Süsinikdioksiidi heite ülekandumise ohuga seotud rühmad ja kriteeriumid. Siia kuuluvad sektorid, kus võib avalduda suur süsinikdioksiidi heite ülekandumise oht selle tõttu, et nendele sektoritele eraldatakse CO2-mahukuse ja kaubandusmahu tõttu rohkem tasuta LHÜsid. Praegu on nende sektorite eristamine väga piiratud, sest 97 % neist on kantud süsinikdioksiidi heite ülekandumise ohuga sektorite loetellu. Mõjuhinnangus uuritakse võimalust läheneda asjale eesmärgipärasemalt. tuginedes sektorite eristamisel süsinikdioksiidi heite ülekandumise ohuga kokkupuute suurusele – tegemist on kehtiva kriteeriumi väikese muudatusega; kohaldades kõikide suhtes ühesugust tegurit; eristades nelja sektorite rühma.

Tootmistase ja kohandamine. Tootmistase korrutatakse võrdlusalusega, et määrata kindlaks LHÜde kogus käitise kohta. Tootmistaseme kindlaksmääramise võimalused olenevad sellest, kui mitme aasta andmeid arvutamiseks kasutatakse, kui sageli nende aastate andmeid ajakohastatakse ja kuidas võetakse arvesse tootmistaseme iga-aastaseid muutusi. Mõjuhinnangus käsitletakse lähtetasemel põhinevat valikut (üks kord kindlaks määratud tootmistase ja praegused tootmise muutusi käsitlevad eeskirjad), alternatiivset valikut, mille puhul varasem tootmistase määratakse üks kord viie aasta (2013–2017) andmete põhjal kogu kümne aasta pikkuseks ajavahemikuks, ja veel ühte valikut, mille puhul tootmistase määratakse kaheks viie aasta pikkuseks ajavahemikuks (2013–2017 ja vastavalt 2018–2022). Tootmise märkimisväärse suurenemise ja vähenemise korral rakendatakse samu künnisväärtusi nagu suurenenud ja vähenenud tootmise korral. Kui tootmismaht kasvab, eraldatakse uute osalejate reservist suurem kogus LHÜsid, mida on kas kindlaksmääratud hulk (lähtetase) või mida on täiendatud perioodi jooksul kasutamata jäänud LHÜde arvel. Seda võib rahastada LHÜdega 4. kauplemisperioodi arvel või 3. perioodil jaotamata jäänud 250 miljoni LHÜ arvel.

Võrdlusalused. Võrdlusaluseid (LHÜde hulk toodangu ühe tonni kohta) on võimalik ajakohastada mitmel viisil ja erineva sagedusega. Mõjuhinnangus kaalutakse lähtetaseme valikut (ajakohastamise aluseks on käitajate esitatud uued andmed), ühtse kindla määraga ajakohastamist, kindla määraga korduvat ajakohastamist, ajakohastamist, mille puhul uued andmed kombineeritakse kindla määraga ajakohastamisega, ja täieliku andmekogumi korduvat ajakohastamist.

ELi kliimapoliitika ja ELi HKSi kui selle peamise elluviimisvahendi üldine eesmärk on aidata kaasa maailma keskmise temperatuuri tõusu piiramisele kuni 2 Celsiuse kraadini üle industriaalühiskonna eelse taseme. Poliitika konkreetne eesmärk on ELi HKSi eeskirjade täpsustamine ja täiustamine 2020. aasta järgseks perioodiks, et viia need kooskõlla 2030. aasta heitkoguste vähendamise eesmärgiga. Kolme klastri (LHÜde tasuta eraldamine, süsinikdioksiidiheite vähendamist toetavad rahastamismehhanismid ja praegu kehtivate eeskirjade edasine täiustamine) tegevuse eesmärk on vältida eespool kirjeldatud probleeme.

Praegused ELi HKSi raames rakendatavad eeskirjad kehtivad alates 2013. aastast ja on suhteliselt värsked, kuid kogemused näitavad, et 2020. aasta järgset perioodi silmas pidades tuleks kaaluda HKSi peamiste aspektide (LHÜde kehtivus, liidu register ja väikeheitetekitajad) teatavaid muudatusi.

