[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 8.6.2006

KOM(2006) 278 lõplik

KOMISJONI TEATIS 2006. aasta juunis kogunevale Euroopa Ülemkogule

Euroopa maailmas – mõned praktilised ettepanekud sidususe, tõhususe ja nähtavuse lisamise kohta

1. Uued väljakutsed

Pärast külma sõja lõppu on maailm väga kiiresti muutunud. Euroopa seisab silmitsi tugeva majandusliku konkurentsiga ja julgeolekut ähvardavate uute ohtudega. Kuigi Euroopa väljakujunenud majandusel on mitmeid tugevaid külgi, on majanduskasv loid ja elanikkond vananeb. Majanduslike jõudude vahekord on muutunud. Selliste riikide nagu Hiina ja India majandus kasvab kiiresti ning konkurents seoses toorme, energiavarude ja turgudele juurdepääsuga suureneb. Terrorism, massihävitusrelvade levik, piirkondlikud konfliktid, ebaõnnestunud riigid ja organiseeritud kuritegevus on aktuaalsemad kui kunagi varem.

Euroopa on võimeline kõnealused väljakutsed vastu võtma ning tekkivatest turgudest ja üleilmastumisest tulenevad uued võimalused ära kasutama. Euroopas on avatud ühiskond, mis suudab vastu võtta inimesi, ideid ja uusi tehnoloogiaid. Järjestikused laienemised viimase kolme ja poole aastakümne jooksul on näidanud ELi võimet edendada stabiilsust ja jõukust ning sellise piirkondliku lõimumismudeli edukust. EL oma 470-miljonilise elanikkonnaga ja veerandiga maailma sissetulekust moodustab üle viiendiku maailmakaubandusest. Me anname rohkem kui poole ülemaailmsest arengu- ja humanitaarabist. Euroopa riigid panustavad märkimisväärselt kõikidesse olulistesse ülemaailmsetesse organisatsioonidesse. ELi koostöö- ja lõimumismudel pakub huvi nii naaberriikidele kui ka kaugematele riikidele.

Viimase viiekümne aasta jooksul on EL välja töötanud välispoliitika poliitilisi, majanduslikke, kaubanduslikke ja finantsilisi vahendeid, mis aitavad kaitsta ja edendada meie huvisid ja väärtusi. Viimasel ajal on hakatud kõnealuseid vahendeid kasutama aina uutes valdkondades, kus liikmesriigid on tundnud vajadust töötada üheskoos, ning ELi välispoliitilise tegevuse ulatuse laiendamiseks ja tõhususe suurendamiseks on ametisse nimetatud ühise välis- ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja. Loodud on sõjaväelised vahendid, et tugevdada kriisiohje tsiviilvahendeid.

ELi sisepoliitika – näiteks keskkonna-, energeetika-, konkurentsipoliitika, põllumajandus ja kalandus, transport ning võitlus terrorismiga, ebaseadusliku sisserändega ja ülemaailmsete epideemiatega – avaldavad üha enam mõju rahvusvahelistele suhetele ja neil on oluline roll ELi välispoliitilisele mõjule. Samamoodi sõltub Euroopa paljude sisepoliitiliste eesmärkide saavutamine välispoliitika tõhusast kasutamisest.

Käesolevas dokumendis uuritakse, kuidas me olemasoleva asutamislepingu raames saame lahendada Euroopa ees seisvaid välispoliitilisi väljakutseid, kasutades sise- ja välispoliitikat sidusamalt ja tõhusamalt. Põhiseaduse lepingu tulevikku käsitlevaid läbirääkimisi ei ole kavas uuesti avada ega erinevate institutsioonide vastavaid ülesandeid uuesti määratleda. Tehakse hoopis pragmaatilised ettepanekud selleks, et liit saaks määratleda välispoliitilises tegevuses ühise tugeva eesmärgi ja tagada, et selleks on olemas vajalikud poliitilised vahendid.

Sellele tuginedes tehakse käesolevas dokumendis ettepanek liikmesriikide ja ELi institutsioonide koostööks järgmiste küsimuste lahendamisel:

- kuidas töötada välja ja rakendada Euroopa välispoliitikat, nähes ette tulevasi ohte ja võimalusi;

- kuidas suurendada ELi erinevate poliitikavaldkondade ja meetmete tõhusust, kasutades senisest sidusamalt kõiki olemasolevaid vahendeid – välis- ja sisepoliitikat – ning arvestades liikmesriikide ja institutsioonide konkreetseid pädevusi ning tugevaid külgi;

- kuidas tugevdada ELi erinevate poliitikavaldkondade ja meetmete demokraatlikku vastutust ja nähtavust ning seega leida neile suuremat avalikku toetust.

