Uus ühtekuuluvus
lähenemine  konkurentsivõime  koostöö
Kolmas aruanne majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse kohta
Euroopa ühendused
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA“Europe Direct” on teenistus, mis aitab leida vastused Euroopa Liitu 
puudutavatele küsimustele
Uus tasuta infotelefon:
00 800 6 7 8 9 10 11
Lisateavet Euroopa Liidu kohta saate Intern etist Europa serverist (http:/europa.eu.int). 
Kataloogimisandmed on esitatud väljaande lõpus. 
Luxembourg: Euroopa Ühenduste Ametlike Väljaannete Talitus, 2004 ISBN 92-894-4927-6 
© Euroopa ühendused, 2004 
Allikale viitamisel on reprodutseerimine lubatud. 
Printed in Belgium 
TRÜKITUD VALGELE KLOORIVABALE PABERILE
iiiKOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 
Eessõna
Käesolev aruanne on viimase kolme aasta töö tulemus ja selle 
eesmärk on esitada Euroopa Komisjoni seisukoht Euroopa poliitika 
tuleviku kohta seoses erinevuste vähendamisega ning majandusliku, 
sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse edendamisega.  
Aruande koostamine ei ole olnud lihtsalt tehniline ülesanne. Vastupidi, 
see hõlmas terve rea nõupidamisi Euroopa, riiklikul, piirkondlikul ja 
kohalikul tasemel, mille eesmärk oli tagada nimetatud seisukoha 
vastavus Euroopa kodanike vajadustele ja õigustatud ootustele. 
Nende nõupidamiste käigus on mulle esitatud palju küsimusi Euroopa 
Liidu sekkumise mõju – “lisaväärtuse” – kohta selles valdkonnas. 
Näiteks, kas ühtekuuluvuspoliitikaga on õnnestunud vähendada 
majanduslikku, sotsiaalset ja terriotriaalset ebaühtlust elatustaseme ja võimaluste osas? 
Aruandes on sellistele tähtsatele küsimustele antud üksikasjalik 
vastus. Aruandega kinnitatakse, et Euroopa lisaväärtus on olnud 
tähelepanuväärne paljudel tasanditel: suurte erinevuste vähendamisel 
rikaste ja vaeste sissetulekute vahel, paljude uute võimaluste loomisel, tihti just innovatiivsetel tegevusaladel, ning piirkondi, ettevõtteid ja inimesi üle kogu kontinendi ühendavate võrgustike rajamisel.
Aruandega kinnitatakse ka, et sama suur panus on antud samuti 
sellesse, kuidas me Euroopas lahendame oma majandusprobleeme. Euroopa ühtekuuluvuspoliitika on andnud tõuke uuetele partnerlusvormidele, mis on hõlmanud piirkondlikke ja kohalikke organeid, riikide valitsusi ja Euroopa Liitu, tööd nii riigisiseselt kui ka 
väljaspool konkreetset riiki, ühiste arengustrateegiate kavandamist ja 
rakendamist.
Kogu see oluline töö ei ole aga kaugeltki läbi, kui 2006. aasta lõpus 
selle põlvkonna programmid lõpule jõuavad. Tulevik toob palju 
väljakutseid seoses Euroopa Liidu sotsiaalsete ja majanduslike 
erinevuste olulise suurenemisega pärast laienemist, seoses majanduslike muutuste toimumise tempo tõenäolise kiirenemisega, mille tingib üleilmastumisega kaasnev suurem konkurents, seoses tehnoloogia murrangulise arengu mõjudega ja teadmistepõhise majanduse arenguga. Nendele ülemaailmsetele majanduslikele 
muutustele lisanduvad vananeva rahvastikuga ja väljastpoolt Euroopa 
Liitu selle linnadesse tulevate sisserändajatega kaasnevad  muutused 
Eessõna
ivLisaks sellele esitasid Euroopa Liidu riigipead ja valitsusjuhid 2000. 
aasta märtsi Lissaboni kohtumisel ambitsioonika eesmärgi muuta Euroopa maailma kõige edukamaks ja konkurentsivõimelisemaks 
teadmistepõhiseks majanduseks .
Vastusena nendele majanduslikele ja poliitilistele väljakutsetele esitab komisjon ajavahemikuks 2007-2013 uue ühtekuuluvuspoliitika. Selle poliitika järgi tegutsevad kõik liikmesriigid ja kõik piirkonnad käsikäes, et saavutada säästev kasv ja suurem konkurentsivõime. Jõud tuleb tulevikus nagu nüüdki koondada Euroopa Liidu vaesemate osade, 
eriti uute liikmesriikide, järeleaitamisele. Komisjon teeb aga 
ettepaneku, et tegeletaks ka tõsiste probleemidega teistes Euroopa Liidu osades, kui probleemid tekivad näiteks seoses majanduslike muutustega, taandarenguga linnades või püsivate ebasoodsate looduslike tingimustega. 
Uue põlvkonna ühtekuuluvuspõhimõtted tuleks ellu viia lihtsustatud ja 
hajutatud juhtimissüsteemi abil .Euroopal on võimalik edu saavutada 
ainult kõiki kaasates ning kõikide piirkondade ressursse ja kõikide kodanike andeid mobiliseerides. See on välja pakutud uue ühtekuuluvuspartnerluse eesmärgiks. 
Michel Barnier 

KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA vSisukord 
Eessõna........................................................................................................................ .................................. iii 
Kokkuvõte...................................................................................................................... ................................ vii 
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat......................................................................... .. xxv 
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv - olukord ja suunad 
Majanduslik ja sotsi aalne ühtekuuluvus ......................................................................................... ................2 
Territoriaalne ühtekuuluvus .................................................................................................... ......................27 
Kasvu, tööhõivet ja konkurent sivõimet määr avad fakt orid ........................................................................ ..36 
Statistiline lis a 1. osa juurde ................................................................................................ .........................65 
2. osa – Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
Sissejuhatus ................................................................................................................... ...............................84 
Poliitika mõju riik likele kulutustele.......................................................................................... .......................84 
Regioonide osa valitsus e kulutustes ............................................................................................ ................87 
Maksupoliitika ja regionaalne SKP .............................................................................................. .................91 
Regionaalarengu poliitika li ikmesriikides...................................................................................... ................96 
Statistiline lis a 2. osa juurde ................................................................................................ .......................101
3. osa – Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
Sissejuhatus ................................................................................................................... .............................114
Ühenduse poliitikate panus ühtekuuluvusse Lissaboni ja Göteborgi strateegia valguses .......................114
Ühiste poliitikate reformi mine: ÜPP ja kalanduspolii tika....................................................................... .....125
Riigiabi ja ühtekuuluvuspoliiti ka vastastik une täi endavus ...................................................................... ...128
Justiits- ja siseküsimused:  arengutingimust e paranda mine .....................................................................1 31
Ühenduse poliitikate tajumine  regionaalsel tasandil........................................................................... ......132
4. osa – Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
Sissejuhatus ................................................................................................................... .............................138
Strukturaalne sekkumine  Eesmärk 1 sihtpiir kondades:  kasv, lähenemine ja integratsioon...................140
Sekkumine Eesmärk 2  sihtpiirkondades: ümberst ruktureerimine  ja töökohtade loomine......................150 
Toetus põllumajandusele, maael u arengule ja kalanduse le......................................................................15 2
Tööhõive, hariduse ja välja õppe edendamine ESF-i abil .......................................................................... 154
Ühenduse algatused: koostöö ja võrgutöö  edendamine ...........................................................................15 6
Juhtimismeetodite efek tiivsuse parandamin e ..................................................................................... .......162
Laienemine ja ühtekuuluvuspoliitika : eelseisvad vä ljakutsed.................................................................... 170
Arutelu ühtekuuluvuspol iitika tulevikust....................................................................................... ...............176
Statistiline lisa 4. osa juurde ................................................................................................ .......................179
Regionaalsed põhinäitajad .................................................................................................................187 
Graafikute, kaartide ja tabelite nimekiri...................................................................................... ............... 205 
Sisukord 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA vi
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA viiKokkuvõte
Sissejuhatus: poliitiline 
kontekst ja ühtekuuluvuse 
eesmärgid
Eelmise ühtekuuluvusaruande avaldamisest möö-
dunud kolme aastaga on EL-i majanduskasv tun-
duvalt aeglustunud. Selle tulemusena on paljudes 
EL-i osades tööpuudus uuesti kasvanud koos kõigi sellest tulenevate sotsiaalsete tagajärgede-
ga. EL-i majanduse pi kaajaline stagneerumine 
osutab sellele, et pideva ja vastuvõetavas tempos 
toimuva majanduskasvu saavutamiseks tulevikus 
on vaja tegeleda väga põhimõttelistele küsimuste-
le vastuste otsimisega. 
Esilekerkinud probleemid peegelduvad asjaolus, 
et viimastel aastatel on tootlikkus EL-is kasvanud 
aeglaselt, eriti võrreldes USA-ga. Erinevalt  Euroopa Liidust on USA majanduskasvu  
kiirendanud suurem innovaatilisus ning info- ja 
kommunikatsiooniteh noloogiate (IKT) laiem kasu-
tamine. Kuni 2001. a. majanduslanguseni oli ka 
tööhõive kasv üldiselt kiirem kui EL-is ning suur 
osa töövõimelises eas elanikkonnast oli tööga hõivatud. Selle tulemusena on sissetulek elaniku 
kohta USA-s umbes 30% kõrgem kui EL-is. 
Et EL-i majandusolukord paraneks ja majandus 
hakkaks kasvama, tuleb rohkem investeerida  
nii füüsilisse kui inimkapitali, suurendada innovat-
siooni ning kasutada laialdasemalt info- ja kom-munikatsioonitehnoloogiaid, ergutamaks tootlikku-
se ja tööhõive kasvu. Selline areng ei tohi aga 
piirduda vaid liidu keskmiste regioonidega, kus tootlikkus ja tööhõive ning innovatiivne suutlikkus 
on kõige kõrgem, vaid peab hõlmama kogu liitu.  EL-i majandust kui tervikut silmas pidades ei tohi ignoreerida asjaolu, et riikidevahelised ja piirkond-
likud erinevused toodangus, tootlikkuses ja tööhõives on veel suured. Selline ebavõrdsus tu-
leneb struktuurilistest puudujääkidest konkurent-
sivõime võtmetegurite osas — ebapiisavast kind-lustatusest füüsilise ja inimkapitaliga (infrastruk-
tuur ja ametialased oskused), innovatsioonisuut-
likkuse ja tõhusa ettevõtluse toetussüsteemi puu-dumisest ning madalast keskkonnakapitalist 
(saastunud loodus- ja/või linnakeskkond). 
Nende struktuuriliste puudujääkide kõrvalda-
miseks ning oma eeliste väljaarendamiseks vaja-
vad riigid ja regioonid abi, mis muudaks nad kon-
kurentsivõimelisemaks nii sise- kui välisturul
1.
Samuti peab inimestel ol ema võimalus saada ha-
ridust ja väljaõpet ning arendada oma võimeid 
elukohast sõltumata. Umbes 15 aastat tagasi, kui 
ühtse turu projekt algatati, tugevdati ühtekuulu-
vuspoliitikat just neid vajadusi silmas pidades. 
Veelgi olulisem on selline ab i nüüd, kui EL-i laie-
nemine toob endaga kaasa ebavõrdsuse kasvu. 
Ühtekuuluvuspoliitika  
panus EL-i kasvu 
EL-i majanduspotentsiaali realiseerimiseks tuleb 
kaasa haarata kõik regioonid, sõltumata sellest, 
kas nad asuvad praegustes liikmesriikides või lii-
tuvates riikides, ning tagada kõigile EL-i elanikele 
võimalus anda arengusse oma panus. Jõulisest erinevuste vähendamisele suunatud ühtekuulu-
vuspoliitikast loobumine ei tähendaks seetõttu 
ainult üksikisiku ja ühiskonna heaolu vähenemist, 
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTAviiivaid ka majanduslikult mõõdetava potentsiaalse 
reaaltulu ja kõrgema elustandardi kaotamist. Kuna 
integreerunud majandusele on omane suur vas-
tastikune seotus, ei piird u need kaotused vähem 
konkurentsivõimeliste piirkondade ega töötute või 
vähemtootlikel ametikohtadel töötavate isikutega, 
vaid mõjutavad iga liidu elanikku.  
Piirkondliku konkurentsivõime tugevdamine kogu 
EL-is ning inimeste toetamine oma võimete reali-
seerimisel vallandab EL-i majanduse kui terviku kasvupotentsiaali, tuues  kasu kõigile. Majan-
dustegevuse levimine üh tlasemalt üle kogu liidu 
vähendab ohtu, et kasv takerdub kitsas-kohtadesse ning samuti väheneb võimalus, et in-
flatsioonisurve selle kasvu enneaegselt lõpetab. 
Nii on ka lihtsam säilitad a euroopalikku ühiskon-
namudelit, tulla toime üha kasvava pensioniealiste 
arvuga ning alles hoida sotsiaalset ühtekuulu-
vust
2.
Praegune olukord ja 
suundumused
Erinevused EL liikmesriikide vahel 
vähenevad, kuid väljakutsed püsivad 
Viimasel aastakümnel on Euroopa Liidus 
erinevused sissetulekute ja tööhõive osas vä-henenud, eriti alates 90ndate aastate keskpaigast. 
Perioodil 1994–2001 oli kohesiooniriikides, välja 
arvatud Iirimaa, SKP kasv inimese kohta EL-i keskmisest 1% aastas suurem ning tööga hõiva-
tud tööealise elanikkonna proportsioon kasvas 
keskmisest oluliselt rohkem (v. a. Kreeka).  
Kreekas nagu ka Iirimaal  kasvas töö to otlikkus sel 
perioodil üle kahe korra rohkem kui EL-is kesk-
miselt ning ka Portugalis  oli kasv tublisti üle 
keskmise. Mõlemas riigis on tugevnenud ka toot-
misbaas, mis võimaldab inimeste sissetulekuid 
lähiaastatel jätkuvalt ühtlustada.  
Hoolimata ebavõrdsuse vähenemisest püsivad 
suured erinevused. Kreekas ja Portugalis on SKP inimese kohta ikka veel vaid umbes 70% või vä-
hem EL-i keskmisest ning Kreekas ja Hispaanias 
on tööealistest inimestest tööga hõivatud umbes 
6–8% alla keskmise. 
Erinevused nii sissetulekutes kui tööhõives suu-
renevad veelgi, kui lähikuudel ühinevad EL-iga 
uued liikmed. Nende 10 riigi keskmine SKP inime-se kohta on alla poole praegusest EL-i keskmisest 
ja ainult 56% tööealises t elanikkonnast on tööga 
hõivatud, samas kui EL15-s on see arv 64%. 
Kuigi kasv nendes maades on alates 1990ndate 
keskpaigast olnud ühtekokku umbes 1,5% aastas 
üle EL keskmise, on see alates 2001. a. alates aeglustunud, kui EL turukonjunktuur, millest nen-
de riikide areng sõltub, on olnud madalseisus. 
Hoogsa kasvu kestmine, mi s on lähiaastatel nen-
de riikide arenguks vajalik, sõltub praeguste liik-
mesriikide arengu jätkumisest. Kiire kasv uutes 
liikmesriikides võib samal ajal suure vastastikuse sõltuvuse tõttu anda ülejäänud EL-i majandusele 
olulisi arenguimpulsse. Nende eesmärkide saavu-
tamiseks vajavad liituvad riigid aga lähiaastatel 
olulist abi, saamaks jagu ulatuslikest struktuuri-
probleemidest ning realiseerimaks oma kasvupo-
tentsiaali.  
Ebavõrdsus regionaaltasandil 
Regioonid, kus struktuuripuudujäägid piiravad 
konkurentsivõimet ja panuse andmist EL-i sääst-
likku majanduskasvu, kannatavad sageli ka mada-la tootlikkuse ning tööhõive ja sotsiaalse tõrjutuse 
all.
Konkurentsvõime probleemidega regioonid aga ei 
asu vaid praeguse EL-i kohesiooniriikides ja uutes liikmesriikides. Ka mitme küllaldase infrastruktuuriga ja inimkapitaliga regiooni innovatsioonisuutlikkus on nõrk ja majandus kipub stagneeruma.  
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA ixEL mahajäänud regioonide  
jätkuv ühtlustumine 
Arenguprobleemid on teravamad mahajäänud 
regioonides, kus puudub teiste EL piirkondadega 
võrdseks konkureerimiseks vajalik infrastruktuur, 
väljaõppinud tööjõud ja sotsiaalne kapital. Sellised piirkonnad, mis saavad abi struktuurifondide 
Eesmärk 1 raames või hakkavad seda saama lä-
hitulevikus, paiknevad enamasti kohesiooniriikides ning uutes liikmesriikides.  
Alates aastast 1994, kui struktuurifonde tugevdati, 
on Eesmärk 1 piirkondades SKP inimese kohta lähenenud EL keskmisele . Perioodil 1994–2001 
kasvas nende piirkondade SKP inimese kohta reaalselt keskmiselt 3% aastas, samas kui ülejää-nud EL-is oli kasv veidi üle 2%. 
Ühtlustumise määr varieerub aga piirkonniti tunta-
valt, peegeldades suurel määral piirkonna tähtsust vastavas liikmesriigis. Neljas kohesiooniriigis, mis 
said olulist abi nii struktuurifondidelt kui riiklikest 
arenguvahenditest, oli SKP kasv inimese kohta palju kõrgem kui ülejäänud EL-is. 
Ka tööga hõivatud inimeste arv on kohesiooniriiki-
des alates 1990. aastate keskpaigast märgatavalt tõusnud. Eriti suur oli kasv Iirimaal ning veelgi 
kõrgem Hispaanias, kuigi tööhõive määr jääb alla-
poole EL keskmist. Tagasihoidlikum oli kasv Por-tugalis ja Kreekas. 
Väljaspool kohesiooniriike pole eesmärk 1 piir-
kondades kasv nii muljeta valdav olnud, osaliselt 
on selle põhjuseks kogu riigi majanduse aeglane 
kasv. Saksamaa uutes liidumaades suurenes 
SKP inimese kohta 1994. ja 2001. a. vahel peaa-egu sama palju kui EL-is keskmiselt, Itaalias Mez-
zogiornos oli kasv aga alla keskmise. Mõlemal 
juhul kasvas tootlikkus rohkem kui mujal EL-is, mis võib küll viidata konkurentsivõime kasvule, 
kuid tööhõive kasvas vähe, kui üldse. Seetõttu oli 
Lõuna-Itaalias 2002. a. tööealisest elanikkonnast tööga hõivatud ainult 43%, mis on vähem kui kus-
kil mujal EL-is. Ka uutes liidumaades on tööpuu-
duse määr endiselt kõrge. Konkurentsivõime tugevdamine  
ja töökohtade loomine 
EL-is on hulk piirkondi, kus struktuuriprobleemid 
peletavad eemale investoreid ning takistavad uute 
majandusvaldkondade teket, kuigi infrastruktuur ja 
tööjõud on piisavalt arenenud. Tavaliselt on need vanad tööstuspiirkonnad või piirkonnad, kus mingi 
geograafiline või muu tegur takistab edasist aren-
gut.
Näiteks on EL 15 liikmesriigis 11 NUTS 2 piirkon-
da, kus 1994. ja 2001. a. vahel ulatus SKP kasv 
vaevalt pooleni keskmisest (vaid umbes 1% aas-tas) ja kus SKP inimese kohta ületas 75% künni-
se, mille puhul on võimalik saada toetust eesmärk 
1 vahenditest, kuid jäi olu liselt alla EL keskmise. 
Need regioonid asuvad ül e kogu EL-i, nii Inglis-
maa kirdeosas, Saksamaa põhjaosas kui Põhja-Rootsi hõredalt asustatud piirkondades. Nii toot-likkuse kasv kui SKP inimese kohta on nendes 
piirkondades madal. Paljudes piirkondades on 
alasid, kus SKP inimese kohta on alla 75% EL keskmisest.  
Väljakutse ühtekuuluvuspoliitikale seisneb nendel 
juhtudel tõhusas majandusliku ümberstrukturee-rimise toetamises ja innovatsioonisuutlikkuse 
arendamises, peatamaks konkurentsivõime,  
sissetulekute suhtelise taseme ning tööhõive ja 
rahvastiku arvu langust. Kui see ei õnnestu  
praegu, teravnevad probleemid jätkuvalt. 
Regionaalsete erinevuste oluline  
suurenemine pärast laienemist 
Umbes 92% uute liikmesriikide elanikkonnast elab 
piirkondades, kus SKP inimese kohta on allpool 
75% EL25 keskmist, üle kahe kolmandiku regioo-nide puhul jääb see alla poole EL keskmise. 
Kui liiduga ühineksid ka Bulgaaria ja Rumeenia, 
kus SKP inimese kohta on allpool 30% EL25 keskmisest, suureneks ela nikkonna osakaal, kelle 
SKP inimese kohta on alla 75% EL-i keskmisest, rohkem kui kaks korda (73 miljonilt rohkem kui 153 miljonini). Vahe nende piirkondade ja EL-i 
keskmise inimese kohta majandatud SKP vahel 
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTAxkahekordistuks samuti (um bes 30 protsendilt alla 
keskmise üle 60 protsendini). 
Samal ajal on majanduslik ümberstruktureerimine 
viinud uutes liikmesriikides tööhõive vä-henemisele, mille tulemus ena jääb tööga hõivatud 
inimeste osakaal tööealises elanikkonnas tundu-valt alla EL15 keskmist. 
Laienemisega lisandub EL-i SKP-le vaevalt 5% 
(mõõdetuna eurodes), kuid elanikkond kasvab 
peaaegu 20%. Se lle tulemusena on EL25 kesk-
mine SKP umbes 12,5% väiksem kui EL15 kesk-
mine. 18 regiooni jaoks, kus SKP inimese kohta 
on praegu alla 75% EL15 keskmisest, ja mille elanikkond on umbes 19 miljonit (sealhulgas Mal-
ta, mis on üks uutest liikmesriikidest), tähendab 
see, et sealne sissetulek inimese kohta ei jää enam allapoole 75% künnist. 
Kuna struktuuriprobleemid jäävad neis piirkonda-
des pärast laienemist sa maks, tuleb toetuse and-
mist tingimata jätkata.  
Sotsiaalne ühtekuuluvus ja vaesusrisk 
Märgatavalt suure arvu nii praegustes kui liituva-tes riikides elavate inimeste sissetulekute tase paigutab nad vaesusriskirühma suhtelise puuduse  
mõttes (mõistes seda vähem kui 60%-na elukoha-
riigi mediaanist). 2000. a. ähvardas vaesus umbes 
55 miljonit inimest, mis oli umbes 15%  
kogu elanikkonnast, kusjuures rohkem kui pooltel 
neist oli sissetulek olnud sama madal kolm aastat järjest. Suhteliselt kõrge oli see proportsioon 
Lõuna-Euroopas ja Iirimaal, paljudes liituvates 
riikides oli see arv EL15 keskmisest kõrgem. (Lii-tuvate riikide all peetakse selles aruandes silmas 
kümmet uut liikmesriiki ning Bulgaariat ja Ru-
meeniat.) 
Vaesusriskiga leibkondadesse kuuluvad tavaliselt 
üle 65 aastased ja vanemad inimesed (eriti ük-
sielavad) ning üksikvanemad (eelkõige naised), eriti Ühendkuningriigis. Vaesusrisk on tihedalt seotud tööpuuduse ja  tööturult eemalolemisega. Peaaegu 40% töötute 
sissetulek oli aastal 2000 allapool vaesuspiiri. 
Puuetega inimeste, pikaajaliste töötute ja rahvus-
vähemuste integreerimine tööturule jääb vaesus-
riski ja sotsiaalse tõrjutuse vähendamisel võtme-
küsimuseks. 
Elanikkonna vananemine  
ja pensionäride suurenev arv 
Kõigis neljas lõunapoolses liikmesriigis, Saksa-
maal ja enamikus liituvates riikides hakkab tööea-
lise elanikkonna osakaal sellel aastakümnel lan-
gema. Järgmisel aastakümn el toimub langus kõi-
gis riikides peale Iirimaa, Luksemburgi ja Küpro-
se. Viimaste prognooside järgi on 2025. a. EL15-s 
15-64 aastaste inimeste arv 4% ja liituvates riiki-des 10% väiksem kui 2000. a. 
Selle vähenemisega kaasneb 65 aastaste ja va-
nemate inimeste arvu oluline tõus. Aastal 2025 on pensioniealisi inimesi nii 15 praeguses liikmesrii-
gis kui liituvates riikides 40% rohkem, mis tähen-
dab, et iga 65 aastase ja vanema inimese kohta on alla 3 tööealise inimese, samas kui praegu on 
see arv üle 4. Teiste tingimuste samaks jäädes 
viib elanikkonna vananemine EL-is tööjõu järkjär-gulise vähenemiseni ning avaldab mõju ka kasvu-
potentsiaalile. 
Nende arengute mõju on aga seotud sellega, kui 
palju kasvavad lähiaastatel reaaltulu ja tööhõive, 
millest hakkab sõltuma tulevaste pensionäride 
toetamise võimalik määr. Praktiliselt töötab antud hetkel ja saab sissetulekut vaid 64% tööealisest 
elanikkonnast EL15-s ja 56% liituvates riikides. 
Laienenud EL-is on seetõttu tegelik suhe 2,5 töö-tajat ühe pensionäri kohta. 2025. aastaks on see 
suhe langenud vähem kui kaks ühele, kui tööhõi-
ve jääb samaks. 
Need väljavaated suurendavad veelgi vajadust 
toetada majandusarengut kogu EL-is, suurendada 
tööhõivet ja vähendada varast pensionile jäämist. Mõnel juhul võib oluline lisatööjõu allikas olla im-
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA ximigratsioon ja seega muutub olulisemaks ka in-
tegratsioonipoliitika meetmete tõhusus. 
Regionaalsete konkurentsitegurite 
erinevuste vähendamine 
Nagu eespool mainitud, peab EL-i regioonides 
olema täidetud kaks üksteist täiendavat tingimuste kogumit, et konkurentsiküllastes tingimustes jät-
kuks majandusareng ja oleks tagatud tööhõive. 
Esiteks peab olemas olema nii vastavatasemeline füüsiline infrastruktuur (tõhus transport, telekom-
munikatsiooniteenused ja energiavõrgud, tõhusad 
keskkonnarajatised jne) kui inimkapital (sobivate 
oskuste ja väljaõppega tööjõud). Teise tingimuse-
na peavad regioonid uues teadmuspõhises ma-
janduses olema võimelised innovatsiooniks ning nii olemasolevate kui uute tehnoloogiate tõhusaks 
ärakasutamiseks, samuti järgima keskkon-
nasäästlikku arenguteed. Nende tingimuste täit-mine nõuab tõhusat institutsioonilist ja administra-
tiivset raamistikku, mis seda arengut toetaks. 
Infrastruktuuri täiustamine 
Viimasel aastakümnel on transpordiühendus ko-
hesiooniriikide siseselt ja kohesiooniriikide ning 
ülejäänud EL-i vahel oluliselt paranenud. Just struktuurifondide toel kasvas neis riikides maan-
teevõrgu tihedus 20%-lt alla EL15 keskmist 1991. 
a. 10%-ni üle keskmise aastal 2001. Kasv leidis aset aga peamiselt Hispaanias ja Portugalis. 
Eesmärk 1 sihtpiirkondades tervikuna oli tee-
devõrgu tihedus küll kasva nud, kuid ikka vaid um-
bes 80% EL15 keskmisest. Liituvates riikides on 
teedevõrgu tihedus endiselt oluliselt väiksem (alla 
20% EL15 keskmisest). Ehitustöö käib täie hooga, 
hoolimata järeleandmistest keskkonnaküsimustes, 
kuid peamiselt toimub see suuremate linnade või 
praegustesse liikmesriikidesse viivate transiittee-
de läheduses. 
Viimasel aastakümnel on mõningal määral uuen-
datud EL-i raudteevõrku, ku id raudteeliinide elekt-
rifitseerimise ning kahele rööpapaarile ülemineku 
tempo on EL-i mahajäänud piirkondades ja üle-jäänud regioonides sama, n ii et vahe jääb ikka 
suureks. Liituvates riikides peegeldab raudteede olukord aastakümnetepikkust tegematajätmist, 
mistõttu on vananenud liinide asendamiseks ja moderniseerimiseks vaja  suuri investeeringuid. 
Kuid ka maanteede puhul pole investeeringute  vajadus väiksem. Teedeehituse kasv kiirendab reisijate- ja kaubaveo ülem inekut raudteelt maan-
teedele.
Telekommunikatsioonisektoris jääb tavatelefonilii-
nide arvu suhe elanikkonnasse nii kohesiooni- kui 
liituvates riikides palju madalamaks. Seda korvab 
küll kiire mobiiltelefonide arvu kasv, kuigi Kreekas ja liituvates riikides jääb ka see enamasti oluliselt 
allapoole EL15 keskmist. Samal ajal on juurde-
pääs lairibaühendusele, mis on tähtis interneti kasutamisel ning erinevate IKT-rakenduste ning 
teenuste arenguks, ühenduse siseselt vägagi 
erinev ja sõltub üldiselt piirkonna jõukusest. Pal-judes 15 EL liikmesriigi osades ja peaaegu kõigis 
liituvates riikides on lairibaühenduse kättesaada-
vus veel väga piiratud. 
Muud infrastruktuuri elemendid — koolid, 
kõrgkoolid, meditsiiniasutused ja erinevad sotsi-
aalabiteenused — on sama tähtsad, kuna mõjuta-vad järjest enam investeerimisotsuseid ning uute 
ettevõtete paiknemist. Eriti oluline on infrastruk-
tuur teadmuspõhiste tegevuste puhul, mille puhul pole tähtis tooraineallikate ega suure turu lähe-
dus. 
Keskkonnaküsimustes on kohesiooniriikides ja 
veelgi enam liituvates riikides innovatsioonivaja-
dus märgatav. Näiteks võib tuua teiste EL maa-
dega võrreldes väiksem kanalisatsioonivõrguga ühendatud rahvastiku osa. Väiksem pole ka vaja-
dus jäätmehoolduse ja saastekontrolli järele, 
eelkõige liituvates maades pidevalt tihedamaks 
muutuvat liiklust silmas pidades. 
Inimkapitali tugevdamine 
Kuigi 1997. a. käivitatud Euroopa tööhõivestra-
teegia on majanduslanguse ajal aidanud leeven-
dada tööhõiveprobleeme, on nii praegustes kui 
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTAxiiuutes liikmesriikides säilinud olulised struktuu-
rinõrkused. 
Vähendamaks töötust ja toetamaks töötute töötu-
rule integreerimist t uleb tööotsijate le pakkuda 
personaliseeritud teenuseid kutsenõustamise, 
väljaõppe ja uute töövõimaluste näol. Preventiivse 
ja aktiivse tööhõivepoliitika väljatöötamine on ma-janduse ümberstruktureerimise toetamiseks eriti 
tähtis uutes liikmesriikides. 
Kõrge haridustase ja head kutseoskused muutu-
vad järjest tähtsamaks nii isikliku karjääri kui ma-
jandusliku konkurentsivõime seisukohalt. Inimeste 
osakaal, kelle haridustase ulatub üle põhiharidu-se, on eesmärk 1 riikides  palju madalam kui üle-
jäänud EL15-s, eriti käib see Hispaania, Itaalia ja Portugali kohta. Erandiks on Saksa uued liidu-maad. Siin sarnaneb suhtarv pigem liituvate riiki-
dega, kus see on palju kõ rgem kui EL15 keskmine 
(umbes 80% või rohkem võrreldes EL15-e 64%-
ga). 
Kuid liituvates riikides ei vasta parema hariduse ja 
kutseõppega saadud oskused alati tööturu vaja-dustele ning õppekavasid ja õppestruktuuri ei ole 
piisavalt kohandatud kaasaegse majandusega. 
Kõrgkoolilõpetanute ar v on palju väiksem kui 
EL15-s, kõrgharidus on aga võtmenõudeks, kui 
soovitakse anda olulist panust teadmuspõhise 
majanduse arendamisse. Sarnane olukord valit-
seb ka praegustes EL eesmärk 1 sihtpiirkonda-
des, kus vahe ülejäänud EL-iga on möödunud 
aastakümnel toimunud ka svust hoolimata ikka 
veel suur. 
Ka jätkuõppes osaleb kohesiooni- ja liituvates rii-
kides palju vähem inimes i kui ülejäänud EL-is 
(1999. a. alla 20% Kreeka, Portugali ja kõigi liitu-
vate riikide töötajatest, v.a Tšehhi ja Sloveenia), 
kuigi vajadus majandusmuutustega kohaneda on neis riikides kesksel kohal. 
Sotsiaalse ühtekuuluvuse tugevdamine 
Majanduslikud, tööhõivealased ja sotsiaalpoliiti-
lised meetmed võimendavad üksteist. Majan-dusareng peab käima käsikäes püüdlustega vä-hendada vaesust ja võidelda tõrjutusega. Sotsi-
aalse integratsiooni soodustamine ja võitlus dis-
krimineerimisega on sotsiaalse tõrjutuse vältimisel ning kõrge tööhõive ja majanduskasvu saavuta-
misel otsustava tähtsusega, eriti regionaalsel ja 
kohalikul tasandil.  
Samuti võib kõige ebasoodsamas olukorras olijate 
(rahvusvähemused ja koolist väljalangenud) ula-
tuslik toetamine osutuda oluliseks teguriks majan-dussaavutuste kindlustamisel kogu EL-is. 
Jätkuvad erinevused  
innovatsioonisuutlikkuses 
Järjest enam teadmusp õhiseks muutuva majan-
duse puhul peitub innovatsioonis piirkondliku kon-
kurentsivõime võti. Innovatsioonisuutlikkus, oskus pääseda juurde teadmistele ja neid rakendada on 
aga nii praegustes kui liituvates riikides regiooniti 
väga erinev. Kuigi poliitika eesmärgiks ei ole kõigi regioonide kindlustamine vahenditega, mis 
võimaldaksid neil anda uute tehnoloogiate aren-
gusse võrdne panus, peaks piirkondadel siiski olema võrdne võimalus sellest arengust osa saa-
da ja uusi tehnoloogiaid tootmisse rakendada. 
Kuid erinevad näitajad — uurimis- ja arenduste-
gevusele tehtud kulutuste suhteline osakaal, uu-
rimistööga seotud tööhõive ja eriti patenditaotluste 
arv — näitavad aga, et innovatsioonisuutlikkuse 
osas on EL-i keskregioo nide tugevamate piirkon-
dade ja ülejäänud osa va hel suur vahe. (Viimaste 
andmete kohaselt langeb praeguses EL-is 213 NUTS 2 regioonist kaheksa arvele umbes vee-
rand kogu uurimis- ja arendustegevuse tehtava-
test kulutustest ning 31 regiooni arvele pool.) Sa-muti valitseb suur ebavõrdsus liituvate riikide ja 
EL15 keskmise vahel ning liituvate riikide pealin-
nade ümbruse ja teiste piirkondade vahel. 
Järjest enam olla kse ühel meelel hea valitsemis-
tava (tõhusate institutsioonide, arenguprotsessi 
kaasatud osapoolte viljakate suhete ja ettevõtluse suhtes positiivse meelestatuse) tähtsuses piirkon-
na konkurentsivõime seisukohalt. Ka selles suhtes 
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xiiion piirkondade vahel suured erinevused, samuti 
on erinev võime arendada oma spetsiifilisest os-
kusteabest lähtuvalt välja konkurentsieelised. 
Liikmesriikide poliitika mõju 
ühtekuuluvusele
Liikmesriikide kulutused ühtekuuluvuspoliitikale on 
kordi suuremad kui EL-i kulutused. Kui liikmesrii-
kide kulutused on keskmiselt 47% SKP-st, siis EL-
i ühtekuuluvuspoliitikale määratud summa on veidi alla 0,4% EL-i SKP-st. Kuid hoolimata oma suhte-
liselt väikesest osast, mängib EL-i ühtekuuluvus-
poliitika EL-i siseste sissetulekute ja tööhõive erinevuste põhjuste kõrvaldamisel hinnatavat rolli. 
Kui liikmesriikide poliitika, k.a riiklikud kulutused, 
on peamiselt suunatud põhiteenuste ja sissetule-kute toetamisele, siis EL-i ühtekuuluvuspoliitika on 
keskendunud piirkondade majanduslikku konku-
rentsivõimet ning inimeste tööhõivet mõjutavate struktuurierinevuste vähendamisele. 
Riiklikud kulutused on peamiselt  
suunatud põhiteenustele  juurdepääsu tagamiseks … 
Riiklike kulutuste põhiosa on liikmesriikides 
seetõttu suunatud sellistele teenustele, mis ta-gaksid kõigile juurdepääsu haridusele, tervishoi-
ule ja sotsiaalkindlustusele. Kokku moodustavad 
need kulud EL-is peaaegu kaks kolmandikku va-litsemiskuludest. Seevastu riiklikud investeeringud 
inim- ja füüsilisse kapitali ulatuvad keskmiselt vaid 
veidi rohkem kui 2 protse ndini SKP-st ning jäävad 
kõigis riikides peale Iirimaa ja Luksemburgi alla-
poole 4% SKP-st. Ka riikide kulutused ettevõtluse, 
kõrghariduse, innovatsioon i ning uurimis- ja aren-
dustegevuse toetamiseks on madalad (viimati-
mainitud moodustavad EL -is keskmiselt vaid 
0,3% SKP-st). 
Võrreldes liikmesriikide poolt strukturaalseteks 
kulutusteks eraldatavate summadega ei tundu 
ühtekuuluvuspoliitika eelarve enam sugugi nii napp. Veelgi enam, erinevalt riiklikust rahasta-misest on EL-i kulutused struktuurile keskendunud kõige rohkem abi vajavatesse piirkondadesse 
(EL-i struktuurialased eraldised Kreeka ja Portu-
gali jaoks ulatusid umbes 2,5% kummagi riigi SKP-st). 
Ja annavad olulise panuse piirkondlike 
sissetulekuerinevuste vähendamisse …  
Enamasti on riiklikud kulutused põhiteenustele 
(haridus ja tervishoid) inimese kohta liikmesriikide kõigis piirkondades suhtes SKP-ga üsna sarna-
sed, mis näitab, et peetakse oluliseks tagada 
nende teenuste kättesaadavus sõltumata inimeste elukohast. Peamine erinevus on aga kulutustes 
sotsiaalkaitsele, kuna tööpuuduse määr ning pen-
sionäride arv on erinev, kuid valitsusasutuste koondumise tõttu pealinna  erinevad ka administ-
ratiivkulud. 
Nende tendentside koosmõju tulemusel on riiklike 
kulutuste osa sissetulekutes vaesemates piirkon-
dades enamasti oluliselt kõrgem kui jõukamates, 
mille põhjuseks on küll pigem madalam sissetule-kute tase kui suuremad riiklikud kulutused. 
Kui valitsussektori tulud on 
proportsionaalsed sissetulekutega 
Riigitulud seevastu tunduvad olevat sissetuleku-
tega üldiselt proportsionaalsed, mille põhjuseks  on peamiselt asjaolu, et liikmesriikides toimub 
maksustamine keskselt sissetulekust või kulutus-
test lähtuvalt. See ei vähenda riiklike kulutuste  positiivset panust sissetulekute erinevuste vähen-
damisse regioonide vahe l. Veelgi enam, maades, 
kus oluline osa maksutuludest saadakse koha-
peal, on paika pandud ümberjaotusmehhanismid, 
mis vähendavad erinevusi sissetulekutes, mis re-
gioonidel on oma väljaminekute finantseerimiseks käsutada. 
Üldise tendentsiga viia vastutus avalike teenuste 
eest üle regionaal- ja kohalikule tasemele ei  kaasne samasugust tendentsi, mis puutub nende 
kulutuste finantseerimiseks vajalikesse vahendi-
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTAxivtesse. Erandiks on Itaalia, kus vastutus tulude 
kasvu eest suunatakse järj est enam regioonides-
se, samas aga ei suur endata regionaalseid üle-
kandeid. 
Välismaised otseinvesteeringud: 
regionaalarengu peamine mõjutaja 
Välismaised otseinvesteeringud võivad majan-
dussuutlikkuse piirkondlik e erinevuste vähenda-
misel mängida võtmerolli, suurendades mitte ai-
nult sissetulekuid ja töökoh ti, vaid aidates ka viia 
tehnoloogiat ja oskusteavet mahajäänud piirkon-
dadesse. Eriti oluline on see liituvate riikide puhul, 
kelle ees seisab ülesanne majandus oluliselt üm-
ber kujundada ning saavutada märgatav tootlik-
kuse ja konkurentsivõime kasv. Välisinvestorid ei pruugi finantsilistest ajenditest hoolimata olla huvi-
tatud piirkondadest, kus investeeringuid kõige 
rohkem vaja oleks. Põhjused on enamasti samad 
mis kodumaiste investorite puhul (infrastruktuuri 
puudujäägid, väljaõppinud tööjõu puudumine jne). 
Otsesed välisinvesteeringud kipuvad seetõttu mi-
nema pigem liidu tugevatesse kui nõrgematesse 
osadesse. Perioodil 1999–2001 moodustasid in-
vesteeringud Iirimaal SKP-st 21% (kus SKP ini-mese kohta on EL-is teisel kohal), Taanis 15% 
(kolmas koht) ja Hollandis 13% (neljas koht). See-
vastu Portugalis ulatusid investeeringud vaid veidi üle 4% SKP-st, kõige vähem investeeringuid tuli 
aga Hispaaniasse (1,5% SKP-st), Itaaliasse (1%) 
ja Kreekasse (alla 1%). 
Riigisiseselt on otsesed välisinvesteeringud ül-
diselt koondunud suurem atesse linnadesse ning 
nende ümbrusse, eriti pealinna piirkonda, maha-
jäänud piirkondadesse jõuab neist väike osa. Sak-
sa uute liidumaade (välja arvatud Ida-Berliin) ar-
vele langes seetõttu 1998–2000 ainult üle 2% Saksamaale tehtud investeeringutest ning His-
paania eesmärk 1 piirkonnad said 2000. a. alla 
10% investeeringutest. Ka Itaalias töötas väliset-tevõtetes ametis olevates töötajatest alla 4% 
Lõuna-Itaalias. Liituvate maade kohta kehtib sama üldmudel. 
2001. a. läks Ungaris üle kahe kolmandiku väli-
maistest otseinvesteeringutest Budapesti piirkon-
da, üle 60% Tšehhi Vabariiki tehtud investeeringu-test Prahasse ning sama proportsioon kehtis ka 
Slovakkia ja Bratislava kohta. 
Mõju ühenduse poliitikatele: 
konkurentsivõime, tööhõive ja 
ühtekuuluvus
Erinevalt struktuuripoliitikast ei ole teised EL-i po-
liitikad suunatud esmajoones piirkondlike erine-
vuste vähendamisele või inimestevahelise eba-
võrdsuse vähendamisele. Vaatamata sellele on 
neil mõju ühtekuuluvusel e ja paljudel juhtudel 
pööravad nad erinevustele suurt tähelepanu. 
Teadmuspõhise majanduse rajamine 
Ühenduse ettevõtlus- tööstus- ja innovatsioonipo-liitika on pühendunud eeskätt EL-i tootjate konku-
rentsivõime suurendamisele, seda läbi konkurent-
si soodustamise, kindlustades juurdepääsu turgu-dele ja rajades keskkonna, mis soodustaks uuri-
mis- ja arendustegevust liidus.  
Tuleb tõdeda, et innovatiivse suutlikkuse puudu-
mine regionaalsel tasandil ei tulene mitte ainult  
teadusliku baasi puudujääkidest ning uurimis- ja 
arendustegevusele tehtavate kulutuste madalast tasemest, vaid ka uurimiskeskuste ja ettevõtete 
vahelistest vähestest kontaktidest, samuti info-  
ja sidetehnoloogiate aeglasest kasutuselevõtust. Innovatsioonikeskused ja üleeuroopaline  
innovatsioonipiirkondade võrgustik on loodud just 
selleks, et ergutada regioone arendama  innovatsioonipoliitikat ja kindlustada tehnoloogilist 
toetust äritegevusele. 
Kuigi Kuues raamprogramm taotleb osaliselt ka 
EL-i keskosas ja äärealadel paiknevate teadus-
keskuste vahelise ühenduse paranemist, on 
ebavõrdne ligipääs ühenduse teadusuuringute 
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xvprogrammide jaoks ettenähtud ressurssidele en-
diselt ilmne, seda eriti regionaalsel tasandil. 
Hariduse ja väljaõppe tugevdamine 
EL-i peamisi konkurentsieeliseid üldises konku-rentsis on tema tööjõu oskused. Hariduse kõrge tase ja väljaõppetingimused, mis on inimestele 
kättesaadavad kogu nende tööelu vältel, on 
võtmeks, et tugevdada uuenduste mahtu terves EL-is ja saavutada Lissaboni eesmärk, milleks on 
Liidu majanduse muutmine maailma kõige dü-
naamilisemaks teadmuspõhiseks majanduseks. Programm „Education and training 2010“ („Hari-
dus ja väljaõpe 2010“) ongi ellu kutsutud just sel-leks, et aidata saavutada seda eesmärki, muuta aastaks 2010 hariduse ja väljaõppe kvaliteeti Eu-
roopas.  
Rohkem ja paremaid töökohti  
kaasavas ühiskonnas 
Euroopa Ülemkogus Lissabonis defineeris EL 
laiahaardelise strateegia, mis on suunatud pika-
ajalise majanduskasvu saavutamisele, täielikule 
tööhõivele, sotsiaalsele ühtekuuluvusele ja sääst-likkusele teadmuspõhises ühiskonnas. Aastal 
2003 vaadati Euroopa tööturu strateegia (ETS) 
uuesti läbi, et laienenu d liidus paremini toetada 
Lissabonis kindlaksmääratud eesmärke ning toe-
tada liikmesriikide jõupingutusi oma tööturu re-
formimiseks, täistööhõive saavutamiseks, töö kva-liteedi ja tootlikkuse par andamiseks ning sotsiaal-
se ebavõrdsuse vähendamiseks. 
ETS-i rakendamise edu sõltub liikmesriikide sel-
gest kohustusest aidata töötajatel ja ettevõtetel 
oma kohanemisvõimet parandada, haarata roh-
kem inimesi tööhõivesse, investeerida rohkem ja 
efektiivsemalt inimressurssidesse ja parandada 
valitsemist. Tegevus sotsiaalse kaasatuse suu-
rendamiseks aitab vähendada ebavõrdsust töö-kohtade kättesaadavuse osas ning suurendada 
majanduspotentsiaali kasvu. Pärast Lissaboni 
võttis EL 2001. aastal vastu ühise sotsiaalse kaa-samise strateegia. Liikmesriikide poolt 2003. a. koostatud teise põlvkonna riiklikud tegevuskavad 
tõdesid sotsiaalse tõrjut use mitmemõõtmelisust  
ja vajadust võidelda sellega laiaulatuslike  
meetmete abil, muutes majanduse, tööhõive ja 
sotsiaalpoliitika üksteist toetavaks. 
Liidu kohustust kohelda mehi ja naisi võrdselt tu-
leb tõlgendada laiaulatusliku üldise lähenemisena, 
tagades, et kõik poliitikad  võtaksid planeerimisel 
ja elluviimisel arvesse soolist võrdõiguslikkust. Kui 
tahetakse saavutada Lissabonis 2010. aastaks 
seatud tööhõive eesmärk, tuleb jõuliselt käsile 
võtta faktorid, mis on sugudevahelise ebavõrdsu-se põhjuseks seoses tööhõive, tööpuuduse ja töö-
tasu maksmisega. Selles suhtes tuleks rohkem 
tähelepanu pöörata meetmetele, mis toovad nai-sed tööturule, julgusta vad neid pikemaks ajaks 
tööturule jääma ja võim aldavad kergemini ühitada 
nende tööalast karjääri ja vastutust perekonna ees, näiteks lasteasutuste abil. 
Keskkonnakaitse säästliku  
kasvu ja töökohtade huvides 
Säästev majandusareng ja pikaajaliste, stabiilsete 
töökohtade loomine sõltub ka keskkonna kaitsmi-sest majanduskasvuga potentsiaalselt kaasnevate 
kahjulike mõjude eest ning ammenduvate res-
sursside liigse väljakurnam ise vältimisest. Kuues 
keskkonnaalane tegevusprogramm Meie tulevik - 
Meie valik  (Our Future - Our Choice)  näitab ära, 
millised tegevused on vajalikud EL-i majanduslike ja sotsiaalsete eesmärkide saavutamiseks. Nende 
hulka kuulub kliimamuutuste piiramine, loodus-
keskkonna ja liigirikkuse säil itamine, tervisele kah-
juliku saaste vähendamine ning loodusressursside 
kasutuse vähendamist jäätmete vähendamise 
teel. Samuti tähendab see keskkonnaalaste kaa-
lutlustega arvestamist struktuuripoliitika investee-
ringutega seotud otsuste täideviimisel. 
Kuigi keskkonnakaitse nõuab ka kulutusi, eriti 
mahajäänud regioonides, kus infrastruktuuri vaja-
dused on reeglina kõige suuremad, kaasneb muu-
tustega ka oluline potentsiaalne kasu, väljendudes 
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTAxvinii tervisehoius ja uute töökohtade loomises öko-
tööstustes kui ka säästvamas arengus. 
Siseturg ja üldise majandushuvi teenused 
Transpordi-, telekommunikatsiooni- ja energiaturu liberaliseerumine on toonud kaasa suurema efek-tiivsuse ja madalamad hi nnad. Kuid sellega kaas-
neb oht tõrjuda teatud sotsiaalsed grupid või regi-oonid eemale juurdepääsust hädavajalikele tee-nustele. Seega on avalike teenuste osutamise 
kohustuse eesmärgiks kindlustada kõigile juurde-
pääs hädavajalikele teenustele — või „üldise ma-jandushuvi teenustele“ — tehes seda vastuvõeta-
va kvaliteedi ja taskukohaste hindadega, nagu on 
ette nähtud EL-i lepingus (artikkel 16). Ühenduse 
rahastamine on aidanud kindlustada, et neid ko-
hustusi järgitakse terves EL-is. 
Samal ajal on üleeuroopalised transpordivõrgud 
parandanud juurdepääsu kõrvalistesse piirkonda-
desse ja muutnud kergemaks kaubanduse lai-
enemise. Kavandatavatel ühendustel uute ja ole-masolevate liikmesriikide vahel on tõenäoliselt 
sarnane mõju. Üleeuroopalise energiavõrgu suu-
nised, mis võeti vastu aastal 2003, on järgnevaid aastaid silmas pidades rohkem rõhutanud inves-
teeringuid gaasijuhtmetesse  ja elektrienergia jao-
tussüsteemi raskesti ligipääsetavates, perifeerse-
tes ning eriti perifeersetes piirkondades. Üle-
euroopalise telekommuni katsioonivõrgu prog-
ramm (eTEN) on kavandatud mitte ainult  
kõrvaliste piirkondade ja teiste EL-i osade vaheli-
se ühenduse parandamiseks, vaid püüab lahen-
dada ka puudujääke infokommunikatsioonitehno-loogiate kasutamises ja vastavates teenustes. 
Ühiste poliitikate reformimine: 
põllumajandus ja kalandus 
Kuigi kulutused ühise põllumajanduspoliitika 
(CAP) raames on aja jooksul järk-järgult vähene-nud, moodustab see siiski peaaegu 47% ühendu-
se eelarvest. Alates reformiprotsessi algusest 
1992. aastal on otsetoetused tootjatele kasvanud 70%-ni kogukuludest, jäädes kohesiooniriikides ainult Hispaanias alla EL-i keskmist. Keskmiselt 
on suurtele ja keskmistele ettevõtetele tehtud 
maksed sissetulekuga võrreldes suuremad kui väikestele ettevõte tele tehtud maksed. 
Aastatel 2000–2006 on toetus maaelu arengule eesmärk 1 sihtpiirkonnas suurem kui EL-i teistes osades (56% kogukulutustest), vaatamata sellele, 
et ainult umbes 10% se llest suunatakse maama-
janduse tugevdamisele vä ljaspool põllumajandust. 
Järgmisel programmeerimisperioodil, aastatel 2007–2013, peaksid CAP-i reaalkulutused olema 
väiksemad, seda tänu otsemaksete lahtisidu-misele toodangust, suurte le põllumajandusette-
võtetele tehtavate maksete vähendamisele, ma-dalamatele hindadele ning suurema tähelepanu pööramisele nii maaelu arengule kui keskkonnale. 
Koos laienemisega kasvab põllumajandussektori 
tööhõive EL-is umbes 60% võrra, kusjuures olu-liselt tõuseb väikeste põllumajandusettevõtete 
arv. See osa CAP-i kogu kuludest, mis läheb ees-
märk 1 regioonidele uute s ja olemasolevates liik-
mesriikides, tõuseb hinnanguliselt ligi 10 protsen-dipunkti võrra kuni umbes kahele kolmandikule. 
Ühine kalanduspoliitika (CFP) on suunatud pea-
miselt kalavarude säilitam isele ja tööstuse ümber-
korraldamisele, et kindlustada selle jätkusuutlik-kus. Hiljuti tutvustatud hädaabimeetmetel on mär-kimisväärne mõju mitmetele piirkondlikele majan-
dustele, eriti Hispaanias ja Portugalis. Samal ajal 
kui ümberkujundatud tööstused peaksid pärast hädaabimeetmete lõppu pikemas perspektiivis 
jälle kasumit tootma hakkama, siis lühemas per-
spektiivis on sotsiaalse ja majandusliku kahju ta-gajärgede leevendamine üldiselt liikmesriikide 
kohustuseks. 
Liituvatest riikides on ainult Poolal ja kolmel Balti 
riigil kalatööstusi ja nende arv on juba vä-
henemas. Kokku on nende püügikogus alla 7% 
seniste liikmesriikide kogusest. 
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xviiRiigiabi ja ühtekuuluvuspoliitika 
Kuna praegune kord lubab probleemsetele re-
gioonidele eelisseisundi andmist, võib riigiabi 
kontrollimine aidata ja to etada ühtekuuluvuspoliiti-
kat. Kooskõlas Euroopa Nõukogu Stockholmi 
tippkohtumisel vastu võetud kohustustega lange-
sid ajavahemikul 1997–2001 kaheteistkümnes 
liikmesriigis 15-st üldkulutused riigiabile oluliselt, seda nii rahalises väärtuses kui suhtes SKP-sse. 
Samal ajal on kulutused üha enam nihkunud ho-
risontaalsete eesmärkide suunas. Sellele vaata-mata jääb see jõukamates liikmesriikides kõrge-
maks kui kohesiooniriikides.  
Aastal 2001 suunati ainult 9% EL-i riigiabist Ees-
märk 1 piirkondade toetamiseks ja see summa 
moodustas vähem kui ühe kolmandiku võrreldes 
tippaastaga 1993, seda peamiselt tänu Saksa  uutele liidumaadele ja Lõuna-Itaaliale antava abi 
ulatuslikule kärpimisel e. Regionaalabi Eesmärk 
2 piirkondadele moodustab umbes 6% kogu rii-
giabist. 
Laienemise kontekstis on riigiabi kontrollil, mis 
mõjutab majandustegevuse ja sissetulekute re-gionaalset jaotumist, endiselt suur tähtsus. Pärast 
2006. aastat jätkuvad pin gutused riigiabi reeglite 
moderniseerimiseks, lihtsustamiseks ja selge-
maks muutmiseks, võttes arvesse ka muutusi üh-
tekuuluvuspoliitikas, eesmärgiga saavutada küll 
väiksem, aga paremini suunatud abiandmine. 
Justiits- ja siseküsimused:  
arengutingimuste parandamine 
Tundub, et kuritegevuse kõrge tase ning or-
ganiseeritud kuritegevus ja korruptsioon pärsivad 
majandust ja peletavad eemale potentsiaalseid 
investoreid. Seega on ku ritegevusega võitlemise 
tõhustamine, laiem piiriülene koostöö, välispiiride 
parem kontroll ja kolmandate riikide kodanike ti-hedam integratsioon ühiskonda regionaalarengu 
toetamise vahenditeks. Seda eriti liituvates riiki-
des. Millisena tajutakse ühenduse  
poliitikaid regioonides 
EL-i regionaalametnike seas korraldatud uuringud 
näitavad, et ühenduse poliitikaid samastatakse 
suures osas ühendusepoolse rahastamisega ja et 
projektid, mida finantseer ivad struktuurifondid, on 
reeglina kõige märgatavamad ja nende mõju hin-
natakse kõige suuremaks. See kehtib eelkõige 
Eesmärk 1 regioonide, eriti aga kohesiooniriikide kohta. Samuti tunnusta ti ühenduse INTERREG-
initsiatiivi positiivset mõju, seda tänu silmatorka-vale keskendumisele koostööle ja selle erguta-misele. 
Samal ajal kui CAP-i mõju ühtekuuluvusele hinnati 
üldiselt positiivseks nendes regioonides, kus põllumajandus on kõige t ähtsam, peeti seda Va-
hemere piirkondades ebaõiglaseks ja süüdistati kõige kasumlikumate talumajapidamiste ning 
arenenumate piirkondade soosimiseks. Kritiseeriti 
olematut seost CAP-i ja keskkonnapoliitika vahel, 
samal ajal kui keskkonnakaalutluste kaasamineregionaalarengu poliitikasse leidis laia heakskiidu, 
nagu ka uurimis- ja arendustegevuse investeerin-
gute ühendamine viimasega, mida peeti eriti täht-
saks Eesmärk 1 regioonide jaoks. 
Samal ajal kritiseeriti laialdaselt struktuurifondide 
programmide juhtimise kulukust käesoleval peri-oodil ning protseduuride suurenevat keerukust. 
Seevastu ettevõtete ja sotsiaalpartnerite suuremat 
kaasamist peeti oluliseks edasiminekuks, mis peaks jätkuma ka edaspidi. 
Struktuuripoliitikate  
mõju ja lisandväärtus 
Sekkumise ulatus ja suund  
Eesmärk 1 sihtpiirkondades  
Struktuurifondid ja Ühtekuuluvusfond, mille suurus 
on vaid 0,4% EL-i SKP-st, on keskendunud abi-andmisele kõige vähem edukamates liidu osades. 
Perioodil 2000–2006 võrdub Eesmärk 1 regiooni-
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTAxviiidesse ülekantud summa Hispaanias 0,9%-ga  
SKP-st ja Kreekas ning Portugalis üle 2,5%-ga 
SKP-st. Olulisem on, et hinnanguliselt lisavad  
need ülekanded investeeringute mahule His-paanias umbes 3%, Kreekas ja Portugalis 8-9%, 
Itaalias Mezzogiornos 7% ja Saksamaa uutes lii-
dumaades 4%. 
Enamikul juhtudel olid riiklikud vahendid, mis täi-
endasid struktuurifondi toetusi, 1994–1999 prog-
rammeerimisperioodil reaalarvudes suuremad kui eelmisel perioodil, suurendades olemasolevate 
investeeringute mahtu 40–50%. Sellele lisandus 
täiendavalt erasektori poolne rahastamine, mis oli eriti märkimisväärne Aust rias, Saksamaal, Hollan-
dis ja Belgias, kuigi kohesiooniriikides. Prantsus-maal ja Ühendkuningriigis olid need summad võrdlemisi väikesed. Käesoleval perioodil tundub 
erainvesteeringute võimen dav efekt olevat sarna-
ne, kuigi Saksamaal on see palju väiksem. 
Strukturaalseid kulutusi täiendavad ka Euroopa 
Investeerimispanga (EIB) laenud. Aastatel 2000–
2002 laenati EL15 abivajavatele piirkondadele kokku 20 miljardit eurot, millest rohkem kui pool 
läks Eesmärk 1 piirkondadele ja liituvad riigid said 
3 miljardit eurot aastas. Rohkem kui kolmandik laenudest investeeriti Eesmärk 1 regioonide trans-
porti, samal ajal investeeriti liituvates riikides 
transporti, keskkonda ja energeetikasse 90%. 
Struktuurifonde on eriti kasutatud infrastruktuuri ja 
inimkapitali erinevuste vähendamiseks Eesmärk 1 
piirkondade ja teiste EL-i regioonide vahel. Seega on viimasel kümnendil oluliselt täiustatud trans-
pordisüsteeme, nii üleeuroopalisi ühendusi kui 
kõrvalvõrke. Samuti on tegeldud selliste inimeste nõustamise ja koolitusega,  kes on töötud või kellel 
on oht kaotada töö, et suurendada nende võima-
lusi tööd leida ning parandada nende oskusi. Sa-mal ajal on toetatud uurimis- ja arendustegevust 
ning innovatsiooni, et luua uusi uurimisvõimalusi 
ning, niisama tähtis, fo rmuleerida piirkondlikuid 
strateegiad uurimis- ja arendustegevuse suuna-
miseks kohalike arenguvõim aluste suunas, ja levi-
tada tehnolo ogia kasutamiseks vajalikke info-
kommunikatsioonitehno loogia põhioskusi. Lisaks sellele on märkimisväärne osa struktuuri-
fondidest (14% ajavahemikul 2000–2006) läinud 
keskkonnainvesteeringute finantseerimiseks, eriti 
jäätmehooldusele ja reovee töötlemisele; samal ajal kui strukturaalsete sekkumiste üle otsusta-
misel on keskkonnaalaseid kaalutlusi otseselt ar-
vesse võetud. 
Sekkumise mõju reaalsele konvergentsile  
ja majanduslikule integratsioonile 
Empiiriline analüüs näitab, et eriti 1990ndate aas-
tate keskpaigast on SKP,  tööhõive ja tööviljakus 
Eesmärk 1 sihtpiirkondades kasvanud kiiremini kui ülejäänud Euroopa Liidus, ning et lähenemine on olnud kõige suurem Eesmärk 1 kõige vaese-
mates sihtpiirkondades. (Tuleks märkida, et ana-
lüüs põhineb konsistentsetel andmetel, mis on spetsiaalselt kogutud selle aruande tarbeks.) Sa-
muti näitab see, et stru kturaalsed sekkumised on 
soodustanud kasvu kohesiooniriikides, niihästi 
nõudluse lisamise kui majanduse tarnete poole 
tugevdamise teel. Seega oli Hispaanias 1999. 
aastal SKP hinnanguliselt 1,5% kõrgem, kui see oleks olnud ilma sekkumiseta, Kreekas üle 2% 
kõrgem, Iirimaal peaaegu 3% kõrgem ja Portuga-
lis üle 4,5% kõrgem. Lisaks on Saksamaa uutes liidumaades SKP kasv sekkumiste tulemusel hin-
nanguliselt 4%. 
Strukturaalne sekkumine on ergutanud ka kau-
banduse kasvu kohesiooniriikide ja teiste Euroopa 
Liidu osade vahel — see on viimase aastakümne 
jooksul rohkem kui kahekordistunud — ja tiheda-
mat integratsiooni. Tõendid osutavad, et kesk-
miselt neljandik strukturaalsetest kulutustest tuleb 
liitu tagasi suurenenud impordi, eeskätt masinate ja seadmete impordi näol. See “leke” on iseäranis 
suur Kreekas (42% kulutustest) ja Portugalis 
(35%). 
Kuna suur osa kulutuste kasvust uutes liikmesrii-
kides läheb impordile ja ligi 60% importidest tuleb 
olemasolevatest liikmesriikidest, siis on tõenäoli-
ne, et uute liikmesriikide strukturaalsete kulutuste 
„leke“ ülejäänud liidu kasuks on sama suur. Nagu 
ka kohesiooniriikides, lähevad need kulutused 
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xixebaproportsionaalselt tihti masinate ja seadmete 
impordile, millest saab er iti kasu Saksamaa, kelle 
arvele läheb ligi 45% sellistest EL15-st tehtud im-portidest. 
Sekkumised Eesmärk 2 regioonides: 
ümberstruktureerimine ja  töökohtade loomine 
Ajavahemikul 1994–1999 said 12 liikmesriigi 82 
piirkonda, kus esines tööstuse taandarengut, 
Eesmärk 2 toetusi kogusummas umbes 2,4 mil-jardit eurot aastas (käesoleval perioodil on see 
summa tõusnud 3,3 miljardi euroni). Sellele lisan-
dusid  samasse suurusjärku jäävad rahaeraldised riikli-
kust ja erasektorist, tõstes nendes piirkondades 
tehtavaid strukturaalseid kogukulutusi ligikaudu 7 miljardi euroni aastas. Ku lutusi tehti peamiselt 
endiste tööstuspindade ümberehitamiseks ja ette-võtluse toetamiseks (kokku umbes pool kulutuste mahust), samal ajal kui inimressursi arendami-
seks läks umbes 20% ning uurimis- ja arenduste-
gevuse ning infokommunikatsioonitehnoloogiate toetamiseks 10%. 
Analüüsid osutavad, et strukturaalne sekkumine 
nendes piirkondades tõi sel perioodil kaasa um-bes 700 000 uue töökoha loomise, mis netoarvu-
des väljendatult on napilt vähem kui 500 000 töö-
kohta, kusjuures umbes 300 000 VKE-d abistati tootmismeetodite täiustamisel ning uute turgude 
otsimisel. Samal ajal puhastati ja kujundati ümber 
ligikaudu 115 miljonit ruutmeetrit tööstuslikku jäätmaad, võimaldades seal arendada uut majan-
dustegevust, sh vaba aja veetmisega seotud või 
kultuuritegevust. Osaliselt nende meetmete tule-musena kahanes nendes piirkondades töötute arv 
pisut rohkem kui ülejäänud EL-is, ehkki SKP tõus 
ühe inimese kohta oli veidi väiksem. 
Üksikasjalikum analüüs näitab, et teadus- ja aren-
dustegevuse, innovatsiooni ja tehnoloogiasiirde 
toetamine oli eriti tõhus uute töökohtade loomisel või olemasolevate säilitamisel, ehkki üldjoontes 
jääb Eesmärk 2 piirkondade innovaatilise suutlik-kuse tase madalamaks kui edukamates regiooni-
des. Sellele vastukaaluks on infrastruktuuri ja 
inimkapitali tehtavad investeeringud võrreldavad 
nende tasemega mujal. 
Ehkki sekkumistel oli positiivne mõju, oleks see 
võinud olla isegi suurem, kui abiõiguslikke alasid 
ning rahastatud operatsioone oleks olnud rohkem ning kui projektide elluviimiseks antud aeg (kolm 
aastat) oleks olnud pikem. Need muutused 
võimaldaksid toetada piirkondliku arengu jaoks suurema strateegilise tähtsusega tegevuskavasid. 
Põllumajanduse, maapiirkondade  
arengu ja kalanduse toetamine 
Eesmärk 5a alla kuuluvad sekkumised aastatel 
1994–1999 olid suunatud põllumajanduse efek-tiivsuse tõstmisele ja maapiirkonna kaitsmisele 
ning näib, et need on olnud võrdlemisi edukad 
väikeste talude ümberstruktureerimise toetamisel Eesmärk 1 sihtpiirkondades. 
Eesmärk 5b alla kuuluvate sekkumiste kogusum-
ma tõusis umbes 1,2 miljardi euroni aastas ning seda rakendati piirkondad es, kus elab umbes 9% 
EL-i rahvastikust. Tundub , et see on kaasa toonud 
põllumajandustoodangu teatava mitmekesistumi-se ning teatud tegevusalade, mille hulka kuuluvad 
näiteks maaturism ja keskkonnateenused elav-
nemise, aidates uuendada külasid ja arendada avalikke teenuseid. 
Käesoleval programmeerimisperioodil on maapiir-
kondade arengu toetused integreeritud ühte üldi-sesse strateegiasse, olles siiski jagatud kahe 
programmi vahel, millest ühele kehtivad struktuu-
rifondi ja teisele EAGGF-i tagatisfondi määrused. Viimased keskenduvad põllumajandusturu poliiti-
katele ning neid on ra ske kohaldada mitmeaastas-
tele tegevuskavadele.
Kalandussektor on koondunud väikesesse arvu 
regioonidesse EL-i ääre aladel, mis kalavarude 
kaitseks rakendatud meetmete tõttu said valusa 
löögi, ning kus ühise kalandusprogrammi toetused 
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTAxxvõivad aidata olulisel määral kaasa muude ma-
jandusharude arendamisele nendes piirkondades. 
Tööhõive, hariduse ja väljaõppe  
edendamine ESF-i abil 
Perioodil 1994–1999 moodustasid Euroopa Sot-
siaalfondi (ESF) poolt inimressursi arendamiseks 
antud toetused struktuurifondi kõigist sekkumis-
test ligi kolmandiku, millest umbes pool suunati 
Eesmärk 1 sihtpiirkondadesse. 
Eesmärk 3 alla kuuluvate sekkumiste eesmärgiks 
on noorte, pikaajaliselt töötute ja potentsiaalselt 
tõrjutute tööhõivesse inte greerimine ja võrdsete 
võimaluste edendamine. Eesmärk 4 alla kuuluvad 
sekkumised olid suunatud töötajate abistamisele 
kohaneda tööstuslike muudatustega. Praktika on näidanud, et kõige eduk amateks meetmeteks on 
osutunud need, mis pakuvad kombineeritud toe-tust nagu juhendamine, väljaõpe ja abi tööotsin-gul, mida on kohandatud va stavalt isiklikele vaja-
dustele. 
Lisaks sellele rahastab ESF tööhõive-, haridus- ja 
väljaõppesüsteeme nii riiklikul kui regionaalsel 
tasandil. Eesmärk 1 sihtpiirkondades aitas ESF 
tõsta avaliku sektori investeeringud haridusse ja väljaõppesse. Ehkki Euroop a Tööhõive Strateegia 
(ETS) käivitati hetkel, kui programmeerimisper-iood juba käis, andis ESF alates 1997. aastast märkimisväärseid toetusi riiklike tööhõive tege-
vuskavade (NAPs) plaanide elluviimiseks ning 
seda eriti lõunapoolsetes liikmesriikides. 
Aastatel 2000–2006 on ESF-i ja ETS-i suhe muu-
tunud märgatavalt tugevamaks. Eelarvega, mis 
küündib 60 miljardi euroni, on ESF muutunud ühenduse peamiseks ETS-i toetavaks finantsin-
strumendiks ning ETS omakorda kujutab endast 
tugevat poliitilist raami ESF-i sekkumiste ja tööhõive loomise jaoks. Koostöö ja võrkude loomise edendamine 
Ühenduse algatuste eesmärgiks on innovatsiooni, partnerluse ja ühisettevõtete edendamine riikide 
ja regioonide vahel,  rahuldamaks vajadusi, mis on 
jäänud struktuurifondi eesmärkide raames ellu 
viidud põhilistest programmidest välja. 
Perioodil 1994–1999 toetas INTERREG II kolme 
laiemat programmi: piiriülene koostöö (haru A), energiavõrgud (haru B) ja piirkondliku ning ruumi-
planeerimis-alane koostöö (haru C). Suurem osa 
rahastamisest läks haru A programmidele, mille eesmärgiks oli keskkonna parandamine, kultuuri-
tegevuse, turismi ja VKE-d ele mõeldud teenuste 
toetamine, transpordisidemet e (eriti aga piiriüleste 
teede) arendamine. Märkimisväärseid parandusi tehti peaasjalikult Eesmärk 1 sihtpiirkondade pii-
riületuspunktides Kreekas, Saksamaal ja Soomes. Peamiseks tulemuseks on aga kontakti tekkimine 
ja parem teineteisemõistmine võimuorganite ning 
era- ja poolavalike organisatsioonide vahel mõle-mal pool piiri. 
Perioodil 2000–2006 tugevdas INTERREG III, 
mille eelarve on 5 miljardit eurot, piiriülest kom-ponenti (haru A), edendas riikidevahelisel tasandil 
ruumiplaneerimise alast strateegilist koostööd 
(haru B) ning arendas regioonidevaheli st koos-
tööd ja kogemuste vahetamist (haru C). 
Tulevikus peab INTERREG võtma arvesse uut 
konteksti, kus piiriäärsed alad moodustavad EL-ist suurema osa nii rahvastiku  kui territooriumi poo-
lest. 
URBAN-i algatus katab 44% EL-i rahvastikust, 
kes elab rohkem kui 50 000 elanikuga linnades. 
Perioodil 1994–1999 moodustas toetus 148 miljo-
nit eurot aastas ning seda jagati 118 linnale.  Käesoleval perioodil vähendati seda summat 104 
miljoni euroni aastas ning see jagatakse  
projektide vahel 70 linnas. Põhitähelepanu on  väikestel äärelinnadel ning kohalike inimeste  
kaasamisel projektidesse, mis otseselt mõjutavad 
nende elu. See on aidanud tõsta EL-i struktuuripo-
liitika nähtavust tervikuna. Samuti on see aidanud 
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxiligi tõmmata erasektori investeeringuid. Teisest 
küljest on aga selline keskendumine väikestele 
piirkondadele tähelepanu alt välja jätnud laiahaar-
delisemad regionaalsed teemad, nagu näiteks linna ja selle naabruses olevate maapiirkondade 
vaheline suhe. 
1994–1999. aastatel teostasid EMPLOYMENT- ja 
ADAPT-initsiatiivid umbes 9 300 projekti, kaasa-
tes tööturu integratsiooni programmidesse ja ko-
halikul tasandil töökohtade  loomisse ligikaudu 1,6 
miljonit inimest. Rahastatud projektideks olid tööle 
ja väljaõppele ligipääsu lihtsustavad meetmed, 
toetused uute töökohtade loomiseks, VKE-de abistamine muutuste prognoosimisel ning lapse-
hooldustugi naistele, mi s muudavad nende jaoks 
karjääri edendamise lihtsamaks.  
Ajavahemikul 2000–2006 keskenduvad EQUAL-i 
algatused innovaatilistele lähenemisviisidele 
tööjõuturul valitseva ebavõrdsuse ja diskriminee-rimise vastu võitlemiseks,  rõhutades eriti riikide-
vahelist koostööd, partnerlust ja kogemuste ning heade tavade vahetamist. 
LEADER II, aastaeelarvega 300 miljonit eurot, 
toetas perioodil 1994–1999 maapiirkondades um-
bes 900 kohalikku tegevusgruppi. Tänu kaas-finantseerimisele tõusis summa 700 miljoni euro-
ni. Enam eraldati raha turismile, kuid toetati ka 
väike- ja keskmisi ettevõtteid ja kohalike toodete arendamist.  
LEADER+ (2000–2006), millel on sama suur aas-
taeelarve kui LEADER II, paneb enam rõhku pi-lootprojektidele ning on hõlbustanud koostööd. 
Innovaatilised pilootprojektid 
Ligikaudu üks kolmandik EL15 regionaalsetest võimuorganitest on sõnastanud regionaalse inno-vatsiooni strateegia (RIS) või regionaalse info-
ühiskonna algatuse (RISI). Kummagi algatuse 
kõige silmapaistvamaks tulemuseks on avaliku ja erasektori partnerlussuht ed ja VKE-de toetamine, 
aidates neil juurde pääseda uutele tehnoloogiate-le.2001. aastal käivitati uus innovaatiliste tegevuste süsteem, millel on struktuurifondi toetus ko-
gusummas 400 miljonit eurot ning mille eesmär-
giks on julgustada regioone välja arendama prog-ramme regionaalse konkurentsivõime tõstmiseks 
tehnoloogia ja in novatsiooni abil (Lissaboni stra-
teegia), kasutades uusi infokommunikatsiooniteh-
noloogia võimalusi (eEuroopa tegevuskava) ja 
edendamaks säästva arengu toetamist (Göte-
borg). Praeguseks on oma taotluse nende kolme teemaga haakuvate programmide rahastamiseks 
esitanud kolm neljandikku liidu regioonidest. 
Struktuurifondi juhtimise  
efektiivsuse tõstmine 
Viimases struktuurifondi määruste ülevaates 
1999. aastal oli ära toodud  plaan süsteemi lihtsus-
tamiseks ja igapäevase juhtimise delegeerimiseks 
liikmesriikidele. Kuigi liikmesriikide vastutus fondi-de kasutamise eest on pidevalt kasvanud, on va-
hendite kasutamise eest lõplikult vastutav ikkagi 
Komisjon. Enne uue rahastamisperioodi algust on vaja määrused üle vaadata eesmärgiga tõsta süs-
teemi efektiivsust ning püüda jätkuvalt kahandada 
selle komplekssust. 
Põhiprintsiibid
Alates 1988. aasta reformist on struktuurifondide 
põhiprintsiipideks jäänud kavandamine, partner-lus, keskendumine ja tä iendavus. Programmeeri-
mine, mille all mõistetakse kulude planeerimist mitmeteks aastateks ette strateegiliste eesmärki-de saavutamise nimel, on andnud rohkem kindlus-
tunnet, stabiilsust ja sidusust poliitika ning rahas-
tatavate projektide osas. Samal ajal kui program-meerimisperiood on kavandamisoskuste suu-
renedes pikenenud, ja eesmärgid on muutunud 
kvantifitseeritumaks, teeb muret keerulisus ja programmi dokumentatsiooni heakskiitmisele ku-
luv aeg, samuti vajadu s tagada, et programmid 
oleksid muutustega kohanemiseks piisavalt pain-
dlikud. 
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTAxxiiPartnerlus on programmide kavandamisel ja ellu-
viimisel muutunud tugevamaks ja kõikehõlmava-
maks, haarates mitmeid erasektori üksusi, sotsi-
aalpartnereid ning piirkondlikke ja kohalikke võime. Selle tulemuseks on selgemini eesmärgis-
tatud ja innovaatilisemad projektid, paranenud 
järelvalve tulemuste üle ja projektide hindamine ning info parem levitamine projektide tulemuste 
kohta, kuid mõnedel juhtudel on selle hinnaks ol-
nud programmi keerulisem juhtimine. 
Keskendumine, s.t. vahe ndite suunamine piirkon-
dadesse, mis seda kõige rohkem vajavad, on aja 
jooksul kasvanud, ehkki hi nnangute kohaselt jao-
tatakse ressursse mõnikord endiselt liiga laialt ja 
liiga hõredalt. Käesoleval programmeerimisperi-
oodil elab 41% EL15 elanikkonnast kas Eesmärk 1 või Eesmärk 2 regioonis, kuigi viimase keeruline 
määratlemine on toonud kaasa regioonide teatava 
killustumise ja ressursside ulatusliku hajumise. 
Eesmärk 1 sihtpiirkondades on täiendatavuse 
põhimõttest suures osas kinni peetud, mis tähen-
dab, et struktuurifondid ei ole olemasolevaid kulu-
tusi mitte asendanud, vaid on neid täiendanud. 
Kuid Eesmärk 2 ja 3 programmide puhul, eriti vii-
mase puhul, on selle põhimõtte järgimist keeru-lisem tõestada. 
Püüd saavutada suuremat efektiivsust 
Ehkki ressursside juhtimise oskuslikkus on ajapik-
ku kasvanud, on programmide efektiivsuse pa-
randamine jäänud kõige tähtsamaks väljakutseks. 
Sageli peavad liikmesriigid nõutud kontrollprotse-
duure põhjendamatult kulukaks ning riigis ole-
masolevaid süsteeme du bleerivateks. Eriti kri-
tiseeritakse asjaolu, et olemasolevad nõudmised 
kehtestati nii hilja, et nad pidurdavad programmi-
de elluviimist ja tekita vad survet kulutada ressur-
sid kiiresti ära, pööramata tähelepanu kvaliteedile. 
Eriti kõrged tunduvad olevat Eesmärk 2 program-
mide finantsjuhtimise kulud. 
Samal ajal kui riiklike vahendite haldamine on pa-
ranenud, lõpetati viimas el programmeerimisperi-
oodil ainult üks kolmandik Eesmärk 1 raames hin-natud projektidest tähta egselt, samal ajal kui kol-
mandik projekte hilines rohkem kui aasta. Lisaks 
ületasid kaks kolmandikku projektidest kavanda-
tud eelarve. Kord, mis pandi käesoleva perioodi 
ajal paika N+2 reegliga, on kaasa aidanud struk-
tuurirahade paremale kasutamisele. Aastal 2003 
oli struktuurifondide majanduslik sooritus pea- aegu 100%. 
Järelvalve on süsteemi oluline osa, kuid hinnan-
gute kohaselt ei ole see olnud nii efektiivne, nagu eeldati, ning seda osalt tingituna raskustest kogu-
da asjakohast infot. Veelgi enam — keskendudes 
pigem finants- kui strateegilistele küsimustele te-kib sageli olukord, kus vahendid suunatakse sin-
na, kus neid kõige rohkem kulub, mitte aga sinna, 
kus nad oleksid kõige efektiivsemad. Ehkki käes-oleval perioodil on astutud samme paremuse 
suunas, määratledes indikaatorid ja sihid, on esi-
mesed sageli puudulikult defineeritud ja viimased liiga laialivalguvad. 
Ka hindamine on aja jooksul paranenud, kuid selle 
rakendamises on üksikute liikmesriikide vahel siis-ki erinevusi. Nüüd kehtib nõue, et liikmesriigid 
peavad andma hinnangu ex ante , seejärel prot-
sessi käigus koostöös Komisjoniga (õigel ajal sel-
leks, et tulemused saaksid mõjutada programmi 
veel ellu viimata osa), ning Komisjon annab oma 
hinnangu ex post , kuid ainult kaks aastat pärast 
programmi lõppemist. Regioonide ja liikmesriikide 
suurem kaasamine sellesse protsessi võiks selle kasulikumaks ja asjakohasemaks muuta. 
Juhtimise parandamiseks on  käesoleval perioodil 
võetud kasutusele finant sstiimul tulemusreservi 
kujul, mis moodustab 4% struktuurifondi ressurs-
sidest, ning mida hakatakse kasutama 2004. aas-
tal algselt püstitatud programmi eesmärkide saa-
vutamise alusel. 
Paljudel juhtudel on juhtimissüsteemid ajapikku 
üha enam detsentraliseerituks muutunud, mis 
hinnangute kohaselt on nende efektiivsust üldiselt suurendanud, muutes nad regionaalsete vajadus-
tega paremini kooskõlas olevaks. 
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxiiiLaienemise väljakutse 
Struktuurifondidel on uu te liikmesriikide jaoks 
keskne tähtsus, aidates neil suurendada konku-
rentsivõimet. Ajavahemikul 2000–2006 saavad liituvad riigid aastas umbes 3 miljardit eurot ISPA-lt (transpordi- ja keskkonnaprojektide jaoks), SAPARD-ilt (põllumajanduse ja maaelu arenguks) ja PHARE-lt (suurendamaks  majanduslikku ja sot-
siaalset ühtekuuluvust ning institutsionaalset- ja 
haldussuutlikkust). Pärast nende 10 riigi ühinemist EL-iga saavad nad koos Bulgaaria ja Rumeeniaga PHARE toetust veel kolme aasta vältel (ko-
gusummas 1,6 miljardit eurot aastas). 
ISPA oli 2003. aasta lõpuks heaks kiitnud 342 
projekti, mis jagunesid võ rdselt transpordi (maan-
tee ja raudtee) ning keskkonna vahel. SAPARD-i kuni 500 miljoni euroni aastas ulatuvad ressursid suunatakse riikide endi poo lt sõnastatud põlluma-
janduse ja maapiirkondade arenguplaanide toe-tuseks. 
Uutel liikmesriikidel on õigus saada struktuurifon-
didest toetust aastatel 2004–2006. Toetus, mille kogusumma kolme aasta jooksul on umbes 21,8 miljardit eurot, suunatakse piiratud arvu piirkon-dadesse, et suurendada maksimaalselt selle mõju ning viia miinimumini programmi rakendamisega kaasnevad probleemid. Riikide poolt välja valitud prioriteetsed piirkonnad erinevad üksteisest mär-
kimisväärselt nende infrastruktuuri, inimressurssi ja tootmisse tehtavate investeeringute suuruse poolest, milles osaliselt peegelduvad erinevused kapitali paiknemises vastavates piirkondades. 
Vajadusele välja arendada strateegiline lä-
henemine ning keskenduda piiratud arvule priori-
teetidele, mida on rõhutatud ka läbirääkimistel, tuleb tähelepanu pöörata ka tegevuskavade ellu-
viimise etapil. Lisaks tuleb erilist tähelepanu pöö-rata struktuurifondide ja riiklike poliitikate võimali-kult suurele sidususele, keskkonnaküsimustele ning võrdsetele võimalustele. Samal ajal ei tohi vaatamata arengule, mis on toimunud nii riigi va-litsuse kui regioonide tasandil, unustada ka hal-dussuutlikkuse küsimust, ehkki programmide ellu-viimine aitab suutlikkust tõsta. 
Sellest ja teistest vaatenu rkadest lähtuvalt saab 
aastaid 2004–2006 käsitleda üleminekuperioodi-
na, mis võimaldab asjaomastel uutel liikmesriiki-
del valmistuda järgmiseks, palju pikemaks prog-rammeerimisperioodiks. 
Uute liikmesriikide struktuuripoliitika väljakutse-
teks on: 
x määrata kindlaks iga regiooni struktuurilised 
puudujäägid, mis kahjustavad konkurentsivõimet 
ja kasvupotentsiaali kõige rohkem ning tegeleda 
nendega eelisjärjekorras; 
x formuleerida iga regiooni jaoks pikaajaline aren-
gustrateegia, milles oleks ära toodud regiooni 
tugevad ja nõrgad küljed, ning milles on arvesta-
tud sellega, et kõiki vajadusi ei saa rahuldada 
samaaegselt, suunates investeerimisprojekte lähtuvalt nendevahelisest vastasmõjust ning pi-
kas perspektiivis ettenähtud arenguteest; 
x arvestada investeerimisotsustes keskkonnakaa-
lutlustega, olemaks kindel, et valitud arengutee on jätkusuutlik; 
x vältida investeeringute liigset kuhjumist praegu 
kiirelt arenevatesse keskustesse, kus mõju ma-
jandustegevusele võib lühikeses perspektiivis ol-la küll kõige suurem, kuid seda tasakaalustatud 
arengu arvelt pikemas perspektiivis; 
x aidata tugevdada haldussuutlikkust regionaalta-
sandi arenguprogrammide loomiseks, ellu-viimiseks ja juhtimiseks. 
1  Vaata näiteks, T. Padoa-Schioppa, Efficiency, stability and equity - A strategy for the evolution of the economic system of the 
European Community, Oxford University Press 1987, mis rõhutab, et ''there are serious risks of aggravated regional imbalance in
the course of market liberalisation ... (and) adequate accompanying measures are required to speed adjustment in structurally 
weak regions and countries ... reforms and development of Community structural funds are needed for this purpose" (pp. 5-6). 
2  Selle ja eelmiste punktide kohta vaata “Agenda for a growing Europe, report of an independent high-level study group, chaire d by 
André Sapir”, juuli 2003. 
Kokkuvõte
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTAxxiv
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxvJäreldused: ettepanek reformida 
ühtekuuluvuspoliitikat 
10. veebruaril 2004 võtti s komisjon vastu laiene-
nud, 27 liikmesriiki hõlmava Euroopa Liidu esialgse 
eelarve1 perioodiks 2007–2013. 
See oli tähtis otsus, kuna komisjon on seisukohal, 
et EL peab mitmesse olulisse poliitikavaldkonda 
jõulisemalt sekkuma. Komisjon otsustas, et kogu-paketi oluliseks eleme ndiks peaks olema ambit-
sioonikas ühtekuuluvuspoliitika. Oluline on, et kuigi eelarve on uutmoodi üles ehitatud, püsib komisjon seisukohal, et ühtekuuluvuspoliitika vahendid 
peaksid olema koondatud ühte läbipaistvasse eel-
arverubriiki, mis aitab tagada järgmiste mitmeaas-taste riiklike ja regionaal sete programmide planee-
rimiseks vajalikku kindlust ja stabiilsust. 
Vastuvõetud otsus kajastas tehtud töö tulemusi 
alates teise ühtekuuluvusaruande avaldamisest 
aastal 2001. Teine aruanne vallandas debati ühte-
kuuluvuspoliitika tuleviku üle laienenud liidus 2007. a. algaval perioodil. Siin esitatavas kolmandas üh-
tekuuluvusaruandes tehakse üksikasjalikke ette-
panekuid uue põlvkonna programmide prioriteetide ning programmide elluviimise kohta ühtekuuluvus-
poliitika raames kooskõlas pikemaajalise finants-
perspektiiviga. Sissejuhatusele järgnevas I osas esitatakse ühtekuuluvuspo liitika uued prioriteedid, 
II osas kirjeldatakse uue rakendussüsteemi põhi-elemente ja III osas käsitletakse majandusliku mõ-ju.
Tuleb meeles pidada, et ühtekuuluvuspoliitika, mis 
on koos ühtse turu ja rahaliiduga üks Euroopa ülesehitamise tugisammast est, on ainus Euroopa 
Liidu poliitika, mis tegeleb selgesõnaliselt majan-dusliku ja sotsiaalse eb avõrdsuse probleemidega. Tegemist on väga spetsiifiliste poliitiliste meetme-
tega, mis hõlmavad ressursside ümberjaotamist 
liikmesriikide vahel Euroopa Liidu eelarve kaudu, mille eesmärgiks on majanduskasvu ning jätku-
suutliku arengu toetamine inim- ja füüsilisse kapi-
tali investeerimise teel. 
Ühtlasi tähendab see, et Euroopa tasandil kasuta-
tav ühtekuuluvuse mõiste ei tähenda vaid passiiv-
set tulude ümberjaotamist, vaid dünaamilist poliiti-kat, mis on suunatud ressursside leidmisele, soo-
dustamaks majanduse konkurentsivõimet ning 
tööhõivet, eriti seal, kus on palju kasutamata või-malusi. 
Neli väljakutset tulevikuks 
Laienenud liit vajab rohkem ühtekuuluvust 
Liidu laienemine 25 liikmesriigini, hiljem aga 27 või 
rohkema liikmeni, esitab liidu konkurentsivõimele ja sisemisele ühtekuuluvusele enneolematu välja-
kutse. Nagu käesolev aruanne näitab, kaasneb 
laienemisega lõhe suurenemine majandusarengus, erinevuste probleemi nihkumine ida poole ning 
keerukam tööhõiveolukord: sotsiaalmajanduslikud 
erinevused kahekordistuvad ja liidu keskmine SKP väheneb 12,5%. 
Samal ajal seisavad kogu liidu ees globaliseerumi-
se tagajärjel toimuvas t majanduse ümberstruktu-
reerimisest, kaubanduse avanemisest, tehnoloogi-
lisest revolutsioonist, teadmuspõhise majanduse ja 
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxviühiskonna arenemisest, elanikkonna vananemisest 
ja immigratsiooni kasvust tulenevad väljakutsed. 
Rahvastiku vananemine seab Euroopa suurte 
probleemide ette. Selles vallas on piirkondlikud erinevused tuntavad, kajastades suundumusi sün-
divuse ja suremuse, samuti ka migratsiooni osas. 
Nende probleemide lahendamine ei seisne ainult selles, et tullakse toime toetust vajava elanikkonna 
osa suurenemisega. See nõuab ka riikliku ja piir-
kondliku arengustrateegia kohandamist demograa-filise olukorraga ning selle strateegia alusel aktiiv-
sete meetmete väljatöötamist elanikkonna vana-nemisega seotud probleem ide lahendamiseks ning 
vanema elanikkonna sageli alahinnatud potent-
siaali kasutuselevõttu. 
