KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE vabatahtliku kvaliteedimõiste „saarepiirkonna põllumajandustoode” kasutuselevõtu kohta /* COM/2013/0888 final */





SISUKORD 1........... Sissejuhatus................................................................................................................... 3 2........... Saarepiirkonna põllumajanduse olukord....................................................................... 3 2.1........ Saarepiirkonna põllumajanduse sotsiaal-majanduslik tähtsus......................... 5 2.2........ Põllumajandustootmine saartel....................................................................... 6 3........... Liikmesriikide märgistussüsteemid............................................................................... 7 4........... Vabatahtlik kvaliteedimõiste........................................................................................ 9 4.1........ Toodete või tootmisviiside horisontaalsed omadused.................................... 9 4.2........ Lisaväärtus.................................................................................................... 10 4.3........ Euroopa mõõde............................................................................................. 10 5........... Kokkuvõte.................................................................................................................. 10 KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE vabatahtliku kvaliteedimõiste „saarepiirkonna põllumajandustoode” kasutuselevõtu kohta 1. Sissejuhatus Määruse (EL) nr 1151/2012 (põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta)[1] artikli 32 kohaselt peab komisjon esitama Euroopa Parlamendile ja nõukogule hiljemalt 4. jaanuariks 2014 aruande ja vajaduse korral asjakohased seadusandlikud ettepanekud uue mõiste „saarepiirkonna põllumajandustoode” kasutuselevõtu kohta. Artikliga 32 nähakse ette, et mõistet võib kasutada üksnes toodete puhul: · mis on ettenähtud inimtoiduks ja loetletud aluslepingu I lisas; · mille tooraine pärineb saarelt ja · mida töödeldakse (töödeldud toodete puhul) saarel juhul, kui see mõjutab oluliselt lõpptoote eriomadusi. Komisjon on võtnud mitmeid meetmeid, et liidu saarepiirkondade põllumajandust paremini mõista, konsulteerides selleks liikmesriikide ja sidusrühmadega[2] ning korraldades arutelusid asjakohastes foorumites[3]. 2013. aasta juunis korraldas komisjon kahepäevase seminari saarepiirkonna põllumajandus- ja toidutööstustoodete[4] teemal. Need toimingud ja Teadusuuringute Ühiskeskuse teadus- ja poliitikaaruanne,[5] mis koostati pärast seminari, on andnud märkimisväärse panuse käesoleva aruande jaoks. Käesolevas aruandes uuritakse saarepiirkonna põllumajanduse sotsiaalmajanduslikke aspekte ja eripärasid, vaadatakse läbi olemasolevad märgistussüsteemid ja arutletakse vabatahtliku kvaliteedimõiste „saarepiirkonna põllumajandustoode” kasutuselevõtu vajalikkuse üle. 2. Saarepiirkonna põllumajanduse olukord Kõnealuses aruandes tähendavad need rubriigid järgmist: – Vabatahtlik kvaliteedimõiste „saarepiirkonna põllumajandustoode” on üldnimetus/horisontaalne mõiste, mis märgitakse toote sildile ilma piltideta (nt logodeta) ja viitamata seejuures konkreetse saare nimele. Mõistet kasutatakse ainult toodete juures, mis: (1) on ette nähtud inimtoiduks, (2) on loetletud aluslepingu I lisas ja (3) mille tooraine pärineb saarelt. Toodet töödeldakse (töödeldud toodete puhul) saarel juhul, kui see mõjutab oluliselt lõpptoote eriomadusi[6]. – „Saarepiirkonna põllumajandus” tähendab