Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Vastupidavam ja jätkusuutlikum Euroopa majandus“

(omaalgatuslik arvamus)

(2019/C 353/05)

Raportöör: Javier DOZ ORRIT

Täiskogu otsus 24.1.2019 Õiguslik alus kodukorra artikli 32 lõige 2 omaalgatuslik arvamus Vastutav sektsioon majandus- ja rahaliidu, majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse sektsioon Vastuvõtmine sektsioonis 2.7.2019 Vastuvõtmine täiskogus 17.7.2019 Täiskogu istungjärk nr 545 Hääletuse tulemus (poolt/vastu/erapooletuid) 169/4/6

Preambul

Kõnealune arvamus on osa komitee paketist, mis koosneb kahest paralleelselt koostamisel olevast arvamusest: „Vastupidavam ja jätkusuutlikum Euroopa majandus“ja„Euroopa majandus- ja rahaliidu väljakujundamise uus visioon“. See pakett on ette nähtud otseseks panuseks 2019. aastal ametisse astuva Euroopa Parlamendi ja Euroopa Komisjoni uue koosseisu majanduse valdkonna tegevuskavasse. On selge vajadus uue Euroopa majandusstrateegia järele: on vaja positiivset narratiivi ELi majanduse tulevaseks arenguks laiemas maailmas, mis aitaks suurendada ELi vastupanuvõimet majanduslikele šokkidele ning suurendaks selle majandusmudeli majanduslikku, sotsiaalset ja keskkonnaalast jätkusuutlikkust, andes kõigile eurooplastele tagasi eneseusu, stabiilsuse ja ühise jõukuse. Tuginedes viimastel aastatel tehtud edusammudele, võib see strateegia olla aluseks majanduslikule, eelarvelisele, finantsalasele, sotsiaalsele ja poliitilisele integratsioonile, mis on vajalik Euroopa majandus- ja rahaliidu eesmärkide saavutamiseks.

1. Järeldused ja soovitused

1.1. Euroopa integratsioon on teelahkmel. Üks kogemus hiljutisest pikaajalisest majanduskriisist ja sügavatest sotsiaalsetest armidest, mida see mitmes liikmesriigis jättis, on see, et liikmesriikide ja piirkondade vahelise majandusliku ja sotsiaalse lähenemise puudumine ohustab Euroopa projekti poliitilist jätkusuutlikkust ja kõiki eeliseid, mida see on Euroopa kodanikele andnud.

1.2. Arvestades inimtekkelisi kliimamuutusi ja planeedi taluvuspiiride mitmekordset ületamist, tuleb meie tootmis- ja tarbimismudelid põhjalikult ümber kujundada. Kooskõlas ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni osaliste konverentsi 21. istungjärgul (COP 21) vastu võetud Pariisi kokkuleppe ja ÜRO kestliku arengu eesmärkidega on EL seadnud eesmärgi saavutada 2050. aastaks kliimaneutraalne majandus. Sellega toimetulekuks on vaja terviklikku ja sidusat poliitilist raamistikku.

1.3. Majandusliku ja tööturu vastupanuvõime arendamine ühes majandusliku, sotsiaalse, keskkonnaalase ja institutsioonilise jätkusuutlikkusega peaks olema peamine suunav poliitika, mis soodustab kliimaneutraalsele majandusele – st majandusele, milles kasvuhoonegaaside heide ja neeldumine on tasakaalus – üleminekul ülespoole suunatud ühtlustamist ja õiglust, ohjeldades samal ajal digiüleminekust ja demograafilistest muutustest tulenevaid probleeme.

1.4. Majanduslikku, tööturu ja sotsiaalset vastupanuvõimet suurendava majanduspoliitika võimaldamiseks tuleks jätkata ja tõhustada majandus- ja rahaliidu institutsioonilise ülesehituse tugevdamist. Edasi tuleks liikuda – isegi kui seda tehakse vaid sammhaaval – euroala tasandil fiskaalvõimekuse loomisega, praeguste eelarve-eeskirjade reformiga, et säilitada avaliku sektori investeeringud majanduslanguse ajal, ühise turvalise vara loomisega ning pangandus- ja kapitaliturgude liide väljakujundamisega. Lisaks tuleks edendada meetmeid liikmesriikidevahelise ebaõiglase maksukonkurentsi vältimiseks.

1.5. Sotsiaalse haavatavuse vähendamiseks ja seega vastupanuvõime suurendamiseks tuleb võtta tõhusaid Euroopa ja riigi tasandi meetmeid, et muuta praegust suundumust, kus nii võimalused kui ka tulemused on muutumas ebavõrdsemaks.

1.6. Kui 2050. aastaks soovitakse saavutada ELi CO 2 -neutraalse majanduse eesmärk, tuleb välja töötada ja rakendada õiglase ülemineku mõiste. See hõlmab ka kliimapoliitika mõju jagamist võrdselt ja tööturu üleminekute juhtimist tulevikku vaatavalt ning sotsiaalpartnerite täielikul osalusel. Jätkusuutlik majandus peaks ühendama kõik kolm jätkusuutlikkuse mõõdet: majandusliku, sotsiaalse ja keskkonnamõõtme.

1.7. Liikmesriigid peaksid tegema algatusi Euroopa sotsiaalõiguste samba rakendamiseks, esitades seadusandlikke algatusi riigi tasandil ja tagades asjakohase rahastamise. EL peaks osalema rahalise panuse andmises järgmise mitmeaastase finantsraamistiku 2021–2027 raames.

1.8. Euroopa majanduse konkurentsivõime tugevdamine, st Euroopa võime parandada oma tootlikkust ja elustandardeid jätkusuutlikult, muutudes samal ajal kliimaneutraalseks, eelkõige teadusuuringute, arendustegevuse ja tööjõu arvukamate ja paremate oskuste abil, peaks toimuma koos kõnealuste algatustega.