Lõpuks tuleb märkida, et majanduskasv EL-is on 
viimase ühtekuuluvusaruande avaldamisest saadik 
tunduvalt aeglustunud. Selle tulemusena on palju-
des liidu osades kasvanud tööpuudus koos kõigi sellest tulenevate sotsiaalsete tagajärgedega. 
Hüppelauana tulevikku peab EL kasutama täielikult 
ära võimalused, mida pakub praegune suund olu-korra paranemisele. 
Liidu prioriteetide tugevdamine 
Euroopa majandussuutlikkuse parandamiseks esi-
tasid riigipead ja valitsusjuhid EL-i Lissaboni koh-
tumisel 2000. a. märtsis strateegia, mille Eesmärk on Euroopa muutmine 20 10. aastaks maailma kõi-
ge edukamaks ja konkurentsivõimelisemaks tead-muspõhiseks majanduseks.  Nice'i tippkohtumise 
2000. a. detsembris kujundati Lissabonis püstita-
tud vaesuse vähendamise eesmärgid ümber EL-i 
koordineeritud sotsiaalse kaasamise strateegiaks. Göteborgi tippkohtumisel 2001. a. juunis laiendati 
Lissaboni strateegiat, rõhutades enam keskkonna-kaitset ning jätkusuutlik uma arengumudeli saavu-
tamist.
Ühtekuuluvuspoliitikal on nende eesmärkide saa-
vutamisel oluline osa, kasv ja ühtekuuluvus täien-davad teineteist. Erinevuste vähendamisega tagab 
liit kõigile regioonidele ja sotsiaalsetele gruppidele 
võimaluse anda oma panus liidu üldisesse majan-dusarengusse ning saada sellest omakorda kasu. Seda nägemust, mis on põhiseaduse eelnõus üh-
tekuuluvuse territoriaalset dimensiooni rõhutades 
selgemini esitatud, kajastavad lepingu artiklid 3 ja 158. 
Ühtekuuluvuspoliitika vajalikkus ilmneb samuti olu-
korras, kus ülejäänud ühenduse poliitilised meet-
med on toonud piiratud ning lokaliseeritud kulude 
juures olulist kasu. Ühtekuuluvuspoliitika suuren-
dab sellist mõju veelgi. Pidades silmas muutunud prognoose ja muutes kohanemise kergemaks, 
saab ühtekuuluvuspoliitika abil piirata negatiivseid 
mõjutegureid. 
Sel põhjusel tuleb ühtekuuluvuspoliitikat kõigis te-
ma dimensioonides näha Lissaboni strateegia 
koostisosana, kuigi strateegia ise vajab veel täien-damist ja ajakohastamist, nagu komisjon finants-
perspektiivis märkis. Teisiti öeldes peavad ühte-
kuuluvuspoliitikas sisaldum a Lissabonis ja Göte-
borgis püstitatud eesmärgid, muutudes riiklike ja 
regionaalsete arenguprogrammide kaudu selle el-
luviimise võtmeinstrumendiks.  
Kvaliteedi parandamine tasakaalustatuma  
ja jätkusuutlikuma arengu soodustamiseks  
Käesolev aruanne näitab, et riikide ja regioonide 
vahel endiselt säilinud erinevused toodangus, toot-
likkuses ja tööhõives pärinevad konkurentsivõime 
oluliste tegurite struktuurilistest puudujääkidest —  ebapiisavast inim- ja füüsilisest kapitalist, innovat-
sioonivõime ja regionaalse haldussuutlikkuse puu-
dumisest ning keskkonnakapitali madalast tase-mest. 
Loiu kasvu ning erinev uste vähendamist mitte 
soodustava ühtekuuluvuspoliitika hind pole see-
tõttu mõõdetav mitte ainult individuaalse ja kollek-
tiivse heaolu vähenemisega, vaid ka majandusli-kult potentsiaalse reaaltulu ja kõrgema elustandar-di kaotusega. Kuna integreeritud majanduses on 
vastastikused seosed väga tihedad, ei piirdu kao-
tused vaid vähem konkurentsivõimeliste piirkonda-dega, töötutega või isikutega, kes töötavad vähem-
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxviitootlikel töökohtadel, vaid avaldavad mõju igale 
EL-i elanikule.  
Piirkondliku konkurentsivõime tugevdamine täpselt 
suunatud investeeringute kaudu kogu EL-is ning inimestele nende võimete avamiseks võimaluste 
tagamine toetab seega EL majanduse kasvupo-
tentsiaali tervikuna ning toob kasu kõigile. Majan-dustegevuse ühtlasema jaotamisega üle kogu EL-i 
aitab regionaalpoliitika vähendada liigsest kesken-
datusest, ülekoormatusest ja kitsaskohtadest tule-nevaid pingeid. 
Uus partnerlus ühtekuuluvuses  
Ühtekuuluvuspoliitika reform peab samuti võimal-
dama suurendada tõhusust, läbipaistvust ja poliiti-
list vastutust. See nõuab eelkõige poliitilise stra-teegia määratlemist ning prioriteetide väljatoomist, 
koostööd majandusliku ja sotsiaalse juhtimissüs-
teemiga ning korrapärast ning avalikku aruandlust edasiliikumise kohta. 
Seetõttu on vaja tugevdada institutsionaalset suut-
likkust kõigil EL-i valitsemistasanditel, et kasutada ära üks ühtekuuluvuspoliit ika peamistest eelistest. 
EL-i ühtekuuluvuspoliitika uus 
arhitektuur pärast 2006. aastat 
Täpsemalt suunatud meetmed 
Avalikus debatis ühtekuuluvuspoliitika tuleviku üle, 
millele eelnevalt viidati, jõuti ühisele järeldusele, et on rida teemasid, mis on olulised liidu kui terviku 
ühtekuuluvuse suurendamiseks. (“…  konkurentsi-
võime, jätkusuutliku arengu ning majandusliku ja 
sotsiaalse ümberstruktureerimise teemad on oluli-
sed kõigis liikmesriikides„
2). Need elemendid on 
allpool toodud tulevikuprioriteetide mõistmiseks 
väga olulised. 
Komisjon teeb ettepaneku, et ühtekuuluvuspoliitika 
meetmed keskenduksid piiratud arvule ühenduse prioriteetidele, mis kajastavad Lissabonis ja Göte-borgis püstitatud eesmärke  ja mille puhul ühendu-
se sekkumine kiirendab ar engut ning toob kaasa 
olulise lisandväärtuse. Sellele vastavalt teeb ko-misjon ettepaneku koostada regionaalprogrammi-de jaoks põhinimekiri, kus oleksid kirjas peatee-
mad: innovatsioon ja teadmuspõhine majan-
dus, keskkond ja ohtude ärahoidmine, ligipää-
setavus ja üldist majandushuvi pakkuvad tee-
nused . Tööhõiveprogrammide puhul keskendutak-
se vastavalt Euroopa Tööhõivestrateegia juhen-
ditele ja soovitustele täieliku tööhõive saavutami-seks, töö kvaliteedi ja tootlikkuse parandamiseks 
ning reformidele, mis on vajalikud sotsiaalse kaa-satuse ja ühtekuuluvuse suurendamiseks. 
Need prioriteetsed teemad  kehtivad küll EL-i kui 
terviku kohta, kuid vajavad täiendamist ja laienda-
mist, võttes arvesse vähemarenenud piirkondade 
ja liikmesriikide erivajadusi, kus võib olla tarvis te-
geleda rohkem näiteks infrastruktuuri arendamise-ga ning institutsioonilise suutlikkuse parandamise-
ga. Neid aspekte vaadeldakse allpool (detailide 
kohta vaata ka esimest kasti käesoleva lõigu lõ-pus). 
Ühenduse kolm prioriteeti 
Prioriteetsete eesmärkide saavutamiseks on ette nähtud lihtsustatud ja läbipaistvam raamistik ning tulevased programmid rühmitatakse kolme pealkir-
ja alla: konvergents, regionaalne konkurentsivõime 
ja tööhõive ning territoriaalne koostöö .
Konvergents: kasvu toetamine ning töökohtade 
loomine kõige vähem arenenud liikmesriikides ja regioonides 
Konvergentsi programmid puudutavad vähem-
arenenud liikmesriike ja regioone, mis on vastavalt 
asutamislepingule ühenduse ühtekuuluvuspoliitika 
peamiseks prioriteediks. Asutamisleping kutsub üles erinevuste vähendamisele " eri regioonide 
arengutasemes ning kõige vähem arenenud piir-
kondade või saarte, sealhulgas maapiirkondade, 
mahajäämuse vähendamisele”  (artikkel 158). 
Laienemisel kasvavad erinevused EL-is seniole-
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxviiimatul määral ja nende vähendamine nõuab pika-
ajalisi kestvaid jõupingutusi. 
See Eesmärk puudutab eelkõige neid piirkondi3,
kus SKP inimese kohta on alla 75% ühenduse 
keskmisest4.
Selles kontekstis on ühtekuuluvuspoliitika pea-eesmärgiks kaasa aidata kasvu soodustavate tin-
gimuste ja tegelikule ühtlustumisele viivate tegurite 
arengule. Strateegia peab olema suunatud pika-
ajalise konkurentsivõime ja tööhõive arendamisele. 
Komisjon teeb ettepaneku, et selle prioriteedi raa-
mes toetatakse ajutiselt neid piirkondi, kus SKP 
inimese kohta on alla 75% ühenduse keskmisest arvutatuna EL15 kohta (laienemise nn statistiline 
mõju). Need on piirkonnad, kus objektiivsed tingi-
mused ei ole muutunud, kuigi nende SKP suhtarv inimese kohta laienenud liid us tõuseb. Võrdsuse 
huvides ning võimaldamaks asjaomastel regiooni-del ühtlustusprotsess lõpetada toetatakse praegu-
se põlvkonna nn " phasing-out " regioone rohkem 
kui otsustati 1999. a. Berliinis.  
Tuleb märkida, et seda ettepanekut tehes valib 
komisjon keskendatuse ja üldise tõhusama ühte-
kuuluvuspoliitika huvides neljast teises ühtekuulu-
vusaruandes esitatud variandist kõige rangema. Abi aga lõpeb 2013. a. ning  sellele ei järgne uut 
järkjärgulise vähendamise perioodi. 
Programme tuleb rahastada Euroopa Regionaal-
arengu Fondi (ERF), Euroopa Sotsiaalfondi (ESF) 
ja Ühtekuuluvusfondi
5 vahenditest lepingus kirja-
pandud põhimõtete kohaselt. 
ERF toetab näiteks: 
x liikmesriikide ja regioonide majandusstruktuuri 
moderniseerimist ja mitmekesistamist, pöörates 
erilist tähelepanu innovatsioonile ja ettevõtluse-
le, tihendades eriti uurimis asutuste ja tööstuse 
vahelisi sidemeid , soodustades juurdepääsu in-
fokommunikatsioonitehnoloogiatele (IKT) ning nende kasutamist, uurimis- ja arendustegevu-
seks soodsate tingimuste väljaarendamist, ra-hastamisvõimalustele ja oskusteabele ligipääsu parandamist ning uute ettevõtete rajamist;  
x põhiliste infrastruktuurirajatiste laiendamist ja 
kaasajastamist (transport, telekommunikatsioo-nid ja energiavõrgud, veevarustus ning kesk-
konnarajatised);
x keskkonnakaitset, eriti aidates liikmesriikidel 
ühtlustada oma seadusandlust EL-i omaga, 
ökoettevõtete väljaarendamist, endiste tööstus-
piirkondade saneerimist, looduslike ja tehno-loogiliste ohtude vältimise meetmeid, investee-
ringuid Natura 2000 programmiga seotud ja jät-
kusuutlikku majandusarengut toetavat infra-struktuuri, puhtamate transpordivahendite kasu-
tuselevõtmist ning taastuva energia väljatööta-
mist ja kasutamist; 
x riigivõimude ja kohalike omavalitsuste institut-
sionaalse suutlikkuse tugevdamist struktuuri-fondide ja Ühtekuuluvusfondi haldamisel. 
Tugevneb ESF-i osa ühenduse peamise Euroopa 
tööhõivestrateegiat (ETS) toetava finantsinstru-mendina. ESF-i toetust saavad: 
x tööturuinstitutsioonide kv aliteedi ja vastutuse, 
haridus- ja koolitussüsteemide ning sotsiaal-
hooldusteenuste parandamine; 
x inimkapitali investeeringute suurendamine hari-
dustaseme tõstmise teel, täiustades kodanike tööoskusi ning garanteerides kõigile juurdepää-su tööturule; 
x avaliku halduse muutustega kohanemise soo-
dustamine haldussuutlikkuse arendamise teel. 
Uue põlvkonna tööhõiveprogrammid peaksid ar-
vesse võtma ühenduse praeguse EQUAL-algatuse 
õppetunde üle kogu EL-i  (see algatus hõlmab in-
novatsiooni, vastutuse suurendamist, partnerlust ja 
riikideülest koostööd tööhõive küsimustes). 
Ühtekuuluvusfond  leiab rakendust liikmesriikides, 
kus rahvamajanduse kogutulu on alla 90% ühen-
duse keskmisest
6. Komisjon teeb ettepaneku säili-
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxixtada sarnaselt praeguse le praktikale Ühtekuulu-
vusfondist vahendite saamiseks abiõiguslikkuse 
vahehindamist. 
Vastavalt finantsperspek tiivis kindlaksmääratud 
prioriteetidele peab Ühtekuuluvusfond tugevdama 
oma panust jätkusuutlikusse arengusse. Siin jää-
vad prioriteetseks üleeuroopalised transpordivõr-gustikud, eriti üleeuroopa list huvi pakkuvad projek-
tid, ning keskkonnaalane infrastruktuur. Leidmaks õiglast tasakaalu uute liikmesriikide erivajaduste vahel, on plaanis toetada ka raudteede, mere- ja 
siseveeteede ning mitmeliigiliste transpordiprog-
rammidega seotud projekte väljaspool TEN-T, säästlikku linnatransporti ja keskkonna jaoks olulisi 
investeeringuid sellistes tähtsates valdkondades 
nagu energiakasutuse tõhustamine ja taastuvad energiaallikad.  
Regionaalne konkurentsivõime ja tööhõive:  
muutuste prognoosimine ja edendamine 
Sekkumine vähem arenenud liikmesriikides ja re-
gioonides jääb küll ühtekuuluvuspoliitika prioritee-
diks, kuid kolmanda arua nde raames tehtud ana-
lüüsid kinnitavad, et olulisi väljakutseid esitatakse 
kõigile liikmesriikidele, kuigi erineval määral. 
Liikmesriikidel, regioonidel ja kodanikel tuleb ko-
haneda nii maailma kiire majandusliku ja sotsiaal-
se muutumisega ning ümberstruktureerimisega, 
kaubanduse globaliseerumisega, liikumisega teadmuspõhise majanduse ja ühiskonna poole. 
Samuti tuleb neil hakkama saada väljakutsetega, 
mille esitavad elanikkonna vananemine, kasvav immigratsioon, tööjõupuudus olulistes sektorites 
ning sotsiaalse kaasatuse probleemid. 
Selles vallas tuleb EL-il te ha suuri jõupingutusi. 
Lissaboni agenda elluviimine on valmistanud pet-
tumuse. Neis tingimustes võib ühenduse finantsabi 
anda arengule olulise tõuke, aidates mobiliseerida riiklikke ja regionaalseid poliitilisi meetmeid ja res-
sursse ning suunata neid resoluutsemalt EL-i 
eesmärkide täitmisele. Teiselt poolt on ühtekuuluvuspoliitika meetmete nähtav kohalolek kogu EL-is liidu poliitilise, majan-
dusliku ja sotsiaalse integratsiooni oluline element, 
soodustades nii avaliku- kui erasektori kaasahaa-ramist ning kaasates nad otsustavalt EL-i eesmär-
kide täitmisesse. 
Mis puudutab ühtekuuluvusp oliitikat väljaspool kõi-
ge vähem arenenud liikmesriike ja regioone, teeb 
komisjon ettepaneku kaheosaliseks lähenemiseks: 
1) esiteks aitab ühtekuuluvuspoliitika regionaalse-
teprogrammide kaudu regioo nidel ja sealsetel 
ametivõimudel prognoosida ja edendada ma-
janduslikke muutusi tööstus-, linna- ja maapiir-kondades, tugevdades nende konkurentsivõi-
met ja ligitõmbavust, võttes arvesse olemas-
olevaid majanduslikke ja territoriaalseid erine-vusi; 
2) teiseks aitab ühtekuuluvuspoliitika riiklike prog-
rammide kaudu inimestel prognoosida ja eden-dada majanduslikke muutusi kooskõlas ETS-i 
poliitiliste prioriteetidega, toetades täielikule 
tööhõivele, töö kvaliteedile ja tootlikkusele suu-natud meetmeid ning sotsiaalset kaasamist.  
Regionaalsete muutuste  
prognoosimine ja edendamine  
Regionaalprogrammid aitavad lahendada linna- ja 
maapiirkondade ees seisvaid majanduse ümber-struktureerimise ning teiste ebasoodsate loodusli-
ke tingimustega seotud probleeme. Käesolev aru-
anne kirjeldab paljude piirkondade probleeme, näi-teks võib tuua traditsioonilistest tööstusharudest 
sõltuvad piirkonnad, taandarenevad linnapiirkon-
nad või hajusalt paikneva ning vananeva elanik-konnaga raskesti ligipääset avad maapiirkonnad. 
Komisjon teeb ettepaneku koondada vahendid uute programmide raames konkreetsemalt kolmele 
ülalmainitud prioriteetsele teemale (vt kasti).  
Uute programmide ainus finantseerimisallikas on 
ERF. Ressursside paigutamise seisukohast tuleb eristada kahte regioonide rühma: 
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxxx liidu regioonid,7 mis pole kaetud ei konvergent-
siprogrammide ega " phasing in " toetusega, mida 
kirjeldatakse allpool. 
x regioonid, mis praegu on tunnistatud kõlblikuks 
Eesmärk 1 jaoks, kuid mis ei täida konvergent-
siprogrammide kriteeriume, isegi arvestamata 
laienemise statistilist mõju. Sellised regioonid saavad ajutiselt suuremat toetust (rubriigi all 
"phasing-in "). (Toetused vähenevad samuti na-
gu regioonides, mis perioodil 2000–2006 ei ole 
enam enam Eesmärk 1 jaoks abikõlblikud). 
Inimeste aitamine muutuste prognoosimisel ja 
nendega kohanemisel 
Selle valdkonna meetmeid rakendatakse riiklike 
programmide raames eesmärgiga tugevdada 
struktuurireformide juurutamist ja teostamist töö-
jõuturul ning tugevdada kooskõlas ETS-i eesmär-
kide ja juhistega sotsiaalset kaasatust. 
Seejuures peab toetus keskenduma kolmele poliiti-
lisele prioriteedile, mis on ETS-i teostamise juures 
väga olulised, ja mille puhul ühenduse finantsee-ringud võivad anda lisandväärtust:  
x töötajate ja ettevõtete kohanemisvõime suuren-
damine, investeerides kvalifikatsiooni tõstmisse 
ja ettevõttesisesesse väljaõppesse ning toeta-
des tõhusa läbi elu kestva õppestrateegia välja-
töötamist; 
x rohkemate inimeste tööga hõivamine ning vara-
se tööturult lahkumise takistamine, eriti aktiivse-te vananemispoliitika ja naiste tööhõive tagami-se meetmete abil;  
x selliste inimrühmade tööhõivevõimaluste suu-
rendamine, kellel on tööturule pääsemisel ja töö säilitamisel suuremaid raskusi, nagu puuetega 
inimesed, rahvusvähe mused ja migrandid. 
Uute programmide ainus  rahastaja on ESF. Territoriaalne koostöö Euroopas:  
harmoonilise ja tasakaalustatud arengu soodustamine EL-i territooriumil 
Teises majandusliku ühtekuuluvuse aruandes
8
osutas komisjon sellele, et “ Liidu poolt koostöö, 
kogemuste ja heade tavade vahetamist puuduta-
vatele meetmetele ning ühenduse initsiatiivprog-rammide rollile lisatud oluline lisandväärtus on 
laialdaselt tunnustatud. Kõige sagedamini mainitud 
aspektid on riikidevahelise, piiriülese ja regiooni-devahelise koostöö instrumentide tugevdamine 
ning liidu välispiiridel rakendatavad meetmed ”.
Praegusele INTERREG-alg atuse kogemusele tu-
ginedes teeb komisjon ettepaneku luua uus Ees-märk, mis soodustaks ha rmoonilist ning tasakaa-
lustatud integratsiooni liidu territooriumil, toetades 
piiriülesel, riikide- ja re gioonidevahelisel tasandil 
koostööd erinevate ning kogu ühenduse jaoks olu-liste teemade vallas. 
Meetmeid finantseerib ERF ja need keskenduvad 
integreeritud programmidele, mida haldab üksai-
nus ametkond, lähtudes  ühenduse Lissaboni ja 
Göteborgi agendadest tulenevatest peaeesmärki-
dest. 
Põhimõtteliselt puudutab piiriülene koostöö kõiki
regioone (defineeritud NUTS III tasemel) koos 
välis- ja sisepiiridega nii maismaal kui merel.
9
Eesmärgiks on leida ühiselt lahendusi probleemi-
dele, mis on ühised naaberalade ametiasutustele, 
nagu linna- ja maapiirkondade ning rannikualade 
areng ning VKE-de majandussuhete ning koostöö-võrkude areng. 
Selles kontekstis kavatseb komisjon teha ettepa-
neku luua uus õiguslik vahend  Euroopa koostöö-
struktuuri näol (“piiriülene regionaalamet”), et või-
maldada liikmesriikidel, regioonidel ja kohalikel 
ametkondadel lahendada — nii ühenduse prog-rammide siseselt kui väljaspool neid — traditsioo-
nilisi seadusandlikke ja haldusprobleeme, mis ker-
kivad esile piiriüleste programmide ja projektide haldamisel. Eesmärk on anda sellele uuele õigus-
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxxistruktuurile volitused viia riigivõimu nimel läbi 
koostööüritusi. 
Et laienenud liidu piiridel saaks rakendada tõhu-
samaid meetmeid, teeb komisjon ettepaneku võtta Euroopa naabrusstrateegia raames kasutusele uus 
naabrusinstrument. Uus naabrusinstrument hak-
kaks toimima mõlemal pool välispiiri, vajadusel ka merepiiril. Uus naabrusinstrument soodustab muu-
hulgas ka jätkusuutlikku  majandus- ja sotsiaal-
arengut ning tugineb varasemale piiriülesele koos-
tööle, eriti partnerluse, mitmeaastaste programmi-
de ja kaasfinantseerimise alal saadud kogemusele.  
Mis puutub laiematesse meetmetesse riikidevahe-
lise koostöö soodustamiseks, siis selles suhtes 
tuleb õppust võtta praegustest kogemustest. Liik-
mesriike ja regioone tuleb kutsuda üles hindama laienemise valguses, millist kasu on olnud olemas-
olevast 13-st riikidevahelisest koostöötsoonist (mis 
on määratletud INTERREG IIIB all) ja kui tõhusalt need on toiminud. Eesmärgiks on koos komisjoni-
ga otsustada, milline võiks olla rahvusvaheliste 
koostöötsoonide arv, et riikidevaheline koostöö oleks piisavalt kooskõlastatud ning millel oleks 
ühiselt arendatavaid huvisid ja võimalusi. Sellise 
koostöö keskpunktis peavad olema riikidevahelise iseloomuga strateegilised prioriteedid nagu 
uurimis- ja arendustegevus, infoühiskond, kesk-
kond, ohtude ennetamine ja integreeritud veema-jandus. 
Lõpuks teeb komisjon ette paneku, et regioonid 
ühendaksid tulevikus regioonidevahelise koostöö 
meetmed oma regionaalprogrammidega. Selleks 
peavad regionaalprogrammid pühendama teatud 
hulga ressursse vahetusele, koostööle ja koostöö-võrkudele teiste liikmesriikide regioonidega. Lisaks 
üritab komisjon hõlbustada kogemuste ja heade 
tavade vahetamist üle kogu Euroopa, organiseeri-des regioone ja linnu hõlm avaid koostöövõrke. Integreeritud vastus konkreetsetele 
territoriaalsetele erisustele  
Üks tõhusa ühtekuuluvuspoliitika olulisi omadusi 
on selle kohanevus territo oriumide konkreetsete 
vajaduste ja erisustega.  
Käesolev aruanne näitab, et konkreetsed geograa-
filised või looduslikud takistused võivad arengu-
probleeme teravdada, eriti liidu piirialadel, paljudel 
saartel, mägipiirkondades ning hõredasti asustatud 
aladel liidu põhjapiirkondades. 
Aruanne on samuti kindlaks määranud rolli, mida 
mängivad üle kogu EL-i  linnad majandusarengu 
keskustena, kuigi nemadki seisavad silmitsi kesk-
konnasurve, sotsiaalse tõrjutuse ja majanduse 
ümberstruktureerimisega seotud probleemidega. Analüüsist järeldub, et ka maapiirkondades jätku-
vad suured muutused. Nende taaselustamine sõl-
tub majandustegevuse mitmekesistamisest ning maa- ning linnapiirkondade sidemete tugevdami-
sest. 
Komisjon on teadlik tingimuste erinevusest ja väl-
jakutsete rohkusest ning arvab, et järgmise põlv-
konna programmid peavad olema määratletud nii, 
et erinevaid territoriaalprobleeme (ja võimalusi) saab lahendada ilma programmide või instrumen-
tide arvu suurendamata . Iga konkreetset prog-
rammi peab seetõttu olema võimalik kohandada 
erinevate olukordade jaoks ning peab olema või-
malik pakkuda esilekerkivatele probleemidele in-
tegreeritud ja terviklikke lahendusi.  
Linnapiirkondade languse ja regenereerimise 
probleemide hõlmamine regionaal-programmidesse: URBAN+ 
Järgnev osa puudutab linnapoliitikat. URBAN-
algatusele tuginedes tahab komisjon linnaga seo-
tud teemad rohkem esiplaanile nihutada, hõlmates 
sellealased meetmed täielikult programmidesse. 
Nende elluviimiseks esitab iga liikmesriik järgmise 
planeerimisperioodi alguses nimekirja linnapiirkon-
dadest, mille jaoks nähakse ette konkreetsed prog-
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxxiirammilised meetmed. Linnade ees seisvate prob-
leemide ulatus ja nende roll regionaalarengu soo-
dustamises osutab, et linnu saab olema rohkem 
kui 70 praegu URBAN-algatusega kaetud linna 15 liikmesriigis. 
Linnadega seotud meetmete õnnestumiseks on 
oluline linnavõimude kaasamine nii programmide väljatöötamisse kui haldamisse. Seetõttu nähakse 
regionaalprogrammide puhul ette vastutuse dele-
geerimine osaliselt linnavõ imudele. Kui laialdaselt 
sel viisil meetmeid organiseeritakse, otsustatakse 
siis, kui programme koosta takse, kuid tuleb märki-
da, et rohkem kui 10% EL-i kogupanusest Ees-
märk 1 ja 2 jaoks on pühendatud otseselt või 
kaudselt linnadega seotud meetmete finantseeri-
misele. 
Nagu eespool näidatud, haaratakse linnadevaheli-
ne koostöö — Euroopa meetmete lisandväärtuse 
oluline elemen — territoriaalse koostöö rubriiki. 
Äärepoolsemad piirkonnad 
Komisjon kavatseb konvergentsuseesmärgi raa-
mes koostada eriprogrammi, mis kompenseeriks 
kaugemate regioon idega seotud piiranguid, nagu 
on märgitud lepingu artiklis 299.2 ning mida on 
nõutud Euroopa Nõukogu 21 .-22. juuni 2002. a. 
kohtumisel Sevillas. Lisaks hõlmatakse uutesse Euroopa territoriaalkoostö ö programmidesse mee-
de "Grand Voisinage", mille sihiks on naabermaa-
de koostöö edendamine. Vastavalt nõukogu 
nõudmisele esitab komisjon varsti aruande ääre-poolsemaid regioone puudutava üldstrateegia koh-
ta.
Püsivate arenguprobleemide lahendamine 
geograafiliselt ebasoodsates piirkondades 
Ligipääsu ja suurtest turgudest eraldatuse prob-
leem on eriti terav paljudel saartel, mõningates mägipiirkondades ja hõredalt asustatud regiooni-
des, eriti liidu kaugema tes põhjapiirkondades. Regionaalse konkurentsivõime ja tööhõivepriori-
teetide ressursside paikne mine peab seda arvesse 
võtma, kasutades "territoriaalseid" kriteeriume ning kajastades geograafiliselt ebasoodsalt paiknevate regioonide suhteliselt ebasoodsat olukorda. Liik-
mesriigid peavad tagama, et nende regioonide eri-
pärasid arvestataks regionaalprogrammide raames ressursside jagamisel.  
Püüdes soodustada nende mõnikord hooletusse 
jäetud alade aktiveerimis t ning arvestades avalike 
investeeringute suuremat maksumust inimese koh-
ta soovitatakse järgmisel  perioodil suurendada pü-
sivate geograafiliste takistustega territooriumide 
puhul ühenduse panust maksimumini. 
Maapiirkondade arendamiseks ning 
kalandussektori ümberstruktureerimiseks ettenähtud vahendite parem organiseerimine 
Finantsperspektiivi teadaandes teeb komisjon et-
tepaneku lihtsustada ja selgitada erinevate maa-piirkondade arengut ja kalandussektorit toetavate 
vahendite rolli. 
Praegused maapiirkondade arengu vahendid rüh-
mitatakse ühise põllumajanduspoliitika raames ühe 
vahendi alla, mis on mõeldud: 
x suurendama põllumajandussektori konkurentsi-
võimet ümberstruktureerimise toetamise teel 
(näiteks investeeringuabi noortele põllumeeste-
le, info- ja toetusmeetmed); 
x parandama keskkonda ja maapiirkondi, toeta-
des maahaldusteenuseid, sealhulgas maapiir-kondade arengu meetmete kaasfinantseerimist, mis on seotud Natura 2000 kaitsealadega (näi-
teks põllukeskkonna-, metsandus- ja vähem-
soodsate piirkondade meetmed); 
x parandama maapiirkondade elukvaliteeti ja 
soodustama majandustegevuse mitmekesista-
mist talumajapidamistele ja teistele maal tegut-sejatele suunatud meet mete kaudu (näiteks 
toodangu kvalitatiivne ümberorienteerimine, toi-dukvaliteet, külade uuendamine). 
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxxiiiPraegune ühenduse algatus LEADER+ integreeri-
takse põhiprogrammidesse.  
Samuti tuleb paigutada kalandussektori ümber-
struktureerimisele suunatud meetmed ühe vahendi 
alla, mis keskendub kaland ussektori ümberstruktu-
reerimise vajadustega kaasnevatele meetmetele ning elu- ja töötingimuste parandamisele piirkon-dades, kus kalandussektor koos akvakultuuriga 
mängib olulist osa. 
Nende ettepanekute oluliseks aspektiks on, et üh-
tekuuluvuspoliitika poolt nendele uutele vahendite-
le ülekantavate ressurssi de kasutamisel keskendu-
taks samas mahus kui praegu ühtlustusprogram-
midega kaetud vähemarenenud regioonide ja riiki-
de aitamisele. 
Lisaks nendele meetmetele toetab ühtekuuluvus-
poliitika uute tegevusalade sissetoomist maama-
janduse ja kalandusega tegelevatesse piirkonda-
desse kooskõlas boksis esitatud prioriteetsete teemadega. 
Koordinatsioon ja ühilduvus ühenduse  
teiste poliitiliste meetmetega 
Ühtekuuluvuspoliitika annab teistele ühenduse ku-
lutustele olulist täiendust innovatsiooni (uurimis- ja arendustegevus, ettevõtlus, infoühiskond ja kesk-
konnaohutud tehnol oogiad), võrgustike (transport, 
energia, kommunikatsioon) ning hariduse ja kultuu-
ri vallas. Tegelikult aitab ühtekuuluvuspoliitika ta-
gada liikmesriikides ja regioonides üle kogu ühen-
duse vajalikku füüsilist ja in stitutsionaal set suutlik-
kust, mis võimaldab neist poliitilistest meetmetest 
kasu saada. Nende meetmete haldamist ühelt 
poolt ja ühtekuuluvuspoliitikat teiselt poolt saab tulevikus parandada kestvama dialoogi ja infova-
hetuse kaudu ning meetmeid paremini koordinee-
rides. 
Ühilduvuse küsimus puudutab mitmeid poliitika-
valdkondi. Erilist tähelepanu tuleb pöörata meet-
metele, mis on suunatud naiste ja meeste võrdõi-
guslikkuse tagamisele ning riiklikele ja regionaal-
setele programmidele. Samuti peab ühtekuuluvuspoliitika teostamine 
soodustama ühilduvust sise turu eeskirjadega, eriti 
mis puudutab riigihangete alast seadusandlust. Uue riigihankeid puututava seadusandluse kiire ja tõhus rakendamine liikmesriikides aitaks protse-
duure lihtsustada ja s uurendaks seega ühtekuulu-
vuspoliitika tõhusust. 
Teisel tasandil aitab ühilduvus ulatuslike majan-
duspoliitiliste suunistega ning Euroopa tööhõive-
strateegiaga suurendada ühtekuuluvuspoliitika tõ-husust. 
Oluline küsimus on ühtekuuluvuspoliitika ja konku-
rentsipoliitika sidusus. Regioonid, kus SKP inimese kohta on alla 75% keskmisest, peavad saama rii-
giabi vastavalt asutamislepingu artiklile 87.3(a). 
Regioonid, mida mõjutab "statistiline efekt", saak-sid riigiabi samades piirides, nagu oli ette nähtud 
artikli 87.3(a) kohaselt perioodi alguses. Need re-
gioonid hõlmataks riigiabiga vastavalt artiklile 87.3(c), kuid hiljemalt 2013. a. lõpus hakkab sama 
artikkel abi suurust piirama. 
Lepingu artikli 299 mõttes äärepoolsete regioonide 
jaoks, mida ei kata uus ühtlustuseesmärk, saaks 
samuti kasutada riigiab i üleminekurežiimi, mille 
limiit vastab alguses artiklis 87.3(a) sätestatule 
ning väheneb hiljem järk-järgult.  
Teiste regionaalprogrammide puhul teeb komisjon 
ettepaneku loobuda praegusest süsteemist, mille puhul koostatakse üksikasjalikud abikõlblike piir-
kondade nimekirjad subregionaalsel tasandil (vt 
allpool). Ühilduvus tuleb tagada pigem rahastata-vate prioriteetide tasandil kui geograafilisel, toe-
tusmeetmete rakendamise piirkondade tasandil. 
See tähendab vajadust jälgida, et väljaspoole konvergentsuseesmärki jäävad meetmed oleksid 
kooskõlas kehtivate riigitoetuste jagamise eeskir-
jadega. Ühtlasi kavatseb ko misjon vastavad riigi-
toetuste jagamise eeskirjad neid prioriteete arves-
se võttes läbi töötada. 
Komisjon kavatseb lihtsustada teisi riigiabi jagami-
se eeskirju, mis ei kuulu otseselt ühenduse raamis-
tike, juhiste või eeskirj ade alla. See puudutab juh-
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxxivtumeid, kus on tegemist väiksemate riiklike abi-
summadega. Rakendatakse nn "märkimisväärse 
mõju testi", mille tulemusena suureneb praeguse 
de minimis -reegli järgi võimalikuga võrreldes eel-
kõige kohaliku arengu ja tööhõive probleemide 
lahendamise õiguskindlus ja paindlikkus nii liik-
mesriikides kui regioonides. 
Reformitud rakendussüsteem 
Poliitikate efektiivsuse seisukohalt on väga oluline, 
kuidas nad ellu viiakse. Ühtekuuluvuspoliitika ra-
kendusmehhanismi kasutades on tõestatud, et suudetakse ellu viia Euroopa huvidega haakuvaid 
kvaliteetprojekte, säilitades samas kõrged juhti-
misstandardid ning kontrolli riiklike kulutuste üle, seda tänu järgmistele faktoritele: 
x süsteem võimaldab planeerida toetusi suurin-
vesteeringute elluviimiseks stabiilses, keskmi-
ses (mitme aastalises) kontekstis;  
x ühes selges raamistikus kombineeritakse integ-
reeritud arengustrateegiate abil sihtotstarbelisi investeeringuid seadmetesse, infrastruktuuri, 
innovatsiooni ja inimressurssi; arvestades see-
juures regioonide eripäradega;  
xparem valitsemine avaliku ja erasektori tiheda-
ma partnerluse kaudu;
x kaasfinantseerimine võimaldab mõjutada avali-
ku ja erasektori poolt  tehtavaid kulutusi;  
x süsteem julgustab planeerima riiklikke kulutusi 
täpsemini, saavutamaks suuremat kuluefektiiv-sust, olles samaaegselt üh itatav ühtse turuga.  
Siiski rõhutab aruanne vajadust püüda lahendada praeguste poliitikate elluviimisel ilmnenud prob-leeme. Ehkki ühtekuuluvuspoliitika põhimõtted — 
programmide koostamine, partnerlus, kaasfinant-
seerimine ja hindamine — tuleks säilitada muutu-matuna, võib poliitika efek tiivsust laienenud liidus 
mõjutada mitmete reformide kaudu, mille eesmär-giks on esiteks julgustada strateegilisemat lähe-nemist programmide kujundamisele; teiseks, suu-
rendada vastutuse delegeerimist partneritele liik-
mesriikides, regioonides ja kohalikes võimuorgani-
tes; kolmandaks, tõsta kaasfinantseeritavate polii-tikate resultatiivsust ja kvaliteeti tihedamate ja sel-
gemate partnerlussuhete ning selgete ja rangema-
te kontrollmehhanismide abil; neljandaks, lihtsus-
tada juhtimissüsteemi, muutes see läbipaistva-
maks, diferentseeritumaks ja proportsionaalse-maks, tagades ühtlasi finantsjuhtimise usaldus-väärsuse. 
Oluline on märkida, et lih tsustamisest tulenevad 
detsentraliseerimispiirangud on tinginud asjaolu, et 
komisjon on aruandekohustuslik eelarvepädevate 
institutsioonide ja avalikkuse ees, seda usaldus-
väärse finantsjuhtimise ja kaasfinantseeritavate tegevuste tulemuste alusel. Kõigis oma allpool 
loetletud aspektides on rakendussüsteemi reform 
kooskõlas asutamislepingu ja uue finantsmääruse (artikkel 155)
10 põhimõtetega.  
Uue ühtekuuluvuspoliitika seadusandlikku raamis-tikku tutvustatakse ja see võetakse vastu samal 
ajal, et kindlustada suurem ühtekuuluvus ja tõhu-
sus juba programmi kujundamise algusest. 
Suurem strateegiline orienteeritus  
liidu prioriteetidele 
Komisjoni arvates peaks nõukogu võtma ühtekuu-
luvuspoliitika üldise strateegilise dokumendi vastu 
juba enne uut programmeerimisperioodi, lähtudes 
seejuures komisjoni  ette panekust ning parlamendi 
arvamusest ja määratledes selgelt liikmesriikide ja 
regioonide prioriteedid.  
Selline strateegiline lähenemine toetaks poliitika 
elluviimist ning annaks sellele suurema poliitilise 
vastutuse. See võimaldaks täpsustada sünergia 
määra, mis tuleb saavutada ühtekuuluvuspoliitika ning Lissaboni ja Göteborg i agendade vahel, ning 
suurendaks kooskõla majanduspoliitika üldsuunis-te (Broad Economic Policy Guidelines ) ja Euroopa 
tööhõivestrateegia ( European Employment Strat-
egy) vahel.  
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxxvIgal aastal hindaksid Euroopa  institutsioonid ko-
misjoni poolt liikmesriikide arenguaruannete põhjal 
koostatud raporti alusel strateegiliste prioriteetide 
edenemist ning saavutatud tulemusi.  
Et seda tööd toetada, tuleb hindamiskriteeriumid 
uuesti sõnastada, jälgides, et need oleksid stra-
teegilisemad ning enam eesmärgile orienteeritud. 
Subsidiaarsusel põhinev lihtsustamine 
Juba praegusel perioodil on komisjon alustanud 
põhjalikku uurimist, leidmaks mooduseid muuta 
ühtekuuluvuspoliitika juhtimine tõhusamaks. Ko-
misjon on teinud järgmiseks perioodiks ettepaneku 
lihtsustada süsteemi veelgi mitmes võtmeaspektis.  
Programmide kujundamine 
Programmide kujundamise süsteemi lihtsustatakse 
järgmiselt:  
xPoliitilisel tasandil:  nõukogu poolt vastuvõetud 
strateegilise dokumendi alusel koostab iga liik-
mesriik oma arengustrateegia alusdokumendi, mida arutatakse komisjoniga ning mis moodus-
tab raamistiku temaatiliste ja regionaalsete po-
liitikate ettevalmistamiseks, kuid millel ei ole 
juhtimisinstrumendi rolli (nagu see on ühenduse 
abi raamprogrammil);  
xTegevuse tasandil:  tuginedes poliitika alusdo-
kumendile, võtab komisjon vastu riiklikud ja re-gionaalsed poliitikad iga liikmesriigi jaoks. Polii-
tikad sõnastatakse üldisel või siis ainult kõrge-mate prioriteetide tasandil, tuues välja kõige 
olulisemad meetmed. Lisadetail, mis kajastub 
praegu nn „programmitäiendis“, jäetakse ära, nagu ka juhtimine mõõtmisega.  
Fondidevaheline kooskõlastamine ning sidusus tagatakse nii poliitilisel kui tegevuse tasandil.  
Praeguse kuue asemel vähendataks fondide arvu 
kolmeni (ERF, ESF ja Ühtekuuluvusfond) (vt tabel 
käesoleva osa lõpus).  Vastupidiselt praegustele mitme-fondi-poliitikatele, on tulevaste ERF-i ja ESF-i toetuste eesmärgiks 
poliitikate elluviimine ainult ühe fondi toel. Selles 
mõttes muudetakse iga fondi toimimine selge-maks, lastes ERF-il ja ESF-il rahastada vastavalt 
ülejäänud, inim- ja füüsilise kapitaliga seotud tege-
vusi. Nende tegevuste rahastamine oleks piiritletud ja otseselt seotud iga fondi toetuste põhivaldkon-
dadega. See loob eeldused programmide kavan-
damise muutumiseks lihtsamaks ja efektiivsemaks. 
Ühtekuuluvusfond ja ERF kasutaksid ühtset prog-
rammikujundussüsteemi transpordi ja keskkonna 
infrastruktuuride jaoks. Suured projektid võetaks komisjoni poolt eraldi vastu, kuid neid juhitaks 
nendega seotud programmide raames. 
Finantsjuhtimine, kaasfinantseerimine 
Maksed sooritatakse prioriteetse tähtsuse tasandil, 
mitte „meetme“ madalamatel tasanditel nagu prae-gu. Säiliks nii maksete süsteem (avansilised mak-
sed ja hüvitised) kui ka kasutamata jäänud vahen-
dite automaatse tagastamise tähtis põhimõte 
(“N+2” reegel). 
Kulutuste õigustatuse üle otsustatakse riiklike 
reeglite alusel, välja arvatud teatud valdkondades nagu käibemaks, tehniline tugi ja passiivne huvi
11,
kus jätkuvalt kehtiksid ühenduse reeglid. 
Finantskontroll 
Proportsionaalsuse põhimõte puudutab kontroll-
mehhanismide toimimist, komisjoni toetusmäär sõltub ühenduse kaasfinantseerimise tasemest ja 
riiklike või regionaalsete kontrollmehhanismide 
vastavusest. Teatud juhtudel oleks liikmesriigil võimalus kasutada tema ga seotud programmide 
puhul riiklikke kontrollmehhanisme ning komisjon toetuks põhiliselt riigi sõltumatu kontrollorgani kin-nitusele. Komisjon jätkab arve sulgemise protse-
duuride ning finantskorrektsiooni mehhanismide 
kasutamist, mis lubavad tal vastutada eelarve ra-kendamise eest. 
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxxviProportsionaalsus ning finantsjuhtimise ja -kontrolli 
edasine lihtsustamine peab käima käsikäes ran-
gemate sanktsioonidega ning ebakorrapärasuste 
või pettuse puhul tuleb nõuda kohest hüvitamist. 
Täiendatavus 
Täiendatavus, mille all mõ istetakse nõuet, et EL-i 
ressursid peavad täiendama riiklikke ressursse, 
mitte aga neid asendama, jääb ühtekuuluvuspoliiti-
ka võtmesõnaks. Kuid kooskõlas proportsionaal-suse põhimõttega , kontrollib komisjon selle raken-
damist ainult „konvergentsuseesmärgi“ raames. Liikmesriigid vastutavad se lle eest, et täiendatavu-
se põhimõtet rakendatakse regionaalse konkurent-
sivõime ja tööhõive ning Euroopa territoriaalse 
koostöö programmide raames. 
Partnerlus ja kooskõlastamine 
Partnerlussuhete parandamine toimub liikmesriiki-
de, regioonide ja kohalike võimude vahelise komp-
lementaarsuse ja koostöö tugevdamise teel nii 
programmide kavandamise, kui nende elluviimise tasandil. Selles suhtes peab iga liikmesriik vasta-
valt oma institutsionaals ele korraldusele püüdma 
organiseerida koostööd valitsuse eri tasandite va-
hel kolmepoolsete kokkulepete abil.  
Parema valitsemise nimel tuleks sotsiaalpartnereid 
ja kodanikuühiskonna esindajaid sobivate mehha-nismide kaudu kaasata seni sest rohkem sekkumis-
te kavandamisse, rakendamisse ning jätkukäsit-elusse. 
Et suurendada võimendavat mõju, tuleb pöörata 
rohkem tähelepanu rahastamise kaasaegsetele 
vormidele. Reformi üheks suunaks oleks partner-
lussuhete tugevdamine Euroopa Investeerimis-
panga ja Euroopa Investeerimisfondiga, luues näi-
teks tugevama seose programmide ja projektide kaasfinantseerimise määrade ning nende majan-
dusliku elujõulisuse vahel. 
Nende väljapakutud muutustega peaks kaasnema 
suurem läbipaistvus poliitika toimimise osas, liht-sustades kodanike ja ettevõtete ligipääsu, suuren-dades tulevaste projektide arvu ning aidates saa-
vutada tehtud kulutuste ja saadud tulu paremat 
vastavust, muutes konkurentsi toetuse saamise nimel suuremaks. 
Rohkem ressursside koondamist 
Põhiline ressursside koond amine peaks jätkuvalt 
toimuma vähemkindlustatud liikmesriikidesse ja regioonidesse, pöörates peatähelepanu uutele 
liikmesriikidele. Individuaalsete arenguprogrammi-
de tasemel on koondamist võimalik saavutada, keskendudes Lissaboni ja Gö teborgi prioriteetidele 
ning „konvergentsiregioonides“ institutsionaalse suutlikkuse arendamisele. 
Viidates regionaalse konkurentsivõime program-
midele on praegune rõhuasetus (Eesmärk 2 raa-
mes) abiõiguslike alade kaardistamisele valla-, munitsipaal-, ja limoneaja o tasandil tähendanud, et 
koondamist mõistetakse peaaegu eranditult mikro-geograafilises mõttes. Kuna ressursside geograafi-line koondamine kõige raskemas seisus olevatele 
aladele peab jääma ka tulevaste jõupingutuste olu-
liseks osaks, tuleb silmas  pidada ka seda, et nen-
de alade väljavaated on väga tihedalt seotud re-
giooni kui terviku eduga.  
Mitmed regioonid on täheldanud, et see eeldab 
ühtse strateegia loomist kogu regioonile, mis tä-
hendab ühtlasi ka tähelepanu pööramine kõige 
nõrgemate osade vajadustele. Seega tulevikuks pannaksegi ette loobuda praegusest killustavast 
süsteemist, võimaldades koostöös komisjoniga 
saavutada regionaalse konkurentsivõime prog-rammide koostamisel sobiv tasakaal ressursside 
keskendumise geograafilise ja muude vormide va-
hel. 
See ei tähenda, et pingutused EL-i rahaliste res-
sursside kasutamiseks vähenevad. “Regionaalse 
konkurentsivõime” haru all toimub ressursside koondamine kahel tasandil:  
x Temaatiline koondamine on intensiivsem väl-
jaspool “konvergentsuspiirkondi”, mis tähendab, 
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxxviiet programmid tegelevad maksimaalselt kolme 
teemaga (vt tabel); 
x Teine koondumistasand garanteeritakse prog-
rammide ja prioriteetide minimaalse rahasta-mismäära reeglite abil.  
Partnerlussuhete kontekstis on regioonidel kohus-tus koondada rahalisi ressursse kõigepealt nen-
desse kohtadesse, mis on vajalikud regionaalsel 
tasandil majandusliku, sotsiaalse ja territoriaalse 
ebavõrdsuse ohjeldamiseks. Komisjon teeb kind-laks ja kinnitab nende sidususe programmide üle 
otsustamise ajal.  
Kokkuvõttes on regionaalsele ja ühtekuuluvuspolii-
tikale ainuomane kasutamata jäänud vahendite 
tagastamise põhimõte (“N+2” reegel) tugevaks 
stiimuliks, et viia programmid tulemuslikult ja kiirelt ellu. 
Suurem rõhk tulemuslikkusel  
ja kvaliteedil 
Efektiivsus eeldab suuremat keskendumist mõjule 
ja tulemuslikkusele ning saavutatavate tulemuste selgemat määratlemist. Ühtekuuluvuspoliitika muu-
tuks üldiselt tõhusamaks, kui viia sisse iga-aastane 
dialoog (vt eespool), mille raames Euroopa insti-tutsioonid arutaksid komisjoni aastaaruande ning 
komisjoni soovituste üle, võttes aluseks riiklike ja 
regionaalsete programmide edenemise ja tulemu-sed, suurendades sel viisil läbipaistvust ja aruan-
dekohustuslikkust institutsioonide ja kodanike ees. 
Kvaliteedi säilitamiseks tehtavate üldiste pingutus-
te seisukohalt oleks jätkuvalt oluline programmide 
hindamine enne nende elluviimist, nende raken-
damise ajal ning ka pärast seda. Iga programmi elluviimise alguses toimuva regiooni tugevate ja 
nõrkade külgede hindamise käigus tuleb muuhul-
gas täiendavalt pingutada, et näha ette muutusi, mida igas liikmesriigis ja regioonis seoses turgude 
avanemise ja globaliseerumisega tõenäoliselt teha 
tuleb. Lisaks sellele on soovitav, et kaubanduse mõju hindamisel arvestatak s tulevikus süstemaati-
liselt ka EL territoriaalset tasandit.  Lisaks sellele teeb komisj on ettepaneku viia sisse 
ühenduse tulemuslikkuse reserv, mille põhiees-
märgiks oleks nende liikmesriikide ja regioonide 
premeerimine, kelle edene mine kokkulepitud ees-
märkide suunas on olnud kõige silmapaistvam. 
Reservi paigutamise reegleid täiustatakse ja liht-
sustatakse lähtuvalt kogemustest, mis saadakse tulemuslikkuse reservi elluviimisest käesoleval 
programmeerimisperioodil.  
Selles kontekstis oleks võimalik panna alus struk-
tuurifondide, EIB ja EIF-i vahel suuremale komp-
lementaarsusele ning tugevamatele partnerlussu-
hetele. 
Lõpuks paneb komisjon ette, et iga liikmesriik 
looks oma rahaeraldiste süsteemis väikese reservi, 
mis võimaldaks neil kiiresti reageerida ootamatute-le sektoriaalsetele või k ohalikele vapustustele, mis 
on tingitud tööstuse ümberstruktureerimisest või kaubanduslepete mõjudest. Sellest reservist toeta-taks kõige rohkem kannatanud töötajate ümber-
õpet ning asjaomaste regioonide majanduse mit-
mekesistamist, täiendades riiklikke ja regionaal-seid programme, mis peaksid olema majandus-
muutuste ootuses ümberstruktureerimise peami-
seks instrumendiks.  Reservi rakendamine aruta-takse läbi ning lepitakse kokku komisjoniga.  
Siinkohal on oluline meenutada, et uuest finants-
perspektiivist lähtuvalt soovitatakse luua eriline vahend (Kasvu reguleerimise fond), et täiendada 
liidu eesmärke kasvu ja ühtekuuluvuse eesmärkide 
osas ning reageerida rahvusvahelise majanduse ja kaubanduse arengutest tulenevatele kriisidele. 
Komisjon paneb ette lisada sellele vahendile 
ERDF-i ja ESF-i broneer itud, kuid rakendamata 
jäänud vahenditest maksima alselt 1 miljard eurot 
aastas.  
Rahalised vahendid 
Ühtekuuluvuspoliitikale määratud rahalised vahen-did peaksid peegeldama laienenud liidu püüdu 
edendada majanduskasvu ja uute töökohtade loo-
mist vähemsoodsates piirkondades. Perioodiks 
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxxviii2007–2013 on komisjon finantsperspektiivis pan-
nud ette eraldada reformitud ühtekuuluvuspoliitika 
kolme prioriteedi toetuseks summa, mis võrdub 
0,41%-ga EL27 rahvamajanduse kogutulust (0,46% enne ülekandeid maapiirkondade ja kalan-
duse üksikutele instrumentidele). See protsent 
vastab 336,3 miljardile eurole antud perioodil (344,9 miljardile eurole, kui arvestada Solidaarsus-
fondi juhitmiskulutusi). Kui Solidaarsusfond välja arvata, oleksid need ressursid nagu tänagi määra-tud kulutamisele, kuuludes kasutamata jätmise 
korral tagastamisele (N+2).  
Selle summa jagunemine reformitud poliitika kolme 
prioriteedi vahel oleks järgmine: 
1) Ligikaudu 78% “konvergentsusprioriteedile” 
(vähemarenenud regioonid, Ühtekuuluvusfond 
ja “statistilise efekti” piirkonnad), rõhuasetuse-
ga kaheteistkümne uue liikmesriigi abistamise-
le. Igale liikmesriigile ühtekuuluvuspoliitika raames tehtud rahaliste ülekannete absorpt-
sioonipiir säiliks praegusel tasemel 4% antud 
riigi SKP-st, võttes arvesse maaelu arenguks ja kalandussektorile määratud vahendid. 
Ühtekuuluvusfondi suhtelist osatähtsust tõste-takse sel määral, et see moodustaks kolman-diku uutele liikmesriikidele määratud rahalis-test eraldistest. Selle eesmärgiks on toetada aastatel 2004–2006 nende riikide olulisi vaja-
dusi transpordi ja keskkonna infrastruktuuri 
osas, pidades silmas alustatud pingutusi. Va-hendite jagamisel riikide vahel võetakse arves-
se iga liikmesriigi vajadusi ning nagu tänagi, 
määratakse kindlaks ülem- ja alampiirid (raha-
line “puhvet”). 
Regioonid, mida mõjutab nn statistiline efekt, 
saaksid konvergentsi eesmärgi raames kasu spetsiifilistest, kahanevatest assigneeringutest, 
et lihtsustada nende väljumist kriisifaasist. 
2) Ligikaudu 18% “regionaalse konkurentsivõime 
ja tööhõive” prioriteedile. Väljaspool phasing-in regioone jagunevad ERDF-i poolt rahastatavad 
regionaalprogrammid ja ESF-i poolt rahastata-vad riiklikud programmid pooleks. 
Phasing-in piirkondade regionaalprogrammid 
järgivad sama, ühe allika poolt (ERDF) rahas-
tatavuse põhimõtet. ET S-i järgivad toetused 
nendes regioonides leiavad aset ESF-i poolt rahastatavate riiklike programmide kontekstis ESF-i ressursside sobiva märgistamisega 
ERF-i ja ESF-i ressursside kombineerimisel, et 
kindlustada täielik arvestamine phasing-in pro-fiiliga. Iga fondi panus nendesse regioonidesse 
010000200003000040000500006000070000
2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 20130,000,040,080,120,160,200,240,280,320,360,400,440,480,52Maaelu arendamise mahaarvamine (vasak telg)
Kulutused EL15-s (vasak telg) 
Kulutused N12-s (vasak telg)Miljonit eurot (2004. a. hindades)I Ühtekuuluvuspoliitikale tehtud kulutused, 2000-2013
Allikas: DG REGIOKulutused EL15-s %-na EL27 rahvuslikust 
kogutulust (parem telg)
Kulutused N12 %-na EL27 rahvuslikust 
kogutulust (parem telg)% EL27 rahvuslikust
kogutulust
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xxxixoleks ligikaudses vastavuses praeguste mit-
me-fondi-programmidega.  
3) Ligikaudu 4% territoriaalse koostöö prioriteedi-
le.
Rahaliste ressursside jaotamiseks liikmesriikide 
vahel paneb komisjon ette  rakendada Berliini Nõu-
kogul (1999) konvergentsusprioriteedi jaoks kasu-
tatud objektiivsetel kriteeriumidel põhinevat mee-
todit, võttes laienemise statistilise efekti poolt mõ-
jutatud regioonide puhul arvesse võrdsuse vaja-dust. 
Regionaalse konkurentsivõime ja tööhõive ees-
märgi ressursid jagab komisjon liikmesriikide vahel ühenduse majanduslike, sotsiaalsete ja territo-
riaalsete kriteeriumide põhjal. 
Lõpetuseks „Euroopa territoriaalse koostöö“ ees-
märgile eraldatud ressursside jagunemise määrab 
ära vastavates regioonides elavate inimeste arv 
ning suhtelised sotsiaal-majanduslikud tingimused. 
* * * * * 
Enne seda, kui komisjon tutvustab uusi seadus-
andlikke ettepanekuid, korraldab ta 10.-11. mail 
2004 foorumi. See foorum toob kokku kõik, keda 
ühtekuuluvuspoliitika puudutab, et arutada selles aruandes esitatud ettepanekuid. 
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xlPrioriteetsed valdkonnad 
“Konvergentsus “ prioriteet “Regionaalse konkurentsivõime 
 ja tööhõive “ prioriteet 
Regionaalse konkurentsivõime haru 
1. Innovatsioon ja teadmuspõhine majandus 
xTulemuslik investeerimine ;
xSisemise potentsiaali arendamine, muuhulgas:
xTeenused ettevõtetele
xInnovatsiooni ning uurimis- ja arenduste-
gevuse edendaminexMuuhulgas innovatsiooni ning uurimis- ja arendustegevuse edendamine, tugevdades 
VKE-de sidet teadmusbaasi, tugivõrgustike ja 
klastritega, või suurendades VKE-de ligipää-
su kõrgtehnoloogiale ja innovaatilistele äri-
teenustele
.
xEttevõtluse edendamine xEttevõtluse edendamine, toetades muuhul-
gas uute ettevõttete asutamist ülikoolide või 
olemasolevate firmade baasil või uute rahas-
tamisvahendite ning ettevõtlusinkubaatorite
loomist.
xOtsene investeerimisabi
xKohalikud infrastruktuurid 
xInfoühiskond ERDF
xTurism ja kultuuriinvesteeringud 
2. Üldise majandushuvi teenused ja ligipääs nendele
xTransport, telekommunikatsioonivahendid ning 
energiavõrgud, k.a üle-euroopalised energia-
võrgud;xTeisesed võrgustikud, muuhulgas, transiitve-
dude jaoks vajalikud ühendusteed, aga sa-
muti regionaalsed raudteesõlmed, lennujaa-
mad ja sadamad või mitmefunktsioonilised 
platvormid, regionaalsed või kohalikud sise-veeteed, raudteelõigud, mis kindlustavad ra-
diaalühenduse peamiste raudteeliinidega. 
xKõrvalvõrgud ; xInfoühiskond, sh võrdne ligipääs lairiba IKT-
võrkudele ja teenustele; VKE-de ligipääsu pa-
randamine IKT-tehnoloogiatele. 
xSotsiaalsed infrastruktuurid
3. Keskkond ja riskiennetus
xLiikmesriikide abistamine EL seadustekogumi-
ga kooskõla loomiselxInvesteeringud Natura 2000 programmiga seotud ja jätkusuutlikku majandusarengut 
toetavasse infrastruktuuri 
xÖkotööstuse arengu toetamine xPuhtamate tootmistehnoloogiate ning saaste 
ennetamise meetmete integreerimise eden-
damine VKE-des
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xlixMahajäetud tööstuspaikade rehabiliteerimine xMahajäetud tööstuspaikade rehabiliteerimine
xLooduslike ja tehnoloogiliste riskide ennetus-
meetmete toetaminexLooduslike ja tehnoloogiliste riskide enne-tusmeetmete toetamine
xPuhtamate transpordiviiside soosimine xSäästliku ühistranspordi edendamine
xEnergiatootlikkus
xTaastuvate energiaallikate kasutamisvõimalus-te arendamine ning nende kasutamine xTaastuvate energiaallikate kasutamisvõima-luste arendamine ning nende kasutamine
4. Riikliku ja regionaalse juhtimise 
institutsionaalse suutlikkuse tõstmine läbi Struktuurifondide ja  Ühtekuuluvusfondi 
 "Regionaalne konkurentsivõime  
ja tööhõive" prioriteetne 
 tööhõive haru 
ESF 1. Hariduse, tööhõive ning sotsiaalabi süsteemid1. Töötajate kohanemine
xTööjõuturu institutsioonide tugevdamine xElu-kestva õppimise strateegiate täiustamine, 
eriti avaliku võimu organite ning sotsiaalsete 
partnerite poolt
xHariduse- ja väljaõppesüsteemide arendamine xFirmasisene väljaõpe töötaja kohanemise 
lihtsustamiseks
xSotsiaal- ja tervishoiuteenuste arendamine
2. Inimkapital ja tööjõuga varustatus 2a. Tööjõuga varustatus ja 2b. ebasoodsas 
olukorras olevad inimesed
xAlus- ja kestvad väljaõppeprotseduurid xAktiivse vananemise strateegiate täiustamine ning tööturult varajase lahkumise ennetamine
xAktiivsed tööturumeetmed kindlustamaks kõiki-de ligipääsu tööturule xNaiste osalemise suurendamine tööturul
xSotsiaalset kaasamist toetavad meetmed xMeetmed suurendamaks tööhõive potent-siaali, võrdsete võimaluste loomine ja puude-
ga inimeste, immigrantide ning rahvuslike vä-
hemuste kaasamine
3. Avaliku halduse kohanemine muutustega 
haldussuutlikkuse kujundamisel
Järeldused: ettepanek reformida ühtekuuluvuspoliitikat 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA xlii2000–2006 2007 –2013 
Eesmärgid Finantsinstrumendid Eesmärgid Finantsinstrumendid 
Ühtekuuluvusfond Ühtekuuluvusfond  
Eesmärk 1 ERDF
ESFEAGGF -iarendusosak.
FIFGKonvergents ja konkurentsivõimeÜhtekuuluvusfond  ERDF
ESF
Eesmärk 2 ERDF
ESF
Eesmärk 3 ESFRegionaalne konkurentsivõime ja 
tööhõive 
xregionaaltasand 
xriigi tasand:  
Euroopa tööhõivestratee-
giaERDF
ESF
INTERREG ERDF
URBAN ERDF
EQUAL ESF
LEADER + EAGGF -iEuroopa territoriaalne koostööERDF
Maapiirkondade areng ja kalandussektori ümberstruktureerimine 
väljaspool Eesmärk 1 
sihtpiirkondi EAGGF-i Tagatisfond FIFG
9 eesmärki 6 instrumenti 3 eesmärki 3 instrumenti
                                           
1  Euroopa Komisjon, Meie ühise tuleviku ehitamine: poliitilised väljakutsed ja laienenud liidu eelarvevahendid, 2007-2013 
COM(2004)101 
2  COM(2003)34 final of 30.1.2003, lk.4. 
3  Rangelt NUTS II tasandi kohaselt. 4  Mõõdetuna ostujõu pariteetides ja arvutatuna otsuse vastuvõtmise ajal kättesaadavate ühenduse viimase kolme aasta andmete 
põhjal.
5  Igal fondil on kasutada ressursid tehnilise abi finantseerimiseks. 6  Mõõdetuna ostujõu pariteetides ja arvutatuna otsuse vastuvõtmise ajal kättesaadavate ühenduse viimase kolme aasta andmete 
põhjal.
7  NUTS I või NUTS II kohaselt sõltuvalt iga liikmesriigi institutsionaalsest süsteemist. 8  COM(2003)34 final of 30.1. 2003, lk. 27. 9  Kõlblikud on vaid liikmesriikide poolt pakutud merepiirid.  10     Nõukogu määrus (EÜ, EURATOM) nr 1605/2002, 25. juuni 2002 11  Intressid maksab korraldusasutus või rahasaaja. Instrumendid ja eesmärgid 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 11. osa - Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, 
tööhõive ja kasv - olukord ja suunad 
Sisukord
Majanduslik ja sotsiaalne ühtekuuluvus......................................................................................... .2  
Territoriaalne ühtekuuluvus .................................................................................................... ...... 27 
Kasvu, tööhõivet ja konkurentsivõimet määravad faktorid............................................................ 36 
Statistiline lisa 1. osa juurde ................................................................................................ ......... 65 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 2Majanduslik ja sotsiaalne 
ühtekuuluvus
Sissejuhatus 
Erinevused sissetuleku ja tööhõive osas Euroopa 
Liidus on viimase kümne aasta jooksul ning eriti 
alates 1990ndate keskpaigast vähenenud. See 
puudutab erinevusi nii riikide kui ka regioonide va-hel. Samal ajal on tööviljakus liidu vähem edukates 
osades kasvanud võrdselt liidu teiste osadega, mis 
näitab nende konkurentsivõime paranemist. Vaa-tamata struktuurifondi to etusel toimunud edusam-
mudele säilivad siiski suured erinevused jõukuse ja majandusnäitajate osas, peegeldades jätkuvat strukturaalset nõrkust.  
Erinevused sissetuleku ja tööhõive osas suurene-
vad nii erinevate riikide kui ka erinevate piirkonda-
de vahel veelgi, kui uued liikmesriigid 2004. a. 
mais EL-iga ühinevad. Al ates 1990ndate keskpai-
gast on nimetatud riikide majanduskasv pärast 
üleminekuaja algusaastate segadusi olnud peaae-
gu alati oluliselt kiirem kui EL15 oma, kuid nendes 
riikides on palju madalam SKP inimese kohta ning enamikel juhtudel ka madalam tööhõive kui EL15-s 
keskmiselt.  
On vaja pikaajalist pidevat majanduskasvu, mis 
oleks oluliselt kiirem ku i majanduskasv praeguses 
liidus, juhul kui uute liikmesriikide eesmärgiks on saavutada EL-i keskmisele  sarnane sissetulekute 
tase. Sellise kiire majanduskasvu ning kõrge töö-
hõive saavutamiseks on uutel liikmesriikidel vaja 
olulist abi laiaulatuslike strukturaalsete probleemi-de lahendamiseks ning oma majandusliku potent-
siaali realiseerimiseks. Täpselt samamoodi nagu 
liidu praegustes majanduslikult mahajäänud osa-
des, ei tõsta strukturaalsete nõrkuste ületamine 
uutes liikmesriikides mitte ainult sealset elatusta-
set, vaid tugevdab ka konkurentsivõimet ning tõs-tab EL-i majanduskasvu tervikuna. 
Need on allpool esitatud analüüsi põhipunktid. 
Analüüs vaatleb esiteks SKP ja tööhõive kasvu kohesiooniriikides viimastel aastatel võrreldes üle-
jäänud EL-iga; teiseks erinevuste ulatust EL15 eri-nevate piirkondade vahel ning kuidas see on vii-
mase kümne aasta joo ksul muutunud, pöörates 
põhitähelepanu struktuurifondi toetust saavatele Eesmärk 1 piirkondadele; kolmandaks majanduse arengut liituvates riikides viimastel aastatel ning 
seda, kuidas majandustegevus on nende riikide 
erinevates piirkondades muutunud; neljandaks ma-janduskasvu intensiivsust, mis on vajalik praeguse 
EL-i sissetulekute tasemele lähenemiseks mõistli-
ku aja jooksul; ja viiendaks vananeva rahvastiku osatähtsust. Seejärel vaadeldakse sotsiaalse üh-
tekuuluvuse kahte aspekti: töötuse ja madala sis-
setuleku tasemeid EL-is. 
Majanduslik ühtekuuluvus 
Inimese kohta toodetud SKP  
konvergents kohesiooniriikides 
Kõigis neljas kohesiooniriigis1, Kreekas, Hispaa-
nias, Iirimaal ja Portugalis, oli aastatel 1994–2001 
majanduskasv oluliselt kõrgem EL-i keskmisest. Kuna kõikides nimetatud riikides, välja arvatud 
Iirimaal, oli rahvastiku kasv keskmisest ainult veidi 
kõrgem, siis tõlgendati seda kui SKP olulist kasvu ühe inimese kohta võrreldes ülejäänud EL-iga. 
Iirimaal, kus rahvaarv suurenes üle 1% aastas, 
kasvas korrigeeritud SKP ühe inimese kohta pea-aegu neli korda EL-i keskmisega võrreldes (8% 
aastas EL-i keskmise 2% vastu). Selle tulemusena 
oli Iirimaal 2001. a. ostujõu standardites (PPS) ar-vutatud SKP ühe inimese kohta üle 17% suurem 
kui EL15 keskmine, samal ajal kui 1990ndate aas-
tate alguses oli see olnud 25% alla keskmist. Iiri-
maa näide kujutab veenvalt struktuurifondide toe-
tuse efektiivsust, kui se llele lisandub majandus-
kasvule orienteeritud riiklik poliitika.  
Ülejäänud kolmes kohesiooni riigis on korrigeeritud 
SKP kasv ühe inimese kohta olnud tagasihoidli-
kum, kuid siiski kõrgem kui ülejäänud EL-is alates 1990ndate aastate keskpaigast. Alates 1994. a. 
majanduslanguse lõpust ku ni hiljutise majandus-
kasvu aeglustumiseni oli korrigeeritud SKP kasv 
inimese kohta Kreekas, Portugalis ja Hispaanias 
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 3pidevalt üle EL-i keskmise, samal ajal kui majan-
duslanguse aastail oli see pidevalt alla keskmist (graafik 1.1).  
Seetõttu langes aastatel 1991–1994 SKP inimese 
kohta nii Kreekas kui ka Portugalis, samal ajal kui Hispaanias kasvas see aeglasemalt kui EL-i 
keskmine. Aastatel 1994–2001 oli SKP kasv ini-
mese kohta kõigis kolmes riigis sarnane, Hispaa-nias ja Portugalis üle 3% aastas ning Kreekas veidi 
alla selle, võrreldes EL-i keskmisega, mis oli pisut üle 2% aastas. Selle liidu majanduse elavnemise 7 aastase perioodi jooksul kasvas korrigeeritud SKP 
inimese kohta neis kolmes riigis kokku järelikult 
peaaegu 1 protsendipunkti võrra aastas rohkem kui EL-i keskmine (vt. Metodoloogilisi märkmeid 
osa lõpus).  
Selle tulemusel kasvas SKP ühe inimese kohta 
kolmes kohesiooniriigis kokku 2001. a. 79%-ni 
EL15 keskmisest ning 2002. a. 81%-ni, väljenda-
tuna ostujõu standardites, et võtta arvesse erine-vat hinnataset. Hispaanias oli selliselt arvutatud 
SKP ühe inimese kohta 2002. a. vähem kui 15% 
alla EL-i keskmis t. Kuid Kreekas ja Hispaanias oli 
vajak endiselt suur ning seda vaatamata 
1990ndate aastate keskel alanud lähenemisele. 
Mõlemas riigis moodustas SKP ühe inimese kohta ikkagi ainult 71% EL-i keskmisest 2002. a. Tööhõive konvergents  
Töökohtade arv on kohesiooniriikides alates 
1990ndate aastate keskpaiga st samuti märgatavalt 
kasvanud. Aastatel 1996– 2002 on tööl käiva töö-
ealise elanikkonna (vanuses 15–64) osatähtsus EL15-s — tööhõive määr — kasvanud veidi üle 4 
protsendipunkti. Nimetatud neljas kohesiooniriigis 
kokku oli kasv kaks korda suurem, ning keskmine tööhõive määr tõusis 2002. a. 60%-ni, mis on 4 
protsendipunkti vähem kui EL15 keskmine (64%) 
ning poole vähem 6 aastat varem olnud vahest (tabel A1.1). 
Iirimaal oli kasv eriti suur (10 protsendipunkti), mis 
peegeldab kiiret majanduskasvu ning tõstab töö-hõive määra veidi üle EL15 keskmise. Kuid His-
paanias oli kasv veelgi suurem (peaaegu 11 prot-
sendipunkti), ehkki tööhõive määr (58½%) 2002. a. oli endiselt tunduvalt allapoole EL15 keskmist.  
Kasv (6½ protsendipunkti) oli tagasihoidlikum Por-
tugalis, kus tööhõive oli juba enne suhteliselt kõr-ge, ulatudes siiski üle EL-i keskmise ja tõstes töö-
hõive määra 68½%-ni. See on ainult veidi alla 70%  
— siht, mille saavutamist nähti EL-i jaoks Lissabo-nis ette alles 2010. aastal.  
Kreekas seevastu oli tööhõive kasv palju väiksem, 
ainult 2 protsendipunkti nimetatud 6 aasta jooksul, ning seda vaatamata majanduskasvule, mis oli tub-
listi üle keskmise. Seega oli 2002. a. tööhõive määr 
(57%) EL15 keskmisega võrreldes veel madalam kui 1990ndate keskel, mil see oli madalam ainult 
Itaalias. Eeltoodust tulenevalt jääb EL-i poliitika 
peamiseks eesmärgiks tööhõive tõstmine liidu nen-des osades, kus see on tugevasti alla keskmist. 
Tööviljakuse kasv
Hispaanias ja vähemal määral Portugalis on töö-
hõive kasv aidanud olulisel määral kaasa SKP kasvule, samuti Iirimaal,  kus aastatel 1996–2002 
kasvas tööl käivate inimeste arv umbes 5% võrra aastas. Iirimaal kaasnes tööhõive kasvuga veidi alla 4%-line tööviljakuse kasv, mis on üle kolme 
korra suurem EL-i keskmisest. Portugalis oli töövil--2,0-1,00,01,02,03,04,0
-2,0-1,00,01,02,03,04,0
1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002Hispaania
Portugal
Kreeka
Ühtekuuluvus 3muutuse % suhtes EU15-ga1.1 SKP kasv inimese kohta Hispaanias, Portugalis ja 
Kreekas suhtes EL15 keskmisse, 1992-2002
Allikas: Eurostat, riikide statistika
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 4jakuse kasv samuti kõrgem kui EL-i keskmine, sa-
mal ajal kui Hispaanias, kus tööhõive kasvas mär-
kimisväärselt, oli see vaid umbes pool keskmisest. 
Seevastu Kreekas oli aastatel 1996–2002 töövilja-
kuse kasv 3% ringis aastas, mis on üle kahe korra 
suurem kui EL-i keskmine, ning mis oli SKP kasvu 
peamiseks allikaks. Seega tundub, et alates 1990ndate aastate keskpaigast on Kreekas ja Por-
tugalis, mille koosseisu kuul uvad EL-i kõige vähem 
jõukad piirkonnad, tootmisbaas tugevnenud, mis 
tulevikus tõstab sissetulekute pideva lähenemise 
potentsiaali. 
Hiljutine langus EL-i majanduses
Viimase kolme aasta jooksul, alates viimase ühte-
kuuluvusraporti avaldamisest, on EL-i majandus-
kasv märgatavalt aeglustunud. Nimetatud langus 
on paratamatult mõjutanu d ühtekuuluvust, eriti 
seetõttu, et on põhjustanud uue töötuse kasvu EL-i 
paljudes osades (vt allpool), aga samuti seepärast, 
et on loonud ebasoodsa kliima piirkondlike erine-vuste jätkuvaks vähenemiseks nii sissetulekute kui 
ka tööhõive osas. 2003. a. valmistas majandus-
kasv (alla 1%) juba kolmandat aastat järjest pettu-muse. 2004. a. võib SKP kasv tõusta 2%-ni ning 
läheneda 2005. aastal 2,5%-le
2.
Majanduslangus on mõjutanud peaaegu kõiki liik-
mesriike. Isegi Iirimaal on 2003. a. majanduskasv 
langenud hinnanguliselt 1½%-ni ning ennustatakse, 
et see jääb 2004. a. ikka veel alla 4%. Eriti tuntav on mõju olnud Portugalis, kus SKP langes 2003. a. 
peaaegu 1% pärast seda, kui see oli 2002. a. tõus-
nud vähem kui ½%, ning ennustuste kohaselt on kasv 2004. a. ainult 1%. Kui see ennustus realisee-
rub, siis on kolme aasta jooksul, aastatel 2001–
2004, kaotatud suur osa 1990ndate aastate teisel poolel asetleidnud lähenemisest EL-i keskmisele. 
Ülejäänud kahel kohesiooniriigil on läinud paremi-
ni. Hispaanias näib SKP ole vat 2002. ja 2003. aas-
tal kasvanud keskmiselt veidi üle 2% aastas ning 
2004. aastaks ennustatakse jätkuvat kasvu pea-
aegu 3%-ni, samal ajal kui Kreekat tundub majan-
duslangus olevat mõjutanud kõige vähem. Siin oli kasv 4% ringis nii 2002. kui 2003. a. ning sama 
ennustatakse ka 2004. aastaks, mis on palju kõr-
gem kui ülejäänud EL-is. Nendes kahes riigis võis 
seega struktuurifondide toetus aidata kaasa ma-janduskasvu säilitamisele. 
Kasvu aeglustumine mõjutas tööhõivet alles suhte-
liselt pika viivitusega, osalt võib-olla seetõttu, et esialgu lootsid tööandjad, et see ei kesta nii kaua. 
Siiski vähendas see 2003. a. Iirimaal tööhõive kas-
vu, mis on hinnanguliselt alla 1% ning viitab töö-hõive määra langusele (arvestades tööealise ela-
nikkonna suhteliselt kiiret kasvu). Samuti oli sellel 
negatiivne mõju Hispaanias, ehkki siin jäi 2003. a. töökohtade arvu kasv 1½% lähedale, viidates töö-
hõive määra edasisele kasvule (umbes 1 protsen-
dipunkti võrra). Kreekas oli hinnanguliselt sarnane 
tööhõive määra tõus. Seevastu langes Portugalis 
töökohtade arv 2003. a. hinnanguliselt 1% võrra 
ning ennustuste kohaselt jääb see 2004. a. üld-joontes muutumatuks, viidates tööhõive määra 
märkimisväärsele alanemisele. 
Ülejäänud EL-i riikides, Saksamaal ja Itaalias on 
näitajad jätkuvalt kehvad. 2002. ja 2003. a. oli ma-
janduskasv Saksamaal peaaegu olematu ning Itaalias oli mõlemal aastal majanduskasv väiksem 
kui ½%. Prantsusmaal, kus enne 2001. a. oli SKP 
kasv sarnane EL-i kesk misele, oli 2003. a. majan-
duskasv hinnangute kohaselt ainult minimaalne. 
Hollandis, kus majandu skasv oli varem olnud üle 
keskmise, suurenes SKP 2002. a. ainult pisut ning langes hinnangute kohaselt 2003. a. 
Regionaalsed erinevused SKP-s  
inimese kohta on samuti vähenenud 
Kuni majanduskasvu hiljut ise languseni 2001. a. 
vähenes inimese kohta toodetud SKP vahe liidu 
vähem jõukate piirkondade — EL-i ühtekuuluvus-
poliitika peamised tähelepanuobjektid — ja ülejää-
nud liikmesriikide vahel viimastel aastatel samuti. 
Siiski ei ole praegu veel võimalik öelda, mis on juhtunud alates aastast 2001
3. Tuleks märkida, et 
käesolevas  osas  ning  ülejäänud  aruandes osun- 
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 5© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 km1.1 SKP inimese kohta (ostujõu standard), 2001
Indeks, EU25 = 100
<5 0
5 0-7 5
7 5-9 0
90 - 100
100 - 125>= 125
Allikas: EurostatCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
andmed puuduvadFR(ülemere departemangud): 2000
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 6datud piirkondlikud arvud on otseses seoses korri-
geeritud SKP kasvuga inimese kohta. Esmakord-
selt põhinevad need piirkondlikel näitajatel, mis 
pärinevad uuest andmebaasist, mille koostamisel peeti spetsiaalselt silmas ajalist ühilduvust kõigi 
EL-i NUTS (statistiliste territoriaalüksuste nomenk-
latuur) 2 tasandi piirk ondadega. Need erinevad 
andmetest, mida tavaliselt kasutati eelnevates em-
piirilistes uuringutes ja analüüsides, kus SKP-d 
seostatakse ostujõu standardiga, mille kasutamine sel eesmärgil ei ole sobiv (vt. Metodoloogilisi mär-
kusi käesoleva osa lõpus).  
Piirkondades, millele anti  Eesmärk 1 staatus, kuna 
nende SKP inimese kohta ostujõu standardites oli 
alla 75% EL-i keskmises t, oli majanduskasv ajava-
hemikus 1988, mil toimus struktuurifondide reform, 
kuni aastani 2001, kiirem kui teistes liidu osades. 
Nagu osutab ülaltoodud analüüs, on kasv olnud 
eriti kiire kohesiooniriikides asuvates piirkondades (kohesiooniriikidesse kuuluvad rohkem kui pooled 
Eesmärk 1 piirkonnad, kus elab rohkem kui pool 
elanikkonnast). 
Ajavahemikul 1994 kuni 2001 (viimane aasta, mille 
kohta on olemas piirkondlikud andmed, mis kata-
vad eelmist programmi ja esimest kahte aastat käesolevast programmist) kasvas korrigeeritud 
SKP kõigis Eesmärk 1 piirkondades kokku peaae-
gu 3% aastas võrrelduna napilt rohkem kui 2%-ga aastas ülejäänud EL-is. Selle le järgnes järgmise 6 
aasta jooksul, ajavahemikus 1988–1994, aastane kasv alla 2%, kuigi see oli ikka veel kiirem kui kasv mujal liidus (napilt üle 1% aastas
4). Seega on ala-
tes 1998. aastast, mil struktuurifonde reformiti ja laiendati, kõigis Eesm ärk 1 piirkondades kokku 
SKP elaniku kohta pidevalt lähenenud EL-i kesk-
misele. 
Kuid lähenemise kiirus
regioonides on olnud erinev 
Kuid kasvu kiirus on Eesmärk 1 piirkondades olnud 
väga erinev. Seega ei ole lähenemine toimunud 
kogu liidus sama kiirusega, vaid on olnud kohe-
siooniriikides palju ilmsem kui mujal, mis võib olla tingitud suhteliselt suurest struktuuriabist, millele lisandus majanduskasvule orienteeritud riiklik polii-tika (tabel A1.2).  
Nagu eelpool kirjeldatud, oli neljas kohesiooniriigis 
asuvate Eesmärk 1 piirkondade SKP kasv inimese kohta alates 1990ndate aastate keskpaigast EL-i 
keskmisest palju kõrgem. Nii oli see Eesmärk 1 
piirkondades Hispaanias, kus ligi 40% rahvastikust elab väljaspool Eesmärk 1 piirkondi, ning samuti 
ülejäänud kolmes riigis, kus kõik piirkonnad vasta-
vad toetuse saamise kriteeriumidele. (Aastatel 1994–2001 oli Hispaanias Eesmärk 1 piirkondades 
SKP kasv inimese kohta keskmiselt 3% aastas, olles ainult pisut väiksem kui Hispaania ülejäänud regioonides). 
Väljaspool kohesiooniriike on kasv Eesmärk 1 piir-
kondades olnud vähem muljetavaldav — tundub, et seda on vähemalt osaliselt pidurdanud aeglane 
kasv riigis tervikuna. Eriti Saksamaa uutes liidu-
maades, kus SKP 1990ndate aastate alguses pä-rast ühinemist märgatavalt kasvas, jäi SKP kasv 
inimese kohta ajavahemikus 1994–2001 7 aasta 
vältel üldiselt samale tasemele nagu EL-is keskmi-selt (alla 2½% aastas). Kuid ka seda oli ikkagi tub-
listi rohkem kui ülejäänud Saksamaal (alla 1½% 
aastas). Itaalias oli majanduskasv Mezzogiornos (2% aastas) sama, mis riigis tervikuna, jäädes sa-
muti allpool EL-i keskmist.  
Mujal liidus asuvates Eesmärk 1 piirkondades, mil-
le arvele langeb ainult väga väike osa antud riigi 
elanikkonnast, kasvas SKP inimese kohta kooskõ-
las EL-i keskmisega sel pe rioodil (vt Metodoloogi-
line märkus).  
Vaatamata sellele, et mahajäänud piirkondades 
inimese kohta toodetud SKP läheneb üldiselt EL-i keskmisele, jääb vahe endiselt suureks. 29-s re-
gioonis, mis on koduks kuni 13%-le EL15 elani-
kest, oli SKP inimese kohta ostujõu standardites 2001. a. alla kahe kolm andiku keskmisest. Need 
piirkonnad asuvad eeskätt Kreekas, Portugalis, Lõuna-Hispaanias ja Lõ una-Itaalias, kuigi nende 
hulka kuulub kuus regiooni Ida-Saksamaal (Chem-
nitz, Dessau, Mecklenburg-Vorpommern, Magde-
burg, Kirde-Brandenburg ja  Tüüringi), Cornwall 
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 7Cornwall Ühendkuningriigis ja kolm neljast prant-
suse dominioonist (kaart 1.1). 
Regioonide tööhõive määr ja  
tööviljakus on samuti lähenenud 
Inimese kohta toodetud SKP lähenemisega kaas-
nes tööhõive määra regionaalse ebavõrdsuse vä-henemine. Sama ajal kui tööhõive on EL-is alates 
1990ndate aastate keskpaigast oluliselt tõusnud, 
on see tõus Eesmärk 1 piirkondades olnud suurem kui mujal. Ajavahemikus 1994–2001 tõusis nendes 
piirkondades töökohtade arv pisut vähem kui 1½% 
aastas, mis oli veidi üle EL-i keskmise, ning 2002. aastal oli tööhõive määr rohkem kui 5 protsendi-
punkti kõrgem kui 6 aastat varem võrrelduna 4 
protsendipunktilise tõusuga EL-i ülejäänud osades. 
Ka tööviljakuse kasv oli Eesmärk 1 piirkondades 
kõrgem kui mujal, ajav ahemikus 1994–2001 kesk-
miselt üle 1½% aastas, võrrelduna umbes 1%-ga 
aastas EL-is tervikuna. Tegelikult oli tööviljakuse 
kasvul SKP seisukohalt suurem tähtsus kui lisan-
dunud töökohtadel. 
Kuid töökohtade lisandumine Eesmärk 1 piirkonda-
des oli väga erinev. Samal ajal kui see oli Portuga-
lis EL-i keskmisest pisut suurem ning Kreekas tub-listi väiksem, nagu ülal pool märgitud, tõusis töö-
kohtade arv Hispaanias Eesmärk 1 piirkondades märgatavalt — u. 3% aastas, rohkem kui ülejäänud riigis, ning Iirimaal veelgi rohkem (5% aastas). 
Hispaania regioonides saatis seda tööviljakuse 
madal kasv (½% aastas). 
Võrdluseks, Saksamaa Eesmärk 1 piirkondades — 
uutes liidumaades — vähenes sel perioodil töökoh-
tade arv (peaaegu ½% aastas), kuid tööviljakus kasvas rohkem kui riigi teis tes osades või tegelikult 
EL-is tervikuna (2% võrra aastas). Sarnaselt kas-vas Itaalias Eesmärk 1 piirkonnas — Mezzogiornos — tööhõive suhteliselt vähe (alla 
½% aastas), samal ajal kui tööviljakus kasvas sa-
muti keskmisest rohkem, kuigi vähemal määral (üle 1½% aastas võrreldes 1%-ga ülejäänud Itaa-
lias).Seega jääb töökohtade puudus tõsiseks prob-
leemiks, kuigi konkurentsivõime nendes kahes 
valdkonnas võib olla pisut paranenud. See peab 
eriti paika Lõuna-Itaalias, kus 2002. aastal käis tööl ainult 43% tööealisest elanikkonnast, mida on 
tublisti vähem kui teiste s Eesmärk 1 piirkondades 
— või tegelikult ükskõik millises teises EL-i osas. Tervikuna oli keskmine tööhõive määr Eesmärk 1 
piirkondades ikkagi rohkem  kui 10 protsendipunkti 
väiksem kui EL-i teistes osades (56% võrreldes 
66½%-ga) (kaart 1.2). Seega jääb tööhõive määra 
suurendamine mahajäänud piirkondades EL-i üh-
tekuuluvuspoliitika keskseks osaks. 
Probleemsed piirkonnad ei ole ainult need,  
kus on kõige madalam SKP inimese kohta 
Nõrgad majandusnäitajad EL -is ning selle põhju-
seks olevad strukturaalsed probleemid ei piirdu 
regioonidega, kus on kõige madalam SKP inimese kohta. Probleemseid regioone leidub kogu liidus, 
nii NUTS 2 tasandil kui ve elgi rohkearvulisemalt 
NUTS 3 tasandil. Probleemid, mille all need piir-
konnad kannatavad, võrsuvad erinevatest allika-
test, kaasa arvatud traditsiooniliste tööstusharude 
kadumine, arengut piiravad geograafilised iseära-sused, alanev tööhõive ja vähenev rahvastik ning 
oluliste teenuste kadumine või innovaatilise po-
tentsiaali ning vajalike tugistruktuuride puudumine. Kas üksikult või kombinatsioonis on neil kõigil kal-
duvus peletada eemale investeeringuid ja pärssida 
uute ettevõtete loomist. Neid probleeme kirjelda-takse hilisemates lõikudes (vt lõike, mis käsitlevad 
territoriaalset kohesiooni ja konkurentsivõimet mõ-
jutavaid faktoreid). Kui nendega ei tegelda, muutu-
vad need aja jooksul tava liselt tõsisemaks ja too-
vad kaasa majandusnäitajate progresseeruva alla-käigu. 
Näiteks on olemas 11 NUTS 2 regiooni, kus on 
suhteliselt madal SKP tase inimese kohta ning kus 
SKP reaalkasv aastatel 1994–2001 oli umbes pool EL-i keskmisest sel perioodil või alla selle. Kõigis 
neis regioonides oli ostujõu standardites mõõdetud 
SKP inimese kohta tunduvalt alla EL-i keskmist, kuid üle 75% künnise, mis võimaldaks neil taotleda 
Eesmärk 1 staatust. 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 81.2 Tööhõive määr, 2002
Tööl käivaid inimesi vanuses 15-64, % elanike arvust vanuses 15-64
< 56,0
56,0 - 60,2
60,2 - 64,4
64,4 - 68,6
>= 68,6
andmed puuduvadStandardhälve = 8,4EL27 = 62,4
Allikas: Eurostat ja riikide statistikaametid
© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 9Need 11 regiooni asuvad Kirde-Inglismaal, Saksa-
maa erinevates osades (näiteks Koblenz ja Müns-
ter), aga samuti Rootsis.  Neis kõigis oli madal töö-
viljakuse kasv, mis antud perioodil suurenes 
keskmiselt ainult ½% aastas — see on vaid veidi 
rohkem kui üks kolmandi EL-i keskmisest — samu-
ti nagu ka madal tööhõive kasv (pisut üle ½% aas-tas võrrelduna EL-i keskmi sega, mis oli peaaegu 
1½% aastas). 