2030. aasta raamistiku üks osa on Euroopa Ülemkogu kokkulepe luua süsinikdioksiidiheite vähendamise toetamiseks kolm rahastamismehhanismi. Kõigepealt luuakse innovatsioonifond suurusega 400 miljonit LHÜd, mille kaudu toetatakse eriti uuenduslikke, teedrajavaid, süsinikdioksiidiheidet vähendavaid projekte Euroopa tööstus- ja energeetikasektoris, tuginedes programmi „NER300” olemasolevatele vahenditele. Lisaks kasutatakse umbes 310 miljonit LHÜd moderniseerimisfondi loomiseks, et toetada energiatõhususe parandamise ja energiasüsteemide nüüdisajastamise kaudu väiksema sissetulekuga ELi liikmesriike. Samuti saavad väiksema sissetulekuga liikmesriigid jätkata LHÜde tasuta eraldamist oma energeetikasektorile, kuid mitte rohkem kui 40 % ulatuses nende enda enampakkumisel müüdavate LHÜde kogusest enne ümberjaotamist. Käesolevas mõjuhinnangus analüüsitakse parimaid valikuid nende süsinikdioksiidiheite vähendamist toetavate rahastamismehhanismide kavandamiseks.

LHÜde tasuta eraldamine tööstussektorile aitab vältida võimalikku süsinikdioksiidi heite ülekandumise (direktiivi tekstis on kasutatud terminit „süsinikdioksiidi leke”) ohtu juhul, kui muudes tähtsamates majandusriikides puuduvad võrreldavad kliimapoliitika meetmed. Lahendada tuleb küsimus, kuidas kehtestada tulevikus eeskirjad LHÜde tasuta eraldamise kohta tööstusele, et jaotada parimal viisil umbes 6,3 miljardit olemasolevat tasuta eraldatavat LHÜd kooskõlas Euroopa Ülemkogu määratletud põhimõtetega.

Aastani 2030 seatud kliima- ja energiapoliitika raamistiku mõju hindamise käigus analüüsiti ELi kliimapoliitika eesmärke aastani 2030 ja ELi heitkogustega kauplemise süsteemi (edaspidi „HKS”) toimimist. Euroopa Ülemkogu saavutas 2014. aasta oktoobris kokkuleppe raamistiku kohta aastani 2030, mis näeb ette ELi kasvuhoonegaaside heitkoguste siduva vähendamise 2030. aastaks vähemalt 40 % võrreldes 1990. aastaga ja HKSis vastava heitkoguste vähendamise eesmärgi 43 % võrreldes 2005. aastaga, samuti lubatud heitkoguse ühikute (LHÜd) (direktiivi tekstis on kasutatud terminit „saastekvoot”) jätkuva tasuta eraldamise tööstussektorile ning rahastamismehhanismide loomise, et tagada ELi üleminek vähese süsinikdioksiidiheitega majandusele. Lahendada tuleb ka küsimus, kuidas kohandada HKSi direktiivi asjakohased sätteid 2020. aastale järgnevaks perioodiks, jätkates samal ajal süsteemi täiustamist saadud kogemuste alusel.

Sektorite nõuete täitmise kulud sõltuvad CO2-hinnast, tasuta eraldatavate LHÜde hulgast ja tootmise käigus tekkivatest heitkogustest. LHÜde tasuta eraldamise eeskirjad ei avalda CO2-hinnale otsest mõju, sest olemasolevate LHÜde üldkogus (ülempiir) on varem kindlaks määratud. Nagu on analüüsitud kliima- ja energiapoliitika 2030. aasta raamistiku mõjuhinnangus, määratakse CO2-ga seotud kogukulud makrotasandil üldise eesmärgiga vähendada heitkoguseid 40 % ja konkreetse eesmärgiga vähendada heitkoguseid HKSi raames 43 %.

3.1.Süsinikdioksiidiheite vähendamist toetavad rahastamismehhanismid

Innovatsioonifondi rakendamiseks kaalutakse praeguse programmi „NER300” eeskirjades projektide sõelumise ja riskijagamise meetodi muutmist, eriti tööstuslike projektide puhul.

Praegune projektide sõelumise raamistik põhineb uuenduslikkuse potentsiaali ning tehnilist ja majanduslikku elujõulisust arvestaval rahastamiskõlblikkuse hindamisel ja valikumeetodil, mille aluseks on ühikukulu põhine paremusjärjestus. Selle korra võib säilitada või seda võib tööstussektori puhul muuta, lisades projektide korratavuse ja uuenduslikkuse alusel järjestamise kriteeriumi.