1.9. Kokkulepe eelseisva mitmeaastase finantsraamistiku suuruse ja vormi kohta peaks kajastama vastupidavuse ja jätkusuutliku majanduse arendamise vältimatuid nõudeid.

1.10. Arvestades vastupidava ja jätkusuutliku majanduse eri tahkude omavahelist seotust, tuleks sotsiaalpartnerite ja kodanikuühiskonna esindusorganisatsioonide osalemine poliitika kujundamisel ja rakendustsüklites seada ametlikule alusele ning tugevdada seda vajaduse korral riigi ja Euroopa tasandil.

1.11. Euroopa institutsioonid ja liikmesriigid peaksid koostama Euroopa poolaasta, mitmeaastase finantsraamistiku 2021–2027 ning muude õigus- ja haldusvahendite kaudu ühtse tegevusprogrammi, et edendada ja tugevdada peamisi tegureid, mis edendavad majanduslikku vastupanuvõimet kogu ELis ja liikmesriikide lähenemist nende tegurite mõistes.

2. Vastupidavam ja jätkusuutlikum Euroopa majandus

2.1. Suurem vastupidavus (majanduslikele) šokkidele on eesmärk, mis on muutunud ELi ja eriti euroala (majandus)poliitilistes aruteludes tähtsaks teemaks. Eelkõige on selle põhjus püsivad majanduslikud, sotsiaalsed ja poliitilised haavad, mille hiljutine majandus- ja finantskriis on mitmes ELi liikmesriigis jätnud, aga ka aimdus väga häirivast mõjust, mida neljas tööstusrevolutsioon, vältimatu vajadus võidelda kliimamuutuste vastu ja püsida planeedi suutlikkuse piirides Euroopa majandussüsteemidele ja ühiskondadele prognooside kohaselt tekitab.

2.1.1. Majandus- ja rahaliidu kontekstis määratleb Euroopa Komisjon majanduslikku vastupanuvõimet riigi võimena taluda šokki ja taastada pärast majanduslangust kiiresti oma potentsiaalne [majanduskasv] ( 1 )

2.1.2. Viie juhi aruandes ja komisjoni valges raamatus majandus- ja rahaliidu süvendamise kohta sedastatakse, et euroala liikmesriigid peaksid lähenema, seades eesmärgiks vastupanuvõimelisemad majanduslikud ja sotsiaalsed struktuurid, mis peaksid ennetama majanduslikke šokke, millel on märkimisväärne ja püsiv mõju sissetulekule ja tööhõivele, et suuta vähendada majanduse kõikumisi, eelkõige sügavaid ja ulatuslikke majanduslangusi.

2.1.3. Tuleb siiski märkida, et kuigi majanduse elujõuline taastumine tähendab šoki püsiva häiriva mõju vältimist või sellega tõhusalt toimetulemist, ei pea majandus, arvestades nii muutuste tsüklilist kui ka struktuurilist olemust, alati šokieelse olukorra juurde (või kasvule) tagasi pöörduma. Näiteks peaks neljanda tööstusrevolutsiooni tulek ja üleminek kliimaneutraalsele majandusele tooma väidetavalt kaasa teistsugused majandusmudelid. Tähtis on see, et poliitilised institutsioonid ja sotsiaalvaldkonna osalejad oleksid valmis muutustele reageerima, nende tagajärgi aimama ja ümberkujundamisprotsessi suunama.

2.1.4. Majanduslikult vastupanuvõimelistel majandussüsteemidel võivad olla erinevad omadused. Need võivad olla teatavat liiki (nt makromajanduslike või rahanduslike) šokkide suhtes vähe haavatavad. Kui šokid neid tabavadki, võivad vastupidavad majandussüsteemid nende mõju pehmendada, minimeerides šokkide mõju toodangule ja tööhõivele, ja/või suudavad neist kohanemise teel kiiresti taastuda. Vastupidavuse suurendamiseks võib kasutada eri liiki poliitilisi sekkumismeetmeid ja nende kombinatsioone: eelkõige ettevalmistus-, ennetus-, kaitse-, (muutuste) edendamise ja ümberkujundamise meetmeid. Suur valitsemissektori võla suhe SKPsse võib tekitada probleeme seoses vastupanuvõimega. Esiteks võib sellest tuleneda haavatavus šokkide suhtes ja teiseks võib see piirata liikmesriikide võimet tulla toime negatiivsete šokkidega.

2.1.5. Majanduslikku vastupanuvõimet on võimalik saavutada mitmel viisil, mis avaldavad väga erinevat mõju ühiskonna eri rühmade heaolule. Töötajate heaolu sõltub suuresti sellest, kui stabiilne, turvaline ja võrdselt jaotunud on nende sissetulek ja tööhõivevõimalused. Seepärast tuleks soodustada poliitikat, mis edendab nii majanduslikku kui ka tööturu vastupanuvõimet, kusjuures tööturu vastupanuvõimet määratletakse tööturu suutlikkusena taluda majanduslikku šokki töötajate heaolu võimalikult vähe kahjustades. Ebakindla ja ebatüüpilise töö osakaalu suurenemine kogutööhõive loomisel on siiski ilmne meeldetuletus, et majanduslik ja tööturu vastupanuvõime ei pruugi kattuda. Tööhõive kvaliteet mõjutab vastupanuvõimet, nii haavatavust ja vastupidavust kui ka taastatavust.

2.2. ELi poliitiline eesmärk on jätkusuutliku Euroopa majanduse loomine. Vastavalt Junckeri komisjoni pikaajalisele strateegilisele visioonile jõuda aastaks 2050 „jõuka, nüüdisaegse, konkurentsivõimelise ja kliimaneutraalse ELi majanduseni“, mille alus on muu hulgas ÜRO kestliku arengu eesmärgid, peaks jätkusuutlik majandus olema selline, mis ühendab kõik kolm mõõdet ehk majandusliku, sotsiaalse ja keskkonnaalase jätkusuutlikkuse mõõtme.