2. ELi välispoliitika tugevad küljed

Euroopa kodanikud ootavad, et liit kasutaks oma märkimisväärset rahvusvahelist mõju nende huvide kaitseks ja edendamiseks, ning meie rahvusvahelised partnerid ootavad, et Euroopa Liit täidaks oma ülemaailmseid kohustusi. Ootustele vastamiseks peab EL tõhusamalt kasutama oma välispoliitika tugevaid külgi. 2003. aasta Euroopa julgeolekustrateegias väidetakse, et ELil oleks ühiselt tegutsedes tugevam mõju kui oma üksikute osalejate summal. Kõnealune põhimõte on juba tugevalt juurdunud märkimisväärses hulgas ELi välispoliitikavaldkondades.

Laienemine. EL sai alguse kuue liikmesriigi initsiatiivist, tänaseks on ELis liikmesriike kakskümmend viis. EL on toetanud järjestikuste ühinemisläbirääkimiste kaudu rahu ja stabiilsust, majanduslikku jõukust, demokraatiat, inimõigusi ja õigusriiklust kogu Euroopas. Ranged ühinemiskriteeriumid koos usutava väljavaatega saada ELi liikmeks annavad kandidaatriikidele tugeva tõukejõu stabiilsuse saavutamiseks ja reformide rakendamiseks.

ELi välissuhete valdkonna prioriteet on Euroopa naabruspoliitika , milles püütakse ära kasutada Euroopa külgetõmmet ja mõju, keskendudes tugevalt institutsioonide väljaarendamisele ja reformile. Saavutatav edu sõltub suure hulga välis- ja sisepoliitikavaldkondade aktiivsest kaasamisest. Asjaomastel riikidel on võimalus osaleda ELi siseturul.

Kaubandus ja konkurentsivõime. EL on algusest peale teinud tööd maailmaturgude järkjärgulise avanemise ja eeskirjadel põhineva rahvusvahelise kaubandussüsteemi nimel, pakkudes investeeringute edendamiseks ja suurema valiku jaoks vajalikke prognoose. See on aja jooksul aidanud välja arendada uue dünaamilise lähenemisviisi, mis tugevdab liidu rahvusvahelist konkurentsivõimet, alandab hindu ja suurendab tarbijate valikut. Samal ajal annab arengumaadest pärinevate kaupade parem juurdepääs turgudele kõnealustele riikidele rohkem töökohti, suurema majanduskasvu ja enam investeeringuid.

Arengupoliitika. Uus arengustrateegia ja kõikehõlmav poliitika Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani riikide suhtes tõendab üleilmastumise kontekstis ELi suurt rolli aastatuhande arengueesmärkide saavutamises ja tõhusa mitmepoolsuse toetamises. Uues finantsperspektiivis ja kümnendas Euroopa Arengufondis on mitmeid rahastamisvahendeid, sealhulgas erisätteid juhtimise, inimõiguste, valimiste vaatlemise, rahuvalve, investeerimiskliima ja piirkondliku lõimumise kohta. Neid toetavad ühiste programmide koostamine ja liikmesriikidega kooskõlastatud kohapealse tegevuse uus korraldus.

Strateegilised suhted, poliitiline dialoog ning ühine välis- ja julgeolekupoliitika. ELil on palju lepingulisi suhteid ja ta peab mitmeid poliitilisi dialooge nii strateegiliste partneritega kui ka piirkondlike rühmadega üle kogu maailma. Siia kuulub koostöö Ameerika Ühendriikidega sisejulgeoleku küsimustes ja terrorismivastases võitluses, dialoog Venemaaga energeetika küsimustes ning sõlmitud partnerlussidemed teiste peamiste tootjariikide ja nende organisatsioonidega, dialoog inimõiguste teemal mitmete riikidega, samuti diskussioon ülemaailmse säästva arengu üle Hiina ja Indiaga. Me oleme mitmepoolsuse veendunud toetajad ja meil on oluline roll peamistes rahvusvahelistes organisatsioonides liikmesriikide ja ühenduse esindatuse kaudu. Ühise välis- ja julgeolekupoliitika väljatöötamine on parandanud ELi võimet kujundada seisukohti olulistes välispoliitilistes küsimustes ning komisjoni täielik kaasamine on aidanud muuta ühenduse poliitika sidusaks.

