ET Euroopa Liidu Teataja C 48/38

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Kriisi järel: siseturu uus finantssüsteem” (omaalgatuslik arvamus)

2011/C 48/08

Raportöör: Edgardo Maria IOZIA

Kaasraportöör: Umberto BURANI

18. veebruaril 2010 otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastavalt kodukorra artikli 29 lõikele 2 koostada omaalgatusliku arvamuse teemal:

„Kriisi järel: siseturu uus finantssüsteem.”

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav ühtse turu, tootmise ja tarbimise sektsioon võttis arvamuse vastu 8. juulil 2010.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 465. istungjärgul 15.-16. septembril 2010 (16. septembri istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 160, vastu hääletas 8, erapooletuks jäi 2.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee soovib käesoleva omaalgatusliku arvamusega näidata, millised võiksid olla mõned Euroopa finantssüsteemi reformid: kuidas finantssüsteem peaks olema reguleeritud, kuidas parandada selle toimimist ja kuidas vähendada süsteemseid riske. Finantskriis võib veel uue hoo ja intensiivsusega lõkkele lüüa, kui ei pidurdata kontrollimatuid spekulatsioone ja kui valitsused ei anna vastuseid, mida on juba liiga kaua oodatud.

1.2 Millist siseturu finantssüsteemi on kriisi järel vaja? Euroopa Keskpank ja Euroopa Keskpankade Süsteem, kommerts- ja investeerimispangad, vastastikused ja ühistu-tüüpi finantsinstitutsioonid, eetilised pangad, kindlustusseltsid, pensioni- ja investeerimisfondid, erakapitali investeerimisfondid ja riskihajutamisfondid, reitinguagentuurid, finantstoodete ja väärtpaberite loojad, turustajad ja müüjad; börsid, reguleerimata turud; turu reguleerijad, järelevalveasutused, krediidireitinguagentuurid: need on peamised finantssüsteemi osalised, keda kutsutakse üles oma käitumist muutma, kohanduma rangemate eeskirjadega ja kohandama oma organisatsiooni uute ülesannetega, mis neile määratakse.

1.3 Mitte kõiki turuosalisi ei saa pidada vastutavaks. Õnneks ei kannatanud mõned olulised sektorid, nagu mõned olulised rahvusvahelised kontsernid otseselt kriisi all, sest nende tegevus oli väga kaugel suurest finantskaosest. Kindlustusseltsid, ühistu- ja rahvapangad, hoiupangad ning peamised Euroopa ja globaalsed kommertspangad ei ole pidanud tegema rahaliste kaotuste tõttu finantskohandusi ega paluma valitsustelt abi.

1.4 „Kriisi on põhjustanud moraalne allakäik” – komitee on selle Tomáš Baťa 1932. aastal öeldud lausega nõus ja märgib, et kahjuks ei ole midagi muutunud! See on töötajate ja pensionäride, ettevõtete, üldsuse, kodanikuühiskonna organisatsioonide, tarbijate ja lõppkasutajate huvides, et nad saaksid arvestada tõhusa, turvalise ja mõistlike tasudega finantssüsteemiga, kuhu nad saaksid usaldada oma säästud ja pöörduda majanduslikele algatustele toetuse saamiseks. See on hädavajalik majanduskasvu vahend, mis täidab olulisi sotsiaalseid ülesandeid, nagu pensionid, haigus-, õnnetusjuhtumi- ja kahjukindlustus. Äärmiselt tõsine finantskriis on selle kõik üldise usalduse kaotusega ohtu seadnud.

1.5 Tuleb taastada usaldus nii finants- kui ka poliitilistesse institutsioonidesse ning reguleerivatesse ja järelevalveasutustesse, kes ei osanud ega suutnud seda katastroofi vältida, mis on IMFi kõige uuemate hinnangute järgi senini 2300 miljardit eurot maksma läinud.

1.6 Üldsus on sügavalt mures. Finantskriisist tulenenud likviidsuskriis on avaldanud suurt mõju reaalmajandusele: töötus on ületanud 10 % piiri, jõudes 22 %-ni Lätis ja 19 %-ni Hispaanias ning töötute arv ületas detsembris 23 miljoni piiri. See arv suureneb ilmselt veelgi. Kõikides riikides on riigieelarve defitsiit väga suur ja see nõuab parandusmeetmeid, mis ei aita kindlasti kaasa majanduskasvule, vaid pigem pidurdavad juba praegu nõrka majanduse elavnemist, s.t et see ei avalda tööhõivele positiivset mõju.

1.7 Komitee on viimastel aastatel koostanud mitmeid arvamusi, milles ta on teinud mitmeid ettepanekuid, mida on tihtipeale ignoreeritud. Kui neid ettepanekuid oleks kuulda võetud, siis oleksid nad kindlasti aidanud kriisi hävitavaid mõjusid vältida või vähemalt leevendada.

