Rahvusvahelised võrdlused näitavad jätkuvalt, et ELis on elektrienergia hulgihinnad reaalarvestuses kõrgemad kui USAs, Kanadas või Venemaal (kus elektrit saadakse peamiselt omamaisest hüdroenergiast ja omamaistest fossiilkütustest), kuid madalamad kui Hiinas, Jaapanis, Brasiilias ja Türgis.

Turgude liitmine ja võrkudevahelised ühendused ühtlustavad selgelt hindu elektrienergia hulgimüügiturul (mis näitab turgude suuremat tõhusust), välja arvatud äärmuslike hinnatõusude ja -languste korral, kui kohalikud tarneerinevused on liiga suured, et neid liikmesriikide vahel kaotada. Kuigi taastuvenergia osakaalu suurendamine üldiselt alandab hindu hetketurgudel, määravad üldisi hinnasuundumusi peamiselt ikkagi kivisöe- ja gaasihinnad, mille alusel tavaliselt määratakse piirhind ja mille tõttu näiteks alates 2016. aasta suvest on toimunud hinnatõus (mida võimendas 2017. aasta alguse äärmuslik talv).

Aruandes tehtud energiakulude analüüsist ilmneb vajadus kaitsta haavatavaid kodumajapidamisi ja tagada, et tööstust ei seata ebasoodsasse olukorda ega peletata minema. Nende energiasüsteemi ümberkujundamise ülemineku- ja jaotusaspektidega tegelemine tagab, et üleminek puhtale energeetikale ja ELi Pariisi kliimakokkuleppest tulenevate kohustuste täitmine pakuvad majanduslikke võimalusi nii tööstusele kui ka kodumajapidamistele.

Käesolevas aruandes tõstetakse esile energiahindade jätkuvat volatiilsust, eelkõige ülemaailmselt kindlaksmääratavate fossiilkütusehindade puhul, mille hiljutised tõusud avaldavad ELi majandusele märkimisväärset mõju ja suurendavad ELi energia maksumust. Hinnatõusud tõendavad ELi dekarboniseerimise tugevat majanduslikku põhjendatust ja suurendavad dekarboniseerimisest saadavat majanduslikku kasu. Aruandes hinnatakse ka Euroopa energiaturgude toimimise ja sellega seotud õigusraamistiku käimasolevat täiustamist. See on oluline, sest tõhusad energiaturud vähendavad energiakulusid, hoiavad tööstuse konkurentsivõimelise, kuid toovad ka tulu, mida on vaja sektori tulevaste suurte investeeringute rahastamiseks.

Käesolev aruanne ja sellele lisatud komisjoni talituste töödokument sisaldavad üksikasjalikke andmeid ja analüüse kodumajapidamiste ja tööstuse energiahindade ja -kulude suundumuste kohta elektri, gaasi ja naftasaaduste puhul ELis tervikuna ning liikmesriikides ja meie kaubanduspartneriteks olevates riikides. Aruandes käsitletakse ka energia maksustamist, tulusid ja toetusi. Aruande andmed on saadud peamiselt Eurostatilt (neid täiendavad valdkondlikud uuringud ja muud spetsiaalselt kogutud andmed). Hinnasuundumuste vaatlemine aitab hinnata konkurentsi ning tootjate ja tarbijate suhteid energiaturgudel. Kulude suundumuste käsitlemine aitab hinnata mõju energiaostuvõimetusele, tööstuse konkurentsivõimele ja energia üldisele taskukohasusele ning turukorralduse tõhususele. See aitab hinnata ka toetuskorra tõhusust, mõju liikmesriikide eelarvetele ja tuludele ning Euroopa energeetikasektorisse investeerimise vajadusi üleminekujärgus.

Energia on meie igapäevaelus ülitähtis: alates hommikul tulede põlema lülitamisest kuni õhtul töölt kojusõitmiseni, alates kodude kütmisest ning haiglate, koolide ja büroode tööshoidmisest kuni tööstustegevuseni. Üleminek puhtale energeetikale on tähtis kliimamuutuste teemaga olulisel määral tegelemiseks. Meie majanduslikku suutlikkust ja geopoliitilisi suhteid kujundab energia. Seega annavad elektrihindu ja -kulusid mõjutavate varasemate ja tulevaste tegurite seire ja mõistmine kriitilise tähtsusega taustteavet energia- ja kliimapoliitika alasteks aruteludeks ning kogu ELi majanduse arenguks.

