[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 21.3.2007

KOM(2007) 118 lõplik

KOMISJONI ARUANNE

Liikmesriikide vastused kontrollikoja 2005. aasta aruandele{SEK(2007) 335}

SISUKORD

1. Sissejuhatus 3

2. 2005. aasta kinnitavas avalduses esile toodud kõrvalekalded 4

3. Kontrollikoja aastaaruande ettevalmistamine 7

4. Järeldus 9

1. SISSEJUHATUS

Euroopa Kontrollikojal (edaspidi "kontrollikoda") tuleb oma iga-aastase aruande koostamisel pidada kinni väga lühikestest tähtaegadest, mis on sätestatud asutamislepingus. Asutamislepingu kohaselt peab kontrollikoda koostama "avalduse, mis kinnitab raamatupidamiskontode usaldatavust ja nende aluseks olevate tehingute seaduslikkust ja korrektsust…".[1] Eriti raske ülesanne on kinnitava avalduse esitamine, kuna see nõuab kontrollikojalt igal aastal kõikide tasandite, kaasa arvatud lõplike abisaajate auditeerimist. Seetõttu oli 2005. aasta aruande ettevalmistamiseks vaja teha üle 100 auditialase kontrollkäigu liikmesriikidesse.

Ajaliste piirangute tõttu on kontrollikojal samuti enne lõpliku aastaaruande avaldamist väga rakse kontrollida, kas liikmesriigid on tema tuvastatud kõrvalekalletega nõus. Samal ajal on komisjon kohustatud avaldama aruande vastuste põhjal, mida liikmesriikidelt aastaaruandele saadakse.[2] Komisjoni talitused on samuti kohustatud üksikasjalikult uurima kontrollikoja tuvastatud kõrvalakaldeid ja võtma nende kõrvaldamiseks vajalikke meetmeid.

2005. aasta aruande peale saadud vastustest nähtub, et liikmesriigid ei ole nõus märkimisväärse osaga kontrollikoja tuvastatud kõrvalekalletest. Nende kõrvalakallete tõttu on nimetatud aruande kinnitav avaldus osaliselt negatiivne.[3]

Struktuurimeetmete puhul olid erimeelsused teravamad kui põllumajanduspoliitika puhul, eriti kui juhtumil arvati olevat finantsmõju ELi eelarvele. Samuti vaidlustasid liikmesriigid struktuurimeetmete valdkonnas sagedamini kõrvalekaldeid, mille puhul kontrollikoda oli arvamusel, et kogu assigneering on valesti välja makstud ja kahjustab ELi eelarvet.

Koostades oma vastust 2005. aasta aruandele, püüdis komisjon liikmesriikide seisukohti arvesse võtta. See oli aga paljudel juhtudel raske, sest umbes pooled liikmesriigid ei vastanud kontrollikoja esialgseid järeldusi käsitlevatele teatistele piisavalt varakult, et nende vastuseid saanuks kasutada seoses aruandega komisjoni ärakuulamisel kontrollikojas 2006. aasta juunis-juulis.[4]

Käesolev kokkuvõttev aruanne annab võimaluse arutleda selle üle, kuidas parandada menetlusi ja õppida saadud kogemustest. See ei kujuta endast kontrollikoja ja liikmesriikide vahelist ärakuulamismenetlust ega teabevahetust, mis toimub praegu komisjoni ja liikmesriikide vahel kõrvalekallete üksikasjaliku uurimise käigus. Käesolevas dokumendis kajastatakse liikmesriikide seisukohti, mida komisjon ei pruugi tingimata jagada.

Selle asemel loodab komisjon, et tõstatatud küsimused kaasatakse Euroopa Parlamenti, nõukogu, kontrollikoda ja komisjoni siduvasse pidevasse arutelusse ühtse sisekontrolli raamistiku üle.