1.8 Komitee palub ELi institutsioonidel reformiprotsessi kiirendada. Üks ja pool aastat pärast Larosière'i komisjoni järelduste tutvustamist ei ole Euroopa otsustusprotsess ikka lõppfaasis. Valitsused on kahjuks reformikava nõrgendanud, välistades näiteks selle, et Euroopa tasandi amet sekkuks piiriülestesse finantsinstitutsioonidesse.

1.8.1 Komitee tervitab komisjoni teatist seadusandlike algatuste kohta, mis võetakse reguleerimise karmistamise ja finantsturu läbipaistvuse suurendamiseks. Sellised ettepanekud, mis esitati käesoleva arvamuse koostamisel, on samm õiges suunas. Kõige olulisem on krediidireitinguagentuuride järelevalve parandamine ja arutelu algatamine äriühingu üldjuhtimise kohta. Meetmetepaketti täiendavad aruanded direktorite palkade ja palgapoliitika kohta. Komisjon on võtnud ülesandeks esitada järgneva kuue kuni üheksa kuu jooksul täiendavad ettepanekud, et parandada tuletisinstrumentide turgude toimimist, võtta asjakohased meetmed lühikeseks müügi ja krediidiriski vahetustehingute puhul ning esitada finantsinstrumentide turgude direktiivi täiendused.

1.8.2 Komitee ootab suure huviga teisi välja kuulutatud algatusi vastutuse valdkonnas: hoiuste tagamise skeemide direktiivi ja investeeringute tagamise skeemide direktiivi läbi vaatamine. Ka turu kuritarvitamise direktiiv ja kapitalinõuete direktiiv (CRD IV) vaadatakse läbi ning samas on ettevalmistamisel uus ettepanek jaekliendile suunatud kombineeritud investeerimistoote kohta. Regulatiivse meelevaldsuse vähendamiseks avaldab komisjon teatise sanktsioonide kohta finantsteenuste sektoris.

1.9 Komitee leiab, et tuleks teha rohkem tööd selleks, et valmistada ette kriisijärgset finantssüsteemi, mis peaks olema läbipaistev, sotsiaalselt ja eetiliselt vastutustundlik, paremini kontrollitud, uuenduslik ja mille kasv oleks tasakaalustatud, kooskõlas ülejäänud majandussüsteemiga ning suunatud keskpika ja pikaajalise väärtuse loomisele ja jätkusuutlikule kasvule.

1.10 Finantsalal töötab mitu miljonit inimest. Enamik neist on suurepärased ja oma tööd professionaalselt tegevad inimesed, kes väärivad kõigi austust. Mõned üksikud vastutustundetud ja jultunud inimesed on kahjustanud kogu töötajate kategooria reputatsiooni.

1.11 Komitee soovitab suurendada läbipaistvust, eelkõige riskide kindlaks tegemisel. Börsivälised turud ei tohiks olla avatud kahepoolsetele tehingutele, vaid piirnema vaid keskse vastaspoolega tehingutega, kus keskne vastaspool võib üldist riskitaset jälgides piirata tehingutele juurdepääsu kõige riskialtimate osalistele. Sellised tehingud peaksid toimuma ühtsel platvormil või vähemalt kindlal platvormide kogul, mis suurendaks turgude läbipaistvust.

1.12 Ettevõtte sotsiaalne vastutus peaks peegelduma kõikides tegevustes ja käitumistes finantssektoris. Eelistatud on pigem müüginumbreid kui korralikke investeerimisnõuandeid. Tuleb taastada kõrge kutse-eetika tase, mõista otseselt hukka kutseühingud, kes peaksid ennetavate meetmetega innustama korrektset käitumist ja karistama neid ettevõtteid, kes on mõistetud süüdi pahatahtlikes tegudes, pettustes või teistes kriminaalõiguse alla kuuluvates tegudes.

1.13 Liikmesriikide ja Euroopa asjaomaseid ameteid peaks juhtima avatumalt ja demokraatlikumalt, kaasates seejuures sidusrühmad reguleerimisse ja järelevalvesse. Ettevõtte juhtimises peaks tunnistama ka töötajate, ettevõtete, tarbijate ja lõppkasutajate rolli. Komitee soovitab kodanikuühiskonda konsulteerimisse ja mõju hindamisse rohkem kaasata. Komisjoni hiljutistes otsustes eksperdirühmade valimisel keskendutakse ainult tööstusele, kaasamata samas asjakohaselt tarbijaid ja töötajaid. Komitee rõhub jätkuvalt sellele, et kodanikuühiskond oleks eksperdirühmades ja komisjoni loodud komiteedes tasakaalustatult esindatud.

1.14 Ettevõtteid peaks juhtima nii, et hea maine ja läbipaistvuse nõudeid laiendataks direktoritelt ka aktsionäridele. Ettevõtte kapitali päritolu on senini peetud vaikimisi seaduspäraseks, samas kui vastuolulised näited on näidanud, et see ei ole alati nii.

