EUROOPA KOMISJON Brüssel,30.9.2021 COM(2021) 597 final 2021/0306(NLE) Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel ÜRO pagulaste ülemvoliniku programmi täitevkomitee 72. istungil seoses rahvatervisealases hädaolukorras rahvusvahelist kaitset ja kestlikke lahendusi käsitleva järelduse vastuvõtmisega



SELETUSKIRI 1.Kavandatav reguleerimisese Käesolevas ettepanekus käsitletakse otsust, millega määratakse kindlaks liidu nimel ÜRO pagulaste ülemvoliniku programmi täitevkomitee (edaspidi „täitevkomitee“) 72. istungil võetav seisukoht seoses rahvusvahelist kaitset ja kestlikke lahendusi rahvatervisealases hädaolukorras käsitleva järelduse kavandatava vastuvõtmisega. 2.Ettepaneku taust 2.1.ÜRO Majandus- ja Sotsiaalnõukogu 30. aprilli 1958. aasta resolutsioon ÜRO pagulaste ülemvoliniku programmi täitevkomitee loomise kohta Täitevkomitee asutati ÜRO Majandus- ja Sotsiaalnõukogu 30. aprilli 1958. aasta resolutsiooniga ÜRO pagulaste ülemvoliniku programmi täitevkomitee loomise kohta (E/RES/672 (XXV)). Resolutsiooni kohaselt tegutseb täitevkomitee nõuandva organina pagulaste rahvusvahelise kaitsega seotud õigusnormide ja poliitika valdkonnas.2.2. ÜRO pagulaste ülemvoliniku programmi täitevkomitee Täitevkomiteesse kuuluvad nii liikmed kui ka vaatlejad. Liikmed saavad olla ainult riigid. Vaatlejastaatust antakse nii riikidele kui ka muudele üksustele. Praegu kuulub täitevkomiteesse 107 liikmesriiki, sealhulgas 27 ELi liikmesriiki, 16 vaatlejariiki ja 39 vaatlejat, kes ei ole riigid, sealhulgas Euroopa Liit. Erinevalt liikmetest ei ole vaatlejatel hääleõigust, kuid nad võivad võtta sõna täitevkomitee avalikel koosolekutel. Täitevkomitee vaatlejastaatusega valitsustevaheliste organisatsioonide kohta on täitevkomitee kodukorra (viimati muudetud 2016. aasta oktoobris) punkti 38 teises lõigus sätestatud: „Komitee võib alalise komitee soovituse põhjal igal aastal otsustada kutsuda vaatlejastaatusega valitsustevahelisi organisatsioone sõltuvalt nende pädevusvaldkonnast osalema komitee kinnistel varjupaiga- ja pagulasküsimusi käsitlevatel koosolekutel.“ Selle sätte alusel kutsus täitevkomitee 5. mail 2017 ELi osalema oma kinnistel koosolekutel Euroopa Liidu pädevusse kuuluvates varjupaiga- ja pagulasküsimustes. Täitevkomitee võtab liikmete konsensuse alusel regulaarselt vastu pagulaste kaitset käsitlevaid temaatilisi järeldusi. Järeldusteni jõutakse kinnistel koosolekutel, millest võtavad osa täitevkomitee liikmed ja valitsustevahelised organisatsioonid (kes kutsutakse kinnistel koosolekutel osalema vaatlejatena) koostöös ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti (edaspidi „amet“) ekspertidega. 2.2.ÜRO pagulaste ülemvoliniku programmi täitevkomitee kavandatav akt Täitevkomitee kavatseb 4.–8. oktoobril 2021 toimuval 72. istungil vastu võtta järelduse rahvusvahelise kaitse ja kestlike lahenduste kohta rahvatervisealases hädaolukorras (edaspidi „kavandatav järeldus“). Euroopa Liit osaleb kavandatava järelduse koostamisel täitevkomitee töökorra punkti 38 teise lõigu kohase kutse alusel. ELi liikmesriigid, kes on ka täitevkomitee liikmed, osalevad kavandatava järelduse vastuvõtmises. 2021. aasta 12. ja 18. mai, 1. juuni, 16. juuni ja 8. juuli kinniste koosolekute tulemusel koostatud kavandatava järelduse eelnõu eesmärk on tunnistada COVID-19 pandeemia mõju pagulastele, varjupaigataotlejatele, tagasipöörduvatele pagulastele, kodakondsuseta isikutele ja riigisisestele põgenikele (edaspidi „ameti mandaadi alla kuuluvad isikud“) ja vastuvõtvatele kogukondadele, tuletada meelde rahvusvahelise pagulas- ja humanitaarõiguse keskseid põhimõtteid, mida tuleb järgida tervisealases hädaolukorras, õppida meetmetest, mida amet, riigid ja teised sidusrühmad on võtnud COVID-19 pandeemiaga toimetulekuks, püüdes samas jätkata rahvusvahelisele kaitsele juurdepääsu tagamist, sealhulgas innovaatiliste meetmete abil, ning julgustada riike jätkuvalt toetama kestlikke lahendusi ja ameti mandaadi alla kuuluvate isikute