2.2.1. Majandusliku jätkusuutlikkuse üldine määratlus on majanduse võime toetada määramata aja jooksul kindlat majandusliku tootmise taset. See on seotud suure makromajandusliku tasakaalustamatuse vältimisega. Selle keskmes on ELi majanduspoliitika protsess, eelkõige Euroopa poolaasta, kus need kaks mõistet – „jätkusuutlik majandus“ ja „majanduslik jätkusuutlikkus“ – sageli samastatakse, et saavutada viimati nimetatud mõõde, kajastamata seejuures täielikult jätkusuutliku majanduse laiemat tähendust. Näiteks märgitakse komisjoni aruteludokumendis „Euroopa kestliku arengu saavutamine aastaks 2030“: „Määrava tähtsusega on usaldusväärsed eelarved ja tänapäevane majandus: usaldusväärse eelarvepoliitika ja struktuurireformide suunas tehtud edusammud on vähendanud võlatasemeid ja stimuleerinud töökohtade loomist“ ( 2 )

2.2.2. Kriis ja selle poliitiline ohjeldamine on põhjustanud sotsiaalse ühtekuuluvuse taandarengu, millel on halvad poliitilised tagajärjed. Sotsiaalne jätkusuutlikkus on ohus võimaluste ja tulemuste kasvava ebavõrdsuse tõttu, mida võib täheldada paljudes Euroopa riikides ja teistes arenenud riikides, aga ka kogu maailmas. Osa ühiskonnast on jäetud maha. Suurem ebavõrdsus tähendab ka suuremat haavatavust šokkide suhtes, takistades vastupidavuse paranemist. Majanduslikku jätkusuutlikkust pärsib ka jõukuse ebavõrdne jaotumine, sest see vähendab varade reinvesteerimise tulusust ja ühiskonna toimimise tõhusust. Nende ebavõrdsuse tekkepõhjuste lahendamata jätmine on arvukatel juhtudel seotud paljudes riikides täheldatud poliitilise reaktsiooniga traditsiooniliste erakondade ja nende ELi pooldava tegevuskava vastu.

2.2.3. Sotsiaalne jätkusuutlikkus seisab paratamatult vastamisi neljandast tööstusrevolutsioonist põhjustatud lisasurvega ning muudatustega, mida see toob kaasa töö ja heaolu valdkonnas Euroopas ja mujal.

2.2.4. Loodusvarade ja keskkonnaressursside hoolimatu kulutamise tõttu ületab praegune tootmis- ja tarbimismudel planeedi suutlikkuse piiride mitut mõõdet (kliimamuutused, bioloogiline mitmekesisus, ookeanid, reostus jne) ning on eksistentsiaalne oht tulevastele põlvkondadele.

2.2.5. Sotsiaalselt jätkusuutlik ja keskkonnasäästlik areng tähendaks seega püsimist „inimkonna jaoks ohutus ja õiglases ruumis“, ( 3 ) pakkudes kõigile ühiskonnaliikmetele sobivat sotsiaalset alust ja püsides samal ajal planeedi suutlikkuse piirides. Selleks on vaja praegune tootmis- ja tarbimismudel (nn kasvumudel) jätkusuutliku kasvu ( 4 ) alusel põhjalikult läbi vaadata. Selle visiooniga tagatakse eeldused Euroopa majanduse struktuurseks nihkeks, mis edendab kestlikku arengut ja tööhõivet.

2.2.6. Eespool öeldut arvesse võttes ja kooskõlas komitee arvamusega NAT/542 ( 5 ) tähendab jätkusuutlik majanduskasv seda, et kasv ei tohiks põhineda ainult kvantiteedil, vaid ka – ja tegelikult isegi rohkem – kvaliteedil, mis tähendab kasvu, mis i) põhineb puhtal energial ja vastutustundlikul materjalikasutusel, ekspluateerimata keskkonda ja tööjõudu, ii) põhineb sissetuleku suletud vool, mis ringleb leibkondade, ettevõtjate, pankade, valitsuse ja kaubanduse vahel, lahendades finantsvaldkonna killustatusest tingitud praegused kitsaskohad ning toimides sotsiaalselt ja ökoloogiliselt, iii) tagab õiglased elamistingimused, rahuldades kõigi vajadused planeedi võimaluste piires, iv) võtab arvesse ka hooldajate – peamiselt naiste – tasustamata tööd ning v) tagab, et majanduskasvu ei mõõdeta mitte ainult iga-aastase rahavooga, vaid ka rikkuse varude ja nende jagunemisega. Kõik need tunnused on praegusest mudelist sisuliselt puudu.

2.3. Jätkusuutlikul majandusel on omadused, mis soodustavad vastupidavust niivõrd, kuivõrd majanduslik jätkusuutlikkus vähendab makromajandusliku ja rahalise tasakaalustamatusega seotud riske.

2.4. Üleminek jätkusuutlikule majandusele, milles on ühendatud majanduslik, sotsiaalne ja keskkonnaalane jätkusuutlikkus, eeldab kahtlemata kaugeleulatuvaid muutusi, mida võib iseloomustada tugeva ja pikaajalise, kuid ka prognoositud šokina. Vastupidavus sellele üleminekule eeldab meetmeid, mis hõlbustavad ja edendavad majanduse, ühiskonna ja üksikisikute uue mudeliga kohanemise võimet. Selles mõttes soodustab vastupidavus õiglast üleminekut jätkusuutlikule majandusele.