Katastroofidele reageerimine, kriisiohjamine ning Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika. EL panustab kriisiohjesse paljude poliitikavaldkondade kaudu. Humanitaarabi, kodanikukaitse ja ülesehitamine on olnud eriti olulised tegevused Afganistani ja Iraagi hiljutistes kriisides ja hiidlaine tõttu kannatanud riikides, riigi tugevdamises ja kriisijärgses olukorras Acehis ning konfliktide ärahoidmise ja lahendamise kontekstis endises Jugoslaavia Makedoonia Vabariigis. Need meetmed koos ELi julgeoleku- ja kaitsepoliitika kasvava suutlikkusega toetavad ELi üldist kriisidele reageerimist. Näiteks sõjaväe- ja politseimissioonid Bosnias ja Hertsegoviinas, endises Jugoslaavia Makedoonia Vabariigis ja Kongo Demokraatlikus Vabariigis ning probleemidele reageerimine Kosovos näitavad Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika märkimisväärset arengut, samuti kõigi asjakohaste poliitiliste vahendite tõhusa koostöö tähtsust. Kriisiohjeoperatsioonid on väga nähtav osa liidu välispoliitilisest tegevusest.

3. ELi sisepoliitika mõju väljapoole

ELi sise- ja välispoliitika on omavahel lahutamatult seotud. Algusest peale on asutamislepingus tunnustatud asjaolu, et siseturg vajab nii ühist tolliprotseduuri kui ka ühist kaubanduspoliitikat. Euro loomine eeldas ühist rahapoliitikat, millel on otsesed välised tagajärjed. Sama kehtib ka mitmete teiste poliitikavaldkondade suhtes – näiteks põllumajanduse ja kalanduse, regionaalpoliitika, tööhõive- ja sotsiaalpoliitika, keskkonna, rände ja piirikontrolli, terrorismivastase võitluse ja transpordi (eelkõige lennunduse) suhtes –, kus sisepoliitika väljatöötamine on loomulikult põhjustanud ELi senisest aktiivsema rolli välispoliitilises tegevuses. Mitmetes kõnealustes valdkondades põhineb ELi huvide kaitse ja nende kajastamine väljaspool ELi piire liikmesriikide ja ühenduse kaasvastutusel, kus sidususe saavutamine on tõsiseks väljakutseks. Euroopa välissuhteid mõjutavate poliitikavaldkondade ja meetmete hulk suureneb ning seega tuleb ELi välispoliitika eesmärkides nendega arvestada:

Üks selline vahend on majanduskasvu ja töökohtade loomist käsitlev Lissaboni agenda, kus avatud turgudega, kapitali vaba liikumisega ja ülemaailmsete rahaturgudega maailmas on sise- ja välispoliitika vastastikku sõltuvad. Majandus- ja rahaliit on kaasa toonud euro kui maailmas teise kõige olulisema rahvusvahelise reservvaluuta ja rahvusvahelises kaubanduses kasutatava valuuta tekke, mis annab ELile ülemaailmselt olulise mõju. Peame siiski veel lahendama küsimuse ELi esindatuse kohta rahvusvahelistes majandus- ja rahaasutustes. Siseturu väljakujundamine on kaasa toonud ELi standardite ülevõtmise võtmetehnoloogiates kogu maailmas. Näiteks kohaldatakse Euroopa norme ja sätteid Hiina autotööstuses ja toiduohutuses ning kasutusele on võetud GSM standard nii mobiilsides, juhtmeta telefonisides kui ka tehnoloogiates, mis toetavad üle maailma kümnete miljonite tarbijate lairibaühendust. Konkurentsipoliitika raames on vastu võetud eeskirjad, mille abil kontrollitakse rahvusvahelisi kartelle ja turgu valitsevate ettevõtete kuritarvitusi. ELi konkurentsipoliitika eesmärk on siseturu kaitsmine, kuid globaliseerunud majanduses on enamik ettevõtjaid, kellele on konkurentsipiirangute ja ühinemiste otsused suunatud, rahvusvahelist päritolu. Need poliitikavaldkonnad tugevdavad tervikuna ELi rahvusvahelist konkurentsivõimet, edendades võrdseid võimalusi vabas rahvusvahelises kaubanduses.