ELis maksustatakse gaasi jaemüügiturge madalama määraga ettevõtjate puhul (konkurentsipõhjustel) ja kodumajapidamiste puhul mõnes liikmesriigis, kus gaas on olnud kodumajapidamiste peamine kütteallikas ja seega esmavajadus. Seega sõltuvad jaehinnad suuresti hulgihindadest ja energiakomponent moodustab hinnast kuni 80 %. Absoluutarvestuses vähenes tööstustarbijate energiakomponent 2,4 % aastas ja erinevus vähenes viimasel kümnel aastal 11 %, mis annab tunnistust edusammudest ühtse gaasituru lõplikul väljakujundamisel. Huvitav on ka see, et suurtele tööstuslikele energiatarbijatele on kehtestatud väiksemad maksud ja lõivud kui keskmise suurusega tööstuslikele energiatarbijatele.

Elektrihinnad määratakse osaliselt kindlaks fossiilkütuste hindade põhjal (samal ajal kui hinda kujundavad ka muud rohkem riigisisesed või piirkondlikud tegurid), kuid maagaasihinnad põhinevad ülemaailmsetel fossiilkütuste (sh nafta) hindadel. 2011.–2014. aasta gaasihindade suur erinevus on selgelt vähenenud tänu ülemaailmsete veeldatud maagaasi turgude ja muude tarnete kasvule, kuid viimasel ajal on majanduse elavnemine ja naftahindade tõus gaasihindu tõstnud. Nagu president Juncker 2018. aasta juulis märkis, on ELi turg endiselt avatud suuremale USA gaasiekspordile. Euroopa ja Aasia hindade ühtlustumine kevad- ja suvekuudel võib olla varude täiendamiseks eriti soodne. Tootjariikides (USA, Venemaa, Kanada) on hinnad endiselt madalamad kui netoimportijatel (Jaapan, Hiina, Korea) ning ELi hinnatase jääb nende vahele.

Tööstuse (muu kui kodumajapidamised) hinnad on alates 2015. aastast tänu väiksematele energiahinnakomponentide hindadele langenud. Tööstus on (konkurentsipõhjustel) sageli elektrimaksudest ja -lõivudest vabastatud või peab tasuma väiksemaid elektrimakse ja -lõive kui kodumajapidamised ning ka võrgutasud on tema jaoks väiksemad.

Et mõista, milliseid sektoreid ja tööstusharusid toetada ning kuidas on kõige parem ette näha poliitikat ja meetmeid, mis leevendaksid energiakulude negatiivset mõju, tasub üksikasjalikult uurida selliste kulude laadi nii kodumajapidamiste kui ka ettevõtjate, sealhulgas mitme energiamahuka tööstusharu puhul.

Taskukohasuse ja konkurentsivõime küsimuse mõistmiseks Euroopa kodumajapidamiste ja ettevõtjate puhul on oluline energia üldine maksumus (mitte lihtsalt hind). Erinevalt meie suutlikkusest mõjutada ülemaailmseid fossiilkütusehindu, on kulutõhusad võimalused tarbimise vähendamiseks ja tarbitava energia liigi muutmiseks olemas.

Selleks et EL saaks oma poliitikat kaitsta selliste jõudude eest, on ette nähtud parandada siseturu toimimist ja dekarboniseerida Euroopa majandust. ELi energia- ja kliimapoliitika vähendavad sõltuvust ülemaailmsetest fosiilkütusetarnetest.

Fossiilkütusehindade tõus on ELile meeldetuletuseks ja stiimuliks suurendada energiatõhusust ning kiirendada dekarboniseerimist ja energiasüsteemi ümberkujundamist. Nafta- ja gaasihinnad määratakse kindlaks ülemaailmsetel turgudel. Need kõiguvad vastavalt ülemaailmse pakkumise ja nõudluse muutustele ning on alates 2016. aastast (üldiselt) tõusnud, mis meenutab enamikule ELi liikmesriikidele, et netoimportijatena sõltuvad nad ostjast. Elektrihinnad kõiguvad kaudselt ka fossiilkütusehindade tõttu. Seega mõjutavad ELi endiselt välised turujõud ja geopoliitika, mis jätavad tööstuse ja kodumajapidamised sõltuvaks hinnamuutustest ning mõjutavad kaubandusbilanssi ja kogu majandust. Euroopa Komisjoni modelleering näitab, et kui 2018. aastal on naftahinnad keskmiselt 75 USA dollarit barrel, vähendaksid need ELi SKPd 2018. ja 2019. aastal umbes 0,4 % ning suurendaksid 2018. aastal inflatsiooni 0,6 protsendipunkti võrreldes sellega, mis võiks olla, kui naftahinnad oleksid jäänud 2017. aasta tasemele.