Kokku oli nende ostujõu standardites mõõdetud 
SKP inimese kohta aastal 2001 umbes 85% EL-i 
keskmisest, kuid peaaegu kõigis neis on piirkondi, 
kus viimase 10 või enama aasta jooksul on kasv olnud praktiliselt olematu ning SKP inimese kohta 
alla 75% EL-i keskmisest.  
Kui majanduskasv neis piirkondades on jätkuvalt 
loid, siis langeb SKP inimese kohta varem või hil-
jem allapoole 75% taset, millisest hetkest alates on 
neil võimalik taotleda Eesmärk 1 abi. Kuid selleks ajaks on strukturaalsed probleemid, mis tuleb üle-
tada, muutunud tõenäoliselt pidevalt halvemaks 
ning nõuavad veel karmimat sekkumist. See tõsta-tab küsimuse, mil määral peaks ühtekuuluvuspolii-
tika olukorra sellist halvenemist ette nägema ja 
sekkuma varem, et püüda langust peatada ja teha seda väiksemate kulutustega. 
SKP kasv liituvates riikides 
1994–2001 oli SKP kasv uutes 
liikmesriikides keskmiselt veidi üle 4% aastas, välja arvatud 
Ungaris (napilt alla) ja Tšehhi 
Vabariigis. Viimases oli kasv ainult napilt üle 2% aastas, 
samal ajal kui Bulgaarias ja 
Rumeenias (kaks liituvat riiki, kes ei ühine EL-iga 2004. a.), 
ei kasvanud SKP peaaegu üld-
se. Kuid kuna rahvastik neis riikides muutus erinevalt, kas-
vades oluliselt Küprosel ja Mal-
tal, vähenedes umbes 1% võr-ra aastas kolmes Balti riigis 
ning Bulgaarias ja muutudes suhteliselt vähe mujal, siis varieerus SKP kasv 
inimese kohta pisut rohkem kui SKP kasv üldiselt. 
Üldiselt oli korrigeeritud SKP kasv inimese kohta 
uutes liikmesriikides umbes 1½% aastas kõrgem EL15 keskmisest antud perioodil.  
Alates 2001. aastast on kasv kõigis neis riikides 
kokku aeglustunud, osaliselt tingituna majandus-kasvu langemisest EL-is, mis on nende suurim 
eksporditurg. Üldiselt oli kasv niihästi 2001. kui 
2002. aastal napilt alla 2½% ning aastal 2003 on see hinnanguliselt 3%. Aeglustumist oli eriti mär-
gata Poolas, kus aastal 2001 ja 2002 oli kasv 
keskmiselt vaid veidi üle 1% ning veelgi madalam oli see Maltal, tingituna EL-ist tuleva turismi langu-
sest. 
Kuid väike kasv tööhõives ajal, mil 
ümberstruktureerimine jätkub 
Isegi enne hiljutist aeglustumist ei aidanud majan-
duskasv oluliselt kergendada tööhõive probleeme, 
mis tekkisid üleminekumajandusega riikides 
1990ndate aastate alguses. Kõigis kõrge kasvu-määraga riikides, välja arvatud Ungari ja Slovee-
nia, kasvas tööviljakus oluliselt ja tööhõive kas 
tõusis väga vähe (Läti) või langes (kõigil ülejäänud juhtudel), peegeldades nende majanduste jätkuvat 
01020304050607080
DK NL SE UK FI AT PT DE IE LU FR BE ES EL IT CY CZ SI EE LT LV RO HU SK PL BG010203040506070801998
2002
EL15 keskmine 2002
Lissabonis püstitatud eesmärk 2010Tööl käivate 15-64-aastaste inimeste 
% 15-64-aastaste inimeste arvust1.2 Tööhõive määr, 1998 ja 2002
MT: andmed puuduvad; BG ja CY: andmed puuduvad 1998
Allikas: Eurostat, LF S
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 10ümberstruktureerimist, mis enamikul juhtudel ei ole 
kaugeltki lõpetatud. 
Seega on liituvate riikide majanduskasv ülemine-
kuperioodil tulnud põhiliselt tööviljakuse kasvu ar-vel ja mitte niivõrd kõrgemast tööhõivest. Nii on 
see olnud viimastel aastatel enamikus riikides, eriti 
riikides, kus on kõige madalam SKP tase inimese 
kohta. (Liituvateks riikideks nimetatakse käesole-
vas aruandes 10 uut liikmesriiki pluss Bulgaaria ja 
Rumeenia.) 
Ajavahemikus 1998 (mil said kättesaadavaks and-
med enamiku riikide kohta) kuni 2002 langes töö-
hõive Poolas, samuti nagu ka Rumeenias, rohkem kui 7 protsendipunkti võrra, Eestis peaaegu 4 prot-
sendipunkti võrra ning Tšehhi Vabariigis, Slovak-
kias ja Leedus 2 protsendipunkti võrra. Seevastu kasvas tööhõive Sloveenias, kuigi vähem kui 1 
protsendipunkti võrra, Lätis  ja Ungaris (viimases 
üle 3 protsendipunkti), kuigi, nagu allpool märgitud, 
jääb see tase endiselt alla EL15 keskmisele (graa-
fik 1.2). 
Aeglustumine on toonud kaasa tööhõive jätkuva 
languse, eriti Poolas, kus aastal 2002 langes tööl 
käivate inimeste arv rohk em kui 2% ning aastaks 
2003 prognoositakse edasist langust. Lõppenud 
aastaks prognoositakse rohkem kui ½% tööhõive 
kasvu ainult kahes riigis — Leedus ja Slovakkias. 
Seega jääb tööhõive määr  
liituvates riikides madalaks 
Tööhõive loiu kasvu tagajärjel on liituvates riikides 
töölkäivate tööealiste inimeste suhe ülemine-
kuperioodi algusest saadik pidevalt langenud, sa-
mal ajal kui EL15-s on see suhe tõusnud. Aastal 2002 oli see suhe — tööhõive määr — 10-s uues 
liikmesriigis keskmiselt vaid  56%, mis on palju ma-
dalam kui EL15-s keskmiselt (napilt üle 64%), kuigi 
sarnane olemasolevate Eesmärk 1 piirkondadega. 
Kuid see sarnasus varjutab fakti, et nagu ülalpool 
märgitud, tööhõive määrad Eesmärk 1 riikides kal-dusid kuni hiljutise aeglustumiseni olulisel määral 
tõusma, samal ajal kui need  uutes liikmesriikides 
tavaliselt langesid. Kõigis liituvates riikides, välja arvatud Küpros, oli 
tööhõive määr väiksem kui sihtarvud, mis EL-i Lis-
saboni tippkohtumisel kindlaks määrati — 67% 
aastaks 2005 ja 70% aastaks 2010. Samal ajal kui Tšehhi Vabariigis oli see näitaja suhteliselt lähedal 
67%-le (65½%) ja Sloveenias sama, mis EL-i 
keskmine, oli mujal vahe märkimisväärne. Ungaris ja Slovakkias oli see määr umbes 56%, mis on 
sarnane Kreeka vastavale nä itajale ja pisut kõrgem 
kui Itaalia keskmine, ning Poolas oli see napilt alla 
52%, mis on madalam, kui üheski teises praegu-
ses liikmesriigis.  
Suur ebavõrdsus SKP-s inimese  
kohta liituvate riikide eri piirkondades 
Kasv on liituvates riikides  olnud kaugel regionaal-
sest tasakaalustatusest. Kõigis üleminekumajan-
dusega riikides on see ebaproportsionaalselt 
koondunud vähestesse piirkondadesse, eriti pea-linna ja selle ümbrusse. Selle tulemusel on regio-
naalne ebavõrdsus SKP-s inimese kohta oluliselt suuremaks muutunud.  
Niihästi Tšehhi Vabariigis kui Slovakkias elab kõi-
ge jõukamates piirkondades 20% elanikkonnast, 
kelle SKP inimese kohta on üle kahe korra kõrgem kui sellel 20%-l inimestest, kes elavad kõige vä-
hem jõukates regioonides. See sarnaneb vahega 
Itaalias või Saksamaal. Ungaris on SKP tase ini-
mese kohta kõige jõukamates regioonides, kus 
elab 20% elanikest, umbes 2,4 korda kõrgem kui 
kõige vähem jõukates piirkondades, rohkem kui üheski olemasolevas EL-i liikmesriigis. 
Laienemine suurendab oluliselt inimese kohta 
toodetud SKP taseme ebavõrdsust EL-is 
10 uut liikmesriiki suurendavad EL-i elanikkonda 
palju rohkem (veidi alla 20%) kui selle SKP-d (eurodes mõõdetuna umbes 5%). Bulgaaria ja 
Rumeenia koos lisaksid EL -i rahvastikku veel 8%, 
kuid SKP-sse alla 1%. Isegi arvestades madalaid 
elamiskulusid, on kõik need riigid palju vähem jõu-
kad kui olemasolevad EL-i liikmesriigid, kuigi väga 
erineval määral. Eelseisev laienemine 25 liikmes-riigini ning seejärel 27 või enama riigini muudab 
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 11seega põhimõtteliselt erinevuste ulatust EL-is. Üh-
tekuuluvuspoliitika ja ka teised EL-i poliitikad pea-
vad vastavalt kohanema. 
Kuigi uued liikmesriigid on, nagu ülalpool märgitud 
alates 1990ndate aastate keskpaigast kasvanud 
kiiremini kui EL15, jääb su ur vahe inimese kohta 
toodetud SKP osas püsima. 2002. aastal oli ainult 
Maltal, Küprosel, Tšehhi Vabariigil ja Sloveenial ostujõu standardis mõõdetud SKP inimese kohta üle 60% EL15 keskmisest. Poolas, Eestis ja Lee-
dus oli see ainult umbes 40% keskmisest ja Lätis 
vaid 35% keskmisest. Bulgaarias ja Rumeenias oli see ainult 26–27% keskmisest. 
Koos laienemisega muutub kõige jõukamates ja 
kõige vähem jõukates riikides elavate inimeste sis-setulekute erinevus järelikult palju suuremaks. 
Kuigi keskmine SKP inimese kohta saab laienenud 
EL-is olema madalam kui EL15-s, on ainult Küpro-se SKP 25-st liikmesriigist koosnevas EL-is üle 
80% keskmisest. Lätis on tase 38% EL25 keskmi-
sest, mis on vähem kui pool Kreeka või Portugali 
tasemest (77–78%), sama l ajal kui Rumeenias ja 
Bulgaarias on see alla 30% keskmisest (graafik 1.3). 050100150200250300
BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK BG CY CZ EE HU LT LV MT PL RO SI SK050100150200250300Indeks EL25=1001.3 SKP inimese kohta (ostujõu standard), riigid ja regionaalsed äärmused, 2001
HainautAntwerpen Bruxelles / Brussels
DessauOberba yernHamburg
Dytiki ElladaSterea Ellada
ExtremaduraMadrid
GuyaneÎle de France
Border, Midland 
and WesternSouthern and 
Eastern
CalabriaBolzano / Bozen
FlevolandUtrecht
BurgenlandSalzburgWien
 AçoresLisboa e Vale 
do Tejo
Itä-SuomiÅland
Norra
MellansverigeStockholm
Cornwall & Isles of 
ScillyBerkshire,
Bucks & 
OxfordshireInner London
Yuzhen TsentralenYugozapaden
SeverozápadJihozápaPraha
Észak-MagyarországKözép-
Magyarország
LubelskieMazowieckie
Nord-EstBucureúti
Východné
SlovenskoZápadné
SlovenskoBratislavský
Allikas: Eurostat, regioonide statistika
020406080100120140
LU IE DK NL AT UK BE FR SE FI DE IT ES CY EL PT MT SI CZ HU SK PL EE LT LV RO BG020406080100120140Indeks EL25=1001.4 SKP inimese kohta (ostu jõu standard ), 2002
206,7
Allikas: Eurostat, riikide statistikaEL25 keskmine
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 12Teiste sõnadega — samal ajal kui praegu on eri-
nevus EL15-s inimese koht a keskmiselt toodetud 
SKP taseme ning kõige vaesemates liikmesriikides 
saavutatud taseme vahel veidi alla 30% (s.t. Kree-kas ja Portugalis on tase peaaegu 30% allpool 
keskmist), muutub see vahe kaks korda suure-
maks, kui 2004. aastal liituvad uued liikmesriigid (s.t. Läti SKP inimese kohta on üle 60% madalam 
EL25 keskmisest) ning tõenäoliselt suureneb veel-
gi, kui liituvad Bulgaaria ja Rumeenia. 
Laienenud EL-is võib riigid jagada kolme gruppi 
vastavalt ostujõu standardis mõõdetud SKP-le ini-
mese kohta. Esimesse gruppi kuulub 12 liikmesriiki olemasolevast 15-st, SKP inimese kohta on tundu-
valt üle EL25 keskmise (10% või rohkem). Teise 
gruppi kuulub 7 riiki — ül ejäänud kolm praegust 
liikmesriiki (Hispaania, Portugal ja Kreeka) ning 
Küpros, Tšehhi Vabariik, Sloveenia ja Malta, SKP 
inimese kohta on 68% ja 94% vahel EL25 keskmi-sest. Kolmandas grupis, kuhu kuulub 8 riiki (kaasa 
arvatud Bulgaaria ja Rumeenia), mis kõik on uued 
või tulevased liikmed, on see näitaja alla 60% keskmisest (graafik 1.4). 
Koos laienemisega muutub ebavõrdsus 
regioonide vahel veelgi suuremaks 
Laienemine mõjutab regioonidevahelist ebavõrd-
sust isegi rohkem kui riikidevahelist ebavõrdsust. 
Samal ajal kui umbes 73 miljonit inimest (umbes 
19% EL15 elanikkonnast) elab piirkondades, kus 
keskmine SKP inimese kohta aastatel 1999 kuni 2001 oli alla 75% EL-i keskmisest, elab vastavalt 
viimastele hinnangutele peaaegu sama palju ini-
mesi — umbes 69 miljonit, neist 74,5 miljonist, kel-lest 2004. aastal saavad EL-i kodanikud (92% ko-
guarvust) — uute liikmesriikide piirkondades, kus SKP elaniku kohta on vähem kui 75% EL25 kesk-misest.  
Kuid nagu allpool näidatakse, ei tähenda see, et 
need 69 miljonit inimest lihtsalt lisanduvad nende-
le, kes praegu elavad piirkondades, kus SKP ini-
mese kohta on vähem ku i 75% EL-i keskmisest, 
kuna see keskmine ise langeb laienemise tulemu-
sena (15 liikmesriigi keskmi selt 25 liikmesriigi keskmisele). Inimeste arv,  kes elavad praeguse 
EL-i sellistes regioonides, väheneb selle tagajärjel 
umbes 19 miljoni võrra. Laienemise lõpptulemu-
seks saab seega olema, et EL25-s suureneb 123 miljonini selliste inimeste arv, kes elavad piirkon-
dades, kus SKP inimese kohta on vähem kui 75% 
keskmisest. Kui Bulgaaria ja Rumeenia ühinevad, 
siis tõuseb see arv veelgi — rohkem kui 153 miljo-
nini ehk peaaegu 32%-ni EL27 elanikkonnast, s.t. 
sellistes piirkondades praegu elavate inimeste arv peaaegu kahekordistub.  
27 liikmesriigist koosnevas EL-is elab kaks kol-
mandikku inimestest, kes elavad piirkondades, mille SKP elaniku kohta on vähem kui 75% EL25 
keskmisest, uutes liikmesriikides. Umbes üks 
kuuest inimesest elab regioonis, kus SKP inimese kohta on vähem kui pool EL-i keskmisest. Ükski 
kõnealusest 38-st piirkonn ast ei kuulu praeguses-
se EL15-sse. 
Statistiline mõju 
Laienemine suurendab EL-i elanike arvu palju roh-
kem kui SKP-d, vähendades  keskmist SKP-d ini-
mese kohta oluliselt. Keskmine SKP inimese kohta 
25-st liikmesriigist koosnevas EL-is on umbes 
12½% väiksem kui 15-st riigist koosnevas EL-is. 
17 regiooni jaoks tähendab see, et nende sissetu-lek inimese kohta ei ole enam allpool 75% künnist, 
pidades silmas, et see on nüüd madalam kui enne. 
Üle 75% saab see olema ka Maltal, kus see on praegu vähem kui 75% EL15 keskmisest. 
Nagu ülalpool märgitud, elab  hinnangute kohaselt 
peaaegu 19 miljonit inimest sellistes piirkondades, 
millest enamusel on praegu struktuurifondide Ees-
märk 1 staatus (täiendavalt 400 000 Maltal). Kui 
Eesmärk 1 määratlemise kriteerium jääb muutma-ta, kaotavad need regioonid õiguse saada struktu-
raalset abi, isegi kui nende SKP inimese kohta on 
pärast laienemist täpselt sama, mis enne, nagu ka selle suhteliselt madala taseme põhjuseks olevad 
strukturaalsed probleemid, mis algselt ajendasid 
strukturaalse abi andmist. Praeguse hinnangu kohaselt asub neli sellist piirkonda näiteks 
Saksamaa idaosas, neli Ühendkuningriigis, neli 
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 13neli Hispaanias, üks Kreekas ja üks Portugalis (ta-
bel A1.3). 
Tööhõive disproportsioon regioonide  
vahel saab olema sama suur  
Tööhõive määr enamuses liituvate riikide piirkon-
dades on madalam kui praeguses EL15-s keskmi-selt, kuigi kusagil ei ole see nii madal kui Lõuna-
Itaalias. Ainult neljas regioonis — Küprosel ja 
Kesk-Tšehhis, Jihozápadis ning Prahas Tšehhi Vabariigis — ületas see määr 67%, mis on Lissa-
bonis 2005. aastaks püstitatud Eesmärk ning ainult 
Prahas oli see üle 70%, mis oli Lissaboni Eesmärk aastaks 2010. Sellele vast anduvad 53 (NUTS 2) 
piirkonda praegustes liikmesriikides, kus tase oli 
sellest kõrgem, neist enamik asub Põhjamaades, 
Ühendkuningriigis ja Hollandis.  
Laienenud EL25-s saab seega olema 14 piirkonda, 
kus tööhõive määr on alla 50%, 6 Lõuna-Itaalias, üks Hispaanias (Ceuta y Melilla) ja üks Prantsus-
maal (Korsika) praeguses EL15-s ning viis Poolas 
ja üks Ungaris (Észak-Alföld) uutes liikmesriikides. (Bulgaarias on veel kolm piirkonda, kus tööhõive 
määrad on sellest tasemest allpool). 
Nendel madala tööhõivega piirkondadel on ena-
masti suhteliselt madal SKP tase inimese kohta, 
suurelt osalt tingituna su utmatusest anda paljudele 
inimestele tööd tootmistegevuses. Sellest hoolima-
ta ei ole seos tööhõive määra ja inimese kohta 
toodetud SKP suhtelise taseme vahel kaugeltki 
mitte ühesugune. Mõnedes liituvates riikides, eriti Poolas, kuid ka Rumeenias, on tööhõive määr ti-
hedamalt seotud põllumajandussektori suurusega, 
mis teatud mõttes on töökohtade seisukohalt vii-maseks väljapääsuks, kui SKP-ga inimese kohta. 
See peegeldab subsideeritud põllumajanduse jät-
kuvat olemasolu ja vastandub olemasoleva EL-i positsiooniga, kus tööhõive määr põllumajandus-
piirkondades on tavaliselt madal. 
See viitab asjaolule, et eriti neis piirkondades 
kaasneb majandusarenguga tõenäoliselt oluline 
ümberstruktureerimine ja tööhõive nihked sektorite vahel, kuigi vajadus ümberstruktureerimise järele 
ei piirdu mingil juhul nende piirkondadega. 
Sektoraalne struktuur osutab, et liituvates 
riikides toimub tõenäoliselt oluline 
ümberstruktureerimine...
Võrreldes tööhõive jaotumist tegevusalade vahel 
liituvates riikides ning praeguses EL15-s ning vii-mase siseselt olemasolevates Eesmärk 1 regioo-
nides ja muudes piirkondades (kaart A1.1) saab 
heita pilgu majanduse arenguga tulevikus kaasne-vatele võimalikele muutustele tööhõive struktuuris. 
Selline võrdlus on kõige ilmekam, kui sektorite va-
helise üldise tööhõive määra erinevuste osas te-hakse selge korrektuur — te iste sõnadega, uurides 
erinevates sektorites tööt avate tööealiste inimeste 
suhet selle asemel, et lihtsalt võrrelda erinevate sektorite osakaalu kogu tööhõives. Nii saadakse 
viiteid, milline võiks olla viis, kuidas tööd leidnud 
inimesed jagunevad erinevate sektorite vahel, kui töökohtade arv vähemarenenud riikides ja regioo-
nides tõuseb. 
Vaatamata langusele viimas te aastate jooksul oli 
üldine tööhõive määr liituvates riikides pisut kõr-
gem kui olemasolevates Eesmärk 1 piirkondades 
aastal 2002. See on suures osas tingitud asjaolust, et põllumajanduses ja tootmises, eriti tekstiili- ja 
rõivatööstuses ning muudes põhitööstustes, on 
hõivatud palju rohkem inimesi. Suures osas tasa-kaalustab seda madalam tööhõive teeninduses ja 
samuti ehituses (tabel A1.4).  
Liituvate riikide suhteliselt madal tööhõive tase 
teenindussektoris muutub palju selgemaks võrdlu-
se läbi EL-i mitte-Eesmärk 1 regioonidega, kus 
selles sektoris töötab Eesmärk 1 piirkondadega võrreldes palju rohkem inimesi. Vajak on suur kõi-
gis teeninduse valdkondades. See on eriti ilmne 
lisandväärtus- ja kommunaalteenuste osas (äri- ja finantsteenused ning haridus, tervishoid ja sot-
siaalteenused), kus erinevus Eesmärk 1 regioo-
nide ja muude piirkondade vahel on kõige selgem. 
Seega, kuigi tööhõive struktuur liituvates riikides 
kaldus üleminekuaastate jooksul liikuma EL-i suu-
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 14nas, on muutus olnud aeglane. Olulist töökohtade 
kadu põllumajanduses ja põhitööstuses ei ole 
enamuses piirkondades veel kompenseerinud pii-
sava arvu töökohtade lisandumine teeninduses. Ning tulevikus võib eeldada paljude töökohtade 
jätkuvat kadumist põllumajanduses. 
… eriti teenindussektoris, kus EL-i  
töökohtade kasv on kõige kiirem 
Olemasolevate liikmesriikide kogemuse põhjal võib 
öelda, et nagu praegustes Eesmärk 1 piirkonda-
des, koondub liituvate riikide teenindussfääri töö-
kohtade kasv tõenäoliselt lisandväärtus- ja kom-munaalteenustesse, kuigi olulist laienemist võib 
eeldada ka põhiteenuste osas (kaubandus ja tu-
rustus, hotellid ja restoranid, transport, kommuni-katsioon ja personali- ning sotsiaal- ja kultuuritee-
nused), kus tööhõive tase on ikka veel oluliselt 
madalam kui EL15-s. 
Kuue aasta jooksul, 199 6–2002, kui üldine tööhõi-
ve määr EL15-s tõusis napilt 4 protsendipunkti võr-
ra, toimus praktiliselt kogu uute töökohtade loomi-ne teeninduses, millest lisandväärtusteenuste ar-
vele langes umbes 40% tööhõive netokasvust ja 
kommunaalteenustele omakorda 26% (graafik 1.5). Seega langes nende kahe sektori arvele kaks 
korda rohkem uusi töökohti kui põhiteenuste sfää-
ris, mis töötajate koguarvult oli pisut suurem. Sellele vastandus töökohtade vähenemine põllu-majanduses, põhitootmise tööstusharudes ja 
kommunaalettevõtetes suhtes tööealisse elanik-
konda, samal ajal kui ke emiatööstuses ja masina-
tööstuses täheldati väikes t tööhõive tõusu ning 
suuremat tõusu ehituses, mida majandustsüklid üldiselt tugevamini mõjutavad kui teisi sektoreid. 
Jätkuv suundumus lisandväärtusteenustele ning 
kommunaalteenustele rõhutab vajadust tõsta hari-
dustaset, võttes arvesse mainitud valdkondade nõudmist kõrge kvalifikatsi ooniga personali järele, 
mis tõenäoliselt tulevikus veelgi tõuseb.
5
Liituvate riikide ees olevaks väljakutseks, mis ka-jastus ka Eesmärk 1 regioonides, on konku-
rentsivõime tugevdamine pikemas perspektiivis, et 
säilitada kõrget majanduskasvu ning suurendada samal ajal tööhõive määra. Konkurentsivõime tu-
gevdamine tähendab tööviljakuse pidevat tõusu, 
mis jääb oluliselt maha EL15 tasemest ning isegi veel rohkem alla jõukamate piirkondade tasemele.  
Kuigi on tähtis rõhutada, et pikemas perspektiivis 
ei ole selle eesmärgi ja tõusva tööhõive vahel vas-tuolu — tegelikult sõltub pikaajaliste, stabiilsete 
töökohtade loomine kasvavast konkurentsivõimest 
— ei tarvitse see lühikeses perspektiivis nii olla. Tööhõive nihked madala tööviljakusega sektoritest, 
eriti põllumajandusest, kõrgema tööviljakusega 
sektoritesse on vältimatud, kui soovitakse tõsta 
konkurentsivõimet. Samal ajal 
on olemas jätkuv vajadus suu-
rendada tööviljakust tootmises ja jätkata ratsionalisee-
rimisprotsessi ning personali-
liiasuse vähendamist, mis on toimunud kogu üleminekupe-
rioodi vältel (kaart A1.2). 
Lähenemise väljakutse 
liituvates riikides 
Strukturaalsed probleemid liitu-
vates riikides, mis on nende 
inimese kohta toodetud madala 
SKP ning madala tööhõive põhjuseks, on niihästi tuntavad -0,5 0,0 0,5 1,0 1,5 2,0 2,5 3,0 3,5 4,0 4,5
-0,5 0,0 0,5 1,0 1,5 2,0 2,5 3,0 3,5 4,0 4,5Põllumajandus
Kaevand., gaas, elektr., vesi
Põhitootmise tööstusharud
Keemiatööstus +rafineerimine
Masinaehitus
Ehitus
Põhiteenused
Lisandväärtusteenused
Kommunaalteenused
Avalik haldus
KokkuTööhõive muutuse % tööealisest elanikkonnast1.5 Sektoraalse tööhõive muutus EL15-s, 1996-2002
Allikas: Eurostat, LFS ja regionaalsed aruanded
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 15kui ka kaugeleulatuvad. Ühtekuuluvuspoliitika väl-
jakutseks on aidata neil kaasajastada infrastruk-
tuuri, moderniseerida haridus- ja kutseõppe süs-
teemi ning luua ettevõtluskeskkond, mis soodus-taks investeeringuid, et nad saaksid säilitada kõrge 
majanduskasvu, mis on neile vajalik, et läheneda 
vastuvõetava kiirusega EL-i tööhõive ja sissetule-kute tasemele. Et see nii läheks, on enamiku riiki-
de jaoks pikema aja jooksul vajalik vähemalt 5–
6%-line majanduskasv aastas (vaata järele-jõudmis-stsenaariumide boksi). 
See ei ole võimatu, nagu Iirimaa kogemus jõuliselt 
demonstreerib, kuid see nõuab efektiivset toetust 
EL-ilt, kindlustamaks, et strukturaalsed probleemid 
neis riikides ületatakse ning et tööhõive ja konku-
rentsivõime oluliselt tõuseksid, samuti nagu ka tõ-husalt koordineeritud sisepoliitikat. 
Ühtekuuluvuspoliitika panus EL-i kasvu 
Kõrgete kasvumäärade saavutamine liituvates rii-kides tootlikkuse suurendamise ja tööhõive tõstmi-se teel ei ole tähtis mitte ainult elatustaseme tõst-
miseks seal ning vajalike ressursside loomiseks, et 
finantseerida infrastruktuuri parandamist, kommu-naalteenuseid ja nii edasisee on tähtis ka olemas-
olevate liikmesriikide jaoks. Võttes arvesse suure-
nevat omavahelist sõltuv ust kaubanduse ja inves-
teeringute vahel, võib uute liikmesriikide majan-
dusareng potentsiaalselt anda dünaamilise tõuke, 
mis paneb aluse kogu EL-i kõrgele majanduskas-vule ning aitab seda säilitada. 
Strukturaalsed puudujäägid infrastruktuuri ja inim-
kapitali panustamisel tähendavad, et need riigid, samuti nagu ka paljud mahajäänud ja probleemsed 
regioonid EL15-s, ei suuda anda EL-i konku-
rentsivõimesse nii suurt pa nust nagu nad võiksid.  
Selle tulemusena ei ole sissetulekute ja tööhõive 
tase EL-is nii kõrge nagu see potentsiaalselt olla 
võiks ning madalam kasvupotentsiaal on kõigile 
kahjulik, mitte ainult neile , keda see vahetult puu-
dutab. Seega muudaks olemasoleva ebavõrdsuse vähendamine EL-i majanduse konkurentsivõimeli-semaks ning tugevdaks tema pideva arengu või-met. See vähendaks ka kitsaskohtade ja inflat-sioonisurve riski, mis tugevamates regioonides 
majanduskasvuga kaasneb ja selle enneaegselt 
lõpetab. 
Liituvate riikide puhul annaks see neile võimaluse 
tõsta oma majanduskasvu määra ja vastavalt 
laiendada importe olemasolevatest EL-i liikmesrii-kidest. Praegu moodustavad nendes riikides im-
pordid rohkem kui poole SKP-st — palju rohkem 
kui kohesiooniriikides (Kreekas ja Hispaanias on 
impordid ainult umbes 30% SKP-st ja Portugalis 
38%) — arv, mis majanduskasvu tingimustes tõu-
seb üldiselt palju rohkem kui SKP. Tõenäoliselt jätkub see tulevikus nii veel mõnda aega, kui riigid 
ostavad sisse tööstustooteid, eriti masinaid ja sis-
seseadet, mida kodumaal ei toodeta ja mida on vaja jätkuva arengu jaoks.  
SKP kasv kulub seega ebaproportsionaalselt suu-
rel määral kaupade ostmiseks välismaalt, eriti ole-masolevatest EL-i liikmesriikidest, mis annavad 
umbes 60% kõigist importidest, ning eriti Saksa-
maalt (mille arvele üksi läheb ümmarguselt 25%) ja 
Itaaliast (peaaegu 10%). 
Kasu, mida eriti Saksamaa ja Itaalia saavad kasvu 
stimuleerimisest uutes liikmesriikides, on seega märkimisväärne, kuigi sellest ning EL-i turu kiire-
mast kasvust, mille see kaasa toob, saavad kasu 
kõik olemasolevad EL-i riigid — suuresti samal viisil nagu nad saavad kasu kohesiooniriikide ja 
Eesmärk 1 piirkonna kasvust (vt 4. osa, sektsioon 
struktuurifondidest kui majandusintegratsiooni va-hendist). 
Rahvastiku vähenemine Euroopas 
Rahvastik on EL-is juba palju aastaid vaid aegla-
selt kasvanud. Alates 1990ndate keskpaigast on 
kasv olnud keskmiselt ainult 0,3% aastas, millest 
enamus on neto sisemigratsiooni tulemus. Mitme-
tes liikmesriikides — eriti Saksamaal, Itaalias ja Rootsis — oleks rahvaarv ilma selleta langenud. 
Ennustatakse, et loomulik rahvastiku juurdekasv 
väheneb tulevikus veelgi ning kui migratsioonimäär on samasugune nagu minevi kus, hakkab rahvaarv  
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 16Kui palju aega kulub liituvatel riikidel teistele järelejõudmiseks?  
Laienemisest tingitud ühtekuuluvusväljakutse ulatust 
illustreerivad 'järelejõudmis-stsenaariumid', mis näi-
tavad, kui palju kulub aega, enne kui SKP ühe inime-se kohta uutes liikmesriikides koos Bulgaaria ja Ru-
meeniaga jõuab EL-i keskmisele tasemele. Selleks 
kasutatakse lihtsaid prognoose nende riikide kasvu-tempode kohta võrreldes praeguse EL15 keskmise kasvutempoga.
Siinkohal vaadeldakse kahte stsenaariumi, millest 
esimeses püsib nende riikide aastane majanduskasv 
1
1/2% üle EL15 keskmise, mis saavutati 7 aasta jook-
sul 1995–2002. Teises püsib majanduskasv 21/2%
üle EL15 keskmise. Mõlemad lähtuvad erinevate rii-
kide viimastest SKP prognoosidest inimese kohta aastal 2004. 
Kui kõigis neis riikides suudetakse tulevikus säilitada 
ülejäänud EL-i keskmisest 1
1/2% kõrgemat majan-
duskasvu (s.t. 4% aastas, kui majanduskasv EL15-s on 2
1/2% aastas), siis oleks neis 12 riigis keskmine 
SKP ühe inimese kohta kuni aastani 2017 vähem kui 60% laienenud EL27 keskmisest (graafikud 1.6 ja 1.7). Üle 75% keskmisest oleks see sel aastal ainult 
Sloveenias, Küprosel, Tšehhi Vabariigis ja Ungaris. 
Kui kasv jätkuks samas tempos, jõuaks Slovakkia 75%-ni keskmisest aastaks 2019, kuid järgmisel riigil – Eestil – kuluks sellele tasemele jõudmiseks veel 10 
aastat. Aastal 2035 – rohkem kui 30 aasta pärast – 
läheneks sellele künnisele Poola, kuid Läti võiks sinna jõuda alles 2041. a. Sellise kasvutempo juures  oleks Bulgaaria ja Rumeenia SKP tase ühe inimese 
kohta 2050.a. ikka alla 75% keskmisest. 
Kui kasv oleks sellest märgatavalt kõrgem — 2
1/2%
üle EL15 keskmise (oletades kasvu rohkem kui 5% 
aastas, kui EL15 kasv on 21/2%), toimuks vastastiku-
ne lähenemine muidugi lühema aja jooksul. Ometi oleks see aeg paljude riikide jaoks märkimisväärselt pikk. Näiteks Poolal kuluks isegi sellise tempoga 20 
aastat või isegi rohkem, et SKP ühe inimese kohta 
jõuaks 75%-ni EL-i keskmisest ning veel palju aas-taid, et EL-i keskmiseni või selle lähedale jõuda. Bul-gaarial ja Rumeenial kuluks veel rohkem aega. Selle-
le vaatamata väheneks sellise kasvutempo juures 
märgatavalt kiiremini nende piirkondade arv liituvates riikides, mis vajavad struktuurilist toetust, kuna nende 
SKP ühe inimese kohta on alla 75% EL-i keskmisest. Antud stsenaariumidest ei tuleks järeldada, et nen-
des riikides ei oleks võimalik eeldada suuremat kui 4- 
või 5%-list kasvu. Esiteks, Iirimaa viimase kümne 
aasta kogemus näitab, mida võib saavutada kiire kasvuga. Teiseks tõstab uute liikmesriikide kasvupo-
tentsiaali suuresti põhikapitali juurdekasv EL-i ühte-
kuuluvuspoliitika rakendumisel. 
Isegi kui pikema aja jooksul suudetakse säilitada 
EL15 keskmisest kõrgemat kasvutempot, näitavad need stsenaariumid, et EL-i keskmisele järelejõudmi-ne saab enamikule neist riikidest olema tõenäoliselt 
pikaajaline protsess.
enamikus liikmesriikides lähima 20 aasta jooksul 
langema. 
Vähenev rahvaarv oli mi tmetele regioonidele ise-
loomulik juba 1990ndate aastate teisel poolel (55-s 
211-st NUTS 2 regioonis EL15-s). Liituvates riiki-
des langes rahvaarv enamikus piirkondades sel 
perioodil (35-s 55-st NUTS 2 regioonist), tingituna samavõrra loomulikust kaost kui välismigratsioo-
nist. 
Ja tulevikus väheneb see veelgi 
Vastavalt viimastele demograafilistele uuringutele
6
jätkub kõigis EL15 liikmesriigis sellel kümnendil 
rahvastiku aeglane kasv, v.a. Itaalias ja Austrias, 
kus see langeb. Enne 2015.  a. hakkab elanikkond vähenema ka Kreekas, Hispaanias, Portugalis — kolmes lõunapoolses kohesiooniriigis — ja Sak-
samaal ning järgneva 10–15 aasta jooksul hakkab 
elanike arv vähenema ka Belgias, Soomes ja Rootsis. 
Liituvates maades on elanike arv juba igal pool 
vähenema hakanud, v.a. Küprosel, Maltal ja Slo-vakkias, ning neist viimases prognoositakse vähe-
nemist enne aastat 2020 (graafik 1.8).  
Tööealine elanikkond väheneb samuti 
Tööhõive seisukohalt on oluline, et tööealiste (15 
kuni 64) elanike arv hakkab tõenäoliselt vähenema 
varem kui elanikkonna arv tervikuna. Käesoleva 
aastakümne lõpuni on langust ette näha Lõuna-
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 17Euroopas, eriti Kreekas, Portugalis ja Itaalias, aga 
ka Saksamaal. Pärast aastat 2010 algab langus 
kõikjal, välja arvatud Iirimaal ja Luksemburgis. 
Prognoositakse, et aastaks 2025 on see arv EL15-s tervikuna 4% väiksem kui 2000. a., aga kolmes 
lõunapoolses kohesiooniriigis 6% väiksem ja Itaa-
lias rohkem kui 14% väiksem. 
Liituvates riikides prognoositakse tööealise elanik-
konna arvu vähenemist kogu ülejäänud aastaküm-
ne jooksul, välja arvatud Küprosel, Maltal, Poolas ja Slovakkias. Mõne järgneva aasta jooksul algab 
langus kõikjal peale Küprose. Viimaste prognoosi-
de kohaselt on 2025. a. 15–65aastaste elanike arv liituvates riikides üle 10% väik-
sem kui aastal 2000. Bulgaa-
rias ja Lätis on see üle 20% 
väiksem, Eestis peaaegu 30% väiksem (kaart A 1. 3). 
Rohkem tööealisi inimesi on 
üle 50 
Selle tööealise elanikkonna 
tunduva vähenemisega kaas-neb märkimisväärne vanuselise 
struktuuri muutus. Nii praegus-
tes kui uutes liikmesriikides suureneb 50–60aastaste ini-
meste arv, kellest paljud enam 
ei tööta, ning tööturule tulevate 
noorte arv väheneb.  
Aastaks 2025 moodustavad 
50–64aastased 35% EL15 töö-
ealisest elanikkonnast võrrel-des 26%-ga aastal 2000. Itaa-
lias tõuseb nende osakaal 
40%-ni ning Saksamaal, Aust-rias, Kreekas ja Hispaanias 
36–37%-ni. Liituvates riikides 
prognoositakse väiksemat, kuid siiski märkimisväärset tõusu 
umbes 26%-lt 31%-ni, kuid 
34%-ni Tšehhi Vabariigis ja 36%-ni Sloveenias.  
Tööealise elanikkonna vähe-
nemisega kogu Euroopas kaasneb suur ja jätkuv 
65-aastaste ja vanemate inimeste arvu tõus – see 
on tüüpiline pensionile jäämise vanus. Aastani 
2025 prognoositakse selleealise elanikkonna kas-
vu umbes 1
1/2% aastas nii EL15-s kui liituvates 
riikides. Selle tulemusena on mõlemas regioonis 
65-aastaste ja vanemate inimeste arv 2025. aas-taks 40% suurem kui 2000. a. EL27-s on kasv alla 
1% aastas ainult kolmes Balti riigis, Bulgaarias ja 
Rumeenias. Iirimaal, Hollandis ja Soomes, aga ka Küprosel, Maltal ja Slovee nias prognoositakse 65-
aastaste ja vanemate elanike arvu kasvu aastas 2% või isegi enam (kaart A 1.4). RO
BG
LV
PL
LT
EESK
HU
CZ
CY
SI
N12
2004 2007 2010 2013 2016 2019 2022 2025 2028 2031 2034 2037 2040< 60% EL27 keskm. < 75% EL27 keskm. < 90% EL27 keskm. >= 90% EL27 keskm.1.6 SKP inimese kohta (ostujõu standard; simulatsioon) liituvates 
riikides, 2004-2040 (eeldatav suhteline kasv 1,5% aastas)
Prognoositav kasv: 1,5% aastas rohkem kui EL15 keskmine
Allikas: DG REGIO Eurostat'il ja riikide aruannetel põhinev kalkulatsioonN12 = uued liikmesriigid pluss BG ja RO; MT: andmed puuduvad
RO
BG
LV
PL
LT
EESK
HU
CZ
CY
SI
N12
2004 2007 2010 2013 2016 2019 2022 2025 2028 2031 2034 2037 2040< 60% EL27 keskm. < 75% EL27 keskm. < 90% EL27 keskm. >= 90% EL27 keskm.1.7 SKP inimese kohta (ostujõu standard; simulatsioon) liituvates 
riikides, 2004-2040 (eeldatav suhteline kasv 2,5% aastas)
Prognoositud kasv: 2,5% võrra aastas kõrgem kui EL15 keskmineAllikas: DG REGIO Eurostat'il ja riikide aruannetel põhinevad kalkulatsioonid
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 18Neid trende arvestades on äärmiselt oluline suu-
rendada töötavate inimeste osa nii majanduslikus 
kui sotsiaalses perspektiivis ning see on Euroopa tööhõivestrateegia võtmeküs imus. Et siin edu saa-
vutada, tuleb muuta mitte üksnes põhimõtteid ja 
suhtumist ennetähtaegselt pensionile jäämise osas, vaid ka vanemaealiste koolituse suhtes.  
Pensionäride arvu kasv 
Need mitmekesised demograafilised suunad tä-
hendavad seda, et vanaduspensionäride — 65-aastaste ja vanemate osakaal võrreldes tööealis-
tega, kasvab olulisel määral. EL15-s on 65-aastasi 
ja vanemaid peaaegu 25% tööealisest elanikkon-
nast, s.t. neli 15–64aastast inimest ühe pensionäri 
kohta. Aastaks 2025 tõuseb see arv 36%-ni ehk 
vähem kui kolm tööealist inimest ühe pensionäri kohta. Liituvates riikides prognoositakse sel pe-
rioodil tõusu vähem kui 20%-lt rohkem kui 30%-ni. 
Eriti suurt tõusu prognoositakse Itaalias, Soomes, Rootsis ja Saksamaal, kus vanaduspensionäride 
osa arvatakse tõusvat kuni umbes 40%-ni aastaks 
2025. Liituvates riikides eeldatakse eriti suurt tõu-
su Tšehhi Vabariigis, Maltal ja Sloveenias, kus 
aastaks 2025 prognoositakse 36–38% kasvu võr-
reldes vähem kui 20%-ga 2000. aastal. 
Aastaks 2025 prognoositakse, et 42-s piirkonnas 
moodustab pensionäride arv elanikkonnast rohkem kui 40%; neist 12 asuvad Prantsusmaal, mille ar-vele langeb 42% kogu riigi elanikkonnast. Kõige 
väiksemat arvu — alla 25%, ennustatakse mitmes äärepoolseimas piirkonnas, Assooridel, Madeiral, 
Ceuta y Melillal, kus on vä he elanikke, kuid ka Ile-
de-France’is (Pariis) ja Londonis (kaart 1.3). 
Ja tegelik pensionäride arv? 
Eespool toodud pensionäride arvud on informa-
tiivsed, kuid hüpoteetilised selles mõttes, et nad ei 
näita, kui palju tööealisi tegelikult töötab, et toeta-da 65-aastaseid ja vanemaid praktiliselt ja mitte 
lihtsalt põhimõtetes. Nagu ülalpool märgitud, töö-
tas 2002. a. EL15-s ainult 64% tööealistest ja liitu-
vates riikides ainult 56%.  Need näitajad varieeru-
vad oluliselt riikide ja piirkondade vahel.  
Näiteks Itaalias ja Rootsis on suhtarvud sarnased 
ülalpool arvutatutele, ku id Itaalia palju väiksem 
tööhõive tähendab, et tegelik suhe on 30% kõrgem kui Rootsis. Juba praegu on Itaalias ainult kaks töötavat inimest iga üle 65-aastase ja vanema koh-
ta, kuid enamikus teistes liikmesriikides on neid 
vähemalt kolm. Kreekas ja Hispaanias, aga ka Bel-gias on see arv alla 2
1/2 (s.t. tegelik suhe on üle 
40%). Isegi kui tööhõive tase jääks eelolevatel aastatel endiseks, oleks prognoositav tegelik suht- 
arv  2025.  a.  Taanis,  Hollandis,  Portugalis  ja -2,5-2-1,5-1-0,500,511,522,5
-2,5-2-1,5-1-0,500,511,522,5
LU IE CY UK FR NL MT BE SK DK EL15 SE PT ES AT EL RO PL DE FI N12 CZ IT SI HU LT BG LV EE2010-25
2000-10Keskmine muutuse % aastas1.8 Tööealise elanikkonna prognoositud vähenemine , 2000-2025
Allikas: ÜRO demograafilised prognoosid
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 191.3 Vanaduspensionäride osakaal, 2000 ja 2025
Tegelik osakaal, 2000Hüpoteetiline osakaal, 2000Prognoositud hüpoteetiline osakaal, 2025
Rahvastik 65+ / töölkäijaid kokku (%)<2 4 2 4-2 9 2 9-3 4 3 4-3 9 >= 39 andmed puuduvadEl27 = 35,7 Allikas: Eurostat© EuroGeographics: administratiivpiiride liit
0 2501250 km
Rahvastik 65+ / rahvastik 15-64 (%)<2 4 2 4-2 9 2 9-3 4 3 4-3 9 >= 39El27 = 23,2Rahvastik 65+ / rahvastik 15-64 (%)<2 4 2 4-2 9 2 9-3 4 3 4-3 9 >= 39 andmed puuduvadEL27 = 34,4 Allikas: Eurostat, ÜRO BG, CZ, HU, PL, RO, SK: NUTS0
Allikas: Eurostat
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 20Ühendkuningriigis, aga ka Ii rimaal ja Luksemburgis 
madalam kui Itaalias praegu. 
Kõigis liituvates riikides, välja arvatud Bulgaarias, 
on tegelik suhtarv alla EL-i keskmist, vaatamata töötavate inimeste suhteliselt väikesele hulgale. 
Kuid kui tööhõive eelolevatel aastatel märgatavalt 
ei kasva, võib see suhtarv enamikus praegustes EL-i riikides sellest kõrgemale tõusta.  
See rõhutab vajadust suurema tööhõive järele tu-
levikus, mida toetab majanduskasv, juhul kui prog-noositavad demograafilised suunad ei suurenda 
sotsiaalset pinget. 
Kõrgem tööhõive koos pensionisaajate väiksema 
arvuga on võimalik, kui muutuvad pensionilemine-
ku mudelid ja vanemate inimeste tervis jätkuvalt 
paraneb. Teiste sõnadega – võib juhtuda, et tulevi-kus otsustab rohkem inimesi töötada pensionile 
mineku east kauem. See tähendab, et vanemate 
inimeste töövõime ärakasutamine muutub veel olu-lisemaks.  
Selles osas on regionaalsed erinevused suured, 
kuna piirkondade demograafiline struktuur ja suu-nad erinevad märgataval t sõltuvalt suremusest, 
sündivusest ja migratsioonist. Seepärast on siin oluline roll regionaalpoliitikal, näiteks mobiliseeri-des vanemaid töötajaid ja kasutades nende äriala-
seid ja muid oskusi, aga ka võimaldades neile koo-
litust.
Sotsiaalne ühtekuuluvus 
Sotsiaalne ühtekuuluvus ei ole oluline mitte kui asi 
iseeneses, vaid selleks, et toetada majandusaren-
gut, mida võib ohustada rahulolematus ja poliitili-sed rahutused, kui ebavõrdsus ühiskonnas on liiga 
suur. Tööhõive on sõlmküsimus, sest enamasti 
sõltub sellest, kas inimestel on korralik elatustase ja kas nad saavad anda oma panuse sellesse 
ühiskonda, kus nad elavad. Selleks, et tööealine 
inimene tunneks end ühiskonna osana, on eeltin-gimuseks töökoht või võimalus see mõistliku ajaga 
leida. Nagu ülalpool näidatud, on tööhõivesse haaratud 
tööealiste inimeste osa viimastel aastatel suurene-
nud enamikus EL osades, aidates kaasa nii ma-
janduskasvule kui ka parandades sotsiaalset ühte-kuuluvust. Seevastu on liituvates maades tööga 
hõivatute osa vähenenud, mille mõju on olnud vas-
tupidine. Nagu allpool kirjeldatud, on töötus selle-pärast paljudes neis riikides suureks probleemiks. 
Kuid see on jätkuvalt probleemiks ka paljudes 
EL15 osades, vaatamata vähenemisele, mis algas 
1990ndate aastate keskel ning kestis kuni viimase 
aja majanduskasvu aeglustumiseni.  
Nagu ka allpool kirjeldatud,  on nii praegustes liik-
mesriikides kui ka uutes riikides märkimisväärne 
arv inimesi, kes oma sissetulekute tõttu elavad 
vaesuse piiril, vaatamata laialdasele sotsiaalhoo-lekande süsteemile, mis kõigis neis riikides olemas 
on.
Töötuse vähenemine enamikus EL-i osades, 
kuid erinevused jäävad suureks 
Laialdane töötuse vähene mine, mis kaasnes töö-
kohtade arvu lisandumisega EL-is alates 1994. 
aastast kuni praeguse majanduskasvu aeglustumi-
seni, oli eriti ilmekas Hispaanias ja Iirimaal, kahes kohesiooniriigis, mille tööpuuduse tase on aastaid 
eriti kõrge olnud. Hispaanias langes see 18%-lt 
tööjõust aastal 1996 11½%-le septembris 2003, millisest ajast on pärit viimased andmed, samal 
ajal kui Iirimaal oli langus sarnane ning tööpuudust 
vähenes alla 5%. Siiski, kuig i Iirimaal on töötus 
nüüd alla EL15 keskmist, on see Hispaanias ikka 
üle keskmise (8%) ja on Eesmärk 1 piirkondades 
jätkuvalt kõrgem kui maa teistes osades (Extremaduras ja Andaluusias oli see 2002. a. pi-
sut üle 19%). Pealegi on Portugalis ja Kreekas asi 
töötuse osas vähe muutunud. Portugalis langes tase 7½%-lt 1996. a. 5%-n i 2002. a., kuid on nüüd 
jälle tõusnud 7%-ni, kuna tööhõive on vähenenud.  
See näitaja on ikka allpool EL15 keskmist. Kree-
kas on tase jäänud keskmisest kõrgemaks, olles 
10%, mis on umbes sama nagu 1996. a., kuigi 
langus on olnud pidev alates aastast 1999, mil töö-tus saavutas kõrgeima taseme —12% (tabel A1.5). 
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 21© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
1.4 Tööpuuduse määr, 2002
% tööjõust
< 4,75
4,75 - 7,65
7,65 - 10,55
10,55 - 13,45
>= 13,45
andmed puuduvadEL27 = 9,1
Standardhälve = 5,86
Allikas: Eurostat ja riikide statistikaametid
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 22© EuroGeographics: administratiivpiiride liit
0 2501250 km
1.5 Tööpuudus, 2002
Naiste tööpuuduse määrNoorte tööpuuduse määrPikaajaline töötus
% naistööjõust% noorte tööjõust 15-24% pikaajalistest töötutest
< 4,75 4,75 - 8,25 8,25 - 11,75
11,75 - 15,25 andmed puuduvad >= 15,25EL27 = 9,8Standardhälve = 6,94 Allikas: Eurostat ja riikide statistikaametid< 9,25 9,25 - 15,55 15,55 - 21,85 21,85 - 28,15 andmed puuduvad >= 28,15EL27 = 18,6Standardhälve = 12,52 Allikas: Eurostat ja riikide statistikaametid< 34,0 34,0 - 41,6 41,6 - 49,2 49,2 - 56,8 andmed puuduvad >= 56,8EL27 = 45,4Standardhälve = 15,3 Allikas: Eurostat
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 23Mis puutub teistesse Eesmärk 1 piirkondadesse, 
siis oli 2002. a. Saksamaa uutes liidumaades töö-
puuduse tase üle 20%, peegeldades tööhõive vä-
henemist alates 1990ndate aastate keskpaigast. Samal ajal kui Itaalias, kus töökohti on vähe juurde 
tulnud, oli see Mezzogiornos ligi 20%, mis on pea-
aegu kolm korda kõrgem ku i ülejäänud riigis (ning 
peaaegu 25% Kalaabrias) (kaart 1.4). Lõuna-
Itaalias peegeldub töötuse probleem arvudes ainult 
osaliselt, sest oluline osa tööealistest inimestest, 
eriti naistest, ei tulegi tööturule. 
Kõrge töötuse tasemega piirkondades kannatavad 
enim noored ja naised ning need, kes jäävad töö-tuks, on seda pikka aega (s.t. eksisteerib positiivne 
suhe tööpuuduse üldise taseme ja pikaajalise töö-
puuduse — aasta või rohkem tööta olnud inimeste suhtarvu — vahel; kaart 1.5). 
Tööpuudus on liituvate riikide põhiprobleem 
Tööhõive madal tase liituvates riikides, millest 
eespool juttu oli, peeg eldub tööpuuduse kõrges 
tasemes. Viimaste arvestuste kohaselt septembris 
2003 oli Poolas töötuid 20% tööjõulisest elanik-
konnast, Slovakkias 16% ja Bulgaarias 14%, kus-juures nii Lätis kui Leedus  oli see tase samuti üle 
10%. Sellest erinevalt oli tase Küprosel pisut üle 4%, samuti ka Rumeenias, mis on madalam kui üheski praeguses liikmesriigis peale Luksemburgi 
ja Hollandi. 
Piirkondlikul tasandil oli töö-
puudus 2002. a. neljas Poola 
regioonis üle 25%, samasugu-
ne oli olukord ühes Bulgaaria piirkonnas, ning üle 20% oli 
töötus veel neljas sealses re-
gioonis ning samuti kahes Slo-vakkia regioonis. 
Vaesuse oht on riikides  
ja leibkondades erinev 
Kuigi puuduvad andmed nende 
inimeste arvu kohta, kes laie-
nenud EL-is elavad allpool ab-soluutset vaesuspiiri, annab sellest siiski aimu nende inimeste arv, kelle sissetulek on piisavalt 
madal, et sattuda sotsi aalselt ebasoodsasse olu-
korda suhtelises mõttes.  
Viimaste andmete kohaselt (2000. a. kohta) ulatub 
vaesuspiiril elavate inimes te osakaal, kus leibkon-
na sissetulek on ka pärast sotsiaaltoetuste üle-
kandmist
7 alla 60% rahvusliku st keskmisest, 21%-
st Iirimaal ning ainult pisut väiksemast protsendist Kreekas ja Portugalis kuni 10–11%-ni Hollandis, 
Rootsis, Saksamaal, Taanis ja Soomes (graafik 
1.9 ja tabel A1.6). 
Vaesus on tihedalt seotud töötusega. Töökoht ai-
tab vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse ohtu kõige 
efektiivsemalt vältida. Aastal 2000 sai EL-i töölkäi-
vatest elanikest ainult 7% sissetulekut alla vae-suspiiri, võrreldes 38%-ga töötutest ja 25%-ga te-
gevusetutest. Kuigi töölkäivaid inimesi ähvardab 
vaesus vähem, esindavad nad siiski ligikaudu vee-randit selles olukorras olevatest 16-aastastest ja 
vanematest inimestest EL-is.  
Teatud tüüpi leibkonnad on enamikes riikides suu-
remas vaesusohus, eriti üksinda elavad vanemad 
inimesed ja üksikvanemad
8. EL-i liikmesriikides 
tervikuna elab allpool vaesuspiiri keskmiselt 35% 
ülalpeetavate lastega üksi elavatest inimestest — 
kellest suur enamus on naised — ja peaaegu 30% 
0510152025
IE EL PT ES IT EE UK LT RO BG LV EL15 FR MT PL BE LU AT DK DE NL FI SI SE HU CZ0510152025% rahvastikust1.9 Rahvastik vaesuspiiril*, 2000
LT, MT, SI: 1999. a. andmed; CY, SK: andmed puuduvad.
Allikas Eurostat, ECHP, 2003 ja riikide allikad*Inimesed, kes elavad majapidamistes, 
mille sissetulek on alla 60% riigi keskmisest %-na sama riigi elanike 
koguarvust
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 24üksi elavatest 65-aastastest ja vanematest inimes-
test.  
Üle kogu liidu varieerub su uresti nii madala sisse-
tuleku probleemi iseloom kui ka ulatus. Lõunapool-
setes riikides peale Kreeka on probleem seotud 
lastega, samuti ka Holla ndis ja Ühendkuningriigis, 
seda eriti üksikvanemate puhul. Põhjamaades on 
see peamiselt seotud üksinda elamisega, kuna 
Iirimaal ja Portugalis on  see eriti probleemiks just 
65-aastaste ja vanemate hulgas (tabel A1.7).  
Vaesuse ja sotsiaalse väljatõrjutuse oht on oluline 
ka uutes liikmesriikides. See oht võib suureneda, 
kui tööpuuduse tase jääb kõrgeks.  
Vaesuse oht mõjutab eriti rahvusvähemusi, kes 
võivad sattuda tööturul ebasoodsasse olukorda. 
Mõnikord kuhjuvad nende  ette takistused, mis 
puudutavad juurdepääsu haridusele, sotsiaaltee-
nustele, elamispinnale ja arstiabile. Enamikul liitu-
vatest riikidest on olulisel määral rahvusvähemusi. Näiteks EL-i mustlaskogukond kahekordistub 10 
uue liikmesriigi lisandumisega 2004. a. ja kahekor-
distub uuesti, kui liituvad Bulgaaria ja Rumeenia.
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 25Metodoloogilised märkused – inimese kohta toodetud SKP muutumise mõõtmine
Eelnevates ühtekuuluvusaruannetes hinnati inimese 
kohta toodetud SKP lähenemise ulatust, tehes selle 
kohta üksteisele järgnevaid hinnanguid erinevates riikides ja regioonides ostujõu standardi põhjal, et 
korrigeerida erinevusi kaupades ja teenustes, mida 
üks SKP ühik on võimeline ostma. Ostujõu standar-
dit korrigeeritakse igal aastal sel ajal valitseva 
tarbimis- ja investeerimismudeli suhtes. Kuna need 
mudelid võivad aja jooksul muutuda, tuleb kahe eri-
neva aasta SKP taseme võrdlemisel olla ettevaatlik. 
Probleemi muudab veelgi keerukamaks asjaolu, et 
aja jooksul on muudetud suhtelise hinnataseme määramise meetodit, osaliselt tingituna jätkuvatest 
püüdlustest parandada hinnangute taset. Nende 
muutuste tulemusel ei ole õigustatud ostujõu stan-
dardi põhjal arvutatud SKP võrdlemine aastate lõi-
kes.
Vastavalt EL statistikaametile (Eurostat) “esines 
enne 2000. aastat ... ajareas hulk väiksemaid ja 
suuremaid lünki, mis avaldavad negatiivset mõju pi-
kemaajalistele võrdlustele või isegi võrdlustele riiki-
de vahel ühe aasta piires” (Statistics in Focus, 
Theme 2, 56/2002). Selle tulemusena võib küll põh-
jendatult võrrelda ostujõu standardi põhjal arvutatud 
SKP-d ühe inimese kohta viimasel aastal eri riiki-
des, kuid nende tasemete võrdlemine pikema aja 
jooksul on problemaatiline. Siin kasutatud meetod nii rahvusliku kui regionaalse konvergentsi hindami-
seks mõõdab ühe inimese kohta toodetud korrigee-
ritud SKP muutumist (s.t. püsihindades), mis selgelt 
kohandub hinnamuutustega aastate lõikes.  
Piirkondliku ma janduse hindamine 
Nagu kirjeldatud Teises ühtekuuluvusaruandes, on 
ostujõu standardis arvutatud SKP ühe inimese koh-
ta, mis võimaldab korrigeerida hinnataseme erine-
vusi, kõige tähtsam näitaja hindamaks riigi või re-
giooni majanduse arengut. Mitte ainult EL ei kasuta 
seda piirkondlike erinevuste hindamiseks ja struk-
tuurifondide abi vajajate kindlaksmääramiseks, vaid 
ka teised rahvusvahelised institutsioonid (ÜRO, 
Maailmapank, IMF, OECD jne), riikide valitsused, keskpangad ja uurimisinstituudid, et samamoodi 
hinnata majanduslikku arengut. 
Nagu selgub Teisest ühtekuuluvusaruandest, ei ole 
see ideaalne vahend ja tal on arvukalt nõrku kohti. 
Siia kuulub ennekõike püsireisijate probleem (need inimesed võivad küll lisaks kohalikele anda ka oma osa antud piirkonnas toodetud SKP-sse, kuid neid 
ei arvestata nende inimeste hulka, kellega SKP on seotud) ning ülekannete väljajätmine, mis võivad 
sissetulekut suurendada või vähendada. Nende 
hulgas on ka probleem hinnataseme erinevuste kor-rigeerimises, mis ei väljendu vahetuskurssides, 
keskkonnatingimuste halvenemise ja ammenduvate 
ressursside kahanemise probleem, mis on arvestu-
sest täiesti välja jäetud. Siiski, arvestades praegu 
olemasolevaid andmeid ja kontseptuaalseid raskusi, 
mis jäävad lahendamist ootama, on see üldise ar-vamuse kohaselt parim kasutada olev instrument. 
Kuid need nõrgad kohad panevad majandusteadlasi 
ja statistikuid endiselt põhjendatult otsima nii muid 
näitajaid kui ka võimalusi parandada olemasolevat 
instrumenti. Siin vaadeldakse kahte arengusuunda, 
mis on tekkinud pärast Teise ühtekuuluvusaruande avaldamist: esiteks, kuidas Eurostati statistikud 
koostavad esialgseid hinnanguid netosissetuleku 
kohta EL-i regioonides, ja teiseks, milliseid jõupin-
gutusi on tehtud, et parandada ostujõu standardi 
korrigeerimist. 
Netosissetulek regioonides 
Hiljuti avaldas Eurostat hinnangud NUTS 2 taseme 
piirkondade puhastulu kohta. Tegemist on etteval-mistava uurimuse tulemustega, mille eesmärgiks oli 
võrrelda piirkondi selles suhtes, kas nad on "rikkad" 
või "vaesed"
9. Seepärast on eesmärgiks mõõta sis-
setulekut, mis on erinevates piirkondades elavate 
inimeste käsutuses. See on mõnevõrra erinev SKP 
või väljalastud toodangu mõõtmisest, mis võib-olla 
iseloomustab piirkonna majandusnäitajaid paremini. 
Nagu selgitatakse Teises ühtekuuluvusaruandes, 
võib seega "madala tootmistasemega piirkonnal siiski olla (suhteliselt kõrge) lõppsissetuleku tase 
suurte sotsiaaltoetuste tõttu, kuid seda loetaks ik-
kagi vähe eelistatud piirkonnaks”. See on põhju-
seks, miks EL kasutab regiooni struktuuritoetuse 
vajaduse määramiseks pigem SKP-d kui mõnd sis-
setuleku indikaatorit.  
Veel üheks motiiviks püüdmaks mõõta netosissetu-
lekut on vajadus saada jagu püsireisijate problee-
mist, mis on loomuomaselt raske küsimus regioonis 
ühe  inimese  kohta  toodetud  SKP  statistilises  ana- 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 26lüüsimises, kuigi tegemist on rohkem rahvastiku 
andmete probleemiga, mida kasutatakse pigem 
inimeste kui SKP mõõtmiseks. Kuna ülesande keskpunktiks oli pigem sissetulek kui toodang, siis 
kaasati mõõtmisse ka ülekanded regioonidesse ja 
sealt välja. 
Nagu Eurostati ettevõtmine näitab, põhjustab pu-
hastulu mõõtmine praktikas tõsiseid hindamisprob-
leeme, arvestades praegu saadaval olevaid and-meid. Eriti problemaatiline on, et andmeid leibkonna 
sissetulekute kohta, mis on selle näitaja põhikom-
ponendiks, ei ole NUTS 2 regioonides paljude riiki-de kohta veel olemas. Andmeprobleemid on eriti te-
ravad riikliku ja ettevõtlussektori jaoks, mis koos 
leibkondadega moodustavad piirkonna majanduse. 
Mõlemal juhul tähendab informatsiooni puudumine 
sissetulekute varieerumise kohta piirkonniti, et selle 
kohta tuleb teha oletusi, et oleks võimalik netosisse-tulekut üldiselt hinnata. Omaksvõetud eeldus, et 
kõigis regioonides on netosissetulek mõlemas sek-
toris elanike suhtes sama, on küll kõige lihtsam, 
kuid tõenäoliselt mitte kooskõlas reaalsusega. (Mis 
puutub riiklikku sektorisse, siis aruande teises osas 
esitatud statistika riiklike kulutuste kohta erinevates 
piirkondades näitab olulisi piirkondlikke erinevusi, 
mis praktikas ette tulevad).  
Seepärast tuleb selle ettevõtmise tulemusi, nagu 
tunnistab Eurostat, tõlgendada ettevaatlikult, kuigi 
nad võivad viidata netosissetuleku erinevustele, mis 
eksisteerivad EL-i regioonide vahel. Kuigi need hin-
nangud ei asenda regionaalset SKP-d ühe inimese 
kohta, võiksid nad siiski olla sellele kasulikuks 
täienduseks, niipea kui nad on seatud usaldusväär-semale alusele, eriti kuna nad võimaldavad arves-
tada püsireisimise moonutavaid mõjusid. 
Ostujõu standardi korrigeerimine 
Nagu ülalpool märgitud, on ostujõu standardi korri-
geerimine teinud läbi muutusi, mis tähendab, et sel-
liselt väljendatud SKP numbreid ühe elaniku kohta 
ei saa ajalises lõikes võrrelda. Kuigi see on tüüpiline probleem seal, kus kulutuste mudelid aastatega muutuvad, on veel üks lisaras-
kus, mis puudutab ostujõu standardi korrigeerimist ühe inimese kohta toodetud SKP piirkondlikul võrd-
lemisel. Asi on selles, et praegu piirdub korrigeeri-
mine hinnataseme erinevuste tasandamisega riikide 
vahel, kuid erinevused ühe riigi erinevates piirkon-
dades võivad olla sama tähtsad või isegi tähtsa-
mad. Teatud hinnad, eriti majade hinnad, erinevad 
sama riigi piirkonniti suuresti, peegeldades nii jõu-
kuse suhtelist taset, turu erinevusi ja muud. Iseene-
sest võib regionaalsete hinnamuutuste arvestamine küll aidata vähendada piirkondade vahelisi erinevu-
si ostujõu standardi alusel arvutatud SKP-s, kuid 
millisel määral, sõltub regionaalse ostujõu standardi 
näitajatest. Hoolimata tehtu potentsiaalsest tähtsu-
sest, on Teisest ühtekuuluvusaruandest saadik 
nende arvutuste osas vähe edusamme tehtud. 
Muutused NUTS 2 taseme  
piirkondlikus klassifikatsioonis 
2003.a. mais võtsid Euroopa Parlament ja nõukogu 
vastu määruse (EÜ) nr. 1059/2003 ühtse statistiliste 
territoriaalüksuste nomenklatuuri (NUTS) loomi-
seks, muutes piirkondade klassifikatsiooni Soomes, 
Portugalis, Saksamaal, Hispaanias ja Itaalias, ning sätestades, et "asjaomased liikmesriigid esitavad 
komisjonile aegrea uue piirkondliku jaotuse kohta". 
Eurostat avaldas nende piirkondade 2001.a. SKP 
andmed 2004. a. algul, kuid teised regionaalsed 
statistilised näitajad on veel puudu.  
Käesolevas aruandes kasutatud SKP ja rahvastiku 
andmed põhinevad uuel piirkondlikul jaotusel, kuid 
muude regionaalsete näitajate osas, kus uusi and-
meid veel ei ole, nagu näiteks tööhõive, kasutatak-
se vana jaotust. 
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 27Territoriaalne ühtekuuluvus 
EL-i peamiseks eesmärgiks — nagu see on esita-
tud ka asutamislepingus (artikkel 2) — on "eden-dada majanduslikku ja sotsiaalset progressi, tõsta 
tööhõivet ning saavutada tasakaalustatud ja pidev 
areng, luues majandusliku ja sotsiaalse ühtekuulu-vuse tugevdamise ning majandus- ja rahaliidu asu-
tamise teel sisepiirideta ala...". See tähendab, et 
inimesed ei tohiks olla teistega võrreldes ebasood-samas olukorras sõltuvalt nende elu- või töökohast 
EL-is. Seega on territoriaalne ühtekuuluvus lisatud 
juba konstitutsiooni (artikkel 3) esialgsesse visan-disse täiendamaks liidu eesmärke majandusliku ja 
sotsiaalse ühtekuuluvuse osas. Selle tähtsust 
märgitakse ka asutamislepingu artiklis 16 (põhi-mõtted), mis tunnistab, et  kodanikel peab olema 
ligipääs hädavajalikele teenustele, baas-
infrastruktuurile ning teadmistele, rõhutades üldist majanduslikku huvi pakkuvate teenuste tähtsust 
sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse edenda-
mise seisukohalt. 
Territoriaalse ühtekuuluvus e kontseptsioon väljub 
majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse mõiste 
piirest, lisades sellele uusi aspekte ja tugevdades seda. Poliitiliselt on eesmärgiks aidata saavutada 
tasakaalustatum areng, vähendades olemasolevat 
ebavõrdsust, vältides territoriaalset tasakaalusta-matust ning muutes selgemaks nii sektoraalse po-
liitika, millel on ruumilin e mõju, kui ka regionaalpo-
liitika. Tuleb arendada territoriaalset integratsiooni 
ja soodustada regioonidevahelist koostööd.  
EL-i territoriaalse tasakaaluga seostub rida aspek-
te, mis võivad tulevikus ohustada liidu harmoonilist arengut: 
x EL-i tasandil: põhiline majandustegevus ja rah-
vastik on koondunud viisnurga keskele (Põhja-
Yorkshire Inglismaal - Franche-Comté Prant-
susmaal - Hamburg Põhja-Saksamaal - Milano 
Põhja-Itaalias), mille asuk oht määratleti juba 
Teises ühtekuuluvusaruandes ning mis katab 
18% EL15 territooriumist ning 41% rahvasti-
kust, andes 48% SKP-st ning 75% uurimis- ja arendustegevusele tehtavatest kulutustest.  EL-i laienemine ainult suurendab seda kont-sentratsiooni, suurendades territooriumi ja rah-
vastiku arvu, kuid tõstes SKP-d suhteliselt vä-
hesel määral; 
x riikide tasandil: liituvatele riikidele on eriti ise-
loomulik majanduse arengu püsiv väljakujune-nud tasakaalustamatus tähtsamate suurlinnade ning riigi ülejäänud piirkondade vahel; 
x regioonide tasandil: mitmete territoriaalsete 
disproportsioonide suurenemine või vähemalt püsimine lisaks neile, mida on võimalik mõõta 
SKP või tööpuuduse näitajate alusel. Majandu-
se arenguga kaasneb suurenev ülerahvastus ja saastatus ning püsiv sotsiaalne tõrjutus suu-
remates linnastutes, samal ajal kui paljud 
ääremaad kannatavad, sest lähiümbruses asu-vate väikeste ja keskmise suurusega linnadega 
ei ole loodud piisavalt tugevaid majandus-
sidemeid, mistõttu nende majandus sageli veel nõrgemaks muutub. Suurtel linnadel on oma-
dus levida väljapoole, tungides majandusak-
tiivsuse kasvades ja rahvastiku lisandudes ümbritsevatesse maapiirkondadesse, kus teki-
vad linnastunud külade tüüpi piirkonnad, samal 
ajal kui maapiirkondades, kus ei ole linnu, vä-heneb elanikkond ning halveneb põhiteenuste 
kättesaadavus; 
x regioonides ja linnades: slummide tekkimine 
piirkondades, kus hädavajalike teenuste kätte-saadavus on sageli piiratud; 
x mitmes spetsiifilises piirkonnas, mille arengut 
piiravad geograafilised  iseärasused (saared, 
hõredalt asustatud alad põhjapiirkondades ning 
mäed), väheneb elanike arv ning elanikkond vananeb, samal ajal ku i jätkuvalt on problee-
miks ühendus ning keskkond on õrn ning seda ohustavad näiteks regulaarsed põlengud, põuad ja üleujutused; 
x äärepoolseimates piirkondades, kuhu on koon-
dunud looduslikult ja geograafiliselt ebasood-sad tingimused (tunnustatud EL-i asutamisle-
pingu artiklis 299,2), kus püsivad tõsised sot-
siaalsed- ja majandusprobleemid, mida on ras-ke lahendada, tingitu na mainitud regioonide 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 28kaugusest asustatud piirkondadest, isoleeritu-
sest, topoloogilistest iseärasustest, kliimast, 
väikesest turust ning sõltuvusest vähesest ar-
vust toodetest. 
Sellist territoriaalset ebavõrdsust ei saa ignoreeri-
da, sest lisaks tõsistele raskustele perifeerias ning 
äärealadel või ülerahvastuse probleemidele mõne-des piirkondades, avaldavad need mõju EL-i ma-
janduse üldisele konkurentsivõimele. Ülerahvas-
tumisega seotud kulude ka ndmine või ebavõrdsu-
se sotsiaalsete tagajärgedega tegelemine, annab 
märku, et ressursse ei jagata optimaalselt ning et 
majanduse efektiivsus ja konkurentsivõime on ma-dalamad kui kõnealustes regioonides oleks võima-
lik saavutada, vaatamata sellele, kas tegemist on 
atraktiivsete regioonidega või puudustkannatavate 
äärealadega. Need probleemid võivad tuua kaasa 
kumulatiivse protsessi, kus näiteks raskus pääse-
da juurde uurimis- ja innovatsioonikeskustele või info- ja kommunikatsioonitehnoloogia võrkudele 
vähendab veelgi majandusarengu potentsiaali re-
gioonides, kus see on ennegi väike. 
Et võidelda territoriaalse ebavõrdsusega ja saavu-
tada majandusarengu ruumiline tasakaalustamine, 
tuleb koordineerida arengu poliitikat, kui soovitak-
se, et see oleks selge ja järjepidev. Seetõttu mää-
ratles Euroopa Nõukogu 1999 aastal Potsdamis 
Euroopa ruumilise arengu perspektiivi. 
Tasakaalustatud arengu edendamine 
Territoriaalse tasakaalustamatuse  
jaotumine linnades 
Linnad on regionaalarengu mootoriteks ning nende 
geograafilist asendit EL-is silmas pidades on tasa-
kaalustamatus keskuse ja perifeeria vahel eriti ilm-ne. Nende süsteemide analüüs, mis käsitles linna-
de potentsiaali ja nendevahelise koostöö ulatust, 
toob välja järgmised tendentsid
10:
x kasv ilmneb endiselt Euroopa südames ja pea-
linnades, kuhu on koondunud firmade peakor-terid, teaduslik uurimistegevus, haridus- ja kul-tuuriasutused (elanikkonna juurdekasv on en-
diselt suur Londonis, suurtes linnastutes Hol-landis ja Kirde-Saksamaa linnades). Üle 70 lin-
na või linnastu, millest 44-s elab rohkem kui 1 
miljon elanikku, omavad kõ iki neid põhilisi stra-
teegilisi funktsioone ning neid võib vaadelda 
kui üleeuroopalise tähtsu sega kasvumetropole.
Londonist Milanoni ulatuv kaar, mis läbib Reini-äärseid linnastuid ja linnu (Essen ja Köln) on nende linnade jaoks eriti tähtis; 
x liituvates maades — vaatamata elanikkonna 
vananemisele ja vähenem isele — täheldatakse 
pealinnades märkimisväärset tõusu, märkimist 
väärivad Budapest, Praha, Ljubljana ja Balti rii-
kide pealinnad. Ainsaks erandiks on Poola, kus peale Varssavi on veel viis suurt metropolist; 
x uute tendentside ilmnemine, mis aitaksid kaasa 
vähem polariseerunud ar engule ja linnapiir-
kondade kasvu soodustamisele EL äärealadel, 
kaasa arvatud: 
x tuumikala liikumine itta, aidates kaasa 
Berliini, Müncheni ja Viini kasvule; 
x Skandinaavia pealinnad, eriti Stockholm ja 
Helsingi, on muutunud majanduslikult 
tugevateks, eriti uue tehnoloogia osas; 
x EL-i äärealade linnad, näiteks Dublin, 
Ateena ja Lissabon, on viimase kümne aasta jooksul saavutanud märkimisväärse 
SKP tõusu inimese kohta;  
x Mitmetes väljaspool tuumikala asuvates linna-
des tundub olevat nii elanikkond kui ka piisa-valt tugev majanduspotentsiaal, mis suudaks 
ligi tõmmata teaduslikku uurimistööd ning mis mõne aja pärast võiksid liituda Euroopa ja isegi 
rahvusvaheliste otsustuskeskustega. Need 
suudavad tulevikus stimuleerida äärealade kasvu ja tagada EL-i majandusarengu seisu-
kohalt parema tasakaalustatuse.  
Sellistest väljaspool 'viisnurka' asuvatest linnadest 
saab umbes 40 identifitseeri da ja kategoriseerida 
nelja kriteeriumi alusel, mis toovad välja nende tugevad ja nõrgad küljed  — elanikkonna arv ja 
kasv, konkurentsivõime, kommunikatsioonikanalid 
ning seotus teadmuspõhise majandusega. Nii on Lyon  heaks  näiteks  linnast,  mis  on tugev  kõigis 
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 29neljas kriteeriumis, samal aj al kui Bilbaos on tugev 
ainult üks (teadmised) ning Portol ja Krakovil on 
ainult keskmine skoor, kui kõik neli kokku võtta. 
Kokku oli nende 40 linna SKP kasv ajavahemikus 1995–2000 3,3% kuni 4,1% aastas, kui metropoli-
de puhul saame rääkida 3% ning 4–5% mõnede 
äärealade linnade puhul, mis kasvavad kiiresti, nagu juba eelpool märgitud. 
 Linnadevahelise koostöövõrgu analüüs näitab: x on olemas tugev võrgustik peamiste Euroopa 
südames asuvate metropolide vahel (kauban-
dus, ülikoolid ja kommunikatsioonid), kuhu kuu-
luvad London, Pariis, Frankfurt, Amsterdam, Milano ja lähitulevikus ka Berliin;  
x väljaspool seda gruppi puudub linnade vahel 
strateegiline koostöö ning liituvates riikides puuduvad väikeste ja keskmise suurusega lin-
nade vahelised võrgustikud, välja arvatud 
Tšehhi Vabariigis ja Sloveenias. 
Regiooni-sisene tasakaalustamatus 
Maapiirkondade tulevik on üha suuremal määral 
seotud maapiirkondade majanduse arenguga ter-
vikuna ning mõnedel juhtudel nõuab see reaalseid muutusi majanduse ja sotsiaalsfääri põhialustes, 
muutusi füüsilises infrastruktuuris, juurdepääsu 
info- ja kommunikatsioonitehnoloogiale, tööhõive uute allikate tekkimist (nagu näiteks väike- ja 
keskmised ettevõtted või maapiirkondade turism) 
ning avalike teenuste ülalpidamine. Seesugune poliitika tuleb integreerida piirkondlikku stratee-
giasse, milles sisaldub majandussuhete arendami-
ne ja koostöö linnastutega.  
Maapiirkondadele esitatav väljakutse erineb vasta-
valt sellele, kus nad asuvad eelpoolnimetatud lin-
nade suhtes : Laias laastus on võimalik eristada kolme tüüpi maapiirkondi vastavalt sellele, kui suu-
res ulatuses on nad integreerunud ülejäänud ma-
jandusega ning milline on nende seotus suuremate keskustega: 
x maailma majandusse integreerunud piirkon-
nad, kus toimub majanduskasv ja mille rahva-
arv kasvab. Need asuvad üldiselt linnastute 
vahetus läheduses, elanikkond on hõivatud 
tootmis- ja teenindussfääris, kuid maad kasuta-takse enamasti põllumajanduslikult (näiteks 
Prantsusmaa, kus kolmandik farme asub niisu-
gustes piirkondades). Elanikkonna kiire kasv ja linnastumise surve tähendab, et on tekkinud 
vajadus maakasutuse paremaks juhtimiseks, et 
vältida looduskeskkonna rikkumist ja vastuolu-list kasutamist. Vaatamata kasvavale tähtsuse-
le ei arvesta liikmesriigid — välja arvatud Märkimisväärne ebavõrdsus  
linnade vahel ja linnade siseselt 
Teine linnaaudit, mis hetkel on olemas 189 linna 
kohta EL15-s (65 'viisnurga' keskosas ja 
124 äärealadel) võimaldab analüüsida kolme tüüpi 
ebavõrdsust – keskuses ja äärealadel asuvate lin-
nade vahel, suurte ja keskmiste linnade vahel ning linnaosade vahel. Peamised järeldused on : 
x Turvalisuse puudumine torkab rohkem silma suu-
remates kui keskmise suurusega linnades. Näi-
teks Inglismaal on vägivaldsete rünnete arv 
suurtes linnades kaks korda kõrgem kui keskmi-
se suurusega linnades ning mõrvade arv isegi 
kolm korda suurem. Samuti täheldatakse seesu-
gust tendentsi rohkem EL-i keskosas asuvates 
linnades kui ääremaadel; 
x Saastamine näitab ilmselget keskus vs ääre-
maad struktuuri, kusjuures keskosas asuvates linnades ületab osooni tase 14 päeval aastas tipptaseme, samal ajal kui ääremaadel juhtub 
seda vähem kui 1 kord aastas; 
x Tundub, et tööpuudus on seotud rohkem riiklike 
faktoritega kui sellega, kas linn asub keskuses või äärealadel, või kui suure linnaga on tegemist. 
Sama kehtib vaesuse kohta (allpool vaesuspiiri elavate inimeste suhe on keskosas 9% ning ää-
realadel 16%). Samal ajal valitseb linnasiseselt 
eri linnaosade vahel suur ebavõrdsus, näiteks on 
Portos erinevused tööpuuduse tasemes suhtes 8 
: 1, kusjuures keskmine näitaja on madal, ning 
Marseilles 5 : 1, kusjuures keskmine näitaja on 
kõrge.
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 30Ühendkuningriik ja Rootsi — üldiselt piisavalt 
linnastute ja maapiirkondade vaheliste suhete 
tähtsust; 
x vaheastme maapiirkonnad, mis on suhteliselt 
kaugel linnastute keskustes t, kuid millel on hea 
transpordiühendus ja suhteliselt hästi arenenud 
infrastruktuur. Nendes piirkondades on reegli-na stabiilne elanikkond ni ng mitmekesistuv ma-
janduse areng. Mitmetes liikmesriikides aset-sevad nendes piirkondades suurfarmid. Piir-konna vajadusteks on  säilitada oma põlluma-
janduslik potentsiaal, kiirendada majanduse mitmekesistumist ning tugevdada suhteid väi-keste ja keskmise s uurusega linnadega; 
x isoleeritud maapiirkonnad, mis on hõredalt 
asustatud ja asuvad sageli perifeerias, kaugel 
linnastute keskustest ja peamistest transpordi-
võrkudest. Nende isolatsiooni põhjustavad sa-
geli topograafilised iseärasused (näiteks mäes-tikud) ning neil on sa geli vananev elanikkond, 
nõrgalt arenenud infrastruktuur, põhiteenuste madal tase ning madal sissetulek inimese koh-ta, kvalifitseerimata tööjõud, vähene integreeri-
tus maailmamajandusse. Elanikkond sõltub 
suuresti põllumajandusest ning elanike arv vä-heneb. Selliseid piirkondi võib leida Edela-
Portugalist, Põhja- ja Kirde-Hispaaniast, Kesk-
Prantsusmaalt, Šotimaalt, Soomest ja Rootsist. Olukorda saab parandada nende piirkondade 
“elustamisega” ning majandusaktiivsuse säili-
tamise ja vajalike avalike teenuste kättesaada-vaks muutmisega. Ning on vaja arendada suh-
teid linnadega, isegi kui need asuvad suhteli-
selt kaugel. 
Geograafiliselt ebasoodsad piirkonnad
Nagu eelpool mainitud ning nagu rõhutatud Teises 
ühtekuuluvusaruandes on piirkondades, kus esi-
neb spetsiifilisi ja püsivaid, regiooni arengut takis-tavaid geograafilisi iseärasusi — näiteks asustatud 
piirkondadest kaugel asuvad alad, saared, mäesti-
kud, hõredalt asustatud regioonid Euroopa põhja-piirkondades — antud regioonidele iseloomulikke 
probleeme, mis puudutavad ühendust ülejäänud 
EL-iga ning integreerumist sellega. Seitse EL-i kõige kaugemat piirkonda hõlmavad 25 saart ja Guajaanat ning nende rahvaarv kokku 
moodustab umbes 4 miljonit. Nad kannatavad eri-
nevate ebasoodsate looduslike tingimuste koos-mõju all, mistõttu on raske parandada majandus-
likke ja sotsiaalseid tingimusi, kusjuures sugugi 
mitte väikest rolli mängivad selles suhtes kaugus majandus- ja halduskeskustest ning lähimast man-
nermaast. Kõige kaugemal on Réunioni saar, mis 
asub üle 9000 km Pariisist 1700 km Aafrika ranni-kust, samal ajal kui mandrile kõige lähemal asuvad 
Kanaari saared, on rannikust ikkagi 250 km kau-
gusel. Nende kaugele asukohale lisanduvad loo-duslikud tingimused (mitmel  juhul on tegemist saa-
restikuga, kus on vähe maad ja vähe elanikke), raske maastik ja kliima. 
Välja arvatud Kanaari saared (kus elab peaaegu 
45% 7 kõige kaugemate äärealade elanikest ning 
kus SKP inimese kohta oli ainult umbes 6% mada-lam Hispaania keskmisest) on SKP inimese kohta 
ainult 57% EL15 keskmise st ning Réunion, Gua-
jaana ja Assoorid kuuluvad 10 kõige vähem jõuka 
regiooni hulka. Kõik need piirkonnad kannatavad 
majanduse puuduliku arengu, ulatusliku põlluma-
jandussõltuvuse ja kõrge tö öpuuduse all, kuid sa-
mal ajal, kui elanikkond Prantsuse territooriumides 
endiselt kasvab, väheneb see Madeiral ja Assoori-
del, kus väljarände protsent on kõrge. Kanaaridel on tekkinud liiga suur elanikkonna juurdekasv ning 
nad on sattunud liigsesse sõltuvusse turismitöös-
tusest, kusjuures muud tööstusharud on jäänud unarusse.  
Lisaks sellele kuulub EL15-sse 284 asustatud 
saart, kus elab 9,4 miljoni t inimest (3% EL15 rah-
vastiku koguarvust) ning mille maismaaterritoorium 
on 95 000 km
2 (3% EL15 koguterritooriumist). 
Nende alade majanduse arengut takistab pidevalt 
nende suhteline isolatsioon ning sellega kaasne-
vad lisandunud kulud. Veelgi enam, paljudel juhtu-
del on tegemist mägise maastikuga ja/või maha-jäänud äärealadega nagu neid esineb Itaalias 
Mezzogiornos, Kreekas või Šotimaal. Paljud neist 
on ka mõne saarestiku os ad, mis on enamikel juh-
tudel lisatakistuseks, pidades silmas, et transpor-
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 31diühendused mandriga ja avalikud teenused asu-
vad kõige suuremal saarel. 
Saared on jaotunud suhteliselt võrdselt Atlandi 
ookeani, Balti mere ja Vahemere vahel, kuigi Va-hemeres asuvatel 119 saarel elab 95% nende ela-
nike koguarvust, millest om akorda 85 % elab Sitsii-
lias, Sardiinias, Baleaaridel, Kreetal ja Korsikal. 
Seevastu on mujal asuvad saared reeglina väik-
semad ja hõredamalt asus tatud. Ainsateks erandi-
teks on Rootsi saar Gotland, Šoti saared Lewis ja 
Harris ning Orkney saarestiku suurim saar. Nende 
keskmine SKP ühe inimese kohta aastal 2001 oli 
72 % EL15 keskmisest ning enamikel juhtudel (väl-ja arvatud Baleaarid) mada lam kui sama riigi üle-
jäänud osades. Need piirkonnad on üldiselt ma-
janduslikult haavatavamad,  kuna nende majandus-
aktiivsus on koondunud kahte suurde sektorisse — 
põllumajandusse ja ka landusse ning turismi. 
Mägiseid alasid leidub kõikjal EL15-s, need kata-
vad 40 % maismaast ning nende rahvaarv on ligi-kaudu 67 miljonit ehk teisiti öeldes umbes 18% 
EL15 rahvaarvust. Pärast EL-i laienemist EL25-le püsib nende arvele langev rahvastiku osakaal ligi-
lähedaselt samal tasemel, kuid maismaa osakaal 
väheneb, kuna uutes liikmesriikides on rahvastiku tihedus mägedes pisut kõrgem kui teistes regioo-
nides. Mägised alad sõltuvad põllumajandusest 
rohkem kui teised piirkonn ad, seda eriti liituvates 
riikides, kuid samuti E L15-s. Ehkki mitmed mägi-
piirkonnad asuvad majanduskeskuste ja suurte turgude läheduses, on kulutused transpordile ras-kest maastikust tingituna reeglina kõrged, mis 
muudab antud regioonid mitmete põllumajandus-
harude viljelemise seisukohalt ebasobivaks.  
Tööpuudus on üldiselt kõrgem ääremaade mägis-
tes piirkondades, näit eks Põhjamaade põhjapool-
seimatel aladel, Šotimaal,  Põhja-Iirimaal ja Ühend-
kuningriigis, lõunapoolsetes mäeahelikes Hispaa-
nias, Korsikal, Lõuna-Itaalias ja Sitsiilias. Seevastu 
on töötuse tase enamasti suhteliselt madal mägi-piirkondades, mis asetsevad suuremate tööstus-
keskuste läheduses või kus taolised keskused on 
oma regioonis olemas, nagu näiteks piirkonnad 
Walesis, Itaalias Põhja-Apenniinides ning piki Alpi-de põhja- ja lõunapiiri Prantsusmaal, Saksamaal ja Itaalias. Kuid on erandeid, nagu näiteks Ardennid 
Belgias ning Maagimäed Tšehhi Vabariigis ja Sak-
samaal.
Kuigi on vaja läbi viia täiendavaid uuringuid, võib 
olemasolevate uurimistulemuste põhjal teha järel-
duse, et majanduslik hajutamine põllumajanduselt teenuste suunas toimub tavaliselt madalmaadel 
kiiremini kui mägipiirkondades, et mägipiirkonda-
des või nende läheduses asuvate suurte linnade olemasolu annab olulise stiimuli tööstustegevusse 
(või et mägipiirkondade re ssursirikkus võib kaasa 
tuua nende lähedal asuvate suurte linnade arene-
mise), ning et teenindussektoris on reeglina kõrge 
tööhõive jõukamates mägipiirkondades, enamasti 
turismisektoris (näiteks Alpides) või avalike tee-nuste alal hõredalt asustatud piirkondades (eriti 
Rootsis ja Soomes).  
Sellest ajast kui Soome ja Rootsi 1994. aastal ühi-
nesid EL-iga, on hõreda asustusega alade prob-
leemile pööratud EL-i ühtekuuluvuspoliitika välja-
töötamisel suuremat tähelepanu. Elanikkonna keskmine tihedus nende riikide arktilistel ja 
subarktilistel aladel jääb alla 5 inimese ruutkilo-
meetri kohta, mida on tunduvalt vähem kui kusagil mujal liidus, välja  arvatud Põhja-Šoti mägismaa ja 
Šoti saared
11.