EL on olnud juhtpositsioonil rahvusvaheliste vastuste andmises piiriülestele põhiküsimustele , nagu kliimamuutus, tervist ohustavad pandeemiad ning hea valitsemistava geneetiliselt muundatud toodete väljatöötamisel ja kauplemisel. ELi jätkusuutliku arengu strateegiast saadud teadmised ja kogemused ning kliimamuutuse, õhu ja vee saastumise ning teiste riigiüleste keskkonnaohtudega tegelemine on oluliselt aidanud kaasa rahvusvahelistele läbirääkimistele, kus määratakse kõnealuste valdkondade õigusnormid ning antakse eeskuju paljudele riikidele ja piirkondadele, kes lahendavad samu probleeme. ELi mõju rahvusvahelistele keskkonnastandarditele on kaasa aidanud võrdsete võimaluste loomisele ELi ettevõtjatele ja edendanud meie keskkonnasäästlike tehnoloogiate ekspordivõimalusi. Samuti soovivad kolmandad riigid väga teha koostööd ELi programmide raames, nagu teaduspoliitika, haridus ja transport (GALILEO).

ELi poliitika kiire areng sellistes valdkondades nagu energeetika ning justiits- ja siseküsimused kajastub kõnealuste teemade välismõõtmes. Arutelu energiapoliitika üle, mida Euroopa Ülemkogu tunnustab oma toetusega komisjoni hiljuti avaldatud rohelisele raamatule, on rõhutanud ELi peamist eesmärki, millega püüeldakse selle poole, et vähemalt mingi osa ELi koguenergiast pärineks turvalistest ja vähem süsihappegaasi tekitavatest energiaallikatest. Meie edu selle eesmärgi saavutamisel sõltub olulisel määral nii sisepoliitika tõhususest, sealhulgas energiatõhusate tehnoloogiate väljatöötamisest, konkurentsipoliitikast, energiaallikate mitmekesistamisest, energia siseturu väljakujundamisest ning selle laienemisest energiaühenduse asutamislepingu kaudu vastavatesse Euroopa naabruspoliitikasse kaasatud riikidesse ja Euroopa majanduspiirkonna riikidesse, kui ka meie suhetest peamiste tarne-, transiit- ja teiste peamiste tarbijariikidega.

Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva Euroopa ala väljakujundamine koos terrorismivastase võitlusega on eriti olulised meie sisejulgeolekule ja on seega õigustatult ka olulisel kohal poliitilises tegevuskavas. Rändevoogude terviklik ja tasakaalustatud juhtimine muutub üha olulisemaks heade ja stabiilsete suhete tagamisel naabritega, tööturu nõuetele vastamisel ning välispiiride paremal kaitsmisel. Need meetmed on hädavajalikud, kui me tahame tähelepanu pöörata organiseeritud kuritegevusest tulenevatele ohtudele, eelkõige inimkaubandusele ja ebaseaduslikule uimastitega kauplemisele. Samuti nõuab ülemaailmse terrorismi vastane võitlus sise- ja välispoliitika kooskõlastatust.

4. Konsensuse ja sidususe lisamine

Sidusa ja tõhusa välispoliitika formuleerimise ees seisvate väljakutsete ja vastutuse käsitlemisel peavad liikmesriikide valitsused kaaluma, mida on vastavalt aluslepingutele kas vajalik või kasulik saavutada ELi tasandil. Komisjoni roll on esitada ELi ühishuvi peegeldavaid analüüse ja ettepanekuid.

ELi välispoliitilise tegevuse edu sõltub kolmest peamisest tegurist:

* esiteks liikmesriikidevaheline poliitiline kokkulepe kogu ELis saavutatavate eesmärkide kohta. See eeldab ELi institutsioonide vahelist tugevat partnerlust ja selget keskendumist piiratud arvule strateegilistele prioriteetidele, kus Euroopa Liit saab saavutada soovitud tulemusi, mitte jõupingutuste hajutamist igasse valdkonda. See on möödapääsmatu tingimus;

* teiseks, kas olemasolevad poliitilised vahendid on sobivad kõnealuse ülesande täitmiseks, kas neile on tagatud vajalikud ressursid ja kas neil on selged eelised;

* kolmandaks, ELi institutsioonide roll ja vastutus ning õiguslik keskkond.

