus ja selle liikmesriigid.

[28] ELT L 195, 27.7.2007, lk 44–46.