juurdepääsu tervishoiuteenustele. Kogu preambul ja suurem osa operatiivsätetest on kokku lepitud ad referendum, neli operatiivsätet on veel lahtised. Järelduse kokkulepitud punktides tunnistatakse, et rahvusvahelise tähtsusega rahvatervisealane hädaolukord, nagu COVID-19 pandeemia, nõuab ühtsusel, solidaarsusel ja tugevdatud mitmepoolsel koostööl põhinevat ülemaailmset reageerimist, ning kinnitatakse taas riikide pühendumust rahvusvahelisele solidaarsusele ning vastutuse ja koormuse jagamisele. Tunnustatakse riikide õigust võtta meetmeid rahvatervise kaitseks, tuletades samas meelde, et selliseid meetmeid tuleb rakendada viisil, mis on kooskõlas rahvusvahelisest õigusest, sealhulgas rahvusvahelisest pagulasõigusest, inimõigustest ja vajaduse korral rahvusvahelisest humanitaarõigusest riikidele tulenevate kohustustega. Järelduses tuletatakse meelde, et riikidel on suveräänne õigus reguleerida mittekodanike riiki sisenemist, austades täielikult tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet ning järgides kohaldatavat rahvusvahelist õigust, sealhulgas rahvusvahelist pagulasõigust. Rahvatervisealaste hädaolukordade laiema mõjuga tegelemiseks julgustatakse kavandatavas järelduses riike tegema tööd selle nimel, et ameti mandaadi alla kuuluvaid isikuid tervishoiuteenustesse paremini kaasata ning et rahvatervisealaste hädaolukordade kontekstis tehtaks kindlaks konkreetsed tervishoiualased vajadused ja takistused, sealhulgas vaimse tervise ja psühhosotsiaalse heaoluga seonduvad, ning nendega tegeletaks, samuti kutsutakse riike ja teisi partnereid üles kiiremas korras toetama ohutute ja tõhusate diagnostikavahendite, ravimite ja vaktsiinide rahastamist ja õiglast jaotamist. Riiki sisenemise ja vaba liikumise ning varjupaigale juurdepääsu piirangute küsimuses väljendatakse kavandatavas järelduses heameelt sammude üle, mida riigid on võtnud, tagamaks et rahvatervisealastes hädaolukordades piiril sisenemise piiramiseks võetud meetmed on ajutised, mittediskrimineerivad, vajalikud, proportsionaalsed ja asjaolusid arvestades mõistlikud ning nende kohaldamisel austatakse varjupaiga taotlemise ja saamise õigust ning tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet. Samuti tervitatakse riikide ja ameti võetud kohandatud meetmeid, millega tagatakse jätkuv juurdepääs varjupaiga- ja kodakondsusetuse tuvastamise menetlustele, registreerimisele ja dokumentide väljaandmisele ning nende menetluste toimimine. Kavandatavas järelduses märgitakse, kui oluline on tagada, et ameti mandaadi alla kuuluvate isikute mis tahes liikumispiirangud rahvatervise kaitse eesmärgil oleksid mittediskrimineerivad, seadusega ette nähtud, vajalikud, asjaolusid arvestades mõistlikud ja üldiselt rahvusvahelise õigusega kooskõlas, ning tervitatakse kinnipidamise asemel rahvatervise meetmete järgimist tagavate alternatiivide kasutamist. Kestlike lahenduste küsimuses väljendatakse kavandatavas järelduses muret COVID-19 mõju pärast kestlike lahenduste otsimisele, rõhutatakse nende olulisust ja kutsutakse üles jätkuvalt pingutama, et toetada soodsate tingimuste loomist päritoluriikides, sealhulgas tegelema algpõhjustega ja rakendama pagulaste ohutut ja väärikat vabatahtlikku repatrieerimist, samuti jätkusuutlikku taasintegreerimist, toetada ümberasustamist ja hõlbustada kooskõlas siseriikliku õigusega juurdepääsu täiendavatele võimalustele, sealhulgas perekonna taasühinemisele, tööturule ja õppimisvõimalustele. ELi pädevusse kuuluvad küsimused, milles seni ei ole seni kinnistel koosolekutel ad referendum kokkuleppele jõutud, on järgmised:

1. seksuaalse ja soolise vägivalla ohvrite liigitamine ameti mandaadi alla kuuluvateks isikuteks puhkudel, kui riike julgustatakse pakkuma sellistele isikutele erakorralist vaimset ja psühhosotsiaalset tuge ning selliseid meetmeid veelgi tugevdama, sealhulgas rahvusvahelise toetuse kaudu (OP6); 2. Iraani esitatud punkt, milles kutsutakse kõiki riike tungivalt üles hoiduma selliste ühepoolsete sunnimeetmete võtmisest, mis võivad kahjustada vastuvõtvate riikide suutlikkust kaitsta pagulasi ja piiravad humanitaarruumi, eelkõige käimasoleva pandeemia ajal (OP7b-alt). Iraan esitas selle ettepaneku läbirääkimiste väga hilises etapis ja endiselt on võimalik, et see lükatakse menetluslikel põhjustel tagasi; 3. viide, millega liigitatakse seksuaal- ja reproduktiivtervishoiu teenused ja vaktsiinid ameti mandaadi alla kuuluvate isikute ja neid vastu võtvate kogukondade humanitaarvajaduseks, mida riike kutsutakse järeldustes üles rahvatervisealastes hädaolukordades hindama ja käsitama humanitaarabi osana (uue nummerduse järgi OP13); 4. viide seksuaal- ja reproduktiivtervishoiu teenustele kui põhiliste tervishoiuteenuste ja psühhosotsiaalse toe täiendusele, millele liikmesriike kutsutakse üles tagama ameti mandaadi alla kuuluvate isikute jaoks turvalist ja usaldusväärset juurdepääsu koostöös ametiga ja teiste sidusrühmade toetusel (OP14). 3.Liidu nimel võetav seisukoht Liit peaks toetama täitevkomitee järelduste vastuvõtmist rahvusvahelise kaitse ja kestlike lahenduste kohta rahvatervisealases hädaolukorras. Liit peaks toetama järelduste juba kokku lepitud osi ja määrama kindlaks oma seisukoha lahtistes küsimustes, mis kuuluvad ELi pädevusse. EL peaks toetama seda, et tervisealases hädaolukorras järgitaks rahvusvahelise pagulasõiguse põhimõtteid, eelkõige tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet, mis sisaldub ka ELi varjupaigaõiguses ning on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 78, samuti Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivis 2013/32/EL (rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta) („varjupaigamenetluste direktiiv“) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivis 2011/95/EL (mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule) („miinimumnõuete direktiiv“) ning mis on tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklite 18 ja artikli 19 lõike 2 kohaselt põhiõigusena. EL peaks kooskõlas kehtiva ELi acquis’ ja poliitikaga toetama ka seda, et riiki sisenemise piiranguid ja muid meetmeid, mida võetakse piiril sisenemise piiramiseks seoses rahvatervisealaste hädaolukordadega, kohaldatakse selliselt, et kaitstakse rahvatervist, kuid samas on tagatud varjupaiga taotlemise ja saamise õiguse ning tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte austamine. EL peaks samuti tervitama ja toetama seda, et riigid on võtnud kohandatud meetmeid, millega tagatakse ameti mandaadi alla kuuluvatele isikutele jätkuv juurdepääs varjupaiga- ja kodakondsusetuse tuvastamise menetlustele, registreerimisele ja dokumentide väljaandmisele ning muudele asjakohastele protsessidele, sealhulgas tehnoloogia kasutamisele kaugintervjuudeks, ning nende menetluste toimimine. Juurdepääs varjupaigamenetlusele on sätestatud varjupaigamenetluste direktiivis (2013/32/EL) üldpõhimõtte ja tagatisena, eelkõige direktiivi reguleerimisala käsitlevas artiklis 3, mida kohaldatakse kõikide taotluste suhtes, mis on esitatud liikmesriikide territooriumil, sealhulgas piiril, territoriaalvetes või transiiditsoonis, ning artiklis 6, mis käsitleb juurdepääsu menetlusele registreerimise kaudu ja tegelikku taotluse esitamise võimaluse tagamist. Direktiivis kinnitatakse tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet kooskõlas 28. juuli 1951. aasta Genfi pagulasseisundi konventsiooniga, mida on muudetud 31. jaanuari 1967. aasta New Yorgi protokolliga („1951. aasta konventsioon ja selle 1967. aasta protokoll“), ja seda tuleks järgida eelkõige juhul, kui tehakse erandeid õigusest jääda taotluste läbivaatamise ajal riiki või kui kohaldatakse turvalise päritoluriigi või turvalise kolmanda riigi mõistet. 