Keskmine SKP inimese kohta nendes piirkondades moodustab 87% EL-i keskmisest, mis on oluliselt 
madalam kui nende riikide keskmine. Samuti on 
tööpuuduse tase nimetatud riikide keskmisest kõr-gem. Üldiselt on Rootsis suur teenindussektori 
töökohtade osakaal, seda eriti avalike teenuste 
osas, samal ajal kui Soomes töötab rohkem inime-si põllumajanduses ja tööstuses, eriti puidu-, tsellu-
loosi- ja paberitööstuses. 
Rootsi vastavates piirkondades peatus SKP kasv 
1990ndate aastate keskel (olles vaid alla poole EL-
i keskmisest) ja tööhõive tase ei ole taastunud pä-
rast töökohtade suurt vähenemist majanduslangu-se ajal 1990ndate aastate algul. Elanike arv vähe-
neb tempos, mida on muudes regioonides tähelda-
tud tavaliselt ainult tõsiste strukturaalsete problee- 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 321.6 Muutused rahvastikus, 1996-1999: põhikomponendidEUROPEAN SPATIAL PLANNING
OBSERVATION NETWORK
© EuroGeographics: administratiivpiiride liit01 0 0 500 kmpositiivne migratsioonibilanss ja positiivne loomulik iive
positiivne migratsioonibilanss ja negatiivne loomulik iive
negatiivne migratsioonibilanss ja negatiivne loomulik iivepositiivne migratsioonibilanss ja negatiivne loomulik iivenegatiivne migratsioonibilanss ja positiivne loomulik iivenegatiivne migratsioonibilanss ja positiivne loomulik iiveRahvaarvu juurdekasv
Rahvaarvu langus
andmed puuduvadAT , CH, DE, FI, EL, MT , NL, PT , SE, UK: NUTS2
Allikas: ESPON-i andmebaas
Andmete päritolu:
EL15 ja N12: Eurostat;Norra ja Šveits: Riikide statistikaametid
See kaart ei peegelda vältimatult ESPON-i
monitooringukomitee arvamust
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 33mide puhul. 1990ndate aa state jooksul kaotasid 
Kainnu ja Lapimaa Soomes keskmiselt 1 % elanik-
konnast aastas, samal ajal kui Norrbotten Rootsis 
kaotas aastas 0.6% oma elanikkonnast12 (tabel 
A1.8).
Geograafiliselt ebasoodsate
piirkondade ühised probleemid 
Vaatamata sellele, millises EL-i osas need piirkon-
nad asuvad, on neil kõigil ühiseid probleeme juur-depääsuga suurtele turg udele ning kaugusega tur-
gudest. See omakorda lisab transpordikulutusi ning pidurdab majandusarengut. Samal ajal on infrastruktuuri ülesehitamine ning kulutused tervis-
hoiu- ja haridussüsteemile ning muudele põhitee-
nustele tavaliselt samuti suuremad seoses maasti-ku iseärasuste ning asuk oha eraldatusega; samuti 
on nende kulutuste vajalikkust raskem põhjenda-da, kuna teenindatavate inimeste arv on väike. 
Paljudel juhtudel on elanike arv või turu suurus 
allpool kriitilist piiri, et investeeringuid majandusli-
kus mõttes põhjendada. Sellele probleemile lisan-dub elanikkonna vananemine ja vähenemine, kui 
noored lahkuvad (kaart 1.6). 
Saarte puhul tundub elanikkonna kriitiliseks hul-
gaks olevat umbes 4000–5000, millest suurema 
arvu korral on elanike hulgas tavaliselt suhteliselt 
palju noori inimesi ning tervishoiu- ja haridusasu-tused toimivad hästi. Allapoole seda arvu ületab 
väljaränne sisserände, elanikkond vananeb ning 
halvasti toimivad teenused on tavalised.  
EL15 mägipiirkondades on elanikkonna tihedus 
(51 inimest km
2) vähem kui pool EL-i keskmisest, 
kuigi vahetult ümbritsevatel aladel on see tavaliselt 
palju kõrgem, peegeldades  nende suhtelist atrak-
tiivsust elu- ja töökohana. Vaatamata sellele, et keskmiselt toimub pidev  elanikkonna vähenemine, 
on tekkinud piirkondi, mis tõmbavad ligi inimesi ja 
uusi ettevõtteid. Liituvates riikides on pilt sarnane, ehkki rahvastikutihedus nendes piirkondades on peaaegu kaks korda suurem kui EL15-s ning ainult 
pisut allpool muude piirkondade keskmisest. Võrdsem juurdepääs üldist majandushuvi 
pakkuvatele teenustele 
Territoriaalse ühtekuuluvuse põhitingimuseks on, 
et vaatamata mõnedes piirkondades esinevatele 
raskustele, peab kõigi inimeste jaoks elukohast 
sõltumata olema tagatud võrdne juurdepääs põhi-rajatistele, hädavajalikele teenustele ja teadmistele 
— mida kokku mõistetakse termini all "üldist ma-
jandushuvi pakkuvad teenused". 
Ligipääs efektiivsele transpordisüsteemile ja piisav 
ühendus EL-i tuumikalaga on regiooni perifeersuse 
määratlemise esmaseks mõõdupuuks. Piirkonnad, kus on parem juurdepääs turgudele, on reeglina 
teistest kõrgema tootlikkusega ning konkurentsi-
võimelisemad. Käesoleval ajal on teedevõrk EL-i keskosas üldiselt palju rohkem arenenud kui ääre-
aladel, ning kuigi kiirteede ehitamine on viimasel 
ajal elavnenud, on maanteid, mis viivad ääreala-delt keskossa, kuhu on ko ondunud turud, palju 
vähem kui mujal. Eriti ha lb on olukord Eesmärk 1 Mägipiirkondade ligipääsetavus 
Hiljuti läbiviidud mägipiirkondade uuringu kohta 
koostati indeks, et liigitada mägipiirkonnad vastavalt 
ligipääsetavusele. Seejuures võeti arvesse kaugus 
linnulennult riigi pealinnast, teistest linnadest ning 
ülikoolidest ja tervishoiuasutustest, samuti ka 
transpordivõrgu tihedus (maanteed, raudteed, 
lennujaamad).  
Mägipiirkonnad, millele juurdepääsu võib lugeda väga 
heaks või heaks, asuvad nä iteks Põhja-Inglismaal, 
Sitsiilias ja Slovakkias. Samuti kuuluvad sinna Alpid, Karpaadid, Sudeedid, kõik Saksamaal asuvad 
piirkonnad, Ardennid, samuti kolm piirkonda 
Hispaanias ja kaks Portugalis. Keskmise 
ligipääsetavusega alad ümbritsevad eelmist kahte gruppi. Nende hulka kuuluvad piirkonnad Kreekas, 
Walesis, Hispaanias ja Soomes ning Keskmassiiv 
Prantsusmaal. Halva juurdepääsuga piirkonnad 
asetsevad kolmandast grupist põhjas, eriti Šoti 
mägismaal ja Šoti saartel ning enamikus Soome ja 
Rootsi mägipiirkondades. 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 34aladel Portugalis, Kreekas, Iirimaa lääneosas ja 
Balti riikides (kaart A1.5) 
Sama kehtib isegi suuremal määral raudtee kohta, 
kuna enamikel äärealadel ei ole raudteevõrgu ehi-tamine maanteede rajamisega sammu pidanud. 
Rumeenia, Bulgaaria, Lõuna- ja Kesk-Itaalia ning 
Põhja-Taani, samuti Kreeka ja Hispaania Madridi-Sevilla kiirraudteest kaugemal asuvate piirkondade 
raudteeühendus EL-i tuumikaladega on väga halb 
(kaart A1.6). 
Õhu kaudu on ühendus tuumikaladega oluliselt 
parem, sest isegi kõige kaugematel äärealadel on 
olemas rahvusvahelised lennuväljad, kuigi lennu-
ühenduse parandamist tuleb vaadelda seoses ül-
diselt õhuteed mööda transporditavate kaupade 
väikese hulgaga (kaart A1.7). 
Ehkki üleeuroopalise võrgu loomine parandab 
ühendust, eriti liituvates riikides — kõige rohkem 
Bulgaarias ja Rumeenias—, on selle mõju erineva-tes piirkondades ja ääremaadel väga erinev — 
olenevalt sellest, kui hea on nende ühendus pea-
teedega, mis omakorda sõltub riigisiseste teise astme teede seisundist. 
Juurdepääs uutele tehnoloogiatele, eeskätt info- ja 
kommunikatsioonitehnoloogiale, on eriti tähtis äärealade ja geograafiliselt ebasoodsate piirkon-
dade jaoks. Mitte ainult sellepärast, et need vä-
hendavad vahemaade tähtsust või EL-i tuumik-alasse jõudmise aega, vaid olulisem on asjaolu, et 
nende halb kättesaadavus või selle puudumine 
kahjustab peaaegu kindlas ti asjaomaste regiooni-
de arenguväljavaateid ning on põhjuseks, miks 
sinna ei asutata ettevõtteid. 
Arengu prioriteedid 
Ehkki majanduslikud ja sotsiaalsed tingimused on 
geograafiliselt ebasoodsates piirkondades väga 
erinevad, on nad tavaliselt vähem jõukad ning neil 
on suurem tööpuudus kui asukohariigis või ääre-
alal, mille koosseisu nad kuuluvad. Kui jätta viima-
timainitud regioonid kõrv ale, mõjutavad asukoha-riigi majandusnäitajad se llest hoolimata vältimatult 
nii SKP-d inimese kohta kui tööhõivet.  
Geograafiliselt ebasoodsad asjaolud ei tähenda 
alati ebasoodsaid majandustingimusi. Tegelikult on elu korduvalt näidanud, et neist võivad kujuneda 
hoopis eelised, mis avavad sootuks uusi arengu-
perspektiive. Lisaks sellele kuuluvad paljud nen-dest piirkondadest EL-i lo oduspärandi hulka ning 
seal asub palju kohti, ku s puhata, nautida kultuuri-
lisi või muid väärtusi. Ainuüksi see võiks olla põh-juseks need alles jätta ning seal asustus säilitada, 
mis omakorda tähendab, et on tähtis parandada 
ühendusi ning säilitada või arendada hädavajalikke teenuseid. 
Samavõrra tähtis on, et valitud majandusarengu 
suund järgiks looduspärandi hoidmist ega ohus-taks neidsamu geograafilisi iseärasusi, mis on või 
võivad olla nende kui asukoha suhteliste eeliste 
võtmeaspektiks, olgu tegemist inimeste elukoha või firmade asukohaga. Se ega kaotab koos tead-
musmajanduse arenguga täht sust toormaterjalide 
või isegi suurte turgude lähedus asukohale ning hoopis suuremat tähtsust hakkab omandama at-
raktiivne looduslik ja füüsiline keskkond – kuid 
loomulikult peab olema tagatud hädavajalike tee-nuste ja eelpoolkirjeldatud asutuste kättesaadavus. 
Seega tuleks taoliste tundlike alade majandus-
arengut planeerides isegi rohkem kui mujal silmas pidada looduskeskkonna säilitamise ja kaitsmise 
vajadust, kuid see ei tähenda mitte ainult nimeta-
tud prioriteedi integreerimist investeerimisotsuste tegemise protsessi — vaid  kus iganes võimalik — 
tuleks otsida valikuid, mis parandaksid loodus-keskkonda, tugevdades samas ka piirkonna kon-kurentsivõimet. Taolisteks näideteks, kus võidavad 
mõlemad osapooled, on varem kasutusel olnud 
tööstuspiirkondade puhastamine ja nende kasuta-
mine muuks äritegevuseks, raudteeühenduse mo-
derniseerimine ühenduse parandamiseks (uute 
kiirteede ehitamise asemel) või puhaste ja uuene-vate energiaallikate kasutuselevõtt, et asendada 
kivisöel või naftal töötavaid elektrijaamu, mis kasu-
tavad mitteuuenevaid loodusvarasid ja saastavad atmosfääri. 
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 35© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 km1.7 Territoriaalne mitmekesisus : maastiku killustatuse aste
vähem kui 20% maastikustCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
20% kuni 50% maastikust; väga killustatud
20% kuni 50% maastikust; mõõdukalt killustatud
20% kuni 50% maastikust; vähe killustatud
rohkem kui 50% maastikust
täisehitatud maa-alad
andmed puuduvadMaastik = kõik maa-alad (NUTS3 tasand)
välja arvatud täisehitatud maa-alad
ja põllumajandusmaa.
Allikas: CORINE Landcover
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 36Ehkki valikuid, kus võidavad mõlemad osapooled, 
ei ole alati võimalik leida, peaks arengupoliitika 
keskseks elemendiks nii tu ndlikel aladel kui kõikjal 
mujal siiski olema selliste strateegiate järgimine, 
mis vähendavad miinimumini looduskeskkonna 
kahjustamist, et seda saaks pikka aega kasutada, 
vältides strateegiaid, mille puhul oleks tegemist lihtsalt lühiajaliselt kiiret kasvu tagava vahendiga. 
Keskkonnaprobleemid on teravad kogu EL-is, nii 
aladel, kuhu on koondunud enamus elanikkonnast ja seetõttu ka mitmesug une majandustegevus, kui 
ka aladel, kus on tegemist eeskätt põllumajanduse, kuid ka kaevandamise ja muude taoliste majan-dusharude survega lood usressurssidele. Need 
piirkonnad ei ole EL-i terri tooriumil võrdselt jaotu-
nud, vaid on koondunud teatud kohtadesse (kaart 
1.7). Nende piirkondade esmaseks vajaduseks on 
looduskeskkonna puhastamine ning edasiste kah-
justuste vältimine. Kuid mi tte väiksema tähtsusega 
ei ole looduskeskkonna jätkuva halvenemise takis-
tamine looduslikes või pool-looduslikes piirkonda-
des, kus on tegemist inimtegevuse jätkuva peale-tungiga, või mis on maha jäetud ning killustuvad 
üha enam või kus puudub loodusressursside kasu-
tamise kaitse. Seetõttu peavad need eesmärgid olema majandusarengu strateegia integreeritud 
osaks kogu EL-is, et oleks tagatud püsiv areng. 
Kasvu, tööhõivet ja konkurentsivõimet 
määravad faktorid 
Märtsis 2000 Lissaboni tippkohtumisel seadis Eu-
roopa Liit endale eesmärgiks saada kõige konku-
rentsivõimelisemaks ja dünaamilisemaks tead-
musmajandusega piirkonnaks maailmas, mis on võimeline pidevaks ja jätkusuutlikuks majandus-
kasvuks rohkemate ja paremate töökohtadega 
ning tihedama sotsiaalse ühtekuuluvusega. Selle-ga määrati kindlaks mitmed põhieesmärgid:  
x eelistada uuendustegevust ja ettevõtlikkust, 
luues selleks tihedamaid sidemeid uurimisinsti-
tuutide ja tööstuse vahel, arendades uurimis- ja 
arendustegevust soodustavaid tingimusi, pa-
randades juurdepääsu finantseerimisvõimalus-tele ja oskusteabele ning aidates kaasa uute äriettevõtete tekkimisele; 
x tagada täistööhõive, rõhutades vajadust teha 
töövõimalused kättes aadavaks, suurendada 
tööviljakust ja parandada  töö kvaliteeti ning 
edendada elu-kestvat õppimist; 
x kindlustada ühtne tööturg, mida iseloomus-
tavad vähene tööpuudus ning väikesed sot-
siaalsed ja regionaalsed erinevused töökoha 
leidmisel; 
x “ühendada” Euroopa, eriti läbi tihedama integ-
ratsiooni ning paranda des transpordi-, tele-
kommunikatsiooni- ja  energiavõrke; 
x kaitsta keskkonda, seda enam, et see kiiren-
dab uuendustegevust, ning juurutada uusi teh-noloogiaid, näiteks energee tikas ja transpordis. 
Euroopa ühtekuuluvuspoliitika teeb suure panuse 
nendele eesmärkidele, eriti piirkondades, kus on 
kasutamata majanduslikku ja tööhõive potentsiaali, mida saab realiseerida eesmärgipäraste ühtekuu-
luvuspoliitiliste meetmetega, aidates seeläbi kaasa  
kogu EL-i majanduskasvule. 
Poliitilisest vaatenurgast nõuab pidev regionaalne 
areng riiklikul tasandil lood ud soodsaid tingimusi, 
eriti makroökonoomilises keskkonnas, mis eden-
dab majanduskasvu, tööhõiv et ja stabiilsust ning 
maksu- ja regulatoorset süsteemi ning aitab eden-
dada ettevõtlust ja luua töökohti. 
Regionaaltasandil on vaja täita kaks täiendavat 
tingimuste kogumit. Esimene neist on nii sobiva 
baasinfrastruktuuri (toimivate transpordi-, tele-kommunikatsiooni- ja energiavõrkude, piisavate 
veevarude ning soodsate keskkonnatingimuste jm. 
näol) kui ka sobivate oskust e ja väljaõppega tööjõu 
olemasolu. Reaal- ning inimkapitali tugevdamine 
koos institutsiooniliste abivahendite ja administra-
tiivvõrgustiku täiustamisega kohapeal on eriti oluli-ne Eesmärk 1 piirkondades ja liituvates riikides, 
kus mõlemad on praegu suurel määral puudulikud. 
Teine tingimuste kogum, mis on otseselt seotud 
teadmusmajanduses tähtsate piirkondliku konku-
rentsivõime teguritega, sisaldab kõrgeima tähele-
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 37panu osutamist uuendustege vusele, laialdast juur-
depääsu info- ja kommunikatsioonitehnoloogiale ja 
selle efektiivset kasutamist ning seda, et areng 
peab olema keskkonnaalaselt jätkusuutlik. See tingimuste kogum on seotud “immateriaalsete” fak-
toritega, mille seos äritegevuse konkurentsivõime-
ga on vahetum kui esimese tingimuste kogumi pu-
hul. Nende hulka kuuluvad muu hulgas piirkondlik 
majandusvõimsus, et genereerida, levitada ja ka-
sutada teadmisi ning sel viisil säilitada efektiivset piirkondlikku innovatsioonisüsteemi; ärikultuur, mis 
soodustab ettevõtlust ja koostöövõrgustike ole-
masolu ning üksikute tegevusalade kogumeid. 
Need kaks tingimuste kogu mit on tihedalt seotud. 
Mõlemad tuleb erinevas mahus integreerida pika-
ajalisse arengustrateegiasse, millel on selgelt määratletud ja kooskõlastatud eesmärgid ning po-
liitiline kohustus nende rakendamist toetada. Täp-
ne fokuseerimine ning eesmärgiks seatud faktorite struktuur sõltuvad stardipositsioonist, antud piir-
konnale iseloomulikest joontest, valitsevatest asja-
oludest, senisest arenguteest jne. Neid tuleb aja jooksul kindlasti muuta, ku na toimub areng ja asja-
olud muutuvad. Seetõttu ei ole olemas unikaalset ega muutumatut eduka regionaalarengu retsepti. Olemasolevate majanduslike,  sotsiaalsete, kultuu-
riliste ja institutsiooniliste iseärasuste juures peab iga piirkond leidma arenguks endale sobiva poliitikameetmestiku. 
Mõlema tingimuste kogumi jaoks on õigustatud 
riiklik sekkumine, kui turg ei toimi. See on selge inimkapitali või transpordi ning muu infrastruktuuri 
puhul, mis on olemuselt üldkasutatavad hüved, 
kuhu investeerimisel on ni ihästi sotsiaalne kui fi-
nantsaspekt, kust investorid (nagu näiteks tööand-
jad, kes investeerivad oma töötajate väljaõppesse) 
ei saa kogu kasumit kergelt või ökonoomselt välja võtta. Kuid see puudutab ka tehnoloogilist oskus-
teavet, millele on samuti  omased mõned üldkasu-
tatavatele hüvedele iseloomulikud jooned, kuivõrd kulutused selle kättesaadavaks tegemisel paljude-
le kasutajatele on mada lad võrreldes selle aren-
duskuludega. Niisiis, kuna teadmiste loojad (uus 
tehnika jne) ei saa endale haarata kogu uuendus-tegevusega kaasnevat tulu, on kalduvus seda 
valdkonda alainvesteerida. 
EL-i ühtekuuluvuspoliitika ülitähtsaks osaks on ai-
data piirkondadel, eriti vähemsoodsatel, kindlusta-
da ja arendada oma majanduslikku ja tööhõive po-
tentsiaali kooskõlas neile omaste suhteliste eelis-
tega. Selles mõttes sõltub  piirkondliku konkurent-
sivõime arendamine tootmisstruktuuri modernisee-
rimisest ja mitmekesistami sest, niipea kui on saa-
vutatud füüsilise infrastruktuuri ja inimkapitali ole-
masolu. See tähendab muu hulgas teadmuspõhise 
majanduse ja uuendus tegevuse toetamist. 
Lõpuks tuleb rõhutada kahte punkti. Esimene neist 
on regionaalarengu seisukohalt äärmiselt tähtis 
inimkapital ning regioonide institutsiooniline ja hal-
duspädevus, kuna see määrab ära toetused ärite-gevusele ning avalik-eraõigusliku partnerluse ja 
koostöö laadi ja ulatuse kõigi arenguprotsessis 
osalevate poolte vahel. Seda punkti vaadeldakse lähemalt allpool. 
Teine, nagu eelpool rõhutatud, on samaväärselt 
tähtis nõue igati arvestada keskkonnakaitse vaja-dustega, et valitud arengutee oleks jätkusuutlik. 
See vajadus lõikub kõigi edasise arengu käigus 
rakendatavate abinõudega, kuid ta puudutab eriti investeeringuid füüsilisse infrastruktuuri, kus po-
tentsiaalne konflikt eriti transpordivõrkude varusta-
tuse parandamise ja keskkonnakaitse vahel on 
kõige teravam. 
Aruande selle peatüki ülejäänud osas vaadeldakse 
ülalkirjeldatud tingimustekogumite erinevuste ula-tust laienenud EL-is. 
Transpordi infrastruktuur 
Efektiivne transpordisüst eem on regionaalse ma-
jandusarengu vajalik tingimus, kuigi ainult trans-pordialal tehtud uuendused ei ole tõenäoliselt pii-
savad, et tagada majanduskasvu, osalt seetõttu, et 
parem juurdepääs turgudele, mida nad võimalda-vad, annab ka väljaspool asuvatel tootjatele võima-
luse kergemini kohalikule turule tulla.  
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 38Üle kogu EL15 tervikuna suurenesid viimase aas-
takümne jooksul märkimisväärselt nii kauba- kui 
reisijatevedu — kaubavedu (mõõdetud tonnkilo-
meetrites) peaaegu kolmandiku võrra, moodusta-des umbes poole SKP kasvus t; reisijatevedu (reisi-
jakilomeetrites) 16% ümber.  
Transpordivood 
Sõiduauto on prioriteetne reisijateveo vahend. 
2000. a. tehti EL-is 78% kõ igist reisidest (läbitud 
kilomeetrite koguarvu põhj al) autoga. Ent kuigi se-
da on rohkem kui 1970. a., mil vastav näitaja oli 74%, on see veidi väiksem 1990. a. näitajast, nagu 
ka bussidega sooritatud reiside hulk, mis langes 
alla 9% koguarvust. Seevastu lennureiside arv 
tõusis, kuigi see moodustab ikkagi ainult 6% kogu 
reisijateveost. Raudteetransport moodustab pea-
aegu sama suure osa — ainult veidi üle 6% kogu-mahust. See on püsinud peaaegu muutumatuna 
alates 1990. a., kuid on  langenud rohkem kui 10% 
näitajalt aastal 1970.  
Suur 32%-ne tõus kaubavedudes (v.a. meretrans-
port) 1990ndatel aastatel langes enamjaolt maan-
teevedude arvele, mis regis treerisid 38%-se tõusu. 
Umbes 75% kõikidest kaubavedudest toimub 
maanteel, kuid ainult 14% raudteel. See näitaja on 
pidevalt langenud 30%-lt 1970. a. ja 18%-lt 1990. a.  
Võrreldes ülejäänud EL-iga on kõigis kohesioonirii-
kides maanteed mööda veetavate kaupade osa-kaal suurem, antud näitaja ulatub 85%-lt Hispaa-
nias kuni 98%-ni Kreekas (kuigi peab märkima, et 
Itaalias ja Ühendkuningriigis on vastavad näitajad sarnased). Veelgi enam, maanteed mööda teosta-
tav kaubavedu on neis riikides suurenenud kiire-
mas tempos kui ülejäänud EL-is, osaliselt peegel-dades SKP suuremat kasvu, kuid ka efektiivse al-
ternatiivi puudumist, vaatamata struktuurifondide 
suuremahulistele invest eeringutele transpordi-
võrku.
Liituvatest riikidest Rumeenias ja Bulgaarias on 
kaubaveod üleminekuperioo dil märkimisväärselt 
vähenenud, peegeldades SKP langust ja majan-dustegevuse ümberstruktureerimist eemale raske-
tööstusest; samuti ka Slovakkias ja Sloveenias, 
kuigi vähemal määral. Enamuses teistes riikides 
on need tõusnud, eriti Lätis ja Eestis.  
Sellest hoolimata on liituvates riikides transpordi-
tavate kaupade koguarv SKP suhtes vaid pool EL-i 
tasemest.  
Aastal 2000 teostati liituvates riikides peaaegu 
pool kaubavedudest maanteel, ning 38% raudteel, 
mis on tunduvalt rohkem kui praeguses EL-is. Siis-ki on Bulgaarias ja Tšehhi Vabariigis maanteel 
transporditud kauba hulk lähedane EL-i keskmise-
le, kuid Balti riikides ja Slovakkias moodustab see ainult umbes kolmandiku või vähem.  
Kuid suhtelised osakaalud muutuvad kiiresti ning 
kaubaveod suunduvad raudteelt maanteele. Tõe-poolest — kõigest neli aastat enne aastat 2000 oli 
kaubaveo maht raudteel peaaegu sama kui maan-
teel. Milline on olukord tulevikus, ei sõltu ainult ma-
janduskasvu tempost, vaid ka selle struktuurist — 
millise ulatuseni kasvab nõudlus teenuste järele 
võrreldes kaubanõudlusega — ja efektiivsete al-ternatiivsete transporditeede (raudtee või meretee) 
kättesaadavusest. 
Puuduvad võrdlevad andmed reisijateveo kohta 
liituvates riikides, kuigi mõningaid vihjeid maantee-
transpordi kasutamise ka svu kohta võib saada, 
võrreldes isiklike autode hulga ja busside arvu 
suhtes elanikkonnaga. Aastatel 1996–2000 kasvas 
kõikides liituvates riikides kokku sõiduautode arv 
üle 20% elanikkonna suhtes, üle 50%-ne kasv oli Lätis ja Leedus ning üle 30% Rumeenias. See oli 
siiski vaid veidi suurem tõus kui EL-is. 2000. a. oli 
isiklike sõiduautode arv võrreldes elanikkonnaga seetõttu ikkagi ainult veidi üle poole EL-i keskmi-
sest, lubades olulist tõusu lähiaastatel seoses sis-
setulekute kasvuga.  
Samal ajal sõltub suhe si ssetulek inimese kohta 
ning isikliku sõiduauto omamine ka teistest faktori-
test, nagu ühistranspordi olukord ja asulate struk-tuur. Portugalis on seetõttu rohkem sõiduautosid 
kui  EL-is keskmiselt  ja eriti viimastel aastatel on 
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 391.8 Kiirteede tihedus, 2001
0
0-7 5
75 - 150
150 - 250
> 250
andmed puuduvadEL15 = 100
LT , LV, EE: NUTS0
Allikas: Eurostat
© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
Indeks, km kiirteid maismaaterritooriumi ja rahvastiku suhtes
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 40see arv väga kii resti kasvanud. Itaalias on see 
suurem kui mujal liidus, samal ajal kui Taanis on 
see tublisti alla keskmist ning sama, mis Tšehhi 
Vabariigis. Järelikult ei sõltu isiklike sõiduautode arvu kasv tulevikus ning sellega seoses ka sõidu-
autode kasutamine liituvates riikides mitte ainult 
sissetulekutest, vaid ka transpordisüsteemi aren-gut puudutavatest poliitilistest otsustest. 
Transpordivõrk 
Maanteed 
Võrreldes maantee või raudtee infrastruktuuri eri 
riikide vahel tuleb olla ettevaatlik erinevuste tõttu klassifikatsioonimeetodites.  
Kuigi teedevõrgu kogupikkus EL15-s on jäänud 
alates 1991. a. üldjoontes muutumatuks, on kiir-
teede pikkus kasvanud 27%. Paljud uutest kiirtee-
dest on ehitatud kohesiooniriikidesse, eriti Portu-
gali ja Hispaaniasse.  
Sellest hoolimata on teedevõrgu tihedus
13 Hispaa-
nias ja Kreekas tervikuna alla poole EL15 keskmi-
sest ning Portugalis on see samuti alla keskmist, kuigi ainult veidi. Seevastu Iirimaal on see tublisti 
üle keskmise.  
Eesmärk 1 piirkondades kokku on tihedus endiselt 
umbes kaks kolmandikku EL15 keskmisest. Tei-
sest küljest tõusis kohesiooniriikide kiirteedevõrgu 
tihedus umbes 80%-lt EL15 keskmisest 1991. aas-tal 10%-ni üle keskmise aastal 2001. See tõus oli 
siiski koondunud eeskätt Hi spaaniasse ja Portugali 
ning tihedus on endiselt väga palju allpool kesk-
mist Kreekas ja Iirimaal. Eesmärk 1 regioonides 
tervikuna oli aastal 2001 kiirteedevõrgu tihedus 
80% ümber EL15 keskmisest, tõus umbes kahelt kolmandikult allapoole keskmist aastal 1991 (kaart 
1.8). 
Liituvates riikides kipub teede tihedus olema ma-
dalam kui EL15-s ja kiirteede tihedus on ikka veel 
palju madalam. EL15 kiirte ede tihedus on ligi 6 
korda kõrgem kui liituvates riikides kokku, suuresti 
peegeldades väheseid kiirteid suuremates riikides 
võrreldes maa-alaga. Poolas oli seega aastal 2001 ikka ainult umbes 400 km kiirteid, vähem kui Lee-
dus ja Sloveenias (435 km) ning Rumeenias ainult 
113 km. Eestis oli kiireteid vähem kui 100 km ja 
Lätis polnud neid üldse. Isegi Tšehhi Vabariigis oli vaid veidi rohkem kui 500 km kiirteid ja Ungaris 
umbes 450 km.  
Kuigi uute teede ehitamine  toimub mõnedes riiki-
des võrdlemisi kiires tempos — Poolas kasvas kiir-
teede pikkus kolme aasta jooksul 1998–2001 üle 
50% — on need koondunud üksikutesse piirkon-dadesse, kas pealinnade ümber või läände suun-
duvatele transiitteedele. Po olas on seetõttu umbes 
75% kiirteedest koondunud ainult kolme piirkonda 
— Alam-Sileesia, mis piirneb Saksamaaga; Opole, 
mis piirneb Alam-Sileesia ja Tšehhi Vabariigiga 
ning Masoovia, kus asub Varssavi. Tšehhi Vabarii-gis on samasugune kontsentratsioon Prahat ümb-
ritsevas Kesk-Tšehhi piirkonnas ja lõunas Ji-
hovychodis, mis piirneb Austria ja Slovakkiaga. Rumeenias asuvad peaaegu kõik kiirteed Bukares-
ti ümbruses. 
Samal ajal on teiste teede olukord võrreldes kiir-
teedega tavaliselt kehv. Peaaegu kõik maanteed 
on paremal juhul kahesuunalised ja enamasti keh-
vas seisus puuduliku korrashoiu tõttu mitmete aas-tate jooksul enne  ja pärast üleminekuprotsessi al-
gust. 
See võib aita mõista murettekitavaid näitajaid 
maanteedel toimuvate surmaga lõppevate liiklus-
õnnetuste kohta, mida aastal 2001 oli miljoni auto 
kohta oluliselt rohkem kui enamikus EL-i liikmesrii-kides. Lätis oli vastav näitaja peaaegu 900 surma 
miljoni auto kohta, Leedus ja Poolas üle 500 ning 
Ungaris, Eestis, Bulgaarias ja Slovakkias vaid ai-nult veidi vähem võrreldes pisut üle 300-ga His-
paanias, Portugalis ja Iirimaal ning ainult umbes 
150-ga Ühendkuningriigis. (Kreeka või Itaalia kohta andmed puuduvad.) Seevastu on vastavad näita-
jad sarnased mõnede Eesmärk 1 piirkondadega, 
eriti Hispaanias , kus Castilla-León’is ja Castilla-La 
Mancha’s oli maanteedel üle 600 surma miljoni 
auto kohta, ning Extremaduras üle 450. 
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 41Raudtee infrastruktuur 
Kuna liine on suletud, on EL15 raudteeliinide ko-
gupikkus umbes 3% väiksem kui aastal 1991 ja 
10% väiksem kui aastal 1970. Neljas kohesiooni-
riigis kokku on raudteevõrgu tihedus (s.t. pindala ja elanikkonna suhtes) ainult umbes 55% EL-i kesk-
misest, kuigi Iirimaal kõrgem kui teistes kolmes 
riigis (80% keskmisest). Eesmärk 1 piirkondades tervikuna on raudteede tihedus umbes 75% EL15 
keskmisest ja alates aastast 1991 on see vähe 
muutunud.  
Viimase aastakümne jooks ul on raudteevõrku veidi 
moderniseeritud, elektrifitseerides rohkem liine 
(40% kogumahust 1991. aastal 47%-ni aastal 2001), kuid üherööpmelis e raudtee muutmisel ka-
herööpmeliseks on areng olnud piiratud (39%-lt 41%-ni). Muutused kohesioo niriikides ja Eesmärk 
1 piirkondades on olnud väga sarnased ülejäänud 
EL-iga, nii et vahe esimeste ja viimase vahel säilib. 
Keskmiselt elektrifitseeriti nii kohesiooniriikides kui 
Eesmärk 1 piirkondades aastal 2001 umbes 40% 
liinidest; kaherööpmelised olid neist kohesioonirii-
kides ainult 24% ning Eesmärk 1 piirkondades ai-nult veidi üle 13%. Kuid olukord erineb märkimis-
väärselt kohesiooniriikide siseselt. Kreekas ei ole 
ühtegi elektriraudteed ja Iirimaal ainult umbes 2%; samal ajal kahekordistus see arv Portugalis aasta-
tel 1991–2001, jõudes rohkem kui 30%-ni. 
Liituvates riikides on raudteevõrgu üldine tase halb 
ja peegeldab aastakümneid kestnud alainvestee-
rimist. Elektri- ja kaherööpmeliste raudteeliinide 
hulk on alla EL-i keskmist, kuigi sarnane kohesioo-niriikide tasemele ja kõrgem kui Eesmärk 1 piir-
kondades.  
Tavaliselt on raudteevõrk tehniliselt vananenud, 
raudteede kandevõime on ebapiisav, suur osa 
rööpmetest on vanad ja defektsed, rööpavahe on 
eri kohtades erinev, nagu ka elektritoitesüsteemid, mis takistavad koostalitlusvõimet. Sellest tulene-
valt jäävad maksimaalsed lubatud kiirused reeglina 
vahemikku 90-110 km/h ning võivad magistraallii-nide pikkadel lõikudel olla isegi nii madalad kui 40–
60 km/h. Sõiduautode arvu tõus edestab juba teedevõrgu 
uuendusi ja põhjustab ummikute ja keskkonna 
reostuse kasvu. Poliitiliste otsuste tegijate ees on 
raske valik, sest kuigi teedevõrku on kahtlema vaja uuendada, toob see endaga kaasa sõiduautode 
arvu tõusu. Tõenäoliselt tõmbavad nad ressursse 
ära ka võrdselt vajalikult raudteede ja ühiskondliku 
transpordi moderniseerimiselt, mis võiks aidata 
vähendada isiklike sõiduautode kasutamist ja nii 
vähendada sellest tingit ud keskkonnaprobleeme. 
Kuigi raudtee kasutamine nii reisijate- kui kauba-
veoks on vähenenud seoses maanteede kasuta-mise kasvuga, jääb see ikkagi oluliselt suuremaks kui EL-is. Küsimus on, kui kauaks. Uute raudteelii-
nide rajamine või olemasolevate uuendamine on 
praegu ehitatavate või planeeritavate üleeuroopa-
liste võrkude võtmeosaks. Siiski tundub liituvates 
riikides arusaadavatel põhjustel rõhk olevat uute 
maanteede ehitamisel. Samal ajal ei piirdu neis riikides vajadus raudteevõrku moderniseerida kau-
geltki mitte uute ja paremate ühenduste rajamise-
ga olemasolevatesse EL-i liikmesriikidesse.  
Hiljutised prognoosid viitavad sellele, et kaubave-
dude maht maanteel on aastal 2020 EL15-s 67% 
suurem kui aastal 2000. Prognoosid liituvate riikide kohta lubavad selle kasvu kahekordistumist. Kui 
nende riikide SKP suureneb kiiremini kui praegus-
tes liikmesriikides, mis on oluline lähenemise sei-sukohalt, võib kaubav edu maanteedel kasvada 
veelgi rohkem. 
Lähisõitude laevandus ja siseveeteed  
Pidades silmas eeldatav at maanteeliikluse kasvu 
lähiaastatel ja sellest tulenevalt tõenäolist ummiku-
te suurenemist, tundub ahvatlev propageerida lä-
hisõitude laevanduse ja siseveeteede suuremat kasutamist, eriti kuna see toodab palju vähem 
reostust, on kaugelt ohutum ja tarbib vähem ener-
giat.  
Aastal 2000 kasutati EL15 sisekaubanduses 28%-i 
ulatuses meretransporti. Viimase aastakümne 
jooksul on Euroopa sadamate kogu kaubaliiklus, kaasa arvatud kolmandatesse riikidesse, kasvanud 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 42üle 20% ja konteinerveo d on rohkem kui kahekor-
distunud. Vahemere kontei nersadamates on liiklus 
suurenenud rohkem kui põhjapoolsetes sadamates 
ning aastal 2000 asus seal  3 EL-i 8-st konteiner-
sadamast (Gioia Tauro, Algeciras, Genova). 
Lähisõitude laevanduse arendamine liituvates 
riikides, kellest seitsmel on  rannajoon, võiks aidata 
taaselustada äärealade sadamaid ning toetada 
nende majandusarengut ja kergendada trans-
pordiprobleeme, kuigi selleks on vaja ka parandada ligipääsu nendele sadamatele. 
Siseveeteid mööda kulgeb umbes 4% EL15 kau-
baveost. Vaatamata kasutamise tõusule, on nende osatähtsus kogu kaubaveost viimase 10 aasta 
jooksul langenud. Ent nende tähtsus varieerub liidu 
siseselt tunduvalt. Sel ajal kui nende kaudu käib 
oluline osa kaubavedudes t Hollandis (43% kogu-
mahust), Saksamaal ja Belgias, ei kasutata neid üldse kohesiooniriikides.  
Liituvates riikides piirdub selle transpordiviisi kasu-
tamine suuresti Doonauga, mis läbib mitmeid riike. 
Kuid selle transpordiliigi suurema kasutamisega kaasneb tõsiseid probleeme, mitte ainult asjaolu, 
et siseveeteed on paljudes kohtades liiga madalad 
raskete kaubalaadungite transportimiseks ja kau-basadamad on rohkem hajutatud kui Austrias või 
Saksamaal, vaid tihti ei va sta need ka kandevõime 
standarditele. 
Kokkuvõttes tuleb eelseisvatel aastatel tegeleda 
järgmiste põhiliste väljakutsetega: 
x integreerida ja moderniseerida maanteede- ja 
raudteedevõrk liituvates riikides, et luua efek-
tiivsed ühendused olemasolevate teedevõrku-
dega praegustes liikmesriikides;  
x parandada ühendusi üleeuroopaliste võrkude-
ga, et võimaldada kõigil piirkondadel neist maksimaalset kasu saada; 
x parandada piiriüleseid ja transiitteid eriti uute 
liikmesriikide vahel ning uu te ja praeguste liik-
mesriikide vahel, et soodustada ja hõlbustada nendevahelise kaubanduse kasvu, millest pea-aegu kindlasti sõltub nende pikaajaline majan-dusareng; 
x arendada lähisõitude la evandust, mis on eriti 
tähtis äärealadel ja ka saarte jaoks, tugevda-des samal ajal sidemeid erinevate transpordilii-
kide vahel;  
x suunata EL-i investeeringuid selles suunas, et 
juhtida nii kauba- kui reisijatevedu maanteedelt 
raudteedele ja veeteedele, ning juhtida liiklus 
eemale ummistunud marsruutidelt;  
x arendada välja strateegia, et parandada juur-
depääsu äärepoolsematele piirkondadele ja nende ühendusele Euroopa kontinendiga, mis ei kuulu üleeuroopalise transpordivõrgu priori-
teetide hulka.  
Energia 
Juurdepääs puhastele, kindlatele ja konkurentsi-
võimelise hinnaga energiaallikatele on regionaal-
ses konkurentsis tähtis faktor. Kuid tarbimisega 
võrreldes ei toodeta primaarenergiat enamuses liikmesriikides piisavalt. Seda eriti kohesiooniriiki-
des, kes rahuldavad ainult väikese osa oma ener-
giavajadusest kohalikest allikatest, importides 80% või rohkem sellest, mida nad tarbivad (graafik 
1.10). Ühendkuningriik ja Taani on ainsad EL-i rii-
gid, kes on energia netoeksportijad. Enamus liitu-vaid riike on energia osas majanduslikult iseseis-
vamad, kuigi nad kõik on netoimportijad. Eriti Poo-
la ja Rumeenia, kes im pordivad vähem kui 12% 
oma energiavajadusest. Samal ajal moodustavad 
tahkekütused, mis on ü ldiselt keskkonnale kõige 
kahjulikumad, peaaegu 60 % liituvates riikides too-
detavast primaarenergiast, võrreldes ainult 13%-ga 
EL15-s. Poolas saadakse veidi alla 90% primaar-
energia toodangust tahkekütustest, Tšehhi Vaba-riigis umbes 85% ja Eestis üle 75%.  
Seevastu langeb tuumaenergia arvele 30% pri-
maarenergia toodangust EL-is (üle 80% Belgias ja Prantsusmaal) võrreldes liituvate riikide 16%-ga 
(kuigi Leedus ja Slovakkias rohkem kui 70%). 
Energia tarbimine varieerub peaaegu sama palju 
kui tootmine, seda põhiliselt erinevuste tõttu ma-
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 43jandustegevuse struktuuris, 
klimaatilistes tingimustes, 
määruste iseloomus, sotsiaal-
ses käitumises ja maksualas-tes poliitilistes otsustes. Üldi-
ne energia tarbimine inimese 
kohta liituvates riikides on sar-nane Kreeka ja Portugali 
tasemega ning palju madalam 
kui EL-i keskmine.  
Üldiselt kasvas tarbimine ini-
mese kohta Euroopa Liidus 
aastatel 1995–2001, seda eriti kohesiooniriikides, aga ka 
enamuses liituvatest riikidest, 
eranditeks vaid Poola, Malta, Bulgaaria ja Rumeenia. 
Kuid vaatamata suhtelise lt madalale tarbimisele 
inimese kohta, tarbisid kohesiooniriigid suhtes 
SKP-ga siiski EL15 keskmisest 17–35% rohkem 
energiat. Samal ajal oli tarbim ine liituvates riikides 
kokku peaaegu neli korda kõrgem (tuleb rõhutada, 
et SKP-d mõõdetakse siin eurodes, mitte ostujõu 
standardis). Aastatel 1995–2001 langes energia 
tarbimine SKP suhtes kõigis liituvates riikides, pal-judel juhtudel märgatavalt;  EL-is oli langus suhteli-
selt väike ning Portugalis ja Austrias oli väike tõus (graafik 1.11). 
EL-is tarbitavad primaarener-
giaallikad erinevad oluliselt 
tootmisallikatest, seda eriti nafta osas, millest suurem 
osa imporditakse ja millega on 
seletatav tarbimise oluliselt suurem osatähtsus võrreldes 
tootmisega niihästi olemas-
olevates kui uutes liikmesriiki-des (graafik 1.12). Taastuvate 
energiaallikate osatähtsuse 
suurendamine (nagu biomass, tuule- ja päikeseenergia ning 
samuti hüdroelekter) on EL-i 
poliitika ühine eesmärk ning komisjon on seadnud ees-märgiks kahekordistada taastuva energia osa EL-i üldises energiatarbimises 12%-ni aastal 2010. Kuid praegu erineb taastuvate energiaallikate ka-
sutamine riikide vahel tugevasti, peegeldades ühelt 
poolt erinevate allikate tarbimise lihtsust ja teisalt selles suhtes omaks võetud poliitikat.  
Taastuvad energiaallikad andsid 6% kogu ener-
giast, mida kasutati EL-is aastal 2001, see on vaid veidi rohkem kui vastav näitaja 1995. a. Kuid laie-
nenud EL-i paljudes riikides  oli see arv palju suu-
rem. Nii Lätis kui Rootsis oli see umbes 30% või 
-40-35-30-25-20-15-10-505
-40-35-30-25-20-15-10-505
PTATESCYEL ITBEFR
EL15DECZFISKUKNLSE SIDKMTLVBG LUHUIELTEEROPLmuutuse % 1.11 Sisemaise energia kogutarbimise muutus 
SKP ühiku kohta, 1995-2001
Allikas: Eurostat, energiastatistika0123456789
LUFISE BE NLFRDECZ
EL15UKAT IEDKEE SKCYSIES ITELHUBG PT LTPLMTLVRO01234567891995 2001 Tingkütusetonni (TOE) inimese kohta1.10 Sisemaine energia kogutarbimine, 1995 ja 2001
EL15, DE, ES, IT, NL: esialgsed andmed 2001
Allikas: Eurostat, energia statistika ja riikide statistika
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 44rohkem, Austrias ja Soomes üle 20% ning Eestis, 
Rumeenias ja Slovakkias 11% ümber, mis on vaid 
veidi väiksem kui Portugali näitaja (14%). Kõigis 
liituvates riikides kasvas aastatel 1995–2001 taas-tuvate energiaallikate kasuta mine, seejuures Lätis, 
Leedus ja Rumeenias oluliselt. See suurenes ka Soomes ja Rootsis, kuid vähenes mainitud kuue aasta jooksul Austrias ja Portugalis. 
Kõik neli EL-i energiapo liitika põhipunkti — varus-
tamise kindlus, siseturu  väljakujundamine ja kesk-
konnaalaste kaalutluste kaasamine ning samuti 
taastuvate energiate propageerimine — võivad 
avaldada ühtekuuluvusele positiivset mõju. Vä-hendades tarbitava energia hulka ühe toodangu-
ühiku kohta ja kasutades rohkem taastuvaid ener-
giaallikaid, saavad kõik liikmesriigid vähendada oma sõltuvust impordist ja niiviisi vältida oma ma-
janduse võimalikku laostumist, mida võib põhjus-
tada väline tarnešokk (nagu nt. järsk naftahinna tõus). Hoolikalt planeerides võib taastuvate allikate 
arendamine vähendada energi atootmise kahjulikke 
mõjusid keskkonnale (kuigi on hakatud tundma 
muret ökoloogilise kahju pärast, mida põhjustavad 
hüdroelektri tootmise kavad), pakkudes samal ajal 
eriti äärealade jaoks potentsiaalselt kuluefektiivset lahendust. Muu infrastruktuur regionaalse  
atraktiivsuse suurendamiseks 
Ei tohiks alahinnata sotsiaalse infrastruktuuri, 
sealhulgas eriti koolide, kõrgkoolide ja haiglate, 
tähtsust piirkondlikku konkurentsivõimet mõjutava 
faktorina. Kvaliteetse sotsiaalse infrastruktuuri olemasolu võib mõjutada otsust, kuhu investeerida 
ja luua firma, eriti siis, ku i asjaosalistel on suur va-
likuvabadus küsimuses, kus nad elavad ja tööta-
vad, ning kui neil on võimalik arvestada isiklike 
eelistuste ja perekondlike  huvidega. Järelikult on 
selline infrastruktuur muutumas tähtsaks osaks 
nende piirkondade arengupoliitikas, kes püüavad 
ligi meelitada suure lisandväärtusega teadmuspõ-
hiseid tegevusvaldkondi.  
Sotsiaalne infrastruktuur on tähtis ka elanikkonna 
säilitamise seisukohalt. He ade koolide olemasolu 
on muutumas üha tähtsamaks, kui inimesed otsus-
tavad, kus elada. Sellest annavad tunnistust erine-
vad kinnisvarahinnad. Samuti on lasteasutuste 
olemasolu otsustava tähtsusega faktoriks, mis määrab, kas paljud väikeste lastega naised saavad 
tööl käia või mitte, olles seega osapõhjuseks, miks 
mõnedes EL-i osades, eriti vaesemates piirkonda-des, on naiste tööhõive madal, ning miks mujal 
esineb palju osalise tööajaga töötamist
14. Selliste 
lasteasutuste olemasolu võib olla põhjuseks, miks 
inimesed ei koli ära mõnest 
perifeersemast maapiirkon-
nast, kus on aru saadud, et naistele töökohtade loomine 
on üheks võimaluseks julgus-
tada inimesi paigale jääma. 
Selles suhtes osutavad esi-
mese linnaauditi tulemused, 
et linnades, mis asuvad jõu-kamates piirkondades, on 
rohkem lasteasutuste kohti 
elaniku kohta kui linnades, mis asuvad vaesemates piir-
kondades. Audit viidi läbi 58-s 
Euroopa linnas, mis ühtekok-ku moodustavad 15% nende 
020406080100
BEDKDEELESFRIEITLUNLATPT FISEUK
EL15 BGCYCZEEHULTLVMTPLROSISK020406080100Tahkekütused Nafta
Maagaas Tuumaenergia
Taastuvenergia% üldisest1.12 Sisemaise kütteenergia tarbimise struktuur, 2001
Allikas: DG TRE N
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 45riikide elanikkonnast, kus nad asuvad. 
Eakatele inimestele on eluliselt tähtis, et vanemaks 
saades oleksid nende käsutuses head tervishoiu-
asutused. Mõnede inimeste jaoks on hoolduse olemasolu otsustavaks faktoriks, kas nad veeda-
vad oma pensionipõlve kohas, kus nad on seni 
elanud, või kolivad mujale. Samal ajal on head ter-vishoiuasutused võrdselt tähtsad turismipiirkonda-
des, eriti Lõuna-Euroopas, kus on soe kliima, ning 
kus püütakse ligi meelitada üha rohkem pensionä-re, kes teevad pikki või sagedasi puhkusereise, 
ning kelle puhul peatuskoha valikut mõjutab seal 
pakutav hooldus.  
Niisiis omab selles osas tähtsust, et samal ajal, kui 
EL-i lõunaosas on elaniku kohta sama palju arste, 
õdesid ja muid meditsiinitöötajaid nagu Põhjas, on haiglates tavaliselt vähem voodikohti elaniku koh-
ta.
Samal ajal kui Saksamaal ja  Prantsusmaal on 8–9 
voodit 1000 inimese kohta,  on Kreeka turismipiir-
kondades keskmiselt 5 või vähem voodikohta, ning 
Kentriki Elladas ja Peloponnisoses langeb see arv alla 3 ja Kesk-Kreekas alla 2. Sarnane on olukord 
Portugalis, kus on keskmiselt 4 voodit 1000 elaniku 
kohta, kuid Alentejos ainult 2½ ning Algarves 2. Hispaanias, kus keskmine number on samuti 4 
voodit 1000 elaniku kohta, on see arv Valencias ja 
Andaluusias ainult um bes 3. Itaalias on 
Campanias, Basilicatas ja Sitsiilias vähem haigla-
voodeid inimese kohta (umbes 4 voodit 1000 ela-
niku kohta) kui põhjapoolsetes piirkondades (ena-masti üle 5 voodi 1000 elaniku kohta).  
Eriti Itaalias peegeldab see erinevus osalt piirkon-
na elanikkonna vanuselist struktuuri ning fakti, et eakamad inimesed, kes koormavad tervishoiusüs-
teemi ebaproportsionaalselt suurte vajadustega, 
moodustavad lõunas palju väiksema osa elanik-konnast kui põhjas.
15 Teisest küljest on peaaegu 
kindel, et need arvud vähendavad ebavõrdsust lõunapoolsete ja põhjapoolsete piirkondade vahel, 
sest tuleb arvestada, et suure osa aastast on lõu-
napoolse piirkonna elanike arv turistide tõttu oluli-
selt suurem. Liituvates riikides on positsioon palju soodsam. Arstide, õdede ja teiste tervishoiutöötajate arv ela-
nikkonna suhtes on võrdne EL15-ga või isegi kõr-
gem, ning ka haiglavoodit e arv on suhteliselt kõrge 
— va Küpros (4 voodit 1000 elaniku kohta). Nii on 
Tšehhi Vabariigis umbes 11 voodit 1000 inimese 
kohta — rohkem kui praktiliselt üheski teises EU15 osas, ning Leedus ja Läti s ligi 9 voodit, mis on roh-
kem kui Saksamaal või Prantsusmaal, samal ajal kui kõige madalama arvuga riikides — Poolas ja Eestis — on ikkagi umbes 7 voodit 1000 elaniku 
kohta, mis on EL-i keskmisest kõrgem.  
Sotsiaalne infrastruktuur koos keskkonnatin-
gimustega on otsustava tähtsusega teguriks, mis 
määrab piirkonna elukvaliteedi ning on piirkonna 
konkurentsivõime seisukohalt sama tähtis nagu transpordisüsteemid ja mu ud traditsioonilisemad 
infrastruktuuri vormid. 
Inimressursid 
Näib, et Euroopa tööhõivestrateegia, millega tehti algust 1997. aastal, on aidanud kaasa tööhõive 
taastumisele majanduslanguse tingimustes. 1999. 
ja 2002. aasta vahel kasvas tööl käivate inimeste arv 6 miljoni võrra ning pikaajaline töötus langes 
4%-lt tööjõust 3%-le. Kuid samal ajal kui EL-i töö-
turul on saavutatud märki misväärset edu, esineb 
niihästi olemasolevates kui tulevastes liikmesriiki-
des jätkuvalt olulisi struktuurilisi puudusi. 
Hariduse tähtsus kasvab 
Hariduse tasandid mängivad peamist rolli Euroopa 
majandusnäitajate ning konkurentsivõime määra-
tlemisel
16. See on keskse tähtsusega ka inimese 
ees avanevaid võimalikke töökohti silmas pidades. 
Hariduse tasandist sõltub mitte ainult see, millised 
töökohad inimese ees avanevad, vaid põhimõtteli-selt ka see, kas inimene üldse suudab tööd leida või mitte. Inimesed, kellel on kolmanda taseme 
haridus, s.t. lõpetatud kõrgharidus või sellega 
võrdväärne kvalifikatsioon — leiavad tööd suurema tõenäolisusega kui inimesed, kellel on teise tase-
me ülemise astme haridus, kes omakorda leiavad 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 461.9 Haridustase, 2002
MadalKeskmineKõrge
% rahvastiku koguarvust 25-64© EuroGeographics: administratiivpiiride liit
0 2501250 km
< 19,2 19,2 - 28,0 28,0 - 36,8 36,8 - 45,6 >= 45,6 andmed puuduvadEL27 = 32,4Standardhälve = 17,7 Madal = teise taseme alumise astmeharidus või vähem Allikas: Eurostat% rahvastiku koguarvust 25-64< 35,05 35,05 - 43,35 43,35 - 51,65 61,65 - 59,95 >= 59,95 andmed puuduvadEL27 = 47,5Standardhälve = 16,59 Keskmine = teise taseme ülemiseastme haridus% rahvastiku koguarvust 25-64< 13,65 13,65 - 17,95 17,95 - 22,25 22,25 - 26,55 >= 26,55 andmed puuduvadEL27 = 20,1Standardhälve = 8,57 Kõrge = kolmanda taseme haridus
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 47töö suurema tõenäolisusega kui inimesed, kellel on 
vaid põhiharidus. See tendents, mis tulevikus seo-
ses teadmuspõhise majanduse jätkuva arenemi-
sega tõenäoliselt veelgi tugevneb, on olemasole-vates EL-i liikmesriikides vä ga märgatav, eriti nais-
te puhul. Kuid liituvates riikides on see niihästi meeste kui naiste puhul veelgi ilmsem. 
Samal ajal kui aastal 2002 käis liituvates riikides 
kokku tööl umbes 86% kolmanda astme hariduse-
ga meestest vanuses 25 kuni 64 aastat, oli see arv teise taseme ülemise astme haridusega meeste 
puhul 74% ning ainult kohustusliku haridusega 
meestel 51%. Tööl käis 79% kolmanda taseme 
haridusega naistest, 61% teise taseme ülemise 
astme haridusega naistest ning ainult 38% nais-
test, kelle haridustase oli sellest madalam.  
Samasugused erinevused ilmnevad regionaalsel 
tasandil, kuid veelgi silmatorkavamal kujul. Kõrge 
ja madala haridustasemega inimeste tööhõive määra vahe kaldub olema suurem piirkondades, 
kus üldine tööhõive on suhteliselt madal võrreldes 
piirkondadega, kus see on kõrgem. Seega on ma-dala haridustasemega inimestel, kui nad elavad 
madala tööhõivega pii rkondades, palju suurem 
tõenäolisus jääda töötuks kui kõrgema haridusta-
semega inimestel.  
Haridustaseme võrdlus EL-i liikmesriikidega on 
liituvatele riikidele soodne … 
Viimaste andmete kohaselt (2002) on liituvates 
riikides ligi 78%-l elanikest vanuses 25 kuni 64 vä-hemalt teise taseme ülemise astme haridus. Suhe 
varieerub pisut rohkem ku i 70%-st Bulgaarias ja 
Rumeenias kuni rohkem kui 85%-ni Tšehhi Vaba-
riigis ja Slovakkias, mis on tublisti rohkem kui EL-i 
keskmine (64%) ning veelgi kõrgem kui olemas-
olevates Eesmärk 1 piirkondades (vaid umbes 40% Hispaania ja Itaalia sellistes piirkondades 
ning vaid 20% Portugalis). Ainsaks erandiks on 
Saksamaa uued liidumaad, kus see suhe on üle 90%, mis on kõrgem kui riigis tervikuna ning sar-
naneb rohkem liituvate riikidega kui EL-iga, pee-
geldades nende ühist hilisajalugu (kaart 1.9).  On siiski küsitav, kui hästi valmistab teise taseme ülemise astme haridus ning kutsealusõpe liituvates 
riikides noori inimesi ette tööturu vajadusteks või 
kuivõrd see muudab nad kohanemisvõimelise-maks, kui vajadused muutuvad. Eriti tundub, et 
õppekavad ja õpetamise struktuur neis riikides ei 
sobi hästi kaasaegse majandusega. Välja arvatud vähesed erandid, on ne nde tulemused rahvusva-
helistes testides lugemis- ja kirjutamisoskuse ning arvutamise osas suhteliselt nõrgad. 
… kuid kolmanda taseme  
hariduses vähemal määral 
Liidu Eesmärk 1 piirkondades on kolmanda tase-
me haridust omandavate inimeste suhe üldiselt 
madal. Kõigis riikides, välja arvatud Saksamaa, kus uutes liidumaades on eriti kõrge haridustase, 
on ülikoolidiplomi või sellega samaväärse kvalifi-
katsiooniga inimeste keskmine suhe Eesmärk 1 piirkondades madalam kui mujal. Kreekas ja Por-
tugalis, kus kõik piirkonnad on Eesmärk 1 piirkon-nad, on see suhe allpool EL-i keskmist. Peale selle on vähe märke selle kohta, et lõhe Eesmärk 1 ja 
teiste piirkondade vahel väheneks, kuigi üldiselt 
tundub haridustase parane vat, pidades silmas, et 
kolmanda taseme haridusega noori inimesi on roh-
kem kui vanemates vanusegruppides.  
Kolmanda taseme haridusega tööealise elanikkon-
na suhteline arv on ka enamuses liituvates riikides 
suhteliselt väike. Üldiselt on ülikoolidiplom või sel-
lega samaväärne kvalifikatsioon ainult 14%-l ini-mestest vanuses 25 kuni 64, mida on tublisti vä-
hem kui EL-is keskmiselt (22%). Ainult Eestis ja 
Leedus on need arvud EL-i keskmisest kõrgemad. Tšehhi Vabariigis ja Slovakkias ning samuti Poolas 
ja Rumeenias oli see suhe ainult 10–12% ümber. 
Kuid see on siiski kõrgem kui Portugalis või Itaalia 
Eesmärk 1 piirkondades.  
Enamikus liituvatest riikidest, kusjuures ainsaks 
erandiks on kolm Balti riiki, oli teise taseme ülemi-se astme haridusega 25 kuni 64 aastaste naiste 
suhe väiksem kui meestel, kuid enamikus riikides 
oli kolmanda taseme kvalif ikatsiooniga naisi roh-
kem. EL-is on selle vanuserühma naiste kvalifikat-
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 48sioon tavaliselt madalam kui meestel, kuigi mitte 
Portugalis, kuid see suhe  muutub kiiresti, kuna 
nooremates vanuserühmades jätkab pärast põhi-koolitust haridusteed ning läheb ülikooli oluliselt rohkem naisi kui mehi. Kuigi aja jooksul on liituva-
tes riikides kolmanda ta seme kvalifikatsiooni 
omandavate inimeste arv suurenenud, on 25 kuni 
29 aastaste ülikoolidiplomi või sellega samaväärse 
kvalifikatsiooniga inimeste suhe (17%) endiselt 
oluliselt madalam kui EL-is (27%).  
Hariduse saavutamise tasemed varieeruvad piir-
konniti nii liituvates riikides kui olemasolevas EL-is. 
Üldiselt on tase pealinna ümbruses ülejäänud riigi keskmisest oluliselt kõrgem ning teatud määral ka 
jõukamates piirkondades võrrelduna vähem jõu-
kamatega. 
Vähem jõukamates piirkondades on  
rohkem kooli pooleli jätnud inimesi 
Eesmärk 1 piirkondades lahkub oluliselt rohkem 
noori inimesi haridussüsteemist ainult põhiharidu-
sega kui teistes EL-i os ades. 2002. aastal ei olnud 
Eesmärk 1 piirkondades umbes 26%-l 18 kuni 24 
vanustel inimestel põhiharidusest kaugemaleulatu-
vat kvalifikatsiooni, ning nad ei õppinud enam ega omandanud elukutset, suhe, mis on kaks korda 
suurem kui mitte-Eesmärk 1 piirkondades. Kuigi 
paljud neist käisid tööl, on tõenäoline, et neil saab 
olema üha ra skem teadmus-
põhises majanduses tööd lei-
da, kui nad vanemaks saavad ning nõuded haridusele tõuse-
vad. Selliste inimeste arvu vä-
hendamine Eesmärk 1 piir-kondades võib anda olulise 
panuse mitte ainult erinevuste 
vähendamiseks tööhõive osas, vaid aitab tugevdada ka nende 
arenguväljavaadet
17 (kaart 
A1.8).
Liituvates riikides on kooli poo-
leli jätnud inimeste suhe ena-
mikel juhtudel palju madalam kui EU15-s. Ainult Bulgaarias, Lätis ja Rumeenias on 18 kuni 24 aasta vanuste inimeste suhe, kellel on vaid põhiharidus ning kes 
enam ei õpi ega omanda elukutset, kõrgem EL-i 
keskmisest (umbes 20% või pisut üle selle kõigil 
kolmel juhul), kuigi isegi siin oli see ikkagi väiksem 
kui Eesmärk 1 piirkondades. Ungaris on see um-
bes 12%, Poolas 8% ja Tšehhi Vabariigis, Slovak-kias ja Sloveenias ainult umbes 5%. 
Elu-kestev õppimine 
Tööjõu ning ettevõtete suutlikkus kohaneda muu-
tuva turu tingimustega, on piirkondliku konkurent-sivõime võtmefaktoriks. See eeldab juurdepääsu 
väljaõppele, et moderniseerida ja laiendada osku-
si. Seega on jätkuv kutseõpe üksikisiku karjääri-alaste väljavaadete ning majanduste konkurentsi-
võime seisukohalt sama tähtis kui alusharidus.  
Vastavalt viimastele olemasolevatele andmetele
18
on töölkäivate inimeste arv, kes osalevad jätkuvas 
väljaõppes, kohesiooniriikides, välja arvatud Iiri-
maa, palju väiksem kui ülejäänud EL-is. Hispaa-nias oli see suhe 1999. a. ainult umbes 25% võr-
relduna EL-i keskmise 40%-ga, samal ajal kui Por-
tugalis oli see 17% ja Kreekas vaevalt 15%. (Kuid tuleb märkida, et need arvud kajastavad ainult et-
tevõtlust ega arvesta av alikku haldust, kommu-
naalteenuseid ja põllumajandust.) (Graafik 1.13). 
010203040506070
SE DK FI UK FR CZ BE IE NL LU DE SI AT IT ES EE PT PL EL BG HU LV LT RO010203040506070töötajate % ettevõtetes1.13 Pidevas kutseõppes osalejate määr, 1999
Allikas: Eurostat, Second Survey of continuing vocational training in enterprises (CVTS2)* PL = viitab ainult Pomorskie piirkonnale
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 49Immigratsioon ja kolmandate riikide kodanike 
integratsioon 
Pidades silmas tööealise elanikkonna eelseisvat vä-
henemist EL-is tulevatel aastatel ning tööjõupuudust 
terves reas majandusharudes, on immigratsioon 
omandanud uue tähtsuse.  
Immigrantide edukas integratsioon ühiskonda on täh-
tis nii sotsiaalse kohesiooni kui majandusliku tõhususe seisukohalt, eriti Tempere ja Lissaboni agendade val-
guses. Visalt säilinud probleemid mitte-EL-i kodanike 
seas seoses suure tööpuudusega ning tööturult välja 
arvamisega, kellest paljud on immigrandid kolmanda-
test riikidest, kuid mõned on immigrantide lapsed, kes 
on sündinud EL-is, näitab, et integratsiooni alal on 
vaja teha suuremaid jõupingutusi.  
Kolmandatest riikidest EL-i immigreerunud inimeste 
ning samuti etniliste vähemuste ühiskonda parema 
integreerumise poliitikad peavad arvestama mitte ai-
nult majanduslike ja sotsiaalsete aspektidega, vaid 
samuti kultuurilise ja religioosse mitmekesisusega, 
kodakondsusega ja poliitiliste õigustega. Migrantide 
tulva tagajärgede üle tuleb lisaks mõelda regionaalsel 
ja kohalikul tasandil. Samal ajal kui üksikute riikide 
prioriteedid on erinevad, tuleb integratsioonipoliitikat 
planeerida pikaajaliselt ning see peab vastama teatud 
kindlate gruppide spetsiifilistele vajadustele.  
Vaja on mitte ainult suuremat sidusust asjakohaste 
poliitikate vahel kõigil tasanditel, vaid ka tihedamat 
koostööd nii valitsuse erinevate tasandite kui ka oma-
valitsusorganite ja sotsiaalpartnerite, uurimisasutuste, 
kohalike teenusepakkujate, valitsusväliste organisat-
sioonide ja ennekõike - migrantide eneste vahel. Liituvates riikides on jätkuv kutseõpe eriti tähtis, 
kui võtta arvesse majanduse ümberstruktureerimist 
ja alushariduse ja kutseõppe süsteemi ilmset piira-
tust. Vaatamata noorte inimeste suhteliselt suurele arvule, kes omandavad teise taseme ülemise ast-
me kvalifikatsiooni, annab neist enamus teatud 
kindla ametiala väljaõppe, mis ei kindlusta vältima-tult pikemas perspektiivis nende tulevikku tööturul 
kui nõudmine oskuste järele muutub.  
Kuid enamikel juhtudel tu ndub, et liituvates riikides 
on osalemine jätkuvas kutseõppes oluliselt mada-
lam kui EL-is. Keskmiselt sai 1999. a. ainult 17% 
ettevõtlussfääris töötavatest inimestest mingil kujul kutseõpet, mis on vähem kui pool EL-i vastavast 
arvust, kuigi sarnane Portugalile ja pisut kõrgem 
kui Kreekas. Ainult Tšeh hi Vabariigis oli kutseõppe 
omandamise suhe ülalpool EL-i keskmist, kuigi 
vaid pisut (42%). Liituvates riikides, välja arvatud 
Sloveenia (32%), oli suhe alla 20%.  
Seega on selge vajadus laiendada neis riikides 
jätkuvat kutseõpet ja võimaldada palju laiemat 
juurdepääsu elu-kestvale õppimisele. Selle saavu-tamise põhiraskuseks on leida vajalikud rahalised 
vahendid. 
Naiste osalemine tööturul 
Naiste potentsiaali EL-i majandusliku aktiivsuse 
tõstmiseks ei ole ikka veel täiel määral ära kasuta-
tud. Samal ajal kui naiste tööhõive määr Hollandis, 
Ühendkuningriigis, Austrias ja Põhjamaades on juba kõrgem kui Lissabonis püstitatud Eesmärk 
60%, on see Hispaanias, Kreekas ja Itaalias tublis-
ti allpool.
Naistele makstakse samaväärse töö eest vähem 
kui meestele. Sugudevaheline palgaerinevus on 
püsinud 16% juures alates 1998. a. Sugude seg-regatsioon tööturul püsib, palju rohkem mehi kui 
naisi töötab juhtidena ja juhtivatel kohtadel. Töö-
korraldus on oluliseks faktoriks, mis tingib naiste vähese osalemise. Veelgi enam, peaaegu kolman-
dik naistest töötab osalise tööajaga võrreldes vä-
hem kui 5%-ga meestest, paljud teevad seda las-teasutuste puudumise tõttu. Uutes liikmesriikides langes varastel ülemineku-aastatel oluliselt naiste osalemine tööturul. 2002. 
a. oli Küprosel ja Sloveenias naiste tööhõivemäär 
napilt allpool Lissabonis seatud eesmärki, samal ajal kui Poolas oli see arv ainult 47% ning Maltal 
vaid 32%. 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 50Tööpuuduse vältimine ja  
aktiivne tööturu poliitika 
Ennetavad abinõud ja aktiivne tööturu poliitika on 
tähtsad, kui EL-is soovitakse täielikult ära kasuta-
da tööjõu potentsiaal. Paljudes liikmesriikides on 
tehtud pingutusi tagamaks, et igaühele, kes jääb töötuks, osutataks juba varases staadiumis indivi-
duaalset abi ning et teda juhendataks töö otsimi-
sel. Tõepoolest on üldine tendents osutada suu-remat personaalset toetust ning parandada prog-
rammide tõhusust, määrates kindlaks tööotsijate 
vajadused ja eelistades vastavalt individuaalsetele vajadustele kohandatud abinõusid üldistele.  
Tehakse ka pingutusi kindlustamaks, et noortel 
oleks võimalik saada väljaõpet, omandada tööala-seid kogemusi või kasutada mõnd muud tööhõive 
alast abinõu, enne kui nad on olnud töötud 6 kuud 
või 12 kuud üle 24 aasta vanuste noorte puhul. Kuid liiga vähe tähelepanu on pööratud tegevuse-
tutele inimestele võrreldes inimestega, kes on end 
töötuks registreerinud. See võib piirata eriti naiste juurdepääsu tööturu programmidele. 
Samuti säilivad erinevused aktiivse tööturu poliitika 
tõhususe osas liidu eri osade vahel, ning selliseid poliitikaid tuleb tugevdada eriti piirkondades, kus 
on suur tööpuudus ja vajadus ümberstruktureeri-
mise järele. 
See vajadus ulatub uute liikmesriikideni, kus ak-
tiivsetesse abinõudesse tehtavad kulutused tundu-
vad olevat madalad, kui võtta arvesse nende kõr-get tööpuudust — ja kõrget pikaajalist tööpuudust 
— seda isegi Kreeka ja Po rtugali tasemetega võr-
reldes, mis on liidu kõige mada lamad. 
Põhilisteks väljakutseteks, millega tulevikus 
tegeleda tuleb, saavutamaks Lissabonis määratletud tööhõivega seotud eesmärke ning 
tõstmaks tootlikust, on:  
x arendada tööliste ja ettevõtete kohandumis-
võimet, suurendades nende võimet muutust et-
te näha, stimuleerida ja sellest kasu saada;  x suurendada töös osalemist ning muuta töö 
reaalseks võimaluseks kõig i jaoks, eriti kui ar-
vestada tööealise elanikkonna eelseisvat vä-
henemist, murdes selleks barjääre tööturul, suurendades töövõimelisust ja vältides töö-
puudust, muutes töökorralduse atraktiivsemaks 
ja tagades, et tasub tööd teha; 
x investeerida rohkem ja tõhusamalt inimkapitali, 
kindlustamaks, et eriti madala kvalifikatsiooni-
ga töötajad suudaksid omandada ja kaasajastada oma oskusi, nii et nad saaksid 
jääda tööle ja seal edusamme teha ning suu-
rendada haridusalaste saavutuste taset ning inimeste osalemist koolituses kogu nende töö-
elu jooksul, et muuta elu-kestev õppimine 
reaalsuseks.  
Innovatsioon ja teadmuspõhine majandus 
Teadmised ja juurdepääs neile on muutunud are-
nenud majanduste, nagu EL-i majandus seda on, 
kasvu liikumapanevaks jõuks. Palju rohkem kui loodusressursid või suutlikkus ära kasutada küllu-
ses saada olevat odavat tööjõudu on oskusteave 
ja intellektuaalne omand muutunud majandusliku konkurentsivõime põhilisteks otsustavateks teguri-
teks, kuna nende kaudu suurendab majandus 
tootmise efektiivsust ja töötab välja ka uusi tooteid. 
Seega on innovatsioon võtmeks konkurentsivõime 
säilitamisel ja tugevdamisel, mis omakorda on olu-
line, et saavutada püsiv majandusareng. Kuid in-
novaatiline potentsiaal erineb  suuresti EL-i üksiku-
tes piirkondades ning pärast laienemist isegi seni-sest rohkem. Samuti peegeldab see suuri erinevu-si juurdepääsus teadmistele ja võimes neid ära 
kasutada. Kui neid erinevusi ei suudeta vähenda-
da, saab olema raske, kui mitte võimatu, saavuta-da Lissabonis seatud eesmärki, mille kohaselt EL-
ist peab saama maailma kõige dünaamilisem 
teadmuspõhine majandus. 
Raskus, millega seisavad silmitsi poliitikud, kes 
kavatsevad innovaatilist lõhet vähendada, on mõõ-
ta neid faktoreid, mis selle tekitasid ning nende mõju konkurentsivõimele. Olemasolevad indikaato-
rid ei ole täielikud ning neid tuleb täiendada kvali-
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 51tatiivsema infoga piirkondlike tingimuste, erinevate 
innovaatilistesse tegevustesse kaasatud osapool-
te — uurimisinstituudid, firmad ja riigivõimuorganid 
— ning nendevaheliste suhete kohta. 
Mitmed indikaatorid on allpool esitatud. Pilt, mida 
need näitavad, ei ole uus, kuid see kinnitab liituva-
te riikide ning praegu Eesmärk 1 piirkondadeks nimetatud piirkondade suhteliselt ebasoodsama 
olukorra ulatust. 
Niihästi uurimis- ja aren dustegevus kui kõrgtehno-
loogilised tegevusalad on neis praeguse EL-i tuu-
mikalades väga kontsentreeritud. 1999. a. langes 
vaid 8 praeguse EL-i piirkonna arvele rohkem kui veerand kogu uurimis- ja arendustegevusele teh-
tud kulutustest liidus ning 30 piirkonda olid vastu-
tavad umbes poole eest. Nagu võiski oodata, on kontsentratsioon patendinduses samasugune. In-
novatsiooni mahu indikaatoriks, kuigi vaid osali-
seks, võib lugeda asjaolu, et pooled kõrgtehnoloo-gia alased taotlused on esitatud EL-i Patendiame-
tisse ainult 13 tuumikpii rkonna poolt (ka art A1.9). 
Ettevõtete uurimis- ja arendustegevuse kulutuste 
osas on piirkondade vahel isegi veel suuremad 
erinevused, mis võib ol la kõige olulisem, kui soovi-
takse hinnata, mil määral suurendavad innovaatili-
sed pingutused konkurentsivõimet. Samal ajal kui keskmiselt olid ettevõtete kulutused uurimis- ja 
arendustegevusse Saksamaal 1.7% SKP-st, Soo-mes 2.2% ja Rootsis 2,7%, oli see arv kõigis Por-
tugali ja Kreeka piirkondades, välja arvatud Lissa-
bon, Atika ja Pelopponisos vähem kui üks küm-nendik sellest ja moodustas alla 0,2% piirkonna 
SKP-st. Eesmärk 1 piirkondades kogu EL-is tervi-
kuna ulatusid ettevõtete kulutused vähem kui 0,3%-ni SKP-st, mis on ainu lt pisut üle ühe viiendi-
ku keskmisest EL-i tasemest (1.3%) (kaart 1.10).  
Valitsuse kulutused uurimis- ja arendustegevusele 
on eri piirkondades palju sarnasemad. Sellele vaa-
tamata oli see 1999. a.  Eesmärk 1 piirkondades 
SKP suhtes pisut väiksem kui teistes piirkondades 
(0,15% vahel Hispaanias ja Kreekas ning 0,21% 
Portugalis võrrelduna EL-i keskmisega 0,27% 
1999.a. ning ei kompenseerinud kaugeltki tohutut erinevust ettevõtete kulutuste skaalal. See kehtib suuremal määral ka kõrgharidusele tehtud kulutus-
te osas, mis oli Eesmärk 1 piirkondades põhiliselt 
sama kui teistes (umbes 0,4% SKP-st).  
Samal ajal kui 1995 . ja 1999. a. vahel oli tähelda-
tav mõningane ettevõtete uurimis- ja arendustege-
vusele tehtavate kulutuste tõus Eesmärk 1 piirkon-dades, oli see vaid pisu t väiksem suhtes SKP-sse 
kui kasv mitte-Eesmärk 1 piirkondades (kuigi kulu-
tused protsentides kasvasid esimestes rohkem kui viimastes). Samal ajal kasvasid valitsuste kulutu-
sed uurimis- ja teadus tegevusse suhtes SKP-sse 
Eesmärk 1 piirkondades, kuid langesid teistes piir-
kondades.  
…riigi abi suurendab ebavõrdsust 
liikmesriikide vahel… 
Samuti on tähtis rõhutada toetuste erinevaid tase-
meid, mida liikmesriigid pakuvad ettevõtetele uurimis- ja teadustegevusele eraldatava riikliku abi 
näol
19. Väheste märkimisväärsete eranditega toe-
tavad jõukamate riikide valitsused oluliselt rohkem 
ettevõtete poolt tehtavaid kulutusi kui vähem jõu-
kamate riikide valitsused.  
Kõige uuemate andmete koha selt varieerus toetus-
te skaala tublisti üle 300 euro tootmises töötava 
inimese kohta Soomes ja Austrias kuni ainult 28 
euroni Portugalis ja vaid 12 euroni Kreekas. (Tabel A1.9).
Ettevõtete väiksus õõnestab  
veelgi nõrgemate piirkondade  innovaatilist potentsiaali 
Vähem soodsate piirkond ade ettevõtted kannata-
vad isolatsiooni all parimatest uurimis- ja teadus-
tegevuse võrkudest ning uusi tehnoloogiaid välja-
töötavatest uurimiskeskustest
20. Eriti väike- ja 
keskmistel ettevõtetel on nendes piirkondades ras-
kusi saada teavet tehnoloogia kõige uuematest 
arengusuundadest ning kuidas neid kasutada ja 
kuidas võtta ühendust sobivate partneritega mujal. 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 521.10 Kulutused uurimis- ja arendustegevusele, 2000
KogukuludEttevõtlussektori kulutusedValitsuse kulutused ja kultused kõrgharidusele
% regiooni SKP-st< 0,52 0,52 - 0,82 0,82 - 1,15 1,15 - 1,95 >= 1,95 andmed puuduvadEL27 = 1,86 DE, EL, FR, PT, SE, UK: 1999
AT : 1998UK: NUTS1BE, IE, SE, RO: NUTS0% regiooni SKP-st
% regiooni SKP-st< 0,16 0,16 - 0,41 0,41 - 0,66 0,66 - 1,22 >= 1,22 andmed puuduvadEL27 = 1,21 DE, EL, FR, PT, SE: 1999
AT: 1998BE, UK: NUTS1IE, RO: NUTS0< 0,21 0,21 - 0,36 0,36 - 0,52 0,52 - 0,81 >= 0,81 andmed puuduvadEL27 = 0,65 DE, EL, FR, PT, SE, UK: 1999
AT : 1998UK: NUTS1BE, IE, SE, RO: NUTS0
© EuroGeographics: administratiivpiiride liit
0 2501250 km
Allikas: Eurostat
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 53Nagu näitasid viimased OECD empiirilised uurin-
gud, on innovaatiliste toodete väljatöötamine eel-
kõige kollektiivne protsess, mis sisaldab interakt-
siooni niihästi ettevõtete vahel kui ka ettevõtete ja 
uurimisinstituutide vahel,  kes moodustavad piir-
kondliku teadmiste baasi. Nõrgemates piirkonda-des asuvad firmad on tihti ära lõigatud kontaktist 
teiste ettevõtetega ja uurimisinstituutidega ning 
tegelevad seetõttu innovatsiooniga vähem kui mu-
jal asuvad firmad
21.
Uurimis- ja arendustegevus kaldub varieeruma 
sõltuvalt firma suurusest,  seda eriti tootmissekto-
ris. Eeskätt EL-i lõunaosas  asuvates piirkondades, 
kus väikefirmadesse on koondunud palju töökohti, 
tehakse uurimisele ja arendustegevusele üldiselt 
vähe kulutusi. 2000. aastal oli tootmissektori töö-hõive alla 50 inimesega firmades Portugalis 47%, 
Hispaanias 53% ja Itaalias 56% (Kreeka kohta 
andmed puuduvad) võrrelduna ainult 27%-ga üle-jäänud EL-is. Veelgi enam, nende riikide siseselt 
on väikefirmades töötavate inimeste osakaal veelgi suurem nõrgemates piirkondades — hinnanguliselt üle 60% Eesmärk 1 piirkondades Lõuna-Itaalias ja 
65% Hispaanias
22.
See regioonidevaheline ebavõrdsus firma suuru-
ses on samavõrra ilmne ülejäänud EL-is. Näiteks 
moodustavad Saksamaal uutes liidumaades väike-
firmad kolmandiku tootmissektoris töötavatest ini-mestest võrrelduna umbes 20%-ga ülejäänud rii-
gis. 
Erinevalt suurtest firmades t, kellel on tavaliselt si-
semine uurimispotentsiaal, sõltuvad väike- ja 
keskmised ettevõtted põhiliselt suurte firmade või-
mest pääseda väljastpoolt juurde tehnoloogiale ja oskusteabele, seda eriti nende vahetus ümbruses. 
Vastavalt ühele hiljutisele uuringule hindavad väi-
ke- ja keskmiste ettevõtete ärimehed moodsa va-rustuse omandamist ja koostööd tarnijate ja klien-
tidega kaheks kõige tähtsamaks viisiks uuele teh-
noloogiale ligi pääseda
23. Peale selle pidasid kol-
mest intervjueeritud juhist kaks üle kogu EL-i võr-
gutööd uute toodete ühise väljatöötamise näol, 
teadmiste jagamist firma de vahel jne. tähtsaks või 
väga tähtsaks innov atsiooni seisukohalt. Majandusaktiivsuse sekt oriaalne koostis kaldub 
samuti töötama nõrgemate piirkondade vastu. 
Kõrgtehnoloogiatööstus ja teadmusintensiivsed 
äriteenused on enamasti koondunud tuumikpiir-kondadesse, mis iseenesest kaldub suurendama 
innovaatilist aktiivsust, kuna nendel tegevusaladel 
kulutatakse uurimis- ja arendustegevusele palju rohkem kui lihtsamatel tegevusaladel, kuhu tööhõi-
ve on halvemas olukorras olevates piirkondades 
koondunud (kaart 1.11). 
Veelgi enam, tööhõive kasv EL-is kaldub koondu-
ma teadmusintensiivsetesse valdkondadesse, mis 
tähendab, et regioonid, kuhu sellised tegevused on koondunud, mitte ainult et muutuvad tõenäoliselt 
konkurentsivõimelisemaks, vaid neil on ka parem 
positsioon uute töökohtade loomisel. Aja jooksul võib see kaasa tuua nende tegevusalade kasvava 
koondumise tugevamatesse regioonidesse ja suu-
reneva ebavõrdsuse nende ja teiste piirkondade vahel
24.
Innovaatiline tegevus liituvates riikides 
Liituvates riikides kulutata kse uurimis- ja arendus-
tegevusele SKP suhtes pa lju vähem kui enamikus 
olemasolevates EL-i liikmesriikides, kuid vaid pisut 
vähem kui Eesmärk 1 pii rkondades. 2001. a. ula-
tusid kulutused keskmiselt alla 1% SKP-st (0,8%), 
alla poole EL15 keskmisest. Ettevõtete kulutused 
moodustasid sellest napilt  üle 45%, palju vähem 
kui EL-is (65%), samal ajal kui ülejäänud osa jagu-
nes üsna võrdselt valitsussektori ja kõrghariduse 
vahel.
Liituvates riikides olid ettevõtete kulutused uurimis- 
ja arendustegevusele s uhtes SKP-sse seega ainult 
umbes üks kolmandik keskmisest EL-i tasemest, 
kuid pisut kõrgemad ku i Eesmärk 1 piirkondades 
kokku. Valitsuse investeeringud liituvates riikides 
olid suurelt osalt samad suhtes SKP-sse kui nii-
hästi EL-i kui Eesmärk 1 piirkondade keskmine, kuid kõrghariduse kulutused uurimis- ja arenduste-
gevusele olid ainult umbes pool EL-i ja Eesmärk 1 
keskmisest. 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 54g Re oiGIS ge oi GISR
1.11 Tööhõive kõrgtehnoloogiasektoris, 2002
% kogutööhõivest
< 7,45
7,45 - 9,55
9,55 - 11,65
11,65 - 13,75
>= 13,75
andmed puuduvadKeskmine = 10,6
Standardhälve = 4,30
Allikas: Eurostat
© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 55Liituvate riikide vahel oli kulutuste osas vähem eri-
nevusi kui praeguses EL-is. Tšehhi Vabariigis ja 
Sloveenias olid kulutused kõige kõrgemad, milles 
peegeldub nende suhteline jõukus, kuid see oli ainult umbes 1½% SKP-st — vähem enamikust 
liikmesriikidest, kuid rohkem  kui neljas kohesiooni-
riigis ning Itaalias. Bulgaarias, Rumeenias ja Lätis 
olid kõige madalamad tasemed, umbes ½% SKP-
st, mis on sarnane Portugali tasemele, kuid pisut 
madalam kui Kreekas. Teistes riikides olid kulutu-sed põhiliselt samad kui olemasolevates Eesmärk 
1 piirkondades väljaspool Saksamaad. 
Nagu ka EL-is, on üldiste uurimis- ja arendustege-
vusele tehtavate kulutust e varieerumise peamiseks 
põhjuseks ettevõtete ku lutuste erinevus. Samal 
ajal kui Tšehhi Vabariigis ja Sloveenias moodustas see umbes 60% kogukulutust est, langes selle ar-
vele ülejäänud kaheksast riigist kuues 40% kulu-tustest või vähem. 
Nagu EL-is, nii muutusid ka liituvates riikides 
1990ndate aastate teisel poolel uurimis- ja aren-
dustegevusele tehtavad kulutused võrreldes SKP-ga vähe. Üldiselt võis täheldada kerget langust 
ning ettevõtete arvele langenud kulutuste osakaal 
pigem langes kui tõusis — nagu ka EL-is. Ainult Tšehhi Vabariigis, Ungaris ja Leedus tõusid 1995. 
ja 2001. a. vahel üldise d kulutused uurimis- ja 
arendustegevusele suht es SKP-sse. Rumeenias ja 
Slovakkias langes see arv märgatavalt. 
Uurimis- ja arendustegevus on koondunud 
kõige jõukamatesse piirkondadesse,  samuti nagu ka EL15-s 
Nagu ka EL-is, võib täheldada selget tendentsi, et 
iga riigi-siseselt on kulutused uurimis- ja arendus-tegevusele jõukamates piirkondades ebaproport-
sionaalselt suured. See on eriti ilmne Bulgaarias, kus 80% kulutustest toim us Yogozapadeni piirkon-
nas, kus asub Sofia. See on peaaegu niisama ilm-
ne Ungaris ja Tšehhi Vaba riigis, kus mõlemas tehti 
üle 60% kulutustest pealin nas ja pealinna ümbru-
ses. Tõepoolest moodustasid kulutused SKP suh-tes Prahas ja selle ümbruses Kesk-Tšehhis kokku 
peaaegu 2½% SKP-st, mis on oluliselt rohkem kui mistahes piirkonnas Hispaanias või Itaalias ja kõr-gem kõigi Prantsusmaa piirkondade tasemest, väl-
ja arvatud Ile de France ja Lõuna-Püreneed. Sar-
naselt ulatusid kulutused Poolas Masoovias, kus asub Varssavi, umbes 1½% SKP-st, mis on kaks 
korda kõrgem kõigi ülej äänud Poola piirkondade 
tasemest, välja arvatud üks (Väike-Poola). 
Kuid see suhteline kulutuste koondumine jõukama-
tesse piirkondadesse on pa lju vähem tingitud vas-
tava ettevõtte as ukohast kui EL-is. (Ainsaks eran-
diks on Kesk-Tšehhi, kus kulutuste kõrge tase on täielikult tingitud ettevõte te kulutuste suurusest.) 
Prahas olid ettevõ tete kulutused uurimis- ja aren-
dustegevusele SKP suhtes allpool riigi keskmist ja 
üldiselt kõrged kulutused on valitsuse ja kõrgkooli-
de suurte kulutuste tulemus. Sarnaselt olid nii Un-garis kui Poolas valitsuste kulutused uurimis- ja 
arendustegevusele olulise lt suuremad pealinna 
ümbruses kui mujal riigis, kuigi mõlemal juhul 
kaasnes sellega ka ettevõtete kulutuste kõrge tase 
neis piirkondades, kuig i vähemal määral.  
Infotehnoloogia pakub firmadele  
ja regioonidele uusi võimalusi  
Info- ja kommunikatsioonitehnoloogia on toonud 
ettevõtetele uusi võim alusi ja väljakutseid ning  
kujutab endast uut faktorit regionaalses konkurentsivõimes. Piirkondade jaoks on info- ja kommunikatsioonitehnoloogia kiirendanud muutu-
ste tempot, millel võib olla sügav mõju elu- ja 
töötingimustele ja majandusaktiivsuse territoriaal-sele jaotumisele. 
… kuid ebavõrdsus säilib info- ja 
kommunikatsioonitehnoloogia regionaalse kättesaadavuse osas … 
Ühtekuuluvuse perspektiivist tundub info- ja kom-
munikatsioonitehnoloogia pakkuvat suurt võimalust vähendada vahemaas t tingitud "hõõrumisi" ning 
kauguse probleeme, mille all kannatavad mitmed äärealad ning veelgi enam kõige perifeersemad alad. Kuid samal ajal võib täheldada kasvavat mu-
ret territoriaalse dimensiooni niinimetatud "digitaal-
se lõhe" pärast ja kartus t, et juurdepääsupiirangud 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 56ettevõtete ja majapidamiste vähene suutlikkus uut 
tehnoloogiat kasutada võivad regionaalse resulta-
tiivsuse erinevusi pigem suurendada kui vähenda-
da.
