1.SISSEJUHATUS

Sotsiaaldialoog on Euroopa sotsiaalse mudeli nurgakivi. Üks ELi põhieesmärke on parandada elu- ja töötingimusi. Põhivahendid selleks on sotsiaaldialoog ja kollektiivläbirääkimised, mis aitavad tõsta tootlikkust ning tagada samal ajal sotsiaalse õigluse, kvaliteetse töökeskkonna ja demokraatia töökohal. Tugeva sotsiaalse Euroopa jaoks on vaja tugevaid sotsiaalpartnereid. Seepärast on sotsiaaldialoog üks Euroopa sotsiaalõiguste samba peamisi põhimõtteid.

Tugevad sotsiaalpartnerid on muutuste tulemuslikuks ja tasakaalustatud juhtimiseks hädavajalikud. Kliimamuutused, digipööre ja demograafilised suundumused muudavad kiiresti kogu maailma, sealhulgas töömaailma. COVID-19 on mõnda neist muutustest kiirendanud. Sotsiaaldialoog on väga oluline, et leida tasakaalustatud viise töömaailmas toimuvate muutustega toimetulekuks. Kogu ELis oli pandeemia mõju piiravate poliitikameetmete väljatöötamisel ja rakendamisel esikohal sotsiaaldialoog. Valdkondade ja ettevõtete tasandil koostasid sotsiaalpartnerid kiiresti uued töötervishoiu ja tööohutuse protokollid või korraldasid koolitusi. Riiklikul tasandil toetasid nad ametiasutusi töötajate ja ettevõtete rahalisel abistamisel. Samuti on sotsiaalpartneritel oluline roll Venemaa Ukraina-vastase agressioonisõja kaugeleulatuva mõjuga tegelemisel, hõlbustades Ukraina põgenike ning teiste pagulaste ja rändajate integreerimist tööturule ning leides jätkusuutlikke lahendusi palkade ja kollektiivlepingute kohandamiseks, et reageerida elukalliduse kriisile ja kõrgele inflatsioonitasemele.

Sotsiaalpartnerite kaasamine parandab poliitika kujundamist ja õigusloomet. Sotsiaalpartneritel on parimad teadmised ja kogemused tööhõive- ja sotsiaalse olukorra kohta kohapeal. Nende panuse abil võib leida õige tasakaalu töötajate ja tööandjate huvide vahel ning parandada poliitika ja õigusaktide vastuvõetavust ja tulemuslikkust. Sotsiaalpartneritel on teiste sidusrühmadega võrreldes ainulaadne roll. Aluslepinguga (ELi toimimise lepingu artikkel 154) kohustatakse komisjoni konsulteerima sotsiaalpartneritega sotsiaalpoliitika valdkonna (st ELi toimimise lepingu artikli 153 kohaldamisalasse kuuluvate) ettepanekute osas, et sotsiaalpartnerid saaksid soovi korral pidada kokkulepete üle läbirääkimisi. Sotsiaalpartnerite kokkuleppeid saab rakendada liidu õiguse abil (ELi toimimise lepingu artikkel 155). ELi tasandil korraldatakse majandus- ja tööhõivepoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta raames korrapäraselt struktureeritud dialooge sotsiaalpartneritega kõigil tsükli olulistel hetkedel.

EL edendab sotsiaalpartnerite rolli ja nõuab tungivalt paremat sotsiaaldialoogi. Sotsiaaldialoogi edendamine on ELi ja selle liikmesriikide ühine eesmärk, milles võetakse arvesse riiklike süsteemide mitmekesisust ja austatakse sotsiaalpartnerite sõltumatust. Rohkem tuleb teha nii riiklikul kui ka ELi tasandil, et toetada kollektiivläbirääkimistega hõlmatust ning suurendada sotsiaalpartnerite suutlikkust, soodustada nende kaasamist ja tagada nende sõltumatus. Komisjon teatas 2021. aasta märtsi Euroopa sotsiaalõiguste samba tegevuskavas, et esitab pärast sotsiaalpartneritega konsulteerimist algatuse, millega toetatakse riiklikku ja ELi sotsiaaldialoogi. Samuti kutsuti üles tugevdama kõigil tasanditel sotsiaaldialoogi kõrgeimal poliitilisel tasandil Porto sotsiaalkohustusega, millele kirjutasid alla ELi nõukogu eesistujariik Portugal, Euroopa Parlament, Euroopa Komisjon, sotsiaalpartnerid ja sotsiaalplatvorm. Sotsiaaldialoogi algatus, mida mainiti ka komisjoni 2022. aasta juuni teatises „Euroopa tuleviku konverents. Visioonist reaalsuseks“, annab olulise panuse konverentsi järelmeetmetesse.

