ET Euroopa Liidu Teataja C 132/87

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 378/2007 seoses ühise põllumajanduspoliitika raames ettenähtud otsetoetuste vabatahtliku ümbersuunamise rakenduseeskirjadega”

KOM(2010) 772 lõplik – 2010/0372 (COD)

2011/C 132/16

Üksikraportöör: Luís MIRA

18. jaanuaril otsustasid Euroopa Parlament ja nõukogu vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 43 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 378/2007 seoses ühise põllumajanduspoliitika raames ettenähtud otsetoetuste vabatahtliku ümbersuunamise rakenduseeskirjadega”

KOM(2010) 772 lõplik 2010/0372 (COD).

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav põllumajanduse, maaelu arengu ja keskkonna sektsioon võttis arvamuse vastu 28. veebruaril 2011.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 470. istungjärgul 15.–16. märtsil 2011 (15. märtsi 2011 istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 176, vastu hääletas 2, erapooletuks jäi 17.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Määruse nr 378/2007 (ühise põllumajanduspoliitika raames ettenähtud otsetoetuste vabatahtlik ümbersuunamine) kohandamisel Lissaboni lepinguga eristatakse komisjonile delegeeritud õigust võtta vastu muid kui seadusandlikke akte, mis on üldkohaldatavad, mis täiendavad või muudavad seadusandliku akti teatavaid mitteolemuslikke osi (delegeeritud õigusaktid), ning komisjonile antud volitusi võtta vastu ühetaolisi tingimusi, mis on vajalikud liidu õiguslikult siduvate aktide rakendamiseks (rakendusaktid). Komitee toetab kindlalt konsulteerimist sidusrühmade ja liikmesriikidega ELi õigusaktide ettevalmistamise faasis ja rõhutab, et see peab jätkuma.

1.2 Komitee nõustub, et komisjon peaks määrama vabatahtliku ümbersuunamise kohaldamisest tulenevad netosummad rakendusaktidega ilma komitee abita, et tagada sujuvad ja tõhusad menetlused.

1.3 Komitee nõustub, et komisjonile tuleks anda õigus võtta vastu rakendusakte maaelu arengu komitee abiga, et tagada vabatahtliku ümbersuunamise integreerimine maaelu arengu programmitöösse.

1.4 Komitee nõustub, et komisjonile tuleks anda õigus võtta vastu rakendusakte põllumajandusfondide komitee abiga, et tagada vabatahtliku ümbersuunamise finantsjuhtimine.

2. Märkused

2.1 Vabatahtlik ümbersuunamine on vabalt valitav vahend, mis tähendab esimese samba all olevatest otsetoetustest kuni 20 % ümbersuunamist otse maaelu arendamisse, ilma igasuguse ümberjaotamiseta. Teisisõnu on ümbersuunatud summa (mis võetakse esimese samba alt) täpselt sama kui summa, mis kantakse teise sambasse igas liikmesriigis: kaasrahastamise kohustus puudub. Ainsad liikmesriigid, kes on nõudnud selle sätte rakendamist, on Portugal ja Ühendkuningriik, ehkki Portugal ei ole seda tegelikult kunagi rakendanud, kuna ta on juba saavutanud tasakaalu ÜPP kahe samba vahel.

2.2 Ühendkuningriik on ainus liikmesriik, kes kasutab vabatahtlikku ümbersuunamist, et paigutada teatud protsent otsetoetustest esimese samba alla maaelu arengu eesmärkide tarbeks. Selline ümbersuunamine suurendab summat, mis on Ühendkuningriigile kättesaadav maaelu arengu rahastamiseks.

2.3 Komisjoni ettepanekud muuta määrust nr 378/2007 (ühise põllumajanduspoliitika raames ettenähtud otsetoetuste vabatahtlik ümbersuunamine) sisaldavad järgmiseid muudatuste liike:

— muudatused seoses Lissaboni lepingust tuleneva kohandamisega;

— komisjonile volituste andmine rakenduseeskirjade vastuvõtmiseks, et tagada vabatahtliku ümbersuunamise ühtne rakendamine kõigis liikmesriikides;

— komisjonile volituste andmine vabatahtliku ümbersuunamise kohaldamisest tulenevate netosummade määramiseks rakendusaktidega ilma komitee abita.