Makromajanduslikust seisukohast on ülemaailmsete fossiilkütusehindade mõju põhinäitaja „impordi maksumus“, mille EL teiste riikide fossiilkütusetarnijatele tasub. 2017. aastal oli see hinnanguliselt 266 miljardit eurot, mis on 26 % rohkem kui 2016. aastal (kuid 34 % vähem kui 400 miljardi euro suurune haripunkt 2013. aastal). Selle suurenemise peamine põhjus on naftahinna tõus, sest nafta moodustas 2017. aastal kogu impordi maksumusest 68 %, gaas 28 % ja kivisüsi 4 %. Fossiilkütuste impordil on ELi kaubandusbilansile märkimisväärne mõju, mis annab tunnistust ELi energiasõltuvusest ja rõhutab fossiilkütuste kasutamise majanduslikku kulu. Sellel kulul on otsene ja märkimisväärne mõju üldisele majanduskasvule. EL on fossiilkütuste impordist ikka veel suures sõltuvuses ja mõjutatud volatiilsetest ülemaailmsetest fossiilkütusehindadest (eriti naftahindadest). Kivisöeimpordi ja kivisöe osakaalu vähenemine impordi maksumuses on osaliselt tingitud taastuvenergia suurenevast osakaalust ELi elektrienergiaallikates. Kuigi energia maksumus vähenes, kui ülemaailmsed nafta- ja gaasihinnad langesid, on see hakanud uuesti suurenema, kuna hinnad tõusevad. Pealegi võib maksumus USA dollari ja euro vahetuskursi ebakindluse ja volatiilsuse tõttu veelgi kiiremini suureneda. Imporditud energiatoodete tehingute nomineerimine eurodes aitaks nende kulude ebakindlust vähendada.

3.2.Kodumajapidamiste kulutused energiale

Euroopa kodumajapidamised kulutavad oma sissetulekust energiale erineva osa sõltuvalt liikmesriigi kodumajapidamiste üldistest kulutustest. 2015. aastal moodustasid kümne protsendi kõige vaesemate kodumajapidamiste kulutused energiale, v.a transport, 9,8 % kulutustest. Keskmise sissetulekuga kodumajapidamiste kulutused energiale moodustasid 6 % kulutustest ja suurema sissetulekuga kodumajapidamistel veelgi vähem. Erinevusi on ka ELi piires – Põhja- ja Lääne-Euroopa kodumajapidamised kulutavad energiale 4–8 % ning kesk- ja ida-eurooplased 10–15 % oma kogukulutustest.

Energiaostuvõimetusega tegelemise meetmed keskenduvad tavaliselt hinnatoetusele või -soodustusele. Energiahindade kindlaksmääramiseks on kõikjal kasutatud reguleeritud hindu. See meede ei ole suunatud väikese sissetulekuga kodumajapidamistele ja nõrgendab ka hinnastiimuleid nii tootjate kui ka tarbijate jaoks, pidurdades samal ajal tehnoloogialahenduste, näiteks nutiarvestite kasutuselevõtmist. Jaeturu konkurents peaks tooma kõikidele kodumajapidamistele järjest rohkem kasu. Eelkõige on elektri jaemüügiga tegelevad ettevõtjad võtnud mitmes liikmesriigis kasutusele nn dünaamilise hinnaga lepingud, mille puhul kasutatakse uusi tehnoloogialahendusi, et tagada automaatteenuste ja nutiarvestite abil paindlik ja turgu arvestav hinnakujundus. See võib suurendada kodumajapidamiste otsustuspädevust ja vähendada nende energiakulusid, isegi ilma käitumise muutmiseta. Tagasihoidliku elektritarbimisega kodumajapidamistele peaks selliste lepingute kasutamine tagama aastas hinnanguliselt 22–70 % suuruse kokkuhoiu energiavarustuskomponendi aastakulude pealt. Maagaasi puhul on oodata vaid veidi väiksemat kasu. Lisaks energiahindade haldamiseks kasutatavatele kodumajapidamistega seotud hinnakujundusmeetmetele on EL maailmas juhtpositsioonil energiatõhususpoliitika poolest ja kulude vähendamise meetmete poolest. Nii energiatõhusate seadmete kasutamine ELis kehtestatud ökodisaini- ja energiamärgistuskorra raames kui ka hoonete renoveerimine, mida soodustavad ELi õigusaktid ning ELi ja liikmesriikide rahastamiskavad, on meetmed, mille eesmärk on vähendada energiatarbimist ja seega kodumajapidamiste energiakulusid.