Sarnaselt riiklikele ametiasutustele jääb ka ELi mõju väheseks, kui olemas on piisav poliitiline tahe, kuid erinevate poliitikavaldkondade vahel on lahendamata pinged või puudub nende vahel sidusus. Vaja on teha tugevaid ja pidevaid jõupingutusi, et suurendada erinevate poliitiliste meetmete täiendavat koosmõju ja ühendada erinevaid eesmärke (näiteks kaubanduse-, põllumajanduse-, arengupoliitika, keskkonna- ja rände valdkonnas). ELi jaoks on täiendavaks väljakutseks ELi ja liikmesriikide meetmete sidususe tagamine.

Erinevate poolte ja poliitikavaldkondade mitterahuldav kooskõlastamine põhjustab rahvusvaheliselt ELi võimaliku poliitilise ja majandusliku mõju kaotuse. Lisaks kooskõlastamise lisamisele saab erinevaid vahendeid ja tugevaid külgi nii komisjonis, nõukogu ja komisjoni vahel kui ka ELi institutsioonide ja liikmesriikide vahel märkimisväärselt enam ühendada. Lisaks nõrgestab fookuse ja järjepidevuse puudumine välisesindatuses ELi poliitika mõju. Olemasolevate aluslepingute raamistikus tuleb ühendada ühenduse ja valitsustevahelised meetodid sellel alusel, mis paremini võimaldab saavutada soovitud tulemusi, mitte institutsioonilise teooria ega dogma alusel.

Põhiseaduse lepinguga sätestatakse mitmed olulised institutsioonilised muudatused, mille eesmärk on parandada ELi välispoliitilise tegevuse sidusust. Need hõlmavad komisjoni välisministrist asepresidendi ametisse nimetamist, Euroopa Ülemkogu poolt kaheks ja pooleks aastaks ühise välis- ja julgeolekupoliitika küsimustes oma tasandil liitu esindava presidendi ametisse nimetamist, Euroopa Liidu välisteenistuse loomist, ELile juriidilise isiku staatuse andmist, eesistujariigi roteerumise lõpetamist ja muid välispoliitilisi sätteid.

Põhiseaduse lepingus sätestatud eesmärgid on endiselt aktuaalsed ja need suurendaksid ELi välispoliitika ees seisvate väljakutsete käsitlemise ulatust. Siiski on praeguste aluslepingute piires mitmeid meetmeid, mida võiks kaaluda.

5. Edasine tegevus – praktilised meetmed

Käesolevas dokumendis kirjeldatud väljakutsetele vastamise eest vastutatakse ühiselt. Oma panuse andmiseks peab Euroopa võimalikult hästi ära kasutama oma ühendatud ressursid nii Euroopa kui ka riikide tasandil. Kõik osalised peavad oma vastavaid eeliseid kasutades tegema tihedamat koostööd, et suurendada liidu ühismõju. Rohkem tähelepanu tuleb pöörata välissuhetes eelkõige sellistele sisepoliitikavaldkondadele, kus ELil on võrreldamatud kogemused ja mõju, sealhulgas komisjoni ühenduse poliitikavaldkondade juhtimisele. Sellised sisepoliitikavaldkonnad on näiteks keskkond, õigusasjad ja julgeolek, transport ja energeetika.

5.1. Parem strateegiline planeerimine

Aluslepingud, kus on sätestatud ELi välispoliitiliste eesmärkide üldine raamistik, peegeldavad kõrge tasemega konsensust. Need põhitekstid ja 2003. aasta Euroopa julgeolekustrateegia on välja töötatud üksikasjalikumate nõukogu järelduste, strateegiadokumentide, rahalist abi käsitlevate programmdokumentide jms põhjaliku kogumi alusel. Euroopa Parlamendi resolutsioonid ja aruanded täiendavad ELi välissuhetealast strateegilist planeerimist. Süstemaatilisem lähenemine strateegiliste eesmärkide ja poliitiliste prioriteetide määramiseks geograafilisel ja temaatilisel tasandil on siiski võimalik luua nii, et poliitilised vahendid valitakse poliitilistest eesmärkidest lähtuvalt (mitte vastupidi).