2016. aastal esitas komisjon ettepaneku, millega luuakse liidus ühine rahvusvahelise kaitse menetlus ja tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2013/32/EL ning milles järgitakse samu põhimõtteid ja tagatisi. Kuigi Schengeni piirieeskirjades sätestatud kolmandate riikide kodanike Schengeni alale korrapärase sisenemise tingimused sisaldavad nõuet, et isik ei kujutaks endast ohtu rahvatervisele üheski liikmesriigis, ei piira see pagulaste ja rahvusvahelist kaitset taotlevate isikute õigusi, eelkõige seoses tagasi- ja väljasaatmise lubamatusega. Komisjon võttis 16. märtsil 2020 vastu teatise Euroopa Parlamendile, Euroopa Ülemkogule ja nõukogule, kutsudes üles COVID-19 tõttu ajutiselt piirama mittehädavajalikku reisimist ELi, ning 30. juunil 2020 võttis nõukogu vastu Euroopa Liitu mittehädavajaliku reisimise ajutise piiramise ja sellise piirangu võimaliku kaotamise kohta soovituse, millega nähakse ette erandid nendest ajutistest piirangutest isikutele, kes vajavad rahvusvahelist kaitset või kes tuleb lubada liikmesriikide territooriumile muudel humanitaarsetel põhjustel. Komisjoni 16. aprilli 2020. aasta suunistes on sätestatud, et COVID-19 edasise leviku ohjeldamiseks ja piiramiseks liikmesriikides võetavad meetmed peaksid põhinema riskihindamistel ja teaduslikel nõuannetel ning need peavad olema proportsionaalsed. Kõik piirangud varjupaiga, tagasisaatmise ja ümberasustamise valdkonnas peavad olema proportsionaalsed, neid tuleb rakendada mittediskrimineerivalt ning nende juures tuleb arvesse võtta tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet ja rahvusvahelisest õigusest tulenevaid kohustusi. EL peaks toetama meeldetuletust, kui oluline on tagada, et ameti mandaadi alla kuuluvate isikute mis tahes liikumispiirangud rahvatervise kaitse eesmärgil oleksid mittediskrimineerivad, seadusega ette nähtud, vajalikud, asjaolusid arvestades mõistlikud ja üldiselt rahvusvahelise õigusega kooskõlas, ning tervitatama kinnipidamise asemel muude alternatiivide kasutamist. Kinnipidamist ja vaba liikumise piiranguid hõlmab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv 2013/33/EL, millega sätestatakse rahvusvahelise kaitse taotlejate vastuvõtu nõuded (edaspidi „vastuvõtutingimuste direktiiv“) – millele osutatakse varjupaigamenetluste direktiivi artiklis 26 kinnipidamise kohta, eelkõige artiklis 7 elukoha ja liikumisvabaduse kohta ning artiklites 8–11 kinnipidamise kohta. Enne varjupaigataotlejate suhtes kinnipidamiskorralduse tegemist on liikmesriikidel kohustus kaaluda esmalt alternatiivseid, leebemaid sunnimeetmeid. Kõnealuse direktiivi artikli 8 lõike 3 punktis e on sätestatud kinnipidamise võimalus, kui seda nõuab riikliku julgeoleku või avaliku korra kaitsmine. EL peaks kooskõlas kehtivate ELi eeskirjadega toetama seisukohta, et riigid peaksid tagama ameti mandaadi alla kuuluvatele isikutele usaldusväärse ja turvalise juurdepääsu põhilistele tervishoiuteenustele ja psühhosotsiaalsele toele. Vastuvõtutingimuste puhul võivad liikmesriigid kasutada vastuvõtutingimuste direktiivis (direktiiv 2013/33/EL) sätestatud võimalust kehtestada nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel ja mõistlikuks, võimalikult lühikeseks ajavahemikuks materiaalsetele vastuvõtutingimustele erandkorras tavapärasest erinevad kriteeriumid. Sellised kriteeriumid peavad igal juhul katma põhivajadused, sealhulgas tervishoiu, mille kohta on vastuvõtutingimuste direktiivi artiklis 19 sätestatud üksikasjalikud eeskirjad. Kestlike lahenduste suhtes ja kooskõlas ELi praeguste eeskirjade ja poliitikaga – eelkõige Euroopa Ülemkogu ning justiits- ja siseküsimuste nõukogu mitmesuguste järeldustega, rände- ja varjupaigaleppega, ELi vabatahtliku tagasipöördumise ja taasintegreerimise strateegiaga, integratsiooni ja kaasamise tegevuskavaga aastateks 2021–2027, ettepanekuga võtta vastu määrus, millega luuakse liidu ümberasustamisraamistik – peaks EL toetama mure väljendamist COVID-19 mõju pärast kestlike lahenduste otsimisele, rõhutades selliste lahenduste olulisust ja kutsuma üles nõudma edasist tegevust, et a) edendada päritoluriikides soodsaid tingimusi, sealhulgas jõupingutusi algpõhjustega tegelemiseks ning pagulaste vabatahtliku repatrieerimise