2.5. Jätkusuutlikkuse integreeritud ja terviklikus kontseptsioonis ja poliitikaraamistikus tuleb arvesse võtta veel kahte põhisuundumust, mis kujundavad Euroopa majanduse ja tööturu tulevikku: vananev ühiskond ja demograafilised muutused ning muutuvad globaliseerumise mudelid, mis hõlmavad lisaks mitmepoolsuse vähenemisele ka tugevamaid rändevooge.

2.6. Euroopa riikide tulemuslikkus oli viimase kriisi ajal vastupanuvõime seisukohast väga erinev. Kriisi majanduslik ja sotsiaalne mõju erines liikmesriigiti. Peaaegu kõikides liikmesriikides vähenes SKP olulisel määral, mitmes liikmesriigis põhjustas majanduslangus paljude töökohtade kadu lühemaks või pikemaks ajaks. Et saada suurest majanduslangusest õpetlikke kogemusi, mis aitaksid tugevdada Euroopa majanduse vastupanuvõimet ja jätkusuutlikkust, on tarvis analüüsida haavatavuse ja taastumissuutlikkuse struktuurilisi tegureid koos sel ajal kohaldatud poliitikaga (äärmuslik kokkuhoid 2010. aastast ja valikuline paindlikkus 2014. aastast). Analüüsimiseks tuleb kasutada nii majanduslikke muutujaid kui ka sotsiaalseid ja keskkonnanäitajaid.

3. Kaks suurt üleminekut

3.1. Üleminek rohelisele ja kliimaneutraalsele majandusele

3.1.1. Üleminek rohelisele ja vähese CO 2 -heitega majandusele Euroopas on kooskõlas kahe järgmise rahvusvahelise raamistikuga: Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni kestliku arengu eesmärkidega ja ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni osaliste konverentsi 21. istungjärgul (COP21) vastu võetud Pariisi kokkuleppega. Kestliku arengu eesmärgid on terviklik ülemaailmne tegevuskava. ELi liikmesriigid on hakanud rahvusvahelisi kestliku arengu eesmärke riiklikesse jätkusuutlikkuse strateegiatesse ja eesmärkidesse üle võtma. Eelkõige määratletakse jagatud vastutuse põhimõttele tuginevad strateegilised eesmärgid kestliku arengu eesmärgis nr 7 (tagada taskukohane, usaldusväärne, säästev ja kaasaegne energia kõikidele), kestliku arengu eesmärgis nr 12 (säästev tarbimine ja tootmine) ja kestliku arengu eesmärgis nr 13 (kliimameetmed).

3.1.2. Pariisi kokkuleppele allakirjutanute riiklikult kindlaksmääratud panustega seati strateegilised eesmärgid riigi tasandil. Katowices toimunud ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni osaliste 24. konverentsil (COP24) tehtud esimene ülemaailmne kokkuvõte näitab, et kliimapoliitika eesmärke tuleb kindlasti veelgi suurendada.

3.1.3. 2018. aasta novembris avaldas Euroopa Komisjon oma pikaajalise visiooni „Puhas planeet kõigi jaoks. Euroopa pikaajaline strateegiline visioon, et jõuda jõuka, nüüdisaegse, konkurentsivõimelise ja kliimaneutraalse majanduseni“. Selle põhjal võtab EL vastu ja esitab oma kliimapoliitika kohustused ÜRO kliimamuutuste raamkonventsioonile (UNFCCC) 2020. aasta alguseks, nagu on nõutud Pariisi kokkuleppes, ning liit peaks võtma arvesse järgmisi asjaolusid.

3.1.4. Majanduse keskkonnasäästlikumaks muutmine eeldab makromajandusliku, tööstusliku, valdkondliku ja tööpoliitika ühtset riigipõhist kombinatsiooni. Eesmärk on luua inimväärseid töökohti kogu tarneahelas, pakkudes ulatuslikke töövõimalusi.

3.1.5. Kestlikku arengut tuleb käsitleda kõigis poliitikavaldkondades sidusalt. Selline poliitikaraamistik nõuab institutsioonilisi kokkuleppeid, et tagada kõigi asjaomaste sidusrühmade osalemine kõigil tasanditel, tuginedes osaliselt omandivormide tasakaalustatud valikule (avalik ja erasektor, kogukonnad ja ühistud). Samuti tuleb Euroopa tasandil kooskõlastada liikmesriikide koordineeritud riiklikke poliitikasuundi, mis tagavad ulatusliku lähenemise. Majandusmudeli muutusest tulenevat mõju tööhõivele tuleb käsitleda õiglase ülemineku alusel, mis muudetakse tegelikkuseks riigi ja Euroopa tasandit ühendava sotsiaalse ja kodanikuühiskonna dialoogi kaudu.

3.2. Üleminek digimajandusele

3.2.1. Digiüleminekul ja automatiseerimisel on majandusele ja ühiskonnale tõenäoliselt nii hea kui ka halb mõju. Ühelt poolt on neil oluline tootlikkuse suurendamise potentsiaal, eriti teenindussektoris, kus see on tavaliselt väike, ja võimalus detsentraliseerida uuendustegevus äärepoolsematesse piirkondadesse.

3.2.2. Teisalt võimaldavad need töötajaid ümber paigutada, eriti rutiinsete mittekognitiivsete ülesannete puhul. Kuigi minevikus toimunud tehnoloogilised revolutsioonid ei ole kunagi toonud kaasa püsivalt suurt tööpuudust, sest vanad kaotatud töökohad on asendatud uutega, ei ole üleminek ilma kohanemismeetmeteta tõenäoliselt sujuv ega valutu.

3.2.3. Haridusvaldkonna avalik poliitika võib reformida haridussüsteeme, et need annaksid koolilõpetajatele oskused, mis suurendavad nende kaitset tehnoloogilise nihke vastu ja võimaldavad neil tööturul tulusalt osalemiseks oma karjääri jooksul paremini kohaneda.