Aruandes esitatakse kontrollikoja analüüsitud kõrvalekalded, millel põhineb 2005. aasta kinnitav avaldus (punkt 2). Samuti käsitletakse praegust kontrollikoja, liikmesriikide ja komisjoni vahelist teabevahetusmenetlust seoses kontrollikoja tuvastatud kõrvalekalletega (punkt 3). Aruande lõpus esitatakse järeldused (punkt 4).

2. 2005. AASTA KINNITAVAS AVALDUSES ESILE TOODUD KÕRVALEKALDED

Kontrollikoja kinnitav avaldus lähtub mitmest tõendusallikast, millest üks olulisemaid on ametiasutuste ja lõplike abisaajate auditeerimine liikmesriikides.[5] Kõrvalekalded liigitatakse järgmiselt:

a) süsteemsed: Sellised kõrvalakalded on seotud järelevalve- ja kontrollisüsteemi rakendamisega. Kontrollikoda uurib näiteks seda, kas süsteemid on paigas, kas järgitakse piisaval määral ülesannete lahususe põhimõtet ning kas kontrollimine toimub nõuetekohaselt ja kavandatud sagedusega.

b) vormilised: Sellised kõrvalekalded on seotud lõplikele abisaajatele, nt talunikele ja ettevõtjatele, tehtavate maksetega, millel ei ole kontrollikoja arvates võimalikku finantsmõju ELi eelarvele või mille võimalik finantsmõju ei ole arvuliselt väljendatav. Selle liigiga on tegu näiteks juhul, kui ELi toetust projektile ei ole nõuetekohaselt avalikustatud, riigihankemenetlusest ei ole täielikult kinni peetud või andmeregistrid on puudulikud.

c) sisulised: Sellised kõrvalekalded on seotud lõplikele abisaajatele tehtud maksetega, millel on (või võib olla) kontrollikoja arvates arvuliselt väljendatav finantsmõju ELi eelarvele. Selle liigiga on tegu näiteks juhul, kui põld on taluniku väidetust väiksem, puuduvad olulised tõendusdokumendid või projektijuhi esitatud kulud ei ole abikõlblikud.

Kõik komisjonis ja liikmesriikides teostatud auditite käigus tuvastatud kõrvalekalded ning komisjoni peadirektorite iga-aastaste tegevusaruannete ja avalduste analüüsi tulemused kajastuvad kinnitavas avalduses ja mõjutavad lõplikku arvamust, mis esitatakse kontrollikoja iga-aastases aruandes.

Komisjon palus selle kokkuvõtliku aruande ettevalmistamiseks liikmesriikidel teatada, kas nad on kontrollikoja tuvastatud kõrvalekalletega täielikult või osaliselt nõus või ei ole nendega üldse nõus.[6] 2005. aasta kinnitava avalduse aluseks olnud kõrvalekallete kohta laekunud vastuseid on üksikasjalikumalt analüüsitud käesolevale kokkuvõtvale aruandele lisatud komisjoni talituste töödokumendi punktis 2. Selle analüüsi põhilised järeldused on järgmised:

- Liikmesriigid kalduvad kontrollikoja tuvastatud kõrvalekalletega sagedamini nõustuma põllumajanduspoliitika kui struktuurimeetmete puhul.

- Sisulised kõrvalekalded, mille puhul kogu assigneering oli kontrollikoja arvates valesti välja makstud, olid struktuurimeetmete puhul üle kahe korra sagedasemad kui põllumajanduspoliitika puhul.

- Põllumajanduspoliitikaga seotud sisulised kõrvalekalded tulenesid kõige sagedamini asjaolust, et kontrollikoja mõõdetud põllusuurus erines taluniku väidetust. Liikmesriigid nõustusid selliste kõrvalekalletega üle 8 juhul 10st.

- Struktuurimeetmete puhul oli kõige levinum sisulise kõrvalekalde põhjus oluliste tõendusdokumentide puudumine. Liikmesriigid nõustusid selliste kõrvalekalletega alla 4 juhul 10st.