rakendamiseks, b) toetada ümberasustamist ja c) hõlbustada kooskõlas siseriikliku õigusega juurdepääsu täiendavatele võimalustele, sealhulgas perekonna taasühinemisele, tööturule ja õppimisvõimalustele ning d) hõlbustada iseseisvat toimetulekut ja pakkuda võimalusi integratsiooniks. Pooleliolevate küsimuste osas peaks EL: 1. toetama seksuaalse ja soolise vägivalla ohvrite liigitamist ameti mandaadi alla kuuluvateks isikuteks puhkudel, kui riike julgustatakse pakkuma sellistele isikutele erakorralist vaimset ja psühhosotsiaalset tuge ning selliseid meetmeid veelgi tugevdama, sealhulgas rahvusvahelise toetuse kaudu (OP6). Nagu on märgitud ELi soolise võrdõiguslikkuse strateegias 2020–2025, teeb Euroopa Liit kõik endast oleneva, et ennetada soolist vägivalda ja selle vastu võidelda, samuti toetada ja kaitsta selle ohvreid ning võtta vägivallatsejad vastutusele. Kavandatav operatiivsäte 6 (OP6) ei loo õiguslikku kohustust ja sellega üksnes julgustatakse liikmesriike pöörama pandeemiale reageerimisel tähelepanu vaimsele tervisele ja psühhosotsiaalsele heaolule seeläbi, et nad edendavad ameti mandaadi alla kuuluvatele isikutele erakorralise vaimse tervise ja psühhosotsiaalse toe pakkumist. Liikmesriigid on vastuvõtutingimuste direktiivi alusel juba praegu kohustatud tagama rahvusvahelise kaitse taotlejatele haiguste ja raskete vaimsete häirete põhiravi ning võtma arvesse soost ja vanusest tulenevaid vajadusi. Miinimumnõuete direktiivi kohaselt tuleks rahvusvahelise kaitse saajatele tagada tervishoiu, sealhulgas füüsilise ja vaimse tervise teenuste kättesaadavus. See hõlmab vajaduse korral vaimsete häirete ravi pakkumist rahvusvahelise kaitse saajatele, kes on erivajadustega, näiteks piinamise, vägistamise või muu jõhkra psühholoogilise, füüsilise või seksuaalse vägivalla ohvriks langenud isikutele; 2. toetama seksuaal- ja reproduktiivtervishoiu teenuste ning vaktsiinide liigitamist ameti mandaadi alla kuuluvate isikute ja neid vastu võtvate kogukondade humanitaarvajaduseks, mida riike kutsutakse järeldustes üles rahvatervisealastes hädaolukordades hindama ja käsitama humanitaarabi osana (uue nummerduse järgi OP13). Kuna ELi kavandatav seisukoht (alapunktis 1) on, et seksuaalse ja soolise vägivalla ohvreid tuleks käsitada „ameti mandaadi alla kuuluvate isikutena“, hõlmavad nende isikute kaitsevajadused ka seksuaal- ja reproduktiivtervishoiu teenuste kaudu pakutavat tuge.

Tervis on humanitaarabis kesksel kohal. Alates COVID-19 pandeemia algusest on Euroopa tiim, mis ühendab ELi, selle liikmesriikide ja Euroopa finantseerimisasutuste vahendeid, andnud pandeemia sotsiaal-majanduslike tagajärgede leevendamiseks rahalist abi. Kõikjal maailmas ja peamiselt COVAXi kaudu ohutute ja taskukohaste COVID-19 vaktsiinide kättesaadavuse tagamine, eelkõige väikese ja keskmise sissetulekuga riikides, on üks Euroopa Liidu prioriteete; 3. toetama selgesõnalist viitamist ameti mandaadi alla kuuluvate isikute seksuaal- ja reproduktiivtervishoiu teenustele kui võimalusele edendada soolist võrdõiguslikkust ja naiste võimestamist rahvatervisealastele hädaolukordadele reageerimise kõigis etappides (OP14). Seksuaal- ja reproduktiivtervishoiu teenuste osutamist ei ole sõnaselgelt ette nähtud ei vastuvõtutingimuste direktiivis (artikkel 19), miinimumnõuete direktiivis (artikkel 30) ega 2016. aasta uuesti sõnastatud direktiivi ettepanekus (artikkel 18). Nendes on sätestatud, et liikmesriigid tagavad vajalikud tervishoiuteenused, mis hõlmavad vähemalt vältimatut abi ning haiguste ja raskete vaimsete häirete põhiravi, ning tagavad vastuvõtu erivajadustega taotlejatele vajaliku arsti- või muu abi, sealhulgas vajaduse korral asjakohase vaimse tervisega seotud ravi. Seetõttu on asjakohane määrata kindlaks selles küsimuses ELi võetav seisukoht; 4. lükata tagasi kõik punktis OP7b-alt esitatud ettepanekud lisada järeldusse viide, et riigid ei tohi kasutada ühepoolseid sunnimeetmeid, mis võivad kahjustada vastuvõtvate riikide suutlikkust pagulasi kaitsta ja piirata humanitaarruumi. Piiravad meetmed (sanktsioonid) on liidu ühise välis- ja julgeolekupoliitika oluline vahend, mille kaudu EL saab vajaduse korral sekkuda, et ennetada konflikte või reageerida tekkivatele või käimasolevatele kriisidele. Igal juhul on asjakohane määrata kindlaks liidu nimel täitevkomitees võetav seisukoht, sest kavandatav järeldus võib eespool kirjeldatud viisidel mõjutada vastuvõtutingimuste direktiivis ja varjupaigamenetluste direktiivis sisalduvaid ühiseid eeskirju. 