põllumajandustoodete ja toiduainete tootmist saartel. – „Saarelt pärit toode” tähendab põllumajandustoodet või toiduainet, mis toodeti saarel. Tundub, et mõistet „saar” on erinevalt mõnest geograafilisest mõistest suhteliselt lihtne defineerida: merega ümbritsetud maatükk. Eriotstarbel on tihti kasutatud ka täpsemaid definitsioone, võttes arvesse lisakriteeriume, näiteks: · suurus (pindala või elanikkonna mõistes), · püsiühenduse olemasolu mandriga või kaugus mandrist, · piirkondliku haldusasutuse olemasolu. Statistikas on Eurostat kehtestanud saare määratlemiseks järgmised kriteeriumid: (i) miinimumpindala 1 km2; (ii) miinimumkaugus saare ja mandri vahel 1 km; (iii) alaline elanikkond üle 50 inimese; (iv) puudub püsiühendus mandriga (nt sild, tunnel, tamm); (v) tegu ei ole mõne ELi pealinna asukohaga. Nende kriteeriumite rakendamine põllumajandustoodete märgistamise valdkonnas põhjustaks mõningaid raskusi. Näiteks tuleks välistada väheste elanikega saared ja saared, mis on mandriga püsivalt ühenduses, ent mis ei ole sellega majanduslikult integreeritud. Üle 50 elanikuga saarestik, mis koosneb mitmest väiksema elanikkonnaga saarest (selline on olukord näiteks paljudel Soome ja Rootsi saartel), tuleks välistada, ehkki neil on sarnased probleemid. Struktuuri- ja ühtekuuluvusfondide[7] mõistes on saared „saareliikmesriigid, kes saavad Ühtekuuluvusfondi toetust, ja teised saared, välja arvatud need, kus asuvad liikmesriikide pealinnad või millel on püsiühendus mandriga”. Erinevalt Eurostati definitsioonist kuuluvad siia alla kõik väikesed ja rannikuäärsed saared ja kaks saareliikmesriiki (Malta ja Küpros), ent mitte Iirimaa, Ühendkuningriik ega paljud väikesaared, millel on püsiühendus mandriga. Arvestades erinevate määratlustega, on raske öelda, kui palju ELis täpselt saari on. Kõige kitsamate määratluste (puudub püsiühendus, miinimumsuurus jne) alusel on saari hinnanguliselt 300, ent kui arvestada ainult geomorfoloogilisi kriteeriume[8] on saari üle 300 000 (enamjaolt Soomes ja Rootsis). Kuigi saared on geomorfoloogilises, looduslikus, demograafilises, kultuurilises ja halduslikus mõistes väga erinevad, on neil siiski mõned laiemad ühised jooned: · paljud saared on mägised; · nende kliima on tihti mereline; · nad asuvad halva ligipääsetavusega piirialadel; · nende looduskapital on ainulaadne ja õrn; · nende demograafia on tavaliselt dünaamiline (välja arvatud väiksematel saartel, millele on iseloomulik rahvastiku kahanemine); · nende eeliseks on tugev kultuuriline identiteet; · paljudel juhtudel on neil autonoomne haldusasutus. See, kuidas määratleda saart, oleneb määratluse eesmärgist. Mis puutub saarepiirkonna põllumajandustoodete märgistamisse, siis tuleb kohaldatava definitsiooni üle otsustamiseks täpselt määratleda, mida silt edasi andma peaks. 2.1. Saarepiirkonna põllumajanduse sotsiaalmajanduslik tähtsus Põllumajandus ja toiduainetööstus on ELi saarte jaoks olulised majandussektorid. Põllumajandus, metsandus ja kalandus moodustavad 2,7 % nende kogulisandväärtusest. EL 27 kogulisandväärtusest moodustavad need sektorid 1,6 %. Ka toidutööstus on saartele olulisem kui mandriosale ja moodustab 19 % tööstuse tööhõivest. ELi tasandil on sama näitaja 13 %. Saarte riiklik panus põllumajanduse valdkonnas on suurim Kreekas ja Itaalias, eelkõige nende kolme suure saare tõttu (Sitsiilia, Sardiinia ja Kreeta). Sitsiilia ja Sardiinia toodang moodustab üle poole ELi saarepiirkondade põllumajanduse toodangust ning Kreeta, Assooride ja Réunioni toodang moodustab 5‑10 %. Põllumajandusettevõtete