1.15 Juhtide roll on muutunud liiga suureks ning tihtipeale on nende palgad astronoomiliselt suured. Palgad on säilinud ka peale riigistamist, mis võeti ette selleks, et päästa mõned finantsasutused pankrotist. On vaja korralikku boonuste piiramise süsteemi, kus boonust võiks anda ainult stabiilselt keskpikas perioodis saavutatud üle keskmise tulemuste eest. Personalile tuleb anda selliseid stiimuleid, mis ei oleks seotud nõuetekohaselt tarbijate vajadustega mitte arvestavate pangatoodete kampaaniatega, vaid vastutustundliku müügiga; algatustes peaks väärtustama inimkapitali kvaliteeti ametialase panuse, klientide rahulolu ja suurema professionaalsuse seisukohast.

1.16 Komitee soovitab liikmesriikide järelevalveasutustel võtta vastu mitmeid tõhusaid meetmeid, kuid järelevalveasutused ei tundu olevat eriti veendunud vajaduses meetme järgi, mis ei ole mitte ainult moraliseeriv, vaid millega püütakse tuleviku jaoks säilitada nii avalik kui ka varjatud riskiprofiil. Paljusid väga kõrge riskiga tehinguid, mida tehti kasumi ja boonuse saamiseks, oleks olnud võimalik vältida.

1.17 Komitee kutsub üles jätma Euroopa õigusaktidest välja viide reitingule seoses investeeringute hindamise ja sellest tuleneva kattega riskifondides. See oleks kooskõlas Basel II kokkuleppe põhimõtetega. Samuti kustub komitee liikmesriikide ameteid üles vaatama üle investeerimispoliitika.

1.18 Liikmesriigi riigivõlga peaks hindama ainult uus sõltumatu Euroopa amet. Teated riigivõla reitingu alandamisest, nagu hiljuti Kreeka ja teiste raskustes olevate Euroopa riikide puhul, on põhjustanud turgudel mitmesuguseid probleeme, õhutanud finantsspekulatsioone ja süvendanud muljet sügavast kriisist.

1.19 Kreekale antud abi aitab kaitsta rahvusvahelist finantssüsteemi, mis on taganud Kreekale laenu sadade miljardite eurode väärtuses ja toetunud maailma kõige suuremale kommertspangale, kes varjas suuremahulisi laene, nii et need ei ilmnenud Kreeka ametlikes majandusaasta aruannetes. Juba ainuüksi Prantsuse ja Saksa pangad andsid Kreekale 115 miljardit eurot laenu (vastavalt 76,45 miljardit ja 38,57 miljardit). Jälle peavad Euroopa maksumaksjad maksma ebaseadusliku tegevuse eest. Kreeklased peavad aga selle eest maksma tohutut majanduslikku ja sotsiaalset hinda.

1.20 Komitee leiab, et teatud finantstegevuste maksustamise teemat tasuks põhjalikumalt käsitleda, eelkõige nende tegevuste puhul, mis on eelkõige spekulatiivsed. Kõnealusel teemal võeti hiljuti vastu üks arvamus.

1.21 Komitee soovitab luua integreeritud kriisijuhtimise süsteemid, mis sisaldaksid tõhusaid kriteeriume varajase hoiatuse, ennetuse ja kriisist väljumise kohta. Tuleb kujundada liikmesriikide ametite vahelised usaldusväärsed vastastikuse vastutuse mehhanismid, eelkõige seoses peamiste Euroopa kontsernidega: Kesk- ja Ida-Euroopas on näiteks finantsturud pea ainult Lääne kindlustusseltside ja pankade käes.

2. Sissejuhatus

2.1 „Kriisi on põhjustanud moraalne allakäik.

Majanduskriisi murdepunkt? Ma ei usu spontaansetesse murdepunktidesse. See, mida me kutsume tavaliselt majanduskriisiks, on vaid teine nimi eetika allakäigule.

Moraalne allakäik on põhjus ja majanduskriis vaid tagajärg. Paljud inimesed meie riigis arvavad, et majanduslikust allakäigust on võimalik rahaga välja tulla. Mina kardan selle vea tagajärgi. Praeguses olukorras ei ole meil vaja geniaalseid pöördeid ega lahendusi.

Meil on vaja moraalset lähenemisviisi inimestele, tööle ja avalik-õiguslikule omandile.

Lõpetame pankrottide toetamise, laenude andmise, väärtuste hülgamise mittemillegi nimel ja töötajate ärakasutamise. Mõningaid asju oleksime pidanud sõjajärgsest vaesusest välja tulemiseks paremini tegema, muutma töö tõhusamaks ja säästud tulusamaks, atraktiivsemaks ja ausamaks, selle asemel, et anda alla laiskusele ja raiskamisele. Sul on õigus, et tuleb üle saada usalduskriisist, kuid sellest ei saa üle saada tehniliste, rahaliste või laenuvahenditega. Usaldus on isiklik ja seda saab taastada ainult eetilise käitumise ja isikliku eeskujuga.” Tomáš Baťa, 1932.