4.Õiguslik alus 4.1.Menetlusõiguslik alus 4.1.1.Põhimõtted Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artikli 218 lõikes 9 on sätestatud, et „[n]õukogu võtab komisjoni [...] ettepaneku põhjal vastu otsuse, millega […] kehtestatakse lepingus sätestatud organis liidu nimel võetavad seisukohad, kui asjaomasel organil tuleb vastu võtta õigusliku toimega akte, välja arvatud õigusaktid, millega täiendatakse või muudetakse lepingu institutsioonilist raamistikku.“ ELi toimimise lepingu artikli 218 lõiget 9 kohaldatakse olenemata sellest, kas liit on asjaomase organi liige või asjaomase lepingu osaline. Mõiste „õigusliku toimega aktid“ hõlmab akte, millel on õiguslik toime asjaomase organi suhtes kehtiva rahvusvahelise õiguse normide alusel. Nende hulka kuuluvad ka sellised õiguslikud vahendid, mis ei ole rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad, aga mis „võivad mõjutada otsustavalt liidu seadusandja vastu võetud õigusaktide sisu“. 4.1.2.Kohaldamine käesoleval juhul Täitevkomitee on organ, mis on sätestatud lepingus, nimelt ÜRO Majandus- ja Sotsiaalnõukogu 30. aprilli 1958. aasta resolutsioonis ÜRO pagulaste ülemvoliniku programmi täitevkomitee loomise kohta. Järeldus, mis täitevkomiteel tuleb vastu võtta, on õigusliku toimega akt. Kuigi täitevkomitee järeldused ei ole õiguslikult siduvad, aitavad need tõlgendada ja edasi arendada pagulaste kaitset käsitlevaid rahvusvahelisi standardeid. Nendel on tähtis roll selles, kuidas 1951. aasta konventsiooni ja 1967. aasta protokolli tõlgendatakse ja kohaldatakse. ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Amet kasutab täitevkomitee järeldusi järelevalve tegemisel 1951. aasta konventsiooni ja 1967. aasta protokolli sätete kohaldamise üle, kusjuures osalisriigid peavad 1951. aasta konventsiooni artikli 35 kohaselt järelevalve tegemist hõlbustama. Täitevkomitee järeldustel on oluline roll rahvusvahelise pagulaste kaitse süsteemi edasiarendamisel nii, et see täiendaks ja tugevdaks 1951. aasta konventsiooni ja selle 1967. aasta protokolli, mille osalisriigid on koostanud ja mille ÜRO Peaassamblee on heaks kiitnud. Need annavad kinnitust rahvusvahelise tavaõigusega juba kehtestatud normide kohta või viivad uute õigusnormide loomiseni. Vahel võib neil riikide või rahvusvaheliste kohtute, sealhulgas Euroopa Inimõiguste Kohtu silmis olla märkimisväärselt suur kaal. Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 18 tagatakse varjupaigaõigus 1951. aasta konventsiooni ja 1967. aasta protokolli sätete kohaselt. ELi teisesed õigusaktid põhinevad 1951. aasta konventsioonil ja selle 1967. aasta protokollil: Euroopa ühine varjupaigasüsteem põhineb 1951. aasta konventsiooni ja 1967. aasta protokolli täielikul kohaldamisel, millega kinnitatakse tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet (vt põhjendus 3 – miinimumnõuete direktiiv, vastuvõtutingimuste direktiiv ja varjupaigamenetluste direktiiv). Miinimumnõuete direktiivis on sätestatud pagulasseisundi määratlemise ja sisu nõuded, et liikmesriikide pädevad siseriiklikud asutused saaksid neist juhinduda 1951. aasta konventsiooni kohaldamisel (põhjendus 23). Samuti kehtestatakse sellega täiendava kaitse seisundi määratluse ja sisu nõuded, mis täiendavad 1951. aasta konventsioonis sätestatud pagulaste kaitset (põhjendus 33, vt ka varjupaigamenetluste direktiivi põhjendus 25). Lisaks tuleks selle rakendamist hinnata eelkõige võttes arvesse liikmesriikide rahvusvaheliste