Kuigi info- ja kommunikatsioonitehnoloogia erine-
vate aspektide arengu muster varieerub, on terve 
rida regionaalseid ebavõrdsusi juba ilmsed: 
x olemasolevas EL-is eksisteerib põhja-lõuna-
suunaline lõhe kõige uuemate tehnoloogiate 
väljatöötamise osas, mis on peaaegu võrd-väärne jaotusega kohesiooni ja mitte-
kohesiooni riikide vahel;  
x eksisteerib väga suur lääne-ida-suunaline lõhe 
olemasolevate EL-i liikmesriikide ja liituvate rii-kide vahel kõigi uute tehnoloogiate kasutusele-
võtu osas. Kuid on tõendeid mõningasest järe-lejõudmisest, kui mitme võtmetehnoloogia ka-
sutuselevõtt kasvab liituvates riikides kiiremini 
kui EU15-s; 
x eksisteerivad märkimisväärsed erinevused lii-
tuvate riikide info- ja kommunikatsiooni-tehnoloogia arengukiiruses. Nagu EL-is, va-rieerub see erinevate as pektide vahel; näiteks 
oli 2001. aastal Interneti kasutajate arv Eestis 
ja Sloveenias ainult pisut allpool EL-i keskmist, kuid Rumeenias vähem kui üks viiendik kesk-misest; 
x riikide siseselt esineb piirkondadevahelist eba-
võrdsust, kusjuures üldiselt edestab arengu kii-rus pealinna ümbruses, eriti suurtes linnades, teisi regioone ning maapiirkonnad jäävad ma-
ha.
Kuivõrd asi puutub telekommunikatsiooni, on tele-
foni fiksliinide arv elanikko nna suhtes endiselt suh-
teliselt madal kohesioonir iikides, eriti Kreekas, kui 
võrrelda seda ülejäänud EL-iga, ning suhteliselt 
võttes ei ole ilmnenud erilist kiirenemise tendentsi. 
Seega oli Hispaanias ja Portugalis 2001. aastal 44 
liini 100 inimese kohta võrrelduna EL-i keskmise 
55-ga, samal ajal kui Iirimaal (49) samuti nagu 
Itaalias (47) oli see samuti allpool keskmist. 
Liituvates riikides on fiksliinide arv veelgi väiksem. 
Kui jätta kõrvale Küpros ja Malta, kus liinide arv 
elanikkonna suhtes on umbes EL-i keskmine, oli 
kõigis liituvates riikides aastal 2001 keskmiselt 40 
liini 100 inimese kohta, see arv varieerus 40-st 
Sloveenias ja 38-st Tšehhi Vabariigis Poola 30-ni, 
Slovakkia 29-ni ja vaid 19-ni Rumeenias. Kuid eri-
nevalt EL-ist on need numbrid alates 1990ndate 
aastate keskpaigast oluliselt tõusnud, kuigi viima-
sel ajal on märke sellest, et terves reas riikides on 
tõus peatunud seoses ISDN-i ja mobiilside aren-
guga (graafik 1.14). 
Suhteliselt väikest fiksliinide 
arvu elanikkonna suhtes EL-i 
lõunapoolsetes liikmesriikides 
kompenseerib mingil määral mobiiltelefonide suurem kasu-
tamine. Seega oli Itaalias ja 
Portugalis mobiiltelefonide tee-nuste abonentide arv 2001. 
aastal kõrgem kui EL-is kesk-
miselt (vastavalt 84 ja 78 100 inimese kohta, võrrelduna 
keskmiselt 74-ga). Hispaanias 
oli see arv sama, mis EL-is keskmiselt, kuigi Kreekas oli 
see madalam (68), vähem kui 
kusagil mujal EL15-s, välja ar-
020406080100
EL LU DK DE SE NL FR CY FI MT UK BE IE IT AT ES PT SI CZ BG EE HU LT LV PL SK RO020406080100Fikstelefoniliinide arv, 2001
Mobiiltelefonide määr, 20021.14 Fikstelefoniliinide arv ja 
mobiiltelefonide määr, 2001/2002
Allikas: Eurostat, Telekommunikatsiooniteenused fikstelefoniliinidele; Infoühiskonna 
peadirektoraat, Kaheksas aruanne telekommunikatsioonisektorit reguleerivate% elanikkonnast
õigusaktide raamistiku rakendamise kohta ja kolmas aruanne EL-i kandidaatriikide 
jälgimise kohta mobiilside leviku osa s
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 57vatud Prantsusmaa ja Saksamaa.  
Liituvates riikides oli 2001. aastal mobiiltelefoni 
abonentide arv elanikkonna suhtes peaaegu kõigil 
juhtudel madalam kui EL-is. Kaks erandit olid Tšehhi Vabariik, kus see arv 100 elaniku kohta oli 
sama kui Kreekas (või Sa ksamaal), ning Slovee-
nia, kus see oli sama mis Portugalis ja EL15 
keskmisest kõrgem. Mujal ulatus see arv 54-st 
Eestis ja 49-st Ungaris kuni Poola 25-ni ning Bul-
gaarias ja Rumeenias ainult 20-ni. Sellele vaata-mata tõuseb see arv kõigis riikides pidevalt. 
Kuigi mobiiltelefonid ja teenused, mida need paku-
vad, on muutunud tõhusa äritegevuse seisukohalt oluliseks, on juurdepääsu neile hakatud pidama 
enesestmõistetavaks isegi EL-i vähemarenenud 
osades. See ei kehti lairiba ühenduste kohta, mis võivad anda hoopis suurema panuse äritegevuse 
tõhususe edendamiseks, pakkudes eriti kiiret 
Internetiühendust, mis v õimaldab suurte andme-
hulkade siirdamist ja avab tee uute onlain-
rakenduste arendamiseks. Veelgi enam, lairiba 
kasutamine võib vähendada dramaatiliselt kom-munikatsioonikulusid, suurendades nii konkurent-
sivõimet. Kuid juurdepääs lairibale varieerub oluli-
selt EL-is ning riikide siseselt eri piirkondade vahel, kusjuures kõige vähem jõukamatel piirkondadel on 
kõige halvem juurdepääs, mis tundub tulevikus 
jätkuvat. Seetõttu tundub juba, et lairiba muudab digitaalse lõhe suuremaks, mit-
te ei vähenda seda.  
Lairiba liinide arv elanikkonna 
suhtes on viimaste olemasole-
vate andmete (2002) kohaselt 
kõige kõrgem Taanis ja Bel-gias, (7-8 liini 100 inimese koh-
ta), ning kõige madalam Kree-
kas ja Iirimaal, kus on vähem kui 1 liin 100 inimese kohta, 
samal ajal kui see arv on Itaa-
lias ja Portugalis ainult pisut kõrgem. Teisest küljest oli see 
Hispaanias 2 liini 100 inimese kohta — sama mis Prantsusmaal või Ühendku-
ningriigis
25.
Liituvates riikides on lairiba kasutamine enamasti veelgi piiratum kui kohesiooniriikides, peamisteks 
eranditeks on Eesti ja Slov eenia. Siin, nagu ka EL-
is, sõltub inimese asukohast (keskus või perifee-
ria), kui kiiresti ta suudab lairiba ühenduse paigal-dada lasta või kas see tema jaoks üldse võimalik 
on. Terves reas kaugemates piirkondades on juur-
depääs tõenäoliselt aeg-ajalt problemaatiline
26.
Lairiba levik on tihedalt seotud Interneti kasutami-
sega, mis samuti varieerub EL-is suuresti vastavalt 
jõukuse tasemele. 2002. aastal oli EL15-s umbes 40%-l majapidamistest Internetiühendus, kuid 
Taanis, Hollandis ja Rootsis oli see arv 65% võr-
relduna 30%-ga Hispaanias ja Portugalis ning ai-nult 9% Kreekas. 
Liituvates riikides on üldiselt Internetiühendus vä-
hemal arvul majapidamistest kui EL15-s. Ainult Sloveenias oli see suhe sarnane EL-i keskmisega 
2002. aastal (38%), kuigi Kü prosel ja Maltal (napilt 
üle 30% mõlemal juhtumil), on see umbes sama mis Hispaanias ja Portugalis. Teistes riikides ula-
tub suhe 21%-lt Eestis ja 17%-lt Tšehhi Vabariigis 
kuni ainult 7%-ni Lätis, 4%-ni Slovakkias ja 2%-ni 
Bulgaarias (Rumeenia kohta andmed puuduvad). 
Kui välja arvata viimatinimetatud riikide grupp, oli 
010203040506070
NL DK SE LU FI AT IE UK DE BE SI FR IT CY MT PT ES EE CZ LT PL HU EL LV SK BG 010203040506070% kõigist majapidamistest1.15 Internetiühenduste arv kodumajapidamistes, 2002
Allikas: Eurostat, infoühiskonna statistika
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 58see arv sellele vaatamata ikkagi kõrgem kui Kree-
kas (graafik 1.15). 
Osalt peegeldavad need üldiselt madalad suhted 
tehnilist keerukust saada nendes riikides Internetiühendust ning kui need raskused lahenda-
takse, siis see arv kahtlemata tõuseb. Kuid millisel 
määral tõuseb, võib sõltu da nii lairiba kui pakuta-
vate Internetiteenuste levikust. Kuigi majapidamis-
te arv, kus on Internetiühendus, ei pruugi avaldada 
otsest mõju majandusnäitajatele, kaldub see kaud-selt peegeldama niihästi inimeste tehnilisi võimeid 
kui ka nende vastuvõtlikkust uuele tehnoloogiale, 
mis mõlemad võivad olla majandusarengu seisu-kohalt tähtsad. Sellele vaatamata on Interneti ja 
muude uute tehno loogiate kasutuselevõtt ja kasu-
tamine ettevõtete poolt faktoriks, millel saab tõe-
näoliselt olema otsesem mõju konkurentsivõimele. 
Nagu võiski eeldada on ettevõtete Internetiühen-
duste arv suurem kui majapidamiste oma, kusjuures enamikus liikmesriikides on peaaegu 
kõigil minimaalsest tasemest suurematel firmadel 
Internetiühendus. Aastal 2002 oli 80%-l rohkem kui 10 töötajaga ettevõttest EL15-s Internetiühendus, 
mis varieerus riikide vahel suhteliselt vähe. Seega 
oli see suhe ainult pisut madalam EL-i keskmisest 
Kreekas (74%), kus oli liidu kõige madalam arv 
ning umbes keskmisel tasemel Hispaanias ja Por-
tugalis. (Liituvate riikide kohta andmed puuduvad.) 
Vastavalt viimaste uuringute andmetele
27 on ena-
mikul sellise suurusega ettevõtetest Interneti kodu-
lehekülg. Kuid firmade arv, kes kasutasid Internetti 
oma toodete või teenuste müümiseks, varieerus 
rohkem kui Internetiühenduste arv, kusjuures His-paanias, Kreekas ja Portugalis müüs on-line alla 
10% firmadest võrrelduna umbes 30%-ga Saksa-
maal ja Ühendkuningriigis. 
Tulevatel aastatel tuleb erilist tähelepanu pöörata: 
x uue poliitika väljatöötamisele innovatiivsete 
toodete edendamiseks, mis keskenduks roh-
kem kollektiivsete äri- ja tehnoloogiateenuste 
pakkumisele tervele firmade rühmale, mis võib mõjutada nende  innovaatilist käitumist, selle 
asemel, et anda otsetoetusi üksikutele firmade-le, mis tavaliselt vähendab kulutusi ainult ajuti-
selt;
x uue poliitika väljatöötamisele, et tugevdada 
väike- ja keskmiste ettevõtete võimet arendada ärivõrkude ja klastrite kaudu innovaatilist tege-vust ning parandamaks nende ühendust tead-
musbaasiga, kaasa arvatud ülikoolide ja uuri-
miskeskustega; 
x edendada indigeenset uurimis- ja arenduste-
gevust nõrgemates regioonides ning arendada nende potentsiaali mujal t ehtud tehnoloogiliste 
saavutuste kohandamisel kohalike tingimuste 
ja vajadustega; 
x hõlbustades vähesoodsates piirkondades asu-
vate uurijate, ettevõtete ja teiste juurdepääsu rahvusvahelistele võrkudele ja uutele tehno-
loogia-allikatele ning kontakti potentsiaalsete 
uurimis- ja arendustegevuse partneritega.  
Regionaalne valitsemine ja institutsionaalne 
suutlikkus teadmuspõhises majanduses  
On üldtunnustatud tõsiasi, et hea valitsemine ja 
efektiivne institutsiooniline struktuur on tähtsad piirkondliku konkurentsivõime allikad, kergendades 
koostööd erinevate osapoolte vahel nii avalikus kui 
erasektoris. Eriti võivad nad parandada kollektiiv-set õppimisprotsessi ning teadmiste loomist, siiret 
ja jagamist, mis on innovatsiooni seisukohalt kriiti-
lise tähtsusega. Lisaks võivad nad luua võrke ja avalik-eraõiguslikke partnerettevõtteid ning ajen-
dada nii edukate regionaalsete klastrite tekkimist 
ning regionaalse innovatsiooni strateegiate ja polii-tika väljatöötamist. Nad on tähtsad vähesoodsates 
tingimustes olevate piirkondade jaoks, kus on tava-
liselt puudulikud valitsemissüsteemid ja ebaadek-vaatne arusaam teaduse ja tehnoloogiapoliitika 
küsimustest, kuid mis sellest hoolimata seisavad 
silmitsi oluliste majanduslike, tehnoloogiliste ja sotsiaalsete muutustega.  
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 59Uurimustest ja pilootpoliitika meetmetest28 saadud 
tõendid osutavad, et avalik poliitika võib anda oma 
panuse heasse valitsemisse, edendades avalikke 
ja eraõiguslikke partnerlussuhteid ja ärivõrgustikke ning parandades samuti piirkondlike võimude insti-
tutsioonilist potentsiaali, kes on vastutavad inno-
vatsiooni eest.  
Regionaalse raamistiku loomine firmadevaheliseks 
koostööks on esmase tähtsusega eriti väike- ja 
keskmiste ettevõtete innovatsioonialase tegevuse edendamisel. Selline koostöö ja väljakujunenud 
võrgud aitavad teisendada teadmisi majandusli-
keks võimalusteks, arendades samal ajal inimeste ja organisatsioonide vahelisi suhteid, mis võivad 
toimida innovatsiooni katalüsaatorina. 
Kogemused näitavad, et hea valitsemine nõuab 
nihkumist traditsiooniliselt ülalt-alla lähenemiselt 
rohkem avatud vormi suunas , kaasates mingi piir-
konna kõik asjassepuutuvad osapooled. Sellised 
partnerlussuhted peaksid ulatuma kõikidesse polii-
tika valdkondadesse, mis on olulised majandusliku, 
teadusliku ja sotsiaalse arengu seisukohalt (integ-reeritud lähenemine) ning mis ideaalis peaksid pa-
nema aluse pikaajalisele poliitilisele horisondile 
(strateegiline lähenemine). 
On ilmne, et "suhtelised eelised, mis panevad liik-
vele innovatsiooni ja investeeringud, on samavõrra 
regionaalsed kui riiklikud parameetrid. Selleks et piirkonnad oleksid edukad, peavad nad rakendama 
omaenese kasulikke omadusi,  oskusi ja ideid, et 
konkureerida globaalsel turul ja arendada kasuta-
mata potentsiaali
29".
Kohalikud võimud on stra teegilisel positsioonil, et 
seda teha, ning et rajada avalik-eraõiguslikke koostöövõrkusid, mis on tähtsad teadmuspõhise 
majanduse arendamiseks ning sobiva kliima loo-
miseks, et võimaldada kohalike väike- ja keskmiste ettevõtete vajadustele kohandatud efektiivset inno-
vatsiooni. Neil on hea pos itsioon, et koordineerida 
regionaalse innovatsioonisüsteemi erinevaid ele-
mente (poliitikad ja institutsioonid), alates kohalike 
firmade arenguvajaduste ning nende ees seisvate peamiste takistuste anal üüsist kuni teadlikkuse 
tõstmiseni innovatsiooni tähtsusest.  
Seega on raske rakendada riiklikku innovatsioo-
nipoliitikat väike- ja keskmiste ettevõtete jaoks ilma tiheda suhteta kohalike võimudega, kes tunnevad 
detailideni piirkonna uurimis- ja arendustegevusse 
kaasatud tähtsamaid osapooli ning kes tunnevad tootmisbaasi. Samal ajal tu leb piirkondlikku inno-
vatsioonipoliitikat koordineerida suuremate riiklike ja rahvusvaheliste uurimis- ja arendustegevuse võrgustikega, kaasa arvatud ülikoolid ja uurimis-
keskused.  
Samuti ei ole võimalik sellist poliitikat efektiivselt 
välja töötada ilma erasekto ri otsese osalemiseta 
planeerimises ja rakendamises ning ilma teiste antud piirkonnas uurimis- ja arendustegevusse kaasatud asjaosaliste nõusoleku ja aktiivse toetu-
seta — poolavalikud agent uurid, tehnoloogiakes-
kused, ülikoolid ja ametiühingud.  
Keskkonnakaitse: Göteborgi  
eesmärkide saavutamine 
Aastal 2001 lisas Euroopa Nõukogu Göteborgis 
keskkonna kolmanda elemendina Lissaboni ma-
jandus- ja sotsiaalse arengu strateegiasse, kinni-tades nii pühendumist jätkusuutlikule arengule. 
Seega on EL-i poliitika suunatud "tõhusa ringi" 
loomisele, mille sees regionaalareng vähendab majanduslikku ja sotsiaalset ebavõrdsust ning toob 
kaasa keskkonna seisundi paranemise. 
Kuid liikmesriikide ja piirkondade vahel on olulisi 
erinevusi, mis puutub keskkonna hetkeseisundis-
se, loodusesse ja proble emide ulatusse, mis seda 
ähvardavad, samuti suutlikkusse nendega koha-
peal võidelda. 
Kuigi regionaaltasandil on andmed puudulikud, 
kalduvad need indikaatorid, mida on võimalik konstrueerida, osutama positiivset seost keskkon-
na seisundi ja majandusliku ning sotsiaalse resul-
tatiivsuse vahel. 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 60Vesi
Juurdepääs puhtale veele ja värske vee varude 
säilitamine on piirkondliku konkurentsivõime faktor. 
Paljud majandusvaldkonnad, nagu põllumajandus, 
elektrienergia tootmine ja tu rism, kulutavad suurtes 
kogustes vett, kuid sõltuvad samas oma tegevuse 
jätkamiseks nii varude hooldamisest kui ka kesk-
konna säilitamisest.  
Kuid vett on vähe ja paljudes piirkondades on igal 
aastal ammutatud kogus kriitilisel või peaaegu krii-
tilisel tasemel (20% või rohkem koguressurssi-dest), mis ähvardab kohalikku ökosüsteemi. Selle 
koorma muudavad raskemaks perioodilised põua-
perioodid, nagu 2003. a. suvel. EL-i lõunaosa piir-konnad, eriti saared, kannatavad tavaliselt kõige 
rohkem ja paljud sõltuvad suures osas mereveest 
ning imporditud veest.  
Vee tarbimine on eriti kõrge Lõuna-Euroopas, ko-
hesiooniriikides ja Itaalia Eesmärk 1 piirkondades. 
Hispaania ja Kreeka paljudes piirkondades ületab see 270 liitrit inimese kohta päevas ning kujutab 
endast suurt väljakutset võimudele. Liituvates riiki-
des on tarbimine üldiselt allpool EL15 keskmist, kuigi vähemal määral Bulgaarias ja Rumeenias.  
Vee kasutamise jätkusuutlik juhtimine peab basee-
ruma integreeritud jõebasseini haldamise põhimõt-tel — vastavalt Vee raamdirektiivile, mis tähendab 
vee ammutamise piiramist olenevalt selle varudest, 
tagades mõistlikud hinnad ja kaasates inimesi probleemide lahendamisse.  
Linnade heitvete käitlemise  direktiivi vastuvõtmise-
le 1991.a. järgnesid olulised investeeringud kogu 
EL-is infrastruktuuri ehitamisse ja hooldusse ning 
selle tulemusel on heitve te puhastamine viimase 
aastakümne jooksul oluliselt kasvanud. Sellele 
vaatamata on riikide ja piirkondade vahel endiselt 
märkimisväärseid erinevusi. Elanike arv, kes on 
ühendatud heitvee käitlemise rajatistega, on endi-selt suhteliselt väike Eesmärk 1 piirkondades ning 
kohesiooniriikides, moodustades ainult umbes 
50% võrrelduna 80–90%-ga Põhjamaades. See suhe on ka mitmes liituvas riigis suhteliselt madal.  Jäätmed 
Igal aastal toodetakse EL-is 1,3 miljardit tonni 
jäätmeid, mis tingib mitte ainult ressursside kaotust 
vaid põhjustab ka suuri keskkonnaprobleeme, kui 
jäätmed viiakse prügilasse või põletatakse ära, 
selle asemel et need taaskasutada, mida ühendu-
se poliitika püüab julgustada.  
Kuigi põllumajandus ja tööstusharud on endiselt 
suured jäätmete tootjad, on munitsipaaljäätmete 
osakaal jätkuvalt tõusnud EL15-s viimase aasta-
kümne jooksul, kuigi üksikutes liikmesriikides on see langenud.  
Keskmiselt kogutakse EL-is igal aastal umbes 480 
kg munitsipaaljäätmeid elaniku kohta. Eesmärk 1 piirkondades kokku on see arv põhiliselt sama, 
kuid kohesiooniriikides on see oluliselt suurem (550 kg inimese kohta). Samas on see liituvates riikides väiksem (napilt alla 400 kg), mis osaliselt 
peegeldab nende madalamat reaaltulu.  
Pool toodetud jäätmetest likvideeritakse EL-is 
prügilate kaudu, mis suurendab kasvuhoonegaase 
ja muid saasteaineid. Samal ajal, kui keskmine 
jäätmete hulk EL15-s, mis saadetakse prügi-
latesse, on alla 300 kg inimese kohta, on see 
kohesiooniriikides umbes 340 kg ja Eesmärk 1 
piirkondades kokku 380 kg. Tase on kõrgem liitu-vates riikides. Ümbertöötlus, mis on keskkonnale 
kasulik (ning millel võib olla positiivne mõju tööhõi-
vele ja majandusaktiivsusele) ning millele suuna-vad mitmed direktiivid, on ikka veel väikese täht-
susega (joonis 1.12). Ühenduse jäätmepoliitikat suunatakse ennetamisele, ümbertöötlusele ja taaskasutamisele äraviskamise asemel.  
Kliimamuutus
Kliimamuutuse põhjuseks on inimese poolt tekita-
tud kasvuhoonegaasid, millest kõige olulisemad on pärit süsinikdioksiidi emissioonist fossiilsete kütus-
te põletamisel. Kliimamuutuse kõige silmatorkava-
te mõjude hulka kuuluva d suvised kuumalained, 
mis võivad põhjustada metsatulekahjusid ja hävi-
tada vilja, aga samuti suurendada suremust (suvi 
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 61G
© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 km1.12 Prügilasse viidud munitsipaaljäätmed
Kg elaniku kohta
< 150
150 - 250
250 - 350
350 - 450
> 450
andmed puuduvadEL14* = 291
* BE, DE, FR alusel: 1996; DK, EL, LU, AT , PT , FI: 1999;
ES: 2000; IE, IT , SE: 1998; NL:1997
BG, DK: NUTS0BE: NUTS1Canarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
Allikas: Eurostat
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 622003 andis nende mõjude kohta jõulise meeldetu-
letuse), See võib ka suurendada äärmuslike ilma-
de esinemise sagedust, nagu näiteks põuad, üle-
ujutused ja tugevad tormid. Ühenduse tasandil tut-vustatud ja ette pandud abinõud, nagu Integreeri-
tud saastepreventsiooni ja -kontrolli direktiiv 
(IPPC) ning raamseadusandlus riikide õhuemis-sioonide maksimaalsete väärtuste kohta, võimal-
davad poliitikutel võtta arvesse kohalike tingimuste 
erinevust. 
15-st liikmesriigist kümme on väga kaugel sellest, 
et saavutada emissioonide tase, milleks nad nõus-
oleku andsid, et täita Kyoto protokolli kohustusi (vähendada 2010. aastaks päästeid 8% võrra võr-
reldes aastaga 1990). Nende hulka kuuluvad kõik 
kohesiooniriigid. (Eriti Ii rimaal olid päästed 2001. 
aastal 31% suuremad kui 1990. aastal võrreldes 
1990. ja 2008. – 2012. aasta vahel lubatud 13%-
ga - tabel A1.10). 
Liituvates riikides vähenesid päästed palju rohkem 
kui EL-is 1990ndatel aastatel, põhiliselt tingituna 
suurest tagasiminekust rasketööstuses. 
Erinevused riikide vahel päästete põhiliste allikate 
osas on ilmekad. Samal ajal kui energiatootmine 
liituvates riikides annab rohkem kui poole kogu-
emissioonist tingituna suuremast fossiilsete kütus-
te kasutamisest, moodustab see kohesiooniriikides 
ja ülejäänud EL-is vähem ku i ühe kolmandiku. Tei-
sest küljest moodustab transpordi osakaal 21% 
emissioonidest niihästi kohesiooniriikides kui 
EL15-s tervikuna (arv, mis on viimase aastakümne jooksul kasvanud), kuid ainult 8% liituvates riiki-
des, kuigi see kindlasti su ureneb kiiresti, kui maan-
teetransport ja autode ka sutamine laieneb (tabel 
A1.11). 
Bioloogiline mitmekesisus 
Umbes kaks kolmandikku Euroopa soistutest, mis 
olid olemas sadu aastaid  tagasi, on kadunud. Lin-
nade vohamine ühelt poolt ja maa tühjenemine 
majanduse ümberstruktureerimise tagajärjel ääre-
aladel ning liituvates riikides teiselt poolt moodus-tavad bioloogilisele mitmekesisusele jätkuva ohu. Natura 2000 eesmärgiks on säilitada asualasid ja 
lindude elu Euroopas, luues võrgustiku kaitstud 
looduspiirkondadest, mis hõlmab rohkem kui 
20000 asukohta, mis on kas määratud või ette 
pandud. Need katavad peaaegu 15% kogu EL-15 
maismaast ning koos laienemisega suureneb asu-
kohtade arv.  
Keskkonnastandardid on majandusliku, 
sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse lahutamatuks osaks 
Erinevad keskkonnastandardid võivad luua uusi 
lõhesid inimeste vahel, kes elavad puhtas ja tervis-
likus keskkonnas ning nende vahel, kes seda ei 
tee. Kui standarditest peetakse kinni, võivad need 
muuta piirkonnad investorite jaoks atraktiivsemaks, 
parandades elukvaliteeti inimeste jaoks, kes seal elavad. 
EL15-s on minevikus prioriteediks olnud tavaliselt 
majanduslikud eesmärgid, mitte keskkonna alased eesmärgid. Kuigi viimasega seotud suhteline täht-
sus on märkimisväärsel määral varieerunud, on 
ühtekuuluvuspoliitikal üldiselt olnud tugevam mõju majanduslikele ja sotsiaalsetele indikaatoritele kui 
keskkonnale. 
Sellele vaatamata on ühtekuuluvuspoliitika aida-
nud vähem jõukatel liikmesriikidel täita EL-i kesk-
konna alaseid nõudeid (eriti mis puutub jäätmekäit-
luse, veevarustuse ja linnade heitvete direktiive, millega kaasnevad suured investeeringud infra-
struktuuri) ning võivad seda ka edaspidi teha, kui 
tähelepanu keskendatakse õhu saastamise välti-misele. Transpordi kasv on selles suhtes eriliseks 
mureaineks, kuna juhul, kui ei toimu nihet kesk-
konnasõbralikumate vahendite suunas, kaasnevad majanduskasvuga jätkuvalt suurenevad emissioo-
nid. 
See on eriti oluline liituvate riikide jaoks, kus järsult 
suurenenud nõudmine autode järele ja raudteede 
vilets seisund ähvardab oluliselt suurendada 
maanteede kasutamist ning selle tagajärjel pääs-teid.
1. osa – Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 63Tulevatel aastatel tuleb erilist tähelepanu pöörata 
jätkusuutlikule arengule, eriti: 
x aidates uutel liikmesriikidel saavutada täielikku 
vastavust acquis 'ega, eriti mis puudutab jäät-
mekäitlust, veevarustust, linnade heitvete ja 
õhu kvaliteedi direktiive, millega kaasnevad 
olulised investeeringud; 
x toetada öko-tööstuste arendamist ja puhtamate 
tehnoloogiate kasutamist, eriti väikestes ja keskmistes ettevõtetes; 
x võttes uuesti kasutusele mahajäetud tööstus-
objektid, selle asemel et välja arendada tulevi-kutehaseid;  
x pakkudes stiimuleid puhtamate transpordimee-
todite ja sõidukite kasutamise eest, samuti na-gu ka taastuvenergia kasutamise eest; x aidates loodusõnnetuste poolt kõige enam 
ohustatud regioonidel töötada välja ennetavad 
abinõud;  
x stimuleerides investeeringuid bioloogilise mit-
mekesisuse ja loodus kaitse edendamisse; 
x tagades adekvaatse vee- ja jäätmekäitluse 
piirkondades, mis on geograafiliselt ebasood-
sas asendis, ning pakkudes küllaldast kaitset 
nende loodusressurssidele, parandades nii 
nende atraktiivsust ettevõtete laienemise ja si-seinvesteeringute seisukohalt. 
1  Kus rahvamajanduse kogutoodang inimese kohta oli alla 90% EL-i keskmisest 1990ndate aastate algul. 
2  Vt Euroopa Komisjoni majandusprognoosid, sügis 2003 3  Piirkondlikud andmed inimese kohta toodetud SKP kohta on olemas ainult kuni aastani 2001. 4  Need arvud ei kajasta Saksamaa liitumise mõju ja SKP olulist kasvu uutes liidumaades ajavahemikult 1991 kuni 1994. 
5  Vt European Commission, Employment in Europe 2002 ja European Competitiveness Report 2002. 6  United Nations, Demographic projections, 2002  7  Vaesuspiiril elavaid inimesi määratletakse inimestena, kelle sissetulek, mille arvutamisel on võetud arvesse pere suurust ja  koos-
seisu, jääb allapoole 60% riigi keskmisest. 
8  Võrreldes suhtelist vaesusriski majapidamise tüüpide järgi, tuleb meeles pidada, et andmed ei ole täielikud. Näiteks ei sisa lda
sissetulekut kajastavad arvud kaudselt arvutatud kinnisvaratulu - ega raha, mida inimesed, kellele nende elamispind kuulub, kok -
ku hoiavad - ega teenitud intresse. Mõlemad nimetatud punktid kalduvad vähendama vanemate inimeste suhtelist vaesusriski, kelle puhul on suurem tõenäolisus, et nende elamispind neile kuulub (kuigi selle ulatus on riigiti erinev) ning kellel on tihti  sääste, 
mis teenivad intressi. 
9  Vt eriti Regions: Statistical yearbook, 2003, European Commission, Luxembourg, ‘Household accounts’. 10  Laienenud EL-is uuriti kokku 1595 linnastut elanike arvuga üle 50000 inimese. Vaadeldi elanikke, nende atraktiivsust ettevõ tete 
jaoks ja nende majandusliku aktiivsuse valdkondi. 
11  Põhja-Šoti mägismaa ja saared, kus elab rohkem kui 9 inimest km2 on ainsad piirkonnad peale Soome ja Rootsi, kus elanikkon-
na tihedus jääb alla 10. 
12  SKP kasv oli samal perioodil suhteliselt madal ka Põhja-Šoti mägismaal ja saartel, mis tingis ka seal nii tööhõive kui elan ikkonna
arvu languse. 
13  Tihedust mõõdetakse kombineeritud indeksiga, mis näitab regiooni varustatust (aritmeetiline keskmine maanteede pikkuse prot -
sendist suhtes maismaaterritooriumi ja rahvastikuga), väljendatuna suhtes EL-i keskmisega. 
14  Euroopa tööhõive strateegia juhtnöörides (The European Employment Strategy Guidelines) soovitatakse, et peaks olema küllal-
dasel hulgal sobiva asukohaga lastesõimede- ja lasteaiakohti, mis võimaldaks kõigil naistel tööl käia, kui nad seda soovivad. 
15  Vt allpool 2. osa. 16  Vt Employment in Europe 2002, lk 115-133. 17  Lissaboni tippkohtumisel seatud eesmärgiks on vähendada aastaks 2010 poole võrra 18 kuni 24 aasta vanuste madala haridus-
tasemega inimeste osakaalu, kes ei ole haaratud koolitusse.  
18  From the Continuing Vocational Training Survey, Eurostat, 2002. 19  Riigi abi käsitletakse otsese ülekandena ettevõtetesse subsiidiumide, maksusoodustuste, jaotamisele kuuluvate emiteeritud a kt-
siate, sooduslaenude, maksupikenduste ja garantiide näol, mida arvestatakse nii, et riikliku abi kohta käivad andmed oleks või-malik harmoniseerida ühiseks riikide vahel võrreldavaks indikaatoriks. 
20  The regional dimension of the European Research Area, COM(2001) 549 final. 21  Ühe hiljuti Kreeka, Hispaania ja Portugali firmajuhtide hulgas läbiviidud uurimuse tulemuste kohaselt oli enamus juhte arva musel,
et kaasaegsed tehnoloogiad, mida neil võiks vaja minna, olid mujal paremini kättesaadavad kui nende riigis.  
22  Hinnangud põhinevad tööjõu uuringu andmetel kohalike ettevõtete suuruse kohta, mis on viidud kooskõlla ettevõtlusstatistika
struktuuri andmetega ettevõtete suuruse kohta. 
23  Innobarometer 2001, Flash Eurobarometer 100, 2002. 24  Vt Productivity: The Key to Competitiveness of European Economies and Enterprises, COM(2002) 262 final, mis näitab, et aast a-
tel 1995-2000 koondus EL-is töökohtade loomine kõrgtehnoloogia ja kõrghariduse sektoritesse, lk.13. 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõim e, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 6425  Euroopa Komisjoni andmed, Telecommunications Regulatory Package - VIII Implementation Report - Annex 1, December 2002 
26  Kuna muutub üha ilmsemaks, et ei ole tõenäoline, et konkureeriva ADSL-i pakkumisi levitatakse Euroopa vähekasumlikesse ja 
äärealadele, on valitsused ja kohalikud võimud silmitsi probleemiga, kuidas tagada neile piirkondadele juurdepääs lairibale. Mõ -
ned kommentaatorid on avaldanud arvamust, et wireless-põhine tehnoloogia pakub lahenduse kaugemates piirkondades, kuna 
sellega ei kaasne suuri kulutusi tehnikasse. Kuid see tehnoloogia ei ole tasuta, kuna see põhineb kas satelliit- või maapeal as u-
vatel võrkudel, mis mõlemad toovad kaasa niihästi püsi- kui ka käivitamiskulusid. Sellele vaatamata pakub traadita Internet või -
malust vähemalt sulgeda digitaalne lõhe piirkondade vahel. 
27  eEurope Benchmarking Report, COM(2002) 62 final, 2002. 28  Struktuurifondide poolt finantseeritavad regionaalse innovatsiooni strateegiad. 29  Koosoleku juhataja kokkuvõte, OECD kõrgetasemeline kohtumine, Martigny, Šveits, juuli 2003  
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 65Statistiline lisa1. osa juurde 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 66A1.1  Tööhõive EL15-s, 1996 ja 2002 
Tööhõive määr (% tööeal. elanikkonnast)
 1996 2002 
EL15 59,9 64,2 
Teised liikmesriigid 51,5 60,2
Kohesiooniriigid 61,7 65,1 
Kreeka 54,9 56,9
Hispaania 47,6 58,4 
Iirimaa 54,9 65,0
Portugal 62,3 68,6 
Allikas: Eurostat, LFS 
A1.2  SKP, tööhõive, tööviljakuse ja elanike arvu muutus Eesmärk 1 sihtpiirkondade gruppides, 1994-2001 
Aasta keskmine muutuse %
SKP Tööl käivaid 
inimesiSKP/töölkäivaid 
inimesiRahvastik SKP inimese 
kohta 
Kogu Eesmärk 1 3,0 1,4 1,6 0,0 2,8 
PT ja EL 3,5 1,2 2,3 0,4 3,1
IE 9,3 5,1 4,0 1,0 8,2 
ES Eesmärk 1 3,4 2,9 0,5 0,4 3,0
ES mitte-Eesmärk 1 3,6 2,6 1,0 0,4 3,2 
DE Eesmärk 1 1,7 -0,3 2,0 -0,5 2,2
DE mitte-Eesmärk 1 1,6 0,8 0,8 0,3 1,3 
IT Eesmärk 1 1,9 0,3 1,6 0,0 1,9
IT mitte-Eesmärk 1 2,1 1,2 0,9 0,3 1,8 
Muu Eesmärk 1 2,5 1,7 0,8 0,2 2,3
EL15 2,5 1,1 1,4 0,4 2,1 
Allikas: Eurostat, piirkondade aruanded ja DG REGIO arvutused 
1.3  Statistiline mõju Eesmärk 1 sihtpiirkondades (tuginedes SKP-le inimese kohta (PPS),
keskmine 1999-2001)
EL15-s EL15-s N10-s EL25-s 
Kõik muutujad suhtes keskmise SKP-ga inimese kohta EL15-s või EL25-s: EL15 EL25 EL25 EL25 
Piirkondade arv, kus keskmine SKP inimese kohta on alla 75% keskmisest 50 33 36 69
Nende piirkondade rahvastik (miljonid) 73 54 69 123 
Rahvastik protsendina EL15-st/N10-st 19,2 14,2 92,4
Rahvastik protsendina EL25-st  11,9 15,2 27,1 
Keskmine SKP/inimese kohta (PPS) neis piirkondades protsendina 
EL15/EL25 keskmisest 65,1 69,3 46,0 56,2
N10: uued liikmesriigid 
Allikas: Eurostat, piirkondade aruanded ja arvutused DG REGIO     
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 67A1.4  Tööhõive struktuur liituvates riikides ja EL-is, 2002 
% 15-64 a. töötavatestt inimestest
 A. Liituvad riigid B. Eesmärk 1 
piirkonnad C. Mitte-Eesm. 1 
piirkonnad Vahe B-A Vahe C-A 
Põllumajandus 10,7 5,2 1,9 -5,5 -8,8 
Kaevand, gaas, elektr., vesi 1,9 0,7 0,7 -1,2 -1,2
Põhitootmine 8,9 6,5 7,8 -2,4 -1,1 
Kemikaalid ja rafineerimine 0,6 0,4 1,0 -0,2 0,4
Masinaehitus 2,8 1,7 4,5 -1,1 1,7 
Ehitus 3,4 6,4 4,8 3,0 1,4
Põhiteenused 14,2 17,4 20,5 3,2 6,3 
Lisandväärtusteenused 3,3 4,3 9,1 1,0 5,8
Kommunaalteenused 6,9 7,4 11,4 0,5 4,5 
Riighaldus 3,4 4,8 4,9 1,4 1,5
Kogu tööhõive 56,2 54,9 66,7 -1,3 10,5 
Põllumajandus 10,7 5,2 1,9 -5,5 -8,8
Tööstus 17,7 15,8 18,8 -1,9 1,1 
Teenused 27,8 34,0 45,9 6,2 18,1
Allikas: Eurostat, LFS      
A1.5  Tööpuudus EL15-s, 1996 ja 2002 
Tööpuuduse määr (% tööjõust)
 1996 2002 
EL15 10,7 7,8 
Teised liikmesriigid 17,0 9,6
Kohesiooniriigid 9,5 7,5 
Kreeka 9,7 10,0
Hispaania 22,3 11,4 
Iirimaa 11,9 4,3
Portugal 7,4 5,1 
Allikas: Eurostat, LFS 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 68
EL15
17,8
29,0
16,0
10,0
9,0
35,0
15,7
16,015,0UK
21,2
35,0
17,0
9,0
5,0
50,015,8
13,017,0SE
24,1
17,0
4,0
5,0
:
16,0
7,2
:
10,0FI
30,7
45,0
8,0
5,0
10,0
11,0
5,0
7,0
11,0PT
28,0
46,0
32,0
13,0
10,0
39,020,2
23,020,0AT
12,7
35,0
18,0
10,0
7,0
23,0
10,2
9,0
12,0NL
18,9
3,0
5,0
4,0
9,0
45,011,2
18,011,0LU
10,2
7,0
8,0
6,0
5,0
35,016,2
26,012,0IT
16,0
29,0
14,0
12,0
15,0
23,021,7
24,019,0Majapidamiste % iga tüübi raames 
IE
33,0
79,0
37,0
14,0
8,0
42,0
26,2
10,021,0FR
17,7
27,0
16,0
11,0
12,0
35,014,4
14,015,0ES
21,0
43,0
24,0
14,0
8,0
42,0
24,7
18,019,0EL
15,0
38,0
36,0
17,0
18,0
37,014,0
23,020,0DE
18,8
19,0
7,0
8,05,0
36,011,0
11,011,0DK
35,0
40,0
22,0
5,0
7,0
10,0
4,9
4,0
11,0BE
14,6
27,0
26,0
8,0
8,0
25,0
8,9
15,013,0Üksikud täiskasvanud 
30-64
Üksikud täiskasvanud 
>64
Paarid – vähemalt üks 
>64
Paarid - mõlemad <65 
3 täiskasvanut 
Üksik täiskasvanu Paar
3 täiskasvanut A1.6  Vaesuspiiril elavaid inimesi, 2000* 
Ilma lasteta 
Lastega 
Kõik majapidamised 
*Majapidamisi, kus sissetulek inimese kohta on vähem kui 60% a ntud riigi majapidamiste keskmises. 
Allikas: Eurostat, ECHP, November 2003 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 69EL15
9,0
10,0
7,0
10,0
9,0
7,0
34,0
14,0
100,0UK
8,2
14,3
8,2
11,2
4,1
17,3
29,6
7,1
100,0SE
32,7
10,9
7,9
4,0
0,0
12,9
31,7
0,0
100,0FI
33,0
23,0
6,0
6,0
7,0
3,0
18,0
4,0
100,0PT
1,0
6,1
4,0
12,1
10,1
3,0
32,3
31,3
100,0AT
8,0
17,0
9,0
10,0
10,0
5,0
26,015,0
100,0NL
15,0
2,0
7,0
4,0
7,0
15,0
39,0
11,0
100,0LU
5,0
3,0
7,0
6,0
7,0
4,0
43,0
25,0
100,0IT
2,0
7,1
4,0
7,1
19,2
1,0
38,4
21,2
100,0Vaesuspiiril majapidamiste % 
IE
6,0
14,0
3,0
9,0
5,0
5,0
45,0
13,0
100,0FR
6,9
7,8
7,8
11,8
8,8
7,8
41,2
7,8
100,0ES
3,0
6,0
5,0
11,0
9,0
3,0
37,0
26,0
100,0EL
2,0
8,8
5,9
20,6
18,6
2,9
24,5
16,7
100,0DE
16,0
13,0
8,0
6,0
8,0
7,0
29,0
13,0
100,0DK
19,8
16,8
9,9
24,8
5,0
2,0
18,8
3,0
100,0BE
5,0
11,0
7,0
24,0
7,06,0
30,0
10,0
100,0Üksikud täiskasvanud 
30-64
Üksikud täiskasvanud 
>64
Paarid – vähemalt üks 
>64
Paarid – mõlemad <65 
3 täiskasvanut 
Üksik täiskasvanu 
Paar
3 täiskasvanut A1.7  Vaesuspiiril elavate inimeste majapidamiste koosseis, 2000* 
Majapidamised vaesuspiiril 
Ilma lasteta 
Lastega 
Kõik majapidamised 
* Majapidamisi, kus sissetulek inimese kohta on vähem kui 60% a ntud riigi majapidamiste keskmises. 
Allikas: Eurostat, ECHP, November 2003 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 70
N12 (5) 
18541
240960
76,9
:
:
:
:
:
12,1
:
:
15,8
37,2
47,0Mägipiirkonnad(3) 
EL 15 (3, 4) 
66789
1322910
50,5
::
:
:
:
8,9
:
:
5,6
34,3
60,1Eesmärk 1 piir-
konnad(2) 
82912
1027018
80,7
2,0
4571,0
67,1
48,294,7
14,2
2,5
29,3
9,0
28,2
62,8EL 15 keskmine 
(2)
379604
3243415
117,0
2,0
8648,1
100,0
48,2
263,4
7,8
2,5
29,3
4,0
28,267,7Hõredalt asusta-
tud
piirkonnad(2) 
2122
424022
5,0
3,39,7
87,6
75,798,8
10,4
5,9
14,1
6,4
24,6
69,0Äärealad
3943
99638
39,6
2,0
343,3
68,4
48,278,4
16,1
2,5
29,3
5,3
19,4
75,3Saared (1) 
9423
94466
99,8
8,5
336,5
71,7
60,0
141,6
16,1
2,9
20,1
10,5
20,868,7A1.8  Geograafiliselt ebasoodsad piir konnad: peamised indikaatorid, 2001 
Kogu elanikkond (1000 el.) 
Ala (km²) Rahvastiku tihedus (el/km²) 
Keskmine 
Miinimum Maksimum 
SKP/in kohta (PPS) (EL-15=100) 
Keskmine 
Miinimum Maksimum 
Tööpuuduse määr (%) 
Keskmine 
Miinimum 
Maksimum 
Tööhõive sektorite kaupa (% kogu tööhõivest.) 
Põllumajandus 
Tööstus 
Teenused 
(1) saar NUTS 2 või NUTS 3 regioonid 
(2) määratletud NUTS 2 tasandil 
(3) tööpuuduse andmetes ei sisaldu EL, tööhõive andmetes ei sisa ldu ES ning EL 
(4) tööhõive andmed ei sisalda Prantsuse ülemere -departemange 
(5) tööpuuduse ja tööhõive andmed sisaldavad ainult järgmised riigid: BG, CZ,  HU, RO, SI, SK 
Allikas: kõik andmed EUROSTAT-ilt välja arvatud mägipiirkonnad, mis on uuringust 'Mountain Are as', (välja töötatud NUTS 5 tasan dil) kohaldatud ühilduvaks Eurostati andmetega
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 71Riigiabi uurimis- ja 
arendustegevusele 
%-na kogu riigiabist 
tootmisele 
%
19,2
23,9
10,5
17,2
1,4
25,921,3
3,6
18,5
21,1
27,0
48,2
11,7
39,516,5
21,1Indeks,
EL15=100
100
156124
123
8
65
146
4092
150
111
217
19
228
58
45Riigiabi uurimis- ja 
arendustegevusele tootmissektori 
töötaja kohta 
Eurot töötaja koh-
ta
150
234
186
185
12
98
220
59
138
225
166
326
28
341
87
67Indeks,
EL15=100
100
125
226
138
104
48
132
212
95
137
79
87
31
111
68
41Riigiabi tootmisse töötaja kohta 
Eurot töötaja kohta 
780
979
1766
1077
809
378
1032
1650
745
1066
615
676239
865527
317Tööhõive tootmises 
1000
30077
652436
8105
605
29143779
302
5161
33
1059
672966
452768
4173Riigiabi uurimis- ja 
arendustegevusse 
tootmises 
Milj. eurot 
4513
152
81
1500
7
286
830
18
710
7
176
219
27
154
67
279Riigiabi tootmisele 
Milj. eurot 
23460
639770
8733
490
11003898
498
3842
35
651
454231
391405
1323A1.9  Riigiabi uurimis- ja arendustege vusele, keskm ine 1999-2001 
EL15
BEDK
DE
EL
ES
FR
IEIT
LU
NL
AT
PT
FISE
UK
Allikas: DG COMP, riigiabi punktitabel 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 72A1. 10  Kasvuhoonegaasi emissioon, 2000 
Indeks, baasaasta 
1990=100*Kyoto Eesmärk 
EL15 96,0 92,0 
BE 106,0 92,5
DK 99,0 79,0 
DE 81,0 79,0
EL 124,0 125,0 
ES 135,0 115,0
FR 98,0 100,0 
IE 124,0 113,0
IT 104,0 93,5 
LU 55,0 72,0
NL 103,0 94,0 
AT 103,0 87,0
PT 130,0 127,0 
FI 96,0 100,0
SE 98,0 104,0 
UK 87,0 87,5
N10 69,0 : 
BG 49,4 92,0
CY 140,0 : 
CZ 76,4 92,0
EE 45,4 92,0 
HU 82,4 92,0
LT 46,3 92,0 
LV 34,1 92,0
MT 129,0 :
PL 68,1 92,0
RO 61,9 94,0 
SI 99,3 94,0
SK 66,9 92,0 
   
*Põhineb CO2-ekvivalendil, kursiivis toodud arvud on  
Eurostati esialgsed hinnangud 
Allikas: Euroopa Keskkonnaagentuur (EEA) ja Eurostat A1.11  Kasvuhoonegaasi emissioon sektorite  
kaupa, 2001 
% koguemissioonist
N10 Kohesioonirii-
gidEL15
Energia ja
seonduv 53,0 31,0 29,0 
Tööstus 17,0 21,0 21,0
Transport 8,0 21,0 21,0 
Põllumajandus 9,0 13,0 10,0
Jäätmed 4,0 4,0 3,0 
Muu 9,0 10,0 16,0
Allikas: Euroopa Keskkonnaagentuur (EEA) 
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 73A1.1 Tööhõive sektorite kaupa, 2002
PõllumajandusTööstusTeenused
% kogutööhõivest< 1,97 1,97 - 3,18 3,18 - 5,28 5,28 - 9,96 >= 9,96 andmed puuduvadEL27 = 7,0 Allikas: Eurostat© EuroGeographics: administratiivpiiride liit
2501250 km
% kogutööhõivest< 22,73 22,73 - 26,49 26,49 - 30,58 30,58 - 33,85 >=33, 85 andmed puuduvadEL27 = 28,9% kogutööhõivest< 56,2 56,2 - 62,44 62,44 - 67,89 67,89 - 73,54 >= 73,54 andmed puuduvadEL27 = 64,1
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 74A1.2 SKP tööl käiva inimese kohta (EUR), 2001
Indeks, EL25=100
<2 5
2 5-5 0
50 - 100100 - 120
120 - 130
>= 130BE, NL: NUTS0
Allikas: Eurostat ja riikide statistikaametid
© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
andmed puuduvad
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 75© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
A1.3 Muutused tööealises elanikkonnas (15-64), 2000-2025
Muutuse kogu%
< -8,1
-8,1 – -3,42
-3,42 – 0,48
0,48 – 3,97
>= 3,97
andmed puuduvadEL27 = -3,5
BG, CZ, HU, PL, RO; SK: NUTS0
Allikas: Eurostat, ÜRO
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 76© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
A1.4 Muutused pensioniealises elanikkonnas (65+), 2000-2025
Muutuse kogu%
< 27,41
27,41 - 36,9
36,9 - 44,97
44,97 - 57,49
>= 57,49
andmed puuduvadEL27 = 40,5
BG, CZ, HU, PL, RO, SK: NUTS0
Allikas: Eurostat, ÜRO
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 77A1.5 Potentsiaalne juurdepääs maanteed mööda, 2001EUROPEAN SPATIAL PLANNING
OBSERVATION NETWORK
© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 kmJuurdepääsu indeks, EL27=100
Allikas: ESPON-i andmebaas
Andmete päritolu: Spiekermann & Wegener (S&W)
See kaart ei peegelda vältimatult ESPON-i
monitooringukomitee arvamust0<2 0
2 0<4 0
4 0<6 0
6 0<8 0
80 < 100
100 < 120
120 < 140
140 < 160
160 < 180
180 ja rohkem
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 78A1.6 Potentsiaalne juurdepääs raudteed mööda, 2001EUROPEAN SPATIAL PLANNING
OBSERVATION NETWORK
© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 kmJuurdepääsu indeks, EL27=100
0<2 0
2 0<4 0
4 0<6 0
6 0<8 0
80 < 100100 < 120
120 < 140
140 < 160
160 < 180
180 ja rohkemAllikas: ESPON andmebaas
Andmete päritolu: Spiekermann & Wegener (S&W)
See kaart ei peegelda vältimatult ESPON-i
monitooringukomitee arvamust
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 79A1.7 Potentsiaalne juurdepääs õhuteid mööda, 2001EUROPEAN SPATIAL PLANNING
OBSERVATION NETWORK
© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 kmJuurdepääsu indeks, EL27=100
0<2 0
2 0<4 0
4 0<6 0
6 0<8 0
80 < 100
100 < 120
120 < 140
140 < 160
160 < 180
180 ja rohkemAllikas: ESPON-i andmebaas
Andmete päritolu: Spiekermann & Wegener (S&W)
See kaart ei peegelda vältimatult ESPON-i
monitooringukomitee arvamust
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 80© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
A1.8 Kooli poolelijätnud inimesed, 2002
% rahvastikust 18-24
< 7,7
7,7 - 11,1
11,1 - 14,3
14,3 - 21
>= 21
andmed puuduvadEL27 = 16,4
Teise taseme alumise astme
haridusega inimesed vanuses18-24, kes ei õpi ega omandaelukutset
Allikas: Eurostat
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 81g Re oiGIS ge oi GISR
© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
A1.9 Euroopa Patendiameti patenditaotlusi, 1999-2001 ne keskmi
T aotlusi miljoni elaniku kohta
< 10,89
10,89 - 63,28
63,28 - 111,29
111,29 - 200,24
>= 200,24EL27 = 120,5
BG, CZ, HU, PL, RO, SK: NUTS0
EPO: Euroopa Patendiamet
Allikas: Eurostat
1. osa — Ühtekuuluvus, konkurentsivõime, tööhõive ja kasv – olukord ja suunad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 82
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 832. osa - Liikmesriikide 
poliitika mõju ühtekuuluvusele 
Sisukord
Sissejuhatus ................................................................................................................... .............. 84
Poliitika mõju riiklikele kulutustele.......................................................................................... ....... 84
Regioonide osa valitsuse kulutustes............................................................................................ .8 7
Maksupoliitika ja regionaalne SKP .............................................................................................. .9 1
Regionaalarengu poliitika liikmesriikides ...................................................................................... 96
Statistiline lisa 2. osa juurde ................................................................................................ ....... 101 
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 84Sissejuhatus
Käesolev osa käsitleb esmalt riiklike kulutuste po-
liitika mõju regioonidele ja nende kulutuste finant-
seerimise viise liidu erinevates osades. Teiseks 
vaadeldakse erinevates maades kasutusel olevaid mehhanisme sissetuleku ümberjagamiseks regioo-
nide vahel ning regioonide majanduserinevuste  
vähendamiseks. Kolmandaks huviobjektiks, arves-tades selle võimalikku suurt mõju kohaliku majan-
duse tugevdamisele, on vaadata üle välismaiste 
otseinvesteeringute suhteline ulatus EL-is ja liitu-vates riikides ning hinnata, mil määral suudavad 
riikide ja piirkondade valitsused nende paiknemist 
mõjutada. 
Poliitika mõju riiklikele kulutustele 
Tegelikult on kõigil valitsu ste poolt teostatud funkt-
sioonidel, mis on seotud riiklike kulutustega, tä-hendus regionaals e bilansi jaoks selles mõttes, et 
kulutus tehakse ühes või teises regioonis, ilma et 
seejuures tarvitseks olla tegem ist sihiliku poliitilise 
otsusega teha see kulutus just seal. Tuleks rõhu-
tada, et neil on samamoodi tähendus regioonide 
siseste alade jaoks, sest samad autonoomsed 
mehhanismid toimivad nii sellel tasandil kui ka ko-gu riigis tervikuna. 
Sellisele poliitikale kulutatakse palju kordi rohkem 
kui seda on struktuurifo ndidest finantseeritavad 
kulutused, nii et potentsiaalne mõju nii majandusli-
kule kui sotsiaalsele ühtekuuluvusele liikmesriikide 
hulgas on märgatavalt suur em. Nagu a llpool näida-
takse, on riiklike kulutuste poliitikal ja kulutuste 
finantseerimise viisil suur mõju vaesemate regioo-
nide sissetulekute taseme toetamisele. Ometi ei ole see poliitika enamasti suunatud otse regiooni-
dele, isegi kui sel on tähendus regionaalsele bilan-
sile. Tähelepanu keskpunkt on pigem vahetutel 
sotsiaalsetel probleemidel ja sissetulekute toeta-
misel kui taustaks oleva konkurentsivõime tugev-
damisel.  Nii eksisteerib teineteist täiendav suhe sellise te-gutsemisviisi ja EL-i ühtsuspoliitika vahel, mis kes-
kendub rohkem fundamentaalsetele struktuurse-
tele nõrkustele, kui nende kahe vahelisele konflikti-le. Vaatamata oma suhtelisele väiksusele mängi-
vad struktuurifondid tegelik ult otsustavat rolli võit-
luses regionaalsete erinevustega ja tugevdades 
ühtekuuluvust.  
Riiklikud kulutused ja ühtekuuluvus 
Isegi selline poliitika, mis otseselt kulutusi ei hõl-ma, kaldub omama kaudset tähendust kulutustele ja seeläbi ühtekuuluvuse le. Samal ajal, kui EMU-s 
vastutab Euroopa Keskpank rahapoliitika eest, vastutavad riikide valitsu sed fiskaalpoliitika eest. 
Üks fiskaalpoliitika eesmärke  on aidata säilitada 
majanduslikku stabiilsust, toetada rahapoliitikat  nii, et see saaks toetad a majanduskasvu. Stabiil-
suse ja kasvu pakti filosoofia, olles ellu viidud ra-
halise ühtlustamise ajal, seisneb automaatsete 
stabiliseerijate vabas tegutsemises teatud majan-dustsüklis, säilitades samal ajal EMU-le pidevalt 
omase tunnusjoonena eelarvedistsipliini teistes 
piirkondades.  
Erinevalt eelarve deebeti poolest on eelarve kulu-
de poolel ainuke artikkel, millest eeldatakse, et see  
reageerib automaatselt tsüklilistele kõikumistele, töötusega seotud kulutuse d. Mõne järgneva aasta-
kümne jooksul avaldab rahvastiku progresseeruv vananemine riiklikele kulutustele märkimisväärset survet. Finantsdistsipliin, piirates üldist kulutuste 
kasvu, on üks tee, kindlustamaks rahanduslikku 
jätkusuutlikkust tulevikus. 
Üldised makromajanduslikud näitajad ei ole selle 
osa otseseks huviobjektiks, kuigi need on tagapõh-
jaks liikmesriikide üldiste riiklike kulude ja maksu-tulude uuematele suundadele ning samuti muutus-
tele riiklike kulutuste struktuuris. Vähe on teadmisi 
rahandusliku konsolideerumise tähendusest erine-vate regioonide või sotsiaalsete gruppide jaoks. 
Kuigi rahanduslik konsolideerumine on viinud lae-
nuintressi maksete kahanemisele, sest laenamine on vähenenud, mis on potentsiaalselt vabastanud 
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 85finantsressursse, et neid kasutada teiste, sotsiaal-
selt ja majanduslikult kasulikumate programmide 
jaoks, avaldab see samal ajal ka negatiivset survet 
kulutuste üldisele tasemele.
Veelgi enam, kuigi selle surv e tulemusena on kulu-
tused SKP suhtes üldiselt vähenenud, on see tu-
gevam surve üha suuremal määral stiimuliks pa-randada kulutusprogrammide kvaliteeti, kuigi jääb 
lahtiseks, kui palju on selle tagajärjel tekkinud 
efektiivsemaid toimimisviise regionaalse ühtekuu-luvuse saavutamiseks. Lisaks on rahanduslik kor-
rigeerimine võib-olla lühiajaliselt kärpinud majan-
duslikku aktiivsust nõrgemate regioonide kahjuks. Kuid isegi lühiajaliselt võib rahanduslik konsolidee-
rumine toetada majanduskasvu, kui seda koos 
struktuurireformiga õigesti ellu viia. Pikemas pers-pektiivis mõjub kasvule tõenäoliselt soodsalt EMU 
poolt loodud makromajanduslik keskkond ja selle-
ga seotud poliitika. Sellest saavad kasu kõik re-
gioonid, isegi kui see praegusel majanduskasvu 
aeglustumise ajal ei kajastu suuremates kasvu-
määrades. 
Valitsuse kulutused tervikuna on viimastel aastatel 
märgatavalt vähenenud kogu EL-is. Aastatel 1995–
2002 langesid need keskmiselt 51%-lt liikmesriiki-de SKP-st kuni umbes 47%-ni, ainult Portugalis oli 
väike tõus (ja sedagi vaid 1 protsendipunkti jagu) 
(graafik 2.1 ja tabel A2 .1). See vähenemine oli kaugelt kaalukam kui laenu intressimaksete vähe-
nemine EL-is (2 protsendipunkti). Itaalias, kus sel-
lised maksed ulatusid 12%-ni SKP-st 1995. a. ja 
kus vähenemine oli eriti ilmekas (peaaegu 6 prot-sendipunkti), peegeldus kogu langus väiksemates 
kuludes. 
Kuna Valitsuse kulutused vähenesid märgatavalt 
kogu EL-is, siis tulud maksudest ja muudest allika-
test langesid SKP suhtes ainult veidi, mis vihjab 
maksumäärade ulatuslikule säilitamisele. Peale Iirimaa, kus SKP kasv oli erandlikult kõrge, ei lan-
genud maksutulu üheski te ises liikmesriigis  roh-
kem kui 2% võrra SKP-st ja kuues riigis see kas-
vas. Seetõttu vähenes eelarvedefitsiit kogu liidus 
ja mitmel juhul tekkis eelarveülejääk.  
Muutused valitsuse kulutuste struktuuris 
Peale laenuintresside lang use on viimastel aasta-
tel SKP suhtes langenud ka valitsuse kulutused nii üksikisikutele kui ettevõtetele tehtavatele ülekan-
netele. Aastatel 1995–200 2 vähenesid kulutused 
sotsiaaltoetustele (umbes 16% SKP-st EL-is tervi-
kuna) keskmiselt peaae gu 1% võrra SKP-st vaa-
tamata elanikkonna vananemisele ja pensionäride 
arvu kasvule. Selle kahanemise tingis osaliselt  
töötuse vähenemine, kuid see peegeldab ka üldist 
tendentsi piirata sotsiaaltoetuste kasvu, kus vähegi 
010203040506070
SE DK FR AT BE FI IT NL EL15 EL DE PT LU UK ES IE0102030405060701995 2002% SKP-st2.1 Riiklikud kulutused liikmesriikides, 1995 ja 2002
Allikas: Eurostat, riikliku sektori aruanded
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 86võimalik. Sotsiaaltoetuste vähenemine ei olnud 
aga sugugi üldine kogu EL-is; Saksamaal, Kreekas 
ja Portugalis tõus id need märgatavalt ja Itaalias 
veidi.
Kuna kogu EL-is on viimastel aastatel üldiselt kas-
vanud vanaduspensionäridele sotsiaaltoetuste 
näol tehtavad kulutused, sest pensionäride arv on tõusnud, siis töötutel e minev summa on üldiselt 
vähenenud nende arvu märgatava languse tõttu. Vastavalt viimastele andmetele (2000. a. kohta) on vanaduspensioni osa (siia hulka on arvatud ka toit-
jakaotuspensionid) pisut üle 46% kõigist sotsiaal-
maksetest EL-is ja märgatavalt alla 40% ainult kolmel Põhjamaal, kus sotsiaalne kaitse on ulatus-
likum kui mujal ning Iirimaal, kus pensioniealiste 
arv on suhteliselt väike (tabel A2.2). Ent ainult Itaa-lias on see osa üle poole (63%). Seevastu töötu 
abirahad moodustavad ainult veidi üle 6% sotsiaal-
toetustest EL-is ja alla 10% kõigis liikmesriikides peale Belgia, Hispaania, Soome ja Taani, peegel-
dades esimeses kolmes töötute suhteliselt suurt 
arvu ja viimases ühele inimesele tehtavate kulutus-te kõrget taset. 
Teiste toetuste osa peale sotsiaaltoetuste, k.a. toe-
tused ja abi ettevõtetele, langes üldiselt 2½% võrra SKP-st. Langus oli eriti suur Saksamaal (peaaegu 
7% SKP-st) ja Hollandis (rohkem kui 4% SKP-st). 
Teiselt poolt oli enamikus teistes riikides langus kas tagasihoidlikum või ei toimunud üldse suurt 
muutust, kuna Austrias ja Portugalis kulutused sel-
lele artiklile tõusid. 
Sellele vastandusid joo ksvad kulutused kaupadele 
ja teenustele SKP suhtes, mis jäid keskmiselt 
enam-vähem samaks (pisut alla 21% SKP-st). Sealhulgas langes avaliku sektori töötajate palka-
dele tehtavate kulutuste osa, peegeldades osaliselt 
mõnede teenuste andmist alltöövõtuks või privati-
seerimist. Kuigi avaliku se ktori palkade vähenemi-
ne SKP suhtes ei toimunud mitte kõigis liikmesrii-kides, esines märgatavat vähenemist (üle 1% SKP-st) Saksamaal, Hispaanias, Iirimaal, Austrias 
ja Soomes. Seevastu Portugalis tõusis avaliku sek-
tori palkade osa SKP suhtes märgatavalt. Võrreldes avaliku sektori töötajatele ja muudele jooksvatele ostudele tehtud kulutuste mahuga, oli 
mitmete infrastruktuuri ülesehitamiseks mõeldud 
investeeringute hulk kogu EL-is suhteliselt väike. Aastal 2002 oli see EL-is keskmiselt pisut üle 2% 
SKP-st ja üle 4% ainult Iirimaal ja Luksemburgis. 
Veelgi enam, kulutuste maht on SKP suhtes vii-mastel aastatel langenud. Aastatel 1995–2002 
suurenes see märgatavamalt vaid Kreekas, Iiri-
maal ja Hollandis. Sellest hoolimata jäi püsiinves-teeringuteks määratud kogukulutuste osa sel pe-
rioodil tegelikult muutum atuks. See võib tähenda-
da, et enamikes liikmesriikides ei ole avaliku sekto-
ri infrastruktuur viimastel aastatel palju laienenud 
ja et avaliku sektori kapitali ei ole nõuetekohaselt 
suurendatud. Kuid sel perioodil on paljudes liik-mesriikides kasvanud era- ja avaliku sektori koos-
tööna avaliku sektori infrastruktuuri tehtud inves-
teeringute osa. Sellega võib kaasneda, et erasek-tori investeeringud võtavad avaliku sektori omad 
üle, kuid see ei pruugi tingimata väljenduda avaliku 
sektori aruannetes.  
Riiklike kulutuste jaotumine nende ulatuslike kate-
gooriate vahel p eegeldab valitsuste funktsioone, 
nende poolt pakutavaid teenuseid ja teenuste osu-
tamise süsteemi, mis varieerub sõltuvalt erinevates 
riikides kehtivast korrast. Seepärast läheb suur osa 
kaupadele ja teenustele tehtavatest kulutustest haridusele, tervishoiule ja sotsiaalteenustele. Viis, 
kuidas nende teenuste pakkumine on korraldatud  
ʊ kas personali otsese palkamisena või neilt tee-
nuste ostmisena, peegeldub seega avaliku sektori 
palkadele ja töötasudele tehtavate kulutuste suu-
ruses võrreldes avaliku se ktori poolt teiste kaupa-
de ja teenuste ostmiseks tehtavate jooksvate kulu-
tustega.  
Valitsuse kulutused ja sotsiaalne 
ühtekuuluvus 
Suur osa eriti sotsiaalsele kaitsele ja sotsiaaltee-
nustele tehtavatest riiklikest kulutustest EL-i liik-
mesriikides on seotud Euroopa sotsiaalse mudeli-
ga ja annavad ʊ kavatsuslikult või mitte ʊ suure 
panuse erinevuste vähendamiseks reaaltulu tase-
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 87mes ja eluvõimalustes. Aastal 2001 (2002. a. 
andmeid veel ei ole) läks EL-is tervikuna umbes 
40% kõigist valitsemiskuludest sotsiaalsele kaitse-
le, kuna veel 24% anti haridusele ja tervishoiule. Nagu allpool näidatud, on kõigil neil kulutustel mõ-
ju riiklike kulutuste tegelikule jaotumisele regiooni-
de vahel, sest igas regi oonis kulutatud summa kal-
dub suuresti sõltuma seal elavate inimeste arvust, 
nende vanuselisest struktuurist ja vajadusest sot-
siaalse toetuse järele. 
Viimastel aastatel on paralleelselt üldiste riiklike 
kulutuste vähenemisega vähenenud ka kulutused 
enamikele valitsemissektori funktsioonidele ja tee-nustele, kaasa arvatud sotsiaalprogrammid. Aasta-
tel 1995–2001 vähenesid kulutused sotsiaalsele 
kaitsele EL-is (siia on kaasatud nii halduskulud kui 
sotsiaaltoetused) keskmiselt 1% võrra SKP-st, sa-
mal ajal kui kulutused tervishoiule ja haridusele 
jäid laias laastus muutumatuks (tabel A2.3). Ometi tähendab see, et nendele kolmele artiklile mineva-
te kulutuste osa suurenes nende aastaga 59%-lt 
kulutuste kogumahust 64%-le, kusjuures ainuüksi sotsiaalkaitsele kuluv osa kasvas 38%-lt 40%-le. 
Vaatamata laialdasele langusele sotsiaalkaitse 
kulutuste osas SKP suhtes aastatel 1995–2001, suurenes see osa kogukulutustest kõigis liikmesrii-
kides peale Hollandi, Soome ja Rootsi, kellest ka-
hes viimases oli kulutuste tase 1995. a. tublisti üle keskmise. 
Sel perioodil suurenesid kulutused tervishoiule 
SKP suhtes enamikus liikmesriikides, ainult Luk-semburgis, Austrias ja Soomes märgiti langust. 
Sellest hoolimata kasvas tervishoiule tehtavate kulutuste osa kõigis neis maades peale Austria.  
Nende 6 aasta jooksul oli ulatuslikum langus hari-
duskulutuste osas SKP suhtes, peegeldades osali-
selt kooliealiste laste arvu vähenemist, kuigi kulu-tused kasvasid Taanis, Rootsis, Itaalias, Portugalis 
ja Ühendkuningriigis. Kuid ometi  suurenes hari-
duskulutuste osa sel perioodil peaaegu kõigis liik-mesriikides, ainsateks eranditeks olid Iirimaa ja 
Soome, kus oli väike langus. Haridusele, tervishoiule ja sotsiaalteenustele teh-
tavate valitsuse kulutuste osa kasvule vastandub 
langus selles osas, mis läheb üldistele valitsemis-
teenustele (s.t. haldusele) ja muudele kuludele, 
sisaldades võlaintressi makseid, toetusi ja muid 
ülekandeid peale sotsiaaltoetuste, kaasa arvatud 
tööstusele ja regioonidele mõeldud toetus, mille vähenemist märgiti ülalpool. 
Regioonide osa valitsuse kulutustes 
Enamus valitsuse kulutusi  regionaalsel  või kohali-
kul tasandil on riikliku po liitika otseseks tagajär-
jeks, mille eesmärgiks on aidata hädasolevaid ini-
mesi teenuste ja sissetulekutoetuste osas. See 
poliitika ei sõltu kohapealsest valitsussüsteemist, olgu see föderaalne või unitaarne. Vastutuse ula-
tus teenuste osutamise eest, mis loovutatakse re-
gionaalsetele või kohalikele võimudele, varieerub liidus suuresti sõltuvalt poliitilise võimu detsentrali-
seerimise astmest, mis osaliselt, kuid mitte mingil 
juhul täielikult, peegeldab seda, kas valitsemissüs-teem on föderaalne või unitaarne. Siiski hoolitse-
takse liikmesriikides ühiselt selle eest, et teenuste 
osutamise tase ei oleks paikkonniti liiga erinev.  
Mis puutub sotsiaalsesse kaitsesse, siis saavuta-
takse see üldjuhul toetusmäärade ja abikõlblikkus-
kriteeriumide määramise tsentraliseerimisega, ise-gi kui süsteemi hallatakse kohalikul tasemel, nii et 
õigus toetusele ja selle suurus ei sõltu või ei peaks 
sõltuma inimese elukohast antud riigis
1.
Nagu enamiku teenuste puhul, ükskõik kas tege-
mist on hariduse, tervishoiu või avaliku korraga, 
kehtestatakse miinimumstandardid reeglina tsent-raalselt, isegi kui vastutus teostamise ja teenuste 
osutamise eest kohapeal on antud kohalikele või 
regionaalsetele võimuorganitele. Mitmes liikmesrii-gis üritatakse tavaliselt arvestada ka regionaalseid 
erinevusi rahvastiku koosseisus ja teisi faktoreid, 
millest tingituna võib piirkond vajada rohkem kom-munaalteenuseid, kui tahetakse saavutada sot-
siaalse heaolu ühist taset. See käib eriti hariduse 
kohta, kus on selgelt oluline kooli- või ülikooliealis-
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 88te arv, ning tervishoiu ja sotsiaalteenuste kohta, 
kus tähtis vajaduse näitaja on eakate inimeste arv. 
Erinevused valitsemissüsteemides 
Valitsemissüsteemid ja poliitilise vastutuse  detsentraliseerimise aste erinevad EL-is suuresti. Föderatsioonides, nagu Saksamaa, Austria või 
Belgia, on suur osa vastutust poliitika elluviimise 
eest paljudes valdkondades regioonil või liidumaal. Kuigi poliitika formuleerimine on üldiselt vähem 
detsentraliseeritud või on siis tegemist jagatud 
vastutusega valitsuse tasandite vahel, on selliste maade piirkondlikul võimul tavaliselt mõningane 
autonoomia ühiste eesmärkide elluviimise  
vahendite osas ja neil võ ib olla teatud valikuvaba-
dus erinevate eesmärkide prioriteetsuse suhtes. 
Seega saab regionaalsete ja kohalike olude erine-
vusi kulutuste suunamisel spetsiaalselt arvesse 
võtta. Samal ajal, nagu allpool kirjeldatud, on sel-
listes maades paigas mehhanismid, et hoida ära 
suurte regionaalsete erinevuste tekkimist kommu-
naalteenustele tehtavate kulutuste osas. Tegemist 
on tsentraalselt paika pandud standardite või  
normide ja tasandusmehhanismidega kindlusta-maks, et regioonide finantsallikad ei oleks liiga eri-
nevad.  
Pärast viimase kahekümne aasta jooksul astutud 
samme valitsemise detsentraliseerimiseks on ka 
Hispaania ja Itaalia kohalikel võimudel kasvav vas-
tutus poliitika üksikute valdkondade eest, ning Itaa-lias viiakse ulatuslikke muutusi jätkuvalt ellu. Prae-
gu on nende võime maksutulu koguda suhteliselt 
piiratud võrreldes Saksa liidumaade või Põhja-maadega, kuigi seda ei  saa võrrelda olukorraga 
Belgias, kus kolm piirkond a finantseerivad kohali-
kust tulust vaid väikese osa oma kuludest. Kohali-kul võimul on poliitika osas eriti laialdane vastutus 
kolmel Põhjamaal ʊ Taanis, Soomes ja Rootsis. 
Kohalik tulumaks annab suure osa maksutuludest 
selle finantseerimiseks, kuid on olemas ka täien-
davad riiklikud kavad, mis võrdsustavad fiskaal-
suutlikkust või annavad lisaressursse. Sellest erinevalt on Prantsusmaal, Ühendkuningrii-gis ja teistes liikmesriikides poliitika palju enam 
tsentraliseeritud, kuigi on astutud samme võimu 
üleandmise suunas. Kuigi regionaalsetel ja kohali-
kel võimudel võib olla ül esanne poliitikat ellu viia ja 
kohapeal teenuseid osutada, on siiski piiratud nii nende võime maksutulu hankida kui ka valikuva-badus keskvalitsuselt teenuste osutamiseks saa-
dud raha kulutamisel.  
Kuigi valitseb üldine suund vastutuse suuremale 
detsentraliseerimisele regionaalsele ja kohalikule 
tasandile, kaasneb sellega enamasti abinõude tu-
gevdamine kindlustamaks, et vaesemad piirkon-nad ei sattuks ebasoods asse olukorda, kuna nad 
peavad osutama rohkem teenuseid. Üks võimalik erand on siin Itaalia, kus regionaalsetele võimude-le antakse järjest enam autonoomiat nende poolt 
tehtavate kulutuste osas, ilma et sellele esialgu vastaks võrreldav kasv sissetulekute osas, mis vaesematel piirkondadel kulutuste finantseerimi-
seks on. 
Valitsuse kulutuste  
regionaalsed erinevused 
Kuigi need valit semissüsteemide erinevused üle 
kogu EL-i mõjutavad nii riiklike kulutuste paigutust 
kui ka kulutuste rahastamiseks kasutatava maksu-
tulu seda osa, mis kogutakse pigem kohalikult kui 
tsentraalselt, erineb tegelik kulu ühe inimese kohta 
riigi eri piirkondades praktikas vaid vähesel mää-
ral. Nagu allpool näidatud ei tundu maade vahel olevat ka suuri erinevus i erinevates piirkondades 
elavatelt ja töötavatelt inimestelt nõutavate mak-sumäärade ja koormiste osas. 
Asjaolu, et poliitikat tehakse riiklikult vastavalt va-
jadustele, tähend ab, et vaesemates piirkondades 
on valitsuse kulutused võrreldes sissetulekutega 
üldiselt  suuremad kui jõukamates piirkondades, 
ning sama kehtib regioonide siseselt vaesematel 
aladel võrreldes rikkamate aladega.  
Kahjuks ei saa olemasolevate andmete alusel hin-
nata kõikide liikmesriikide osas riiklike kulutuste 
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 89suhtelist ulatust erinevates regioonides. Ka ei ole 
võimalik selles osas riike võrrelda, sest olemasolev 
informatsioon on enamasti erapoolik ja antud riigile 
ainuomane. Seepärast on siin peamine näidata, 
kuidas riiklikud kulutu sed ja maksusüsteem anna-
vad  SKP-sse erineva panuse ja hoiavad nii sisse-tulekute taset vähem jõukates piirkondades võrrel-des jõukamatega ning osutada sellega seotud 
maksete suurusele. Seda  tehakse, uurides valitud 
riikides regioonide osa kulutustes, mille kohta on 
andmed olemas ja arvestades, kuidas kogu liidus 
maksutulu kogutakse. 
Ühendkuningriik 
Ühendkuningriigis, nagu ka ülejäänud EL-is, läheb 
enamus riiklikest kulutustest, mida on regionaalsel 
tasandil võimalik eristada (umbes 85% kõigist kulu-
tustest) sotsiaalkaitsele, tervishoiule ning sotsiaal-
teenustele ja haridusele. Need kokku moodustasid 
2000. - 2001. rahandusaasta l keskmiselt 75% re-
gioonide valitsemiskuludest (graafik 2.2 ja tabel 
A2.4). Kui rääkida kulutustest ühe inimese kohta 
regioonides, siis oli see näitaja kõrgem kui mujal vaesemates regioonides nagu Põhja-Iirimaal, Šo-
timaal, Walesis ning Põhja- ja Loode-Inglismaal, 
osaliselt suuremate sotsiaalkaitse kulutuste tõttu, mis peegeldab töötute ja mittetöötavate inimeste 
suuremat arvu, aga ka lisakulutuste tõttu tervis-
hoiule ja haldusele kolmes esimeses regioonis. Kulutused ühe inimese kohta olid ka Londonis üle 
riigi keskmise, peegeldades  jällegi osaliselt kõrge-maid halduskulusid, sest seal paikneb suur hulk 
valitsusasutusi, ehkki aa state jooksul on tehtud 
jõupingutusi nende detsentraliseerimiseks.  
Kuigi regiooniti on mõningaid erinevusi kulutustes 
haridusele ja tervishoiule ühe inimese kohta, on 
need vähemalt Inglismaal võrdlemisi väikesed, 
nagu ka erinevused keskkonnaalastes ja transpor-dikuludes. 
Arvud, mis näitavad kulutusi ühe inimese kohta, 
tähendavad, et kulutused SKP suhtes on Ühend-kuningriigi eri regioonides väga erinevad. Isegi jät-
tes kõrvale Põhja-Iirimaa, mis on eriline juhtum 
oma lähiajaloo ja jätkuvate poliitiliste probleemide tõttu, ulatusid kulutused aastal 2000–2001 Walesis 
ja Põhja-Inglismaal 41%-ni SKP-st ning Londonis ja Kagu-Inglismaal kuni 21 –22%-ni. Vastavalt sel-
lele on riiklike kulutuste osa sissetulekutes kahes 
esimeses regioonis, mis on vaeseimad Ühendku-
ningriigis, peaaegu kaks korda nii suur kui kahes viimases, eelkõige sellepärast, et nende SKP tase 
ühe inimese kohta on palju madalam, ning vähe-
mal määral sellepärast, et neil on suurem vajadus 
sotsiaalsete kulutuste järele.  
Samal ajal tuleb märkida, et suur osa neist lisaku-
lutustest koosneb pigem jooksvatest kui kapitaliku-ludest, st nad lähevad rohkem tarbimisse kui in-
vesteeringutesse, ja sellisena on neil tõenäoliselt 
ainult piiratud mõju taustaks oleva konkurentsivõi-me tugevdamisele. Näiteks keskmiselt ainult 1% 
SKP-st kulutati teedele ja transpordile ning üheski 
regioonis ei olnud see arv üle 1½% SKP-st. Teiselt poolt on kulutusi, mida klassifitseeritakse jooksva-
tena, nagu näiteks kulutused haridusele ja koolitu-
sele, uurimis- ja arenduste gevusele või ettevõtluse 
toetamisele, kuid mis rohkem sarnanevad inves-
teeringule ja võivad pot entsiaalselt anda tähtsa 
panuse nimetatud regiooni  tootmisvõime suuren-
damisele. Siiski, isegi selle s valguses on enamikel 
regionaalsetel kulutustel pigem sotsiaalsed kui ma-
janduslikud eesmärgid. 
North
N West
Yorks
E MidlsW Mids S West
East
LondonS EastEnglandScotlandWalesN Ireland
2025303540455055
20 25 30 35 402025303540455055Kulutused (% regionaalsest SKP-st)2.2 Valitsuse kulutused regioonide kaupa 
Ühendkuningriigis, keskmine 2000-2001
SKP inimese kohta (EUR 000)
Allikas: vt tabel A2.4
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 90Itaalia
Samasugune pilt avaneb Itaalias, kuigi erinevused 
riiklike kulutuste suhtelises ulatuses regiooniti on 
pisut vähem süsteemsed kui Ühendkuningriigis ja 
erinevused kulutuste tegeliku mõju osas SKP-sse 
väiksemad, vaatamata suurematele regionaalsete-le erinevustele SKP-s ühe inimese kohta. Tuleks 
aga märkida, et andmed riiklike kulutuste kohta on 
täielikumad kui Ühendkuningriigi kohta, kus 15% kogu kulutustest ei ole re giooniti määratletud, mis 
võis võrdlemist mõjutada, kui need väljaminekud olid kontsentreerunud Londonisse ja teistesse jõu-kamatesse piirkondadesse. Sellest hoolimata on 
mõlemas riigis asjaolud enam-vähem samad. 
Kui sotsiaalkaitse kulutused ühe inimese kohta 
erinevad Itaalias regiooniti, siis vähem mõjutavad 
seda erinevused töötuse määra kui pensioniealiste 
inimeste arvu osas, sest töötud saavad võrdlemisi madalat toetust ja pensionid on suhteliselt kõrged. 
Veelgi enam, pension iealiste suhtarv on märgata-
valt kõrgem Itaalia jõukam ates põhjapoolsetes re-
gioonides kui vaesemates lõunapoolsetes, erine-
valt Ühendkuningriigist, kus regionaalsed erinevu-
sed arvude vahel on suhteliselt väikesed. Lisaks on Itaalias pensionid eelneva sissetulekuga roh-
kem seotud kui Ühendkuningriigis, kus riiklik põhi-
pension on kindlaks määratud. Kulutused sotsiaal-kaitsele ühe inimese kohta aastal 2000 olid 
Liguurias seepärast peaaegu 85% kõrgemad, sest 
seal on umbes 25% elanikest 65-aastased või va-nemad, kui Kampaanias, kus see arv on ainult 
14% (graafik 2.3 ja tabel A2.5). Kui sotsiaalkaitse 
kulutused ühe inimese kohta enamikus põhjare-
gioonides olid üle riigi keskmise, siis kõigis lõuna-
regioonides olid need märgatavalt alla seda (kuigi 
viimatinimetatud grupis üle keskmise protsendina SKP-st, nagu allpool märgitud). 
Hariduse ja tervishoiu puhul olid erinevused kulu-
tustes ühe inimese kohta vähem märgatavad, kuigi on tõsi, et kulutused haridusele ühe inimese kohta 
olid kõigis lõunaregioonides peale Sardiinia alla 
riigi keskmist ja tervisho iu alal olid need alla kesk-
mist kõigis nendes piirkondades. Kuid need erine-
vused võivad pigem peegeldada lõunaregioonide madalamaid palku ja teisi kulusid põhjaregioonide-
ga võrreldes kui erinevusi pakutavate teenuste 
tasemes.  
Ka tranpordi-, keskkonna- ja muud kulutused ühe 
inimese kohta olid lõunaregioonides üldiselt väik-
semad kui põhjaregioonides. Siiski oli erinevus 
nende piirkondade kulutustes sotsiaalkaitsele, ter-vishoiule ja haridusele üldiselt väiksem kui SKP 
erinevus ühe inimese kohta, nii et valitsuse üldised 
kulutused suhtes SKP-sse ühe elaniku kohta olid Itaalia vaesemates osades enamasti, kuid mitte 
alati, nagu allpool osutatak se, kõrgemad kui riigi 
jõukamates osades. Seetõttu ulatusid kulutused 
suhtes SKP-sse 35%-lt üle riigi keskmise Sardii-
nias ja 30%-lt Kalaabrias (selles piirkonnas on 
SKP ühe elaniku kohta riigi madalaim) kuni 25%-ni alla keskmist Veneetsias, mis on pisut väiksem 
erinevus äärmuste vahel kui Ühendkuningriigis
2.
Samal ajal kui kõigis lõunaregioonides on riiklike 
kulutuste tase SKP suhtes üle keskmise, ei ole 
mitte kõigis põhjaregioonides tase alla keskmist, 
hoolimata sellest, et kõigil neil on SKP ühe elaniku kohta üle keskmise. Tõepoolest, Valle d`Aostas ja 
Lazios olid kulutused SKP suhtes aastal 2000 roh-
kem kui 20% üle keskmise ja kõrgemad kui 
Apuulias või Kampaanias. Ka Liguurias olid kulud 
SKP suhtes võrdlemisi kõrged, suurelt osalt tingi-
tuna sotsiaalkaitse kulude suhteliselt kõrgest ta-semest (sest seal on palju pensioniealisi inimesi), 
mis ulatusid üle 23% regiooni SKP-st aastal 2000, 
Sardegna
SiciliaCalabria
Basilicata
Puglia
Campania
Molise
AbruzzoLazio
MarcheUmbria
Toscana
Emilia RomagnaLiguria
Friuli Venezia 
Giulia
VenetoTrentino Alto 
Adige
LombardiaValle d'Aosta
Piemonte
4050607080
10 15 20 25 304050607080Kulutused (% regionaalsest SKP-st)2.3 Riiklikud kulutused* regioonide kaupa 
Itaalias, 2000
SKP inimese kohta (EUR 000)
* sisaldab omavalitsusettevõtteid ning keskvalitsust
Allikas: vt tabel A2.5
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 91see on rohkem kui kõigis lõunaregioonides välja 
arvatud Kalaabria. 
Seega mõjuvad valitsuse kulutused nii Itaalias kui 
Ühendkuningriigis SKP erinevustele ühe elaniku kohta üldiselt pärssivalt, kuigi Itaalias tundub see 
efekt olevat väiksem (kuid ei tohiks unustada ülal-
mainitud tingimust). Kuid nagu ka Ühendkuningrii-gis, toetavad need rohkem tarbimist kui investee-
ringuid, näiteks kulutuse d teedele ja transpordile 
ulatuvad keskmiselt ainult veidi üle 2% SKP-st ja 
alla 5% SKP-st kõigis regioonides, mis on rohkem 
kui Ühendkuningriigis, kuid siiski suhteliselt vähe. 
Hispaania 
Hispaanias ilmnevad regioonide kulutuste osa 
määramisel samad faktorid nagu Ühendkuningrii-
gis ja Itaalias, isegi kui saadaolevad andmed on 
vähema hulga kulutuste kohta kui nendes kahes 
riigis. Siin, nagu Itaaliaski, ei ole tihedat (vastupi-
dist) seost ühe inimese kohta kommunaalteenuste-le tehtavate kulutuste ja regionaalse jõukuse ta-
seme või selle puudumise vahel, kuigi struktuuri-
fondide sekkumine, mis on märgatav ja suhteliselt kontsentreerunud vaesematesse Eesmärk 1 piir-
kondadesse, muudab selle seose tihedamaks. 
Siiski, riiklike kulutuste panus SKP-sse kaldub vaesemates regioonides olema märgatavalt suu-
rem kui jõukamates regioonides ja nii tugevdavad 
need sotsiaalset ühtekuuluvust. Seepärast olid kulutused tervishoiule ja sotsiaal-teenustele SKP suhtes ajavahemikul 1992 kuni 
1999 (graafik 2.4 ja tabel A2.6) kõrgemad enami-
kes Hispaania Eesmärk 1 piirkondades kui mujal, peegeldades osaliselt töötute suuremat arvu
3. Siis-
ki olid mõned erandid. Eriti kulutused tervishoiule ja sotsiaalteenustele olid allpool riigi keskmist Va-lencias, mis on Eesmärk 1 piirkond, ning üle 
keskmise Navarras, mille SKP tase ühe elaniku 
kohta on tasemelt teine kõigist Hispaania regiooni-dest. 
Kulutused infrastruktuurile olid tavaliselt ka suhteli-
selt kõrged Eesmärk 1 pii rkondades, kuigi ka mõ-
nedes mitte-Eesmärk 1 pi irkondades oli tase üle 
keskmise. Kuid Hispaanias nagu ka Ühendkuning-riigis ja Itaalias olid infrastruktuuri investeeringud SKP suhtes ühtlaselt madalad, see näitaja ületas 
3% SKP-st ainult Extremaduras ja Ceuta y Melillas 
ja siiski ainult veidi. 
Arvestades EL-i poolt finantseeritud kulutusi, ula-
tusid keskmised kulud se l perioodil üldiselt 31%-st 
SKP-st Extremaduras (see on piirkond madalaima 
SKP-ga ühe elaniku kohta Hispaanias) ja 25%-st 
Kanaari saartel kuni 13%-ni Madridis ja Kataloo-
nias ning vaid 12%-ni Baleaaridel. 
Maksupoliitika ja regionaalne SKP 
Kuigi andmed liikmesriikide valitsuste kulutuste 
kohta on ebatäielikud, osutavad olemasolevad 
andmed selgelt, et riiklike kulutuste panus regioo-nide SKP-sse on erinev, mis aitab vähendada 
ebavõrdsust ja säilitada sotsiaalset ühtekuuluvust. 