2.2 Miski ei ole muutunud.

2.2.1 Selle tsitaadiga, mis on komitee arvamuses ebatavaline, soovitakse juhatada sisse teema, mida käsitletakse palju jõulisemalt, kui seda tehtaks lihtsalt kriisi – poliitikute, järelevalveasutuste, reitinguagentuuride, finantssektori, investorite ja aktsionäride vigu – taas õpetajalikult analüüsides. Kriisist on kirjutatud lõputult, kuid piisab sellest, et öelda, et tarvitusele võetud, kaalumisel olevad või kavandatud meetmed makro- ja mikrotasandi usaldatavusjärelevalve valdkonnas on kehtivad ja ratsionaalsed, kuid puudu on kõikehõlmavast ja struktuurilisest lülist turu (pangad, kindlustusseltsid, finantsturud) järelevalve ja maksesüsteemide kontrolli vahel. Maksesüsteemid võivad anda väärtuslikke signaale üksikute puuduste või süsteemsete ohtude kohta, kui neid tõlgendatakse õigesti. Ametivõimud peavad uurima, kas tasuks kasutusele võtta ristkontrollisüsteem.

2.2.2 Varasemast erinevalt ei kavatse kodanikuühiskond jätta arutelu finantssüsteemi tuleviku üle ainult spetsialistidele, ekspertidele ja poliitikutele, vaid kavatseb osaleda aktiivselt jätkusuutliku finantssüsteemi loomisel, sest valikud avaldavad paratamatult mõju töötajatele, ettevõtetele ja üldsusele. Kõigepealt kõige haavatavamate pankade päästmiseks kasutatud riigi raha ja seejärel hapniku andmine majandusele, mis oli lämbumas enneolematu likviidsuskriisi all, on suurendanud riigieelarve defitsiiti ja -võlga, mis tuleb taas täiendavate parandusmeetmetega tasakaalu viia. See koormab aga üldsust taas kulude ja maksudega, mis on viimane asi, mida tal vaja on.

2.2.3 Kriisjärgne finantssüsteem ei tohiks ega saaks olla sama, mis on kujunenud viimase 20 aasta jooksul. Tuleb loobuda sellisest kasvutempost, mida lühiajaline poliitika plahvatuslikult kiirendas.

2.2.4 Väga suur tulusus innustas kõige motiveeritumaid ettevõtteid algatama ühinemislaine, mida veel mõni aasta tagasi mõeldamatuks peeti.

2.2.5 Ühinemisi on paljudes riikides soodustanud liberaliseerimine ja erastamine, kuid eelkõige ühtse turu direktiividest tulenev impulss, mis kaotas mitte ainult territoriaalsed piirid, vaid ka tegevusvaldkondade (kommertspangad, investeerimispangad, finantsettevõtted, börsiettevõtted, väärtpaberidepositooriumid, maksesüsteemide haldajad, kindlustusseltsid jne) vahelised piirid.

2.2.6 Sel viisil loodud finantskonglomeraate iseloomustab suur mitmekesisus, struktuuride keerukus, aktsiate ristosalus ja kuldaktsiad (eelkõige endiste riigipankade puhul), mis muudavad nende struktuuride üldise järelevalve väga raskeks või isegi võimatuks. Alles nüüd, pärast turgu vallutanud tormi saadakse aru, et vaja on piiriülest järelevalvet. Otsustusprotsessid on aga liiga aeglased. Tugevad finantsasutused on püüdnud piirata ametivõimude reguleerivaid meetmeid ja on suutnud mõnede Euroopa riikide valitsusi veenda oma argumentides. Larosière'i aruanne ja sellest tulenevad direktiivid, Basel II kokkulepete läbi vaatamine ja rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite muutmine on väga vaevaliselt edenemas ja paljud lubatud muudatused on kõrvale jäetud.

2.3 Tulusus

2.3.1 Tulusus ja kasv

2.3.1.1 Suurt tulusust peetakse ikka ettevõtte edukuse märgiks. See on ka tegur, mis toetab ettevõtte kasvu tänu tulu reinvesteerimisele. Kui ettevõte, mille omakapitali tasuvus on 10 %, reinvesteerib kogu oma tulu, siis võib ta kasvada aastas 10 %, tingimusel, et ta hoiab oma laenude ja omavahendite suhte muutumatuna: kui ettevõte kasvab kiiremini, siis suureneb tema laenukoormus või peab ta lisama omakapitali.