Kui liikmesriigid olid kontrollikoja tuvastatud kõrvalekalletega nõus, osutasid nad mõnel juhul oma meetmetele. Kõige sagedasemate järelmeetmete hulka kuulusid näiteks puuduvate dokumentide hankimine, sissenõudmismenetluse algatamine ja/või selgemate suuniste esitamine kohapealsetele rakendusasutustele. Kõrvalekalde lõplik finantsmõju võis algatatud sissenõudmismenetluste tulemustest sõltuvalt olla märksa väiksem kontrollikoja aastaaruandes esitatud hinnangust.

Mitu liikmesriiki väitsid samuti, et struktuurimeetmete rahastamist reguleerivaid eeskirju saab tõlgendada mitmeti. Iirimaa märkis, et korraldusasutused ei luba enam kaasata makseasutusele esitatavatesse nõuetesse üldkulusid, kuna nende tõlgendamisega on varem olnud probleeme.

Pindala mõõtmisega seotud kõrvalekalded (põllumajanduspoliitika)

Liikmesriigid nõustusid suure osaga kõrvalekalletest, mis kontrollikoda tuvastas lõplike abisaajate väidetud pindala puhul. Nimetatud kõrvalekalletega seotud veamäär oli tihti suhteliselt väike.[7] Juhtumeid, kus liikmesriigid ei nõustunud põllusuuruse puhul kontrollikoja tuvastatud kõrvalkaldega, oli üldiselt vähe. Seejuures rõhutasid mõned liikmesriigid, et nad on kontrollikoja tuvastatud kõrvalekaldele vaatamata kehtivatest õigusnormidest kinni pidanud. Need kõrvalkalded ei pruugi aga mõjutada kontrollikoja kinnitavat avaldust tervikuna.

Nii näiteks osutas Poola ühe taluniku puhul tuvastatud kõrvalekaldele, kelle "taotluses esitatud andmeid oli kontrollitud ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi võrdlusandmebaasil põhineva halduskontrolli raames. […] Makse arvutamine vastab nõuetele, kuna 2004. turundusaastal tehti olemasolevate võrdlusandmete põhjal halduskontroll, ilma et taotluses esitatud pindala ja võrdlusandmebaasis sisalduvate andmete vahel oleks tuvastatud erinevusi."

Prantsusmaa tegi järgmise üldmärkuse juhtumite kohta, kus kontrollikoda kontrollis põldude suurust: "Kuna kontrollikoda kasutab juhuvaliku meetodit, ei lange tema kontrollitavad juhtumid üldjuhul kokku Prantsusmaa ametiasutuste kontrollitud valimiga. Lisaks on õigusaktides sätestatud, et kohapeal tuleb kontrollida 6,73% abi saajatest (Prantsusmaal on see määr 6,7%). Seetõttu jääb kontrollimata üle 90%." Rootsi esitas sarnase märkuse.

ELi õigusaktides lähtutakse üldiselt põhimõttest, et kontrollimiskulud peavad olema proportsionaalsed kulutatavate ELi vahenditega, ja seepärast ei nõuta riiklikelt ametiasutustelt, et nad kontrolliksid enne maksete tegemist kohapeal kõiki põldusid.[8] Kuna riiklikud ametiasutused, komisjon ja kontrollikoda kasutavad erinevaid valimeid, on ootuspärane, et juhtumite puhul, mida riiklikud ametiasutused ei ole eelnevalt kohapeal kontrollinud, kõrvalekallete tuvastamise tõenäosus suureneb. See näitab, et on vaja parandada projektide igapäevast juhtimist või isegi tõsta kohapealsete kontrollide arvu, kui veamäär muutub oluliseks. Samal ajal on võimalik, et riiklikud ametiasutused on pidanud täielikult kinni kehtivatest õigusaktidest.