2.4 Lissaboni lepinguga luuakse kaks uut õigusaktide kategooriat: delegeeritud õigusaktid ja rakendusaktid.

2.5 Delegeeritud õigusaktide puhul delegeerib seadusandja komisjonile õiguse võtta vastu õigusakte, mis muudavad seadusandliku akti teatud mitteolemuslikke osi. Delegeeritud õigusaktid võivad täpsustada teatud tehnilisi üksikasju või sisaldada täiendavaid muudatusi seadusandliku akti teatud elementide kohta. Seadusandja saab seega keskenduda poliitika suunitlusele ja eesmärkidele, laskumata ülemäära tehnilistesse aruteludesse. Siiski on sellisel delegeerimisel ranged piirid, kuna ainult komisjoni saab volitada delegeeritud õigusakte vastu võtma. Lisaks määrab seadusandja tingimused, mille alusel delegeerimine aset võib leida. Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 290 sätestatakse seega, et nõukogu või Euroopa Parlament võivad delegeerimise tühistada või piirata selle kestust.

2.6 Rakendusaktide puhul tugevdatakse Lissaboni lepinguga samuti komisjoni rakendamisvolitusi. ELi õiguse rakendamine liikmesriikides kuulub põhimõtteliselt liikmesriikide pädevusse. Siiski tuleb teatud ELi meetmeid rakendada kogu ELis ühtselt ja sellisel juhul võib komisjon nende rakendamiseks vastu võtta rakendusakte.

Kuni Lissaboni lepingu jõustumiseni olid rakendamisvolitused nõukogul, kes delegeeris rakendusaktide vastuvõtmise komisjonile. Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 291 tunnustatakse nüüd komisjonile antud volitusi. Seega kui on vaja, et ELi meetmeid rakendataks liikmesriikides ühtselt, on komisjon otseselt volitatud võtma vastu rakendusakte.

3. Lõpumärkused

3.1 Ehkki see ei puuduta Lissaboni lepingust tulenevat kohandamist, soovib komitee juhtida tähelepanu nende nõuanderühmade olulisusele, kes konsulteerivad kodanikuühiskonna sidusrühmadega. Nende arutelufoorumite vajalikkust ei tohi kahtluse alla seada, kuna neil on väga suur roll eksperditeadmiste ja asjaomaste seisukohtade edastamisel komisjonile ning nad aitavad sidusrühmadel paremini mõista väljatöötatavaid õigusakte juba varases järgus.

3.2 Komitee nendib, et nõukogu ja Euroopa Komisjon tõlgendavad erinevalt, kust läheb piir delegeeritud õigusaktide ja rakendusaktide vahel. Seetõttu leiab komitee, et iga eri akti jaoks rakendatava menetluse valik peaks toimuma selgete kriteeriumide alusel.

3.3 Teiste otsuste jaoks võib olla vajalik eelnev konsulteerimine liikmesriikidega, et tõhustada vastastikust mõistmist. See võimaldab komisjonil ühtlasi saada kasu liikmesriikide eksperditeadmistest.

3.4 Komitee nõustub, et komisjon peaks määrama vabatahtliku ümbersuunamise kohaldamisest tulenevad netosummad rakendusaktidega ilma komitee abita, et tagada sujuvad ja tõhusad menetlused.

3.5 Komitee nõustub, et komisjonile tuleks anda õigus võtta vastu rakendusakte maaelu arengu komitee abiga, et tagada vabatahtliku ümbersuunamise integreerimine maaelu arengu programmitöösse.

3.6 Komitee nõustub, et komisjonile tuleks anda õigus võtta vastu rakendusakte põllumajandusfondide komitee abiga, et tagada vabatahtliku ümbersuunamise finantsjuhtimine.