struktuuriuuringu andmete alusel oli 2011. aastal ELi NUTS 2 saarepiirkondades 572 000 põllumajanduslikku majapidamist, saarepiirkonna põllumajanduslikke majapidamisi oli kokku ligikaudu 600 000. Nende põllumajandustoodang kokku oli hinnanguliselt 11,4 miljardit eurot aastas. Saarepiirkonna põllumajandus seisab silmitsi järgmiste struktuuriprobleemidega: · põllumajandusettevõtte kasutatav põllumaa on ELi keskmisest väiksem; · saarepiirkonna põllumajanduslikud majapidamised on vähem tööjõumahukad kui mandri omad; · eraldatuse tõttu on transpordikulud suured (tootmiskulud on kaks kuni kolm korda suuremad kui mandril); · väikese elanike arvu tõttu on piiratud nii tootmise mitmekesisus kui ka kohalik konkurents; · rahvaarvu vähenemise tõttu kaob ka oskusteave; · tootmine on tihti spetsialiseerunud ja seega tundlikum rahvusvahelise majanduse kriiside suhtes; · vee- ja energiavarustusel ning jäätmekäitlusel võib olla saarepiirkonna põllumajandusele kahjulik mõju. Sidusrühmade arutelude käigus on selgunud, et neil probleemidel võib olla saarepiirkonna toodete omadustele ja kohalikele tootmisviisidele ka positiivne mõju. Saarte põllumajandustoodangu puhul kasutatakse ära kohalikke eripärasid, seades eesmärgiks kvaliteedi. Lisaks on esmatootmine, töötlemine ja turustamine, mis viiakse läbi väga kõrgel tasemel ning traditsioonilise oskusteabe alusel, omavahel tihedalt seotud. Ka on mõne saare eraldatuse tõttu kohalikud tootmisviisid paranenud. 2.2. Põllumajandustootmine saartel Ülekaalus on kaks tooterühma: puu- ja juurviljad ning erikultuurid, nagu oliivid ja vein. Nende kahe rühma kogutoodang moodustab 4,7 % ja 3,6 % ELi kogutoodangust vastavates sektorites ning peaaegu 60 % ELi saarepiirkondade põllumajanduse kogutoodangu väärtusest, ent vaid 30 % kogu ELi toodangust. Saarepiirkonna põllumajanduslikud majapidamised on peamiselt spetsialiseerunud aiandusele. Mõned erandid (nt teravili Sitsiilias ja suhkruroog mõnel troopilisel saarel) välja arvatud, on teravili ja põllukultuurid ELi üldise olukorraga võrreldes alaesindatud. Saarte loomakasvatust iseloomustab lamba- ja kitsekasvatusele spetsialiseerunud põllumajanduslike majapidamiste rohkus. Lamba- ja kitseliha tootmine on väärtuse poolest saartel kolm korda olulisem kui ELis keskmiselt. Liikmesriikide ja sidusrühmade arvamused lähevad aga lahku saarepiirkonna toodete omaduste eripärade suhtes. Mõned arvavad, et saarepiirkonna toodetel on erilised omadused tänu: · traditsioonilisele oskusteabele; · erilistele kliimatingimustele, mis mõjutavad valmimist, töötlemist ja transporti; · kohaliku päritoluga toorainele. Neid erilisi omadusi seostatakse otseselt traditsioonide, oskusteabe ja retseptidega, mida antakse edasi põlvest põlve, ning ainulaadsete tingimustega, mida rakendatakse kohalike põllukultuuride viljelemisel ja omamaiste tõugude kasvatamisel. Teiste arvates on keeruline eristada saarepiirkonna toodete eripära mandriosa rannikuala toodetest, kuna saarel tootmine ei anna otseselt mingeid erilisi lisaomadusi, v.a otsene päritolukoht. Ei eksisteeri tootmisviisi, mida tuleks tingimata läbi viia saarel, ja eksikombel vaadeldakse mõnd tootmisetappi, nagu suitsutamine või kuivatamine, saare kliimast tingitult ainulaadsena, ehkki kliima ei pruugi erineda läheduses asuva mandri rannikualast. Ülaltoodust võib järeldada: Saartepiirkondade põllumajandustel on ühiseid jooni, ent need on pigem seotud struktuuriprobleemide kui toodete eripäradega. Nende probleemidega seoses on võetud juba mitmeid meetmeid, nagu struktuurifondid, maaelu arengu