Puuduvate dokumentidega seotud kõrvalekalded

2005. aasta aruande kinnitava avalduse kohaselt oli struktuurimeetmete puhul kõige levinum kõrvalekalle oluliste tõendusdokumentide puudumine. Liikmesriigid vaidlustasid nimetatud kõrvalekalded üle pooltel juhtudel. Üldiselt põhjendati seda kas asjaoluga, et dokumendid on juba kontrollikojale edastatud või vahepeal leitud. Mõned liikmesriigid väitsid samuti, et dokumentide säilitamise tähtaeg ei olnud 1994.–1999. aastal selgelt määratletud.

Juhud, kus liikmesriigid väidavad, et nad on leidnud kontrollikoja nõutud dokumendid, on loetletud allpool. Komisjonil ei ole võimalik liikmesriikide edastatud andmeid praegu kontrollida, kuid seda tehakse hiljem.

Rootsi teatas, et ta tegi kõrvalekallete uurimiseks, mis kontrollikoda tuvastas ühe Euroopa Sotsiaalfondi programmi puhul, oma auditi, "mille kohaselt kontrollikoja kriitilised märkused on suures osas alusetud. Paljude tõendusdokumentide sisu, mis kontrollikoja sõnul puudusid, õnnestus järelauditi käigus kindlaks teha. […] Kuna projekti lõpuleviimisest oli möödunud mitu aastat, ei olnud kõikidel abisaajatel enam vastavaid tõendusdokumente, kuid need olid alles pädeva ametiasutuse arhiivis.

Iirimaa väitis, et 1994.–1999. aastat käsitlevatest õigusaktidest ei selgu, kas dokumentide kohustusliku säilitamise tähtaega hakatakse lugema alates päevast, mil tehakse viimane makse projekti raames või viimane makse programmi raames.[9]

Saksamaa ei olnud samuti ühel juhul nõus viisiga, kuidas kontrollikoda tõlgendas kõnealuseid sätteid. Saksamaa väitis siiski, et on pärast kontrollikoja auditit "saanud toimikud, mis käsitlevad kolme nimetatud [neljast] juhtumist. Kontrollikoda on tavapärase märkuste esitamise menetluse käigus teavitatud olukorrast, muudest väljavalitud juhtumitega seotud üksikasjadest ja tõendusdokumentide asukohast".

Kontrollikoda liigitas sellised juhtumid, kus puuduvad olulised andmed ja ei ole võimalik kasutada muid dokumente, sisuliste kõrvalekallete alla, mille veamäär on 100%. See tähendab, et kõrvalekaldel on märkimisväärne finantsmõju ELi eelarvele. Kui komisjon leiab seejärel, et liikmesriik on tõendusdokumentide esitamisega hiljaks jäänud, kuid need siiski vahepeal edastanud, võiks aga kõnealused maksed lugeda kohtus seaduslikeks ja korrektseteks ning puudub alus sissenõudmismenetluse algatamiseks. Sellistele tuvastatud kõrvalekalletele oleks õiglasem osutada kui "kinnitavate andmete puudumisele auditi ajal", mitte nimetada neid sisulisteks vigadeks.

3. KONTROLLIKOJA AASTAARUANDE ETTEVALMISTAMINE

2002. aastal finantsmääruses tehtud muudatuse tulemusena tuli aruanne 2005. aastal esitada esimest korda 31. oktoobriks. Tähtaja lühenemise tõttu oli kontrollikojal seega ühe kuu võrra vähem aega kui tavaliselt, et kavandada ja teostada kontrollkäike, analüüsida kõrvalekaldeid (mis nõudis sageli auditialastel kontrollkäikudel saadud dokumentide tõlkimist), teavitada auditeeritavaid kõrvalekalletest, anda neile aega vastamiseks ja analüüsida saadud vastuseid.

Kontrollikoja, liikmesriikide ja komisjoni vahelise teabevahetusmenetluse nõrkade külgede analüüsimisel, millele osutatakse allpool, tuleks samuti võtta arvesse 2005. aasta aruande ettevalmistamiseks seatud väga lühikest tähtaega. Kuigi probleemid olid sel aastal tavalisest tõsisemad, on need esinenud ka varasematel aastatel.