kohustuste arengut seoses tagasi- ja väljasaatmise lubamatusega (põhjendus 48). Vastuvõtutingimuste direktiivi (põhjendus 15) kohaselt tuleks taotlejate kinnipidamist kohaldada kooskõlas põhimõttega, et isikut ei või kinni pidada üksnes selle alusel, et ta taotleb rahvusvahelist kaitset, eelkõige kooskõlas liikmesriikide rahvusvaheliste õiguslike kohustustega ja 1951. aasta konventsiooni artikliga 31. Nimetatud kaalutlused on tõenäoliselt asjakohased ka kavandatava järelduse puhul. Kavandatavas järelduses nähakse ette nõuded ja riikides järgitavad kokkulepitud tavad varjupaigamenetlustele juurdepääsu andmisel, ameti mandaadi alla kuuluvatele isikutele sisenemis- ja liikumispiirangute kehtestamisel ning tervisealases hädaolukorras tervishoiuteenuste osutamisel, tuginedes COVID-19 pandeemiast saadud kogemustele. Sellega arendatakse edasi rahvusvahelist pagulaste kaitse süsteemi, tunnistades tervisealases hädaolukorras rahvusvahelise pagulasõiguse põhimõtete ja eelkõige tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte järgimise olulisust, kohaldades sisenemispiiranguid ja muid rahvatervise hädaolukordades piiril sisenemise piiramiseks võetud meetmeid selliselt, et austatakse taotleja õigust varjupaika taotleda ja saada ning tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet, kohaldades ameti mandaadi alla kuuluvate isikute suhtes liikumispiiranguid, et kaitsta rahvatervist mittediskrimineerival viisil, ning üksnes siis, kui need meetmed on seadusega ette nähtud, vajalikud ja asjaolusid arvestades mõistlikud ning tagavad ameti mandaadi alla kuuluvatele isikutele tervisealases hädaolukorras tervishoiuteenused, ning tervitades kohandatud meetmeid, millega tagatakse jätkuv juurdepääs varjupaiga- ja kodakondsusetuse tuvastamise menetlustele ning nende menetluste toimimine. Eespool nimetatud aspekte reguleeritakse ELi õigusega, mida tuleks kohaldada kooskõlas 1951. aasta konventsiooni ja 31. jaanuari 1967. aasta protokolliga. Selles mõttes võib kavandatav järeldus otsustavalt mõjutada ELi õigusaktide sisu ja kohaldamist.

Kavandatava aktiga ei täiendata ega muudeta lepingu institutsioonilist raamistikku. Ettepanekus esitatud otsuse menetlusõiguslik alus on seega Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõige 9. 4.2.Materiaalõiguslik alus 4.2.1.Põhimõtted ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse materiaalõiguslik alus sõltub eelkõige selle kavandatava akti eesmärgist ja sisust, mida liidu nimel võetav seisukoht puudutab. Kui kavandatava aktiga taotletakse kahte eesmärki või reguleeritakse kahte valdkonda ning üht neist võib pidada peamiseks, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohasel otsusel olema üksainus materiaalõiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus. 4.2.2.Kohaldamine käesoleval juhul Kavandatava otsuse peamine eesmärk ja sisu on seotud liidu ühise varjupaigapoliitikaga. Kavandatava otsuse materiaalõiguslik alus on seega Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 78 lõige 2. 4.3.Järeldus Kavandatava otsuse õiguslik alus peaks seega olema Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 78 lõige 2 koostoimes artikli 218 lõikega 9. 2021/0306 (NLE) Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel ÜRO pagulaste ülemvoliniku programmi täitevkomitee 72. istungil seoses rahvatervisealases hädaolukorras rahvusvahelist kaitset ja kestlikke lahendusi käsitleva järelduse vastuvõtmisega EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 78 lõiget 2 koostoimes artikli 218 lõikega 9, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut ning arvestades järgmist: (1)ÜRO Majandus- ja Sotsiaalnõukogu võttis 30. aprilli 1958. aasta resolutsiooniga vastu resolutsiooni ÜRO pagulaste ülemvoliniku programmi täitevkomitee loomise kohta. (2)Resolutsiooni kohaselt tegutseb ÜRO pagulaste ülemvoliniku programmi täitevkomitee nõuandva organina seoses pagulaste rahvusvahelist kaitset käsitlevate õigusnormide ja poliitikaga.