- Komisjon kavatseb parandada ELi välispoliitikasse antava panuse sisemist sidusust ja tõhusust kõigis oma tegevusvaldkondades. Püütakse võtta meetmeid strateegilise planeerimise ja prioriteetide määramise parandamiseks, et tagada geograafilistes ja temaatilistes välispoliitilistes küsimustes poliitiliste vahendite õige valik. See hõlmab järgmisi peamisi valdkondi:

- komisjon tugevdab presidendile alluva volinike välissuhete töörühma rolli strateegiliste prioriteetide määramisel. Töörühma laiendatakse vastavate valdkondade volinike võrra, et luua ajutised töögrupid konkreetsete geograafiliste ja temaatiliste küsimuste arutamiseks. Need arutelud peaksid toimuma pidevalt, et näiteks tagada kahepoolsetel tippkohtumistel või rahvusvahelistel läbirääkimistel tõstatatud sisepoliitiliste küsimuste õigeaegne ettevalmistus. Teised volinike töörühmad aitavad samuti lahendada temaatilisi küsimusi, tagades sidusama tegevuse ja kolleegiumi selgema prioriteetide määratlemise. Kolleegium tervikuna peab sagedamini orientatsiooniläbirääkimisi geograafiliste või temaatiliste võtmeküsimuste üle. Komisjon teeb ettepaneku, et kõrge esindaja oleks seotud välissuhete töörühma tööga, eelkõige strateegilise planeerimisega;

- komisjon parandab aruandlus- ja analüüsivõimet nii Brüsselis kui ka oma esindustes, muutes ressursside ja asjatundjate jaotumise paindlikumaks, et vastata muutuvatele vajadustele, ja tõhustades koolitusi. See peaks võimaldama komisjonil anda suurem panus COREPERi, poliitika- ja julgeolekukomitee, nõukogu vastavate töörühmade ja Euroopa Parlamendi vastavate komiteede töösse. Vajadusel võidakse kutsuda delegatsioonide juhte osalema nõukogu töörühmade töös;

- komisjon on kohustunud pidama korrapärast dialoogi Euroopa Parlamendiga kavandatavate riiklike, piirkondlike ja temaatiliste strateegiadokumentide üle ja võtma parlamendi seisukohti nende strateegiate elluviimisel nõuetekohaselt arvesse.

Järgmised meetmed peaksid parandama komisjoni, kõrge esindaja ja nõukogu vahelist koostööd strateegilises planeerimises ning eelkõige ühishinnangute, -strateegiate ja -meetmete väljatöötamises:

- iga kuue kuu järel peaks alustav Euroopa Ülemkogu eesistuja ja välisminister, komisjoni president, välissuhete volinik ja kõrge esindaja mitteametlikult kohtuma, et arutada liidu välispoliitilist tegevust. Teised volinikud võivad samuti olla kohtumistega seotud;

- poliitiliste arutelude jaoks nõukogus ja tema töörühmades tuleks kasutusele võtta komisjoni talituste ja nõukogu vastava poliitikaüksuse tihedamale koostööle ja kontaktidele tuginevate ühisdokumentide põhimõte;

- tippkohtumiste ettevalmistusi koos peamiste partneritega sisepoliitiliste võtmeküsimuste määratlemiseks alustatakse varem. See peaks hõlmama õigeaegseid arutelusid COREPERis, et tagada sidusus välis- ja sisepoliitiliste küsimuste ettevalmistamises;

- nõukogu ja komisjon peaksid vastastikku välja arendama paremad viisid aruandluse ja muu teabe vahetamiseks, sealhulgas komisjoni delegatsioonidest ja ELi eriesindajatelt saabuva teabe vahetamiseks. See võiks hõlmata nii aruandluse kui ka analüüsiressursside jagamist, muu hulgas nõukogu sekretariaadi vaatluskeskuse ja komisjoni kriisitoa vahel;

- nõukogu sekretariaadi ja komisjoni ametnike vaheline tihedam koostöö kõnealustes valdkondades peaks andma liikmesriikidele kindlama aluse strateegia määratlemiseks nõukogus, vajadusel ka Euroopa Ülemkogu tasandil;