Võtmeküsimuseks on, mil määral kaasnevad vae-
semates piirkondades suuremate kulutustega SKP 
suhtes kõrgemad maksud ja  muud koormised, et 
seda kõrgemat taset finantseeridavõi teiste sõna-
dega, mil määral tasakaalustavad suuremaid kulu-
tusi sissetulekutelt võetavad kõrgemad maksud 
kõnealustes regioonides. 
Kuigi sellele küsimusele on olemasolevate andme-
te alusel raske vastata, võib andmetest, mis puu-Canarias Ceuta y Melilla
MurciaAndalucia
Illes BalearsValencia
CataluñaExtremadura
Castilla-la
Mancha Castilla y León
MadridAragón
La RiojaNavarraPais Vasco CantabriaAsturias
Galicia
101520253035
12 14 16 18 20 22 24 26101520253035Kulutused (% regionaalsest SKP-st)2.4 Valitsuse kultused regioonide kaupa 
Hispaanias, keskmine 1992-1999
SKP inimese kohta (EUR 000)
Allikas: vt tabel A2.6
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 92dutavad maksude jaotamist keskvalitsuse ja piir-
kondliku või koha liku omavalitsuse vahel, saada 
ettekujutuse, milline on regioonide osa kehtivas rahastamissüsteemis. Põhimõtteliselt võib seega öelda, et mida rohkem on regioonid vastutavad 
regionaalsel- või kohalik ul tasandil tehtud kulude 
katmise eest maksustades seal elavaid inimesi ja 
ettevõtteid, seda tõenäolisem on, et see neutrali-
seerib soodsa mõju, mis võib kaasneda suuremate 
kulutustega SKP suhtes
4. Muidugi võib kõrgemaid 
makse omakorda kompenseerida poliitiline otsus 
suurendada ülekandeid keskvalitsuselt või luua 
tasandusfond, et vähendada regioonidevahelisi erinevusi sissetuleku osas, millega kulutusi finant-
seerida.  
Seda probleemi ei teki seal, kus maksumäärad või 
maksed sotsiaalkindlustusfondi määrab kindlaks 
keskvalitsus, sest inimesed, kes elavad vähem 
jõukates regioonides või vaesematel aladel jõuka-mate regioonide sees maksavad üldiselt auto-
maatselt vähem makse, kui mujal elavad inimesed, 
kuna nende kogusissetulekud on väiksemad. Kui tulu- ja tarbimismaksu määrad on ühesugused ja 
seega on regiooni maksutulu võrreldes SKP-ga 
sama mis mujal, on maksusüsteemil neutraalne 
mõju kulutuste finantseer imiseks ettenähtud sisse-
tulekule ning seega ei tasakaalusta maksusüsteem 
kulutuste osa SKP-s. Kui maksumäärad on prog-
ressiivsed ja mitte propor tsionaalsed, st. kui mak-
sud tõusevad sissetuleku kasvades, siis tugevdab maksusüsteem kulutuste diferentseerivat mõju SKP regionaalsel tasandil.  
On raske määratleda, mil määral maksusüsteem 
eri liikmesriikides on progressiivne vastandina pro-portsionaalsele süsteemile, kuna see sõltub tulu-
maksude (tavaliselt progressiivsed), tarbimismak-
sude (tavaliselt proportsionaalsed, kuigi võivad erineda kulutuste struktuuri poolest) ning sotsiaal-
kindlustusfondi maksete (tavaliselt vähemalt kuni 
sissetulekute teatud tasemeni samuti proportsio-naalsed) koosmõjust
5. On andmeid, et maksusüs-
teemid enamikus EL-i riikides on mõõdukalt prog-ressiivsed ning ülejäänujd riikides laias ulatuses 
proportsionaalsed või äärmisel juhul ainult kergelt 
regressiivsed
6. Sellisena võivad nad mõnedel juh-tudel riiklike kulutuste poliitikast tulenevalt lisada 
diferentseerivat mõju re gioonides ja muudel juhtu-
del on vähe tõenäoline, et nad seda oluliselt tasa-
kaalustaksid, kui üldse. 
Praktiliselt toimub enamikus EL-i riikides maksus-
tamine põhiliselt tsentraliseeritult ja tulu piirkondli-
kest ja kohalikest maksudest kujutab endast ainult väikest osa kõigist riiklike kulutuste finantseerimi-
seks kogutud rahalistest vahenditest. EL-is tervi-
kuna tuli aastal 2001 ainult 15% finantsvahenditest regionaalsetest ja kohalikest allikatest, kusjuures 
sellest kõrgem suhe on ainult Saksamaal ja Aust-
rial kui kolmel Põhjamaal, kus kohalikel omavalit-
sustel on oluline vastutus kulutuste eest ja His-
paanias, kus regioonid on tähtsad (graafik 2.5 ja 
tabel A2.7). Peale selle on ʊ mõned riigid välja 
arvatud ʊ regionaalsetest ja kohalikest allikatest 
kogutud maksutulu möödunud aastatel jäänud 
enam-vähem samaks ning põhiline muutus valitsu-
se laekumiste struktuuris on olnud nihe sotsiaal-
kindlustusfondi maksetelt maksude suunas, osalt 
tööjõu maksustamise vähendamiseks. 
Ainsad riigid, kus regionaal- ja kohalike maksude 
tähtsus on oluliselt tõusnud, on Taani, Hispaania ja 
Itaalia, millest viimases maksutulu osakaal peaae-gu kahekordistus aastatel 1995–2001. See pee-
geldab Itaalia poliitika t, mis annab regioonidele 
suurema vastutuse maksutu lu kogumise eest valit-
suse kulutuste finantseerimiseks, poliitika, mida on sellest ajast alates jätkatud, ning mille tagajärjel 
020406080100
BEDKDEELES FRIEITLU NLAT PT FISEUK
EU15020406080100
Regionaalne+kohalik omavalitsus
sotsiaaltagatised
Keskvalitsus% kogulaekumist2.5 Laekum maksudest ja maksetest 
sotsiaalkindlustusfondi valitsuse tasandi 
kaupa, 2001
Allikas: Eurostat, riikliku sektori aruanded
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 93kogutakse suurem osa maksudest regionaalselt, 
mitte tsentraalselt ning millega seoses on suure-
nenud võimalus, et tegelik maksumäär on kõrgem 
vaesemates regioonides, kus maksuvõime on väik-sem.
Itaalias, nagu ka teistes riikides, kus vastutus 
maksutulu tekitamise eest on olulisel määral loovu-tatud regionaalsele ja kohalikule tasandile, on 
olemas vajadus selge ülekandemehhanismi järele 
jõukamatest piirkondadest vaesematesse, kui vii-
maseid ei taheta seada halvemasse olukorda, kus 
neil tuleb kas kehtestada kõrgemad maksud või 
leppida riiklike kulutuste madalama tasemega ja teenuste madalama standardiga, mis sellega tõe-
näoliselt kaasneks. 
Kuid enamikus liikmesriikides tähendab regionaal-
sel ja kohalikul tasand il kogutava maksutulu suhte-
liselt väike osakaal ühenduses maksusüsteemi parameetritega, et kulutuste finantseerimise viis ei tasakaalusta regioonidevahelisi erinevusi, mis 
puudutab riiklike kulutuste osa suhtes SKP-ga. 
Sissetuleku regioonidesse ülekandmise  
diskretsionaarne mehhanism 
Tundub, et ülaltoodud järe ldus leiab kinnitust, kui 
vaadelda meetodeid kulutuste üldiseks haldami-
seks keskvalitsuse poolt regionaalsel ja kohalikul 
tasandil ning meetodeid kulutuste finantseerimi-
seks olemas oleva maksutulu kindlaksmäärami-seks. Kõigis liikmesriikides tehakse teadlikke pin-
gutusi, et suurendada maksutulu piirkondades, kus 
kohalikku maksubaasi peetakse ebapiisavaks vaja-like kulutuste rahuldamieks, või kus teenuste ku-
lud, mida tuleb osutada, on tavalisest suuremad, 
tingituna näiteks maastiku iseloomust või muudest põhjustest. Sellele lisaks võidakse mõnedes re-
gioonides majandusarengut spetsiaalselt toetada. 
Valitsuse ülekannete maht erinevatesse regiooni-
desse või kohalikesse piirkondadesse määratakse 
eri riikides kindlaks pisut erineval viisil, kuigi eriti 
vajaduste ja kohaliku ma ksuvõime hindamise vor-
mis on ühised põhimõtted ilmsed. Lisaks on kõigis 
riikides piirkondlikel ja kohalikel võimudel, olene-mata keskvalitsuse poolt antava finantseeringu 
ulatusest ja olen emata sellest, kui täpselt vajadusi 
hinnatakse mõningane valikuvabadus otsusta-maks, kuidas saadud raha lisi vahendeid tegelikult 
kulutada. 
Saksamaal on tasandusprotsess mõeldud liidu-
maade käsutuses oleva maksutulu korrigeerimi-
seks, kuigi on olemas ka  mõningane varu erivaja-
duste rahuldamiseks, näiteks linnriikide jaoks. Kuid kuna liidumaadel on märkimisväärne autonoomia, ei kuluta nad mitmesugustele kommunaalteenuste-
le ilmtingimata selliseid summasid, mis on ette 
nähtud elaniku kohta tehtavate kulutuste ühtlusta-tud kalkulatsioonis. Sama kehtib suurelt osalt Aust-
ria kohta. 
Kolmel Põhjamaal, samuti nagu ka mitmes liikmes-
riigis, on süsteemil sarnane eesmärk nagu Saksa-
maal, kuid see toimib palju madalama taseme 
võimuorganite vahel ʊ omavalitsused või maa-
konnad liidumaade asemel. 
Rootsis on kohaliku omavalitsuse maksutulu põhi-
liseks kohalikuks allikaks kohalik tulumaks ning ülekannete süsteemi eesmä rgiks on suurendada 
ülekannete teel jõukamatest piirkondadest selliste omavalitsuste maksutulu, kus on suhteliselt madal 
sissetulek ja maksuvõime. Lisaks on viljeldud ka 
poliitikat paigutada teatud valitsusasutused ümber vaesematesse omavalitsustesse, et toetada nende arengut ning suurendada nende maksubaasi. 
Sarnane ühtlustamine toim ub Taanis, kuid veelgi 
madalama taseme kohalike võimude vahel. Siin on 
14 maakonda, kaks eristaatusega piirkonda (Ko-
penhaagen ja Frederiksberg), 271 kohalikku oma-
valitsust, millel kõigil on oma tulumaks ja omandi-maks ning järelikult suhteliselt suur autonoomia
7.
Soomes on omavalitsustel üsna suur maksubaas, 
kuid neil ei ole õigust maksumäärasid kehtestada. Järelikult saavad rikkama d regioonid rohkem mak-
sutulu, kui neil arvatakse vaja minevat, mis kan-
takse siis tõepoolest üle vähem jõukatesse regioo-nidesse, kus on väiksemad maksulaekumid.  
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 94Kriteeriumid regionaalsete ja kohalike 
kulutamisvajaduste hindamiseks 
Kõigis liikmesriikides hinnatakse regionaalsel ja 
kohtalikul tasandil vajali ke kulutuste määra tsent-
raalselt kui vahendit, m ille alusel määrata ülekan-
nete suurus, mida kõnealused võimuorganid peak-sid saama. Kasutatavad meetodid on väga sarna-
sed, sisaldades enamikel juhtudel standardi-
seeritud teenindustaseme hindamist elaniku kohta, kuigi erinevusi on hinnangute andmise viisis ja 
keerukuses. 
Näiteks moodustavad Hollandis keskvalitsuse üle-
kanded provintsidele ja omavalitsustele suurema 
osa nende sissetulekust ning ülekannete suurus 
määratakse kindlaks terve rea indikaatorite alusel 
(suurus, rahvastiku tihedus, pinnase kvaliteet, sot-
siaalne struktuur ja urbaniseerumise aste, samuti 
nende maksuvõime). Kuid süsteemi ainsaks ees-märgiks on ühtlustada vajadustest lähtuvalt nende 
käsutuses olev sissetulek. 
Portugalis eraldab üldine fond ressursse kolmele 
NUTS 1 taseme regioonile , tehes seda suurelt 
osalt per capita põhiselt, kuid kaasates täiendavaid kriteeriume, mis on kasulik  kahele saarepiirkonnale 
(vaata alpool). Ühtlasi kasutab see üldine fond ter-
vet rida kriteeriume, et määrata kindlaks eraldised 
omavalitsustele iga regiooni siseselt. Teine fond, mille otseseks eesmärgiks on ühtekuuluvuse 
edendamine, on mõeldud vähemarenenud omava-
litsustele, samal ajal kui kavatsetakse asutada veel kaks fondi, kindlustamaks, et omavalitsustel oleks 
piisavalt ressursse. Üldiselt öeldes on ülekanded 
negatiivses korrelatsioonis sissetulekuga inimese kohta, ning Lisboa e Vale do Tejo, kõige rikkam 
piirkond, saab elaniku ko hta vähem kui kolmandiku 
sellest kogusest, mis läheb Alentejo'sse, kõige 
vaesemasse regiooni. (Suhtes SKP-sse küündivad 
ülekanded esimesena nimetatud regiooni vaevalt 1%-ni, viimatinimetatusse 6%-ni.)  
Mitmes liikmesriigis on teatud kindlad regioonid või 
kohalikud piirkonnad, nagu näiteks liidumaa õigus-
tes linnad Saksamaal,  ülekannete määramisel eelisseisundis. Ajaloolistel või kultuurilistel põhjus-tel annavad Itaalia, Hispaania ja Ühendkuningriik 
teatud regioonidele eristaatuse, andes neile roh-
kem võimu ning enamikel juhtudel erineva finant-
seerimisvalemi (Põhja-Iirimaa, Šotimaa ja Wales Ühendkuningriigis). Vähemal määral kehtib see 
Soome kohta, kus Ahvenamaal on ülejäänud riigi-
ga võrreldes eristaatus ja -kohtlemine, Portugalis Açores'i ja Madeira puhul, ning Prantsusmaal Kor-
sika ja dominioonide departemangude puhul. Mõ-
ned neist eristaatusega regioonidest saavad kesk-valitsuselt suuremaid ülekandeid kui teised piir-
konnad, kuigi nad on suhteliselt jõukad ʊ näiteks 
Trentino Alto Adige Itaalias samuti nagu ka 
Ahvenama Soomes. Samal ajal kui sellised mak-
sed võivad tunduda põhjendamatuna majandusliku 
või sotsiaalse ühtekuuluv use seisukohalt, võivad 
need olla tähtsad säilitamaks poliitilist ühtekuulu-
vust.  
Prantsuse regionaalvõimu de eelarveid finantseeri-
takse põhiliselt riigilt saa davate ülekannete kaudu. 
Prantsuse ülemere territooriumidel on riiklikud ku-
lutused inimese kohta umbes kolm korda kõrge-mad Prantsusmaa pealinna keskmisest ning Korsi-
kal 3,5 korda keskmisest kõrgemad. Ülekanded 
enamikule teistele regioonidele varieeruvad suhte-liselt vähe. Kuigi vähem jõukad saavad üldiselt 
keskmiselt suhteliselt rohkem elaniku kohta, on olemas mitmeid kõrvalekaldumisi ning korrelat-sioon sissetuleku vahel inimese kohta ja riikilike 
kulutuste vahel on nõrk. Eriti Ile de France saab 
riigi keskmisest kõrgemat lisatasu — väidetavalt tingituna teenuse osutamise kõrgematest kuludest 
ʊ samal ajal kui Lotringi s on kulutused inimese 
kohta tugevalt alla keskmist. 
Ülekannete ühtlustamine ühenduse toega 
Riikides, mis saavad struktuurifondidest suuri 
summasid, on riiklik poliitika mõnikord tihedalt  seotud EL-i poolse rahastamisega. Kuid Hispaa-
nias eraldab territooriumidevaheline kompensat-
sioonifond täiendavaid rahalisi vahendeid ainult Eesmärk 1 regioonidele (ku igi on olemas ka spet-
siaalne Terueli-fond, mis toetab seda osa Aragóni  
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 95Tasandamine Saksamaal 
Saksamaal on olemas nn. finantstasandus-süsteem 
(Länderfinanzausgleich), mis on põhiliseks kanaliks, 
mille kaudu kantakse raha üle niihästi liidumaade enes-
te vahel kui ka föderaalvalitsuse ja liidumaade vahel. 
Oma praegusel kujul, mis on pärit aastast 1995, kui nn. 
solidaarsuspaketi (Solidarpakt) raames ühendati Ida- ja 
Lääne-Saksamaa süsteemid, kujutab see endast segu 
puhtakujulisest horisontaalsuunalisest tasandamisest 
ning föderaalsest ülekattest.  
Iga liidumaa vastavate positsioonide arvutamisel võe-
takse arvesse maksuvõimet, mis põhineb maksudel, 
mis kas jäävad ainult liidumaa käsutusse või mida jaga-takse föderaalvalitsusega. Esmane eraldis koosneb ja-
gatud tulumaksust, kasumimaksust ja käibemaksust. 
Umbes 75% maksutulust, mis nendest maksudest saa-
dakse, jagatakse liidumaade vahel vastavalt elanikkon-
nale, kusjuuures ülejääk reserveeritakse majanduslikult 
nõrkadele liidumaadele. See tagab, et iga liidumaa maksutulu kasvab vähemalt 92%-ni keskmisest. 
Siis on olemas finantstasanduse teisene aste, et korri-
geerida maksu esmast jaot amist, kindlustamaks maksu 
võrdne jaotumine inimese kohta liidumaade vahel. Ku-
na liiidumaa õigustes linnadel (Berliin, Breemen ja 
Hamburg) arvatakse olevat erivajadusi, saavad nad te-gelikult 35% inimese kohta. Järgmine aste koosneb siis 
föderaalvalitsuse ülekannetest, mille eesmärgiks on 
tõsta nende liidumaade käsutuses olevat maksutulu, 
kelle sissetulek on alla keskmist või kelle puhul on te-
gemist eriliste asjaoludega. Selliseid ülekandeid on 
kolme liiki: 
xlünki täitvad toetused ( Fehlbedarfsbundesergän-
zungszuweisungen ), mis tõstavad maksutulu vaese-
mates liidumaades vähemalt 99,5%-le keskmisest; xerikulude kompensatsioon ( Sonderbedarfsbundeser-
gänzungszuweisungen ), mis katab poliitilised hal-
duskulud väikestes liidumaades ning ühinemiskulud 
uutes liidumaades (teilungsbedingte Sonderkosten), 
samuti nagu täiendava maksutulu võimaldamine 
Bremenile ja Hamburgile, kuna neil on probleeme 
võlgadega; 
xülemineku abirahad ( Übergangsbundesergänzungs-
zuweisungen ), mida makstakse vähem jõukatele 
Saksa liidumaadele alates aastast 1995, kuigi oli 
plaanitud, et see kahaneb aja jooksul 10%-le aastas. 
Ülekanded on suured. Aastal 2000 sai Berliin kokku 
ülekandeid 6,4% ulatusest oma SKP-st, samal ajal kui 
netoülekanded idapoolsetesse liidumaadesse on 
keskmiselt umbes 5% SKP-st. Kuid kuna Breemen saab oluliselt kasu spetsiaalsest täiendavast regene-
ratsiooniporgrammist, ulatuvad ülekanded Breemenile 
6,5%-ni SKP-st. Hessenis — liidumaal, mis maksab fi-
nantstasandussüsteemi proportsionaalselt kõige roh-
kem — väheneb ülekannete tagajärjel fiskaalvõime 
126%-lt riigi keskmisest 106%-le, vähendamine mis võrdub 1,5%-ga Hesseni SKP-st. 
Kuid neid netoülekandeid ei saa otseselt võrrelda ülal-
toodud arvudega, mis kajastavad Ühendkuningriigi, 
Itaalia või Hispaani regioonide riiklikke kulutusi, sest 
need ei võta arvesse üht suurt kuluelementi, mille teeb 
vahetult föderaalvalitsus või mis tehakse sot-siaalkindlustusskeemi raam es sotsiaalseks kaitseks. 
Nagu osutatakse uuritud riikide näite najal, suurendab see tõenäoliselt oluliselt riiklike kulutuste diferentsee-
ritud panust suhtes SKP-sse. 
autonoomsest piirkonnast, isegi kui Aragón tervi-
kuna ei ole vastavalt ühenduse määrustele Ees-märk 1 piirkond). 
Kreekas on põhiline riiklik instrument majandusliku 
ja sotsiaalse ühtekuuluvu se edendamiseks avalike 
investeeringute programm (Public Investment Pro-
gramme – PIP), mis riigi ja regiooni tasandil finantseerib suuri infrastr uktuuri projekte majandu-
se võtmesektorites nagu tr ansport, haridus, tervis-
hoid, kultuur jm. Enamus PIP-i poolt eraldatud ra-halisi vahendeid suunatakse läbi III. ĥhenduse Abi 
Raamporgrammi (Community Support Framwork, 
CSF). Regioonid, mis saavad ühenduselt praeguse 
CSF-i raames inimese kohta kõige suuremaid üle-
kandeid (Dytiki Makedonia ja Voreio Aigaio), saa-
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 96vad 5–6 korda rohkem kui Attica regioon. Ka Iiri-
maal eraldatrakse riigieelarvest proportsionaalselt 
rohkem Border, Midlands ja West regioonidele kui 
Southern ja Eastern regioonile, et kompenseerida vastavat rahastamist struktuurifondi programmide 
kaudu. 
Regionaalarengu poliitika 
liikmesriikides  
Majandusarengu edendamise poliitikat järgitakse 
liikmesriikides erinevaid vahendeid kasutades ja 
erineva sihiasetusega kõigil valitsuse tasanditel. 
Need sisaldavad muuhulgas tehnoloogilist ja inno-vatsioonialast toetust, abi raskuses olevate või pi-
kaajalise languse all kannatavate tööstusharude 
restruktureerimisel, tuge väike- ja keskmistele et-tevõtetele ning stiimuleid sisenevateks investee-
ringuteks. Mõnesid neist klassifitseeritakse selgelt 
riiklike toetustena ning nende osas kehtivad seega EL-i poolt kehtestatud seaduslikud piirangud, et 
vältida ebaausat konkuretns i. Neid käsitletakse 
käesolevas aruandes III osas. 
Muid abinõusid, kui nendega ei anta otsest rahalist 
toetust teatud kindlatele firmadele, sel viisil ei kont-
rollita. Üksikisikutele või riigiorganitele makstud subsiidiumid, ül dised subsiidiumid ning abi, mida 
üks eraõiguslik organ annab teisele, selle määrat-luse alla ei kuulu. Lisaks on mõned eraõiguslikele institutsioonidele antavad abi vormid vastavalt le-
pingule lubatud, eriti üld huviteenuste osas ning 
arengu stimuleerimiseks abikõlblikes regioonides.  
Lähenemine territoriaals ele arengule erineb liik-
mesriikide vahel, peegeldades osalt isnstitut-
sionaalseid faktoreid, eriti astet, mil määral vastu-tus majandusarengu poliitika eest on detsent-
raliseeritud, aga ka muutunud arusaamu majan-
dusarengut määravate faktorite üle.  
Kuigi piiratud autonoomia on olnud tavaline teema 
kogu EL-is, on riikide vahel suuri erinevusi valitsu-
se madalamatele  tasanditel antu d autonoomia 
määras. Austrias, Taanis ja Belgias on piirkondli-
kud valitsused vastutavad regionaalpoliitika pla-neerimise ja finantseerim ise eest, samal ajal kui 
keskvalitsus teostab teatavat järelvalvet. Sel viisil on kulutused seotud põhiliselt iga provintsivalitsu-
se üldise finantssuutlikkusega, nii et regioonideva-helise ebavõrdsuse (provintsid, maakonnad või 
omavalitsused) vähendamine ei ole vältimatult 
peamiseks eesmärgiks. 
Seevastu Ühendkuningriigis ja Prantsusmaal mää-
ratakse ressursside eraldam ine suurelt osalt tsent-
raalselt, kuigi poliitika elluviimine on üha suuremal 
määral kohalike omavalitsuste vastutusalas: regio-
naalarengu agentuurid Inglismaal ja regionaalvõi-
mud Šotimaal, Walesis ja Põhja-Iirimaal; ning piir-konnad Prantsusmaal.  
Alati ei ole riigi poolt määratud regionaal- ja muude 
majandusarengu toetuste saamiseks ettenähtud territooriumid samad, mis EL-i poolt samade toe-
tuste saamiseks ettenähtud territooriumid. Prant-
susmaal on kodumaise poliitika poolt eeslistatud regioonid suurelt osalt er inevad nendest, mis saa-
vad kasu ühenduse poliitikast, samal ajal kui Sak-samaal on kokkulangevus suur. Hispaanias nagu ka teistes kohesiooniriikides, on riikliku poliitika 
aluseks võetud suures osas struktuurifondide polii-
tika. Kuid Ühendkuningriigis ja Hollandis on eriti linnastud määratud ühenduse poliitikast erinevate 
kriteeriumide alusel.  
Hollandis käsitletakse sel lele lisaks regionaalaren-
gu küsimusi riigi kui terviku vajadustest lähtuvalt. 
Kulutused regionaalpoliitik ale iseenesest on seega 
tagasihoiglikud, kusjuures põhirõhk on väikestel 
aladel, kus on spetsiifilisi majandusprobleeme 
(eeskätt suure tööpuudusega linnastud). 
Põhiinstrumendina on viimastel aastatel esile ker-
kinud toetus innovatsioonile ja uutele tehnoloogia-
tele. Flaami piirkond Belgias  on selles suhtes eriti 
silmatorkav nagu ka Austria liidumaad, kusjuures 
üha enam on fookuses innovatsioon kui vahend 
stimuleerida sisemist regionaalarengut ning riiklik 
toetus uurimis- ja arendu stegevusele. Tihti on sel-
lised strateegiad suunatud eeskätt väike- ja kesk-
mistele ettevõtetele ning hõlmavad pigem horison-
taalsuunalist poliitikat nagu koostöö edendamine 
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 97uurimisinstituutide ja er atööstussektori vahel kui 
otseseid subsiidiume. 
Fookus töökohtade loomis ele ning suurte investee-
rimisprojektide ligimieelitamine on olnud iseloomu-
lik paljudele kõrge tööpuudusega piirkondadele. 
Valloonia on üks näide, ja Iirimaa on pikka aega 
keskendunud välismaiste ot seinvesteeringute ka-
sutamisele majandusarengu edendamiseks. 
Paljude riikide poliitikat iseloomustab 
klasterdamine. Steiermarkis Austrias uuendas ko-halik omavalitsus oma arengustrateegiat 1996. 
aastal ja lõi klastervõrgu, ühendades erinevad au-
totööstuse osad, mis osutus efektiivseks. Ülem-Austria järgis seda eeskuju laiahaardelise regio-
naalstrateegiaga ning tehnoloogia- ja võrgustamis-
subsiidiumide pideva suurendamisega. 
Rootsis on viimastel aastatel valitsuse poliitika nih-
kunud kasvu telgede ja klastrite arengu toetamise-
le erinevates regioonides,  samal ajal kui enne kes-
kenduti avaliku sektori tegevuse kõrge taseme säi-
litamisele riigi põhjaosas, hõredalt asustatud re-
gioonides, et võidelda väljapoole suunatud migrat-siooniga. 
Itaalias on viimasel ajal tehtud olulisi reforme terri-
toriaalpoliitikas. Neid haldab ja rahastab keskva-litsus ja keskendub nüüd suurelt osalt potentsiaali 
loomisele riiklike investeeringute kaudu, selle 
asemel teha soodustusi ettevõtetele nagu  minevikus. Kuigi regionaalsed soodustused ettevõ-
tetele suunduvad endis elt ebaproportsionaalselt 
tihti lõunasse, eelistavad riiklike investeeringute 
programmid tihti põhjapoolseid regioone, suuren-
dades võimalikku konflikti riikliku poliitika ja EL-i 
ühtekuuluvuspoliitika vahel.  
Välismaised otseinvesteeringud 
Reeglina on välismaiste otseinvesteeringute ligi-
meelitamise poliitika regionaalse arengustrateegia 
oluliseks osaks. Tõepoolest on regionaaltoetuse 
oluliseks eesmärgiks just probleemsete regioonide 
atraktiivsuse tõstmine välisinvestorite jaoks. Vä-
lismaised otseinvesteeringud mitte ainult et toovad regiooni sissetulekuid ja töökohti, vaid paljudel juh-tudel on see ka viisiks si irdada tehnoloogiat ja os-
kusteavet. Kõrvalefektide kaudu võib sellel olla 
potentsiaalselt oluline mõju kõnealuse regiooni et-tevõtete tööviljakusele ja konkurentsivõimele. See-
ga toimub oluline osa välismaistest otseinvestee-
ringutest hargmaiste firmade investeeringute kau-du regiooni kas olemasoleva firma ja selle tootmis-
rajatiste ning tegelikult ka kliendibaasi omandami-
se või uue ettevõtte asutamise teel. Nii või teisiti toovad hargmaised firmad, eriti kui nad  
investeerivad vähemarenenud regioonidesse, 
reeglina kaasa kaasaegse tootmistehnika ja töö-meetodid. 
Kuigi kasu, mida seostatakse välismaiste otsein-
vesteeringutega, on üldiselt kõige suurem eba-soodsas seisundis olevates regioonides, ei ole 
hargmaiste firmade jaoks suhtelised eelised sellis-
tesse regioonidesse investeerida alati piisavad, et neid sinna meelitada. Selles osas sõltub palju in-
vesteerimise peamisest põhjusest hargmaise firma 
seisukohalt ʊ kas varustada kohalikku või piir-
kondlikku turgu, ükskõik kui suurena seda määrat-
letakse (üheks äärmuseks väike ala ning teiseks 
äärmuseks terve EL), või kasutada ära pakutavaid spetsiifilisi tootmisfaktoreid ʊ nagu madalad töö-
jõukulud, erioskused või loodusressursid.  
Kui põhjuseks on geograafilises mõttes suhteliselt 
suure turu varustamine,  siis võib olla võimalik 
veenda hargmaist firmat, kuhu ta mõnes konkreet-ses riigis või laiemas geograafilises piirkonnas fir-ma asutab. Riigi valitsusel võib siis olla kerge 
veenda hargmaist firmat alustama tegevust eba-
soodsamas piirkonnas. Kuid kui põhjus on mõne kindla asukoha spetsiifilises atraktiivsuses, siis 
võib sageli osutuda raskek s veenda hargmaist fir-
mat alustama tegevust kusa gil mujal, kui kõnealu-
ne koht ei ole kooskõlas üldise regionaalarengu poliitikaga. Sel juhul võib olla olemas risk, et 
hargmaine firma loobub üldse antud riiki investee-rimast. Dilemma tundub olev at eriti suur kohesioo-
niriikide valitsuste jaoks või isegi suuremal määral liituvates riikides, kus on potentsiaalne konflikt soovi vahel, et investeering suunduks vähem are-
nenud regioonidesse, et aidata neil järele jõuda, 
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 98ning fakti vahel, et kõige dünaamilisemad regioo-
nid kalduvad loomulikul t investeeringuid ligi tõm-
bama.  
Kuigi andmed sisenevate investeeringute regio-
naalse asukoha kohta EL-is on ebatäielikud, viita-
vad need sellele, et välismaised otseinvesteerin-
gud kalduvad suunduma ebaproportsionaalselt tihti majanduslikult tugevamatesse regioonidesse nii 
riikide siseselt kui ka EL-is tervikuna. Selles osas 
kujutab Iirimaa endast teataval määral erandit, sest ta tõmbas 1990ndatel aastatel ligi suuremahulisi 
investeeringuid vaatamata sellele, et vähemalt al-
guses oli tema SKP inimese kohta suhteliselt ma-dal, kuigi ebaproportsionaals elt palju raha läks riigi 
idaossa, Dublinisse ja ümbritsevatesse regiooni-desse. Kui SKP tõusis, jäi Iirimaa endiselt suureks investeeringute sihtkohaks.  
Kolme aasta jooksul, 1999–2001, ulatusid välis-
maised otseinvesteeringud EL-i viieteistkümnes liikmesriigis keskmiselt umbes 7%-ni SKP-st, kui 
arvata kaasa investeeringud teistest liidu osadest 
(ja alla 2%, kui mitte). Kuid Iirimaal on sisenevad 
investeeringud nende kolme aasta jooksul moo-
dustanud keskmiselt üle 20% SKP-st (graafik 2.6). 
Suuruselt järgmine välismaiste otseinvesteeringute tase, üle 13% SKP-st, oli Taanis, Hollandis ja 
Rootsis, millest esimeses kahes oli SKP inimese 
kohta suuruselt kolmas ja neljas EL-is, jäädes ma-ha Iirimaast ja Luksemburgist, 
millel koos Belgiaga oli samuti 
välisinvesteeringute tase suhtes SKP-ga tublisti kõrgem EL-i 
keskmisest. 
Kohesiooniriikides, välja arva-
tud Iirimaal, olid välismaised 
otseinvesteeringud palju mada-
lamad, Portugalis sel perioodil keskmiselt napilt üle 4% SKP-st 
ning Hispaanias ainult 1½% 
SKP-st ja Kreekas napilt üle 1%, mis oli koos Itaaliaga EL-i 
kõige madalam tase. Olemasolevad tõendid viitavad sellele, et kõigi 
nende riikide siseselt, nag u ka mujal liidus, suun-
dus ebaproportsionaalselt palju sisenevaid inves-teeringuid jõukamatesse regioonidesse ning suhte-
liselt vähe mahajäänud pi irkondadesse. Kuigi re-
gioonide andmed ei ole ideaalsed, kuna investee-ringuid klassifitseeritakse sageli sellesse regiooni, kus asub firma peakorter, selle asemel et liigitada 
need sinna, kuhu invest eering tegelikult läheb on 
tõendid sellest hoolimata silmatorkavad. Saksa-
maal koondusid investee ringud mõnedesse liidu-
maadesse, kusjuures aast atel 1998–2000 langes 
Põhja-Rein-Vestfaali, Hesseni ja Baden-Württembergi arvele 71% kõigist sisenevatest vä-
lismaistest otseinvesteeringutest ja Bayeri ning 
Hamburgi arvele veel 17% (tabel A2.8). Seevastu jagasid riigi idaosas asuvad 5 Eesmärk 1 piirkonda 
omavahel ainult napilt üle 2% investeeringute ko-
gumahust.  
Hispaanias läks aastatel 1999–2001 Madriidi um-
bes 70% välismaistest otseinvesteeringutest ning 
veel 14% Cataluña'sse, samal ajal kui Eesmärk 1 regioonid jagasid omavahel tublisti alla 10% (ning 
üldse väga vähe väljaspool Valenciat ja Kanaari 
saari). Sarnane on olukord Itaalias, kus andmed on seotud pigem tööhõivega välisomanduses olevates 
ettevõtetes kui välismaiste otseinvesteeringutega, 
ning kus hargmaised firmad on koondunud riigi põhjaossa, samal ajal kui riigi lõunaosas asuvates 
0510152025
IE MTDK NL SE CZ SK
BE/LUEEEL15UK CY BG DE FIPL LV PT HU LT RO FRAT SI ES IT EL0510152025% SKP-st2.6 Välismaised otseinvesteeringud liikmesriikidesse ja 
liituvatesse riikidesse, keskmine 1999-2001
BE/LU: 1998. a. andmed; DK: 1999.-2000. a. andmed; ES: 1998.-1999. a. andmed; HU ja 
SK: 2000.-2001. a. andmed; RO: 1997.-1999. a. andmed
Allikas: Eurostat, maksebilansside statistika
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 99Eesmärk 1 piirkondades oli aastal 2000 alla 4% 
välisomanduses olevate firmade töökohtadest. 
Välismaised otseinvesteeringud liituvates 
riikides
Suures osas sama tendents nagu EL-is ilmneb 
liituvates riikides, vähemalt regioonide osas nende 
riikide siseselt, kuigi investeeringute jaotus riikide vahel oli vähem seotud SKP-ga inimese kohta kui 
EL-is vaatamata sellele, et näiliselt tundub olukord 
olevat vastupidine. Viimaste andmete kohaselt suundus peaaegu 70% välismaistest otseinvestee-
ringutest nendes riikides ainult kolme riiki ʊ Poo-
lasse, mille arvele üksi läks 35% koguinvesteerin-
gutest, Tšehhi ja Ungarisse (tabel A2.9). (70% sis-
se on arvatud hinnanguline väärtus Rumeenia koh-ta, mille kohta pärast 1999. aastat ei ole andmeid).  
Kuid suhtes SKP-ga ei ole see näiline koondumine 
enam ilmne. Seega moodus tasid Poolas välismai-
sed otseinvesteeringud kolme aasta jooksul 1999–
2001 keskmiselt 4,5% SKP-s t ning Ungaris napilt 
üle 4%, vähem kui enamikus teistes riikides. Kuigi Tšehhi Vabariigis olid välismaised otseinvesteerin-gud suhtes SKP-sse suuremad kui kusagil mujal 
(üle 9%), välja arvatud Maltal (16%), oli see samuti 
suhteliselt kõrge Eestis ja Bulgaarias, riikides, mil-lel on isegi regiooni siseselt suhteliselt madal SKP 
tase. Samal ajal oli see suhteliselt madal Slovee-
nias, mille SKP inimese kohta on suhteliselt kõrge. 
Kuid kõigi nende riikide siseselt osutavad olemas-
olevad andmed välismaiste otseinvesteeringute 
suhteliselt kõrgele kontsentratsioonile pealinna-desse ja nende ümbrusse, nagu see on ka kohe-siooniriikides. Seega läks Ungaris aastal 2001 roh-
kem kui kaks kolmandikku sisenevatest investee-
ringutest piirkonda, kus asub Budapest; Tšehhi Vabariigis läks samal aastal 60% sisenevatest in-
vesteeringutest Prahasse ja seda ümbritsevasse 
regiooni (Strední Cechy) ning Slovakkias umbes 63% Bratislavasse (tabel A2.10). Samas olid Poo-
las, kus lisaks Varssavile on palju suuri linnu, välis-
maised otseinvesteerin gud vähem kontsentreeri-
tud. Sellele vaatamata langes aastal 1998 pealinna 
piirkonna (Mazowieckie) arvele ligi veerand inves-
teeringutest ja teine veerand siirdus kahte teise regiooni ( àódzkie ja Wielkopolskie), milles 
kumbaski on suuri linnu (Lodz ja Poznan).  
1  Kuid tuleks märkida, et lõunapoolsetes riikides on minimaalse sissetuleku tagamine üldiselt regiooni vastutada ning juurdepä äs
sellele varieerub regiooniti. 
2  Lisaks on Itaalia arvud seotud väiksemate NUTS 2 piirkondadega, mitte suuremate NUTS 1 piirkondadega nagu Ühendkunin-
griigis, mis iseenesest kaldub erinevust pigem suurendama kui vähendama. 
3  Erinevalt Itaaliast ei ole olemas süsteemset tendentsi, et pensioniealiste inimeste suhteline arv oleks jõukamates piirkonda des
suurem kui vaesemates või vastupidi. 
4  Muidugi ei võeta seejuures arvesse kasu, mis võiks võrsuda kohalpealsest maksustamisest, et rahastada kohalikke kulutusi, 
julgustades suuremat fiskaalvastutust ja kulutuste tõhusamat suunamist. 
5  Praktikas on maksed sotsiaalkindlustusfondi nendes riikides, kus on kindlaks määratud maksimaalselt makstava summa piirväär-
tus, sissetulekute teatavast tasemest alates regressiivsed, ning see kaldub tasakaalustama tulumaksumäärade progressiivset 
skeemi.
6  Samal ajal tuleks märkida, et levinud tendents suunduda tulumaksudelt tarbimismaksude suunas kaldub üldiselt vähendama 
maksusüsteemi kui terviku progressiivset iseloomu. 
7  Taani süsteemi muudetakse lähemas tulevikus, millega kaasnevad võimalikud suured muutused niihästi avaliku sektori struktuu-
ris kui ka vastutuse jagamises valitsuse erinevate tasandite vahel. 
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 100
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 101Statistiline lisa 2. osa juurde 
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 102
2002
-1,9
0,1
1,9
-1,3-1,3
0,1
-3,2
-0,2-2,5
2,4
-1,6
-0,4-2,8
4,2
1,0
-1,3Eelarve
tasakaal
1995**
-5,2
-4,3
-2,3
-3,5
-10,1
-6,6-5,5
-2,1-7,6
2,1
-4,1
-5,3-5,4
-3,9
-7,4
-5,7% SKP-st 
2002
45,5
50,4
57,4
45,045,6
39,950,3
33,145,2
46,845,9
51,343,3
54,2
59,5
39,4Kogutulu 
1995
46,1
48,5
58,0
46,139,3
38,449,6
39,445,8
47,647,3
52,039,6
55,7
60,3
38,92002
47,4
50,3
55,5
46,346,9
39,853,5
33,347,7
44,447,5
51,746,1
50,0
58,5
40,7Kogukulutused 
1995
51,3
52,8
60,3
49,649,4
45,055,1
41,553,4
45,551,4
57,345,0
59,6
67,7
44,62002
2,2
1,6
1,8
1,63,8
3,43,1
4,41,8
4,73,3
1,33,4
2,9
3,2
1,3GDFC* 
1995
2,6
1,8
1,8
2,33,2
3,73,3
2,32,1
4,63,0
3,13,7
2,8
4,0
2,02002
4,2
4,7
5,2
4,83,4
3,94,0
3,93,8
6,23,8
8,35,4
4,0
3,9
3,8Muud ülekan-
ded+
toetused 
1995
6,7
4,6
5,2
11,5
3,4
4,44,4
4,74,9
6,48,1
7,64,4
5,2
6,4
3,82002
3,4
6,1
3,7
3,15,5
2,83,1
1,45,8
0,33,1
3,63,0
2,2
3,2
2,1Võla intress 
1995
5,4
9,3
6,4
3,7
11,7
5,23,6
5,4
11,5
0,45,9
4,46,3
4,0
6,6
3,72002
16,4
16,1
17,5
19,416,4
12,518,1
8,3
17,1
15,711,8
18,613,0
16,8
17,6
13,5Sotsiaaltoetused 
1995
17,2
16,6
20,4
18,115,1
13,918,5
11,816,7
16,515,3
19,511,8
22,1
20,6
15,42002
10,4
12,0
17,6
7,9
11,9
10,313,7
8,3
10,7
8,6
10,5
9,7
15,4
13,5
16,3
7,6millest:
empl comp 
1995
11,1
11,9
17,3
9,0
11,3
11,313,7
10,211,2
9,7
10,8
12,613,6
15,2
16,7
8,32002
20,6
22,3
26,3
19,215,8
17,623,9
15,118,8
18,124,5
18,621,1
21,7
28,0
20,0Kaubad ja  
teenused 
1995
20,7
21,4
25,8
19,815,3
18,123,9
16,417,9
18,424,0
20,418,6
22,8
27,3
19,6A2.1  Riiklikud kulutused majandu skategooriate kaupa, 1995 ja 2002 
EL15
BE
DK
DEEL
ESFR
IEIT
LUNL
ATPT
FI
SE
UK
* GDFC = kapitali kogumahutus põhivarasse 
** DE: Arvesse ei ole võetud ühinemisega seotud föderaalvalitsuse võlga ja kohustusi (Threuhand, ida poolsed elamuehitusfirmad j a Deutsche Kreditbank) summas 116,3 miljardit eurot 
NL: arvesse ei ole võetud erakordseid kulutusi net osummas 14,9 miljardit eurot, mis olid seotud sotsiaalkorteriühistute finants eerimise reformiga 
Allikas: Eurostat, valitsussektori aruanded 
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 103A2. 2  Riiklikud kulutused vanaduspensi onile ja töötu abirahale, 1995 ja 2000 
% kogukulutustest sotsiaaltoetustele
Vanaduspensionid* Töötu abirahad 
1995 2000 Muutus % 1995 2000 Muutus % 
EL15 44,8 46,4 1,6 8,4 6,3 -2,1 
BE 43,1 43,8 0,7 13,0 11,9 -1,1
DK 37,7 38,1 0,4 14,8 10,5 -4,2 
DE 42,7 42,2 -0,4 9,0 8,4 -0,6
EL 52,1 49,4 -2,7 4,5 6,2 1,6 
ES 43,9 46,3 2,4 16,5 12,2 -4,3
FR 43,5 44,1 0,5 7,9 6,9 -1,0 
IE 26,5 25,4 -1,1 15,3 9,7 -5,7
IT 63,4 63,4 0,0 3,0 1,7 -1,4 
LU 45,1 40,0 -5,1 3,1 3,3 0,2
NL 38,0 42,4 4,4 9,9 5,1 -4,8 
AT 48,4 48,3 -0,1 5,6 4,7 -0,9
PT 41,7 45,6 3,9 5,4 3,8 -1,6 
FI 32,8 35,8 3,0 14,4 10,4 -3,9
SE 37,5 39,1 1,6 10,9 6,5 -4,4 
UK 43,1 47,7 4,5 5,6 3,2 -2,4
   
* Vanaduspensionites sisalduvad: toitjakaotushüvitised 
Märkus: välja arvatud DK, IE, LU, AT on kõik 2000. a. andmed provisoorsed või hinnangulised 
Allikas: Eurostat, ESSPROS 
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 104
2001
9,3
8,5
9,0
9,0
10,1
10,010,5
10,1
8,8
6,4
11,3
9,6
11,4
9,3
10,1
7,7Muu
1995
12,5
8,89,6
16,2
8,7
:
12,0
9,19,5
9,6
15,9
9,9
11,6
12,814,9
10,12001
18,8
17,224,0
21,8
19,4
13,4
20,4
9,5
17,8
17,1
17,5
21,5
13,6
20,623,8
16,0% SKP-st
Sotsiaalkaitse 
1995
20,0
18,626,8
21,3
18,3
:
21,5
13,6
18,7
19,2
20,7
22,6
12,5
26,027,2
17,32001
5,0
6,28,3
4,2
3,1
4,3
6,0
4,35,0
4,7
4,8
5,7
7,0
6,57,3
4,6Haridus
1995
5,2
6,47,7
4,5
3,3
:
6,3
5,1
4,9
5,0
5,1
6,5
6,5
7,37,1
4,52001
6,3
6,65,4
6,4
3,7
5,3
7,9
6,36,4
4,9
4,1
6,1
6,8
6,06,8
6,1Tervishoid 
1995
6,2
6,25,1
6,4
3,4
:
7,9
6,2
5,5
5,6
3,9
7,6
5,3
6,26,4
5,62001
0,7
0,8
:
0,6
0,6
0,9
1,3
:
0,9
1,3
0,7
0,4
0,7
0,30,3
0,5Keskkond 
1995
0,8
0,7
:
1,0
0,5
:
1,1
:
0,7
1,50,8
1,4
0,4
0,30,2
0,32001
6,8
10,2
8,6
6,3
10,9
5,56,4
3,89,6
4,7
8,2
8,5
6,7
6,48,8
4,3Üldised teenused 
1995
8,2
12,110,8
6,7
16,8
:
6,3
7,3
14,1
4,6
10,0
9,38,7
7,0
11,9
5,72001
46,9
49,555,3
48,3
47,8
39,4
52,5
33,948,5
39,1
46,6
51,8
46,2
49,157,1
39,2Kokku
1995
52,9
52,860,3
56,1
51,0
:
55,1
41,5
53,4
45,5
56,4
57,3
45,0
59,667,7
43,5A2.3  Valitsuse kulutused vastavalt funktsioonile, 1995 ja 2001 
EL15
BEDK
DE
EL
ES
FR
IEIT
LU
NL
AT
PT
FISE
UK
Märkus: 1995. a. kohta puuduvad ES; EL15 sisalda b hinnangut ES kohta 
Allikas: Eurostat, Riikliku sektori aruanded 
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 105UK
2856
1227
1911
248
265
1232
7740
10,9
4,7
7,3
0,9
1,0
4,7
29,6
26,1N Ireland 
3408
16952105
222
272
2837
10539
16,8
8,4
10,4
1,1
1,3
14,052,1
20,2Wales
3303
12032138
248
424
1383
8698
15,7
5,7
10,2
1,22,0
6,6
41,3
21,0Scotland 
Kulutused inimese kohta (EUR) 
3150
15232210
304
328
1606
9120
% piirkonna SKP-st 
12,4
6,0
8,7
1,2
1,3
6,3
36,0
25,3England 
2781
11831861
243
249
1130
7446
10,4
4,4
7,0
0,9
0,9
4,2
27,9
26,7S East 
2384
10971695
240
214
944
6575
8,3
3,85,9
0,8
0,7
3,3
22,8
28,8London 
2712
12702293
314
284
1524
8397
7,1
3,3
6,0
0,8
0,7
4,0
21,9
38,3East
2502
11481672
262
196
1049
6829
9,2
4,2
6,2
1,0
0,7
3,9
25,2
27,1S West 
2732
11121781
245
225
1013
7108
11,5
4,7
7,5
1,0
0,9
4,3
30,0
23,7W Mids 
2870
12171762
208
235
1054
7346
12,0
5,1
7,4
0,9
1,0
4,4
30,6
24,0E Midls 
2706
11491682
232
232
1028
7028
11,1
4,7
6,9
0,9
0,9
4,2
28,7
24,5Yorks
2891
12161866
193
253
1233
7653
12,6
5,3
8,1
0,8
1,1
5,4
33,3
23,0N West 
3212
12251950
210
299
1117
8012
14,1
5,4
8,6
0,9
1,3
4,9
35,3
22,7North
3472
12181953
281
324
1157
8406
17,2
6,0
9,7
1,4
1,6
5,7
41,6
20,2A2.4  Riiklikud kulutused regioonid e kaupa Ühendkuningriigis, 2000-01* 
Sotsiaalkindlustus 
HaridusTervishoid 
Teed+transport 
Keskkkond 
Muu
Kokku
Sotsiaalkindlustus 
Haridus
Tervishoid 
Teed+transport 
Keskkkond 
MuuKokku
SKP inim kohta  
(EUR 000) 
* 2000-01 finantsaasta 
Allikas: DG REGIO arvutused, mis põhinevad riiklike kulutuste statistilise l analüüsil (PESA) 2002-03 ja Eurostatil, piirkondade  aruanded (PESA) 2002-03 
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 106
Italy 
3769
848
1589
489
275
4827
11797
18,7
4,27,9
2,41,4
23,9
58,4
20,2Sardegna
3276
888
1548
469
436
5125
11742
22,0
6,0
10,4
3,22,9
34,5
79,0
14,9Sicilia 
2920
743
1426
408
256
36359389
22,7
5,8
11,1
3,22,0
28,2
72,8
12,9Calabria
3100
766
1354
560
244
32439267
25,4
6,3
11,1
4,62,0
26,5
75,8
12,2Basilicata 
3200
803
1426
538
302
4271
10540
22,1
5,69,9
3,72,1
29,5
72,9
14,5Puglia
Kulutused inimese kohta (EUR) 
3054
751
1359
404
221
32789067
23,0
5,7
10,3
3,01,7
24,7
68,4
13,3Campania 
2713
805
1375
414
254
31198680
% piirkonna SKP-st 
21,0
6,2
10,7
3,22,0
24,2
67,3
12,9Molise 
3420
784
1395
631
376
3489
10096
22,0
5,19,0
4,12,4
22,5
65,1
15,5Abruzzo
3601
802
1190
470
266
35819910
21,8
4,87,2
2,81,6
21,6
59,9
16,5Lazio
4550
1321
1586
774
287
7341
15858
20,3
5,97,1
3,41,3
32,7
70,7
22,4Marche 
4009
777
1517
423
294
4028
11049
19,8
3,87,5
2,11,5
19,9
54,5
20,3Umbria 
4327
920
1785
610
529
4302
12473
21,7
4,68,9
3,12,6
21,5
62,5
20,0Toscana
4216
939
1623
503
312
4198
11791
18,8
4,27,2
2,21,4
18,7
52,4
22,5Emilia  
Rom
4546
804
1742
414
229
4705
12440
17,7
3,16,8
1,60,9
18,3
48,5
25,7Liguria
4976
933
1556
801
340
5391
13997
23,4
4,47,3
3,81,6
25,4
65,8
21,3Friuli
 Venezia 
Giulia
4678
1009
1680
591
301
5564
13823
20,7
4,57,4
2,61,3
24,6
61,2
22,6Veneto 
3530
730
1531
399
207
3998
10395
14,9
3,16,5
1,70,9
16,9
44,0
23,6Trentino
Alto
Adige 
3265
1455
2121
720
526
6766
14854
12,1
5,47,8
2,71,9
25,0
54,8
27,1Lom-
bardia
4070
725
1947
377
258
6922
14299
15,2
2,77,3
1,41,0
25,9
53,5
26,7Valle 
 d'Aosta 
4413
1103
2224
1056
631
7964
17391
18,1
4,5
9,1
4,32,6
32,7
71,4
24,4Pie- 
monte
4302
743
1553
558
267
4646
12070
18,2
3,16,6
2,41,1
19,7
51,1
23,6A2.5  Riiklikud kulutused regioonide kaupa Itaalias, 2000 
Sotsiaalkindlustus 
Haridus
Tervishoid 
Teed+transport 
Keskkkond 
MuuKokku
Sotsiaalkindlustus 
Haridus
Tervishoid 
Teed+transport Keskkkond 
Muu
Kokku
SKP in kohta
(EUR 000) 
Märkus: Valitsuse kulutustes sisalduvad omavalitsuste ja keskva litsuse kulutused; poolpaksult trükitud arvud tähistavad Eesmärk  1 sihtpiirkondi. 
Allikas: DG REGIO arvutused, mis põhinevad MEF-D PS (2002), TPA andmebaas ja Eurostat, regioonide aruanded 
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 107Spain
1648
196
246
105
2195
1,6
1,62,0
0,9
18,1
18,6Canarias
1850
201244
611
2907
15,8
1,72,1
5,2
24,8
17,5Ceuta 
y
Melilla 
1499
358489
67
2413
14,6
3,54,7
0,7
23,4
15,4Murcia 
1560
240171
52
2024
15,0
2,31,6
0,5
19,4
15,5Anda-
lucia
1592
209204
164
2169
17,7
2,32,3
1,8
24,1
13,8Illes 
Balears
Kulutused inimese kohta (EUR) 
1365
220249
16
1850
% regionaalsest SKP -st
9,0
1,41,6
0,1
12,2
22,2Valencia
1458
187193
46
1883
12,5
1,61,7
0,4
16,1
17,9Cataluña 
1546
133250
24
1953
10,4
0,91,7
0,2
13,2
22,5Extre- 
madura 
1816
247235
204
2502
22,7
3,12,9
2,5
31,2
12,0Castilla-
la Man-
cha
1656
287242
88
2273
16,5
2,92,4
0,9
22,6
15,1Castilla 
y León 
1755
232286
95
2367
15,6
2,12,5
0,8
21,0
17,2Madrid 
1545
158314
9
2026
9,8
1,02,0
0,1
12,8
24,9Aragón 
1741
267278
53
2339
13,1
2,02,1
0,4
17,6
19,9La
Rioja 
1635
144332
36
2147
11,8
1,02,4
0,3
15,5
20,6Navarra 
2221
189303
60
2773
14,6
1,22,0
0,4
18,2
23,8Pais 
Vasco
2298
183358
51
2890
15,8
1,32,5
0,4
19,9
22,9Cantabria
1695
323207
48
2274
14,8
2,81,8
0,4
19,8
18,1Asturias
1703
272218
442
2635
15,8
2,52,0
4,1
24,4
16,0Galicia
1637
172187
95
2091
17,0
1,81,9
1,0
21,7
14,6A2.6  Valitsuse kulutused regioonide kaupa Hispaanias, keskmine 1992-1999 
Tervishoid, 
sotsiaalteenused, territor 
baasfinantseering 
Infrastruktuur 
Avalik kord, elamumaj, 
transport 
EL+muu regionaalabi 
Kokku
Tervishoid, 
sotsiaalteenused, territor 
baasfinantseering
Infrastruktuur 
Avalik kord, elamumaj, 
transport 
EL+muu regionaalabi 
Kokku
SKP inim kohta  (EUR 000) 
Märkus: poolp trükitud arvud käivad Eesmärk1 piirkondade kohta 
Allikas:  DG REGIO arvutused, mis põhinevad Intervención General de la Administración del Estado (IGAE) ja Eurostat i andmetel, piirkondlikud aruanded 
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 108A2.7  Laekumised maksudest ja sotsiaalkindlustusf ondi maksetest valitsuse tasandite kaupa, 1995 ja 2001.a. 
    % kogulaekumistest
Keskvalitsus Sotsiaalkindlustus Piirkondlikud+kohalikud võimud 
 1995 2001 1995 2001 1995 2001 
EL15 49 52 36 34 15 15 
BE 60 60 34 33 7 7
DK 66 62 3 4 31 34 
DE 30 29 43 42 27 28
EL 66 67 33 32 1 1 
ES 51 48 36 36 13 16
FR 43 42 46 48 10 9 
IE 83 84 15 14 3 2
IT 60 56 32 29 8 15 
LU 67 67 27 27 6 6
NL 57 61 40 36 3 4 
AT 45 49 35 32 20 19
PT 64 63 31 31 5 6 
FI 46 51 32 27 22 22
SE 43 43 27 27 30 29 
UK 79 79 17 17 4 4
       
Märkus: Portugali 2001. a. andmed puuduvad, toodud  2000. a. andmed.  Keskvalitsus sisaldab EL-i makse. 
Allikas: Eurostat, valitsussektori aruanded   
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 109A2.8  Välismaiste otseinvest eeringute jaotumine valitud EL-i  riikides piir kondade kaupa 
   % antud riiki tehtud koguinvesteeringutest
Saksamaa 1998-2000 Hispaania 1999-2001 Itaalia 2000 
Nordrhein-Westfalen 37,5 Madrid 69,5 Lombardia 43,5 
Hessen 21,6 Cataluña 13,6 Piemonte 14,9
Baden-Württemberg 11,7 País Vasco 5,5 Lazio 8,4 
Bayern 9,0 Other regions 3,0 Emilia-Romagna 7,8
Hamburg 7,7 Com. Valenciana 2,7 Veneto 4,7 
Niedersachsen 3,3 Canarias 2,7 Toscana 4,3
Berlin 2,8 Andalucia 1,2 Friuli-Venezia-Giulia 4,0 
Rheinland-Pfalz 1,9 Galicia 0,5 Abruzzo 3,3
Schleswig-Holstein 1,6 Baleares 0,4 Liguria 1,9 
Sachsen-Anhalt 1,0 Aragón 0,3 Trentino Alto Adige 1,5
Bremen 0,5 Navarra 0,3 Umbria 1,2 
Brandenburg 0,3 Asturias 0,1 Campania 1,2
Sachsen 0,3 Castilla-La Mancha 0,1 Puglia 0,8 
Saarland 0,3 Castilla y León 0,1 Sicilia 0,8
Thüringen 0,3 Murcia 0,1 Marche 0,7 
Mecklenburg-Vorpommern 0,2 Extremadura 0,0 Sardegna 0,4
 Rioja 0,0 Valle d'Aosta 0,4 
Cantabria 0,0 Basilicata 0,2
 Ceuta y Melilla 0,0 Molise 0,0 
Calabria 0,0
Märkused: Itaalia näitajad tähistavad töötajate arvu välisfirmade tootmissektori tütarettevõtetes; tööhõive on seostatud piirko nnaga
vastavalt firma peakorteri, mitte filiaalide asukohale. Seega näitavad nad tegelikku piirkondlikku jaotumist ainult ligikaudsel t.
Arvud tähendavad Saksamaa puhul 1998-2000 keskmist ja Hispaania puhul 1999-2001.a.  keskmist. 
Allikas: DE – Bankgesellschaft Berlin Deutsche Bundesbank'i alusel; ES – välisinvesteeringute register; IT – CNEL, FDI 
andmebaas (R&P - Politecnico di Milano) 
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 110A2.9  Välismaised otseinvesteeri ngud EL15-sse ja liituvatesse  
riikidesse, 1999-2001.a. keskmine 
% SKP-st % SKP-st 
EL15 6,9 BG 5,4
BE/LU 8,5 CY 5,8
DK 14,6 CZ* 9,2
DE 4,9 EE 7,8
EL 0,9 HU 4,2
ES 1,5 LT 3,9
FR 3,5 LV 4,4
IE 20,7 MT 15,8
IT 1,1 PL* 4,4
NL 13,2 RO 3,8
AT 3,1 SI 1,7
PT 4,3 SK 8,8
FI 4,6    
SE 13,0
UK 5,9    
   
BE/LU: andmed 1998.a. kohta; DK: andmed 1999-2000.a.  kohta; 
ES: andmed 1998-1999.a.  kohta; RO: andmed 1997-1999.a. kohta; 
HU, SK: andmed 2000-2001.a.  kohta 
* CZ ja PL arvele langeb vastavalt 23% ja 35% kõigist liituvatesse riikidesse tehtud vä-
lismaistest otseinvesteeringutest. 
Allikas: Eurostat, maksebilansi statistika; UNCTAD Kreeka kohta 
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 111A2.10  Välismaiste otseinv esteeringute jaotumine valitud uutes liikmesriikides NUTS 2 piirkondade kaupa 
% antud riiki tehtud koguinvesteeringutesta
Tšehhi 2001 Ungari 2001 Poola 1998 Slovakkia 2001 
Praha 49,3  Közép-Magyarország 67,7 Mazowieckie 24,3  Bratislavský 63,2 
Strední Cechy 10,7 Közép-Dunántúl 9,4ĝląskie 13,5 Východné Slovensko 18,8
Jihozápad 7,6  Nyugat-Dunántúl 7,5 Wielkopolskie 11,6  Západné Slovensko 10,3 
Severozápad 8,2 Észak-Magyarország 6,2 DolnoĞląskie 8,4 Stredné Slovensko 7,7
Severovýchod 6,6  Dél-Alföld 4,0 Pomorskie 7,3    
Jihovýchod 8,4 Észak-Alföld 3,5àódzkie 5,9
Strední Morava 5,2  Dél-Dunántúl 1,8 Ma áopolskie 5,6    
Moravskoslezko 4,0 Kujawsko-Pomorskie 4,1
    Zachodniopomorskie 3,9    
Lubelskie 2,8
    Podkarpackie 2,5    
ĝwiĊtokrzyskie 2,3
    Warmi Ĕsko-Mazurskie 2,3    
Lubuskie 2,2
    Opolskie 1,8    
Podlaskie 1,6
    
Allikas:  Riikide statistilised andmed      
2. osa — Liikmesriikide poliitika mõju ühtekuuluvusele 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 112
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 1133. osa - Ühenduse poliitikate mõju: 
konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
Sisukord
Sissejuhatus ................................................................................................................... ............ 114
Ühenduse poliitikate panus ühtekuuluvusse Lissaboni ja Göteborgi strateegia valguses.......... 114
Ühiste poliitikate reformimine: ÜPP ja kalanduspoliitika ............................................................. 125
Riigiabi ja ühtekuuluvuspoliitika vastastikune täiendavus........................................................... 128
Justiits- ja siseküsimused: arengutingimuste parandamine........................................................ 131
Ühenduse poliitikate tajumine regionaalsel tasandil ................................................................... 132
3. osa — Ühendus poliitikate mõju: konk urentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 114Sissejuhatus
Teises ühtekuuluvusaruandes analüüsiti ühenduse 
poliitikate panust ühtekuuluvusse. Siinkohal ei 
püüta seda analüüsi korrata, vaid antakse ülevaa-
de peamistest muutustest alates 2001. aastast toimunust, pidades silmas EL-i eesmärke, mis lepi-
ti kokku Lissabonis ja Göteborgis. Hõlmatud on ka 
kaks eelmisest aruandest väljajäetud valdkonda ʊ
kaubanduspoliitika ning justiits- ja siseküsimused. 
Eraldi lõigus käsitletakse riigiabi poliitikat, millel on 
tihe seos ühtekuuluvuspoliitikaga. Viimases lõigus tutvustatakse uuringu tulemusi, mis viidi läbi 28 
EL-i regioonis, selgitamaks, millisena tajutakse 
ühenduse erinevate poliitikate mõju. 
Ühenduse poliitikate panus 
ühtekuuluvusse Lissaboni ja 
Göteborgi strateegia valguses 
Teadmuspõhise majanduse rajamine 
Teadmised on Lissaboni strateegia aluseks. Tead-
miste loomine, levitamine ja kasutamine on ettevõ-
tete tegevuse ja kasvu seisukohalt kriitilise tähtsu-sega. Ligipääsu hõlbustamine finantsidele ja tur-
gudele, ettevõtluse tugiteenuste edendamine, 
ettevõtete ja teadusasutuste vaheliste sidemete tugevdamine, töötajate kvalifikatsiooni tõstmine 
hariduse ja koolituse kaudu, uute tehnoloogiate 
kasutamise soodustamine ning investeeringute suurendamine uurimis- ja arendustegevusse ʊ
kõik need meetmed parandavad ettevõtluskesk-konda ja kiirendavad innovatsiooni.  
Ühenduse ettevõtlus-, töös tus- ja innovatsioonipo-
liitika on suunatud EL-i tööstus- ja teenindussektori 
konkurentsivõime tugevdamisele, ergutades ette-võtlust, luues innovatsiooni ja majandusarengut 
soodustava keskkonna ning tagades juurdepääsu 
turgudele
1.
Ettevõtluspoliitika ergutab avaliku ja erasektori 
partnerlust ning ettevõtete vaheliste koostöövõrku-
de loomist2 (näiteks Euroopa innovatsiooni levi-keskuste ja innovatsiooniregioonide võrgustiku 
kaudu), kiirendades nii teadmiste ning kogemuste  
vahetamist. Samuti mäng ivad eri regioonide ette-
võtete vaheliste suhete arendamisel ja praktiliste 
probleemide lahendamisel olulist rolli viimase 
kümne aasta jooksul muuhulgas  struktuurifondide 
toetusel EL-is rajatud info- ja nõustamiskeskused 
ning muud ettevõtluse toetamiseks pakutavad tee-
nused.  
Ettevõtluspoliitika on suunatud ka ettevõtluse ergu-
tamisele ning ettevõtete rajamise ja nende tegevu-
se hõlbustamisele, mis võib osutada eriti oluliseks 
vähemsoodsas olukorras olevate inimrühmade ja mahajäänud regioonide puhul
3. Sel eesmärgil võe-
takse EL-is 2005.a. alguses kasutusele uus mikro-, väike- ja keskmise suur usega ettevõtete mõiste
4,
mis hakkab katma ka praegusest suuremaid firma-
sid, vähendades efektiivselt neile osaks langevat 
administratiivkoormust ja võimaldades neil taotleda finantstoetust.  
Nagu 1. osas on osutatud, ei tulene regioonideva-
heline innovatsioonialane ebavõrdsus mitte ainult erinevustest TTA-alases finantseerimises, vaid 
samavõrra ettevõtete, teaduskeskuste ja muude 
regionaalsesse innovatsioonisüsteemi kuuluvate institutsioonide vaheliste sidemete nõrkusest. In-
novatsioonipoliitika eemaldub seetõttu meetme-
test, mille eesmärgiks on otseselt laiendada 
uurimis- ja arendustegevuse ning tehnoloogilisi 
võimsusi, ning liigub strateegiliste meetmete suu-
nas ettevõtluskeskkonna parandamiseks
5. Erilist 
tähelepanu pälvivad kolm valdkonda: 
x põhinedes struktuurifondide poolt finantseeritud 
tegevusele (Regionaalsed Innovatsioonis-
trateegiad, RIS) ergutatakse regioone välja aren-dama nõudlusest lähtuvat innovatsioonialast 
osaluspoliitikat (vt. allpool). Eriti oluline on see lii-
tuvates riikides, kus puudub järjekindel regionaal-
tasandi poliitika: seoses viienda raamprogram-
miga loodi RIS-NAC (regionaalsed innovatsioon-
istrateegiad — vastliitunud riigid) eelarvega 5,25 miljonit eurot; 2002.a. alguses alustas projek-
tidega 16 regiooni 9 riigis;  
x olemasolevate teadmiste kõige tõhusamaks ära 
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 115kasutamiseks ja nende levimise maksimisee-
rimiseks tuleb suurendada ettevõtlusalaste tee-
nuste kättesaadavust ja parandada nende kvali-
teeti. Innovatsiooni levikeskuste võrgustik ongi keskendunud just vähemarenenud regioonide 
vajadustele, hõlbustades kohalike ettevõtete 
juurdepääsu tehnoloogiale ning selgitades välja tehnoloogiaid, mis sobivad siirdamiseks muu-
desse regioonidesse või sektoritesse; 
x finantsidele ligipääsu puudumine on sageli fir-
made kasvu ning arengu peamiseks piirajaks ning seetõttu on ettevõtluspoliitika tähtsaks 
osaks alternatiivsete finantseerimisallikate (näi-teks riskikapitali fondid) toetamine regioonides, 
kus on vähe finantsvahendeid. Euroopa Inves-
teerimisfondi (EIF) poolt loodud vahendid VKE-de (väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete) 
jaoks kättesaadavate rahastamisallikate laien-
damiseks hõlmavad VKE tagatissüsteemi, Eu-roopa tehnoloogia edendusprojekti käivitus-
programmi ja stardikapitali. Euroopa Investee-
rimisfond on samal otstarbel loomas ka kontak-te vähemalt ühe finantsinstitutsiooniga igas lii-
tuvas riigis. 
Ühenduse infoühiskonna poliitika peainstrumen-
diks on 2000.a. juunis käivitatud e-Euroopa alga-
tus, mille teine faase-Euroopa 2005 tegevuskava 
algas kaks aastat hiljem. Algatuse peaeesmärgiks 
oli tagada "tänapäevased avalikud võrguteenused 
(e-valitsus, e-õpe ja e-tervishoid), dünaamiline 
keskkond e-äriks ning neid teenuseid võimaldav konkurentsivõimeliste hindade ja turvalise info-
infrastruktuuriga lairiba-võrguühendus
6".
Tegevuskavas esitatud strateegia on suunatud 
lairiba-infrastruktuuri mõistliku hinnaga kättesaa-
davaks muutmisele EL-i elanike ja ettevõtete 
jaoks. Selles on juhitud tähelepanu vajadusele töö-tada välja adekvaatne sisu  ja teenused, erilise rõ-
huasetusega piirkondadele, kus valitsus saab koos EL-iga kaasa aidata, toetades ja lairibaühenduse rajamist mahajäänud regioonides ning kaasates 
vajaduse korral struktuurifonde. Tulemused saab 
kokku võtta järgnevalt: x algatus on aidanud stimuleerida erinevate plat-
vormide ja operaatorite vahelist konkurentsi 
ning koondada liikmesriikide ja ühenduse pin-
gutused EL-i sisestele peamistele erinevustele. Kuigi lairibaühenduste arv EL-is kahekordistus 
2002. a. juulist kuni 2003 . a. juulini, jääb ligi-
pääs internetile erinevates piirkondades äärmi-
selt ebaühtlaseks; 
x võrgutehingute üldarv on ikka veel tagasihoidlik 
ja liikmesriikide vahel püsivad suured erinevu-sed, mis on paljuski tingitud puudulikust 
internetiühendusest; 
xe-Euroopas  määratletud 20 põhilise avaliku 
teenuse kättesaadavus paraneb pidevalt, 45%lt 2001. a. oktoobris suurenes see 2002. a. ok-
toobriks 60%-ni, ning kuigi liikmesriikide vahel on ikka veel erinevusi, liiguvad ka mahajääjad 
järjest kiiremini edasi; 
x kõigis liituvates riikides kasvab avalike võrgu-
teenuste osa kiiresti ja  kohati on need kauge-
male arenenud kui liikmesriikides; 
x võrguühendusega koolide arv EL-is suurenes 
89%-lt 2001. a. märtsis 93%-ni 2002. a. märt-sis, kusjuures liikmesriikide vahel pole suure-
maid erinevusi, v.a. Kreeka, kus ühendatud oli ainult 59% koolidest. Internetiühendusega arvu-
tite hulk tõusis samal perioodil neljalt arvutilt 
100 õpilase kohta peaaegu kuuele.  
2002.a. püstitas Euroopa Nõukogu Barcelon ees-märgi suurendada 2010.a. investee ringuid teadus-
uuringutesse ja tehnoloogiaarendusse 3%-ni SKP-
st (kaks kolmandikku sellest erasektoris), võrreldes 
alla 2%ga 2000.a.. Selle eesmärgi saavutamiseks 
on käivitatud ühenduse ku ues teadusuuringute ja 
tehnoloogiaarenduse raamprogramm kogueelar-
vega 17,5 miljardit eurot
7 koos Euroopa Teadus-
ruumi (ERA) algatusega8, et vähendada teadustöö 
killustatust EL-is, suurendada investeeringuid sel-lesse ja luua selline keskkond, mis võimaldaks po-
tentsiaali paremini ära kasutada. 
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 116Kohesiooniriikide ning mahajäänud regioonide 
osalus viiendas raamprogrammis (1998–2002) oli 
järgmine: 
x kohesiooniriikide organisatsioonide osa ühen-
duse teadusuuringute ja tehnoloogiaarenduse 
lepingutes, sõlmitud jaanu arist 2002 kuni märt-
sini 2003, oli 17,8%, mis on kõrgem kui nende 
osakaal EL-i rahvastikus (17,1%) ning kasva-
nud 16%-lt aastal 2001. Finantsidest langes 
nende osaks küll vähem, kui oli nende rahvasti-ku osakaal (14,6%), kuid siiski rohkem kui aas-
tal 2001 (12,2%). Peale  selle oli aastal 2002 
31% puhul EL-i organisatsioonide vahelistest 
koostöösidemetest kaasatud osapool mõnest 
kohesiooniriigist; 
x regioonidevahelised erinevused on silmatorka-
vamad ja peegeldavad teadustöö koondumist 
võrdlemisi vähestesse piirkondadesse. Umbes 
14% viiendas raamprogrammis osalevatest or-ganisatsioonidest paiknes Eesmärk 1 sihtpiir-
kondades, samuti nagu neljanda programmi 
puhul (1994–1998). Kuuekümne neljast Ees-märk 1 sihtpiirkonnast said ainult 8 piirkonda 
(Iirimaa, Berliin, Lisboa e Vale do Tejo, Atika, 
Kreeta, Valencia, Andaluusia ja Lõuna-Yorkshire) üle poolte projektidest. Esimesed 
kolm neist pole enam täieõiguslikud Eesmärk 1 
sihtpiirkonnad; 
x mis puudutab VKE-de osalust, siis 2001. a. all-
kirjastas lepingu rohkem kui 4600 VKE-d. Um-
bes 77% projektidest pärines alla 50 töötajaga firmadest ja 42% alla 10 töötajaga firmadest. 
Mõned neist paiknesid liituvates ja assotsieeru-
nud riikides. Kuigi VKE-de osakaal moodustab liidu üldisest lepingute ar vust vaid murdosa, 
langes nende arvele üle 23% neljas temaatili-ses programmis osalejate arvust ja 15% kogufi-nantseeringust. 
Euroopa teadusruumi loomisel on regioonide rolli suurendamiseks tehtud mitmeid algatusi: 
x innovatsioonialane tegevus seoses viienda 
raamprogrammiga (eelarvega 119 miljonit eurot), mis toetab ettevõtete ja teiste organisat-
sioonide võrgustumist regionaaltasandil, koos 
struktuurifondide innova tsioonialase tegevu-
sega;
x programmi raames finantseeriti ka “Euroopa 
Innovatiivsete Regioonide” (IRE) võrgustiku al-
gatust,
9 et hõlbustada kogemuste ja heade ta-
vade vahetamist piirkond ade vahel, sealhulgas 
arenenud ja mahajäänud piirkondade vahel nii liituvates riikides kui praeguses EL15; 
x samas kontekstis käivitati aastal 2003 uus 2,5 
miljoni eurose eelarvega pilootalgatus
10, mille 
sihiks on eksperimentaaltegevuse arendamine, kaasates Euroopa regioonide võrgustikke (üli-
koolide, teaduskeskuste ja äriringkondade ak-
tiivsel osalemisel), et ra jada "teadmiste piirkon-
di", mis võiksid olla eeskujuks Lissaboni stra-
teegia kohaldamisel regionaaltasandil; 
x mitmed projektid, mis on suunatud regionaalse 
"ettenägelikkuse" arendamisele, on saanud toe-tust Inimpotentsiaali Arendamise Programmi 
(IHP) STRATA aktsioonidest (kogueelarve 25 miljonit eurot), et soodustada pikaajalist stra-
teegilist mõtlemist ning vähendada vahet regio-
naalpoliitika ja teadusuuringute, tehnoloogia-arenduse ja innovaatikapoliitika (RTDI) vahel. 
Erilist tähelepanu on pööratud liituvatele  
riikidele. 
Lähitulevikus on kuuendal  raamprogrammil (2002–
2006) kahe uue algatuse kaudu (pädevusvõrgusti-kud ja integreeritud projektid) potentsiaali paran-dada sidemeid keskustes ja perifeerias asuvate 
teaduskeskuste vahel, anda oma panus EL-i üldi-
sesse innovatsioonisuutlikkusse ja võidelda ajude äravoolu vastu vähemarenenud piirkondadest. 
Kuuenda raamprogrammi puhul on rahalisi vahen-
deid inimressursside arendamiseks kahekordis-
tatud ja tehnoloogiasiirde kaudu võib see avaldada 
vähemarenenud regioonidele tugevat mõju. Veelgi 
enam, eesmärgiks on kulutada vähemalt 15% eel-arvest VKE-de prioriteetsetele teemadele. 
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 117Lisaks toimivad ühtekuuluvuspoliitika ning uurimis- 
ja arendustegevus nüüd ühiselt, võimaldades edu-
katel kuuenda raamprog rammi vahendite taotleja-
tel, kes asuvad Eesmärk 1 sihtpiirkondades, taot-
leda kohalike võimude kaudu struktuurifondidelt 
lisavahendeid. 
Hariduse ja koolituse võtmetähendus 
Inimeste oskused ja kvalifikatsioon on EL-i esmane 
ressurss ning võtmetähendusega faktoriks liidu 
muutumisel maailma kõige dünaamilisemaks ja 
konkurentsivõimelisemaks teadmuspõhiseks ma-janduseks. Selle eesmärgi saavutamiseks on käiku 
lastud programm " Haridus ja koolitus 2010 ", milles 
püstitatud 13 eesmärgi
11 sihiks on muuta haridus ja 
koolitus Euroopas aastaks 2010 kogu maailma jaoks kvaliteedietaloniks
12. Ühes hiljutises komisjo-
ni teadaandes13 kutsutakse liikmesriike üles oma 
pingutusi igal tasandil tugevdama, eriti investee-ringute osas haridusse ja väljaõppesse, et tagada 
Lissaboni strateegia edukas elluviimine. 2003. a. lõpus leppisid Euroopa Nõukogu liikmesriigid 
Brüsselis
14 kokku tugevdada inimkapitali arenda-
mist toetavat struktureeritud koostööd. 
Kuigi paljud liikmesriigid on teinud märgatavaid 
pingutusi läbi elu kestva õppesüsteemi reformimi-
seks ja kohandamiseks teadmuspõhise majandu-sega, pole muutused väljakutsele vastuastumiseks 
ikka veel piisavad. Elu näitab, et minimaalselgi ta-
semel teadmuspõhise tööh õive loomiseks ja säili-
tamiseks peab regioonis kõigepealt olema piisavalt 
palju laia kvalifikatsiooniga töötajaid. Ühendus on aastaid organiseerinud võrgustikke, mis ühenda-vad ülikoole, koolituskesku si ning ettevõtteid nii 
ühes regioonis kui eri regioonide vahel ning on 
viimasel ajal tegelenud õppivate regioonide vahe-liste võrgustike rajamisega. 
Samal ajal avab vastutuse detsentraliseerimine 
hariduse ja koolituse eest regionaalsele tasandile 
kogu liidus tee koolituse paremale organiseerimi-
sele vastavalt inimeste vajadustele ja kooskõlas 
regionaalarengu kavadega. Rohkem ja paremad töökohad  
kaasavas ühiskonnas 
Euroopa Tööhõivestrateegia (ETS) kutsuti ellu 
1997. a. lõpus ning selle esmaseks eesmärgiks oli 
võidelda tööpuudusega, kasutades preventiivseid meetodeid ja ja aktiivse tööhõive meetmeid. Alates aastast 2000.a. on sihikule võetud Lissabonis püs-
titatud eesmärkide saavutamine ʊ täielik tööhõive, 
paremad töökohad ning parem sotsiaalne ja ma-
janduslik ühtekuuluvus.  
Seda strateegiat hinnati aa stal 2002 ning kaasa-
ajastati ja revideeriti Euroopa Nõukogu Brüsseli 
kevadkohtumisel 2003.a., et laienenud liidus 
paremini toetada Lissabonis püstitatud eesmärke. 
Hinnang osutas EL-i tööturu selgele strukturaalsele paranemisele. 2002.a. oli töötuid EL-is keskmiselt 
7,7% tööjõulisest elanikkonnast, kusjuures 5 aastat 
varem oli see arv olnud 10,0%; samas kasvas töö-
ealise elanikkonna tööhõive 60,7%-lt 64,3%-ni. 
Hoolimata märgatavatest erinevustest 
liikmesriikide vahel ning konkreetsete poliitiliste meetmete ja tööhõive määra põhjusliku 
seostamise keerukusest, on tajutav riikide tööhõi-
vepoliitika mõningane lähenemine Euroopa tööhõi-vestrateegilistele eesmärkidele ja suunistele. 
Enamikus EL piirkondades pingutatakse jätkuvalt 
selle nimel, et anda igale töötuks jäänule kas välja- või ümberõppe, ametialase praktika, töökoha või 
mõne muu tööhõivemeetme näol uus võimalus, 
enne kui ta on olnud tööt u rohkem kui kuus kuud 
(noorte puhul) või kaksteist kuud (üle 24-aastaste 
puhul).  
Individuaalsetele vajadustele kohandatud teenuste 
osutamiseks ning aktiveerimise ja preventsiooni 
toetamiseks on vajalikud efektiivsed ja piisavalt 
kompetentsed tööturuasutu sed. Seetõttu on liik-
mesriigid võtnud endale kohustuse oma tööturuins-
titutsioone moderniseerida, kohati on liigutud suu-
rema koostöö poole erasektoriga. Enamikus uutes liikmesriikides on 1990ndate aastate alguses raja-
tud tööturuasutustes käimas pidevad reformid ning 
jätkuv moderniseerimisprotsess.   
3. osa — Ühendus poliitikate mõju: konk urentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 118Kaubanduspoliitika ning selle mõju tööhõivele ja ühtekuuluvusele  
Kaubanduse avamine avaldab tavaliselt majandusele 
positiivset mõju, suunates tootmistegurid umber tootli-
kumatesse valdkondadesse, suurendades efektiivsust 
ja mastaabisäästu ning kasvatades konkurentsi, sa-
muti suureneb teadmiste ja tehnoloogiate siire, tarbi-
jad võidavad suuremast kaubavalikust ning madala-
matest hindadest. 
Samal ajal võib kaubanduse avanemine ühtlasi kaasa 
tuua kulusid, mis on tuludeg a ekvivalentsed. Hoolima-
ta eelistest pikemas perspektiivis võib toomistegurite ümberpaiknemine lühiajalises perspektiivis kaasa tuua 
kohanemiskulusid ettevõtetele ja töötajatele, keda 
suurenenud import mõjutab. 
Neid kulusid ei saa mitmel põhjusel lihtsalt tähelepa-
nuta jätta: 
xkulud koonduvad üldiselt teatud sektoritesse ja re-
gioonidesse, mis tähendab, et teatud elanikkonna-
rühmade jaoks võivad need osutuda märkimis-
väärselt suureks ning vastavalt on nende mõju 
tunduvalt kahjulikum kui see oleks ühtlase jaotu-mise korral kõigisse majanduse valdkondadesse; 
xtavaliselt ei maksa kasusaajad kaotajatele kom-pensatsiooni, osaliselt seetõttu, et alati pole kerge kulusid kokku arvestada ning seetõttu satub osa 
inimesi (ja regioone) lühiajaliselt halvemasse olu-
korda (see argument räägib asjaosaliste aitamise 
kasuks);
xhüvede ja kulude vaheline erinevus kaldub aja jooksul suurenema: algaastatel on kulud tavaliselt 
suuremad (väliskonkurentsi mõju 
konkurentsivõimetutele sektoritele avaldub 
harilikult kiiresti), samal ajal kui kasu 
(tootmistegurite ümberpaiknemisest tulenev 
suurenenud efektiivsus) muutub suuremalt osalt 
märgatavaks alles mõne aja pärast. Empiirilised uuringud näitavad tavaliselt, et vahetult piirangute 
kaotamisele järgnenud aastatel võivad kulud 
ulatuda 10-15% tuludest, mis on kaks-kolm korda 
rohkem kui pikaajalises perspektiivis; xeri piirkondades on kulud ja tulud erinevad: mõju 
mingile konkreetsele regioonile sõltub seal 
paiknevate sektorite rahvusvahelisest konkurent-
sivõimest, majandusvaldkondade ruumilise koon-
dumise määrast (eriti müüdavad kaubad) ning re-
gioonide spetsialiseerumise määrast konkreetsetele 
kaupadele ja teenustele. Mõnedele regioonidele 
avaldab kaubanduse avanemine negatiivset mõju, samal ajal kui teised saavad sellest kasu. 
Kulude ja tulude tajumises on märgatav asümmeetria, millel on vältimatud poliitilised tagajärjed. Kulud on 
vägagi nähtavad ja ärevusttekitavad, mitte ainult nen-
de koondumise tõttu, vaid nad on ka otseselt tunta-
vamad (vabrikute sulgemine, vallandamised jne); tulud aga ei ole nii nähtavad, osaliselt seetõttu, et neid kas 
ei ole võimalik rahas mõõta või on nende mõõtmine 
keerukam (näiteks suurem valikuvõimalus tarbijate 
jaoks) ja nad on rohkem hajutatud.  
Hoolimata tavaliselt madalatest kohanemiskuludest on 
kaubanduse avamisega kaasnevad meetmed otsusta-va tähtsusega nii majanduslikust kui poliitilisest pers-
pektiivist. Nad on seda tähtsamad, et sellega kaasnev 
hästi suunatud poliitika võib piirata kohanemiskulusid, 
nähes neid võimalust mööda ette ja kergendades va-
jalikku kohanemiprotsessi. Seetõttu peaks olema või-
malik hoida kulud minimaalsena, kui selgitada haava-
tavad sektorid ja töökohad varakult välja. Samal ajal 
võib probleemide korral muutusi kiirendada ja koha-
nemiskulusid minimiseerida, abistades asjaosalisi inimesi muutustega kohanemisel. 
EL-i huvides on aidata vajalikku kohanemisprotsessi 
hõlbustada ning panustada nende kulude katmisele, 
mida liidu teostatav poliitika kaasa toob. Nii toimus 
see Euroopa Söe- ja Teraseliidu aastatel. Samasugu-
se muutuste leevendamise poliitika väljatöötamine muutub lähiaastatel üha olulisemaks, kui paljude kau-
banduslepingute kehtivus lõpeb või seisab ees nende 
uuendamine (rahvusvaheline tekstiilikaubanduse kok-
kulepe, EL-i Tšiili leping) ning on vaja hakata läbi rää-
kima uute lepingute üle (DDA, EU-Mercosur), mille 
tulemusena võib oodata riskikaupade impordi olulist 
tõusu.
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 119ETS-i kaudu koordineeritakse liikmesriikide töö-
hõivepoliitikat ühiste eesmärkide ja prioriteetide 
alusel. Strateegia kutsub osalema kõiki avaliku ja 
erasektori osapooli, kaasa arvatud sotsiaalpartne-reid, vastavalt konkreetses riigis olemasolevatele 
institutsioonidele. ETS-i suunised juhivad tähele-
panu strateegia tõhusa ellurakendamise vajadu-sele regionaalsel, kohalikul kui ka riiklikul tasan-
dil. Komisjon kutsus asjaosalisi üles nendele 
probleemidele rohkem tähelepanu pöörama.  
2002. ja 2003. a. viidi liituvates riikides läbi kül-
laltki üksikasjalik tööhõiveolukorra uuring, et mää-
ratleda sobivad tööhõivepoliitikad ETS-i raken-damiseks EL-iga liitumisel ning töötada ESF-i 
raames välja rahastamisplaanid  2004–2006.a. 
ETS-i läbivaatamine 2003.a. viis suuniste lihtsus-
tamisele, mis hõlmavad nüüd kolme põhilist ees-
märki:
x Lissabonis eesmärgiks seatud tööhõive määra 
saavutamine; 
x töö kvaliteedi ja tootlikkuse kasv, mis leiab väl-
jenduse rohkemates ja paremates töökohta-
des;
x kaasav tööturg, kus on madal töötus ning kus 
väheneb sotsiaalne ja regionaalne ebavõrdsus tööturule ligipääsu osas.  
Peale selle on olemas veel 10 konkreetset suu-nist struktuurireformi kohta. ETS-i rakendamise edukus sõltub töötajate ja ettevõtete suurenenud 
kohanemisvõimest, rohkemate inimeste tööturule 
meelitamisest, suurematest ja sihipärasematest investeeringutest inimkapitali ning paremast hal-
dussuutlikkusest.  
Uus ETS on tihedalt seotud majandusliku ja sot-
siaalse ühtekuuluvuse poliitikaga, kolme peaees-
märgiga ja konkreetsete suunistega, mille ühiseks 
sihiks on vähendada sotsiaalset ebavõrdsust ja regionaalseid erinevusi tööhõives. Sotsiaalne kaasamine ja  
sugudevaheline võrdsus 
Amsterdami leping laiendas EL-i mandaati võitle-
miseks sotsiaalse tõrjutusega. Seega seadis Lis-
saboni tippkohtumine eesmärgiks astuda otsustav 
samm vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse kaotami-seks EL-is aastaks 2010. Seda sihti täpsustati 
Nice'i tippkohtumisel ning sellest alates on raken-
datud ühist sotsiaalse kaasamise stgrateegiat, kasutades sama avatud koordineerimise meetodit 
nagu tööhõive poliitika puhul, välja arvatud asja-
olu, et liikmesriikide osalemine on vabatahtlik, mitte kohustuslik. Praktikas on kõik liikmesriigid 
protsessi kaasatud ja esimesed riiklikud meetmed 
sotsiaalse tõrjutuse vastu esitati juunis 2001, mis muutis tegevuse selles valdkonnas nähtavamaks.  
Plaanid võimaldasid määratleda tulevikupoliitika 
kaheksat suurt väljakutset: töötada välja tööturg, 
mis edendaks kaasamist ja anda kõigile võimalu-
se ja õiguse töötada; tagada, et kõigil oleks adek-
vaatne sissetulek, mis võimaldaks rahuldavat elu-standardit; tegeleda haridusalaste puudustega; 
kaitsta perekonda ja laste õigusi; tagada, et kõigil 
oleks rahuldav eluase; tagada juurdepääs kvali-teetsetele teenustele; parandada teenuste osu-
tamist ja regenereerida piirkondi, mis kannatavad 
mitmekordselt.  
Teise põlvkonna riiklikud tegevusplaanid, mis 
valmisid juuli lõpus 2003, peaksid sellesse prot-
sessi uut hoogu andma. Liikmesriikide ettepane-kute alusel antakse igal aastal hinnang kaheksale 
antud poliitikaga seotud teemale, kaasates hin-
damisprotsessi 3 kuni 6 liikmesriiki, sõltumatuid eksperte, sotsiaalpartnerite esindajaid ja piirkond-
likke ning kohalikke võime ning samuti inimesi, 
kes tegelikult kannatavad vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse all.  