3.3.Tööstuse energiakulud

Kuna Euroopa ettevõtjate energiakulud on Euroopa majanduskasvu ja jõukuse tagamiseks olulised, tuleb jälgida ka neid. Energiakulude vahemik ja mõju on eri majandussektorites väga erinev.

Tabel 1. Energia osakaal tootmiskuludes sektorite kaupa Sektorite näited Energia osakaal tootmiskuludes (vahemik) Keskmine Euroopa ettevõtja 0–3 % Arvutid ja elektroonika, mootorsõidukid, muud transpordivahendid 1 % Jäätmekäitlus ning majutus ja restoranid 3–5 % Energiamahukad tootmissektorid Tsement, lubi ja kips; savist ehitusmaterjalid; tselluloos ja paber; klaas; raud ja teras; põhikemikaalid; värvilised metallid 3–20 %

Allikas: Eurostat, Trinomics

Kinnitades varasemaid 2016. aasta energiahindade ja -kulude aruande järeldusi, on energiakulude osakaal tootmiskuludes enamikus 2008.–2015. aastal uuritud sektorites vähenenud (viimased kättesaadavad andmed), kusjuures vähenemine on olnud kõige märkimisväärsem mõnes energiamahukas sektoris. Uuritud sektorite energiakulude koondsumma vähenes 2010.–2015. aastal 8 %. See toimus hoolimata hinnatõusust ja stabiilsest toodangu mõjust ning osaliselt tänu energiamahukuse vähenemisele. Energiakulud ei ole enamikus viimastel aastatel analüüsitud tootmissektorites tootmise kogukulusid suurendanud. See ei kehtinud siiski kõigi energiamahukate sektorite allsektorite kohta. Näiteks tooralumiiniumi puhul energiakulud suurenesid ja moodustasid 2017. aastal 40 % tootmiskuludest.

Uuritud sektorite energiamahukus erineb olenevalt tootmisprotsessidest märkimisväärselt. Üldiselt vähenes energiamahukus terase-, rafineerimis-, paberi-, maismaatranspordi, elektri-ja gaasi-, muu kaevandamise ja põllumajandussektori puhul, suurenes tsemendi-, teraviljasaaduste, saeveskite ja kemikaalide sektori puhul ning jäi suhteliselt stabiilseks vähem energiamahukate sektorite puhul. Tulemused võivad sama tööstussektori allsektorites siiski märkimisväärselt erineda.

Kuigi riigiti võrreldavaid andmeid on raske leida, on Euroopa Komisjoni algatatud uuringud võimaldanud teha mõningaid võrdlusi. Sektorite kohta kättesaadavad andmed näitavad, et energiakulude osakaal tootmiskuludes on ELis tavaliselt suurem kui Aasias (Jaapan, Lõuna-Korea) ja võrreldav USAga (v.a alumiiniumi ja terase puhul, kus energiakulude osakaal on USAs väiksem). Uuritud ELi sektorite energiamahukus on süstemaatiliselt väiksem kui Hiinas ja Türgis ning võrreldav USAga, kuigi sektorite vahel esineb märkimisväärseid erinevusi.

ELi tööstuse energiamahukus on märkimisväärselt vähenenud ja energia osakaal tootmiskuludes viimasel ajal samuti. Muude riikide tööstus on siiski mõnikord Euroopa omast tõhusam ja kõikuvad hinnad tähendavad, et energiakulude mõju ettevõtjatele võib siiski halveneda. Õigupoolest on Jaapani ja Korea tööstus muutunud kõrgemate energiahindade mõjul energiatõhusamaks ning energiat tootvad riigid (Venemaa, USA) on vähem energiatõhusad. Erandiks on Hiina. Seega leiab taas kinnitust, et energiahindade tõus võib iseenesest kannustada energiatarbimist vähendama ja energiatõhusust suurendama. Sellised hinnasignaalid vajavad siiski kaasnevaid meetmeid, et hõlbustada tööstuse käimasolevat dekarboniseerimist. Sellised meetmed võivad olla regulatiivsed või rahalised ning seega on valitsuse toetus tööstuslikule innovatsioonile energiasüsteemi ümberkujundamise poliitika vajalik osa.