programmid, ühise põllumajanduspoliitika otsetoetuste kavad, transpordipoliitika, teadusprogrammid, kohalikud arendusstrateegiad jne. Struktuuriprobleemidel võib olla saarepiirkonna toodete ja tootmisviiside omadustele positiivne mõju (nt kvaliteedi, oskusteabe, toormaterjalide säilitamine, kohalike tootmisviiside parandamine). Looduslike ja inimtegurite mõjul on saarepiirkonna toodetel erilised omadused, mis on tavaliselt spetsiifilised ühele saarele. Kuna saared on väga erinevad, tundub võimatu nimetada erilisi omadusi, mis oleksid ühised kõigile saarepiirkonna toodetele, või vähemalt aluslepingu I lisas loetletud toodetele, mis on ettenähtud inimtoiduks. 3. Liikmesriikide märgistussüsteemid Hetkel ei eksisteeri ei ELi ega riiklikul tasandil õiguslikku vahendit spetsiifiliselt saarepiirkonna põllumajandustoodetest valmistatud toodete või saarepiirkonna põllumajandustoodete kaitsmiseks. Järgnev hõlmab kaudselt saarepiirkonna põllumajandustoodete turustamist ja kaitseb neid väärkasutamise, eksitava või ebaausa tegevuse eest. · ELi kvaliteedikavad, eriti: - kaitstud päritolunimetused (KPN) ja kaitstud geograafilised tähised (KGT); - POSEI määrused liidu äärepoolseimate piirkondade[9] põllumajanduse kohta, mis hõlmavad peamiselt saarepiirkondi ja millega nähakse ette ELi ametlik kvaliteedikava (edaspidi RUP logo[10]); · ühise õiguse eeskirjad, nt ELi ja liikmesriikide kaubamärgisüsteemid, ebaausat konkurentsi ja üldist tarbijakaitset käsitlevad eeskirjad, tarbijatele toidualase teabe esitamist käsitlevad määrused ELi ja liikmesriikide tasandil; · vahendite kombineerimine, nagu piirkondlike, ühiste või sertifitseerimisega seotud kaubamärkide süsteemid ja ELi kvaliteedikavad (RUP logo, KPN/KGTd või mahepõllumajandus). Näited põllumajandustoodetest või toiduainetest, mille märgisel on viide saarepäritolule, on kogutud mittetäielikku loetelusse, mis põhineb: · Siseturu Ühtlustamise Ameti ja Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni kaubamärkide andmebaasidest pärit meetmetel; · turul esinevatel märgistel; · ELi kvaliteedikavadel; · ühistel piirkondlikel kaubamärkidel ja algatustel. Neist ainult vähesed sisaldavad viidet üldisele/horisontaalsele mõistele „saar” ja/või selle tõlkele. Suurem osa 8 400 põllumajandustoodete ja toiduainete või jookide kaubamärgist sisaldab teatava saare nime ja ainult 1360 sisaldavad mõistet „saar” või selle tõlget, mis moodustab 16 % kõigist kogutud kaubamärkidest. Mõned neist, millega kaasneb tavaliselt geograafiline mõiste, mis määratleb täpse saarepiirkonna, on tõepoolest mõeldud saarepiirkonna põllumajandustoodetele, ent 80 % neist (väljamõeldud nimetused, kaubamärgid jne) ei ole. Üle 85 % märgistest loetelus viitavad teatavale saarele ja toote pärinemisele sellelt konkreetselt saarelt või saarestikust, nt Sardiinia, Assoorid, Madeira või Martinique. Kaubamärkide omanikud on huvitatud pigem kitsa ja täpselt määratletud päritolu märkimisest kui üldisest viitest, et nende tooted pärinevad saarelt. Paljud ELi saarepiirkondade tooted on registreeritud piirkondliku kaubamärgina[11]. Paljudel saartel ja/või saarestikel on üks või mitu ühist kaubamärki, mis muudavad samas tarbija jaoks arusaamise keeruliseks. Need märgid põhinevad ühistel või sertifitseerimisega seotud kaubamärkidel, mille omanikud on erasektori sidusrühmad, kohalikud asutused või avaliku ja erasektori partnerlused ning nad kõik on pooleldi kujundusliku elemendiga kaubamärgid (s.t sisaldavad nime ja sümbolit). RUP logo kasutatakse ELi äärepoolseimatest piirkondadest pärit väga spetsiifiliste