Et koguda kinnitava avalduse jaoks andmeid, teeb kontrollikoda auditeid nii komisjonis kui ka liikmesriikides. Koos liikmesriikidega hallatavate programmide puhul põhines kinnitav avaldus kõrvalekalletel, mis kontrollikoda tuvastas üle 100 auditialasel kontrollkäigul liikmesriikidesse, kus ta auditeeris kontrollisüsteeme ja tehinguid lõplike abisaajate, näiteks talunike ja ettevõtjatega, kes saavad raha struktuurifondidest.

Kui kontrollkäik on lõpule viidud ja kontrollikoda on lõplikult analüüsinud tuvastatud kõrvalekaldeid, saadab ta asjaomase liikmesriigi kõrgeimale kontrolliasutusele esialgseid järeldusi käsitleva teatise. Tavaliselt palub kontrollikoda riiklikult kõrgeimalt kontrolliasutuselt 6–8 nädala jooksul vastust tuvastatud kõrvalekallete kohta. Komisjonile saadetakse nii esialgseid järeldusi käsitleva teatise kui ka sellele laekunud vastuse koopia.[10]

Kontrollikoda koostab komisjoni ja liikmesriikide kontrollimisel tuvastatud kõrvalekallete põhjal esialgse aruande ja arutab seda komisjoni talitustega. Pärast seda võtab kontrollikoda vastu lõpliku aruande. Kontrollikoda teeb üksnes komisjoni välisauditi, sest komisjon vastutab ELi eelarve täitmise eest. Seega osalevad audiitori ja auditeeritava vahelises ärakuulamismenetlus ainult kontrollikoda ja komisjon.

Esialgne aruanne ei sisalda veel kinnitavat avaldust, mis on kaheleheküljeline ja asub iga-aastase aruande 1. peatüki alguses. Kuna kinnitavat avaldust ei esitata komisjonile ärakuulamismenetluse jooksul, ei lisata sellele ka tema vastust. Kontrollikoda võtab kinnitava avalduse vastu alles pärast ärakuulamismenetluse lõpuleviimist.

Tegelikkuses rakendavad umbes 80% ELi üldeelarvest liikmesriigid ja seepärast sõltub kontrollikoja arvamus olulisel määral liikmesriikides tuvastatud kõrvalekalletest. Liikmesriikide tagasiside kontrollikoja tuvastatud kõrvalekallete kohta on seega väga tähtis, et komisjon saaks valmistada ette vastused, mis avaldatakse iga-aastases aruandes kõrvuti kontrollikoja märkustega.

Auditeeritav ei pruugi alati täielikult nõustuda audiitori tuvastatud kõrvalekalletega. Audiitori ülesanne on teha audit, lähtudes seejuures rahvusvahelistest auditistandarditest. ELi üldeelarve puhul tuleb lähtuda ka õigusaktidest, mille alusel tehingud on teostatud. Mõnikord võib esineda mitmeti tõlgendatavaid küsimusi, mis võib tekitada audiitori ja auditeeritava vahel erimeelsusi.

Komisjoni eesmärk on esitada oma vastustes ka liikmesriikide seisukoht, juhul kui nad ei ole kontrollikoja tuvastatud kõrvalekalletega täielikult nõus ja komisjon on arvamusel, et nende seisukoht on põhjendatud. Komisjon on teadlik, et ka ülejäänud kõrvalekalded ei ole leia alati pärast lõpliku aruande vastuvõtmist toimuva uurimise käigus tõestust.[11]

2005. aasta aruandega seotud ärakuulamismenetlus toimus 2006. aasta juunis-juulis. Kontrollikoda ja komisjoni talitused kohtusid sel ajal mitu korda, et arutada 2006. kontrollikoja esialgset aruannet, mis võeti vastu 2006. aasta mais-juunis, ja komisjoni esialgseid vastuseid, mis koostati 2006. aasta juunis-juulis. Kontrollikoda võttis 2005. aasta kinnitava avalduse vastu 2006. aasta septembris. Kuna aastaaruande tõlkimiseks ja trükkimiseks kõikides ametlikes keeltes vajati aega, avaldati see 2006. aasta oktoobris.