Rahalise toetusega seotud võimalikud muudatused on maksimaalse rahastusmäära suurendamine ja toetuse osaline sidumine projektitsükli varasemate etappidega, näiteks ehitusetappide vahe-eesmärkidega. Ulatuslikuma mõjuga muudatusteks on praeguste tagastamatute tulemuspõhiste toetuste asendamine rahalise vahendiga, näiteks tagatisega või osalusega aktsiakapitalis. Nende aspektide põhjal on vaetud kahte võimalikku valikut.

1. valik – praegu kehtivaid eeskirju täiendatakse vajaduspõhisema lähenemisega tööstusprojektidele ja rahastamismäära suurendamisega. Selles mõjuhinnangus vaadeldakse küll rahastamismäära suurendamise mõju, aga taastuvate energiaallikate, süsinikdioksiidi kogumise ja säilitamise ning tööstust käsitlevate rakendusaktide jaoks on vaja ulatuslikumaid katsetusi turutingimustes.

2. valik – praegu kehtivaid eeskirju muudetakse: toetust antakse püsiva rahastamisvahendi kaudu finantsmeetme raames.

Valikute analüüsist selgub mitu kompromissi: murrangulise uuenduse saavutamine ja samaaegne piiratud vahendite parima kasutamise sihipärane toetamine; CO2-heidet vähendava innovatsiooniga seotud rahaliste takistuste kõrvaldamine ja samal ajal tõhusa, lihtsa haldusstruktuuri loomine. 1. valik võimaldaks projektide rahastajate jaoks CO2-heidet vähendava innovatsiooniga seotud konkreetsed rahalised takistused tõhusamalt kõrvaldada. Sellega võib kaasneda vähemmärgatav võimendav mõju ja toetatavate projektide väiksem arv kui praegu kehtivate eeskirjade või 2. valiku edasise rakendamise korral, kuid see annab suuremad võimalused konkreetsete tõkete kõrvaldamiseks, et toetada taastuvate energiaallikate, süsinikdioksiidi kogumise ja säilitamise ning tööstuse vallas tehtavate murranguliste uuenduste äriotstarbel kasutamist. Kui võtta arvesse tööstuslike projektide korratavust, võiks see võiks luua ELi suure lisandväärtuse. Sarnaseid tulemusi võiks saavutada ka üldjärjekorras toimuva valikuprotsessi puhul, mis on välja pakutud 2. valikus, kuid see ei laseks projektide ettepanekuid hästi võrrelda ning väga uudsete projektide toetamiseks tuleb seda arvatavasti kombineerida lisavahenditega.

Moderniseerimisfondi puhul seondusid peamised kaalutud valikuvariandid juhtimisstruktuuriga ja erinevate rollidega, mida liikmesriigid, Euroopa Komisjon ja Euroopa Investeerimispank (EIP) võivad fondi eesmärkide edendamiseks täita.

Seoses liikmesriikide ja komisjoni rolliga võivad varieeruda kaks peamist tegurit: rahastamiskõlblikkuse, valiku ja investeeringutega seotud suuniste kindlaksmääramise ulatus komisjoni antud rakendusaktides ning tulevikus eeskirju ja suuniseid määrava juhtorgani koosseis.

Juhtorganisse võivad kuuluda toetust saavad liikmesriigid või kõik liikmesriigid (rahastajad ja toetusesaajad) ning komisjon. EIP võib kontrollida ainult hoolsuskohustuse täitmist ja kanda nõuandvat rolli, kuid ta võib ka tegutseda fondihaldurina toetust saavate liikmesriikide ja komisjoni nimel. Allpool kirjeldatud valikud kajastavad erinevaid kombinatsioone.

1. valik: toetust saavatel liikmesriikidel on suur valikuvabadus ja vastutus, moderniseerimisfond kujundatakse vastavalt riigi erivajadustele. Toetust saavatest liikmesriikidest koosnev juhtorgan määrab kindlaks rahastamiskõlblikkuse kriteeriumid ja projektid. Rakendusaktidega sätestatakse üldised suunised koos juhtorgani vastu võetud üksikasjalike otsustega. Komisjon abistab haldusküsimustes, EIP kontrollib hoolsuskohustuse täitmist.

2. valik: tihedam koostöö. Investeerimissuunised lepitakse kokku kõikide liikmesriikide esindajatest koosneva juhtorgani ja komisjoni vahel. Komisjon abistab haldusküsimustes, EIP kontrollib hoolsuskohustuse täitmist. EIPl on fondihaldurina tähtsam roll ja talle jääb kohustus anda aru juhtorganile, hinnata konkreetseid programme, projekte ja rahalisi vahendeid ning teha järelevalvet tulemuslikkuse näitajate üle.