kvaliteettoodete puhul. Need tooted peavad vastama kvaliteeti, maaharimist, tootmist või tootmisviise, esitlust ja pakendamist käsitlevatele nõuetele. Logo kasutatakse kõige enam Guadeloupe'ilt, Martinique'ilt, Kanaari saartelt ja Madeiralt pärit banaanidel, aga ka teistel neist piirkondadest pärit puuviljadel (nt ananassid ja melonid), köögiviljadel, lilledel ja veinil. Saarepiirkonna kaitstud päritolunimetused ja kaitstud geograafilised tähised moodustavad umbes 10 % kõigist ELis registreeritud põllumajandustoodete ja toiduainete geograafilistest tähistest: 1. oktoobril 2013 toodeti saartel 118 KPN/KGT toodet 1 158st. 50 saartelt pärit veininimetust on samuti kaitstud ELi kvaliteedikava alusel. Kokku on ELi saartelt pärit 168 registreeritud KPN/KGT toodet. KPN/KGT tooted moodustavad umbes 5 % ELi saarte põllumajandustoodangu koguväärtusest (Teadusuuringute Ühiskeskuse aruanne). Kohanimed viitavad peamiselt kõnealuse saare nimele (52 % juhtudest, peamiselt Kreeka, Sardiinia, Korsika ning Kanaari ja Baleaari saared), vahel lisatakse täiendavaid nimesid (eriti Kreetalt pärit nimetuste puhul, mis üldiselt annavad täpsemat teavet saareosa kohta, kust toode pärineb). Muudel juhtudel (32 %) viitab nimetus piirkonnale saarel. Nii on see suurema osa Sitsiilia nimetuste puhul, aga ka teiste puhul, näiteks Stornoway Välis-Hebriididel jne. Mõnel juhul (8 %) viidatakse saarestiku nimele (nt Assoorid, Shetlandi, Orkney ja Kanaari saared). Liikmesriikidelt/sidusrühmadelt kogutud arvamustest ja KPN/KGT logode uurimisest selgus, et: · Tootjarühmad ei anna oma logodel süstemaatilist teavet saarepäritolu kohta. Logodel ei keskenduta tavaliselt konkreetsele saarele. Enamasti kasutatakse väljamõeldud logosid. · Eripärast, erilistest omadustest ja saarepiirkonna toodete kvaliteedist teavitamisel eelistatakse KPN/KGT kavasid. Tavaliselt viidatakse konkreetse saare või päritolupiirkonna nimele. · Üldise mõiste „saarepiirkonna toode” kasutamisest on vähe näiteid: - Taani (mesi Læsø saare tumedatelt mesilastelt, õunad Fejø saarelt); - Soome („Ahvenamaa lammas” või „saarestikutoode”) ja - Madalmaad („Waddengoud”). Vähe näiteid on ka piirkondlike asutuste loodud ühistest piirkondlikest logodest: Madeira („Madeira toode”) ja Kanaari saared („Tenerife Rural”, „Gran Canaria Calidad”, „Alimentos del Hierro”). Sidusrühmad esitasid ka tõendeid eksitavate märgistuste kasutamisest või pettuslikest saarepiirkonna põllumajandustoodetest (turistidele suunatud odavad jäljendused) ja rõhutasid saarepiirkonna põllumajandustoodete ehtsuse kaitsmise vajadust. Kokkuvõtteks on ELi saartelt pärit registreeritud KPN/KGT tooteid palju, aga nende osakaal kõigist toodetest ei ole oluliselt suurem kui ELis keskmiselt. Palju kasutatakse ka eramärgiseid, mis viitavad saarepäritolule, suurem osa neist ka konkreetsele saarepiirkonnale. 4. Vabatahtlik kvaliteedimõiste Vabatahtlik kvaliteedimõiste sätestati määruses (EL) nr 1151/2012, et aidata tootjatel anda teavet nende põllumajandustoodete lisaväärtuste või omaduste kohta. See määratletakse määruse artikli 29 lõikes 1: - mõiste on seotud ühe või mitme tooteliigi horisontaalse omaduse või põllumajandusliku tootmise või töötlemise viisiga, mida konkreetses piirkonnas kasutatakse, - mõiste kasutamine tõstab toote väärtust võrreldes teiste samaliigiliste toodetega ning - mõistel on Euroopa mõõde. 