3.2.4. Ka võib avaliku poliitikaga juhtida tehnoloogilisi edusamme suundades, mis vähendavad nende halba mõju tööhõivele.

4. Mõningad vastupidava ja jätkusuutliku majandusmudeli alused ja selle saavutamiseks vajalik poliitiline strateegia

4.1. Tööturu ja sotsiaalse vastupidavusega kooskõlas oleva majandusliku vastupanuvõime loomiseks tuleb olenevalt majanduse ees seisvate probleemide suurusest ja kestusest võtta asjakohaselt kasutusele mitu ettevalmistus-, ennetus-, kaitse-, (muutuse) edendamise ja ümberkujundamise vahendit.

4.2. Majandus- ja rahaliidu puhul tuleks vältida riskide kuhjumist, sest viimase kriisi ajal ilmnes, et need võivad tekitada suuri häireid. Selle saavutamiseks on olnud samm õiges suunas makromajandusliku tasakaalustamatuse menetlus. Siiski on endiselt palju ebakõla viisis, kuidas võideldakse eri liiki tasakaalustamatuse vastu (nt jooksevkonto puudujääk võrreldes ülejäägiga), ning strateegia ei anna siduvaid kohandamise soovitusi, eriti liikmesriikidele, kus jooksevkonto ülejääk on liiga suur. Seepärast tuleb strateegiat kohandada.

4.2.1. Samamoodi tuleks vältida inflatsiooni ja nominaalpalkade suuri erinevusi. Euroala koordineerimise tarvilik rusikareegel peaks olema, et nominaalpalk kasvab kooskõlas Euroopa Keskpanga inflatsiooniprognoosi ja sektorite tootlikkuse kasvu määra summaga. Lähenemise edendamiseks peaks tööstuspoliitika soodustama tootlikkuse kasvu vaesemates liikmesriikides. Selline areng võib leevendada ka euroala liikmesriikide nominaalset erinevust, suurendades seega rahapoliitika tõhusust.

4.3. Tööjõu vastupanuvõimega kokkusobiv majanduslik vastupanuvõime eeldaks ka, et selle asemel et jätta kogu šokkidega kohanemise koormus tööturu kanda, oleks makromajanduspoliitikas ja eriti eelarvepoliitikas tegevusvõimalusi olla piisavalt aktiivne, võitlemaks šokkide, eriti majanduslanguse mõjuga, mis puudutab mõnda liikmesriiki rohkem kui teisi. Euroala tasandil fiskaalvõimekuse loomine oleks kõige tõhusam viis seda teha, kuigi tulemusi annaks ka see, kui jätta riiklikule eelarvepoliitikale suurem tegevusulatus. Eelarvepoliitika, millega suudetakse rohkem stabiliseerida riikide majandust täieliku tööhõive tasandil, lihtsustaks ka jätkusuutlike eelarvepuhvrite loomist.

4.4. Automaatsete stabilisaatorite ja sotsiaalkaitsesüsteemide nõuetekohane toimimine on tegurid, mis tugevdavad majanduslikku vastupanuvõimet. Et liikmesriikide tegevus oleks kooskõlas riigi rahanduse jätkusuutlikkusega, peavad nende maksusüsteemid pakkuma piisavalt vahendeid. Vastupidavuse oluline tegur on ka usaldusväärne maksustamine.

4.5. Investeeringuid ja innovatsiooni soodustav ärikeskkond, finantsturgude nõuetekohane toimimine ja parem finantsriskide jagamise suutlikkus suurendavad majanduse vastupanuvõimet. Kooskõlas oma varasema arvamusega „Uuenduslike ja suure kasvupotentsiaaliga ettevõtete edendamine“ ( 6 ) leiab komitee, et nende tegurite tugevdamiseks tuleb edendada poliitikat. Seepärast on ta toetanud komisjoni algatusi pangaliidu ja kapitaliturgude liidu kohta. Komitee läheb aga kaugemale ja leiab, et jätkusuutlikkuse kontseptsiooni tuleks arvesse võtta ka finantssüsteemis, nagu on väljendatud komitee arvamuses komisjoni jätkusuutliku majanduskasvu rahastamise tegevuskava kohta ( 7 )

4.6. Nende üleminekute õigluse peaks tagama ka poliitika, mis hõlbustab üleminekut digimajandusele ning kliimaneutraalsele ja keskkonnasäästlikule mudelile. Õiglane üleminek ei tohiks olla kliima- või digiüleminekupoliitika n-ö lisand, vaid kestliku arengu poliitikaraamistiku lahutamatu osa. Õiglase ülemineku poliitika peaks olema keskendatud kliimapoliitika meetmete kahjuliku (väheneva) jaotusliku mõju korrigeerimisele (kui mõju tekitab väiksema sissetulekuga rühmadele suurema suhtelise koormuse). Selles tuleks keskenduda tööturu üleminekute aktiivsele juhtimisele ja tegeleda ka regionaalarengu küsimustega (nt majanduslikult haavatavad piirkonnad, mis sõltuvad tugevalt energiamahukatest tööstusharudest).

4.6.1. Õiglasel üleminekul on kaks peamist mõõdet: tulemused (uus tööhõive- ja sotsiaalne olukord vähese CO 2 -heitega majanduses) ja protsess (kuidas eesmärgini jõutakse). Tulemuseks peaks olema kõigile inimväärne töö kaasavas ühiskonnas ja vaesuse kaotamine. Eesmärgini jõudmine peaks põhinema juhitud üleminekul, millega kaasneb sisuline sotsiaaldialoog kõigil tasanditel, tagamaks, et koormuse jagamine on õiglane ja kedagi ei jäeta maha.