3. valik: toetust saavad liikmesriigid teevad kindlaks finantsmeetmete raames toetatavad projektid, mis vastavad rakendusaktides sätestatud rahastamiskõlblikkuse kriteeriumidele ja projektide valiku üldistele põhimõtetele. Komisjon abistab haldusküsimustes, EIP kontrollib hoolsuskohustuse täitmist.

Moderniseerimisfondilt oodatakse selliste investeeringute käivitamist, mis olenevalt toetatavate projektide liigist võivad luua töökohti, vähendada kasvuhoonegaaside heitkoguseid ja parandada kohalikku õhukvaliteeti. Eeltoodud kolme valikut on võrreldud tõhususe, sidususe, turumoonutuste ja halduskoormuse näitajate põhjal ja võimalikud on kompromissid. Esmatähtis on tõhusus, mis tagab, et juhtimisstruktuur aitab kaasa fondi eesmärkide saavutamisele. 3. valikut iseloomustab lihtne juhtimisstruktuur, kuid selle puhul kaasatakse vähem erainvesteeringuid. 1. valik võimaldab täita riigi prioriteete, kuid ei tarvitse täielikult kajastada Euroopa prioriteete. Selle rakendamisel võivad riigisisest energiaturgu ohustada moonutused ja investoreid koormav killustumine, mille tagajärjel tõhusus väheneb. 2. valik kujutab endast tasakaalustatud käsitust, mis võimaldab kaasata kõige rohkem erainvesteeringuid ja võtta arvesse nii riiklikke kui ka Euroopa prioriteete.

Mis puudutab LHÜde valikulist tasuta eraldamist eesmärgiga hoogustada investeeringuid energeetikasektori ajakohastamisse, siis hinnati peamiste aspektidena ajastust, investeeringute valikut ja aruandlust, sest praegu lähenevad seda valikut kasutavad liikmesriigid nendele küsimustele erinevalt ning see mõjutab enampakkumisel müüdavate LHÜde mahtu ja ajastust või kahjustab tegevuseesmärke (läbipaistvus, lihtsus ja energiaturu võimalik moonutamine).

Võimalike muudatuste hulka kuulub praeguste riiklike kavade asendamine avatud konkurssidega, mille aluseks on sihipärased tulemused (riigihange või konkureeriv pakkumismenetlus, mille puhul investeeringud valitakse välja / järjestatakse parima hinna ja kvaliteedi suhte alusel) või komisjonipoolne avalikustamine liikmesriikide esitatavate aruannete asemel. Üks valikuvõimalus on LHÜde võrdses koguses tasuta eraldamine aasta jooksul, millega vahetatakse välja praegu kasutatav langeva kõvera meetod, mis mõjutab ebasoodsalt investeeringute jaotumist perioodi jooksul ja turule tulevate LHÜde varu. Kui tasuta LHÜsid ei anta, võib enampakkumise ühtlustatud eeskirjade abil vähendada praegu liikmesriikide vahel esinevat erinevust ja pakkuda konkreetse ajakava kasutamata LHÜde müümiseks enampakkumisel. Nende aspektide põhjal on kaalumisel kolm meetmepaketti.

1. valik: sujundatud meetod koos ühtsemate eeskirjade ja menetlustega, mis piiravad investeeringutega viivitamist, ja komisjoni avalikustatud aruannetega. See valik vähendaks metoodilisi erinevusi liikmesriikide vahel, säilitades samal ajal enamiku põhimõtetest.

2. valik: muutused, mille keskmes on investeeringute konkureeriv ja avatud valik. Avatud konkurss vähendab ulatuslike investeeringutega seotud võimalikku turumoonutuse ohtu võrreldes hinna ja kvaliteedi suhte aluseks võtmisega. Väiksemaid investeeringuid saaks heaks kiita riigiabi eeskirjade võimaliku tulevase üldise grupierandi alusel. Kasutamata LHÜde müümist enampakkumisel võib ühe või kahe aasta võrra edasi lükata.

3. valik: kõige ulatuslikum ühtlustamine, mille puhul kehtib tasuta LHÜde eraldamisel kindel protsendimäär aastas. See meetod on turu jaoks täielikult prognoositav. Kõikide rahastamiskõlblike investeeringute valik toimub avatud konkursi kaudu, mis põhineb parimal hinna ja kvaliteedi suhtel.