Kontrollikoda saatis liikmesriikidele ligi 75 esialgseid järeldusi käsitlevat teatist ja sai valdavale osale neist ka vastuse. Pooled vastustest edastati kahekuulise tähtaja jooksul ja suurem osa ülejäänud vastustest kuu aja jooksul pärast seda. Sellele vaatamata laekusid vastused 3 juhul 4st liiga hilja, et kontrollikoda oleks saanud neid enne esialgse aruande vastuvõtmist arvesse võtta. Komisjon ei saanud samal põhjusel oma vastustes arvesse võtta umbes pooli vastustest.

Hispaania osutas samuti tagajärgedele, mis olid tingitud asjaolust, et liikmesriikidelt ei saadud enne lõpliku aastaaruande ettevalmistamist piisavalt tagasisidet: "Hispaania ei ole saanud lõplikke järeldusi kontrollkäikude kohta, mida aruandes käsitletakse. Seetõttu näib, et 2005. aasta aruandes antud hinnangutes lähtutakse mõnel juhul nendest avaldustest ja märkustest, mis liikmesriik on esitanud kontrollkäigu esialgsete järelduste kohta. Seega oleks kasulik osutada konkreetse menetlusega seotud asjaoludele (kas kontrollkäigu kohta on saadud esialgsed või lõplikud järeldused ja kas liikmesriik on esitanud märkusi."

Samuti oli väga raske tagada ühist põllumajanduspoliitikat käsitlevas peatükis esitatud arvude õigsust. 2005. aasta aruanne sisaldas esmakordselt andmeid 10 uue liikmesriigi kohta. Sloveenia, Malta ja Poola teatasid pärast aastaaruande avaldamist, et mõningaid aruandes esitatud andmeid, mis on seotud nende riikide tulemustega põllumajanduspoliitika valdkonnas, on hiljem korrigeeritud.

Sloveenia puhul esitati auditi ajal pindalatoetuste ja lehmade kohta erandina valed andmed ja need sattusid hiljem 2005. aasta aruandesse. Pindalatoetuste puhul oli kontrollitud taotluste osakaal esialgsete andmete põhjal 53,5%. Kontrollimisel selgus, et tegelikult oli nende osakaal ainult 1,8%, kuid seda ei jõutud enam aastaaruandes kajastada.[12] Samuti eksiti nende loomade arvuga, kelle olemasolu ei leidnud tõestust, kuigi nad olid märgitud talunike taotlustesse, või keda ei peetud subsiidiumi tingimustele vastavaks. Selliste ammlehmade ja erilisatasu saavate veiste arv oli tegelikult 11,8% ja 7,7%, mitte 48,2% ja 56,2%.[13]

Kuigi Sloveeniat käsitlevad arvud erinesid silmatorkavalt muid liikmesriike käsitlevatest arvudest ja komisjon märkis aastaaruandesse lisatud vastuses, et kõnealuseid arve tuleb tõenäoliselt korrigeerida, ei jõutud parandusi aruandes arvesse võtta ja seetõttu ilmusid nii Sloveenia kui ka välisajakirjanduses valeandmete tõttu kriitilised artiklid. See küsimus on praeguseks lahendatud.

4. JÄRELDUS

Pärast 2005. aasta aruande avaldamist liikmesriikidelt saadud tagasisides osutati mõnele küsimusele, mis vajavad täiendavat tähelepanu:

Selleks et kontrollikoda ei tuvastaks oma auditi käigus olulisi vigu, tuleks märkimisväärselt tõsta õigusaktidega ettenähtud kohapealsete kontrollkäikude osakaalu, kuid see peaks olema ka tasuvuse seisukohast proportsionaalne.