Paralleelselt toimub koostöö liituvate riikidega, et 
valmistada ette nende osalemine strateegias pä-rast liiduga ühinemist.  Komisjoniga on nad koos-
tanud sotsiaalset kaasamist käsitleva memoran-
dumi, milles määratletakse põhiprobleemid ja väl-
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 120jakutsed ning tutvustatakse poliitika prioriteetseid 
meetmeid. 
2001. a. lõpus vastu võetud indikaatorite loetelu 
peaks andma võimaluse igas riigis valitseva olu-korra paremaks mõõtmiseks. See sisaldab 7 
strukturaalset indikaatorit, mille alusel koostab 
komisjon oma iga-aastase sünteesaruande ma-jandusliku ja sotsiaalse olukorra kohta liidus ning 
mida tuleb laiendada järgmise põlvkonna plaanide 
jaoks, kaasamaks nii piirkondlikud kui mitte raha-lised indikaatorid. 
Ühenduse sotsiaalse kaasatuse programmi raa-
mes teostatav muu tegevus, mida perioodil 2002–2006 finantseeritakse 75 miljoni euro suurusest 
eelarvest, sisaldab kogemuste vahetamist riikide 
vahel (64 projekti, mida toetatakse esimeses faa-
sis ja pea 30 projekti teises) ning teatud spetsiifi-
lisi küsimusi puudutavaid uuringuid, mis kõik 
peaksid tugevdama koostööd, suurendama üks-teisemõistmist ja ärgitama uute lähenemisviiside 
tekkimist. 
Seega on kujunemas uus strateegia sotsiaalse 
tõrjutuse probleemiga tegelemiseks, millesse üha 
enam kaasatakse kõiki liikmesriike, kuigi vaba-
tahtlikkuse alusel, mis lisab uue dimensiooni ja tugevdab Euroopa sotsiaalset mudelit ning aitab 
saavutada suuremat tasakaalu sotsiaal- ja ma-
janduspoliitika vahel.  
Meeste ja naiste võrdne kohtlemine on üheks EL-i 
põhiprintsiibiks. Alates aastast 1996.a. on seda 
prevalveerivat lähenemisviisi järgitud ning arves-tatud sugude mõju kõigi ühenduse poliitikate pla-
neerimisel ja rakendamisel. 
Keskkonnakaitse  
jätkusuutliku arengu nimel 
Viimase kahe aasta peamine keskkonnaalane 
algatus, mille Euroopa Parlament ja Euroopa 
Nõukogu15 on kasutusele võtnud, oli 6. keskkon-
naalane tegevusprogramm `Meie tulevik ʊ Meie 
valik` (6. KTP). See asetab keskkonna laia pers-pektiivi, võttes arvesse majanduslikke ja sotsiaal-seid tingimusi ning rõhutades Lissaboni ja Göte-
borgi Eesmärke. Programmil on neli suurt ele-
menti: keskkonnaalase seadusandluse ( acquis )
efektiivne rakendamine ja kehtestamine; kesk-
konnaküsimuste integreerimine teistesse poliitika-
tesse, kaasa arvatud infrastruktuuri alal; kombi-
neeritud vahendite kasutamine, et saavutada Eesmärk kõige tõhusamal ja efektiivsemal viisil; 
laiaulatuslik huvirühmade kaasamine nende polii-
tikate arendamisse ja rakendamisse.  
Programm eristab nelja tegevusvaldkonda: klii-
mamuutus; loodus ja bioloogiline mitmekesisus; 
keskkond ja tervis; loodusressursid ja jäätmed. See tutvustab uut temaatiliste strateegiate kont-
septsiooni kui viisi tegeleda eriti keerukate kesk-
konnaküsimustega
16 ning määratleda ühenduse 
sekkumise prioriteete, kaasa arvatud ühtekuulu-
vuspoliitika raames finantseeritavad abinõud. Li-
saks paneb see ette subsiidiumide järkjärgulise kaotamise, millel on negatiivseid keskkonnamõju-
sid, mis ei ole ühildatavad jätkusuutliku arenguga.  
Kuna vaesematel riikidel on reeglina algselt vä-
hem keskkonnaalast infrastruktuuri, siis on vasta-
valt direktiivide järgimiseks vajalike kulutuste ula-
tus üldiselt suurem ning moodustab tavaliselt SKP-st suurema osa (arvestades, et SKP on suh-
teliselt väike). Seega on struktuurifonidel selge 
potentsiaalne roll, abistamaks neid riike EL-i keskkonnapoliitika järgimisel. 
Vaatamata sellega seotud kõrgematele otsekulu-
dele on see poliitika kavandatud vähendama pi-kemas perspektiivis nii rahalisi kui sotsiaalseid 
kulutusi, kahandades terviseriske ja reostuse pu-
hastamise vajadust. Näiteks hindas Maailma Ter-vishoiuorganisatsioon hiljuti, et 100 000 enneaeg-
set surma Euroopas võidakse kanda saastatuse
17
arvele. Liituvates riikides prognoositakse aastaks 
2010 EL-i direktiivide järgimise tulemusena õhu-
saasteainete emissiooni vähenemist 1,8 ja 3,3 
miljoni tonni vahel, enneaegsete surmajuhtumite 
arv väheneb umbes 15 000 võrra. 
EL-i seadusandluse järgimine tähendab liituvate 
riikide jaoks ka puhtamat joogivett, millest saavad 
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 121eriti kasu Bulgaaria ja Eesti (ning Türgi), kus 20–
30% majapidamistest ei ole veevõrku ühendatud, 
samal ajal kui linnaheitvee puhastamise direktiivi 
(Urban Waste Water Treatment Directive) järgimi-ne vähendab toiduainete saastatust hinnanguliselt 
33% (Tšehhi Vabariigis) ja 67% vahel (Poolas).  
Vaatamata prognoositud 2%-lisele kasvule jäät-
mete tekitamisel hinnatakse, et prügiladirektiivi 
järgimise tagajärjel väheneb sel viisil kõrvaldatud 
jäätmete kogus umbes 59 miljonilt tonnilt 1998.a. 20-35 miljoni tonnini 2020. a., samal ajal kui pa-
kendijäätmete direktiiv suurendab ümbertöödel-
dud jäätmete kogust samaks aastaks hinnanguli-selt 3,7 miljoni tonni võrra. 
Investeerimine keskkonnakaitsesse võib luua ka 
uusi töökohti. Ökotööstused kokku vastutavad otseselt umbes 1% EL15 kogutööhõivet eest, sa-
mal ajal kui jäätmehoolduse (taaskasutamine ja 
ringlussevõtt) sektoris küünib lisandunud töökoh-tade arv umbes 200 000–400 000 töökohani. Sa-
mad suundumused on ka liituvates riikides.  
EL15-s on enamus direktiividega seotud investee-
ringutest juba tehtud (umbes 63% enne 2001.a.), 
kuigi suhe erinevates keskkonnavaldkondades on 
erinev. Mis puutub jäätmete kõrvaldamisse, siis on investeeringud praktiliselt lõpetatud, kusjuures 
veevarustuse osas on umbes 72% investeeringu-
test tehtud enne aastat 2001. Ainus valdkond, kus 
enamus investeeringuid on veel ees, on seotud 
õhusaaste kontrollimisega, kuigi kulutuste mahu 
poolest on heitvete käitlemine tõenäoliselt täht-sam. Siiski on vaja õhusaaste kontrollimisse teha 
suuri investeeringuid, tingituna saastuse komp-
leksse vältimise ja kontrolli direktiivist (IPPC) ning Kyoto protokolli kliimamuutuste kokkulepetest. 
Viimase 15 aasta jooksul on ühtekuuluvuspoliitika 
keskkonna sätteid tugevdatud ning praegused struktuurifondi reeglid muudavad keskkonnakaitse 
horisontaalseks põhimõtteks ja esmaseks priori-
teediks
18. Seetõttu on tähtis, et strukturaalsel sek-
kumisel arvestataks kogu EL-is keskkonnaalase 
tegevusprogrammi eesmärkide ja seadusandluse 
nõuetega. Siseturg ja üldhuviteenused  
Üle-euroopalise transpordi-, telekommunikatsioo-
ni- ja energiavõrgu arendamine on ette nähtud, et 
muuta siseturg reaalsuseks ning tugevdada ma-
janduslikku ja sotsiaalset ühtekuuluvust. Selles suhtes on EL-i poliitika suunatud riiklike võrkude 
vastastikuse seose ja koostalitlusvõime tagamise-
le ning neile juurdepääsu kindlustamisele avatud ja konkurentil põhinevate turgude kontekstis. See 
arvestab eriti vajadusega ühendada saared, en-
klaavid ja perifeersed piirkonnad liidu kesksete piirkondadega. Nendel poliitikatel on otsene mõju 
EL-i majanduse kui terviku konkurentsivõimele ja 
need mõjutavad majandustegevuse asukoha vali-kut. Tingituna sellest territoriaalsest efektist peab 
ühtekuuluvus olema võrgupoliitikate üheks põhi-
eesmärgiks.
See on tähtis ka nende sektorite konkurentsile 
avamise valguses. Samal ajal kui see on kaasa 
toonud kulude vähenemise ja suurendanud paku-tavate teenuste efektiivsust, on ilmne, et mõnes 
Euroopa piirkonnas võib turujõudude vabastami-
sega kaasneda mõnede sotsiaalsete gruppide tõrjutus juurdepääsust hädavajalikele teenustele. 
Liberaliseerimisega kaasneb seega suurenev va-
jadus luua avaliku teenindamise kohustus, et säi-litada ja tugevdada majanduslikku ja sotsiaalset 
ühtekuuluvust. Seega on võrgupoliitikad olulised 
üldise majandushuvi teenuste seisukohalt, mida rõhutati Euroopa Nõukogu Barcelona ja Laekeni 
tippkohtumistel.  
Muutuvas maailmas on üldhuviteenused Euroopa 
ühiskonna mudeli võtmeelemendiks. See on 
sätestatud EL-i lepingu artiklis 16 ning 
inimõiguste harta artiklis 36. See asetab üksiku kodaniku liidu prioriteetide keskpunkti. Komisjon 
esitas oma kaalutlused 2003. a. mais Rohelises 
raamatus, käsitledes võimalikke viise nende teenuste efektiivseks rakendamiseks, kaasates 
suures osas valitsusväliseid organisatsioone ja 
kodanikuühiskonda üldiselt. 
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 122
©  EuroGeographics:  administratiivpiiride  liit0 250 500  km3.1  Üle-euroopalise  tähtsusega  trans-Euroopa  transpordivõrgu  projektid
Raudtee  projekt  "Essen”
Raudtee  projekt  (2001)
Raudtee  projekt  (2003)
Maantee  projekt  "Essen”
Maantee  projekt  (2001)
Maantee  projekt  (2003)Siseveeteede  projekt  (2001)
Siseveeteede  projekt  (2003)
Mere  kiirtee  (2003)
Lennujaama  projektid
Sadama  projektid
Allikas:  DG  TREN
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 123Üldhuvi teenuste iseloom tähendab, et nad kuulu-
vad kohustuslikult osutatavate avalike teenuste 
hulka, mis viidi sisse samal ajal, kui toimus asjas-
sepuutuvate sektorite liberaliseerimine. Sõltuvalt teenuse tüübist on nende ülesandeks tagada, et 
see oleks universaalselt kättesaadav, et säiliks 
pakutavate teenuste jätkuvus ja kvaliteet ning  teenuse hind oleks vastuvõetav, arvestades tarbi-
jate huvide kaitsmise vajaduse ja varustamise 
kindlustamise kõiki aspekte. Ühendus annab liik-mesriikidele finantstoetust, tagamaks, et nendega 
arvestatakse ning kasutab näiteks struktuurifon-
de, et kindlustada territooriumi täielik kaetus mo-biiltelefonide ja lairibavõrkudega. 
Transpordipoliitika 
Üle-euroopaliste transpordivõrkude (TEN-T) polii-
tikat on alates Maastrichti lepingust suunatud Eu-
roopa integreerimise suunas ja perifeerstete piir-
kondade isolatsiooni leevendamise suunas, välti-des sel viisil riiklike võrkude killustatud arengut. 
Piiriüleste teede ehitamine ja olemasolevate pa-
randamine võimaldab seega üha enam vähenda-da "piiriefekti", mis pärsib kaubanduse kasvu. 
Samal ajal on TEN-T suunised sihitud sellele, et 
eemalduda keskkonnale kahjulikest transpordivii-sidest.
Alates 1991. aastast on TEN-T poliitika ühendusi 
tunduvalt parandanud ning veel suuremat mõju prognoositakse tulevikus, eriti liituvatest riikides. 
Kuid selle investeeringuga peavad kaasnema 
märkimisväärsed kulutused, et parandada sekun-daarset võrku ja selle ühendusi üle-euroopaliste 
transpordivõrkudega. See kehtib eriti nende riiki-
de idaosas asuvate piirkondade suhtes, kus kiir-teele jõudmiseks võib kohati kuluda kuni kolm  
tundi.
Pärast 2001.a. transpordipoliitika Valget raamatut 
tehti 2001.a. lõpus muudatusi üle-euroopaliste 
transpordivõrkude 1996.a.  suunistesse ja kuulu-
tati välja uued projektid. Seda üleeuroopalist huvi pakkuvate projektide nimekirja laiendati oktoobris 
2003, et hõlmata ka liituvad riigid (kaart 3.1). Pidades silmas märkimisväärseid rahalisi vahen-
deid, mida nende võrkude jaoks vajati ning mis 
hinnanguliselt moodustavad aastaks 2020 pea-
aegu 600 miljardit eurot, võttis komisjon aprillis 2003 vastu teadaande, mis puudutas võimalikke 
uusi viise rahastada üleeuroopaliste võrkude 
arengut Euroopas, et tagada riigipoolse- ja erafi-nantseerimise parem koordineerimine. Paralleel-
selt võttis komisjon juulis vastu ettepaneku vaa-
data uuesti läbi Eurovinjeti (euromärgise) direk-tiiv, mis käsitleb infrastruktuuri hinnakujundust 
ning seostada kasutajatelt võetav tasu paremini 
kuludega. Kuid see ettepanek piirab teemaksude taset, kusjuures eesmärgiks on vältida kõrget ta-
su, mis vähendaks juurdepääsetavuse ja 
majandusarengu positiivset mõju. Analüüsides 
TEN-T suuniste läbivaatamise mõju, võib näha 
juurdepääsu olulist suurenemist (20%) 
perifeersete piirkondade ja liituvate riikide jaoks ning rahvusvahelise liikluse märkimisväärset 
kasvu (170%) viimati nimetatud riikide jaoks
19.
Praktikas on liberaliseerimise mõju kõige mõõde-
tavam õhutranspordi vallas. Rahvusvaheliste 
ühendustega linnade arv on alates 1992. aastast 
kasvanud 70% võrra, samal ajal kui ajavahemikus 1997–2000 langesid economy-klassi hinnad kesk-
miselt 15% (äriklassi hind tõusis)
20. Lisaks on 
kehtestatud avaliku teenindamise kohustus peri-
feersete piirkondade suhtes ning piirkondades, 
kus transpordimaht on väike, aidates nii toetada 
nende majanduse arengut. Neid kohustusi kom-bineeritakse sageli subsiidiumide andmisega. 
Energiapoliitika 
EL-i energiapoliitikal on kolm põhieesmärki: saa-
vutada turvalisem varustamine, luua sisemine 
energiaturg ja parandada keskkonnakaitset. 2002. 
a. Roheline raamat, mis käsitleb energiavarustu-se kindluse Euroopa strateegiat (" Towards a 
European Strategy for the Security of Energy Supply "), määratleb nõudluse juhtimist tuleviku 
keskse prioriteedina, rõhutades energia tõhususe 
paranemist ning sisemiste energiaallikate aren-
damist, seda eriti taastuvenergia allikate osas. 
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 124Järgides 1996. a. elektridirektiivi ja 1998. a. gaa-
sidirektiivi on energiaturud liberaliseeritud, suu-
rendades sel viisil konkurentsi ja varustamise re-
struktureerimist, millest on eriti kasu suurtel ener-giatarbijatel, kuid mis kannab endas riski, et 
äärealad ja hõredamalt asustatud piirkonnad sa-
tuvad ebasoodsasse olukorda. Kuid seda riski leevendab avaliku teenindamise kohustuse sisse-
viimine. Neid regioone võivad toetada täiendavad 
kontrollabinõud, kaasa arvatud kohustus säilitada energiavarustus, lõpptarbijahindade reguleerimi-
ne ning minimaalsete kvaliteedistandardite juuru-
tamine. 
Vastavalt lepingule on üleeuroopaliste energia-
võrkude poliitikal (TEN-E) samad ühised eesmär-
gid nagu transpordi- ja muudel võrkudel kindlus-tada, et üksikute riikide võrgud EL-is oleksid 
ühendatud, kõigis regioonides oleks neile juurde-
pääs ning  neid hallatakse mitte riiklikul, vaid Eu-roopa tasandil
21. Ühenduse esimestes suunistes 
TEN-E22 suhtes võeti arvesse regionaalset mõõ-
det ning majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvu-sega seotud kaalutlusi. Olulisi edusamme on teh-
tud nende võrkude ehitamisel, seda struktuurifon-
dide toel. Enne 2001. a. lõppu võeti kasutusele viis gaasitrassi ning lõpetati mitmeid suuri elektri-
jaotusprojekte, kusjuures olulisi investeeringuid 
tehti perifeersetesse piirkondadesse. 
Viimased TEN-E suunised, mis võeti vastu juunis 
2003, seadsid rõhuasetuse elektrijaotusvõrkude 
arendamisele ning maagaasi kasutamisele en-klaavides ja eriti perifeersetes regioonides. 
Jätkusuutliku arengu edendamine on energiapolii-
tika peamisi prioriteete, mis on kooskõlas Kyoto konventsiooni kohustustega. Sihiks on seatud 
taastuvenergiallikate osakaalu suurendamine 
energia kogutarbimises 12%-ni aastaks 2010 ning 
nende 22%-line osakaal elektritootmises, kusjuu-
res biokütuste kasutamisel transpordivahendites 
on sihiks 5,75%. Seetõttu peab üle-euroopaliste energiavõrkudega kaasnema investeeringute toe-
tamine lokaalsel tasandil tuule-, päikese- ja geo-
termilistest allikatest energia tootmiseks
23.Uute energiaallikate arendamine, nagu maagaas ja taastuvatest allikatest toodetud elekter, annak-
sid perifeersetele regioonidele võimaluse mitme-
kesistada oma energiaallikaid ja vähendada haa-vatavust, kui varustus välistest allikatest peaks 
katkema ʊ ning ühtlasi parandada elukvaliteeti.  
Telekommunikatsioonipoliitika 
Mõistliku hinnaga tõhusate telekommunikatsioo-
nivõrkude olemasolu on tähtis faktor konku-
rentsivõime ja inimeste elukvaliteedi parandamise seisukohalt. Tehnoloogia paranemine ja turgude 
liberaliseerimine on toonud kaasa märgatava kõ-
nehindade languse eriti kaugekõnede ja rahvus-vaheliste kõnede osas, millest on kasu olnud 
kaugematel regioonidel, isegi kui sellega on 
kaasnenud püsikulude tõus.  
Universaalteenuse direktiiv märtsis 2002 määrat-
les vastavad kohustused, mida tulevikus tuleb  
järgida kogu regioonis. Pärast aastaid kestnud  liberaliseerimist ilmneb kriitiline vahe teenuste 
geograafilises jaotumises, isegi selliste teenuste  
puhul, mis nõuavad arenenud tehnoloogiat nagu mobiiltelefonid. 
Programm TEN-Telecom, millest aastal 2002 sai 
eTEN, on suunatud majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse tugevdamisele, ühendades saari ja 
kaugemaid piirkondi EL-i kesksete piirkondade-
ga
24. Põhiprobleemiks, mille lahendamiseks prog-
ramm mõeldud on, ei ole mitte niivõrd puuduvad 
ühendused võrgus, kui rakenduste ja teenuste 
puudumine ettevõtete, vaitsuse ja eraisikute jaoks. Seetõttu on finantseeritud tegevuste ees-
märgiks toetada infoühiskonna arendamist, mis 
oleks kõigile avatud ja lihtsustaks sotsiaalse kaa-satuse saavutamist, näiteks vanemate inimeste ja 
puuetega inimeste puhul.  
Nagu ülalpool mainitud, käivitati aastal 2002 
plaan e-Euroopa 2005. Plaan sisaldas strateegiat 
muuta lairibavõrgud EL-is kõigile kättesaadavaks, 
ning seda vastuvõetava hinnaga. Aastaks 2005 on eesmärgiks laiendada juurdepääsu pooltele 
Interneti ühendustele Euroopas. Kuid on ilmne, et 
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 125seni kuni kasumlikkuse tase ei ole rahuldav, ei 
kindlusta ainult turg investeeringuid, mis oleksid 
vajalikud kõigi EL-i osade täielikuks katmiseks 
ning vaja on finantseerimist riiklikest allikatest. Sel eesmärgil kehtestas komisjon aastal 2003 
uued suunised lairibavõrkude arendamiseks ning 
selliste piirkondade katmiseks, kus mobiilside se-ni veel puudub kasutades struktuurifondide tuge. 
Ühiste poliitikate reformimine: 
ÜPP ja kalanduspoliitika 
Ühine põllumajanduspoliitika 
Aastal 2003 neelas ÜPP ligi 46,5% EL-i eelarvest, kusjuures kogukulud ulatusid napilt üle 47 miljardi 
euro, millest 90% läks esimesse sambasse turu 
tugimeetmete otsetoetusteks ja jaoks ning 10% 
teise sambasse maapiirkondade arendamiseks.  
EL-i kulutused põllumajanduse suhtes SKP-ga on 
jätkuvalt vähenenud, 0,57%-lt EL12 SKP-st pe-
rioodil 1990–1992 0,47%-ni EL15 SKP-st aastatel 2000–2002. Agenda 2000 süvendas ja laiendas 
aastal 1992 alanud ÜPP reformi, vähendades 
ametlikke hindu ja otsetoetusi. Samuti aitas see kaasa maaelu arengu konsolideerimisele, mis 
kaasnes ÜPP teise sambaga ning selge raamisti-
ku loomisele ÜPP kohandamiseks vastavalt liitu-vate riikide põllumajanduste iseärasustele. Lisaks formuleeriti uuesti EL-i põllumajanduspoliitika eesmärgid:
x parandada põllumajanduse konkurentsivõimet 
EL-is ilma liigsete kulutusteta subsiidiumidele; 
x säilitada talupidajate sissetulekute tase ja sta-
biilsus;
x hinnata keskkonna ja paikkonna mitmekesi-
sust; 
x parandada põllumajandustoodangu kvaliteeti; 
x lihtsustada ja detsentraliseerida ÜPP. 
Tingituna ametlike turuhindade alanemisest ja 
tootjatele makstavate otsetoetuste suurenemisest 
hindade toetamise asemel, moodustasid otsetoe-tused (välja arvatud otsemaksed maapiirkondade 
arenguks) aastatel 2000–2002 70% ÜPP kulutus-
test, mida oli 7% rohkem kui ajavahemikul 1995–1997. Sellele vastanduvad traditsioonilised ÜPP 
abinõud, näiteks eksporditoetused või varude ko-
gumine, mis ajavahemikus 2000–2002 moodusta-sid ainult 14,5% kulutustest võrreldes 22%-ga 
aastatel 1995–1997. 
Aastal 2001 said neli liikmesriiki 64% Euroopa 
Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi 
(EAGGF) tagatisrahastu maksetest, Prantsusmaa 
(22%), Hispaania (15%), Saksamaa (14%) ja Itaa-lia (13%). Alates aastast 1990 on maksed Belgia-
le, Taanile, Kreekale, Hollandile, Itaaliale, Iirimaa-
le ja Saksamaale vähenenud, samal ajal kui mak-sed Ühendkuningriiki, Hispaaniasse, Portugali ja 
Prantsusmaale  suurenenud. Kui maksed on 
seostatud hektarite arvuga, siis Belgia, Holland ja Kreeka on põhilisteks saajateks, kuigi esimesed 
kaks riiki on ainsad, kus alates aastast 1995 on 
selles osas täheldatud vähenemist. Suhtes töö-hõivega on maksed kõige kõrgemad Taanis, 
Ühendkuningriigis, Rootsis ja Belgias (graafik 
3.1).
Rootsis, Soomes ja Iirimaal oli aastatel 2000–
2001 EAGGF ülekannete osakaal põllumajandus-
likus kogulisandväärtuses üle 50% ning ainult ai-
048121620
DK BE UK SE DE IE FR LU FI EL15 AT ES NL EL IT PT048121620Tuhat eurot aastase tööühiku (ATÜ) kohta3.1 Kulutused EAGGF-i tagatisrahastust, 2002
Üks aastane tööühik ATÜ vastab ühe 
inimese töötamisele aasta jooksul täispikkade tööpäevadega
Allikas: Põllumajanduse peadirektoraat ja Eurosta t
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 126nult Itaalias, Luksemburis ja Hollandis oli seda 
vähem kui 20%. Üldiselt tõusis osakaal aastatel 
1995–1996 ning 2000–2001, kuigi see vähenes 
Belgias. Tõus oli eriti märgatav Ühendkuningrii-gis, Austrias ja Hispaanias. Osakaal suurenes ka 
Saksamaal, Kreekas ja Prantsusmaal, seda nii-
hästi suhtes tööhõivesse kui hektaritesse, kuid langes põllumajandusliku lisandväärtuse suhtes.  
Maksed Portugalile ja Hispaaniale on samuti 
tõusnud, kuigi esimene on endiselt kohesiooniriik, kus toetuste tase on EL-i keskmisest väiksem, 
vaatamata sellele, kas maksed on seotud tööhõi-
ve, hektarite või põllumajandusliku lisandväärtu-sega.
Aastal 2001 avaldasid ÜPP otsetoetused kõige 
suuremat mõju keskmise suurusega kuni suurte 
majandite sissetulekutele (moodustades 40% sis-
setulekust), mitte suurte (28%) ega väikeste ma-
jandite sissetulekutele. Samal ajal langes umbes 5% toetusesaajate arvele kõige suuremate ma-
jandite hulgas pool kõigist maksetest, kusjuures 
põhilised kasusaajad olid spetsialiseeritud teravil-jatootjad ja karjakasvatajad. 
Väljaspool Eesmärk 1 sihtpiirkondi finantseerib 
maaelu arengu meetmeid EAGGF-i tagatisrahastu. Eesmärk 1 sihtpiirkondades fi-
nantseerib see rahastu kolme kaasnevat meedet, 
mis võeti tarvitusele 1992. a. ÜPP reformi osana ʊ põllumajanduse keskkonnakaitse, talupidajate 
varane pensionileminek ja põllumajandusmaa metsastamine — samuti nagu ka mägiste ja eba-soodsate piirkondade toetamine. Kõik meetmed 
on suunatud maaelu arengu spetsiiflistele priori-
teetidele: konkurentsivõimelise põllumajandus-sektori väljakujundamine, mis arvestaks 
keskonnaga, põllumajandusliku tegevuse mitme-
kesisus ja multifunktsionaalsete maapiirkondade edendamine, toetus maapiirkondade konkurentsi-
võimele tervikuna ja Euroopa maaelu pärandi säi-
litamine. 
EAGGF-i poolsest maaelu arengu finantseerimi-
sest (kokku ligi 49,5 miljardit eurot perioodil 
2000–2006, välja arvatud LEADER+, mille arvele langeb veel 2 miljaradit eurot) tuleb 32 miljardit 
eurot tagatisrahastust. Sellest on 10,4 miljardit 
eurot suunatud Eesmärk 1 sihtpiirkondadesse. 
Kaasa arvatud arendusosakonna fondid (kokku 17,5 miljardit eurot) ulatus maaelu arendamiseks 
ettenähtud kogusumma Eemärk 1 sihtpiirkonda-
des 27,9 miljardi euroni, mis moodustas 56% EL-is selleks otstarbeks ettenähtud kogusummast. 
See demonstreerib tugevat seost maaeluarengu 
poliitika ning majandusliku ja sotsiaalse ühtekuu-luvuse prioriteetsete eesmärkide vahel.  
Kuid rakendatud meetmete analüüs näitab, et 
kokku 49,5 miljardist eurost kulutati ainult umbes 10% põllumajandustegevusega mitte seotud 
maamajanduse tugevdamise abinõudele (näiteks 
tegevusalade hajutamine turismi ja käsitöö, tee-nuste ning külade arendamise suunas). Suur osa 
maaelu arendamise fondidest (23,4 miljardit 
eurot, 47% kahe EAGGF rahastu kogusummast või 73% tagatisrahastust) on eraldatud ülalmaini-
tud kaasnevatele meetmetele. 
Mis puutub ÜPP tulevikku, siis kehtestas Euroopa 
Nõukogu Brüsseli tippkohtumine oktoobris 2002 
nominaalse kulutuste mahu turu haldamiseks ja 
otsemakseteks perioodil 2007–2013, lähtudes aastasest kasvust 1%. See tähendab inflatsiooni-
teguriga korrigeeritud kulutuste vähendamist esi-
mese samba raames. Kulutused ÜPP teisele sambale ei ole veel kindlaks määratud, kuigi on 
kinnitatud, et kooskõlas Agenda 2000 eesmärki-
dega peaks ÜPP tulevikus seisma olemasoleva EL-i vähemsoodsates regioonides asuvate tootja-
te huvide eest ning säilitama multifunktsionaalse 
põllumajandussektori EL-i kõigis osades. 
Juunis 2003 leppis ministrite põllumajandusnõu-
kogu Luksemburgis kokku ÜPP reformis perioo-
diks 2004–2006 ning 2007–2013, järgides selles osas komisjoni soovitusi. Neli põhielementi on: 
x otsetoetuste lahtisidumine tootmisest, viies 
sisse üksikmakse majandi kohta, mis seosta-
takse keskkonnakaitse, toidu turvalisuse ja 
loomade heaoluga. Üldiseks reegliks on, et 
liikmesriigid peaksid oma maksed teravilja ja 
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 127loomade eest lahti siduma alates aastast 
2005, kuigi teatud subsiidiumide maksmist on 
võimalik jätkata vana süsteemi raames kuni 
aastani 2006; 
x otsemaksete progressiivne vähendamine suu-
rematele majanditele (seda nimetatakse 'modulatsiooniks'); 
x sektoriaalsete meetmete seeria põllumajan-
dusturgude jaoks, mis toob kaasa madalamad hinnad;
x teise samba tugevdamine, juurutades uusi 
meetmeid keskkonna, kvaliteedi ja loomade heaolu edendamiseks ning põllumeeste aita-miseks ühenduse normide täitmisel; osalt 
finantseeritakse neid meetmeid modulatsioo-
nist saadud säästudest, s.t. suurtele 
majanditele tehtavate otsemaksete 
vähendamisest saadud kokkuhoiu arvelt.  
Tulevikus sõltub ÜPP võime ühtekuuluvust mõju-
tada rohkem kui varem eesmärkidest, mis on 
kindlaks määranud liikmesriikide või vajaduse 
korral regioonide poolt, millel saab olema suurem otsustusõigus otsemaksete vormi määramisel. 
Samal ajal on põllumeestel võimalik paindlikumalt 
otsustada toodangu üle, mis peaks olema rohkem turule orienteeritud ja kindlustama stabiilsema 
sissetuleku ning suurendama tulude siirdamise 
tõhusust.
Maaelu arengul on uues ÜPP-s silmatorkavam 
osa. Toimub rahaliste vahendite tõhus siirdamine 
esimesest sambast teise, vähendades otsemak-seid 3% aastal 2005, 4% aastal 2006 ja 5% aas-
tast 2007 kuni aastani 2013 (protsess, mida ʊ
nagu ülalpool märgitud ʊ nimetatakse modulat-
siooniks). 5% siire tähendab täiendavat 1,2 mil-jardit eurot aastas, et finantseerida maaelu aren-
gut ja keskkonnakaitset, kvaliteedi parandamist ja loomade heaolu ning talupidajate abistamist 
ühenduse uute normide rakendamisel. Lisasum-
made jagamine teise samba raames modulat-siooniprotsessi tagajärjena toimub liikmesriikide 
tasandil ühtekuuluvuskriteeriumide alusel (põllu-
majandusmaa, tööhõive põllumajanduses ja SKP 
inimese kohta). Lisaks suurendati ühenduse kaasfinantseerimist põllumajanduse keskkonna-kaitse abinõude puhul kuni 85%-ni Eesmärk 1 
sihtpiirkondades ning 60%-ni mujal. 
Põllumajanduses toob laienemine kaasa eba-
võrdsuse märgatava kasvu ja suurendab selle 
duaalset iseloomu, mis on tingitud asjaolust, et 
liituvates riikides on rohkem väikeseid majandeid ning põllumajanduse tööhõive suurem kui EL15-s. 
Põllumajanduses töötavate inimeste arv EL-is 
suureneb umbes 6,5 miljonilt kuni 10,5 miljonini, tõstes osakaalu kogu tööjõust 4%-lt kuni 5,5%-ni, 
mis suureneks 7,5%-ni, kui ka Bulgaaria ja Ru-
meenia ühineksid. Lisandväärtus põllumajandu-ses tõuseb natuke vähem kui 8% võrra. 
Tuginedes olemasolevatele arvudele saab küm-
nest uuest liikmesriigist üheksal olema Eesmärk 1 staatus kõigis või peaaegu kõigis piirkondades 
ning hinnangute kohaselt läheb tulevases EL25-s 
umbes kaks kolmandikku EAGGF-i maaelu aren-damise kahe rahastu fondidest sellistesse piir-
kondadesse.
Kalandus 
Ühise kalanduspoliitika (ÜKP) põhieesmärgiks on 
tugevdada sektori konkurentsivõimet. Sellel on 
neli elementi: kalavarude säilitamine, kalanduse 
ja kalakasvatuse restruktureerimine, kala ja 
kalatoodete turu korraldamine ning 
kalapüügilepingud kolmandate riikidega. 
2002. a. reform oli põhiliselt suunatud esimesele 
kahele elemendile, viies sisse pikemaajalise pla-
neerimise eesmärgi säilitada kalavarusid ja täien-
dada neid seal, kus varud on ohtlikult vähenenud. Seega võeti kalavarude ja mere ökosüsteemi 
kaitsmiseks kasutusele erakorralised abinõud. 
ÜKP restruktureeriva elemendi osas võeti kasutu-
sele uus süsteem, mis piirab kalalaevastike suu-
rust, andes rohkem vastutust liikmesriikidele, et 
tasakaalustada püügivõimsusi võrreldes kalava-rudega. Lisaks toob ühenduse struktuuraalsete 
meetmete ümber orienteerimine kaasa eraettevõ-
tete kalalevastike moderniseerimiseks mõeldud 
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 128riigiabi järkjärgulise vähendamise, samal ajal kui 
säilivad toetused turvalisuse ja töötingimuste pa-
randamiseks. Seda toetab uue reservfondi loomi-
ne, mille eesmärgiks on kalalaevade kasutuselt võtmine. 
Hiljuti käivitati komisjoni tegevusplaan restruktu-
reerimise sotsiaalsete, majanduslike ja regionaal-sete tagajärgedega. Praegusel etapil on raske 
määratleda piirkondi ja valdkondi, mida kindlaks-
määratud kalanduskvoodid kõige rohkem mõjuta-vad.
Plaanid kõige enam ohustatud liikide varude taas-
tamiseks koostatakse lähitulevikus. Nende hulka kuulub selliste liikide aastase püügimäära arvu-
tamine ja abinõud kalapüügi vähendamiseks, sa-
muti ka monitooringu ja kontrolli abinõud.  
Lühemas perspektiivis toob püügi vähendamine 
vältimatult kaasa kalapüügist saadava sissetuleku 
vähenemise, mille ulatus on EL-i piirkondades erinev. Ka mõju kalandusega seotud tegevusele 
(laevaehitus, varustajad, kala ja kalatoodete tööt-
lemine ja turustamine) EL-i erinevates osades on erinev, olenevalt sellest, millises ulatuses antud 
piirkond tööstusest sõltub. 
Pikemas perspektiivis peaks kalavarude taastu-
mine, püügi suurenemine ja konkurentsi vähene-
mine mingis piirkonnas tegutsevate kalalaevade 
vahel aitama kasumlikkust suurendada, enam kui kompenseerides vähenenud tegevust, samal ajal kui kalavarud uuenevad. Seega peaksid liikmes-
riigid olema valmis tegelema kalandussektori va-
jaliku restruktureerimise sotsiaalsetele ja majan-duslikele tagajärgedega: 
x subisdeerides kalalaevade kasutuselt võtmist, 
kui kalavarud on liialt ohustatud, et võimaldada 
pikemas perspektiivis mõistliku sissetuleku 
saamist, ning toetades kalalaevade muuks ots-
tarbeks ümberseadistamist; 
x kompenseerides sissetuleku kaotuse ajal, mil 
kalapüük on ajutiselt peatatud, järgides ÜKP poolt kindlaksmääratud limiite tingimusi. 
Kümnel liituval riigil on rannikuid, kuid ainult Poo-
lal ja kolmel Balti riigil on märkimisväärne 
kalandussektor. Sellele vaatamata ulatub nende kolme riigi koguväljapüük vähem kui 7%-ni EL-i 
koguväljapüügist (kuid 17%-ni, kui arvata kaasa 
Türgi), seda isegi siis, kui arvestada ka 
kalakasvatust. Üleminekuperioodi algusest saadik 
on nende riikide kalapüük oluliselt langenud 
tingituna kalavarude liigsest kurnamisest ja endise Nõukogude Liidu turgude kaotamisest. 
Seega jääb laienemise mõju ÜKP-le väikeseks. 
Teisest küljest on vajalikud olulised strukturaal-sed meetmed, et sektori restruktureerimine ja 
moderniseerimine saaks toimuda. 
Riigiabi ja ühtekuuluvuspoliitika
vastastikune täiendavus 
Nagu tõdetud üksteisele järgnevatel Euroopa 
Nõukogu tippkohtumistel, on Lissaboni eesmärki-
de saavutamiseks vajalik range kontroll riigiabi 
üle, ning liikmesriikidelt on nõutud riigiabi üldist vähendamist ja selle ümberorienteerimist ühist 
huvi pakkuvate horisontaalsete valdkondade suu-
nas, kaasa arvatud ühtekuuluvuse eesmärgid. 
Kontroll riigiabi üle võib anda positiivse panuse 
ühtekuuluvusse. Lubades abi ainult regioonidele 
ja sektoritele, kus seda kõige rohkem vajatakse 0,00,20,40,60,81,01,21,41,6
FI DK BE LU IE DE FR PT EL IT EL15 AT NL ES SE UK0,00,20,40,60,81,01,21,41,6Abi kokku
Abi kokku, välja arvatud põllumajandus,
kalandus ja transport% SKP-st3.2 Riigiabi liikmesriikides, 2001
Allikas: DG COMP, Riigiabi punktitabe l
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 129ning kus sellel on kõige väiksem konkurentsi 
moonutav mõju, aitab kontroll koondada abi re-
gioonidesse, kus on kõige suurem vajadus teiste-
le järele jõuda, aidates sel viisil vähendada eba-
võrdsust liidu eri regioonide vahel. Samal ajal jul-
gustab distsipliin kontrolli teostamisel liikmesriike paigutama raha skeemidesse, mis annavad 
käekakatsutavaid tulemusi niihästi neile endile kui 
ka EL-ile tervikuna, kaldudes vastavalt suuren-dama riikliku sekkumise efektiivsust. 
Üldised kulutused riigiabile EL-is langesid 102 
miljardilt eurolt 1997. a. 86 miljardi euroni aastal 2001. See langus oli tingitud finantsteenustele, 
söetööstusele, põllumajandusele ja tootmisele 
osutatava abi ning samuti regioonide toetamiseks mõeldud abi olulisest vähendamisest (graafik 
3.2).Vastavalt Euroopa Nõukogu Stockholmi tippkoh-
tumisel võetud kohustusele vähendada riigiabi 
hiljemalt aastaks 2003 langes riigiabi tase suhtes SKP-sse ajavahemikul 1997–99 ja 1999–2001 
kaheteistkümnes EL15 liikmesriigis (tabel 3.1). 
Veelgi enam, horisontaalsete eesmärkide toeta-miseks minev abi kasvas selle raames 10 prot-
sendipunkti võrra nende kahe perioodi vahel. 
Kuid riigiabi punktitabel näitab, et tootmisele osu-
tatava abi osas on olulised erinevused liikmesrii-
kide vahel säilinud, ning et lõhe kõige rikkamate 
liikmesriikide taseme ja nelja kohesiooniriigi ta-seme vahel on sel perioodil vaevalt muutunud. 
Kohesiooniriikide arvele (11,5% EL-i SKP-st aas-
tal 2001) langes aastatel 1999–2001 10% toot-missektori riigiabile tehtud kogukulutustest, samal 
ajal kui nelja suure majanduse (Saksamaa, 
Prantsusmaa, Itaalia ja Ühendkuningriik — 72% 3.1 Riigiabi inimese kohta liikmesriikides, 1997-2001 
       
Abi kokku inimese kohta (ostujõu standard) Abi kokku inimese kohta välja arvatud  
põllumajandus, kalandus ja transport  
(ostujõu standard) 
1997-1999 1999-2001 muutuse % 1997-1999 1999-2001 muutuse % 
EL15 251 226 -10,0 123 97 -21,1 
BE 322 325 0,9 83 80 -3,6
DK 274 360 31,4 144 186 29,2 
DE 313 288 -8,0 179 157 -12,3
EL 185 155 -16,2 73 61 -16,4 
ES 178 154 -13,5 112 90 -19,6
FR 286 263 -8,0 145 109 -24,8 
IE 320 329 2,8 226 188 -16,8
IT 284 231 -18,7 132 84 -36,4 
LU 450 578 28,4 108 82 -24,1
NL 207 246 18,8 43 44 2,3 
AT 265 251 -5,3 65 61 -6,2
PT 252 177 -29,8 190 133 -30,0 
FI 439 396 -9,8 89 78 -12,4
SE 169 169 0,0 48 48 0,0 
UK 112 115 2,7 53 42 -20,8
       
IE: Admed katavad perioodi 1998-1999, mitte perioodi 1997-1999
Allikas: DG COMP, Riikliku abi punktitabel 
    
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 130EL-i SKP-st aastal 2001) osakaal langes 79%-lt 
aastatel 1997–1999 76%-ni aastatel 1999–2001. 
Abi mahajäänud regioonidele 
Aastal 2001 läks umbes 8 miljardit eurot riigiabi  (9% riigiabi kogumahust
25) EL-i tüüp a26 piirkon-
dadeks liigitatud regioonidesse, mis peaaegu kat-
tuvad Eesmärk 1 sihtpiirkondadega27. Seda oli 
palju vähem kui kõrgeim väärtus — 27 miljardit 
eurot aastal 1993, mil Saksamaa (17 miljardit 
eurot) ja Itaalia (7 miljardit eurot) arvele läks pea-
aegu 90% kogusummast. Aastal 2001 olid need kaks riiki ikka veel vastutavad rohkem kui poole 
regionaalabi eest, kuigi absoluutarvudes oli kulu-
tatud summa palju väiksem kui 8 aastat varem (2,5 miljardit Saksamaal ja 2,1 miljardit Itaalias). 
Kõige suurem vähenemine oli Saksamaa uutes 
liidumaades, mis said olulisi summasid vahetult ühinemise järel. Kuid aastatel 2000–2001 jäi üldi-
ne tüüp a abi suurus põhiliselt samaks. 
Abi teistele probleemsetele regioonidele 
Aastal 2001 läks umbes 800 miljonit eurot riigiabi 
(välja arvatud põllumajandus, kalandus ja trans-
port) täielikult toetatud tüüp c28 piirkondadele, mis 
suurel määral kattuvad piirkondadega, millel on 
õigus saada struktuurifondide Eesmärk 2 toetust. 
Lisaks läks peaaegu 4,5 miljardit eurot NUTS 2 
tüüp c piirkondadele, mida abistati osaliselt. Kah-juks tähendab andmete puudumine allpool NUTS 
2 tasandit, et ei ole võimalik määratleda selle abi 
osakaalu, mis läks regioonide toetatud osadele
29
ning seega ei saa võrrelda abi ulatust liikmesriiki-
de vahel. 
Kuigi enamik liikmesriike on riigiabi vähendanud 
ning selle vastavalt EL-i starteegiale horisontaal-
setele eesmärkidele ümber orienteerinud, on üm-
berorienteerimine ühtekuuluvuse eesmärkide suunas vähem ilmne, kuna regionaalabi on 
vähenenud.Riigiabi ja Lissaboni-Göteborgi  
eesmärgid 
Ühtekuuluvuse ja riigiabi poliitikad täiendavad 
üksteist; mõlemad on suunatud sellele, et toetada 
Lissaboni ja Göteborgi agendat, püüdes saavuta-
da kasvu, konkurentsivõimet ja jätkusuutlikku arengut kogu EL-is. Vähemarenenud regioonides 
on väljakutse seoses Lissaboni-Göteborgi ees-
märkide saavutamisega oluliselt suurem kui mu-jal. Sellest tuleneb suurem abivajadus (investee-
rida ühishüvedesse ja asutuste suutlikkuse suu-
rendamisse), vajadus abi suuremat osatähtsus järele ( julgustada siseinvesteeringuid) ning vaja-
dus olulise abi järele EL-i eelarvest (ühtekuulu-
vuspoliitika lähenemise-/solidaarsuse element). Mõlema poliitika ühiseks ülesandeks on luua 
raamistik, kus liikmesriigid ja piirkonnad, millel on 
sobiv EL-i toetuse tase, võiksid välja töötada ja ellu viia efektiivseid kasvu ja konkurentsivõime 
strateegiaid, ilma et kumbki mõjutaks majanduse 
arengut negatiivselt regionaalsel, riiklikul või EL-i tasemel, või ilma et see tooks kaasa nappide eel-
arveressursside ebaökonoomset valesti kasuta-
mist. 
Hiljuti tegi Komisjon algust olemasolevate 
abisuunisete põhjaliku läbivaatamisega, mida tu-
leb kontrollida, et lubada liikmesriikidel teha plaa-ne perioodiks pärast 2006. aastat, kui olemasole-
vad abikaardid kaotavad kehtivuse. Selle kontrolli 
käigus võetakse arvesse ühtekuuluvuspoliitika arengut EL-i tasandil, samuti nagu ka riiklikke ja 
regionaalseid poliitikaid, mis on suunatud Lissa-
boni ja Göteborgi eesmärkide saavutamisele. See peaks peegeldama riigiabi poliitika laiemaid ees-
märke, mille päritolu on Lissaboni agendas. Põhi-
eesmärgiks, mis kinnitati Euroopa Nõukogu Stockholmi ja Barcelona tippkohtumistel, on "vä-
hem ja paremini suunatud riigiabi", mis tähendab 
temaatilisemat lähenemist väljaspool vähemare-nenud regioone, samuti nagu tihedamaid kontrolle 
kõige enam moonutatud ja ebaökonoomsete abi-
vormide suhtes. 
Aastal 2002 võttis komisjon vastu ka uued erand-
reeglid tööhõivega seotud riigiabi osas
30, mille 
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 131tulemusena peaksid ühenduse kaasfinantseerimi-
se protseduurid teatud abiskeemide osas lihtsa-
maks muutuma, kaotades vajaduse teatada ette 
töökohtade loomisega seotud abist või julgustada halvemal positsioonil olevate töötajate palkamist, 
Sellele lisaks võtab määrus sõnaselgelt arvesse 
nõrgemate regioonide spetsiifilisust, pakkudes intensiivset abi neis piirkondades töökohtade 
loomiseks.
Mis puutub riigiabiga seotud meetmetesse, mis ei 
ole sõnaselgelt kaetud olemasolevate raamistike-
ga, suunistega ega määrustega, jätkab komisjon 
võimaluse kaalumist võtta kasutusele mehha-nism, et määrata kindlaks, kas need meetmed 
moonutavad konkurentsi. Selline uus lähenemine 
annaks liikmesriikidele paindlikkust sekkuda kõi-gis regioonides, et toetada tööhõivet, konkurent-
sivõimet ja ühtekuuluvust, järgides Lissaboni 
eesmärke.
Justiits- ja siseküsimused:  
arengutingimuste parandamine 
Kuritegevuse kõrge tase, organiseeritud kuritege-
vus ja korruptsioon takistavad üldiselt piirkonna 
majandusarengut, peletades eemale uusi inves-teeringuid, eriti väljastpoolt tulevaid. Tajumine, et 
õiguskaitseorganid ei suuda nende probleemide-
ga korralikult tegeleda, lisab hirmu. Turvaline keskkond, kus seadusi põhiliselt austatakse, kuju-
tab endast seega olulist eeltingimust jätkusuutli-
kuks majandusarenguks. 
Ühtekuuluvuspoliitika seisukohalt on eriti tähtsad 
kolm EL poliitika aspekti, mis puudutavad justiits- 
ja siseküsimusi: 
x kohtu- ja haldussuutlikkuse tugevdamine, piiri-
ülene koostöö ja võitlus organiseeritud kurite-
gevuse ning korruptsiooniga on tähtis, et toe-tada stabiilse majandusliku ja poliitilise kesk-
konna säilitamist, mis omakorda on oluline 
arengu seisukohalt. Pärast laienemist peab see rohkem paika; 
x kohalike ja piirkondlike võimude kaasatus im-migratsiooni ja asüülipoliitika arendamisse ja rakendamisse. Need võimud koos sotsiaal-
partneritega, valitsusväliste organisatsioonide 
ja muude kohalike tegijatega, mängivad üha suuremat rolli kolmandate riikide kodanike in-
tegreerimisel ühiskonda ja majandusellu; 
x välispiiride jälgimine, täiendades sel viisil  
piiriüleseid meetmeid, mida toetavad struktuu-rifondid. 
Samal ajal kui on olemas vajadus paremini mõista 
kuritegevuse geograafiat ja teatud regioonide 
haavatavust organiseeritud kuritegevuse suhtes, 
on sellele vaatamata võimalik tõsta esile teatud kindlaid piirkondi ja alasid, kus on kõrge kuritege-
vuse tase, mis võib mõjutada nende arengut. 
Kuigi riikide vahel on märgatavaid erinevusi, on 
organiseeritud kuritegevuse määr mõnedes liitu-
vates riikides eriti kõrged ja sel on tendents tõus-
ta.
31. Vorm, mille kriminaalsed võrgud neis riikides 
omandavad, mõjutab otseselt mitte ainult nende 
majandusarengut ja potentsiaali, vaid ka turvali-
sust liidus. Näiteks praktika, kus seaduslikke et-tevõtteid (hotellid ja muud turismitööstuse osad, 
tervishoiuasutused, kinnisvara ja pangandus) ka-
sutatakse vahendina regiooni imbumiseks, on nende riikide organiseeritud kuritegevuse grupee-
ringute jaoks muutunud standardseks toimimisvii-
siks. Lisaks kalduvad kuritegelikud organisatsioo-nid ära kasutama õigus- ja haldussüsteemi nõr-
kusi ning korruptsioon ja mõjutamine on mõnedes 
liituvates riikides suhteliselt levinud. Riigihanked ja pakkumuse esitamise protseduurid on eriti 
haavatavad ning kombinatsioon suurte varade 
siirdamisest ja nõrkadest institutsioonidest on kor-ruptsiooni suhtes eriti vastuvõtlik. Liituvad riigid 
on PHARE toetusel teinud märkimisväärseid pin-
gutusi, töötamaks välja koruuptsioonivastaseid strateegiaid ning tugevdamaks õiguskaitseorga-
neid. Sellest hoolimata tajutakse korruptsiooni 
suuremana kui olemasolevates EL-i liikmesriiki-des, mõnedel juhtudel märkimisväärselt kõrge-
mana, ning enamikus riikides on veel palju teha. 
Teiseks näiteks on linnapiirkonnad, eriti need, 
kuhu on koondunud rahvastiku osad, kellel on 
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 132kõige rohkem probleeme ning kes elavad raske-
tes tingimustes ilma mugavusteta korterites. Lin-
naaudit, mille komisjon läbi viis, pööras tähelepa-
nu urbaniseerumise ja kuritegevuse vahelisele seosele. Peaaegu kõigis linnades, kus võrdlemine 
on võimalik, on kuritegevuse määrad kõrgemad 
kui ülejäänud riigis. Määrad on kõige kõrgemad EL-i põhjapoolsetes linnades ja pealinnades. Li-
saks on vastavalt viimastele arvudele kuritegevus 
enamikus linnades kasvamas. On tähendusrikas, et EL-i struktuuripoliitika, eriti mis puutub linnade 
arengusse, sisaldab fondide eraldamise kritee-
riumina kuritegevuse määra ning arvab oma te-gevusjuhiste hulka
32 ka kuritegevuse koos politsei 
ja kohtuvõimude koostööga. 
Veel üks näide puudutab piirkondi Lõuna-Itaalias, 
kus on ajavahemikul 1994–1999 ja 2000–2006 
läbi viidud kaks spetsiifilist Euroopa Regionaal-
arengu Fondi (ERF) programmi, mis olid suuna-tud kuritegevusega võitlemisele, luues turvalise-
ma keskkonna ja suurendades usku seadustesse, 
et murda mahajäänud arengu, kõrge kuritegevuse määra ja ebakindluse paheline ring. 
Efektiivne võitlemine kuritegevusega EL-is, olgu 
tegemist organiseeritud või muu kuritegevusega, kätkeb endas vajadust töötada välja vahendid EL-
i toetuse andmiseks regioonidele ja kohalikele 
võimudele, et tegelda sügavale juurdunud kurite-gelike traditsioonidega, mis aeglustavad majan-
duse arengut. See peab eriti paika liituvate riikide 
puhul, millel puuduvad vajalikud finantsvahendid, et rahastada efektiivseid abinõusid organiseeritud 
kuritegevusega tegelemiseks. 
Nagu ülalpool märgitud (1, osa), on vaja koordi-
neeritud lähenemist, et integreerida immigrandid 
ühiskonda ja majandusse, mis tähendab, et nad 
tuleb kindlustada hariduse ja koolitusega, tervise- ja sotsiaalsete teenustega, korraliku eluasemega 
jne.Ühenduse poliitikate tajumine
regionaalsel tasandil 
Komisjoni palvel viidi EL-i 28 regioonis läbi juh-
tumianalüüsid, et uurida, millisena tajuvad ühen-
duse poliitikaid ja nende mõju need inimesed, kes 
vastutavad nende elluviimise eest kohapeal. Vali-tud regioonid katsid peaaegu kõiki liikmesriike, 
kaasa arvatud Eesmärk 1 sihtpiirkonnad, ning 
muud regioonid, millel oli kas Eesmärk 2 suhtes abikõlblikke alasid või mis ei olnud struktuurifondi 
abi suhtes üldse abikõlblikud
33. Ühenduse poliiti-
kad, mida uuringus rõhutati olid ÜPP, konkurent-
sipoliitika (riigiabi) ning uurimis- ja arendustege-
vuse poliitika. Analüüs põhineb iga regiooni and-
metel ja intervjuudel piirkondlike ametnikega. Tu-leks rõhutada, et allpool kajastatud vaated on in-
tervjueeritud ametnike omad ega peegalda välti-
matult komisjoni arvamust. Samal ajal kui uuringu tulemusi ei saa üldistada, on siiski võimalik teha 
kasulikke järeldusi, millisena tajutakse ühenduse 
poliitikate panust majanduslikku ja sotsiaalsesse ühtekuuluvusse. 
Enamikul juhtudel arvatakse, et "ühenduse poliiti-
ka" tähendab ühendusepoolset rahastamist ning enamikul juhtudel on tähelepanu keskendatud 
ÜPP-lt, struktuurifondidest ja riigiabina saadavate 
summade suurusele. Kui viidati ühenduse poliiti-katele nagu keskkond, koondus tähelepanu sageli 
rohkem ÜPP või struktuurifondide maksetele kui 
poliitikal endale.  
Suure enamuse juhtumianalüüside puhul oldi ar-
vamusel, et ühenduse ühtekuuluvuspoliitika, eriti 
struktuurifondide poolt finantseeritud projektide kujul, on kõige nähtavam ning sellel on regioonis 
kõige suurem mõju (vaata tabel 4. osas). Seda 
tuleks rõhutada, sest ühtekuuluvuspoliitika ei kuu-lunud juhtumianalüüside jaoks juhendites ette-
nähtud prioriteetsete valdkondade hulka.  
Positiivne mõju ühtse turu ja majandus- ning ra-
haliidu jaoks tunti enamikul juhtudel kõhklematult 
ära. Mitmete juhtumianalüüside puhul Eesmärk 1 
sihtpiirkondades ei tajutud ühtse turu positiivset mõju lähenemisele ja ühtekuuluvusele nii tugeva-
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 133na, milles peegeldus asjaolu, et teadvustati, et 
selle mõjul suureneb regionaalse konkurentsivõi-
me puudujääkide tähtsus, nagu näiteks ebaadek-
vaatsed kommunikatsiooniühendused või piirkon-na perifeersuse asend.
Regioonides, kus toimub radikaalne industriaalne 
ümberstruktureerimine (Lääne-Midlands, Astuu-ria, Magdeburg ja Saarimaa) oldi arvamusel, et 
siseturu väljakujunemine on aidanud kiirendada 
varem alanud strukturaalse kohandumise prot-sessi, suurendades negatiivset mõju tööhõivele. 
Samal ajal märgati ja hinnati seda tähtsat rolli, 
mida mängisid struktuurifondid selle poliitikaga seoses.
Kõigis regioonides märgati ühise põllumajandus-
poliitika (ÜPP) olulist mõju, kuid tähelepanekud 
selle tagajärgede osas varieerusid vastavalt re-
giooni tüübile. Regioonides, kus põllumajandus 
on kõige tähtsam, märgati positiivset efekti talupi-dajate elustandardile ning sektori restruktureeri-
misele, moderniseerimisele ja mitmekesistamise-
le. Teisest küljest oli see vähem tüüpiline Vahe-mere tüüpi regioonides või regioonides, kus on 
metsa, tingituna arvamusest, et ÜPP on nende 
poolt viljeldavate kultuuride toetmise seisukohalt vähem tähtis.  
Selles suhtes osutasid mitmed kommentaatorid 
väljaspoolt Eesmärk 1 sihtpiirkondi (näiteks Lää-ne-Midlands, Iirimaa ja Põhja-Pas-de-Calais), et 
ÜPP raha läks peamiselt kõige kasumlikumatele 
ettevõtetele ja kõige enamarenenud aladesse an-tud regioonis ning sellest tingituna võib suuren-
dada ebavõrdsust nii regiooni siseselt kui ka re-
gioonide vahel.  
ÜPP teise samba, maaelu arendamise mõju taju-
takse väiksemana, tingituna selle väiksemast 
suurusest, mis puudub rahastamisse, kuigi tun-nistati selle panust maapiirkondade mitmekesis-
tamisse. Oli palju positiivseid märkusi juhi algatu-
se (LEADER Initiative) kohta, samuti nagu ka partnerluse kohta regionaalsel tasandil, mida see 
edendas.Mitmes maapiirkonnas (Andaluusia, Kesk-
Makedoonia) rõhutasid juhtumianalüüsid eriti, et 
EAGGF-i arendusosakonna ja ERF-i koosmõju 
tulemusena oli kordades parandanud põllumajan-dustootjate võime viia toodang linna turgudele. 
Üldiselt tunnustati keskkonnakaalutluste regio-
naalarengusse integreerimise positiivset panust, mida tunnustati ka eriti rangemaid normide 
nõudmise puhul. Kuid mõnedes regioonides käsi-
tati Euroopa norme vähem piiravatena kui oma riigi norme (eriti Austria, Rootsi ja Soome regioo-
nid) ning arvati, et need viivad sisse protseduurid, 
mis ei sobi regiooni tingimustega ning on ka liiga bürokraatlikud.
Peaaegu kõigil juhtudel rõhutati tihedat suhet 
keskkonna ja ühtekuuluvuspoliitika vahel, samuti nagu ka nendevahelist positiivset sünergiat. Pea-
aegu kõigis Eesmärk 1 sihtpiirkondades käsitati 
keskkonnapoliitikat projektidena, mida finantseeri-
takse keskkonnale mõeldud struktuurifondidest, 
mitte direktiivide ega ühenduse määrustena. Sa-
mal ajal nõudsid mõned regioonid tihedamat sidet keskkonnapoliitika ja ÜPP vahel (Põhja-Pas-de-
Calais, Sardiinia ja Algarve). 
Mis puutub riigiabisse, siis kommenteerisid olu-
korda peamiselt mitte kohesiooni riigid. Üldiselt 
oldi arvamusel, et selline abi ei vasta alati ole-
masolevate strukturaalsete probleemide tõsiduse-le. Mõnedel juhtudel nähti seda langevate sektori-
te toetamisena, mitte pingutusena moderniseerida 
asjaosalistes piirkondades tootmisvõimsusi.  
Teistel juhtudel võis märgata mõningast segadust 
tingituna eri tüüpi abist, mida anti väike- ja kesk-
mistele ettevõtetele, kaasa arvatud finantsmeh-hanismid. Tunti muret ka potentsiaalse "piiriefekti" 
pärast, mis võib riigiabil olla naaberregioonide 
jaoks, kui abi rakendatakse eri intensiivsusast-mega.
Mõnedes regioonides tunnustati kasu, mis tule-
neb uurimis-ja arendustegevuse raamprogrammi-de rahalistest vahenditest (eriti Ühendkuningriigi 
ja Saksamaa piirkondades ning Kreetal). Nagu 
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 134keskkonnapoliitika puhul, märgati olulist sünergiat 
uurimis- ja arendustegevuse ning ühtekuuluvus-
poliitika vahel. Enamus juhtumianalüüse, eriti 
Eesmärk 1 sihtpiirkondades, rõhutasid investee-ringute tähtsust uurimis- ja arendustegevuse inf-
rastruktuuri ning struktuurifondide poolt finantsee-
ritud varustust. Kuid mõnedel juhtudel tegid struk-tuurifondid kuni 10 korda rohkem regionaalseid 
kulutusi sellesse piirkonda kui raamprogramm, 
mis kaldub olema põhjuseks, mis piirab viimase hindamist regionaaltasandil.  
Innovatsioonipoliitikat mainiti mitmel juhtumil, eriti 
Eesmärk 2 regioonides, selle panust mitmekesis-tamisse ja tootmisbaasi moderniseerimisse tun-
nustati, samal ajal kui regionaalsete innovatsioo-
nivõrkude olemasolu tervitati
34.
1  Usaldusväärne tarbijakaitse poliitika on tähtis ka turgude nõuetekohase toimimise seisukohalt. 
2  Industrial policy in an enlarged Europe, COM(2002) 714 final. 
3  Roheline raamat "Entrepreneurship in Europe", COM(2003) 27 final. Euroopa väikeettevõtete harta kiideti heaks Euroopa Nõu-
kogu tippkohtumisel Santa Maria da Feiras, Portugalis, 18.-19. juunil 2000, ning kandidaatriikide poolt Mariboris, Sloveenias, 
aprillis 2002. Vaata kolmas toetuse rakendamise aruanne, COM(2003) 21 final. 
4  Komisjoni soovitus 6. maist 2003, C(2003)1422.  
5  Innovation policy: updating the Union’s approach in the context of the Lisbon strategy, COM(2003) 112 final. 
6  eEurope 2005 Action Plan , COM(2002) 263 final. 
7  Investing in research: an action plan for Europe, COM(2003) 226 final. 8  Towards a European Research Area, COM(2000) 6 final. 
9  http://www.innovating-regions.org 
10  Teadmiste piirkonnad. Vt ka http://www.cordis.lu/era/regions.htm 
11  Detailne tööprogramm Euroopa haridus-ja koolitussüsteemide eesmärkide saavutamise jälgimiseks  (OJ C 142, 14.6.2002). 
12  Euroopa Nõukogu Barcelona tippkohtumise (15. ja 16. märts 2002) lõppjäreldusi 
13  “Haridus & koolitus 2010”: Lissaboni strateegia õnnestumine sõltub kiireloomulistest reformidest. (Ühise vahearuande mustan d
Euroopa haridus- ja koolitussüsteemide eesmärkide saavutamise detailse tööprogrammi rakendamise kohta.) COM(2003) 685 fi-
nal
14  "Development of human capital for social cohesion and competitiveness in the knowledge society". Nõukogu 25. novembri 2003 
lõppjäreldused (OJ C 295, 5. detsember 2003). 
15  Otsus 1600/2002/EC,  OJ L 242, 10/9/2002. 
16  Näiteks mullakaitse, merekeskkonna kaitse ja säilitamine; taimekaitsevahen-dite säästev kasutamine; õhu saastamine; lin-
nakeskkond; ressursside säästev kasutamine ja haldamine; jäätmete ringlussevõtt (otsus 1600/2002/EC). 
17  WHO, World Health Report (MTO, Maailma tervishoiu aruanne) 2002, Genf, 2002. 18  European Commission, The Structural Funds and their co-ordination with the Cohesion Fund: guidelines for programmes in the 
period 2000-06, EUROP, Luxembourg 1999 ja Further Indicative Guidelines for the Candidate Countries, COM(2003) 110 final. 
19  SEC(2003) 106. 
20  Economic Reform: Report on the functioning of Community product and capital markets, COM(2002) 743 final (“Cardiff report”)
21  Näiteks elektrikatkestus Itaalias septembris 2003, mis toimus, kui tarbimine oli madal ega olnud tingitud mitte süsteemi vä ikesest 
võimsusest ega mõnest eraldiseisvast sündmusest, vaid otsuselangetamise ahela nõrkusest ning Euroopa võrgustiku ebaadek-
vaatsest koordineerimisest. 
22  Otsus 1254/96/EC. 
23  Mitmeaastane programm "Intelligentne energia Euroopa jaoks" võeti nõukogu poolt vastu novembris 2002, eraldades nelja aasta
jooksul 190 miljonit eurot taastuvenergiaallikate kasutamise edendamiseks ning kasvuhoonegaaside vähenemise saavutamiseks vastavalt Kyoto kokkuleppele 1997. aastast. 
24  Otsus 1336/97/EC. 
25  See kujutab endast vähem kui veerandit abi kogusummast, välja arvatud põllumajandus, kalandus ja transport, mille osas ei o le
olemas andmeid regioonis kulutatud summade jaotumise kohta. 
26  Vastavalt lepingu artiklile 87, paragrahv 3, ei kehti mõnede valdkondade kohta põhimõte, et riigiabi on ühildamatu ühisturu ga. 
Paragrahvi punkt 'a' sätestab, et abi, mis on suunatud majandusarengu edendamisele sellistes piirkondades, kus elustandard on 
ebatavaliselt madal või kus on kõrge tööpuuduse tase, võidakse lugeda ühisturuga kooskõlas olevaks. 
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 13527  Aastal 2000 muutus piirkonna Lisboa e Vale do Tejo staatus "a"-st "c"-ks. Kuna hetkel olemasolevad andmed ei võimalda nende
kahe perioodi eristamist, on kogu sellesse piirkonda suunatud abi võetud arvesse "a" all. Kohesiooniriikide puhul ei ole teatud
tüüpi abi määratud mõne konkreetse piirkonna jaoks, vaid kogu riigile tervikuna. 
28  Artikkel 87, paragrahv 3 lõige c sätestab, et mõne konkreetse tegevuse või majandupiirkonna toetamiseks ettenähtud abi võib
lugeda ühitatavaks ühisturuga niikaua, kui see ei moonuta kaubandustingimusi sellisel määral, mis oleks vastuolus ühishuviga. 
29  Andmed riigiabi kohta puuduvad piirkondade osas, mis on allpool NUTS 2 tasandit, mis ei ole probleemiks tüüp "a" piirkondad e
toetuse mõõtmisel, mis on kõik NUTS 1 või NUTS 2 piirkonnad. Kuid tüüp "c" piirkondade puhul on sageli ainult osa NUTS 2 piirkonnast abiõiguslikud. Seega on täielikult toetatud piirkondi nagu Berliin, või osaliselt toetatud piirkondi nagu Baieri. 
30  OJ L 337, of 13.2.2002. 
31  Allikad: Europol'i iga-aastased aruanded, Transparency International'i globaalse korruptsiooni aruanded, Maailmapanga aru-
anded.
32  Towards an urban agenda in the European Union, COM(1997) 197 final. 33  Uuringusse kaasatud piirkonnad olid Hainault Belgias, Ülem-Baieri, Saarimaa ja Magdeburg Saksamaal, Kesk-Makedonia ja 
Kreeta Kreekas,  Asturias, Kataloonia and  Andaluusia Hispaanias, Bretagne, Põhja–Pas-de-Calais ja Limousin Prantsusmaal, 
Border, Midland ja Western ja Southern ning Eastern Iirimaal, Campania, Toscana and Sardiinia Itaalias,  Flevoland Hollandis, 
Steiermark Austrias, Algarve ja Assoorid Portugalis, Ita-Soome ja Lõuna-Soome Soomes, Norra Mellansverige ja Övre Norrland 
Rootsis, West Midlands, Highlands & Islands ja Põhja-Iirimaa Ühendkuningriigis. 
34  Täpsemaid arutlusi selles üldises küsimuses vt. European Economic and Social Committee, Exploratory Opinion on The contribu -
tion of other Community policies to economic and social cohesion, september 2003, kus käsitletakse ÜPP-d, majanduspoliitikat stabiilsuse ja kasvu pakti kujul ning konkurentsipoliitikat, siseturgu, tranporti, haridust ja kutseõpet. 
3. osa — Ühenduse poliitikate mõju: konkurentsivõime, tööhõive ja ühtekuuluvus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 136
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 1374. osa - Struktuuripoliitikate 
mõju ja lisandväärtus 
Sisukord
Sissejuhatus ................................................................................................................... ............ 138
Strukturaalne sekkumine  Eesmärk 1 sihtpiirkondades:  kasv, lähenemine ja integratsioon...... 140
Sekkumine Eesmärk 2 sihtpiirkondades: ümberstruktureerimine ja töökohtade loomine........... 150
Toetus põllumajandusele, maaelu arengule ja kalandusele ....................................................... 152
Tööhõive, hariduse ja väljaõppe edendamine ESF-i abil............................................................ 154
Ühenduse algatused: koostöö ja võrgutöö edendamine............................................................. 156
Juhtimismeetodite efektiivsuse parandamine ............................................................................. 162
Laienemine ja ühtekuuluvuspoliitika: eelseisvad väljakutsed ..................................................... 170Arutelu ühtekuuluvuspoliitika tulevikust ...................................................................................... 1 76
Statistiline lisa 4. osa juurde ................................................................................................ ....... 179
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 138Sissejuhatus
Aruande selles osas käsitletakse EL-i ühtekuulu-
vuspoliitika raames aset leidnud sekkumiste tule-
musi ja selle tagajärjel tekkinud lisandväärust aja-
vahemikul 1994–1999. Arvestatakse ka põhilisi ajavahemikul 2000–2006 sisseviidud muutusi ning 
sel perioodil juurutatud programmide esialgseid 
tulemusi.  
Analüüsis kasutatakse eeskätt hilisemaid (ex post) 
hinnanguid, mis on antud peaaegu kõigi sekkumis-
tüüpide kohta perioodil 1994 –1999. Olulist edu on 
saavutatud sekkumise mõju suuruse määramisel, 
seda eriti suurtes Eesmärk 1 sihtpiirkondades, kus 
üldist mõju saab mõõta makromajanduslike mude-lite abil. Vaatamata sellele, et poliitika mõju väljas-
pool Eesmärk 1 sihtpiirkondi on raske kindlaks 
määrata, annavad viimaste hinnangute arvnäitajad tunnistust EL-i abi posit iivse mõju kohta, mis puu-
tub näiteks päästetud, loodud või ümberjaotatud töökohtadesse. Kogemused näitavad, et sellele vaatamata on sekkumise tagajärgede suuruse hin-
damisel mitmeid raskusi, mis on tingitud asjaolust, 
et järelvalvet teostades ei ole süstemaatiliselt andmeid kogutud.  
Kuid enamikku ühtekuuluvuspoliitika mõjudest on 
võimalik arvnäitajate abil hõlpsasti väljendada. Li-saks poliitika netomõjule SKP või tööhõive suhtes 
tõuseb selle lisandväärtus  ka muude aspektide 
tõttu, näiteks panuse tõ ttu, mille on regionaalaren-
gusse andnud sellised fakt orid nagu strateegiline 
planeerimine, integreeritud arengupoliitikad, part-nerlus, kogemuste, oskusteabe ning hea tava ana-lüüsimine ja vahetamine regioonide vahel. Siinko-
hal vaadeldakse ka neid aspekte, kasutades ana-
lüüside materjali ning komisjoni seisukohti selle kohta, kuidas struktuurifonde praegu rakendatak-
se.
Kohe alguses tuleks rõhutada , et sekkumise efek-
tiivsus sõltub ka kohap eal loodud soodsatest tin-
gimustest:  x tervest ja stabiilsest majanduskeskkonnast; 
x strateegiliste prioriteetide arukast valikust (tea-
tud programmidel nagu tr anspordivõrgud või in-
vesteeringud inimkapitali on suurem mõju kui 
teistel); 
x finantsvahendite tarbimise määrast, mis sõltub 
haldus- ning institutsionaalsest suutlikkusest; 
x projektide kvaliteedist, mis viitab vajadusele 
tõhusate valiku- ja teostamissüsteemide järgi. 
Allpool käsitletakse ühenduse ühtekuuluvuspoliiti-ka kuut suurt aspekti: esiteks, struktuuripoliitikate 
panust majanduskasvu toetamisse mahajäänud 
piirkondades ning tulemuslikkuse tugevdamisse, mis toob kaasa majandusliku ja sotsiaalse integ-
ratsiooni tugevnemise; teiseks, nende poliitikate 
mõju väljaspool Eesmärk 1 sihtpiirkondi; kolman-
daks, Euroopa Sotsiaalfondi (ESF) spetsiifilist rolli 
tööhõive, hariduse ja väljaõppe edendamisel; nel-
jandaks, struktuuripoliitikate rolli koostöö edenda-misel ja võrkude loomisel, seda eriti kohalikul ta-
sandil; viiendaks, meetodei d, mida kasutati struk-
tuurifondide kasutuselevõtmiseks ning nende pa-nust riiklike poliitikate juhtimise kaasajastamisse; 
ning lõpuks, liitumiseelse toetusega seotud saavu-
tusi uutes liikmesriikides ning esimesi õppetunde, mida on saadud programmeerimisperioodil 2004–
2006 — kaart 4.1. 
0,00,51,01,52,02,53,0
PT EL ES IE IT FI DE UK FR AT SE NL BE DK LU0,00,51,01,52,02,53,0Muud
Eesmärk 1% SKP-st 4.1 Struktuurifondid (kõik eesmärgid) riikide 
kaupa, 2000-2006
Allikas: DG REGIO
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 139Guyane (F)Guadeloupe Martinique RéunionCanarias (E)
Açores (P)
Madeira
g Re oiGIS ge oi GISR
© EuroGeographics: administratiivpiiride liit0 100 500 km4.1 Struktuurifondid, 2004-2006: abikõlblikud piirkonnad Eesmärk 1 ja 2 raames
Eesmärk 1
Eesmärk 2 (osaliselt) Järkjärguline kõrvaldamine (kuni 31/12/2005)Eesmärk 1 Eesmärk 2Eesmärk 2
Järkjärguline kõrvaldamine (kuni 31/12/2006)
EriprogrammJärkjärguline kõrvaldamine (kuni 31/12/2005)
Järkjärguline kõrvaldamine (osaliselt) (kuni 31/12/2005)
Allikas: DG REGIO
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 140Strukturaalne sekkumine  
Eesmärk 1 sihtpiirkondades:
kasv, lähenemine ja integratsioon 
Ülekannete maht ja nende mobiliseerimine 
Samal ajal kui struktuurifon dide üldine suurus EL-i 
SKP-sse on mõõdukas (alla 0,5%), on ressursid 
koondatud kõige vaesemate piirkondade toetami-
sele, kus on kõige madalam SKP inimese kohta. Perioodil 2000–2006 suunatakse seetõttu kolm 
neljandikku fondidest piirkondadesse, mis on ko-
duks neljandikule EL-i elanikest. 
Ajavahemikul 2000–2006 moodustasid ülekanded 
EL15 Eesmärk 1 sihtpiirkondadesse 127,5 miljardit 
eurot (s.t. 18,2 miljardit eurot aastas), olles His-paanias 0,9% SKP-st, Portugalis 2,1% ning Kree-
kas 2,4%. Keskmine abi suurus inimese kohta ma-
hajäänud piirkondades on sel perioodil sama, mis 1999. a., mis oli eelmise programmeerimisperioodi 
viimane aasta (graafik 4.1 ja tabel A4.1). 
Nende ülekannete mõjul võidakse kõige vaesema-
te liikmesriikide mahajäänud regioonides saavuta-
da inim- ja füüsilisse kapitali tehtavate investeerin-
gute kõrgem tase kui see muidu võimalik oleks olnud, mis pikemas perspektiivis aitab parandada 
nende konkurentsivõimet. Hinnanguliselt moodus-tavad ülekanded ajavahemikul 2000–2006 Portu-
galis umbes 9% koguinvesteeringutest, Kreekas 
8%, Itaalia Mezzogiornos 7%, Saksamaa uutes 
liidumaades 4% ja Hispaanias 3%.  
Täiendavus: riiklike  
üldkulutuste mõõtmine  
Vaatamata 1990ndate aastate lõpus Euroopa Ma-
jandus- ja Rahaliiduks (EMU ) valmistudes riigieel-
arve konsolideerimiseks tehtud pingutustele järgi-sid liikmesriigid tervikuna täiendavuse põhimõtet, mille raames on neil kohustus säilitada asjaomas-
tes piirkondades struktuuripoliitikatele tehtavad 
riiklikud või samaväärsed kulutused kokku eelne-nud programmeerimisperioodi keskmisel tasemel 
— välja arvatud loomulikul t struktuurifondi panus 
(graafik 4.2). 
Riikides, või enamikus riikid es, kellel on õigus taot-
leda abi Eesmärk 1 raames, oli märgatav riiklike 
investeeringute kasv — 66% Iirimaal, 24% Kree-
kas ja 18% Portugalis. Teistes Eesmärk 1 või 
Eesmärk 6 sihtpiirkondades ulatus tõus 36%-st 
Austrias kuni 14%-ni Rootsis
1.
Kolmes riigis, Saksamaal, Hispaanias ja Itaalias, 
olid kulutused aastatel 1994–1999 allpool eelne-nud perioodi taset. Saksa maal ja Hispaanias vä-
henesid riiklikud kulutused nende kahe perioodi 
vahelise aja jooksul vastavalt 20% ja 2% võrra, kuid vähenemi-ne ei rikkunud täiendavuse põhi-
mõtet, kuna eelnenud perioodil oli 
tase erakordselt kõrge.  
Võimendav mõju kui vahend  
arengu finantseerimise 
suurendamiseks  
Nõue, et ühenduse  toetustel peab 
olema riigipoolne kaasfinantsee-
rimine, mida — nagu kontrollimi-
ne näitab — üldiselt järgitakse,  26,8
24,3
23,5
18,1
17,7
13,8
-19,9
-20,219,635,8
-2,4
-30 -20 -10 0 10 20 30 40 50 60 70AT
FI
NL
EL
FR
PT
BE
SE
ES
DE
ITmuutuse % 4.2 Täiendavus – Struktuurifondi programmidele tehtavate keskmiste 
iga-aastaste riiklike kulutuste muutus , 1989-93 kuni 1994-99
SE: keskmine 1991-92; DE: keskmine 1991-93; AT, FI: keskmine 1993-94
Allikas: DG REGIO
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 141Era- ja riiklikus ühisomandis olevate partnerettevõtete võimendav mõju  
Era- ja riiklikus ühisomandis olevad partnerettevõtted 
võivad olla sobivaks investeeringute rahastamise mee-
todiks, kui on olemas vajalik raamistik erasektori kaa-samiseks, pakkudes sel viisil teenuseid efektiivsemalt ja 
suurema rentaablusega. Kuigi mitmetes riikides on era- 
ja riiklikus ühisomandis olevad partnerettevõtted hästi arenenud, seda eriti Ühendkuningriigis ja Prantsusmaal, 
on selles osas seni vähe kogemusi, mis osalt on tingitud 
kehtivate normatiividega sätestatud piirangutest. Kui 
projektidel on väljavaade saavutada vastuvõetav toot-
lus, ei ole riikliku sekkumise järele üldse vajadust. Tege-
likult võib valitsuse abirahade andmine era- ja riiklikus ühisomandis olevatele projektidele mõningatel juhtudel 
vähendada kapitali hinda erasektori jaoks, mis toob 
kaasa üleinvesteerimise. 
Kui kaalutakse, kas kasutada konkreetse projekti teos-
tamisel era- ja riiklikus ühisomandis olevat partnerette-
võtet, tuleb põhjalikult kaaluda potentsiaalseid kulutusi, 
mis kaasnevad kaupade ja teenuste väljast tellimisega. 
Kui tegemist on suure füüsilise infrastruktuuriga, kus tu-
levane nõudlus on ebakindel, võivad pikaajalise lepin-
guga kaasneda suured kulud, välja arvatud juhul, kui 
leping on paindlik. Kui näiteks tulevikuprognoosid on lii-
ga madalad, võivad ebasobivad lepingud tähendada, et eraoperaator investeerib tulevikus lisavõimsusse liiga 
vähe.
Olemasolevates programmides, millel on struktuurifon-
dide kaasfinantseering, võib era- ja riiklikus ühisoman-
dis oleval partnerlusel olla erinevad vormid. 
1. Maantee- ja veetranspordis on hakatud era- ja riikli-
kus ühisomandis olevat partnerlust üha enam akt-
septeerima kui efektiivset vahendit ehitustööde ra-
hastamiseks. Sellistes projektides nagu Vasco de 
Gama sild Portugalis või Drogheda kiirtee Iirimaal, 
on erasektor üldiselt vastutav projekteerimise, ehi-
tamise, ekspluatatsiooni ja rahastamise eest ning 
ehituse maksumus kaetakse aja jooksul kasutajatelt 
võetud maksudest. Avaliku sektori rolliks on projekti 
järelvalve, sõlmides sobiv leping.  
2. Era- ja riiklikus ühisomandis olevat partnerlust 
saab kasutada ka lepingute puhul, mis puudutavad konkreetsete teenuste osutamist, kusjuures valit-sus hüvitab need eraettevõtjale otse ilma lõppka-
sutajatelt tasu võtmata. Seda kontseptsiooni kasu-
tatakse üha rohkem uurimis- ja arendustegevuse 
ning tehnoloogiasiirde puhul ülikoolide ja ettevõtete 
vahel. Näiteks rajati Oulu piirkonnas Octopus- projekt raames (Eesmärk 2 programm Põhja-Soomes) era- ja riiklikus ühisomandis olev partner-
lus, et stimulerida innovatsiooni ja ettevõtete loo-mist. Kaheaastane projekt (2002–2004) pani aluse 
koostöövõrgustikule, mida juhib Oulu linn, mis on 
mobiiltelefoni rakenduste keskuseks, kus asub 
mitmeid kõrgtehnoloogiafirmasid, telekommunikat-
siooni operaatoreid ning haridus- ja uurimiskeskusi. 
3. Lisaks võidakse era- ja riiklikus ühisomandis olevat 
partnerlust rakendada olukorras, kus avaliku sektori kaasamist võib õigustada vajadusega saavutada 
laiemaid poliitilisi eesmärke. Neil juhtudel võib era- 
ja riiklikus ühisomandis olev partnerlus olla mitte ai-
nult rahastamise kindlustamise vahendiks, vaid ka 
vahendiks, et saavutada suurem efektiivus, näiteks projekti kiirema elluviimise teel. Näiteks Ühendku-
ningriigis on juurdepääs uutele kapitali allikatele 
võimaldanud projekti elluviijatel projekte kiiremini 
teostada, ilma et neid takistaksid riigieelarve tsüklid. 
Tüüpilise näitena võiks nimetada Merseyside'i eriin-
vesteerimisfondi, 1995. a. loodud Eesmärk 1 prog-
rammi, mis pakub omakapitali, vahefinantseerimist 
ja väikelaene antud piirkonna VKE-dele. 
Era- ja riiklikus ühisomandis olev partnerlus tundub ole-
vat eriti eriti atraktiivne liituvate riikide jaoks, pidades 
silmas kaasfinantseerimise nõudeid, eelarvepiiranguid, 
vajadust tõhusalt toimivate avalike teenuste järele, kas-vavat turustabiilsust ning erastamisprotsessi. Erasekto-
rile laenude andmiseks on minevikus sellistesse part-
nerlustesse kaasatud Euroopa Investeerimispanka 
(EIB) ja Euroopa Rekonstruktsiooni ja Arengupanka 
(EBRD). Kuid era- ja riiklikus ühisomandis olev partner-
lus toimib ainult siis, kui on olemas riigi valitsuse poolne 
selgelt väljenduv poliitiline kohustumine erasektori kaa-
samiseks avaliku sektori projektidesse. Era- ja riiklikus 
ühisomandis oleva partnerluse rakendamiseks erineva-tes poliitika valdkondades on vaja selget raamistikku, 
kuna peab olema võimalik spetsiifilisi meetmeid igal ük-
sikjuhtumil muuta, olenevalt näiteks sellest, mil määral 
on võimalik kompenseerida kulusid lõppkasutajatelt 
võetavatest maksudest, ning sotsiaalsete eesmärkide 
ulatusest. Igasugune era- ja riiklikus ühisomandis olev 
partnerlusraamistik, mida rakendatakse struktuurifondi 
kontekstis, peaks sisaldama kõigi teatud piirist suure-
mate projektide osas kehtivat kohustust kaaluda võima-lust kasutada era- ja riiklikus ühisomandis olevat part-
nerlust. EIB ja EIF võiksid selles osas anda väärtusliku 
panuse.
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 142suurendab ühtlasi investeeringuteks olemasoleva-
te rahaliste vahendite hulka. Kuigi see ei ole võib-
olla samal viisil täiendav nagu ühenduse finantsee-
rimine, kuivõrd kõne all olev raha oleks tõenäoliselt nagunii selles piirkonnas kulutatud, on struktuuri-
fondid andnud panuse investeeringute nihkumi-
seks selliste piirkondade suunas, kus kulutustel võib olla kõige suurem mõ ju ja lisandväärtus. Iga 
struktuurifondide poolt ajavahemikus 1994–1999 Eesmärk 1 sihtpiirkondadesse paigutatud euro või-mendav mõju riiklike kulutustele oli keskmiselt 0,6 
eurot, ulatudes 2,5 eurost Hollandis 0,4 euroni 
Saksamaal.  
Lisaks kindlustas struktuurifondide sekkumine mõ-
ningatel juhtudel olulise er asektori investeeringu, 
kuigi alati ei täitunud algsed ootused investeeringu 
suuruse osas Eesmärk 1 sihtpiirkondades. Ajava-
hemikul 1994–1999 oli re ssursside kasutamise 
võimendav mõju kõige tugevam Austrias, Saksa-
maal, Hollandis ja Belgias, kus iga struktuurifondi-
de poolt kulutatud euro kohta tegi erasektor kulu-
tusi 3,8 eurost 1,2 euroni. Kohesiooniriikides ning Prantsusmaal ja Ühendkuningriigis oli võimendav 
mõju vähem märgatav. (Tabel A4.2).  
Need erinevused peegeldavad ka sekkumiste ise-
loomu, mis kohesiooniriikides oli suunatud rohkem 
infrastruktuurile ja in imressurssidele, mis tõmba-
vad ligi väiksemaid erasekto ri investeeringuid kui 
sekkumised, mille eesmärgiks on äritegevuse arendamise toe-
tamine. Keskmiselt ulatusid erasektori investeeringud Ees-
märk 1 sihtpiirkondades 18%-ni 
kogukulutustest võrreldes um-bes 40%-ga Eesmärk 2 sihtpiir-
kondades, mis üldiselt peegel-
dab suuremat keskendumist äritegevuse arendamisele vii-
masena nimetatutes piirkonda-
des (toetus äriteenustele, VKE-de rahastamine jne).  
Ajavahemikuks 2000–2006 pla-
neeritud kulutustest ilmneb, et ressursside kasutamise või-mendav mõju avaliku sekt ori investeeringute suh-
telisele suurusele eri riikides sarnaneb vastava 
näitajaga eelmisel perioodil, kuigi erasektori inves-
teeringute puhul tundub see olevat väiksem.  
Struktuurifondide ja EIB laenude vastastikune 
täiendavus  
Viimase 15 aasta jooksul on Euroopa Investeeri-
mispank (EIB) regionaalarengu laene rohkem kui 
kahekordistanud
2. Ajavahemikul 2000–2002 ulatu-
sid selleks otstarbeks antud laenud ümmarguselt 
20 miljardi euroni aastas, ning liituvatele riikidele 
anti laene umbes 3 miljardit eurot aastas. Nende 
kahe arvele kokku langes kaks kolmandikku panga laenude kogumahust. Sel perioodil läks EL-is üle 
50% toetatud aladele antud laenudest Eesmärk 1 
sihtpiirkondadesse, kaasa arvatud üleminekutoe-tust saavad piirkonnad (tabel A4.3). 
Umbes 35% üksiklaenudest läks transporti, mis on 
peamine Eesmärk 1 sihtpiirkondades rahastatav valdkond, samal ajal kui umbes 16% läks era-
ettevõtetele tööstuses, teenindussektoris ja põllu-
majanduses ning ülejäänu jagati energia, tele-kommunikatsiooni, keskkonna ja tervishoiu ning 
hariduse vahel. Kuigi suhteliselt väike hulk laene 
läks tervishoidu ja haridu sse eesmärgiga toetada 
inimkapitali tehtavaid investeeringuid, tõusis kõne-
alune summa ajavahemikus 2000–2002 oluliselt, 
Muu
2%
Inimressursid
23%Produktiivne
keskkond
34%
Infrastruktuur
41%4.3 Struktuurifondi eraldiste jaotumine Eesmärk 1 piirkondades: 
kõik liikmesriigid, 2000-2006
Allikas: DG REGIO
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 143aidates lahendada erinevusi hariduse ja väljaõppe 
korralduses toetatud aladel. 
Põhilised vastuvõtjasektorid liituvates riikides on 
transport, keskkond ja energia, mille arvele kokku läks ajavahemikul 2000–2 002 90% üksiklaenudest, 
kuigi toetus haridusele ja väljaõppele tõusis kõige rohkem (kolmekordne kasv aastal 2002 võrreldes aastaga 2001). Lisaks läks umbes 14% laenudest 
läbi finantsvahendajate VKE-de toetamiseks ning 
kohalikele infrastruktuuri projektidele. 
Viimastel aastatel on mitmed innovatiivsed operat-
sioonid olnud suunatud EIB ühtekuuluvuse tugi-
laenude efektiivsuse suur endamisele, se da näiteks üksikute projektide otsese koosfinantseerimise kaudu. EIB-d on kaasatud Lissaboni strateegia 
toetamisse, näiteks laenude näol haridusse ja ter-
vishoidu ning kõrgtehnoloogia sektorisse tehtavate investeeringute finantseerimiseks, seda eriti liituva-
tes riikides. See võimaldab toime tulla regionaalse 
ebavõrdsusega oskuste ja innovaatilise suutlikkuse osas, ning suurendada regioonide atraktiivsust 
erasektori investeeringute jaoks. 
