SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU SISU

Käesolev ettepanek käsitleb otsust, millega antakse liikmesriikidele luba allkirjastada ja ratifitseerida Euroopa Liidu huvides Euroopa Nõukogu konventsioon, mis käsitleb integreeritud lähenemisviisi jalgpallivõistluste ja teiste spordisündmustega seotud ohutusele, julgeolekule ning teenustele (edaspidi „CETS nr°218“ või „konventsioon“).

2.ETTEPANEKU TAUST

2.1.Taust

2013. aasta detsembris jõudis Euroopa Nõukogu ministrite komitee konventsiooni nr 120 tulemusi ja ajakohastamise soovitavust käsitlevat uuringut arvestades järeldusele, et konventsioon on vananenud. Selle sisu, eelkõige rõhuasetus turvameetmetel, leiti olevat vastuolus kogemuste ja hea tavaga, samuti ei peetud seda konventsiooni alalise komitee uusimate soovitustega kooskõlas olevaks. Ministrite komitee tegi seetõttu alalisele komiteele ülesandeks konventsioon nr 120 läbi vaadata. Läbivaatamise asemel otsustas alaline komitee koostada uue teksti. Töö tulemuseks oli CETS nr 218.

29. mail 1985 said Brüsselis Heyseli staadionil Euroopa meistrite karikavõistluste finaali ajal toimunud jalgpallifännide vägivaldsetes kokkupõrgetes 39 inimest surma ja sajad vigastada. Pärast toimunud katastroofi koostas Euroopa Nõukogu Euroopa konventsiooni pealtvaatajate vägivalla ja korrarikkumiste kohta spordiüritustel ja eelkõige jalgpallivõistlustel (CETS nr°120) (edaspidi „konventsioon nr°120“). Konventsioonis nr 120 keskenduti vägivallajuhtumite ja korrarikkumiste ennetamisele, takistamisele ja neile reageerimisele staadionil või staadioni läheduses. Konventsioon nr 120 jõustus 1. novembril 1985 ja selle on ratifitseerinud 41 osalist, sealhulgas enamik Euroopa Liidu liikmesriike.

2.2.Konventsioon

CETS nr 218 eesmärk on luua jalgpallivõistluste ja muude spordiürituste ajal ohutu, turvaline ja sõbralikult häälestatud keskkond (artikkel 2). Konventsioonis eristatakse ohutusmeetmeid, turvameetmeid ja teenuseid käsitlevaid meetmeid (artikkel 3).

Konventsioonis nõutakse, et osalised võtaksid vastu „ohutuse, turvalisuse ja teenuste osutamise suhtes integreeritud, mitut asutust hõlmava ja tasakaalustatud lähenemisviisi“ (artikli 2 punkt a), mis tähendab lähenemisviisi, mis põhineb kontseptsioonil, et „ohutus-, turva- ja teenuseid käsitlevad meetmed jalgpallivõistluste ja muude spordiürituste ajal kattuvad alati, mõjutavad üksteist, peavad olema tasakaalustatud ja neid ei ole võimalik kujundada ega rakendada üksteisest sõltumatult (artikli 3 punkt f).

Konventsioonis nõutakse, et osalised tagaksid riikliku ja kohaliku tasandi koordineerimiskorra, et töötada välja mitut asutust hõlmav integreeritud lähenemisviis ohutusele, turvalisusele ja teenuste osutamisele ning seda rakendada (artikkel 4). Osalised peavad võtma mitmesuguseid meetmeid, et tagada ohutus, turvalisus ja teenuste osutamine spordiväljakutel (artikkel 5). Näiteks peavad nad tagama, et spordiväljaku käitamiskorras nähakse ette tõhus koostöö politsei ja hädaabiteenistustega ning muude partnerasutustega, samuti tuleb sellesse kaasata tegevuspõhimõtted ja menetlused rassistliku või diskrimineeriva käitumise korral (artikli 5 lõige 5). Osalistelt nõutakse, et nad kutsuksid kõiki asjaomaseid asutusi ja sidusrühmi üles tegema koostööd, et luua avalikes kohtades väljaspool spordiväljakuid ohutu, turvaline ja sõbralikult häälestatud keskkond (artikkel 6). Osalised peavad tagama, et asjaomased asutused töötavad välja hädaolukorra lahendamise kavad (artikkel 7), ning kutsuma kõiki asutusi üles proaktiivselt suhtlema fännide ja kohaliku kogukonnaga (artikkel 8).

Politseitöö valdkonnas nõutakse konventsiooni artiklis 9, et osalised tagaksid, et „töötatakse välja politseitöö strateegiad, neid hinnatakse ja täpsustatakse korrapäraselt“. Need strateegiad peavad arvesse võtma head tava ja olema kooskõlas integreeritud lähenemisviisiga ohutusele, turvalisusele ja teenuste osutamisele. Osalised peavad samuti tagama, et politsei teeb koostööd asjaomaste sidusrühmadega.

Ennetamise ja karistuste valdkonnas nõutakse konventsiooni artiklis 10, et osalised „võtaksid kõik võimalikud meetmed“, et vähendada vägivallajuhtumite ja rahutuste riski ning tagada kooskõlas siseriikliku ja rahvusvahelise õigusega, et niisuguste juhtumite tõkestamiseks ja ennetamiseks on kehtestatud „tõhusad välistavad meetmed vastavalt riski iseloomule ja asukohale“. Osalistelt nõutakse, et „nad teeksid koostööd, püüdes tagada, et isikud, kes panevad välismaal toime õiguserikkumise, saavad asjakohase karistuse“ (artikli 10 lõige 3), ning et „nad kaaluksid neile kohtu- või haldusasutustele, kes vastutavad karistuste määramise eest isikutele, kes on põhjustanud jalgpallivägivalda ja/või korrarikkumisi või sellele kaasa aidanud, selliste volituste andmist, mis võimaldavad määrata teises riigis toimuvatele jalgpallivõistlustele sõitmist takistavad reisipiirangud“ (artikli 10 lõige 4).

Artikli 11 pealkiri on „Rahvusvaheline koostöö“. Selles kohustatakse osalisi asutama riiklikku jalgpalli teabepunkti, kes tegutseks ainsa määratud vahendajana, et vahetada teavet ja jälitusteavet rahvusvaheliste jalgpallivõistluste kohta ning tegeleda rahvusvahelise politseikoostöö muude küsimuste lahendamisega“ (artikli 11 lõiked 2–4). Artikli 11 lõigete 2–4 teksti koostamisel oli aluseks nõukogu 25. aprilli 2002. aasta otsus 2002/348/JSK rahvusvahelise mõõtmega jalgpallivõistluste turvalisuse kohta ning kõnealustes sätetes kasutatakse nimetatud otsuse terminoloogiat.

Konventsiooni lõppsätted käsitlevad allakirjutamist (artikkel 16), jõustumist (artikkel 17), muude kui Euroopa Nõukogu liikmesriikide ühinemist (artikkel 18), konventsiooni mõju seoses konventsiooniga nr 120 (artikkel 19), territoriaalset kohaldamisala (artikkel 20), denonsseerimist (artikkel 21) ja teatamist (artikkel 22). Need sätted põhinevad eelkõige veebruaris 1980 Euroopa Nõukogus kokku lepitud konventsioonide ja lepingute lõppsätetel ning konventsiooni nr 120 lõppsätetel.