2.3.1.2 Seega on tulusamate ettevõtete kasvu- ja arenguvõimalused suuremad.

2.3.2 Tulusus ja risk

2.3.2.1 Tulususe parandamiseks tuleb tihtipeale võtta suuremaid riske. Sellega seoses öeldakse, et loeb riskile kohandatud tulusus. Vaid riskile kohandatud tulususe suurendamisega luuakse juurde tõelist lisaväärtust (s.t aktsionäride jaoks, mitte tingimata teiste sidusrühmade jaoks).

2.3.2.2 Kes otsustab, kas tulusus vastab riskile? Muidugi finantsturg.

2.3.2.3 Mida on kriis meile sellega seoses õpetanud? Seda, et kuigi paljusid riske osatakse paremini tõlgendada ja hinnata, ei suuda turg siiski riske alati õigesti hinnata.

2.3.2.4 Sellest tulenevalt tundusid mõned ettevõtete ja kogu majanduse tulususe ja arengumudelid veenvad ainult seepärast, et riske ei oldud õigesti hinnatud.

2.3.2.5 Kriisi kõige olulisem õppetund on see, et me ei saa kunagi kõiki riske õigesti hinnata.

2.3.3 Tulususe stiimulid

2.3.3.1 Tulususe kaks peamist stiimulit on (ja mitte ainult finantsettevõtete jaoks):

— suurem tõhusus, mis on võimalik tänu mastaabisäästule (laienemine) ja mitmekülgsussäästule (toote- ja teenusevaliku laienemine);

— innovatsioon: pakkuda uusi tooteid ja teenuseid, mille tulumarginaal on tänu väiksemale konkurentsile suurem.

2.3.3.2 Nendel põhjustel olid pikka aega paljude finantsturu osaliste motod „suur on ilus” ja „finantsinnovatsioon on hea”. Tõsiasi on see, et nende teguritega seotud riske on alahinnatud. Tuletagem neid tegureid meelde.

2.3.3.3 Suurus – mastaabisääst: peamine risk on põhimõtte „too big to fail” (liiga suur selleks, et läbi kukkuda) süsteemne risk.

2.3.3.4 Pakkumise ulatus – mitmekülgsussääst: peamine risk on alati süsteemne, kuid selle võib kokku võtta järgmiselt: „too interconnected to fail” (liiga tihedalt omavahel seotud, et läbi kukkuda).

2.3.3.5 Finantsinnovatsioon: finantsinnovatsioon tähendab uute toodete/teenuste turule toomist, et juhtida uusi riske ja juhtida uutmoodi teadaolevaid riske. Kui tegemist oleks igapäevase tegevusega, siis oleks keegi teine juba seda teinud. Sellega kaasnevaid riske hinnatakse tihtipeale väga umbmääraselt.

2.4 Finantskriis sai alguse halvasti hinnatud finantsinnovatsiooni riskidest. Kuid innovatsioon on esmatähtis selleks, et saavutada kõrge tulusus, mis on liiga kõrge arenenud riikide majanduskasvumäärade valguses. Tuleb pöörduda tagasi probleemi põhjuse, mitte mõjude juurde: me peame aktsepteerima väiksemaid kui kahekohaliste numbritega tulusus- ja kasvumäärasid, mida ei ole peetud mitte ainult legitiimseks, vaid isegi vajalikuks ootuseks. See tuleneb põhimõtteliselt asjaolust, et sellises majanduses, mis ei saa enam kasvada nagu 50 aastat tagasi, kaasnevad väga suure tulususe korral väga tõenäoliselt riskid, millest ei saa üle vaadata. Kui me ei ütle selgelt, et arenenud majanduses on mõttetu või lausa ebaterve loota investeeringutelt kahekohalise numbri suurust tasuvust, siis me anname hoogu sellele, mis viis süsteemi kokkukukkumise äärele.

2.5 Pankade ja finantsvahendajate tegevus

Finantssüsteem tegutseb raha- ja finantstegevuse ning riskide alal vahendajana. Riskide vahendamine toimub peamiselt tuletisinstrumentide lepingutega, suures osas börsivälisel turul. Rahanduspoliitika võib otseselt mõjutada raha- ja finantstegevuse vahendamist, kuid on võimetu tuletisinstrumentide suhtes. Tuletisinstrumendid kasutavad nimelt väga vähe likviidset raha.

2.6 Tuletisinstrumentide risk ehk riskijuhtimise risk

Tuletisinstrumendid on olnud finantsinnovatsiooni peamine vahend. Börsiväline turg on olnud riskijagamisfoorumiks, kus algselt ühe osalise kantavad riskid on kantud üle ja jagatud loendamatuteks tehinguteks. Teoorias peaks see kaasa tooma jaotamise ja seega neutraliseerima riskide algsed destabiliseerivad omadused. Kuid samas eirati, et nendele tehingutele omased loendamatud omavahelised seosed sisaldavad raskesti kontrollitavat vastaspoole riski, nii et kaob pilt üldisest riskist, mis viib nähtuseni, mille kohta öeldakse „too interconnected to fail” (liiga tihedalt omavahel seotud, et läbi kukkuda).