(3)ÜRO pagulaste ülemvoliniku programmi täitevkomitee kavatseb 4.–8. oktoobril 2021 toimuval 72. istungil võtta vastu järelduse rahvusvahelise kaitse ja kestlike lahenduste kohta rahvatervisealases hädaolukorras. (4)Järelduseni jõutakse kinnistel koosolekutel, millest võtavad osa täitevkomitee liikmed ja valitsustevahelised organisatsioonid (kes kutsutakse kinnistel koosolekutel osalema vaatlejatena) koostöös ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti ekspertidega. Euroopa Liidul kui vaatlejal ei ole hääleõigust, kuid tal on õigus võtta sõna täitevkomitee avalikel koosolekutel ning teda kutsutakse osalema kinnistel koosolekutel, kus arutatakse nende pädevusse kuuluvaid varjupaiga- ja pagulasküsimusi. (5)On asjakohane määrata kindlaks liidu nimel ÜRO pagulaste ülemvoliniku programmi täitevkomitees võetav seisukoht, sest kavandatav järeldus võib otsustavalt mõjutada liidu õiguse sisu. (6)Liit peaks toetama kavandatava järelduse vastuvõtmist rahvusvahelise kaitse ja kestlike lahenduste kohta rahvatervisealases hädaolukorras. (7)Liit peaks toetama seda, et tervisealases hädaolukorras järgitaks rahvusvahelise pagulasõiguse põhimõtteid, eelkõige tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet ning õigust varjupaika taotleda ja saada ning et liikumispiirangud oleksid mittediskrimineerivad, seadusega ette nähtud, vajalikud, asjaolusid arvestades mõistlikud ja kooskõlas rahvusvahelise õigusega. (8)Liit peaks toetama ka seda, et sisenemispiirangud ja muud rahvatervisealases hädaolukorras piiridel sisenemise piiramiseks võetud meetmed oleksid ajutised, mittediskrimineerivad, vajalikud, proportsionaalsed ja asjaolusid arvestades mõistlikud ning neid kohaldataks selliselt, et kaitstakse rahvatervist, kuid samas on tagatud varjupaiga taotlemise ja saamise õiguse ning tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte austamine ning rahvusvahelisest õigusest, sealhulgas rahvusvahelisest pagulasõigusest tulenevate kohustuste täitmine. (9)„Ameti mandaadi alla kuuluvate isikute“ hulka kuuluvad pagulased, varjupaigataotlejad, tagasipöörduvad pagulased, kodakondsuseta isikud ja riigisisesed põgenikud. Liit peaks toetama seksuaalse ja soolise vägivalla ohvrite liigitamist ameti mandaadi alla kuuluvateks isikuteks puhkudel, kui riike julgustatakse pandeemiale reageerimisel pöörama tähelepanu vaimse tervise ja psühhosotsiaalse heaolu probleemidele seeläbi, et nad edendavad nendele isikutele erakorralise vaimse ja psühhosotsiaalse toe pakkumist ning julgustavad selliseid meetmeid veelgi tugevdama, sealhulgas rahvusvahelise toetuse kaudu. (10)Liit peaks toetama seksuaal- ja reproduktiivtervishoiu teenuste ning vaktsiinide liigitamist ameti mandaadi alla kuuluvate isikute ja neid vastu võtvate kogukondade humanitaarvajaduseks, mida riigid peaksid hindama ja käsitama rahvatervisealases hädaolukorras antava humanitaarabi osana. (11)Liit peaks toetama seda, et seksuaal- ja reproduktiivtervishoiu teenused arvataks üksnes rahvatervisealastele hädaolukordadele reageerides ameti mandaadi alla kuuluvatele isikutele suunatud põhiliste tervishoiuteenuste ja psühhosotsiaalse toe hulka. (12)Liit peaks tagasi lükkama kõik ühepoolsete sunnimeetmete kasutamisega seotud ettepanekud. (13)Liidu seisukoha esitavad koos need liidu liikmesriigid, kes on ÜRO pagulaste ülemvoliniku programmi täitevkomitee liikmed. (14)[Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 21 (Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artiklite 1 ja 2 kohaselt ja ilma et see piiraks kõnealuse protokolli artikli 4 kohaldamist, ei osale Iirimaa käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.] VÕI [Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 21 (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artikli 3 kohaselt on Iirimaa teatanud oma soovist osaleda käesoleva otsuse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.] (15) Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE: Artikkel 1 Seisukoht, mis võetakse Euroopa Liidu nimel ÜRO pagulaste ülemvoliniku programmi täitevkomitee 72. istungil seoses rahvatervisealases hädaolukorras rahvusvahelist kaitset ja kestlikke lahendusi käsitleva järelduse vastuvõtmisega, põhineb käesolevale otsusele lisatud täitevkomitee järelduste eelnõul. Artikkel 2 Kui täitevkomitee 72. istungil või enne seda tehakse lisas käsitletaval teemal uusi ettepanekuid, mille kohta liidu seisukoht veel puudub, määratakse liidu seisukoht kindlaks liidu tasandil toimuva kooskõlastamise teel enne, kui täitevkomitee võtab järelduse vastu. Sellisel juhul peab liidu seisukoht olema kooskõlas liidu kehtivate põhimõtete ja õigusaktidega. Artikkel 3