KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

nõukogu direktiivi 91/676/EMÜ (veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest) rakendamise kohta liikmesriikide 2016.-2019. aasta aruannete põhjal



1.MILLES SEISNEB PROBLEEM

Toitained, näiteks lämmastik (N) ja fosfor (P), on taimede jaoks olulised elemendid. Põllumajanduses kasutatakse neid sageli väetistena, et tagada suurem saagikus ja toodete kvaliteet. Paraku on kasvav nõudlus toidu tootmise valdkonnas suurendanud väetiste tootmist ja kasutamist, mida seostatakse märkimisväärse ebatõhususega ning mille tulemuseks on vee, õhu ja pinnase saastumine, mis kahjustab inimeste tervist ja keskkonda.

Üleilmsel tasandil lämmastiku ja fosfori ülejääk keskkonnas juba ületab ohutuid piire, olles tõsine oht loodusele ja kliimale . Euroopa annab seda liiki saaste vähendamisse märkimisväärse panuse. Euroopa Keskkonnaameti (EEA) hinnangul on lämmastikuheite piirnorm ületatud Euroopas 3,3 korda ja fosforiheite piirnorm 2 korda .

Elurikkuse strateegias ja strateegias „Talust taldrikule“ on sätestatud ühine eesmärk vähendada toitainete kadu keskkonnas 2030. aastaks vähemalt 50 %, säilitades samal ajal mullaviljakuse. Nõukogu direktiiv 91/676/EMÜ veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest (nitraadidirektiiv) on peamine õigusakt selle eesmärgi ja muude ELi rohelise kokkuleppe eesmärkide saavutamiseks.

Nitraadidirektiiv on põhimeede ka veepoliitika raamdirektiivi alusel, milles nõutakse, et hiljemalt 2027. aastaks tuleb saavutada kogu Euroopa pinnavee – järved, jõed, ülemineku- ja rannikuveed – ja põhjavee hea seisund. Nitraadidirektiivil koos asulareovee puhastamise direktiiviga on oluline roll ELi veekogude seisundi parandamisel, kuna toitainetest tulenev saaste on üks peamisi põhjuseid, miks veekogude seisund ei ole hea , . Peale selle on nitraadidirektiiv tähtis vahend, et vältida ranniku- ja merevee toitainetega saastumist merestrateegia raamdirektiivi alusel , .

Nitraadidirektiivis on sätestatud, et liikmesriigid peavad

–määrama kindlaks veekogud, mis on reostunud nitraatidega, ja veekogud, mida ohustab nitraadireostus, ning määrama nitraaditundlikeks aladeks maa-alad, kust sellised veekogud saavad oma vee ja kus põllumajandus soodustab sellist reostumist;

–koostama tegevusprogrammid, mis sisaldavad nitraadireostust vähendavaid ja ennetavaid meetmeid, kohaldama selliseid programme nitraaditundlike alade või kogu territooriumi suhtes ning tugevdama neid meetmeid kohe, kui selgub, et need ei ole direktiivi eesmärkide saavutamiseks piisavad.

Samuti nõutakse nitraadidirektiivis, et komisjon peab teavitama Euroopa Parlamenti ja nõukogu iga nelja aasta tagant direktiivi rakendamise seisust, tuginedes liikmesriikide aruannetele.

Aruandele on lisatud komisjoni talituste töödokument (SWD(2021) 1001) , mis sisaldab kaarte ja tabeleid põllumajandusest lähtuva toitainekoormuse indikaatorite, vee kvaliteedi ja määratud nitraaditundlike alade kohta.

2.PÕLLUMAJANDUSEST LÄHTUVA KOORMUSE ARENG

Põllumajandusmaa ja põllumajandusloomad

Ligikaudu 47 % EL 27 ja Ühendkuningriigi territooriumist on põllumajandusmaa. Põllumajandustoodang kasvas 2010.–2019. aastal 14,5 %.

Hinnanguliselt 81 % põllumajandusest veesüsteemidesse sattuvast lämmastikust ja 87 % põllumajandustegevuse tõttu atmosfääri paiskuvast ammoniaagist on pärit loomakasvatusest .

Kariloomade asustustihedus, mõõdetuna loomühikutes hektari kohta, on suurim Madalmaades (3,8), kus see on alates 2013. aastast suurenenud, Maltal (2,9), kus see on alates 2010. aastast vähenenud, ja Belgias (2,8), kus see on püsinud alates 2005. aastast stabiilne.

Toitainete tasakaal

Toitainete tasakaal on põllumajandussüsteemi lisatavate toitainete (peamiselt väetised) ja sealt välja võetavate toitainete (põllumajanduskultuurid ja kuivsööt) vaheline suhe. Toitainete ülejääk tekib siis, kui taimed ei kasuta kõiki toitaineid ära, ja see võib tekitada keskkonnale kahju, negatiivne tasakaal on aga märk pinnase kaevandamisest, mille puhul on oht, et väheneb mulla viljakus. Eurostat on propageerinud ühist metoodikat toitainete tasakaalu arvutamiseks, kuid kõik liikmesriigid ei kasuta seda, mis takistab võrdlemist. Samuti ei anna mõni liikmesriik Eurostatile aru toitainete tasakaalu kohta.