4.1. Toodete või tootmisviiside horisontaalsed omadused ELi saarte mitmekesise geograafia tõttu toodetakse palju ja erinevaid põllumajandustooteid ja toiduaineid, eriti erikultuure (puuviljad, köögiviljad, kartulid, oliiviõli ja vein), aga ka loomseid saaduseid (lamba- ja kitseliha ning vähemal määral piimatooted ja eluskari). Põllumajandus- ja toiduainete sektor on ELi saarepiirkondade majanduste jaoks olulisem kui ELile keskmiselt ja on tihti tugevalt seotud peamise majandustegevuse turismiga Paljudel saartel on „aruka spetsialiseerumisega” seotud arengustrateegiad, mille abil turismi ning kohaliku põllumajandus- ja toiduainesektori vahelist sünergiat ära kasutada. Kohalik oskusteave, traditsioonid, looduskapitali rikkus ja erinevate taimesortide ning loomatõugudega kaasnev bioloogiline mitmekesisus on tegurid, mille tõttu põllumajandus- ja toiduainetesektor on üks ELi saarte majanduskasvu eestvedajaid, eriti mis puutub kõrge lisaväärtusega nišitoodete arendamisse. Kuigi need elemendid on omased saarte põllumajandustavadele üldiselt, on neil konkreetsetelt saartelt pärit toodete puhul erinev väljund ja seega ei kuulu nad tingimata horisontaalsete omaduste alla, mis on omased kogu saartelt pärit toodete kategooriale. 4.2. Lisaväärtus Kuigi kõigil ELi saartel on ühiseid omadusi, mille võiks asetada üldise märgistuse, näiteks „saarepiirkonna põllumajandustoote” alla, lähevad arvamused sellise märgistuse lisaväärtuse kohta lahku. Selleks, et näidata oma toote pärinemist saarelt, viitab suurem osa tootjatest oma tooteid turustades konkreetsele saarele või saarestikule. Ei ole leitud ühtegi näidet kaubamärgist või kvaliteedikavast, mis hõlmaks kõiki saari hoolimata nende täpsest asukohast. Horisontaalseid märgistusi kasutavad väikeste saarte rühmad, nagu mitmed väikesaared Taanis või kasutatakse neid „saarestikutoodete” puhul (Soome), aga tegu ei ole siiski üldise horisontaalse saarepiirkonna põllumajanduse märgistuskavaga. Lisaks konkureerivad mõned saared üksteisega ja viide täpsele saarele annab tootjatele olulise võimaluse turul silma paista. 4.3. Euroopa mõõde ELi saartel on ühiseid omadusi, mis on seotud geograafiaga, loodus-, inim- ja sotsiaalkapitaliga ning majandusliku ja poliitilise sõltuvusega mandrist. Vastavalt TUÜ-IPTSi 2005. aasta piirkondliku ja sotsiaalse arvepidamise maatriksite kaubandusstruktuuridele[12] eksporditakse keskmiselt 60 % (väärtuse järgi) ELi saarte põllumajandustoodangust ja 35 % toiduainetööstuse toodangust, peamiselt vastava liikmesriigi mandriossa. Ainult 7 % (Madeira) kuni 18 % (Kanaari saared) põllumajandus- ja toiduainesektori toodangust viiakse teistesse liikmesriikidesse või kolmandatesse riikidesse, aga need tooted kuuluvad juba ELi kava alla (RUP logo). 5. Kokkuvõte Suurimad raskused ELi saarte ja nende põllumajandussektorite jaoks on struktuurilised ning nõuavad peamiselt struktuurilisi lahendusi ja poliitilisi strateegiaid, mida regionaalpoliitika abil osaliselt juba rakendatakse, ning ühelt poolt maaelu arengumeetmeid ja teiselt toetusi teatud ebasoodsate tegurite kompenseerimiseks. Kõik põllumajandus- ja toiduainesektori tooted ei saa aga kvaliteedi parandamiseks ja turuväärtuse suurendamiseks toetust olemasolevate toetuskavade ega ka era- või avaliku sektori algatuste alusel. Näiteks ainult 5 % (väärtusena) on hõlmatud KPN/KGTga ja RUP logo hõlmab ainult teatavaid äärepoolseimate piirkondade tooteid, mis vastavad teatavatele nõuetele. Teisest küljest on kehtestatud mitmeid erasektori standardeid, mis viitavad tihti konkreetsele geograafilisele päritolule. ELi saarte olukord tundub aga ebaühtlane. Kvaliteedimõiste „saarepiirkonna põllumajandustoode” kasuks rääkivad argumendid on: Ø tegu on vabatahtliku vahendiga, millega kaasneb üsna