4.7. Et meie majandusmudel kujundataks peatsete probleemide lahendamiseks ümber õiglaselt, peavad vastupidavuse tugevdamise strateegiate keskmes olema investeerimisstrateegiad, sealhulgas riiklikud investeeringud oskustesse ja haridussüsteemidesse, või üldisemalt rääkides sotsiaalsed investeeringud ning investeeringud keskkonnasäästlikkust edendavatesse tehnoloogiatesse.

4.7.1. Digiülemineku mõjuga toimetulekuks on vaja arendada oskusi ja suutlikkust, mis võimaldavad inimestel täita mitterutiinseid kognitiivseid ülesandeid, samuti võimalust oskuste uuendamiseks kogu elu jooksul. Arvestades, et olemasolev (ja suurenev) ebavõrdsus määrab suurel määral üliõpilaste akadeemilise tulemuslikkuse, on oluline viia ellu sotsiaalseid investeerimisstrateegiaid, et kedagi ei jäetaks maha.

4.7.2. 2 -neutraalsus, on vaja põhjalikku muutust, nagu tõdetakse Euroopa Komisjoni teatises (COM(2018) 773 final). EL 27 investeeringud taastuvenergiasse olid 2017. aastal vaid 50 % tasemest, mis saavutati 2011. aastal, ja ka 30 % vähem kui 2016. aastal Nii avaliku kui ka erasektori investeeringuid tulevikus kliimaneutraalsesse majandusse tuleb suurendada, et saavutada ELi uuendatud heitkoguste vähendamise eesmärgid aastaks 2030, ning selleks, et saavutada 2050. aastaks Pariisi kokkuleppe eesmärkidele vastav CO-neutraalsus, on vaja põhjalikku muutust, nagu tõdetakse Euroopa Komisjoni teatises (COM(2018) 773 final). EL 27 investeeringud taastuvenergiasse olid 2017. aastal vaid 50 % tasemest, mis saavutati 2011. aastal, ja ka 30 % vähem kui 2016. aastal ( 8 ) . Püsivalt väheaktiivne investeerimine taastuvatesse energiaallikatesse Euroopas on vastuolus ka jätkuvalt suurte fossiilkütuste toetustega liikmesriikides. Probleem ei ole mitte ainult vähene investeerimine: halvasti jaotatakse ka olemasolevaid ressursse. Nende negatiivsete suundumuste ümberpööramiseks on vaja selgeid poliitilisi eesmärke ja sidusamat poliitikaraamistikku. Igal juhul peavad fossiilkütuste ajastu lõpuga Euroopas kaasnema vajalikud investeeringud, mis tagavad siin töötajate kaitse, uute töökohtade loomise ja kohaliku arengu toetamise. Üleminekuprotsessid tuleb sotsiaalpartnerite ja kodanikuühiskonna organisatsioonidega läbi rääkida ning need peavad olema seotud läbipaistvuse ja tõhusa teabevahetuse poliitikaga.

4.8. Konkurentsivõime praegused tõlgendused on keskendatud kulupõhisele tõlgendamisele, peamiselt tööjõukuludele, kuid nendes käsitletakse ka energiakulusid. Konkurentsivõime säilitamisel pööratakse tähelepanu tavaliselt tööjõu ühikukulude muutumisele. Konkurentsivõime kvaliteedi näitajad (tööviljakus, ressursitõhusus ja energiatõhusus) peaksid muutuma olulisemaks ja neid peaksid arvesse võtma ka riiklikud tootlikkuse komiteed.

4.9. Ühe olulise eesmärgina tuleb süvalaiendada Euroopa makromajandusliku juhtimise mehhanismi. Selleks tuleb võtta terviklik ja integreeriv lähenemisviis jätkusuutliku majanduse kontseptsioonile, mis hõlmab sotsiaalsed ja keskkonnanäitajad Euroopa poolaasta protsessi ning tugevdab seega nii vastupidavust kui ka jätkusuutlikkust.

5. Juhtimisvahendid ja majanduspoliitika ELi ja liikmesriikide tasandil, et saavutada vastupidavam ja jätkusuutlikum majandus

5.1. Investeeringute, eriti avaliku sektori investeeringute tähtsus peatsete üleminekuprotsessidega kohanemise soodustamisel ning eelarvepoliitika tähtsus šokkide leevendamisel tähendab, et ELi ja liikmesriikide tasandil tuleb selleks eelarvepoliitikas kindlasti võimalusi ette näha. EL peaks seadma endale eesmärgi jõuda lühikese ajaga kriisieelse investeeringute tasemeni. See tähendaks investeeringute puudujäägi kaotamist ja seega investeeringute suurendamist kahe kuni kolme SKP protsendipunkti võrra ehk umbes 300 miljardit eurot aastas EL 28 liikmesriigis ( 9 )

5.2. Tulude tugevdamiseks ja piisavate eelarvevahendite tagamiseks ELis ja liikmesriikides tuleb teha suuremaid jõupingutusi maksupettuse, maksustamise vältimise, rahapesu, maksuparadiiside ja liikmesriikide ebaõiglase maksukonkurentsi vastu. Ilma et see piiraks innovatsiooni toetamist, peaksid liikmesriigid leppima kokku ELi tasandi meetmete kooskõlastamises, et survestada digivaldkonna suurettevõtjaid maksma õiglast osa maksudest igale liikmesriigile, kus nad kasumit teenivad.

5.3. ELi majanduse juhtimise süsteemi, sealhulgas majandus- ja rahaliidu ülesehitust, tuleb parandada, et vältida majanduskasvu pidurdumist ja riikide eelarvepoliitika koormamist ülesannetega, mida see ei saa ega pea täitma.