Liikmesriigid teostavad kohepeal ainult vajaliku arvu kontrollkäike.[14] Kui kohus auditeerib tehinguid, mida liikmesriigid ei ole kohapeal kontrollinud, leiab ta tõenäoliselt vigu. Seetõttu võib tal olla võimatu teha positiivne kinnitav avaldus raamatupidamiskirjete aluseks olevate tehingute kohta.

See probleem ei kao, kuni kontrollikoda saab parlamendilt ja nõukogult poliitilised juhised selle kohta, kui suur risk on vastuvõetav. Seejuures tuleks kontrollimisest tulenevaid kulusid alati võrrelda sellest saadava kasuga.[15]

Kontrollikoda on kohustatud esitama igal aastal kinnitava avalduse. See range ajapiirang võib sundida teda hindama tegelikust suuremaks finantsmõju, mida tuvastatud kõrvalekalded avaldavad ELi üldeelarvele, sest tal ei ole võimalik võtta arvesse meetmeid, mida võetakse hiljem tema enda, komisjoni või liikmesriikide avastatud vigade parandamiseks.

Kontrollikoja tuvastatud kõrvalekallete tegelik finantsmõju ELi üldeelarvele sõltub näiteks sellest, kas algatatud sissenõudmismenetlus on edukas või kas puuduvad dokumendid õnnestub leida. Kontrollikojal ei saa oma arvamust kajastava kinnitava avalduse esitamist loomulikult lõputult edasi lükata, kuid selle tulemusena võivad komisjon ja liikmesriigid leida, et kontrollikoja tuvastatud kõrvalekaldeid tuleb hiljem parandada. Siinkohal võiks olla abi Hispaania ettepanekust osutada aastaaruandes selgemalt asjaolule, et mõned andmed on esialgsed. Samuti võiks mõnel juhul märkida, et kinnituse saamine ei ole õnnestunud, mitte osutada "sisulistele kõrvalekalletele".

Kontrollikoja ja liikmesriikide vahelise teabevahetuse parandamine on oluline ja näib võimalik.

Kontrollikojal on olemuslikult võimatu viia kõik auditid lõpule auditeeritava eelarveaasta jooksul. Nii näiteks tuli mõned 2005. eelarveaastaga seotud auditid, mis käsitlesid aasta lõpus tehtud tehinguid, kanda üle 2006. aastasse. Seetõttu on rakse tagada, et nii kontrollikoda kui ka komisjon saaksid liikmesriikide vastused kontrollikoja tuvastatud kõrvalekallete kohta piisavalt aegsasti, et neid ärakuulamismenetluse käigus kasutada.

Seda probleemi oleks lihtsam lahendada või vähemalt leevendada, kui kontrollikoda, komisjon ja liikmesriigid lepiksid korralduslikul tasandil kokku, milliseid menetlusi järgitakse tehingute kohapealsel kontrollimisel, kuidas käsitletakse vigu, milliseid küsimustikke kasutatakse ning millises vormis esitatakse aruanded ja vastused.

Komisjon vastutab igal aastal koos liikmesriikidega üle 120 miljardi euro kasutamise eest, mis on saadud maksumaksjatelt. Kontrollikoda uurib, kas tehingud on teostatud seaduslikult ja korrektselt, ning tutvub ka muude audititega, et selgitada välja, kas vahendeid on kasutatud nõuetekohaselt. Kontrollikoja töö põhjal soovitab nõukogu, kas kiita komisjoni tegevus heaks, kuid lõpliku otsuse selle kohta võtab vastu parlament.

Eespool nimetatud küsimuste lahendamine on oluline selleks, et maksumaksjad saaksid olla kindlad, et kinnitamismenetlus on asutamislepinguga kehtestatud piirangute raames võimalikult täielik ja täpne.