väike haldus-, kontrolli- ja eelarvekoormus, ja seetõttu sobib see väiketootjatele, eriti väikestel saartel, mis ei saa piisavalt toetusi, et teisi turustusvahendeid kasutada (nt ühised, sertifitseerimisega seotud ja piirkondlikud kaubamärgid, KPN/KGTd ja RUP logo). See oleks kasutatav ainult väikese osa saaretoodete puhul. Ø Kvaliteedimõiste annaks lisaks teabe- ja turustusvahendina kasutamisele mõnele saarepiirkonna põllumajandustootele ka lisaväärtust, eriti kui liikmesriigid tagavad, et see on integreeritud või seotud muude meetmetega. Teiselt poolt Ø võib kvaliteedimõiste „saarepiirkonna põllumajandustoode” asetada ebasoodsamasse olukorda tootjad, kes saavad juba abi kvaliteedikavadest, tekitades neile konkurentsi. On oht vähendada olemasolevate algatuste mõju (piirkondlikud märgid, KPN/KGTd jne), mida kontrollitakse rangemalt ja/või millele kehtivad rangemad sertifitseerimiseeskirjad ja millega kaasnevad seega ka lisakulud. Ø Hetkel ei ole saarepiirkonna toodetel üldisi märgistusi (märgistused ja reklaamid viitavad konkreetsetele saartele) ja see näitab, et saare mõiste ei ole piisavalt mõjus või sobilik tarbijatele teatava teabe edastamiseks. Ainus näide sellise teabe edastamisest on RUP logo, millel on piiratud kasutusala. Vabatahtlik kvaliteedimõiste võib olemasolevaid kavasid negatiivselt mõjutada. Ø Kuna suuremat osa saarepiirkonna tooteid ei ekspordita, vaid müüakse kohalikul turul või kõnealuse liikmesriigi mandriosas, võib väita, et märgistamisnõudeid saaks paremini reguleerida liikmesriigi tasandil. Ø Võimalike vabatahtliku kvaliteedimõiste tingimustele vastavate toodete hulk on tõenäoliselt väga piiratud määruses EL nr 1151/2012 sätestatud kohustustega, mis käsitlevad toormaterjali, töötlemise erinõudeid ja toodete piiramist I lisas sätestatud loeteluga. Ø Struktuuriprobleemid, millega saared silmitsi seisavad, võivad lahenduse leida olemasolevate struktuurivahendite abil. Selle aruande eesmärk on anda üksikasjalik analüüs arutelu tekitamiseks, kas uue saarepiirkonna põllumajandustoote kvaliteedimõiste kasutuselevõtt on õige viis aidata saarepiirkonna tootjatel anda paremini teavet oma toodetele väärtust andvate omaduste kohta. Komisjon kutsub Euroopa Parlamenti ja nõukogu üles seda aruannet arutama ja tervitab nende tagasisidet. [1] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1151/2012, 21. november 2012, põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta (ELT L 343, 14.12.2012, lk 1). [2] Küsimustikud liikmesriikidele ja sidusrühmadele (28. jaanuar 2013 ja 6. juuni 2013). [3] Kvaliteedipoliitika nõuanderühm ning säästva arengu, põllumajanduse ja maaelu arengu kvaliteedi eksperdirühm. [4] Sevilla, 13.–14. juuni 2013. [5] Santini F., Guri, F., et al. (2013), EU island farming and the labelling of its products, JRC Scientific and Policy Reports, JRC84949 [6] Määruse (EL) nr 1151/2012 artikkel 32. [7] Nõukogu määruse (EÜ) nr 1083/2006 (millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999) artikkel 52 (ELT L 210, 31.7.2006, lk 25). [8] http://www.scb.se/Pages/PressRelease____275646.aspx. [9] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 228/2013 ja komisjoni määrus (EÜ) nr.793/2006. [10] Prantsuse keeles régions ultra-périphériques (äärepoolseimad piirkonnad). [11] Paljudel saartel ja/või saarestikel on üks või mitu ühist kaubamärki, mis võib tarbijates segadust tekitada. [12] Mueller, M; Ferrari, E (2012), Social Accounting Matrices and Satellite Accounts for EU‑27 on NUTS 2 Level (SAMNUTS2), JRC Scientific and Policy Reports, EUR 25687 EN.