2.7 Suund stabiilsema finantssüsteemi poole

Oleks vale väita, et kuna finantsinnovatsioon lõi eeldusi kriisi tekkimiseks, siis peaks seda käsitlema negatiivsena. Samamoodi ei saa mõelda, et see, mis juhtus, oli lihtsalt õnnetus. Vastupidi, see näitab, et praegune süsteem on vastuvõetamatu.

Integreeritud riskide kontrolli struktuur peab toimima kolmes suunas: instrumendid, turud ja institutsioonid.

2.7.1 Instrumendid

Selle asemel, et keelata ära uute instrumentide loomine, peaks kasutusele võtma registreerimismehhanismi, mis sätestaks, kellele neid instrumente võib pakkuda. Registreerimata instrumente võivad kasutada ainult pädevad osalised. Tuleks kohaldada sama põhimõtet kui ravimite puhul: mõningaid ravimeid võib müüa peaaegu vabalt, teiste puhul tuleb esitada ravimiretsept ja kolmandaid müüakse ainult selleks ette nähtud asutustes.

2.7.2 Institutsioonid

Traditsiooniline mikrotasandi usaldatavusjärelevalve, mis peaks kontrollima vahendaja stabiilsust, on ebapiisav. Makrotasandi usaldatavusjärelevalve raamistiku loomiseks peaks arvestama kahe olulise välismõjuga.

— Omavaheline seotus. Finantsinstitutsioonidel on ühised riskipositsioonid, mis suurendavad riskide negatiivseid tagajärgi. Siinkohal on jälle kaks probleemi: „too big to fail” ja „too interconnected to fail”.

— Protsüklilisus. Finantssüsteem peaks juhtima reaalmajanduse riske. Tegelikkuses juhtub tihti, et ühe süsteemi dünaamika tugevdab teise süsteemi dünaamikat, mistõttu majandusbuum ja -kriis hoopis süvenevad, mitte ei leevene.

2.7.2.1 Nn varipangandussüsteemi abil on püüeldud mitte ainult suurema paindlikkuse poole, mis on legitiimne eesmärk, vaid seda on kasutatud ka usaldatavusnormatiividest kõrvalehoidumise eesmärgil. Reguleeritud osalised, näiteks pangad, on kasutanud seda nn regulatiivse arbitraaži eesmärkidel, s.t finantsvõimenduse suurendamiseks, hoolimata eeskirjades sätestatud kasutusnõuetest. Seda süsteemi peaks toetama reguleeriv raamistik. Pangad ei tohiks saada seda süsteemi oma kapitalinõuetest kõrvale hiilimiseks ära kasutada.

2.7.3 Turud

Kriis on kahtlemata näidanud seda, et finantsturud ei suuda kõikides olukordades iseennast reguleerida, et saavutada uuesti tasakaal. Seega on täiesti võimalik, et minnakse päris kiirelt üle tehingute rohkuselt likviidsuse puudumisele.

2.7.3.1 Kui tehingud on kahepoolsed (nt börsivälistel turgudel), siis võib ühe finantsinstitutsiooni pankrot kiiresti paljusid osalisi nakatada ja tuua enda kaasa süsteemse riski. Turgude süsteemsete riskide piiramiseks tuleb kahepoolsete tehingute asemel kasutada keskse vastaspoolega tehinguid: lisaks sellele tuleks suurema läbipaistvuse tagamiseks teha tehingud ühel platvormil või kindlal platvormide kogul. On tõenäoline, et nende tingimuste tagamiseks on vaja kaubeldavaid lepinguid rohkem standardida: siinkohal ei ole tegemist soovimatu kõrvalmõjuga, vaid positiivse tagajärjega, mis suurendab turgude läbipaistvust.

3. Juhtimine

3.1 Kui turge on keeruline kontrollida, siis juhtimist on veelgi keerulisem kontrollida: kuigi näiliselt tagab kontrolli see, kellel on tegelik või kokkulepetest tulenev enamusosalus, siis praktikas võimaldavad erinevad õigusaktid, millest mõned on paindlikumad kui teised, asutada kahtlase päritoluga finantsasutusi. Üldisele läbipaistvuse puudumise probleemile lisandub veel üks problemaatiline aspekt: varjatud jõudude või finantskuritegevuse sissetung finantsmaailma. See hõlmab riiklikke või avaliku sektori kontrolli all olevaid investeerimisfonde, rahapesu, maksudest kõrvalehoidumist, maksuparadiise ehk teisisõnu varjatud (mitte tingimata enamuse) huvide olemasolu. See probleem ei puuduta ainult suuri kontserne, vaid võib-olla isegi suuremal määral mitmesuguseid finantsettevõtteid ja investeerimisfonde, mis ei ole tingimata suured. Direktiivides nähakse ette eeskirjad, mis käsitlevad isikute valimist juhtorganitesse ja börsil kaubeldavaid aktsiaid, aga mitte sugugi kapitali olemust ja päritolu, mistõttu eeldatakse vaikimisi, et viimased on seaduspärased. Eesmärk ei ole kehtestada uusi reegleid, vaid luua funktsionaalsed seosed uurimis- ja järelevalveasutuste vahel.