[1] Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikkel 284.

[2] Vastavalt nõukogu 25. juuni 2002. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust) artikli 143 lõikele 6 saatis komisjon 23. oktoobril kõikidele liikmesriikidele kirja, milles neil paluti esitada oma märkused kontrollikoja 2005. aasta aruande kohta (kättesaadav kontrollikoja veebisaidil www.eca.eu) ja vastata kõrvalekalletele, mis kontrollikoda on neile omistanud.

[3] Vt käesolevale aruandele lisatud komisjoni talituste töödokumendi punkti 2, kus on üksikasjalikumalt analüüsitud liikmesriikide vastuseid kontrollikoja tuvastatud kõrvalekalletele. Saadud vastuste põhjal ei olnud liikmesriigid 4–5 juhul 10st nõus kontrollikoja tuvastatud kõrvalekalletega 2005. aasta kinnitavas avalduses.

[4] Vt käesolevale aruandele lisatud komisjoni talituste töödokumendi punkt 2, kus on üksikasjalikumalt analüüsitud esialgseid järeldusi käsitlevaid teatisi, mis kontrollikoda saatis liikmesriikidele ja mis kujutavad endast 2005. aasta kinnitava avalduse alust.

[5] Kontrollikoja kinnitav avaldus põhineb neljal tõendusallikal: a) ühenduse institutsioonides, liikmesriikides ning kolmandates riikides kasutusel olevate järelevalve- ja kontrollisüsteemide toimimise uurimine; b) iga eelarvevaldkonna tehingute valimi kontrollimine kuni lõpliku abisaaja tasandini; c) peadirektorite iga-aastaste tegevusaruannete ja avalduste ning nende raames kohaldatud menetluste analüüs; d) kui võimalik, ühenduse haldusmenetlustest sõltumatute audiitorite töö uurimine. Vt 2005. aasta aruande punkt 1.59.

[6] Liikmesriigid käsitlesid oma vastustes umbes 60% juhtudest. Põllumajanduspoliitika puhul oli käsitletud juhtumite protsent väga kõrge (peaaegu 90%), kuid struktuurimeetmete puhul mõnevõrra madalam (umbes 50%).

[7] 28% juhtudest oli veamäär alla 2%. 25% juhtudest oli veamäär 2% – 5%.

[8] 2000.–2006. aastal struktuurifondide raames toimunud eelkontrollide sagedus ja ulatus on määratletud hiljuti avaldatud hea tava teatises. Liikmesriikide kontroll ei pruugi olla veel piisav.

[9] Nõukogu 20. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2082/93 artikli 23 lõikes 3 on kirjas: "Vastutav organ või vastutavad asutused hoiavad komisjonile kättesaadavana kõik ettevõtmise kulu ja kontrollimisi käsitlevad mistahes tõendavad dokumendid kolme aasta jooksul pärast viimast ettevõtmisega seotud makset."

[10] Komisjonile saadetakse esialgseid järeldusi käsitlev teatis nende auditite kohta, mis kontrollikoda korraldab komisjonis.

[11] Komisjon ei tohi teha finantskorrektsioone muude audiitorite tuvastatud kõrvalekallete põhjal, ilma et ta oleks iga juhtumit ise hinnanud (määruse 448/2001 artikli 4 lõige 3), kuna komisjoni otsused võib kaevata edasi Euroopa Kohtusse.

[12] Vt 2005. aasta aruande 5. peatüki graafik 5.3.

[13] Vt 2005. aasta aruande 5. peatüki punkt 5.21.

[14] Õigusaktides on sätestatud minimaalsed nõuded. Liikmesriigid võivad kontrollkäikude arvu suurendada ja peaksid seda tegema, kui veamäär on oodatust kõrgem.

[15] Seda küsimust ja muid käsimusi on käsitletud komisjoni tegevuskavas ühtse sisekontrolli raamistiku loomiseks (KOM(2006) 9).