Käesolevas komisjoni teatises esitatakse mitu konkreetset meedet ELi sotsiaaldialoogi edasiseks tugevdamiseks ning sellele on lisatud ettepanek võtta vastu nõukogu soovitus selle kohta, kuidas tugevdada riiklikku sotsiaaldialoogi ja kollektiivläbirääkimisi. Komisjon valmistas selle algatuse ette tihedas koostöös sotsiaalpartneritega ning pidas mõttevahetusi ka Euroopa Parlamendi, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee ning Regioonide Komiteega.

2.RIIKLIK SOTSIAALDIALOOG

Sotsiaaldialoogi korraldus ja protsessid on liikmesriigiti erinevad järgmise osas: kollektiivsed töösuhted, kollektiivläbirääkimiste roll töötingimuste, organisatsioonide suutlikkuse ja liikmesuse kindlaksmääramisel, ametlikud struktuurid sotsiaalpartnerite kaasamiseks poliitika kujundamisse ja rakendamisse ning nende poliitiline tähtsus. Liikmesriikide kollektiivläbirääkimiste süsteemid erinevad ka oma tsentraliseerituse või detsentraliseerituse astme poolest.

Enamikus liikmesriikides on üks või mitu ametlikku riiklikku sotsiaaldialoogi struktuuri, kus tööandjate, ametiühingute ja valitsuse esindajad saavad arutada üldisi majandus- ja sotsiaalküsimusi. Nende organite roll ja volitused on väga erinevad, kuid tavaliselt on neil nõuandev ja konsultatiivne roll seoses õigusaktide ja poliitikameetmete eelnõudega, eriti tööhõivega seotud valdkondades, ning mõnikord võivad nad olla foorumiks, kus pidada läbirääkimisi kokkulepete üle. Paljudes liikmesriikides on ka kolmepoolsed organid, mis tegelevad konkreetsete küsimustega, nagu sotsiaalkindlustus, tööhõive, koolitus ning töötervishoid ja tööohutus. Viljakas kolmepoolne sotsiaaldialoog, millesse on kaasatud avaliku sektori asutused, sõltub tugevast kahepoolsest sotsiaaldialoogist.

Sotsiaaldialoog on surve all, et saavutada tulemusi muutuvas töömaailmas. Kuigi tööandjate esindatus organisatsioonides (tööandjate organisatsioonide liikmetest tööandjate osakaal) on jäänud suhteliselt stabiilseks, on ametiühingusse kuulumine kõigis liikmesriikides (keskmiselt) vähenenud. Tootmiselt erasektori teenustele nihkunud majandustegevuse ja muutuva töömaailma tõttu on ametiühingutel ja tööandjate organisatsioonidel keerulisem uusi liikmeid värvata. Paljud töötajad, kes tegutsevad enamikus uuemates tööhõivevormides, sealhulgas üha suurem arv iseenda tööandjaid, ei ole esindatud. Sama kehtib tähtajalise töölepinguga töötajate kohta, kelle arv suureneb, kuid kelle ametiühingusse astumise tõenäosus on väiksem. Kuna töö tegemise aja ja koha suhtes ollakse paindlikud, raskendab see töötajate esindajatel selliselt killustatud tööjõudu koondada. Viimastel aastatel on sotsiaalpartnerite organisatsioonid püüdnud värvata uusi liikmeid või anda teatavatele alaesindatud rühmadele (nt noortele ja platvormitöötajatele) rohkem sõnaõigust suunatud strateegiate ja värbamisalaste jõupingutustega ning luues organisatsioonisiseseid eristruktuure. Kui rääkida soolisest võrdõiguslikkusest, siis naiste osakaal ametiühingutes on ELis väga erinev, kusjuures üldiseks suundumuseks on naisliikmete arvu suurenemine, kuigi ametiühingusse kuulumine üldiselt väheneb. Juhtivatel ametikohtadel on naisi endiselt liiga vähe.

Kollektiivlepingutega hõlmatud töötajate osakaal on viimase 30 aasta jooksul märkimisväärselt vähenenud. ELis keskmiselt vähenes see hinnanguliselt 66 %-lt 2000. aastal 56 %-le 2019. aastal ning eriti suur oli langus Kesk- ja Ida-Euroopas [joonis 1]. Kõikides liikmesriikides on täheldatud läbirääkimiste üldist detsentraliseerimist ettevõtte tasandi suunas. Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) andmetel on kollektiivläbirääkimistega hõlmatus suur (üle 50 %) ainult riikides, kus toimuvad vähemalt mingis vormis valdkondlikud läbirääkimised. Riikides, kus läbirääkimised toimuvad peamiselt ettevõtte tasandil, on kollektiivläbirääkimistega hõlmatus tavaliselt väike. Valdkondlik ja läbirääkijatevaheline koordineerimine ning koordineerimise tase on kollektiivläbirääkimistel eriti olulised.