3.2 Suurte kontsernide Achilleuse kand on sageli just nõrk juhtimine, mida kujundatakse vastavalt juhtide vajadustele, kusjuures viimased on muutunud ettevõtte tõelisteks valitsejateks. Turuosaliste järkjärgulisest integratsioonist tulenev kapitali vähenemine on kontrollivaid aktsionäre järk-järgult nõrgendanud, mõnel juhul isegi sel määral, et nad ei suuda vastu panna vaenulikule ülevõtmisele. Konkurendid on omandanud suured rahvusvahelised kontsernid ja need seejärel tühjaks riisunud, millel on väga negatiivsed tagajärjed reaalmajandusele ja töötajatele.

3.3 „[…] üsna varsti toimuvad ühiskonnas ümberkorraldused, mis muudavad ühiskonna süsteemiks, kus peamised majanduslikud, sotsiaalsed ja poliitilised institutsioonid on täiesti teistsugused ja kus ka põhilised ühiskondlikud arusaamad või ideoloogiad on hoopis erinevad. Selles uues ühiskonnastruktuuris moodustavad juhid eraldi rühma või klassi, kellest saab domineeriv ja juhtiv klass.” (James Burnham, „The Managerial Revolution: What is Happening in the World”, New York: John Day Co., 1941).

3.4 Suurte pangajuhtide mõjuvõimu all on poliitilised võimukandjad selle muutusega kaasa läinud. Isegi pankade hiljutiste sunnitud ülevõtmiste puhul teatud riikides ei ole suudetud taastada mingit korda juhtide ja aktsionäride suhetes. President Barack Obama suur allajäämine AIG tippjuhtidele, kes kasseerisid sisse 165 miljonit dollarit, mis võeti otse USA rahandusministeeriumi kasutusse antud 170 miljardist dollarist, annab teatud pildi juhtide ebaproportsionaalse ja antud juhul lausa ülbe võimu suurusest. USAs said suurpangad jalad alla tänu maksumaksjate rahastatud 787 miljardi dollari suurusele abipaketile, mille järgselt külvati pangajuhid üle boonustega (ainuüksi Goldman Sachs, JpMorganChase ja Morgan Stanley andsid kokku 49,5 miljardit dollarit). Ja nüüd pakuvad need maagilised boonused juhtidele isegi maksusäästu võimalusi: kuna neist tasudest arvestatakse maksud maha, siis kogu finantssüsteem (Robert Willens LLC arvutuste kohaselt) säästab umbes 80 miljardit dollarit. Euroopas on need arvud tagasihoidlikumad, aga näiteks RboS jagas välja 1,3 miljardit naela. Miski ei muutu!

3.5 Juhtimismehhanismid tuleb põhjalikult läbi vaadata, võim ettevõttes tuleb aktsionäride ja juhtide vahel ümber jaotada ning igaüks taas oma õigele kohale viia.

3.6 Sidusrühmade kaasamine juhtimisse ja arenenum majanduslik demokraatia võivad aidata taas võimu tasakaalustamisele ning suunata ettevõtted väga lühiajalistelt strateegiatelt pikaajaliste strateegiate suunas, mis oleks selgelt kasulik kogu majandusele.

3.7 Pärast finantsmaailma ebamõistlikku perioodi, mida iseloomustasid kahekohaliste numbritega kasvumäärad, peaks uut finantssüsteemi iseloomustama jätkusuutlik ja stabiilne kasum, arukas riskijuhtimine ja ettevaatlik investeerimispoliitika.

4. Krediit: arengutegur ja sotsiaalne ülesanne

4.1 Finantssüsteemi asendamatul ülesandel suunata ressursid tootmistegevusse on selge positiivne sotsiaalne mõju. Töö ja ettevõtete kaudu – ka pankadelt saadud toetuse abil – loodud rikkus jaotavad heaolu ja teenused ühiskonnas ümber. Riskide jagamine kindlustusseltside vahel muudab majandustegevuse stabiilsemaks ja rahulikumaks.

4.2 Ent sotsiaalset rolli ei tohi segamini ajada riski sotsiaalse hindamisega. Pank on asutus nagu iga teinegi ja peab vastutama talle usaldatud vahendite eest: pank, kes rahastab pankroti äärel olevat ettevõtet, tuleb võtta kriminaalselt vastutusele ning eraisikute puhul võib panka süüdistada klientidele ülemäärase võlgnevuse tekitamises.