- nõukogu saaks parandada eelkooskõlastamist, et edendada konsensust nendes ELile olulistes küsimustes, mida arutatakse mitmepoolsetes organisatsioonides (ÜRO, rahvusvahelised finantsasutused), mitteametlikes kogudes (G7/G8, G20), muudes ülemaailmse valitsemisega ühendustes ja piirkondlikes organisatsioonides. ELi positsiooni kooskõlastamiskord nõukogus liikmesriikide, eesistujariigi ja komisjoni vahel olukorras, kus ühendus on juba ÜRO asutuste, mitmepoolsete ja piirkondlike organisatsioonide liige, on juba korralikult väljatöötatud. Seda kogemust tuleks ühenduse esindatuse kaudu laiendada võimaluse korral teistele kogudele ja see peaks hõlmama eesistujariigiga koostöö hõlbustamiseks tulevaste päevakorrapunktide ühist määratlemist, analüüside ja tegevuskavade jagamist kõikide liikmesriikide esindajatele, ELi seisukoha ühist esitamist komisjoni ja eesistujariigi poolt partnerriikidele, komisjoni asjatundjate tugevdatud kohalolu kolmandate riikide pealinnades. Liikmesriigid võiksid aktiivselt otsida ELi mittekuuluvate riikide nõusolekut, et komisjon saaks olla täielik esindaja väljaspool eurotsooni, näiteks G7, G20 või finantsstabiilsuse foorumi kontekstis.

5.2. Tõhususe ja mõju suurendamine paremate tulemuste saavutamise kaudu

Isegi kui ELil on selged eesmärgid ja kokku on lepitud tegevuskava, vähendavad meie tegevuse mõju ja tõhusust sageli segased sõnumid ning aeglased ja keerulised rakendusmenetlused. Seega peab EL kaaluma meetmete võtmist järgmistes valdkondades:

- tagades, et kõik osalejad kohandavad nii oma diplomaatilistesse ja avalikesse sõnumitesse kui ka oma poliitika väljatöötamisse ELi vastuvõetud poliitilised otsused. See tähendab kooskõlastamise tõhustamist Brüsselis ja komisjoni delegatsioonide, ELi eriesindajate ja liikmesriikide saatkondade võrgu paremat kasutamist partneritele selgete ühtsete sõnumite edastamiseks;

- töötades komisjonis välja uued töömeetodid ja uus töökorraldus, et poliitilised otsused arenevate sündmuste kohta tehtaks reaalajas ja kooskõlas kollektiivse vastutuse nõuetega (kollegiaalsus);

- kriisiolukordades võib see hõlmata olemasolevate sisemiste kooskõlastamismehhanismide kasutamist tõhusamalt ka välistegevuses;

- rahastamiskorra ja hankesüsteemide kiirem ja paindlikum rakendamine, arvestades seejuures täielikult läbipaistvuse, vastutuse ja usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtet (sealhulgas ühise välis- ja julgeolekupoliitika eelarve ning kriisiohje vahendite haldamine). Nõukogu ja Euroopa Parlamendi abiga ratsionaliseerib komisjon oma välisrahastamisvahendite struktuuri, et tõhustada ja lihtsustada abi rakendamist uue finantsperspektiivi alusel. Samuti on komisjon hiljuti teinud asjakohaseid täiendavaid ettepanekuid finantsmääruse lihtsustamiseks;

- komisjon esitab ettepanekud liikmesriikide ja Euroopa Parlamendi vahelise koostöö tõhustamiseks seoses ühenduse eelarvest rahastatavate poliitiliselt tundlike meetmete ja projektidega (eelkõige nendega, mille puhul kasutatakse riikide töötajaid ja vahendeid).

5.3. ELi institutsioonide ja liikmesriikide vaheline parem koostöö

Kõnealuste poliitikameetmete toetamiseks saab ELi välispoliitikas osalevate erinevate poolte vahel vastastikust mõistmist parema koostöö ja ühise diplomaatilise kultuuri kaudu märkimisväärselt edendada.

- Komisjon valmistab ette liikmesriikide diplomaatiliste teenistuste ja nõukogu sekretariaadi töötajate vahetust käsitleva tõhusa programmi, seda nii delegatsioonide kui ka peakontorite töötajate kohta.

- Liikmesriigid võiksid koostada riiklikud diplomaatilised koolituskavad ELi institutsioonides välissuhete valdkonnas töötavale personalile. Komisjon ja nõukogu võiksid kaasata riikide diplomaadid ELi tasandi koolitustesse. Liikmesriigid võiksid tõhustada oma personali koolitust ELi teemadel.

