Finantskriisile reageerimiseks alustas EL pankade usaldatavusraamistiku laiaulatuslikku reformi, mille eesmärk on suurendada ELi pangandussektori vastupanuvõimet. Reformi üks põhielemente oli Baseli pangajärelevalve komitees kokkulepitud rahvusvaheliste standardite, eelkõige nn Basel III reformi rakendamine. Tänu sellele reformile oli ELi pangandussektor COVID-19 kriisi puhkedes vastupidav. Kuigi ELi pankade üldine kapitalitase on praegu keskmiselt rahuldav, ei ole mõningaid finantskriisi järel tuvastatud probleeme veel lahendatud. Eelkõige on lahendamata kaks peamist probleemi. Esiteks ei kajasta vaikimisi meetodid, mida pangad kasutavad oma kapitalinõuete arvutamiseks (nn standardmeetodid), piisavalt hästi riske, millele pangad on avatud (st nad ei ole piisavalt riskitundlikud), mis toob kaasa ebapiisavad (kas liiga kõrged või liiga madalad) kapitalinõuded. See omakorda võib negatiivselt mõjutada pankade tegevust. Teiseks tekitavad keerukad meetodid, mida on lubatud kasutada peamiselt suurtel pankadel (nn sisemudeli meetodid), sarnaste või isegi identsete riskide puhul väga erinevaid kapitalinõudeid. See raskendab pankade omavahendite suhtarvude võrdlemist ja vähendab usaldust nende suhtarvude ja seega ka sisemudeleid kasutavate pankade vastu. Lisaks ei ole teatavat liiki varade kohta piisavalt kvaliteetseid andmeid, mis võimaldaksid kapitalinõudeid usaldusväärselt ja kindlalt modelleerida. Pankadel, kes kasutavad nende varade puhul sisemudeleid, ei pruugi seega olla piisavalt kapitali seonduvate riskide katmiseks.

Lisaks vajadusele tegeleda nende puudustega, viies lõpule rahvusvahelisel tasandil kokku lepitud kriisijärgse reformi, toob üleminek kestlikumale majandusele pankade jaoks kaasa riske, mida nad peavad finantsstabiilsuse tagamiseks nõuetekohaselt juhtima. Kestliku rahanduse strateegias rõhutati vajadust integreerida kliima- ja keskkonnariskid paremini ELi usaldatavusraamistikku. Praegustest õiguslikest nõuetest üksi ei piisa, et motiveerida panku keskkonna-, sotsiaal- ja juhtimisriske süstemaatiliselt ja järjepidevalt juhtima.

Teine tähelepanu vajav valdkond on usaldatavusnõuete nõuetekohase täitmise tagamine. Järelevalveasutustel on selles oluline roll. Järelevalveasutustel peavad olema selleks vajalikud vahendid ja volitused (nt volitused anda pankadele tegevuslubasid, kontrollida nende juhtkonna sobivust või määrata neile karistusi eeskirjade rikkumise korral). Kuigi ELi õigusaktidega on tagatud ühtlustamise miinimumtase, on järelevalvevahendid ja -menetlused liikmesriigiti väga erinevad. Selline killustatus järelevalveasutuste teatavate volituste ja vahendite määratlemisel ning nende kohaldamisel liikmesriikides õõnestab võrdseid tingimusi ühtsel turul ning tekitab kahtlusi seoses ELi pankade kindla ja usaldusväärse juhtimise ja järelevalvega. See probleem on eriti terav pangandusliidu kontekstis. 19 eri õigussüsteemi erinevused takistavad ühtsel järelevalvemehhanismil täitmast oma järelevalveülesandeid tulemuslikult ja tõhusalt. Lisaks peavad piiriülesed pangagrupid kohaldama sama usaldatavusküsimuse puhul mitut erinevat menetlust, mis suurendab põhjendamatult nende halduskulusid.

Teine oluline vahend on turudistsipliin. Selleks et investorid saaksid täita oma rolli pankade käitumise jälgimisel, peab neil olema juurdepääs vajalikule teabele. Praegused raskused juurdepääsu saamisel usaldatavusnõuetekohasele teabele, jätavad turuosalised ilma teabest, mida neil on vaja pankade usaldatavusnõuete täitmise olukorra kohta. See vähendab lõppkokkuvõttes pankade usaldatavusraamistiku tulemuslikkust ja võib tekitada kahtlusi pangandussektori vastupanuvõime osas, eriti stressiperioodidel.