4.3 Ainus vastuvõetav kriteerium krediidi andmisel on põhjalik, objektiivne ja vastutustundlik riskihindamine, võttes seejuures loomulikult arvesse eraldatavate vahendite sotsiaalset eesmärki. On erinevus selle vahel, kas anda krediiti neile, kes taotlevad vahendeid tootmise suurendamiseks või vallandamise vältimiseks, või neile, kes kavatsevad viia tegevuse välismaale. Need on universaalsed kriteeriumid, mis kehtivad kõigile, nii suurtele kui ka väikestele pankadele, aktsiaseltsidele, ühistutele või hoiupankadele ning samuti neile, kes tegevus on määratletud „sotsiaalse tegevusena”, näiteks mikrokrediidi, eetilise või sotsiaalselt vastutustundliku krediidi pakkujad.

5. Millist finantssüsteemi on kriisi järel vaja?

5.1 Peaaegu 80 aastat varem näitas Tomáš Baťa kätte õige suuna: tuleb selgelt tagasi pöörduda kutse-eetika juurde; taas tuleb avastada väärtused ja põhimõtted, mis on aja jooksul oluliselt alla käinud; investorid peavad leppima madalama, aga stabiilsema kasumimääraga pikaajalise poliitika raames; täiesti spekulatiivne tegevus tuleb lahutada ülejäänud finantstegevusest ja seda tuleb paremini reguleerida.

5.2 Vaja on läbipaistvat finantssüsteemi, mis annaks piisavat teavet pakutavate tehingute riskide mõistmiseks: alates tagasimaksega krediitkaartidest (hiljuti keelati suurtel väljastajatel jätkata oma toodete müümist, mis on vastuolus liigkasuvõtmis- ja rahapesuvastaste õigusaktidega) ja lihtsatest finantstoodetest kuni päris keeruliste finantstoodeteni.

5.3 Finantssüsteem peab olema sotsiaalselt vastutustundlik. Soov kiiresti kasu saada on pannud paljud finantsettevõtted eelistama müügi kvantiteeti ja -mahtu kliendile pakutava teenuse kvaliteedi arvelt. Paljud inimesed on lasknud end mõjutada finantstoodete ettepanekutest, mis tegelikult ei vasta sugugi hoiustajate vajadustele. Sellistel juhtudel on müük toimunud vastupidiselt tervele mõistusele ja põhilistele kutsenormidele, mitte pärast usaldusväärsete nõuannete ärakuulamist. Sellist müüki on soodustanud igapäevane tungiv ärisurve saavutada paremaid tulemusi, kusjuures seda ei ajendanud ainult lootus saada preemiaid ja boonuseid, vaid ka pealekäimine neile töötajatele, kes ei suutnud saavutada nõutud tulemusi, mille latt seati üha kõrgemale. Ka finantssüsteemile tuleks kohaldada seaduses sätestatud põhimõtet, mis puudutab äripettust ja peidetud vigu.

5.4 Finantssüsteem peab olema eetiliselt vastutustundlik. Kutseühingud peaksid võtma initsiatiivi väärkäitumise ennetamisel ja vastutuse selle eest, et teistele hoiatuseks kohaldatakse karistusi ettevõtetele, kes on süüdi mõistetud pahatahtlikes tegudes, pettustes või teistes kriminaalõiguse alla kuuluvates tegudes. Praeguseks ei ole sellist seisukohta veel võetud.

5.5 Finantssüsteem peab olema paremini reguleeritud ja parema järelevalvega. Finantssüsteemi osalejate arv üha kasvab, samas aga kahaneb järelevalveasutuste võime täpselt jälgida turu arengut ning seadusandjate võime luua korda ja hoida soovimatud – või lausa kuritegelikud – ettevõtted turult eemal. Finantssektoris on vaja ratsionaliseerimist, puhastamist ja korraloomist. Finantssektor, mis peab küll järgima kõige enam arenenud juhtimismudeleid, ei ole siiski päris sarnane kõigi teiste sektoritega. Finantssektor haldab erilist kapitali, nimelt hoiustajate ja klientide usaldust, mis on sektori tegevuseks hädavajalik. Piisas sellest, kui väärtpaberil oli AAA-reiting, et hoiustaja tunneks end täiesti rahulikult. Tegelikkus on näidanud, et me oleme veel väga kaugel kindlust tagavatest mehhanismidest.

5.6 Finantssüsteem peab olema uuenduslik. Uute, turu vajadustele paremini vastavate finantsinstrumentide loomine peab olema jätkuvalt majanduse edasiviiv jõud. Finantsvõimenduse vähendamine, riskimaandamise võimaluste suurendamine, õiglase tulu tagamine on õige viis edasi minna: tagasi tulevikku. Nüüd, mil liigse riskivõtmise tõttu on tehtud kaks sammu tagasi, tuleb astuda kolm sammu edasi säästva arenguga tuleviku suunas.