5.4. Kõige soovitavam variant oleks piisavalt suure eelarvevõimekuse loomine euroalal, et tagada šokkide korral stabiliseerimine, mis näib praegu siiski takerdunud olevat.

5.5. Prioriteetide seas peaks tähtsal kohal olema ka riiklike investeeringute kaitsmise võimalus riigi tasandil, eriti majanduslanguse ajal. Ilma et see piiraks riigi rahanduse jätkusuutlikkuse säilitamist, võiks praeguseid ELi eelarve-eeskirju muuta või tõlgendada nii, et eelarvepuudujäägi arvutamisest jäetakse välja avaliku sektori investeeringud, eelkõige sotsiaalsed investeeringud ja investeeringud keskkonnaprojektidesse ( 10 )

5.6. Pangandusliit tuleb välja kujundada Euroopa hoiuste tagamise skeemi ja ühtse kriisilahendusmehhanismi ühise eelarvepõhise kaitsekorra loomisega. Komitee kordab oma muret takistuste pärast, mida paljud valitsused seavad nende kahe projekti elluviimise teele, mis on olulised finantsstabiilsuse ja lõppkokkuvõttes euroalal tehtavate erasektori investeeringute kaitsmiseks ning on sedasi seotud vastupidavuse suurendamisega.

5.7. Tuleks luua ühine turvaline vara, edendada kapitaliturgude liitu, vähendades sellega finantsvaldkonna killustatust, toetada rahapoliitika potentsiaali ja leevendada pankade ja riikide vastastikust sõltuvust, asendades riigivõlakirjad pankade bilansis. Viimati nimetatu sillutaks teed ka vajalikele, kuid seni poliitiliselt keerukatele reformidele, mis süvendavad märkimisväärselt majandus- ja rahaliitu. Euroalasse mittekuuluvad riigid saaksid osaleda ühise turvalise vara programmis. Rahandusasutused ja Euroopa majanduspoliitika eest vastutavad asutused peaksid võtma arvesse oma olukorda, et tagada kogu Euroopa finantssüsteemi vastupidavus.

5.8. Euroopa poolaasta peaks hõlmama märgatavamalt ja sidusamalt vastupidavuse arengut, et suurendada ülespoole suunatud lähenemist ja jätkusuutlikkust kõigis etappides, alates iga-aastasest majanduskasvu analüüsist (mis võiks muutuda iga-aastaseks majanduskasvu ja jätkusuutlikkuse analüüsiks) kuni riiklike reformikavade ja riigipõhiste soovitusteni.

5.9. Palju on tegureid, mis mõjutavad majanduslikku vastupanuvõimet ning on majandus- ja rahaliidu toimimise seisukohalt olulised. Euroopa poolaasta, mitmeaastase finantsraamistiku 2021–2027 ning muude õigus- ja haldusvahendite kaudu peaksid Euroopa institutsioonid ja liikmesriigid koostama ühtse tegevusprogrammi, et edendada ja tugevdada peamisi tegureid, mis edendavad majanduslikku vastupanuvõimet kogu ELis ja liikmesriikide omavahelist lähenemist nende tegurite mõttes.

5.10. Kokkuvõtteks leiab komitee, et tegevusprogrammi tuleks peamiste vastupanuvõime teguritena lisada järgmised meetmed: a) tugevdada finantsstabiilsust: suurendada Euroopa stabiilsusmehhanismi (ESM) finantssuutlikkust, edendada maksude ühtlustamist hõlmavat Euroopa maksupoliitikat, hõlbustada liikmesriikide eelarvepiisavust ja luua maksupettusega võitlemiseks tõhusad mehhanismid; b) kujundada välja rahaliit, laiendades Euroopa Keskpanga eesmärke, luues võlainstrumentide emiteerimise suutlikkusega ühise Euroopa riigikassa, parandades euroala juhtimist ja muutes selle demokraatlikumaks; c) suurendada Euroopa riikide majanduse tootlikkust, keskendudes sellistele põhiteguritele nagu investeeringud (avalik ja erasektor), teadusuuringud, arendustegevus, haridus ja kutseõpe, ärijuhtimise parandamine ja töötajate osalemine; d) tööturud ja tööhõive kvaliteet: tugevdada kollektiivläbirääkimisi ja sotsiaaldialoogi, tagada, et automaatsed stabilisaatorid toimiksid tõhusalt ning kavandada rohkem ja paremini aktiivset tööhõivepoliitikat. Euroopa töötuskindlustuse loomine, mis täiendab riiklikke kindlustusi, oleks üleeuroopalise majandusliku vastupanu võime suurendamise vahend, mis tugevdaks ka liidus ühtekuuluvust. Palume Euroopa institutsioonidel uurida selle rahastamist mitmeaastase finantsraamistiku 2021–2027 raames; e) edendada sotsiaalset ühtekuuluvust ja arenemist kaasavama ühiskonna loomiseks, kohaldades Euroopa sotsiaalset sammast, kasutades selleks asjakohast rahastamist, ning f) soodustada äriinvesteeringute jaoks soodsa keskkonna loomist ja parandada ettevõtete rahastamist, kujundada kiiresti välja kapitaliturgude liit ja pangandusliit, sealhulgas Euroopa hoiuste tagamise skeem.

5.11. Euroopa Keskpank koos enamiku teiste maailma suurte keskpankadega peab tõenäoliselt jätkama oma ebaharilikku rahapoliitikat seni, kuni inflatsiooniootused jäävad alla sihttaseme. Samuti peaks keskpank kaaluma rohelistesse ja digiülemineku projektidesse tehtavate investeeringute otserahastamist.