- Nõukogu ja komisjon peaksid tegema asutamislepingus sätestatud kohustustest ja institutsioonide tasakaalust kinni pidades ettepaneku, mille kohaselt ühendatakse vajadusel delegatsioonide juhtide ja ELi eriesindajate pädevus, näiteks Lääne-Balkani riikides. Kõnealuste meetmete puhul tuleks ära kasutada topeltpädevuse positiivne kogemus Skopjes ning meetmete eesmärk on ühendada nii palju kui võimalik ELi kohalolek ka Sarajevos ja Pristinas. Mujal jätkab komisjon koostööd ELi eriesindajatega ja toetab nende ülesannete täitmist.

- Liikmesriikide esindajad mitmepoolsete institutsioonide juhtorganites peaksid kooskõlastama oma tegevuse ELi institutsioonidega sobival tasandil, et soodustada ühiste seisukohtade kujunemist ühist huvi pakkuvates küsimustes.

- Komisjoni delegatsioonid toetavad täielikult kõrget esindajat. Samuti peaksid ELi eriesindajad olema tihedamalt seotud komisjoni tegevuste ja visiitidega. Delegatsioonid toetavad ka Euroopa Parlamendi komisjonide ja delegatsioonide visiite. EL peaks kaaluma kolmandates riikides olevate ametiruumide ja tugiteenuste jagamist liikmesriikide ja ELi välisesindustega.

- Konsulaarabi valdkonnas, eelkõige kriisiolukordades, tuleks arendada liikmesriikide vahelist koostööd. Selles valdkonnas tuleks komisjoni delegatsioonide toetavat ja täiendavat rolli edasi arendada.

5.4. Vastutuse ja nähtavuse lisamine

ELi välispoliitilise tegevuse aruandlust on vaja tugevdada. Euroopa Parlamendil ja riikide parlamentidel on siin oluline roll. Sellised meetmed peaksid hõlmama järgmist:

- korrapärane teabevahetus Euroopa Parlamendi pädevate organite ning kõrge esindaja/peasekretäri ja komisjoni liikmete vahel. Välja tuleks töötada asjakohased meetmed, mille abil ELi eriesindajad ja delegatsioonide juhid saaksid anda oma panuse Euroopa Parlamendi töösse.

Samuti on vaja ELi välispoliitikat paremini selgitada ja paremini kaasata üldsuse toetust:

- tugevdades „avaliku diplomaatia“ kolmandates riikides , et edendada ELi poliitikavaldkondi ja eeskujusid ning suurendada ELi välispoliitilise tegevuse, arenguabi ja suurõnnetuste tagajärgede kõrvaldamise nähtavust (konkreetsete näidetega, mitte arvudes);

- arendades ELi enda teadlikkust, näiteks ELi külastajate programmi ja kolmandate riikidega toimuvate stipendiumiprogrammide kaudu;

- edendades Euroopa Liidus liikmesriikide ja institutsioonide poolt kodanike kaasamist ELi välispoliitika avalikesse aruteludesse;

- avaldades ühiseid avaldusi ja pressiteateid avaldamine komisjoni ja nõukogu jagatud vastutusega teemade kohta, arendades koostööd liikmesriikide ja ELi institutsioonide vahel välissuhteid kajastava teabepoliitika alal nii ELis kui ka kolmandates riikides.

6. Kokkuvõte

Käesolevas dokumendis selgitatakse, et ELi välispoliitilise tegevuse jaoks oleks kasulik luua tihedamaid ning vastastikku toetavaid suhteid ELi ja riigitasandi kõikide poolte vahel. Lühiajalises perspektiivis võivad üksikud osalejad ja institutsioonid näha iseseisvast ülesannete täitmisest tulenevas vabaduses eeliseid. Keskmises ja pikas perspektiivis on EL näidanud, et võib aidata liikmesriikidel saavutada nende välispoliitilisi eesmärke. Üldine mõjusus ja seega ELi ülemaailmne mõju sõltub kõikide olemasolevate välispoliitilisi eesmärke toetavate abinõude optimaalsest kasutamisest. Käesolevas dokumendis soovitatud praktiliste meetmete aluseks on veendumus, et peamiste prioriteetide hulgas peab olema paindlikkus, lisandväärtuse andmine välispoliitikas ning liikmesriikide ja institutsioonide ühised lähenemisviisid.