Sotsiaalpartnerite poliitikakujundamisse kaasamise määr ja kvaliteet on liikmesriigiti väga erinev. Kuigi sotsiaalpartnerite kaasamise kvaliteet on viimastel aastatel enamikus liikmesriikides püsinud stabiilsena, on nende õigeaegne ja sisuline kaasamine riigiti väga erinev. Selle üheks põhjuseks on erinevad institutsioonilised tingimused, menetlused ja tavad . Sotsiaaldialoogi kvaliteeti ja tulemuslikkust liikmesriikides hindab tööhõivekomitee oma iga-aastases sotsiaaldialoogi ülevaates. Viimastes järeldustes, mille nõukogu kiitis heaks 2022. aasta juunis, rõhutatakse muu hulgas seda, kui oluline on võtta piisavalt aega konsultatsioonideks kogu poliitikakujundamise protsessi vältel, tagada piisavad institutsioonilised raamistikud ning käsitleda suutlikkuse suurendamise ja kollektiivläbirääkimistega hõlmatuse vähenemisega seotud küsimusi . Euroopa Parlament rõhutas ka seda, et tugevad kollektiivläbirääkimiste süsteemid suurendavad liikmesriikide vastupanuvõimet majanduskriisi ajal ning et liikmesriigid peaksid võtma meetmeid, et parandada ametiühingusse kuulumist ja pöörata kollektiivläbirääkimistega hõlmatuse vähenemine kasvule.

Joonis 1. Kollektiivläbirääkimistega hõlmatus ELis, 2000–2019

Kollektiivlepinguga hõlmatud töötajate arv jagatuna palgasaajate koguarvuga (%, 2000 ja 2019)

Märkus. 1) Viimased andmed pärinevad 2019. aastast (AT, BE, CZ, HU, IT, LT, NL, PL, PT), 2018. aastast (BG, DE, DK, ES, FR, LU, LV, SE), 2017. aastast (EL, FI, IE, SI, RO), 2016. aastast (CY, MT), 2015. aastast (SK) ja 2014. aastast (HR). 2) Itaalia puhul on hõlmatus kohandatud 100 %-ni, kajastamaks asjaolu, et töövaidluskomisjonides kasutatakse põhiseaduse kohase samaväärse ja piisava tasu põhimõtte kohaldamisel viitena kollektiivlepingutes kindlaksmääratud põhipalka. Kollektiivläbirääkimistega hõlmatuse 100 % tase Rumeenias ja Kreekas 2000. aastal on seletatav mehhanismidega, mille abil laiendatakse kollektiivlepinguid kõigile ettevõtetele, samal ajal kui langus on peamiselt tingitud nende laiendamismehhanismide kaotamisest ja muudest muudatustest, mis viivad kollektiivläbirääkimiste detsentraliseerimiseni.

Allikas: 2000. või sellele lähimate aastate puhul ICTWSS andmebaas, versioon 6.1, Amsterdami Ülikool. Muutuja AdjCov (# 111). Viimaste kättesaadavate andmete puhul OECD/AIASe andmebaas (2021).

ELil on mitmeid vahendeid, mille eesmärk on tugevdada riiklikku sotsiaaldialoogi. Miinimumpalga direktiivi kohaselt peavad liikmesriigid võtma meetmeid, et aidata sotsiaalpartneritel edendada suutlikkust pidada kollektiivläbirääkimisi palgakujunduse üle ning julgustada neid pidama palkade üle konstruktiivseid, sisulisi ja teabepõhiseid palgaläbirääkimisi. Samuti nõutakse direktiiviga, et liikmesriigid, kus kollektiivläbirääkimistega hõlmatus ei ole vähemalt 80 %, peaksid looma kollektiivläbirääkimiste jaoks tugiraamistiku ja koostama tegevuskava kollektiivläbirääkimiste edendamiseks. Jätkuvad tehnoloogilised muutused ja kasvav automatiseerimine väljenduvad kogu majanduses kiiresti restruktureerimisena. Sellega seoses aitab ELi 2013. aasta restruktureerimise kvaliteediraamistik ettevõtetel muutusi ette näha ning leevendada restruktureerimise mõju tööhõivele ja sotsiaalvaldkonnale. Töötajate teavitamist ja nendega konsulteerimist käsitlevate direktiivide tervikliku raamistikuga nii riiklikul kui ka rahvusvahelisel tasandil kehtestatakse ka eeskirjad töötajate õiguste kaitsmiseks ettevõtte tasandil, eelkõige restruktureerimise ajal. Euroopa Parlament kaalub võimalust koostada resolutsioon koos soovitustega komisjonile Euroopa töönõukogude direktiivi läbivaatamise kohta. ELi riigihankedirektiivides nõutakse, et liikmesriigid austaksid organiseerumisõigust ja kollektiivset läbirääkimisõigust vastavalt ILO konventsioonile nr 87 (ühinemisvabaduse ja organiseerumisõiguse kaitse kohta) ning ILO konventsioonile nr 98 (organiseerumisõiguse ja kollektiivse läbirääkimisõiguse kohta).