5.12. Tulevane mitmeaastane finantsraamistik peaks kajastama vastupidava ja jätkusuutliku majanduse arendamise eesmärki. Komisjoni ettepanek mitmeaastase finantsraamistiku 2021–2027 kohta ei võimalda piisavaid vahendeid järgmiste vastupanuvõime tegurite tugevdamiseks: investeeringud ja uus investeeringute stabiliseerimise funktsioon; ühtekuuluvuspoliitika, mis soodustab liikmesriikide majanduslikku ja sotsiaalset lähenemist; sotsiaalse ühtekuuluvuse sisepoliitika, mis on sätestatud Euroopa sotsiaalõiguste sambas, ning käesolevas arvamuses soovitatud õiglased üleminekud. Komitee kordab oma arvamuses 2020. aasta järgse mitmeaastase finantsraamistiku kohta ( 11 ) esitatud taotlust, et järgmise mitmeaastase finantsraamistiku rahalised vahendid küündiksid 1,3 %ni EL 27 kogurahvatulust. Euroopa Komisjoni mitmeaastase finantsraamistiku ettepanekus kavandatud ühtekuuluvuspoliitika rahastamise vähendamine – 10 % võrreldes praeguse mitmeaastase finantsraamistikuga – tundub eriti vastuvõetamatu, arvestades vajadust tugevdada vastupidavust ja jätkusuutlikkust suurendavaid peamisi poliitikavaldkondi.

5.12.1. Selleks et hõlbustada üleminekut jätkusuutlikule majandusele, peaksid olema kättesaadavad sihtotstarbelised rahalised vahendid (nt õiglase ülemineku fond), mis on kooskõlas Euroopa Parlamendi 2018. aasta ettepanekuga luua selline fond, millele eraldatakse 4,8 miljardit eurot.

5.12.2. ELi struktuuri- ja ühtekuuluvuspoliitika tuleks integreerida jätkusuutliku majanduse paradigmaga. Kuigi kliimamuutuste leevendamine (ja nendega kohanemine) on Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide rahastamisprioriteet, toetavad seda eesmärki peamiselt toetused taastuvenergiale ja energiatõhususele. Kliimaneutraalsele majandusele ülemineku toetamise mõttes ei ole seda veel üldiselt integreeritud ning puuduvad õiglasele üleminekule pühendatud prioriteedid.

5.12.3. Komitee väljendab muret, et fossiilkütuste energiaprojektide rahastamine Euroopa Investeerimispanga ja Euroopa Strateegiliste Investeeringute Fondi (EFSI) kaudu on suurem kui puhta energia rahastamine. Kuigi gaasitaristut rahastatakse nn sildenergia jaoks, on vaja kohaldada rangemaid heitkoguste vähendamise eesmärke.

5.12.4. ELi ja liikmesriikide toetuspoliitika peab olema kooskõlas eesmärgiga saavutada 2050. aastaks kliimaneutraalsus. Kõik toetused sellisele majanduslikule tegevusele, mis seda eesmärki mõjutavad või kahjustavad keskkonda muul viisil, tuleks võimalikult kiiresti kõrvaldada.

5.13. Arvestades vastupidavama ja jätkusuutlikuma majanduse ülesehitamiseks vajalike meetmete ja jõupingutuste ulatust, on sotsiaalpartnerite ja muude kodanikuühiskonda esindavate organisatsioonide aktiivne osalemine hädavajalik, et kujundada õiglase ülemineku viisid ja vastupidavuse saavutamise võimalused. Töötajate osaluse ja töökohtadel demokraatia tugevdamine võiks aidata kaasa suuremale kohanemisvõimele ja vastupidavusele tööstuses. See on vastupanuvõimet mõjutav tegur, mis tugevdab omakorda muid äriühingute ja majanduse toimimisega positiivses seoses olevaid tegureid: tootlikkust, innovatsioonisuutlikkust, tööhõive kvaliteeti jne. Ka töötajate ühistud võivad näidata ettevõtetes kindlalt toimiva demokraatia eeskuju, mis põhineb ühistel huvidel ja solidaarsusel ning seotusel kohaliku piirkonnaga.

5.13.1. Teisest küljest on töötajate osalus ülioluline edukal rohelisele majandusele üleminekul ja digiüleminekul. Töötajate osaluse ja ettevõtetes toimiva demokraatia olemasolevaid vahendeid tuleb kasutada. Sotsiaalpartnerid ja ELi institutsioonid peavad tagama, et sellised vahendid on olemas kõigis ELi liikmesriikides ja et nad järgiksid õiglast üleminekut edendavaid sotsiaaldialoogimenetlusi. Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni 2015. aasta õiglase ülemineku suunised ( 12 ) pakuvad valitsustele ja sotsiaalpartneritele praktilisi vahendeid selle ümberkujundamisprotsessi juhtimisel.

Brüssel, 17. juuli 2019 Euroopa Majandus-ja Sotsiaalkomitee president Luca JAHIER

(1) Euroopa Komisjon, märgukiri eurorühmale: majanduslik vastupanuvõime majandus- ja rahaliidus, 13. september 2017.

(2) Aruteludokument „Euroopa kestliku arengu saavutamine aastaks 2030“, Euroopa Komisjon (2019).

(3) Raworth (2017).

(4) ELT C 228, 5.7.2019, lk 37.

(5) ELT C 143, 22.5.2012, lk 39.

(6) ELT C 75, 10.3.2017, lk 6.

(7) ELT C 62, 15.2.2019, lk 73.

(8) Frankfurt School-UNEP-BNEF (2018).

(9) How to close the European investment gap? (Kuidas kaotada Euroopa investeeringute puudujääk?), Michael Dauderstädt, Friedrich Ebert Stiftung.

(10) ELT C 262, 25.7.2018, lk 28 ning Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Euroaala majanduspoliitika“, ELT C 159, 10.5.2019, lk 49.

(11) ELT C 440, 6.12.2018, lk 106.

(12) Guidelines for a just transition towards environmentally sustainable economies and societies for all.