Rahastatud prioriteedid: panus  
EL-i eesmärkide saavutamisse 
Nagu osutati käesoleva aruande 1. osas, on mit-
mete põhiliste strukturaalsete faktorite erinevused, 
mis pikemas perspektiivis mõjutavad regioonide 
konkurentsivõimet, viimase 10-15 aasta jooksul vähenenud. Vahe infrastruktuuri rahaliste toetuste Juurdepääsu parandamine Hispaanias 
Perioodil 1994-1999 oli ühtekuuluvuspoliitikate põhirõhk 
Hispaanias infrastruktuuril, mida peeti regionaalarengu 
peamiseks kitsaskohaks. Nii oli see eriti transpordi pu-
hul, mis neelas umbes 40% struktuuriabist ning tõi 
kaasa kommunikatsioonide olulise paranemise. Struk-
tuurifondid (kaasa arvatud Ühtekuuluvusfond) kaasfi-
nantseerisid umbes 2400 km kiirteid ja 3400 km peateid, mis sel perioodil Eesmärk 1 sihtpiirkondadesse 
ehitati. Praegu, perioodil 2000-2006, pikendatakse kiir-
teid umbes 2500 km võrra ja teisi teid umbes 700 km 
võrra. Selle tulemusel paraneb juurdepääs oluliselt, 
kusjuures aastaks 2006 väheneb reisimisele kuluv aeg 
keskmiselt umbes 20% ning õnnetusjuhtumite arv um-
bes 40%. 
Investeeringud raudteevõrku olid suunatud peamiselt 
olemasolevate liinide moderniseerimisele, mitte nende 
pikendamisele. Suurenenud elektrifitseerimine ja kahe-
rööpmeliste liinide ehitamine aastatel 1989 kuni 1999 
mõjutas rohkem kui kolmandikku võrgust. Nende pa-randuste tagajärjel on reisijate arv alates 1989. aastast 
pidevalt tõusnud. Praegusel programmiperioodil piken-
datakse ülikiiret raudteevõrku  veelgi 623 kilomeetrilt 
1140 kilomeetrini aastal 2006, samal ajal kui umbes 6 
miljardit eurot Ühtekuuluvusfondi raha kasutatakse 
Madridi-Barcelona-Prantsusmaa piiri liini modernisee-
rimiseks. Leipzig: ettevõtted ja teadus  
ühe katuse all 
Mais 2003 avas Leipzigi linn ainulaadse biotehnoloo-
giakeskuse, Biocity, kus Leipzigi ĥlikooli ja äriettevõtete 
uurijate käsutuses on 20 000 ruutmeetrit moodsaid rajatisi. ERDF-i panus oli 17 miljonit eurot koguinves-
teeringust, mille maht oli 50 miljonit eurot. 
Uude kompleksi kolis kuus Leipzigi ĥikooli biotehnoloo-
gia professorit. Biocity't saatis kohene edu, 60% ruu-
midest hõivati kohe avamise järel detsembris 2003. 
Keskus pakub uutele ettevõtetele ulatuslikke konsultat-
siooni- ja väljaõppe teenuseid, sealhulgas sellistes valdkondades nagu rahandus ja patendiõigus. Neli 
Leipzigi tuntud biotehnoloogia ettevõtet on asunud kes-
kusse, et olla lähedal teaduslikule uurimistööle ning 
potentsiaalsetele koostööpartneritele. 
Leipzigi projekt moodustab osa Saksimaa biotehnoloo-
gia klastrite toetamise poliitikast, järgmise sammuna ka-
vatsetakse 2004. a. kevadel Dresdenis avada bio-
innovatsioonikeksus. Pikemaajalises plaanis on bioteh-
noloogia arengutelje loomine, mis hõlmaks Dresdenit, 
Leipzigit , Hallet ja Jenat. 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 144osas, millele on suunatud struktuurifondide tege-
vus, on oluliselt vähenenud. Samal ajal on haridu-
se saavutamise tase on tõusnud kogu EL-is, kuid 
kõige rohkem mahajäänud piirkondades, suuren-dades nii inimkapitali. Paranenud on ka keskkonna 
olukord (graafik 4.3 ja tabel A4.4). 
Juurdepääsu parandamine 
Struktuurifondid on toetanud üle-euroopalisi trans-
pordivõrke (TEN-T) Eesmärk 1 sihtpiirkondades ja 
kohesiooniriikides. Transpordile tehtavatest kogu-finantseeringutest, mis käesoleval perioodil (2000–
2006) moodustavad umbes 4,1 miljardit eurot aas-
tas, ning millest umbes üks kolmandik kavatsetak-se suunata kiirteede või maanteede ehitamiseks 
(tabel A4.5), kasutatakse sel otstarbel umbes 1,3 
miljardit eurot aastas Ühtekuuluvusfondi raha ning 
850 miljonit kuni 1,4 miljardit eurot aastas ERDF-i 
raha.  
Juurdepääs regioonidele on paranenud tänu 4100 
km kiirteede ning 32000 km muude teede ehitami-
sele või moderniseerimisele. Näiteks toetasid struktuurifondid rohkem kui 500 km kiirtee ehitust 
Kreekas 1990ndatel aastatel, samal ajal kui His-
paanias on juba kasutusel peaaegu 400 km raud-
teed ülikiirete rongide jaoks, mis ühendavad Sevillat ja Madridi ning pooleli on  umbes 1100 km, 
misläbi reisimiseks kuluv aeg lüheneb oluliselt ning 
antud piirkonna ääremaad muutuvad kergemini ligipääsetavaks. 
Üle-euroopaliste transpordivõrkude suhtes põhineb 
struktuurifondide kasutamine pikaajalisel lähene-
misel, ühendades selge strateegia raames trans-
porti ning regionaalarengut tervikuna. Nii saab se-
da teiste meetmete ning kõrvalvõrkude arenguga koordineerida. Ühtlasi võimaldab see seada rõhu-
asetus nii transpordiviiside vastastikusele sidumi-
sele kui ka alternatiivset ele transpordiviiside kasu-
tamisele võrreldes maanteega, eelistades säästvat 
arengut.  
Ühenduse lisandväärtus transpordi toetamisest 
võiks potentsiaalselt olla kõrgem, kui prioriteete 
oleks paremini koordineeritud ning rohkem raha 
oleks eraldatud INTERREG-tüüpi programmidele, mis rakendavad piiriülese planeerimise põhimõtet, 
vältides nii üleeuroopalise võrgu katkemist riigipii-
ridel. Somport'i maanteetunnel läbi Püreneede, mis avati 2003. aasta algul, on näide sellisest piiri-
ülese planeerimise puudumisest, sest kiirtee, mida 
Hispaania pool piiri finantseeris Ühtekuuluvusfond, muutub Prantsusmaal vanaks riigimaanteeks. 
Euroopa teadusuuringute  
valdkonna tugevdamine 
Möödunud aastakümne jooksul on struktuuripoliiti-
kad andnud suure panuse teadusuuringute alase 
potentsiaali tugevdamisse, eriti Eesmärk 1 siht-piirkondades. Ajavahemikus 2000–2006 on eralda-
tud umbes 1,2 miljardit eurot aastas uurimis- ja 
arendustegevuse ning innovatsiooniprogrammide 
finantseerimiseks.  
Struktuurifondide lisandvä ärtuseks on olnud aidata 
luua mahajäänud piirkondades uut teadusuuringu-
te potentsiaali, suurendades seeläbi nende piir-
kondade jätkusuutliku arengu väljavaateid. Kuid Onlain hariduskogukond Kreekas 
EL-i poolt finantseeritud Kreeka koolide võrgustiku 
(KKV) projekt kavandati, kasutamaks kõige uuemat 
infot ja kommunikatsioonitehnoloogiaid ning e-õppimise 
rakendusi, et luua uus haridusvõrgusitk. Olles doteeri-
tud 35 miljoni euroga (75% sellest struktuurifonidest), 
hõlmab võrgustik alg- ja keskkoole, samuti nagu ka 
Haridusministeeriumi haldusüksusi ning võrkustikku kuulub kokku üle 8000 ühenduse. 
Projektil on 4 erinevat astet. Kõigepealt omandavad 
koolid arvutid ja kohtvõrgu riistvara ("kooli laborid"). Teiseks ühendatakse need laborid kommunikatsiooni-
võrku. Kolmandaks kindlustab KKV oma kasutajad hari-
duse, koostöö ja kommunikatsiooni telemaatikateenus-tega. Neljandal astmel on KKV kasutajatel juurdepääs 
õppematerjalidele, kasutades spetsiaalselt selle projekti 
jaoks loodud portaali. 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 145mõningatel juhtudel tundub, et vajaduse ja potent-
siaali seisukohalt on uurimiskeskustesse investee-
ritud liiga palju, mis on kaasa toonud nende ala-
kasutamise. Sellele vaatamata on samal ajal ilm-seid näiteid edu kohta, eriti Iirimaal ja Põhjamaa-
des.  
Kuna on jõutud arusaamisele, et lihtsalt investee-
rimisest infrastruktuuri ja varustusse ei piisa tead-
muspõhise majanduse vä ljakujundamiseks, on 
struktuuripoliitikad aidanu d käivitada ka piirkond-
likke uurimis- ja arendustegevuse ning innoviatsiooni strateegiaid, mis on suunatud koha-
like vajaduste rahuldamisele ja kohalike arengu-võimaluste ärakasutamisele. Struktuurifondid kui infoühiskonna  
arendamise vahendid 
Üldiselt eraldatakse infoühiskonna arendamiseks 
Eesmärk 1 sihtpiirkondades aastas umbes 700 
miljonit eurot struktuurifondide vahendeid, mida on 
napilt alla 4% kogufinantsidest. Selles peegeldub antud valdkonnale kesk- ja kohalike võimude poolt 
omistatud prioriteetsus ning see annab oma panu-
se Lissaboni eesmärkide ja e-Euroopa initsiatiivi edendamisse. 
Selles valdkonnas määratlevad fondidest saadud 
kulutuste ulatused sellised faktorid nagu infokom-munikatsioonitehnoloogia turu küpsus, oskuste 
olemasolu tehnoloogia kasutamiseks ning suutlik-
kus sellist arengut planeerida. Top 20 piirkonna hulka, järjestatuna vastavalt infokommunikatsiooni-
tehnoloogia kulutustele inimese kohta, kuuluvad 6 
piirkonda Kreekas ja 2 Hispaanias; 7 on saared või põhiliselt saared ning suur osa on Eesmärk 1 piir-
konnad, kes käsitavad infokommunikatsioonitehno-
loogiat oma arengu seisukoh alt strateegiliselt täht-
sana.
Mis puutub poliitika formuleerimisse, siis sobivad 
piirkondlikud prioriteedid selles valdkonnas suures osas kokku e-Euroopa 2002 tegevuskavas sätes-
tatuga. Kuid Eesmärk 1 sihtpiirkondades tundub 
olevat suurem rõhuasetus infokommunikatsiooni-tehnoloogia oskuste ning avalike võrguteenuste 
arendamisel.  
Tööhõive ja oskuste edendamine  
inimkapitali investeerimise kaudu 
Programmeerimisperioodil 2000–2006 eraldab Eu-
roopa Sotsiaalfond (ESF) ubes 9 miljardit eurot 
aastas inimkapitali arendamiseks ning tööhõive edendamiseks. Sellest läheb napilt üle poole (4,5 
miljardit eurot aastas) Eesmärk 1 sihtpiirkondades-
se, millest Hispaania arvele langeb umbes 28%, Saksamaa uutele liidumaadele 19% ja Kreekale, 
Portugalile ning Itaaliale igaühele 12–13%. Rahas-
tatud meetmed koosnevad põhiliselt aktiivse töötu-ru programmidest, mis on suunatud tööhõive suu-
rendamisele ebasoodsas olukorras isikute, esma-
kordselt tööturule sisenevate noorte ja pikaajaliselt  Tuulefarmid Portugali rannikul 
Idee ehitada Portugali tuulefarm tuli 1990. a. grupile 
Taani ärimeestele, kellest üks oli käinud Melideses. 
Läänetuultele avatud rannikupiirkond tundus olevat hea 
asukoht sellise projekti jaoks. Asupaigaks valiti seitsme 
hektari suurune ala valiti Monte Chaos, mis on väike, umbes 100 m kõrgune mägi Sines'is 3 km kaugusel 
merest. Tööd algasid aprillis 1991 ja kuus kuud hiljem 
olid esimesed tuuleturbiinid valmis. 
Täna koosneb farm 12-st Taanis valmistatud Wind 
World W-2800 turbiinist, mis peavad vastu vähemalt 20 
aastat. Kõik turbiinid on 31 meetri kõrgused ja 28 meet-
rise pöörlemisläbimõõduga. Turbiinid on jaotatud nelja-
kaupa kolme rühma, olles omavahel ühendatud fiiber-
optilise süsteemi abil, mis võimaldab turbiinide distants-
kontrollimist. 
Farm toodab 380 voldist voolu, mis kogutakse kolme 
trafojaama, kus pinge muundatakse 15 000 voldiks ja 
suunatakse üleriigilisse võrku. Iga generaatori maksi-
maalne võimsus on 150 kWh, mis saavutatakse, kui 
tuule kiirus ulatub 40 km tunnis. Igaastane väljalase on umbes 2,5 miljonit kWh, mis on võrdne kodutarbijate 
poolt tarbitud energiaga Sines'i linnas. 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 146Ökonomeetrilised andmed regionaalse konvergentsi kohta 
Ökonomeetriline analüüs kinnitab, et liidus on toimu-
nud mõningane lähenemine SKP osas inimese kohta. 
Kui võtta SKP reaalkasv inimese kohta 197-s (NUTS 
2) piirkonnas aastatel 1980 kuni 2001 ning jagada see 
kolme perioodi vahel (1980–88, 1988–94 ja 1994–
2001), ilmneb selge tendents, mis näitab, et kasv on 
pöördvõrdelises seoses algse SKP-ga inimese kohta. 
See tendents, mida tehniliselt tuntakse beeta-konvergentsina ilmneb iga perioodi kohta mis tähen-
dab, et piirkonnad, kus baasaastal oli kõige madalam 
SKP tase inimese kohta, saavutasid keskmiselt kõige 
suurema SKP kasvu inimese kohta. Veelgi enam, sel 
viisil määratletud konvergentsi tempo (nagu osutas 
beeta-koefitsiendi väärtus) kasvas kahel järjestikusel 
perioodil ʊ aastal 1988, kui struktuurifondi toetus 
Eesmärk 1 sihtpiirkondadele esimest korda kasutusele 
võeti, ning siis aastal 1994. 
Lisaks ilmnes Eesmärk 1 sihtpiirkondade siseselt ten-
dents, et piirkonnad, kus oli kõige madalam algne SKP 
inimese kohta, kasvasid kõige kiiremini  aastatel 1988–1994 kui ka aastatel 1994–2001 (jällegi beeta-
koefitsiendi väärtuse põhjal). Seega ilmnes beeta-
konvergents niihästi Eesmärk 1 grupi siseselt, kui ka 
nende piirkondade ja ülejäänud liidu vahel. (Beeta-
konvergents Eesmärk 1 grupi siseselt oli eriti tugev 
aastatel 1988–94, peegeldades osalt suurt kasvutem-
pot Saksamaa uutes liidumaades.) 
Selle perioodi analüüs osutab ka, et regionaalsed eri-
nevused SKP-s inimese kohta vähenesid aastatel 
1980–2001 (SKP logaritmi dispersioon inimese kohta 
regioonide vahel), nii et sel perioodil ilmnes ka nähtus, 
mida tehniliselt nimetatakse sigma-konvergentsiks. 
Kuid selles mõttes oli konvergentsi ulatus aastatel 
1994–2001 suhteliselt väike (tuleks märkida, et beeta-konvergents ei tähenda vältimatult sigma-konver-
gentsi, kuna on võimalik, et regioonid, kus on kõige 
väiksem SKP inimese kohta, kasvavad keskmiselt kii-
remini, ilma et üldised regionaalsed erinevused vähe-
neksid.) 
Regionaalne konvergents 
   
    
SKP inimese kohta Beeta-konvergents Piirkondade arv 
(kasvutempo %) suurus aastas (%) R-ruut 
1980-88     
Kõikl EL15 piirkonnad 197 2,0 0,5 0,94 
Eesmärk 1 sihtpiirkonnad 55 1,9 0,4 0,87 
Muud piirkonnad 142 2,0 2,1 0,92 
1988-94     
Kõik EL15 piirkonnad 197 1,3 0,7 0,97 
Eesmärk 1 sihtpiirkonnad 55 1,4 3,1 0,94 
Muud piirkonnad 142 1,2 0,8 0,95 
1994-2001     
Kõik EL15 piirkonnad 197 2,3 0,9 0,97 Eesmärk 1 sihtpiirkonnad 55 2,6 1,6 0,92 
Muud piirkonnad 142 2,1 0,0 0,96 
    
Allikas: DG REGIO    
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 147töötute hulgas, ning programmidele, mis pakuvad 
haridust ja väljaõpet niihästi töötutele kui tööl käi-
vatele inimestele, eriti inimestele, kellel on suurem 
risk kaotada töö, kuna nad töötavad mõnes VKE-s. Abinõud sisaldavad ka riikliku haridus- ja väljaõp-
pesüsteemi toetamist ning riigi tööturuasutuste 
parandamist.  
Perioodil 1994–1999, kui Eesmärk 1 sihtpiirkonda-
desse suunatud finantsvahendid ulatusid kokku 3,1 
miljardi euroni aastas, toetas ESF aktiivse tööturu meetmeid olulisel määral, rahastades näiteks 
1998. aastal Hispaanias ja  Portugalis umbes 40–
50% kõigist sellistest abinõudest. Aidati finantsee-
rida ka riigi tööturuasutuste ümberstruktureerimist 
ja laiendamist Kreekas, Iirimaal ning Portugalis. 
Lisaks toetati programmeerimisperioodil Portugalis üliõpilaste hulga tõstmist kolmanda taseme haridu-
ses kokku 26%-lt 34%-le ja julgustati Hispaanias 
paljusid firmasid esmakord selt pakkuma jätkuõpet.  
Käesoleva programmeerimisperioodi kohta tehtud 
analüüsidest ilmneb, et strukturaalne sekkumine 
Eesmärk 1 sihtpiirkondades toob tõenäoliselt kaa-sa umbes 700 000 töökoha loomise, lisades Por-
tugali tööhõivesse peaaegu 4% (187 000 töökohta) 
ja Kreekas 2,5% (100 000 töökohta). Hinnanguli-selt on mõju tööhõivele suur ka Saksamaa uutes 
liidumaades, Lõuna-Itaalias ja Hispaanias (lisades 
igal üksikjuhtumil 1–2%). 
Panus säästvasse arengusse 
Pikaajalise regionaalarengu säilitamise seisukohalt 
on oluline keskkonnaga säästlik ümberkäimine. Praegune struktuurifondide põlvkond võeti vastu 
enne EL-i säästva arengu strateegia käivitamist. 
Sellele vaatamata sisaldub strukturaalsetes sekku-mistes horisontaalse prioriteedina keskkond ning 
keskkonnakaalutlusi võet akse arvesse, püüdes 
saavutada majandusliku ja sotsiaalse ühtekuulu-
vuse eesmärke. Vastavalt ühele hiljutisele analüü-
sile võiks paljudel juhtudel sekkumise mõju suu-
rendada, muutes potents iaalse tasakaalu nende 
kolme eesmärgi vahel selgepiirilisemaks ning  
püüdes saavutada paremat integratsiooni 
sektoriaalsete ja riiklike poliitikate vahel. Keskkonna parandamine ja selle kaitsmine edasis-te kahjustuste vastu on strukturaalsete sekkumiste 
lahutamatuks eesmärgiks.  Seega on suur osa 
struktuurifondidest suunatud keskkonna infrastruk-
tuuri investeeringute rahastamiseks, eriti jäätme-
hoolduseks ja heitvete äravooluks.  
Kasv ja reaalne konvergents regioonide vahel... 
Nagu osutatud 1. osas, on alates 1989. aastast 
Eesmärk 1 sihtpiirkondades  kokku toimunud oluli-
ne SKP kasv inimese kohta suhtes EL15 keskmis-
se, ning muude piirkondadega võrreldes on tõus-
nud niihästi tööhõive kui tööviljakus. Seda soodsat 
arengut toetavad hiljutised empiirilised uuringud toimunud regionaalse konv ergentsi ulatuse kohta
3
(vaata ökonomeetrilise tõendite tabel). 
Põhiline järeldus ökonomeetrilisest analüüsist on, 
et Eesmärk 1 sihtpiirkondade SKP inimese kohta 
on teistele piirkondadele olulisel määral järele 
jõudnud ning et piirkondadevaheline ebavõrdsus on vähenemas. Samas on viimase 20 aasta jook-
sul vahe Eesmärk 1 sihtpiirkondade ning ülejäänud 
EL15 tööviljakuse tasemes pidevalt vähenenud, eriti kohesiooniriikide ebasoodsates piirkondades. 
See viitab asjaolule, et inimese kohta majandatud 
SKP järelejõudmine on tugeval alusel ning  tulevi-
kus võib loota lähenemise jätkumist. Tööviljakuse 
vahe vähenemine oli kõige märgatavam majan-
duskasvu aastatel 1980ndate aastate lõpus, osalt tingituna uutest liitujatest, kes said kasu kauban-
dusbarjääride kadumisest. 
Analüüs osutab samuti, et on olemas seos saadud 
strukturaalse abi koguse ja SKP reaalkasvu vahel. 
Seega kasvasid kõige kiiremini piirkonnad, mis 
said kõige rohkem abi inim ese kohta, ja vastupidi. 
Paljud nendest piirkondadest asusid Kreekas ja 
Portugalis. Samal ajal kasvas SKP mitmetes Kree-
ka ja Portugali piirkond ades vähem, kui struktu-
raalse abi koguse põhjal  oleks võinud oletada, pi-
dada silmas keskmist seost. Nii oli see ka enami-kus Eesmärk 1 piirkondades Saksamaal ja Itaalias, 
mille puhul tundub, et majanduskasvu pärsib ma-
dal majanduskasv ülejäänud riigis. Teisest küljest 
oli enamikus Hispaania  piirkondades majandus-
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 148kasv kõrgem kui saadud abi hulga põhjal oleks 
võinud eeldada, milles peegeldus võibolla riigi 
elavneva majanduse mõju (graafik 4.4). 
...ja liikmesriikide vahel  
Nagu märgitud 1. osas, oli kõigis neljas kohesioo-
niriigis SKP kasv ajavahemikul 1991 kuni 2002 
kõrgem kui ülejäänud EL-is, kuigi erinevus oli suh-teliselt väike Portugalis (2,2% aastas võrreldes 
2%-ga EL15-s keskmiselt). Kreekas ja Hispaanias oli aastane kasv üle 0,5% kõrgem, samal ajal kui Iirimaal oli tegemist oluliselt kõrgema kasvuga 
(keskmiselt umbes 4,5% aastas kõrgem). 
Simulatsioonid
4 osutavad, et strukturaalsed sek-
kumised5 on hoogustanud majanduskasvu niihästi 
nõudluse suurendamise kui majanduse tarnete 
poole tugevdamise teel (parandades infrastruktuuri ja inimkapitali), aidates nii kaasa konvergentsile. 
Hinnanguliselt oli Kreekas  selliste sekkumiste tu-
lemusena korrigeeritud SKP 1999. aastal umbes 
2,2% kõrgem kui see muidu oleks olnud, samal ajal kui Hispaanias oli see arv 1,4%, Iirimaal 2,8% 
ja Portugalis 4,7%. Need erinevused peegeldavad suurelt osalt Iiri ja Portugali majanduse suurt ava-
tust võrreldes Kreeka ja Hispaaniaga, eriti viimati-
nimetatuga, tingituna Hisp aania suuremast sisetu-
rust (tabelid A4.6 ja A4.7). SKP kasv oli olulises ulatuses seotud tootmisega, kus sekkumiste mõju oli Portugalis märgatavam 
kui teistes riikides, tuues turuteenuste osas kaasa 
doominoefekti, ning kus välismaiste otseinvestee-ringute vool tõi kaasa sektori radikaalse ümberku-
junemise, nagu juhtus Iirimaal 1980ndate aastate 
lõpus. Sekkumist seostati  ka investeeringute oluli-
se kasvuga ʊ mis selle tagajärjel oli 1999. aastal 
Portugalis hinnanguliselt 24% kõrgem ja Kreekas 
18% kõrgem, väljendudes eeskätt infrastruktuuri ja inimkapitali kasvuna. 
SKP kasv on seotud ka töö tootlikkuse kasvuga, 
mille erinevused sel perioodil üldiselt vähenesid. Portugalis, kus tootmine on endiselt koondunud 
väga töömahukatesse tootmisharudesse, oli struk-
turaalsest sekkumisest tingitud tööviljakuse kasv hinnanguliselt kaks korda suurem kui tööhõive 
kasv. Hispaanias avaldas töö tootlikkuse kasv 
(2%) ja tööhõive kasv (1,5%) suuresti samasugust mõju tootmismahtude suurenemisele. 
Saksamaa uutes liidumaades hinnatakse struktuu-
rifondi sekkumise mõju SKP-le oluliseks (tase suu-renes 1999. a. 4% võrra), mis oli osalt tingitud hal-
vematest algtingimustest. Tootmise kasvu ühine-
misjärgse esimese kolme aasta jooksul seostati nagu Portugaliski tööhõive tugeva suurenemisega, 
millele hiljem järgnes töövilja kuse tõus seoses uute 
tehnoloogiate kasutuselevõtmisega tänu suurene-
nud investeeringutele, mis osalt rahastati struktuu-
rifondide poolt.  
Hinnangute kohaselt oli strukturaalse sekkumise 
mõju Põhja-Iirimaal mõõdukas, tõstes SKP taset 
napilt üle 1% aastal 1999. Mõju on kõige ilmsem 
turuteenustes (eriti äriteenustes ja kutseõppes), samal ajal kui tootmises võis mõju vaevalt märgata.  
Kas on olemas vastastikune tasakaal riikliku  
ja regionaalse konvergentsi vahel? 
Sageli väidetakse, et sisemine ebavõrdsus, mis 
puutub inimese kohta majandatud SKP regionaal-
setesse erinevustesse, kaldub alguses, konver-gentsi esimesel etapil suurenema, kuna majan-
duskasv riigi tasa ndil kasvab suhteliselt kõrge ta-BEDE
DE
DEELELEL
ELELEL
ELEL EL
EL
ES ESES
ESESES
FRIEIE
ITITNL
ATPTPT
PTPT
PTPT
UK
UKUK mitte-Eesmärk  1Eesmärk  1R2= 0 ,15
01020304050607080
012345601020304050607080SKP reaalkasv 1995-20014.4 Struktuurifondi eraldised ja SKP kasv eesmärk 1 
sihtpiirkondade kaupa 1995-2001
Eraldised aastas (% piirkonna SKP-st aastal 1995)
Allikas: Eurostat, piirkondade aruanded ja DG REGIO arvutused
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 149semeni. Sellest vaatepunktist lähtuvalt arvatakse, 
et riigi majanduskasvu võimendab majanduslik 
aktiivsus, mis on koondunud mõnedesse piirkon-
dadesse, eriti suurtesse linnadesse ja linnastutes-
se. Seega tundub, et majandusliku järelejõudmise 
esimesi etappe iseloomustab riigi ja regionaalse 
konvergentsi omavaheline konvergents. 
See potentsiaalne konflikt ei ole oluline mitte ainult 
kohesiooniriikide jaoks, vaid ka strateegia väljatöö-
tamise seisukohalt, mida Kesk-Euroopa liituvad rii-gid peaksid järgima. Bulgaaria välja arvatud, on 
SKP regionaalne hajuvus inimese kohta kõigis suu-
remates liituvates riikides suurem kui kohesioonirii-kides. Veelgi enam, alates 1990ndate aastate kesk-
paigast on see oluliselt tõusnud, tingituna põhiliselt 
kiirest kasvust suurtes linnades, mis on peamisteks kasvu poolusteks. Nagu märgitud 1. osas, ei ole 
seevastu piirkondlik ebavõrdsus kohesiooniriikides, 
kes on struktuuriabi põhilisteks vastuvõtjateks oluli-selt muutunud, vaatamata sellele, et kasv riigi ta-
sandil on kõrgem kui EL-i keskmine. Ainsaks eran-
diks on Iirimaa, kus majanduslik aktiivsus on isegi veel suuremal määral koondunud Dublinisse. 
Võimalus, et riigi konvergentsi ja piirkondliku kon-
vergentsi vahel valitseb vastastikune tasakaal, osutab sellele, et liituvad riigid seisavad lühemas 
perspektiivis silmitsi valikuga kõrgema SKP kasvu 
vahel inimese kohta riigi tasandil ning regionaalse ebavõrdsuse vähendamise vahel. Mõningatel juh-
tudel näib, et struktuuriabi on soodustanud riiklikku 
konvergentsi (Iirimaal), samal ajal kui see mujal on kaldunud majandusaktiivsuse polariseerumise mõ-
ju tasakaalustama (Hispaanias). Kuid kogemus 
näitab, et ulatus, mil määral selline vastastikune tasakaal olemas on, sõltub osalt majandusliku ak-
tiivsuse ja asulate ruumilisest jaotumisest kõnealu-
ses riigis.  
Struktuurifondid kui majandusliku 
integratsiooni vahendid 
Euroopa majandused on üha tihedamalt integree-
runud, mida peegeldavad kasvavad kaupade ja 
investeeringute vood. Sellele on aktiivselt kaasa aidanud EL-i poliitikad, eriti siseturu väljakujunda-mise, ühisraha kasutuselevõtmise ja eelseisva 
laienemise suhtes. Tihedam integratsioon on kaa-
sa toonud erinevuste vähenemise majanduste va-hel, tehes seda ühtekuuluvuspoliitikate toel, mis on 
stimuleerinud kaubavoogusid ja mõjutanud majan-
dusliku aktiivsuse asukohta.  
Kohesiooniriikide kaubandus ülejäänud EL-iga on 
viimase kümne aasta jooksul rohkem kui kahekor-
distunud. Osa sellest kasvu st peegeldab tulu, mida 
teised riigid saavad ebasoodsatele piirkondadele 
antud struktuuriabist. Sisend-väljund tabelite näita-
jad osutavad sellele, et SKP ja investeeringute kasvades tuleb umbes veerand sellistest kulutus-
test ülejäänud EL-ile suurenenud eksportide näol 
tagasi, eriti suureneb ma sinate ja seadmete eks-
port. See "leke" on eriti suur Kreekas (42% struk-
tuuriabist) ja Portugalis (35%) (tabel A4.8). 
Oluline osa struktuurifondidest läheb transpordi 
infrastruktuurile, mis mõjutab kohalikku tööstust, 
suurendades asjaomaste piirkondade atraktiivsust, 
ning annab ka tõuke majandusaktiivsuse kiirene-misele, suurendades sissetulekuid ja reaaltulu. 
Ühtekuuluvusfondi poolt rahastatud transpordipro-
jektide mõju ulatuse selgitamiseks läbiviidud simu-latsioonid osutavad sellele, et sissetulekute suure-
nemine võib olla märki misväärne (näiteks lisas 
Egnathia ja Pathe kiirteede projektide kobineeritud 
mõju hinnanguliselt umbes 9% sissetulekute tase-
mele Ida-Makedoonias). Ku i võtta arvesse struktu-
raalse sekkumise laiemat mõju tootmiskulude vä-
hendamisele konkreetses piirkonnas, mis ei ole 
tingitud mitte ainult reisimisele kuluvast lühemast 
ajast, vaid ka kõrgemast tööviljakusest, mis tule-neb majanduse tarnete poole tugevnemisest, siis 
suureneb mõju SKP-le veelgi (mis EL-i poolt kaas-
finantseeritud programmide tulemusel on Andaluu-sias aastal 2006 hinnanguliselt 3% kõrgem ning 
Mezzogiornos umbes 2% kõrgem).  
Ühe hiljutise uuringu kohaselt võib struktuurifondi-
de sekkumine mõjutada ka uurimis- ja arenduste-
gevuse mahukate tegevusalade asukohta, julgus-
tades valima tegevuskohaks mõnd toetatud  
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 150piirkonda, ning aidates sel viisil kaasa kasvuvõima-
luste ühtlasemale jaotumisele EL-is. 
Sekkumine Eesmärk 2 sihtpiirkondades: 
ümberstruktureerimine ja töökohtade 
loomine
Lisaks Eesmärk 1 sihtpiirkondade abistamisele toetavad struktuurifondid majandusarengut ka teis-tes EL-i osades, millel on strukturaalseid problee-me, kuid mis ei ole arengus maha jäänud. 
Alljärnevalt vaadeldakse nende põhilisi mõjutegu-
reid ajavahemikul 1994 –1999 nagu need ilmnevad 
hiljutistest analüüsidest. 
Ajavahemikul 1994–1999 said kokku 82 regiooni, 
kus elas 62 miljonit inimest (17% EL15 rahvasti-kust) Eesmärk 2 toetust, mis oli suunatud taand-
arenguga tööstuspiirkondade abistamisele. Eelne-
nud perioodil elas toetatud piirkondades 73 miljonit 
inimest. Kulutuste maht suurenes 1,2 miljardilt 
eurolt aastas 2,8 miljardi euroni, mis oli 11,5% 
struktuurifondide kogumahust. Seega suurenes inimese kohta saadud abi nendes piirkondades 16 
eurolt aastas 44 euroni. Ajavahemikuks 2000–
2006 on selleks ette nähtud 3,2 miljardit eurot aas-tas (1999. a. hindades), et tegeleda maapiirkonda-
dega ning taandarenevate tööstuspiirkondadega 
(mida perioodil 1994–1999 kattis Eesmärk 5b), mis osutab pisut väiksemale keskmisele abihulgale 
inimese kohta (41 eurot). 
Perioodil 1994–1999 oli abi koondatud paljudele 
väikestele piirkondadele kaheteistkümnes liikmes-
riigis, kusjuures Ühendkuningriik sai peaaegu ühe 
kolmandiku kogusummast ning Prantsusmaa pea-aegu neljandiku ning nendes kahes riigis kokku 
elas napilt alla 60% Eesmärk 2 sihtpiirkondade 
rahvastikust. Hispaania ja Saksamaa jagasid oma-vahel veel veerandi kogusummast ning 8 ülejää-
nud riiki järelejäänud 20%. EL-i struktuurifondide 
maksed moodustasid peaaegu kolmandiku kogu Eesmärk 2 programmidele tehtavatest kulutustest, 
kusjuures riiklikest vahenditest kaeti umbes sama 
palju ning ülejäänu tuli erasektorist. 
Mis puutub sellesse, millist tüüpi projekte toetatak-
se, siis moodustasid kulutused infrastruktuurile 
aastatel 1994–1999 27% kogusummast (võrreldes eelmise perioodi 36%-ga). Raha kasutati eriti  
vanade tööstusrajatiste ümberkujundamiseks  
ja uute hoonete ehitamiseks. Veel 25% eraldati äritegevuse toetamiseks (eelmise perioodiga võr-
reldes üle kahe korra rohkem ), ning eriti strateegi-
listeks meetmeteks nagu VKE-de juurdepääsu 
hõlbustamine lisandväärtusega äriteenustele ja  Wolverhamptoni (Ühendkiuningriik) taassünd 
Wolverhamptonis on juba mitu aastat püütud luua 
terasetööstuses ja muudes tööstusharudes kadunud töökohtade asemele uusi töökohti. EL on suuresti aida-
nud seda muutust lihtsamaks muuta. 1990ndate aas-
tate algul soovitas EL läheneda regenereerimisele strateegiliselt ning mitte lihtsalt finantseerida üksikuid 
infrastruktuuri projekte nagu tehti 1980ndatel aastatel.
Pärast põhjalikku auditit ja konsulteerimist kohaliku 
kogukonna ning ettevõtetega koostati üksikasjalik linna 
regenereerimisprogramm. EL-i rahastamine oli 
suunatud linna kahele põhilisele piirkonnale: 
xCultural Quarter (Kultuurikvartal): Chubb-hoones, 
kus kunagi toodeti lukke ja seife, asub nüüd palju 
multimeedia-ala VKE-sid ning hoone on kvartali 
keskpunktiks. Plaanid moderniseerida kunsti-
galerii ja teatrid (the Grand Theatre ning ülikooli 
Arena Theatre) koos väljaõppega ning äritege-vuse tugiinitsiatiividega loovad kultuuri- ja 
meediavaldkonnas majanduslikke võimalusi; 
xAll Saints piirkond: Urban Village-projekt on 
ühendusepõhine lähenemine elutingimuste 
parandamisele ühes antud piirkonna kõige vae-
sematest rajoonidest, luues selleks ühenduse ettevõtteid, toetades kõige ebasoodsamaid 
gruppe ja soodustades kultuuri- ja meediaala 
ettevõtetteid. 
1993-1998 loodi regenereerimisprogrammi raames 155 
uut töökohta ning asutati 75 VKE-d, kaasa arvatud 32 
kultuuritegevusele spetsialiseerunud firmat. 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 151nõustamisele, uute rahastamissüsteemide välja-
töötamise edendamine ning rahvusvahelises kau-
banduses osalemise ja alustavate ettevõtete toe-
tamine, samuti nagu ka üksikute firmade abistami-seks. Napilt alla 20% abist kujutas endast tuge 
tööjõu väljaõppele ja o skuste arendamisele, mida 
rahastas põhiliselt ESF. Lisaks läks napilt alla 10% 
kulutustest uurimis- ja ar endustegevuse ning info-
kommunikatsioonitehnoloogia toetamisele (tabel A4.9).
Nendel kulutustel on olnud tähtis mõju traditsiooni-
liste tööstusharude restruktureerimisele ning ma-
jandusliku aktiivsuse mitmekesistamisele Eesmärk 2 sihtpiirkondades. Detailsete analüüside põhjal 
hinnatakse, et struktuurif ondide sekkumine tõi toe-
tatud piirkondades aastatel 1994–1999 kaasa um-
bes 700 000 töökoha loomise ehk napilt alla 500 
000 töökoha netoarvudes, kui arvestada asendus-
efekte (s.t. uued töökohad loodi olemasolevate asemele)
6. Samal ajal said umbes 300 000 VKE-d 
toetust, mis aitas neil parandada tootmismeeto-deid ja otsida uusi turge ning lisaks tugevdada nende käsutuses olevaid äritegevuse tugiteenu-
seid.
See peegeldub tööpuuduse vähenemises neis 
piirkondades rohkem kui ülejäänud EL-is prog-
rammeerimisperioodil (keskmiselt 3,1% võrra töö-
jõust aastatel 1996–2000 võrrelduna 2,3% vähe-nemisega EL-is tervikuna
7). Vähenemine oli eriti 
märgatav piirkondades, kus ümberstruktureeri-misprotsessis domineerivad tugevalt traditsioonili-sed tööstusharud, mille arvele tihti langeb ligi 40% 
kogutööhõivest, mis osutab, et töökohtade kaotu-
se nendes tööstusharudes kompenseeris rohkem kui täielikult uute töök ohtade loomine, eriti teenin-
dussektoris. Kuigi SKP kasv inimese kohta nen-des regioonides oli väiksem kui EL-is tervikuna (2,1% ajavahemikul 1995–2000 võrreldes 2,4%-
ga), oli erinevus väike, mis viitab sellele, et nende 
pikaajaline taandareng oli mingil määral seisku-nud. Teisest küljest viitab SKP pisut aeglasem 
kasv koos tööhõive suurema tõusuga asjaolule, et 
töö tootlikkus Eesmärk 2 sihtpiirkondades tõusis vähem kui teistes EL-i osades.  NOVI, Taani 
Kui Põhja-Taani sai õiguse taotleda Eesmärk 
2 struktuuriabi, oli piirkonnas suur tööpuudus tingituna kalandussektori ning teiste traditsiooniliste tööstusha-
rude taandarengust. Kuid selle asemel, et kasutada 
EL-i finantseeringut nendes sektorites otsustati keskenduda teadmuspõhiste tegevusalade väljaaren-
damisele. 
NOVI on ainulaadne kombinatsioon teaduspargist, 
innovatsiooni keskkonnast ning riskikapitali pakkuja-
test. Olles loodud 1989. a., on NOVI olnud tead-
muspõhiste ettevõtete arengu katalüsaatoriks Põhja-
Taanis, tehes tihedat koostööd Aalborgi ülikooliga. 
Tehnoloogia- ja innovatsioonikeskusena on see män-
ginud tähtsat rolli ettevõtluse arendamises ning on 
andnud olulise panuse töökohtade loomiseks antud 
piirkonnas. 
NOVI teaduspargis asub uurimis- ja arendustegevusel 
põhinevate Taani firmade üks suuremaid klastreid. 
Lisaks on NOVI Innovation julgustanud aktiivset koos-
tööd uurimiskeskuste, ettevõtete ja kapitaliturgude 
vahel, et tagada uute ideede äriline ärakasutamine. 
NOVI on olnud kaasatud riskikapitali investeerin-
gutesse alates 1989. aastast ning on muutunud olu-
liseks rahvuslikuks ressursiks, mille omakapital on üle 
67 miljoni euro. See on aidanud ka luua NorCOM-i, 
piirkonna tööstusettevõtete klastri, mis, olles spetsial-iseerunud mobiilside ühenduste ja navigatsioonivarus-
tuse arendamisele ja tootmisele, on tõmmanud ligi üha 
rohkem välisinvesteeringuid. 
Seni on kogukulutused NOVI-s umbes 35 miljonit eu-
rot, millest 21,5 miljonit on tulnud erasektori finantseer-
ingutest ning umbes 12,5 miljonit eurot struktuurifon-
didest.
Struktuurifondid olid NOVI edukuse seisukohalt olu-
lised, sest tänu neile oli võimalik luua ja arendada 
kontseptsiooni keskmises ja pikemas perspektiivis 
sellise suuruseni, kus ettevõtjate, tööstuse ja 
uurimiskeskuste vaheline koostöö on olnud kõige efek-
tiivsem.
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 152Detailine analüüs osutab, et toetus uurimis- ja 
arendustegevusele, innovatsioonile ja tehnoloogia-
siirdele oli eriti efektiivne uute töökohtade loomise 
ning olemasolevate päästmise seisukohalt. Välja arvatud mitmed silmapaistvad erandid (nagu Põh-
ja-Rein-Vestfaal või Kirde-Inglismaa), jääb enami-
ku Eesmärk 2 sihtpiirkondade innovatsioonisuutlik-kus sellele vaatamata oluliselt väiksemaks kui EL-i 
edukamates piirkondades ning nende uurimistöö 
baas ei ole üldiselt nii hästi häälestatud tootmise piirkondlikule struktuurile. Sellele vastavalt ei ole 
neil enamasti Euroopa tehnoloogiaruumis keskset 
kohta. 
See vastandub nende panusele infrastruktuuri ja 
inimkapitali. Enamikus Ee smärk 2 piirkondades on 
eriti transpordi ja teleko mmunikatsiooni süsteemi-
de standardid suhteliselt kõrged, pakkudes kvali-
teetset ühendust nii pii rkonnasiseselt kui piirkon-
naväliselt ning ülejäänud EL-iga tööealist, ja oma-
des võrdlemisi hea haridustasemega elanikkonda. 
Lisaks on struktuurifondide abil paranenud ja laie-
nenud tööjõu oskused, mis on aidanud kiirendada ümberstruktureerimisprotsessi ning aeglustada 
töökohtade kadumist. Seega on võetud kasutusele 
treeningprogrammid, et võidelda oskuste puuduse ja kvalifikatsioonide kiire vananemisega. On võe-
tud tarvitusele ka spetsiaalsed abinõud, eriti 
Ühendkuningriigis, et abistada ebasoodsaid grup-pe treeningprogrammides osalemisel ning tööturu-
le sisenemisel. Üldiselt osales ajavahemikul 1994–
1999 ühenduse toe tulemusel EL-i Eesmärk 2 piir-
kondades koolitusüritustel umbes 3,6 miljonit ini-
mest. 
Lisaks on struktuurifondide toel tehtud olulisi pin-
gutusi tööstusliku jäätmaa puhastamiseks, vanade 
tööstusrajatiste ja ho onete ümberkujundamiseks 
(hinnanguliselt on Eesmärk 2 programmide tule-
musel tööstuspiirkondades  ümber kujundatud um-
bes 115 miljonit ruutmeetrit maad) ning keskkonna üldiseks parandamiseks, se da eriti linnastutes. 
See on radikaalselt muut nud mitmete tööstuspiir-
kondade ilmet ning on muutnud võimalikuks neile 
uue produktiivse kasutusviisi andmise, näiteks va-ba aja või kultuuritegevuseks.  Sellele vaatamata põhjustavad traditsioonilised 
tööstusharud mitmes piirkonnas isegi taandarene-
des endiselt keskkonnakahjustusi, ning on veel 
mahajäetud piirkondi, mis tuleb puhastada. Seega 
ei ole ümberstruktureerimine mitmetes EL-i osades 
mingil juhul veel lõppenud. Analüüsid osutavad, et 
Eesmärk 2 sihtpiirkondade ümberstruktureerimise ulatus erineb regiooniti märgatavalt, peegeldades 
nende arengupotentsiaali ning avalike fondide ʊ
niihästi ühenduse kui riiklike ʊ kasutamise efek-
tiivsust. Samal ajal kui erit i söe- ja terasetööstuse 
piirkondades on majandustegevus ümberstruktu-
reeritud ja moderniseeritud, on mitmeid piirkondi, kus traditsioonilised tööstusharud on endiselt täht-
sad, ning olulised struktuurimuutused, millel on 
potentsiaalselt suur mõju tööhõivele ja reaaltulude-le, seisavad veel ees. 
Samal ajal tuleb õppida Eesmärk 2 sekkumiste 
kogemusest. Positiivset mõju, mis on ilmne, tuleb näha suhtes kahe suure toetatud programmide 
efektiivsust piirava faktoriga, mis tulenevad poliiti-
ka rakendamise viisist. Esiteks on mitmete abiõi-guslike piirkondade väiksuse tõttu raske järgida 
tõhusat integreeritud strateegiat, mis puutub fi-
nantsressursside paigutam isse kõnealustes piir-
kondades. Tingituna finantseeritud operatsioonide 
väiksusest, on mitmetel juhtudel olnud raske jõuda 
piisava hulga finantseeritavate projektideni, millel 
võiks olla otsustav mõju piirkonna arengule. Tei-
seks kaasneb rahastamise lühikese ajaga (tingitu-
na jaotamisest kaheks kolmeaastaseks perioodiks) tendents eelistada lühiajalisi projekte (näiteks töö-
kohtade toetamiseks taandarengu aastatel) re-giooni arengu seisukohalt strateegiliselt oluliste projektide arvel.  
Toetus põllumajandusele, 
maaelu arengule ja kalandusele 
Eesmärk 5a (määrused (EC) Nos 950/97 ja 951/97) ning Eesmärk 5b programmide raames rakendatud meetmed ajavahemikul 1994–1999 on 
olnud hiljutiste analüüside aineks. Nende tulemu-
sed esitatakse alljärgnevalt kokkuvõtlikult. 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 153Sekkumine Eesmärk 5a raames 
Üldiseks sekkumise eemärgiks määruse 950/97 
raames oli parandada talumajapidamiste üldist 
efektiivsust ja konkurentsivõimet, säilitades elujõu-
lise põllumajandusliku ko gukonna ning aidates 
kaitsta keskkonda ja säilitada paikkonda. Selle 
eesmärgi saavutamiseks võet i tarvitusele hulk abi-
nõusid: 
x talumajapidamiste investeeringute kava andis 
talupidajatele võimaluse valida abi variante. EL 
lõunaosas, mida põhiliselt katab Eesmärk 1, oli valikuks talupidamise meetodite tõhususe suu-
rendamine ning struktuurimuutuse edendamine, 
samal ajal kui mujal rõhu tati rohkem mitmekesi-
sust, loomade heaolu  ning keskkonda. Kava 
osutus efektiivsemaks piirkondades, kus üm-berstruktureerimine oli suureks elemendiks, na-gu näiteks Eesmärk 1 sihtpiirkondade väikestes 
talumajapidamistes;  
x noorte talupidajate kava oli suunatud noorte 
talupidajate abistamisele tegevuse alustamisel. Seda rakendati EL-is erine val viisil ning see oli 
kõige efektiivsem, kui seda kombineeriti välja-
õppe ja/või täiendavate tugimeetmetega. Kuid tundub, et muudel faktoritel nagu pärimissea-
dused, piimakvootide olemasolu, intressid ja maksusüsteem on äri alustamise otsusele tihti 
suurem mõju. Kuid kümnes liikmesriigis tähel-
dati mõningat alla 45 aastaste talupidajate arvu suurenemist;  
x ebasoodsate piirkondade kava oli mõeldud jul-
gustama talupidamist sellistes piirkondades, kompenseerides looduslikud, sotsiaalsed, ma-
janduslikud ja muud takistused. See skeem on 
alates 1970ndate aastate keskpaigast püsinud põhiliselt muutumatuna ning suuremas osas ei 
integreeritud seda kunagi täielikult maaelu 
arendamise strateegiatesse. Kuna tegemist oli 
paušaalmaksetega, oli võ imalik kõige ebasood-
samate piirkondade ala-kompenseerimine (näit. Eesmärk 1 mägipiirkonnad, kus kaasfinantsee-rimise suutlikkus on piiratud). Sekkumine määrus 951/97 raames oli vahetumalt orienteeritud põllumajandu ssektori ja toidutööstuse 
konkurentsivõime tugevdamisele. Perioodil 1994–1999 finantseeritud investeeringute hindamine vii-tab mõningale lisandväärtuse ahela paranemisele 
neljas liikmesriigis, uute turustusvõimaluste loomi-
sele pooltes liikmesriikides, uute masinate oman-damisele ja tõhusamate tehnoloogiate kasutamise-
le, mis aitas piirata emissi oone ja saastamist, ning 
turustuskanalite parandamisele viies liikmesriigis.  
Selle skeemi mõju toormetootjatele oli piiratud, 
tingituna turustus- ja töötlemisrajatiste üha kasva-
vast koondumisest suurtesse firmadesse ning jae- ja hulgimüüjate turuvõimust. Toormetootjatele oli 
kasu suurem, kui turustamist ja töötlemist organi-
seerisid tootjate liidud. 
Sekkumine Eesmärk 5b piirkondades 
Ajavahemikul 1994–1999 hõlmasid Eesmärk 5b 
piirkonnad 26% EL-i maismaa territooriumist ning seal elas 9% kogurahvastikust (umbes 32,7 miljo-nit inimest). Üldine rahastamine ulatus umbes 1,1 
miljardi euroni aastas (42% EAGGF-ist, 44% 
ERDF-ist ja 14% ESF-st) ning jagunes mitte-põllumajandusliku tegevuse ja töökohtade loomise 
(46%), talumajapidamiste sissetuleku suurendami-
se (23%), piirkondade atraktiivsuse ja elukvaliteedi parandamise (17%) ning metsastamise(4%) vahel. 
Ajavahemikul 1994–1999 võib Eesmärk 5b raames 
eristada kolme toet use mõju tasandit: 
x põllumajanduses ei täheldata positiivset mõju 
sissetulekule, kuigi on ilmne põllumajandussek-tori mõningane tugevnemine ning mõningane mitmekesistumine (nihe kõrgema lisandväärtu-
sega tootmise ja agroturismi ning eriti keskkon-
nateenuste arendamise suunas); 
x mittepõllumajandusliku tegevuse osas on Ees-
märk 5b programmid andnud panuse infrastruk-tuuri ja ettevõtete tootmispotentsiaali moderni-seerimisse, turismi laienemisse ning tööhõive 
kiiremaks kasvuks võrreldes teiste piirkondade-
ga;
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 154x mis puutub piirkonna atra ktiivsusse ja elukvali-
teeti on programmid aidanud uuendada külasid, 
arendada avalikke teenuseid ja kaitsta kesk-
konda.  
Samal ajal kui Eesmärk 5b mõju on üldiselt olnud 
positiivne, võib osutada  mõnedele nõrkadele koh-
tadele:
x kuigi sellise sekkumise korral sobib territoriaal-
ne lähenemine, ei käitunud mõned Eesmärk 5b 
piirkonnad kooskõlas käimasoleva majandus-arenguga või järgitava strateegiaga;  
x sekkumine oleks pidanud põhinema enam hea-
de tavade edendamisel ja levitamisel, et nende piirkondade potentsiaali paremini ära kasutada. 
Niipalju kui olemasolevate andmete põhjal on või-malik öelda, kasvas rahvastik programmeerimispe-rioodil Eesmärk 5b piirkondades üldiselt enam-
vähem samal määral kui teistes EL-i osades (0,3% 
aastas 1995. ja 2000. a. vahel), samal ajal kui SKP kasv oli pisut väiksem (2,4% aastas võrreldes 
2,7%-ga) ning tööpuudus langes vähem (1,9% töö-
jõust võrreldes 2,3%-ga). Sellele vaatamata jäi keskmine tööpuuduse määr aastal 2000 neis piir-
kondades allapoole EL-i keskmist (6,5% võrreldes 
8,3%-ga). 
2000–2006 programmeerimisperiood 
Uue ühenduse määruse ((EC) nr 1257/99) vastu-
võtmine muutis võimalikuks terve rea enne seda 
eraldi rakendatud meetmete koondamise ühe sea-dusandliku akti alla, muutes nii kergemaks erineva-
te maaelu arendamise meetmete integreerimise 
üldise strateegia raames, seda kas Eesmärk 1 või 2 sihtpiirkonnas või suhtes mõne horisontaalse 
rakendusega. See on suurendanud asjaomaste 
meetmete järjepidevust ja vastastikust täiendavust (tabel A4.10).  
Sellele vaatamata on kahe programmeerimis-, hal-
dus- ja kontrollsüsteemi kooseksisteerimises, mil-lest üks põhineb struktuurifondi määrustel ja teine 
EAGGF-tagatisfondi määrustel sageli nähtud komplikatsioonide ja paindumatuse allikat ning lei-
tud, et see on liikmesriikide jaoks raskesti mõiste-
tav, eriti selliste liikmesriikide jaoks, kellel on nii-
hästi Eesmärk 1 kui ka mitte-eesmärk 1 piirkondi. Sageli on arvatud, et EAGGF-tagatisfondi reeglid, 
mis on koostatud põllumajandusturgude poliitikate 
jaoks, ei sobi hästi mitmeaastase programmeeri-mise jaoks ning on liiga piiravad. 
Sekkumine kalanduses 
Kuigi kalandussektor lisab väga vähe liikmesriikide SKP-sse, on see piirkondades, kuhu koondunud on, reeglina tähtis niihästi sissetuleku kui tööhõive 
seisukohalt. Kõnealused piirkonnad asuvad ees-
kätt EL-i perifeersetes os ades, kus on sageli suh-
teliselt vähe muid töövõimalusi. Sekkumised ühise 
kalandusprogrammi raames võivad seega anda 
olulise panuse piirkonna sissetulekutesse ning muude majandusharude arengusse, kaasa arvatud 
kalakasvatus. 
Tööhõive, hariduse ja väljaõppe 
edendamine ESF-i abil 
ESF-i mõju tööhõivele,  
väljaõppele ja haridusele 
1994–1999 programmeerimisperioodil toetas Eu-
roopa Sotsiaalfond (ESF), mille arvele langes üks 
kolmandik struktuurifondi  kulutustest, inimressurs-
side arengut umbes 22,1 miljardit euroga, mis oli 
49% antud perioodi koguku ludest Eesmärk 1 siht-
piirkondades. Samal ajal moodustasid sekkumised Eesmärk 3 raames 13 miljardit eurot ning olid suu-natud noorte inimeste, pikaajaliste töötute ja sot-
siaalselt tõrjutud inimeste tööturule integreerimise-
le, samuti nagu ka võrdsete võimaluste edendami-sele tööturul. Lisaks ulatusid Eesmärk 4 sekkumi-
sed 2,2 miljardi euroni ja olid suunatud töötajate 
abistamisele industriaalse muutusega kohanemi-sel.
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 155ESF toetas aktiivsete tööturupoliitikate rakenda-
mist olulisel määral, seda eriti kohesiooniriikides. 
Suur osa toetusest läks väljaõppele (46% ESF ku-
lutustest); integratsioonile jms. kavadele (20%); tööhõive stiimulitele (7%); nõustamisele (4%) ja 
töölesuunamisele (3%), kuigi nende suhteline osa-
kaal varieerus eri riikides oluliselt. Toetus jagati 
pikaajaliste töötute, (eriti Eesmärk 1 sihtpiirkonda-
des, 21% eelarvest), noorte töötute (17%), sot-
siaalselt tõrjutute (15%), vanemate töötajate (6%), VKE-des töötavate inimeste (3%) ja puuetega ini-
meste vahel (2%). 
Analüüsid viitavad sellele, et üldiselt olid kõige 
edukamad meetmed need, mis pakkusid toetuste 
kombinatsiooni nagu juhendamist, väljaõpet ja töö-
koha otsimist, kohandatuna vastavalt individuaal-setele vajadustele.  
Lisaks üksikinimeste vahetule abistamisele, aitas 
ESF moderniseerida haridus- ja väljaõppesüstee-me liikmesriikides nii riiklikul kui regionaalsel ta-
sandil, suurendades  tööandjate ja t öövõtjate juur-
depääsu väljaõppele ja aidates laiendada avaliku 
sektori investeeringute hulka nendesse piirkonda-
desse.
ESF-i sekkumised Eesmärk 2 sihtpiirkondades 
ning Eesmärk 4 raames tõ id uuesti tähelepanu 
keskpunkti tööjõu kohanemisvõime tähtsuse in-
dustriaalse muutuse seisukohalt ja toetasid inno-vaatilisi meetmeid, mis julgustasid investeerima 
rohkem väljaõppesse ja läbi elu kestvasse õppi-
misse. Need aitasid tugevdada ka seost väljaõppe vajaduse ja pakkumise vahel, juurutades mehha-
nisme tööhõive trendide prognoosimiseks.  
Lisaks aitasid sellised sekkumised tugevdada inim-
kapitali baasi uurimis- ja arendustegevuseks Ees-
märk 1 ja 2 sihtpiirkondades. Viimati nimetatud 
piirkondades kasutati neid üha suuremal määral teadmuspõhiste tegevusalade toetamiseks VKE-
des. Selleks rakendati haldusoskuste, tipptehno-
loogiate ja infokommunikatsioonitehnoloogia alast väljaõpet, et stimuleerida uute töökorralduse mee-
todite kasutamist ning finantseerida teaduse ja tehnoloogia erialade kõrgkoolilõpetajatega ajutiste 
töölepingute sõlmimist.  
Kuigi statistilised andmed on tihti puudulikud, on 
tõendeid, et ESF-i pr ogrammid on mõjutanud 
meeste ja naiste võrdõiguslikkust käsitlevaid riik-
likke meetmeid ning Eesmärk 3 sekkumisi, eriti 
tunduvad need olevat mänginud tähtsat rolli töötu-rul halvemas olukorras ol evate naiste abistamisel 
töö leidmisel. 
Lisaks on ESF julgustanud liikmesriike kasutama 
tööturu abinõude suhtes niihästi pikaajalisemat 
lähenemist, rakendades selleks mitmeaastast 
programmeerimist, kui ka tööhõive detsentralisee-rimist ning väljaõpet. Umbes 30% või enam ESF-i 
programmidest juhitakse seega piirkondlikul ta-
sandil, samal ajal kui pa rtnerluspõhimõtte raken-
damine on kaasa toonud sotsiaalpartnerite ja valit-
susväliste organisatsioonide ning piirkondlike ja 
kohalike võimude üha suurema kaasamise niihästi seirekomisjonide koostamisse kui rakenduskavade 
kujundamisse ja rakendamisse. 
2000–2006 programmeerimisperiood: 
tihedam ühendus ESF-i ja ETS-i vahel 
2000–2006 programmeerimisperioodil tugevnes 
side ESF-i ja Euroopa tööhõive strateegia (ETS) 
vahel. ESF, mille eelarve on 60 miljardit eurot, on 
ETS-i toetav põhiline finantsinstrument, samal ajal 
kui viimane pakub ESF-i sekkumiste jaoks poliitilist 
raamistikku. 
Umbes 60% ESF-ist (34 miljardit eurot antud pe-
rioodil) on pühendatud väljaõppele ja haridus- ning 
väljaõppesüsteemi modernis eerimisele, et paran-
dada tööotsijate sobivust uute töövõimaluste jaoks. 
. Umbes 14% (8 miljardit eurot) läheb ettevõtlus-
alaste oskuste arendamise , äri alustamise, ettevõt-
lusvõrkude rajamise jne. toetamiseks, et edendada 
ettevõtlust ja parandada sel viisil konkurentsivõi-
met, samal ajal kui umbes 19% (11 miljardit eurot) läheb firmade ja töötajate toetamiseks uute tehno-loogiate ja turutingimustega kohanemisel. Ülejää-
nud umbes 7% (veidi alla 4 miljardi euro) on pü-
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 156hendatud meeste ja naiste võrdõiguslikkust toeta-
vatele abinõudele, mis on ühendatud laiema ko-
hustusega lülitada võrdsete  võimaluste põhimõte 
kõikidesse programmidesse ja tegevustesse.  
ETS-i reform 2003. a. peaks laienenud liidus aita-
ma senisest paremini saavutada Lissaboni ees-
märki. Tööhõive suuniseid on lihtsustatud, püüdes 
saavutada kolme strateegilist eesmärki: täistööhõi-
ve, töö kvaliteet ja -tootl ikkus ning sotsiaalne  
ja regionaalne ühteku uluvus ja kaasatus. 
Spetsiifilisete prioriteetide hulka kuuluvad suurem rõhuasetus inimressursside arendamisele, eba-
soodsas olukorras olevate inimeste integreerimine tööturule ja regionaalse  ebavõrdsuse vähendami-
ne ning suurenenud kohanemisvõime, läbi elu kes-tev õppimine ning meeste ja naiste vaheline võrd-
õiguslikkus.  
Lisaks pannakse rohkem rõhku sotsiaalpartnerite 
osalemisele ja liikmesriikide vajadusele rakendada ETS-i piirkondlikul, kohalikul ja riiklikul tasandil.  
Ühenduse algatused: koostöö 
ja võrgutöö edendamine 
Mitmed ühenduse initsiatiivid, mis põhinevad part-nerlusel ja piiriülesel ko ostööl, täiendavad toetust, 
mida ühtekuuluvusele erinevate eesmärkide raa-
mes antakse. Enamikku neist kasutatakse perioo-
dil 2000–2006, mõ nikord modifitseeritud kujul. 
INTERREG  
Koostöö riikide ja piirkondade vahel on EL-i ühte-
kuuluvuspoliitika oluliseks elemendiks. Tegevused, 
mis sellist koostööd sisaldavad, on väga erinevad, 
peegeldades erinevusi arengutasemes ja institut-
sionaalses- ning halduskontekstis. Neid on ka kee-
rulisem ellu viia kui muid struktuurifondi program-me.
Võrreldes keskmiste programmidega oli 
INTERREG II programmide üldine finantsmaht suhteliselt piiratud ning moodustas umbes 400 mil-jonit eurot aastas (kuigi ressursse lisati oluliselt perioodil 2000–2006 jätkuprogramm INTERREG III 
ajal). 
Perioodil 1994–1999 toetati 75 INTERREG II prog-
rammi kolme haru raames: piiriülene koostöö (haru 
A), energiavõrkude lõpuleviimine (haru B) ja koos-
töö piirkondliku ning ruumilise planeerimise vahel (haru C). Haru A raames viidi ellu 59 programmi 
piki sise- ja välispiire, mille pikkus oli rohkem kui 
15 000 km. Programmi abiõiguslikud piirkonnad moodustasid umbes 36% EL-i territooriumist ja 
seal elas ümmarguselt 27% EL-i rahvastikust. Ai-
nuüksi 11 INTERREG IIA programmi arvele langes rohkem kui kaks kolmandikku kogu toest. 
Suuremad INTERREG-programmid on andnud 
olulisi tulemusi teedevõrgustiku laiendamise, piiri-ületuspunktide parandamise ja raudteeühenduste 
moderniseerimise kujul ning luues INTERREG IIB 
programmide raames uusi transpordiühendusi ja 
arendades alternatiivseid energiaallikaid. Sellised 
projektid on mänginud rolli EL-i majanduse tihe-
damal integreerumisel.  
Põhilised saavutused ja lisandväärtus 
Harud A ja B katavad suurt rühma erinevaid prog-
ramme, mis puudutavad finantseeringu suurust, kõnealust geograafilist piirkonda ja orientatsiooni. 
INTERREG II analüüsi tule mused näitavad haru A 
märgatavat mõju, mis on  kaugelt kõige suurem 
haru. Eriti tundub, et pr ogrammidel oli soodne mõ-
ju elukvaliteedile, parandades keskkonda ja toeta-
des kultuurilist tegevust. Programmid tunduvad olevat kasu toonud ka turismile, loonud VKE-de 
jaoks teenuseid ning pa randanud haridust, välja-
õpet ja tervishoidu ning tr ansporti. Kuid ettevõtete 
vahetu osalemine programmides ja ettevõtete va-heline koostöö oli palju piiratum.  
Isoleerituse vähendamise osas on tulemused ol-
nud segased. Rohkem isoleeritud Eesmärk 1 siht-
piirkondade programmide puhul suunati enamus 
finantseeringust transporti. Mitmetes piiriäärsetes 
regioonides, eriti Kreekas, Saksamaal ja Soomes, 
paranesid maanteeühendused piiril, piiriülesed 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 157ülesõidukohad ja sadamarajatised märgatavalt, 
samal ajal kui Hispaania-Portugali piiriäärsetel 
aladel ning Austrias oli mõju piiratum.  
Osa INTERREG IIA programmide lisandväärtusest 
on nende panus piiriülese koostöö kultuuri loomis-
se ja tugevdamisse niihästi EL-i siseselt kui EL-i ja 
selle naaberriikide vahel. Põhilist kasu on saadud tihedamatest igapäevastest kontaktidest ning vas-
tastikuse usalduse ja arusaamise arendamisest 
erinevate üksuste vahel, kaasa arvatud omavalit-susorganid ja eraõiguslikud ning avaliku sektori 
osalusega organisatsioonid.  
Paljudel juhtudel oli INTERREG-i eriliseks panu-
seks võimalus asuda tegelema spetsiifiliste prob-
leemide lahendamisega, mis teiste tugiprogrammi-
de kaudu ei oleks võimalik olnud. Seega oli initsia-tiiv algstiimuliks, et panna alus laialtlevinud piiri-
ülesele koostööle, muutes nii võimalikuks teiste 
projektide alustamise.  
Suhteliselt väike arv suureulatuslikke projekte, mi-
da finantseeriti haru B raames (Kreekas, Itaalias, 
Hispaanias ja Portugalis) suunati gaasi- ja elektirvõrkude laiendamise ja integreerimise suu-
nas, kuigi need olid piiratud üksikute riikidega
8.
INTERREG II oli ühtlasi mõeldud julg ustama võr-
kude loomist riikide vahel, kogemuste vahetamist 
regioonide vahel ja teadmiste jagamist, et levitada 
head tava üle EL-i. Iseloomulikuks jooneks haru C projektide puhul on nende eksperimentaalne ise-
loom. Seega sisaldusid neis uuringud, andmebaa-
side väljatöötamine ja kaardistamine, integreeritud planeerimise metodoloogiad ja pilootprojektid. Kui-
gi nende mõju on kvantita tiivselt raske määratleda, 
on nad aidanud määratleda koostöö meetodeid ja 
korraldust.  
Kuid tegevuse pidevus ja jätkusuutlikkus vajavad 
eraldi kaalumist. Kuigi näited iseenesest toimivate tegevuste kohta on ilmsed enamikus INTERREG 
IIA programmides, on endiselt vaja ühenduse toe-
tust, et tagada mitmete projektide elujõulisus ja stabiilsus, eriti selliste programmide puhul, mis 
sisaldavad võrgustike loomist. Näiteid INTERREG-i kohta 
Isoleerituse vähendamine ja kitsaskohtade vältimi-
ne piki Iirimaa/Põhja-Iirimaa piiri 
Iirimaa/Põhja-Iirimaa programm eraldas 30 miljonit eu-
rot struktuurifonide raha maanteede ja transpordi infra-
struktuuri kavale, aidates finantseerida 69 projekti um-
bes 110 km kõrvalmaanteede parandamiseks, mille 
puhul oli tegemist kas "pudelikaelte" või puuduvate 
ühenduslülidega. Veel 104 projekti, kokku 166 km maanteid, oli suunatud piirialade majandusarengu 
takistuste leevendamisele ning majanduslike võima-
luste parandamiselks laiematel aladel mõlemal pool 
piiri. Mõned projektid tõid kaasa ka juurdepääsu para-
nemise suurtele rahvusvahelistele transpordikorido-
ridele, kaasa arvatud TEN-T.  
Programm andis panuse ka ühistranpordi parandamis-
se. 1994. ja 2000. a. vahel aitas kolm bussijaamade
moderniseerimise projekti suurendada kohalike ning 
piiriüleste teenuste ja reisijate arvu. 
Piiriülese äritegevuse arendamine ja koostöö 
Skandinaavia VKE-de vahel 
Sobivaks näiteks hea praktika kohta piiriülese äritege-
vuse arendamise ja VKE-de tugevdamise osas on 
INTERREG IIA programmid, mis katavad piiriäärseid 
alasid Taani, Rootsi ja Soome vahel ning välispiiri äär-
seid alasid Norraga, kus on tegeldud võrgustiku rajami-
se, näituste korraldamise, andmebaasi loomise ja ärite-
gevuse edendamisega. Øresundi piirkonnas Taani-
Rootsi piiril on piiriülese äritegevuse toetamine toonud 
kaasa uute tööstusharude klastrite loomise, sealhulgas 
biotehnoloogia (näit. Medicon Valley) ja toiduainete 
töötlemine (näit. the Øresundi Food Network). 41 pro-
jekti, mis sisaldasid ärivõrgustike loomist, on toonud kaasa umbes 300 täiendava töökoha loomise antud 
piirkonnas. Rootsi-Norra piiriäärsetesse program-
midesse oli erinevate äritegevuse arendamise võr-
gustike kaudu kaasatud üle tuhande firma, sealjuures 
oli üks võrgustik mõeldud naisettevõtjatele. 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 158Efektiivsust mõjutavad faktorid 
Haru A raames olid kõige edukamad programmid 
need, mis ühiselt välja arendatud väikese arvu pi-kaajalise strateegilise fookusega eesmärkide ja 
prioriteetide ümber. Need sisaldasid tavaliselt ka 
ulatuslikku ja tihedat piir iülest partnerlust, niihästi 
ametlikku, mida kajastas programmeerimise ja 
halduse institutsionaalne korraldus, kui ka mitte-
ametlikku. 
Haldussuutlikkus (kaasa arvautd sekretariaadi töö 
tõhusus) on elutähtis, kuid selle tähtsust kaldutak-
se sageli alahindama. Potentsiaalsete vastuvõtjate 
ja projekti edendajate ennetav toetamine on võt-
meks, et luua ja säilitada küllaldane hulk häid, 
ehedaid koostööprojekte ning võtta saavutatud tulemustest maksimum. 
Mõnedes kolmandate maadega piirnevates riikides 
on mitmete erinevate raha stajate (eriti Phare, 
Tacis, Cards, Meda) spetsiifiliste määruste tõttu 
võetud kasutusele keerukad meetmed, mis on vä-
hendanud programmide tõhusust. 
Põhiliseks probleemiks piiriüleste ja riikidevaheliste programmide haldamisel on seadusandlikud ja 
haldusalased reeglid ja traditsioonid, mis on asja-
omastes riikides sageli väga erinevad, keelebar-
jääridest rääkimata. Osalt on INTERREG-i sihiks selliste erinevust ületamine (näit. luues ühiseid 
haldusstruktuure ning ühiseid tehnilisi sekretariaa-
te). Raskused, millega vastamisi seistakse, nõua-vad asjaomastelt liikmesriikidelt ad hoc  seadus-
andlikke meetmeid. Paljud neist meetmetest hõl-mavad mitmeid liikmesriike ja koosnevad mõnedel juhtudel kahepoolsetest kokkulepetest, mõnedel 
juhtudel mitmepoolsetest kokkulepetest, ning kasu-
tavad mõnikord Euroopa Majandushuviühingu lä-henemisviisi. Kuid mitte ükski neist meetmetest ei 
paku piiriülese koostöö rakendamise probleemide-
le üleeuroopalist lahendust. 
URBAN 
Initsiatiiv URBAN katab 44% EL-i elanikkonnast, 
kes elab rohkem kui 50 000 elanikuga linnastutes. 
See võeti kasutusele 1994. aastal pärast mitmeid pilootprojekte ning Euroopa Komisjoni suuniseid 
2000–2006 programmeerimisperioodiks, kus liik-
mesriikidelt nõuti Eesmärk 1 ja 2 programmides eritlise tähelepanu osutamist linnapoliitikale. 
Perioodil 1994–1999 eraldas URBAN 148 miljonit 
eurot aastas linnadega seotud pilootprojektidele 118-s linnas, samal ajal kui ajavahemikuks 2000–
2006 on projektide jaoks 70-s linnas eraldatud um-bes 104 miljonit eurot aastas. Algatus koondab tähelepanu peamiselt väikestele eeslinnadele ning 
keskendutakse mitme inte greeritud programmi ra-
hastamisele, milles kohalik ud kogukonnad aktiiv-
selt osalevad. 
Analüüsid osutavad, on projektid on kaasa toonud 
mõningase elukvaliteedi paranemise 118-s osale-nud eeslinnas, seda tingituna investeeringutest 
ühistransporti, haridusse ja kultuurirajatistesse 
ning suurendades juurdepääsu avalikele teenuste-le, vähendades nii sotsiaalset tõrjutust. Need aita-
sid ka realiseerida asjaomaste piirkondade sise-mist majanduspotentsiaali, m illest tihti said kasu ka 
naaberregioonid. Kasu koordineeritud tegevusest  
linna tasandil 
Magdeburg-Cracaus toetas URBAN väga väikesi fir-
masid, rahastades plaani, millele tavaliselt ei oleks 
saanud ERDF-i finantseerimist taotleda. Samal viisil 
tegeles URBAN selliste probleemidega Hakney bor-
ough of London'is - eriti sotsiaalselt tõrjutud gruppide 
osas, kes ei kuulunud Ida-Londoni Eesmärk 2 pro-
grammi alla. 
Hispaanias oli umbes pooltel URBAN-i programmidel 
paralleelseid sihte Eesmärk 1 ja 2 programmidega ning 
kuues Hispaania linnas olid strateegilised sidemed teiste ühenduse initsiatiividega. Portugalis kavandati 
kõik 6 URBAN-i programmi toetama Eesmärk 1 inves-
teeringuid, eeskätt maanteedesse, keskkonda ja sot-
siaalsesse infrastruktuuri. 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 159URBAN on eriti keskendunud kohaliku sotsiaal-
kapitali loomisele ja parandamisele, mida osalt 
aitab saavutada aktiivse õppimise meetmete lahu-
tamatu komponendina programmidesse lülitami-ne. Lisaks on kohalike kogukondade kaasamine 
aidanud suurendada EL-i struktuuripoliitika näh-
tavust mitmetes linnades kogu EL-is ning ettevõe-tud projektid on inimeste elu otseselt mõjutanud
9.
URBAN aitas kujundada ka linnapoliitikat EL-i liikmesriikides.  
Lisaks on URBAN toiminud taastumise katalüsaa-
torina ning mõnedel juhtudel on tal olnud suur 
võimendav mõju investeeringutele. Näiteks Sak-samaal Rostockis hinnati ühe uuringu käigus, et 
iga URBAN-piirkonda investeeritud euro tekitas 
lisaks 3,9 eurot antud piirkonnas ja selle ümber. 
Samal ajal võib toetuse koondamine väikestele 
aladele piirata selle mõju initsiatiivile kuna tähe-
lepanu alt jäävad välja sellised projektid, mis on suunatud riiklike ja piirkondlike probleemide la-
hendamisele, kaasa arvatud projektid, mis tege-
levad linnade ja neid ümbritsevate maapiirkonda-
de suhetega või konkreetsete tööstusharude 
klastrite loomisega, kui need levivad vahetust lä-
hiümbrusest kaugemale. 
Kuna Eesmärk 1 ja 2 programid pühendavad ka 
märkimisväärseid ressursse linnaprobleemidega 
tegelemisele, tuleb pakutud toetust nendega pa-remini koordineerida, et suurendada kohaloike võimude osalemist programmide ja projektide ka-vandamisse ja juhtimisse, mis puudutavad linnas-
tuid
10 (graafik 4.5).  
ADAPT, EMPLOYMENT ja EQUAL  
Kaks ühenduse algatust, ADAPT ja 
EMPLOYMENT, käivitati 1995. a. toetamaks inim-
ressursside poliitikaid. Uus algatus ʊ EQUAL ʊ
võeti kasutusele käesoleval programmeerimispe-
rioodil, et võidelda diskrimineerimise ja ebaõigla-
se kohtlemise vastu tööturul. EMPLOYMENT ja 
ADAPT said ESF-i kogueelarvest 7,5%. Põhiliselt kaasfinantseerisid neid riikide valitsused, kuigi 
mõningal määral rahastas neid ka erasektor, eriti 
ADAPT-i. Need kaks algatust kokku rahastasid umbes 9300 üksikprojekti ja kaasasid ligi 1,6 
million miljonit inimest. 
ADAPT ja EMPLOYMENT olid eri riikides suuna-
tud kohalike inimeste ja organisatsioonide kaa-
samisele innovaatilistesse programmidesse, mis 
olid kavandatud järgmisel otstarbel:  
x luua kohalikke ja piirkondlikke partnerlussuh-
teid, kaasates asjaga seotud osapooled niihäs-
ti avalikus kui erasektoris, muuta kergemaks integreerumine tööturule ja töökkohtade loo-
mine;
x julgustada ideede ja kogemuste rahvusvahelist 
vahetamist, et parandada programme ja ergu-tada innovatsiooni; 
x toimida muutuste katalüsaatorina, lisada polii-
tikasse ja praktikasse uusi ideid niihästi avali-kus kui erasektoris, levitades selleks projekti 
tulemusi ja demonstreerides nende tähtsust tööturu vajaduste seisukohalt. 
Rahastatud projektides sisaldusid abinõud  kergendamaks kõigile juurdepääsu töö- ja õppi-misvõimalustele, kasutades selleks individuaalse-
tele vajadustele kohandatud "sammhaaval"-
programme; toetus uutele tööhõive allikatele, näi-teks sotsiaalökonoomias; aidata VKE-del turu 
muutusi ette näha ja nendega kohaneda; pakkuda 
01020304050
NL UK ES DE EL15 BE LU EL FR FI IT PT IE AT SE DK01020304050Eesmärk 1
Eesmärk 2% ERDF-ist4.5 Linnade hinnangulised kulutused Eesmärk 1 ja 2 
programmide raames, 2000-2006
Allikas: DG REGIO arvutused
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 160väljaõpet; julgustada paindlikku töökorraldust; 
ning toetada naisi, et aidata neil realiseerida oma 
potentsiaali tööturul ametite ja tegevusharude 
desegregatsiooni teel ning muutes neile kerge-maks ühendada tööd ja perekonnaelu. 
Need algatused on avaldanud mõju mitmel erine-
val viisil. Soomes kasutatakse nn. integreeritud tööhõive mudelit, mis töötati välja 
EMPLOYMENT-i toel, Eesmärk 3 programmides. 
Itaalias on mitmed kohalikud võimud võtnud tarvi-tusele EMPLOYMENT-i lähenemisviisil põhine-
vad poliitikad. Belgias inspireeris 
EMPLOYMENT-i "noorsoostardi" projekt moo-dulmeetodi rakendamist kutseõppes Flaami hari-
dussüsteemis ning Ühendkuningriigis "uue stardi" 
algatuse "mentor"-elementi. Kreekas mõjutasid mitmed innovaatilised projektid poliitikate kujun-
damist puuetega inimestele. 
ADAPT-i puhul viis töökohtade rotatsiooni piloot-
projekt õppepuhkusel olevate töötajate ajutise 
asendamise süseemi kasutuselevõtmiseni Portu-
galis osana tööturu poliitikast. Meetodid oskuste ja võimete arendamiseks, mis töötati välja 
ADAPT-i toel, võeti Rootsis üle riiklikesse 
programmidesse. ADAPT-projektide mõjul hakkasid Austrias ja Itaalias piirkondlikud 
agentuurid tegelema tööhõive küsimustega. 
Prantsusmaal ja Iirimaal on ADAPT-projektide tulemusel hakatud eri organisatsioonide tegevust 
paremini koordineerima. 
Tuginedes nendest kahest ühenduse altatusest 
saadud kogemustele on EQUAL suunatud uute 
vahendite edendamisele võitluseks igasuguse 
diskrimineerimise ja ebavõrdsusega tööturul, tu-geva rõhuasetusega partnerlustele ja riikidevahe-
lisele koostööle ning innovaailiste 
lähenemisviside inkoporeerimisele poliitikasse.  
LEADER
LEADER II kattis rohkem kui 36% EL-i maismaa-
territooriumist ning hõlmas 1994–1999 program-
meerimisperioodil 12% rahvastikust. Peaaegu 1000 organisatsiooni said selle algatuse raames toetust maaelu arendamiseks, kellest üle 90% 
olid kohalikud tegevusgrupid. Struktuurifondide 
panus LEADER II-e oli umbes 300 miljonit eurot aastas kokku 700 miljonist eurost aastas. Raha 
kasutati, et toetada maapiirkondade turismi 
(peamine toetatud tegevusala), VKE-sid, kohalike toodete väljatöötamist ja tehnilist tuge kohalikele 
tegevusgruppidele. Lisaks vahetule toetusele 
mõjutas LEADER II soodsalt: 
x kohalike partnerluste loomist, eriti kohalike 
tegevusgruppide näol, mis on loodud kas piir-
kondlikul alusel või tegevusalast lähtuvalt; 
x altpoolt tuleva algatuse väljatöötamine, mida 
rakendatakse kollektiivselt innovaatilise, mit-mesektorilise ja koordineeritud kohaliku aren-gu strateegia raames; 
x edasist koostööd ja võrkude loomist piirkon-
dade vahel; 
x olemasolevate rahaliste vahendite (niihästi 
struktuurifondidelt kui riiklikest vahenditest) juhtimise detsentraliseerimist. 
LEADER II toetuse vastuvõtjaid oli kaks korda 
rohkem ning kaetud ala 4 korda suurem kui 
LEADER I puhul eelmisel programmeerimispe-rioodil. Need kaks initsiatiivi aitasid luua partner-
luskultuuri ja ergutasid inimesi ning organisat-
sioone kohapeal suhtuma kohalikku arengusse kui enda probleemi, tundes end vastutavana sel-
le eest, mis nende piirkonnas toimub. LEADER-i 
lähenemisviis on võimaldanud kohalikel arengu-strateegiatel paindlikult kohaneda erinevate terri-
toriaalsete tingimustega. Lisaks rõhutati LEADER 
II raames innovatsiooni, mida on sellest saadik laialt rakendatud kui levinud meetodit maaelu 
arenguprobleemide lahendamiseks. 
Üldiselt suhtusid initsiatiivi toetuse vastuvõtjad 
positiivselt ettepanekusse lülituda võrgustikku, 
kuid kogemuste vahetamine toimus peamiselt 
nende vahel, kes juba ennegi kõige aktiivsemalt osalesid. Teisest küljest aitas koostöö tähtsuse 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 161rõhutamine tõsta mitmes maapiirkonnas 
ühisporjektide arvu ning viis umbes 600 sellise 
projekti käivitamiseni, kus oli osavõtjaid eri riiki-
dest
Initsiatiiv julgustas ka mitteametlike võrgustike ja 
kohalike tegevusalade loomist, aidates avada 
uusi alasid ja parandada kohalikku valitsemist, viimast julgustas veelgi enam LEADER-projektide 
juhtimise detsentraliseerimine. Lisaks aitas see 
toetatud aladel arendada kohalikku oskusteavet, mis puutub eesmärkide määratlemisse, planee-
rimismeetoditesse, juhtimisse ja hindamisse. Sel-
lest hoolimata peeti finantside juhtimist tihti jäi-gaks ja bürokraatlikuks, suurelt osalt tingituna 
kolme struktuurifondi olemasolust, millest igaühel 
on oma määrused.
LEADER I ja II kogemusel põhinev LEADER+ 
juhatas 300 miljoni euroga aastas sisse käesole-
va programmeerimisperioodi (2000–2006). Põhi-printsiibid on endised: rõhuasetus on pilootpro-
jektidel, sest kohalikud arengustrateegiad 
kavandatakse eelkõige piiratud arvu teemade ümber ühenduse huvidest lähtuvalt. Partnerluse 
meetodid on paremini määratletud ja koostöö 
tingimusi on lihtsustatud, kuna ühenduse finantseering tuleb ainult EAGGF-ilt.  
Eksperimentaalsed innovaatilised 
tegevusalad: millised on järeldused? 
Esimesed eksperimentaalsed tegevused innovat-
siooni toetamiseks suhtes piirkondliku- ja sot-siaalpoliitikaga käivitati komisjoni poolt aastatel 
1993–94, rajades teed teadmuspõhise majandu-
se arengule piirkondlikul tasandil. Praeguseks on peaaegu kolmandik piirkondlikke võime EL15-s 
formuleerinud regionaalse innovatsiooni stratee-
gia (RIS
11) või regionaalse infoühiskonna initsia-
tiivi12, mille sihiks on töötada välja efektiivsed 
innovaatilised süsteemid ning levitada regionaal-sel tasandil infokommunikatsiooni tehnoloogia 
alast oskusteavet. Algsed eksperimentaalsed 
tegevusalad, mis enamikel juhtudel on kestnud 
mitu aastat, põhinesid nõudlusest lähtuval alt üles planeerimisprotsessil, luues tugevad era- ja riiklikus ühisomandis olevad partnerettevõtted, mille hulka kuulus ettevõtteid, ülikoole, tehnoloo-
giakeskusi ja võimuorganeid kõnealuses piirkon-
nas.
Umbes 30 regiooni toetas klastreid ja ettevõtete 
võrgustikke osana oma tegevuskavast ning tööta-Aluse panemine teadmuspõhisele majan-
dusele Castilla y León'is Hispaanias struk-
tuurifondi toel 
1997. a. valis Euroopa Komisjon Castilla y Leóni, ees-
märk 1 sihtpiirkonna Hispaanias, ette valmistama re-
gionaalset tehnoloogiaplaani (RTP). Eesmärk 1 struk-
tuurifondi programmi kasutati poliitika prioriteetide ja 
antud plaanist uurimis- ja arendustegevuse ning inno-
vatsiooni valdkonnas võrsunud tegevusalade finant-seerimiseks. Plaan lähtus kavatsusest kaasata võimali-
kult palju asjaga seotud organisatsioone ja saavutada 
nendevaheline lai konsensus. Esimesed tulemused on julgustavad: riiklikud kulutused on tõusnud rohkem kui 
11% võrra aastas ja ettevõtete kulutused innovat-
sioonile tõusid rohkem kui 15% võrra 1990ndate aas-
tate teisel poolel; praegu osaleb peaaegu 1400 
ettevõtet (95% neist VKE-d) aktiivselt avaliku sektori 
vahenditest toetatud innovatsiooniprogrammides võr-
reldes vaid 600 ettevõttega 1995. aastal. 
Uurimis- ja arendustegevuse kogukulutused piirkonnas 
tõusid 0,6%-lt mittepõllumajanduslikust kogulisandväär-
tusest aastal 1995 0,9%-ni aastal 2000, samal ajal kui 
kogukululutused innovatsioonile tõusid nende kahe 
aasta jooksul 1,4%-lt 1,7%-le Samal ajal tõusis täis 
töökohaga uurimistegevuses töötavate inimeste ning 
samaväärse tehnilise personali arv 3½-lt igast tuhan-
dest töötajast 5-ni. Piirkonna kulutused uurimis- ja ar-
endustegevusele inimese kohta on nüüd Hispaania 
Eesmärk 1 piirkondades suuruselt teisel kohal ning 
kõigi Hispaania piirkondade arvestuses kaheksandal, vaatamata VKE-de domineerimisele ja põllumajanduse 
ning teiste traditsiooniliste tööstusharude tähtsusele. 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 162ti välja terve rida VKE-dele suunatud ettevõtluse 
tugimeetmeid. Tihti lülitati RIS-i poolt määratletud 
prioriteetsed tegevusalad innovatsiooni toetuseks 
Eesmärk 1 ja 2 programmidesse, mille tulemu-seks olid parema kvaliteediga projektid ning roh-
kem raha avaliku sektori investeeringuteks, sest 
RIS suurendas teadlikkust infoühiskonna ja info-kommunikatsioonitehnoloogia levimise sotsiaal-
sest ja majanduslikust mõjust ning julgustas 
eEuroopa tegevuskavaga seotud projektide välja-töötamist.
ESF-i poolt finantseeritud innovaatilistel tegevus-
aladel oli ka positiivne mõju tööhõivele ja sot-siaalsele kaasatusele. Kohaliku sotsiaalkapitali 
pilootprojekt (ESF-i rahastamine 3,5 miljonit 
eurot aastas) toetas 3350 mikroprojekti, mille raames antud toetusrahade keskmiseks suuru-
seks oli 8000 eurot ning mis jõudsid paljude ini-
mesteni, kes tõenäoliselt muud tüüpi toetust saa-nud ei oleks.
2001. a. juurutati uus ERDF-i innovaatiliste tege-
vusalade süsteem, et toetada ühenduse priori-teete, nagu piirkondliku konkurentsivõime suu-
rendamine, tehnoloogia ja innovatsioon (nagu 
kokku lepitud Lissabonis aastal 2000), uute IT vormide rakendamine (eEuroopa tegevuskava) ja 
säästliku arengu edendamine. Sihiks on kindlus-
tada, et kõigil EL-i piirkondadel oleksid vahendid uute teadmuspõhise majanduse väljaarendamise 
poliitikate uurimiseks, et suurendada innovat-
siooni tähtsust Eesmärk 1 ja 2 programmides. Selle kava raames võisid piirkondlikud võimud 
taotleda kaheaastaste programmide jaoks kuni 3 
miljonit eurot ERDF-i kaasfinantseeringut, mis pidi põhinema tugeval era- ja riiklikus ühisoman-
dis oleval partnerettevõttel, et saavutada erasek-
tori finantseeringu täielik ärakasutamine ning li-sada innovatsioonile strateegiline lähenemisviis. 
Praegu töötab kolm neljandikku liidu piirkonda-
dest selliseid programme välja, mille kogueelarve on peaaegu 1 miljardit eurot ning ERDF rahas-
tamine umbes 400 miljonit eurot. Lisaks on kõigi 
kolme strateegilise teema raames loodud eraldi võrgustikke, kuhu kuulub 40 piirkonda, ning mida juhitakse koostöös komisjoniga, et ergutada kol-lektiivset õppimist ja heade tavade vahetamist.  
Juhtimismeetodite
efektiivsuse parandamine 
Struktuurifondide määruste viimase ülevaatamise 
käigus 1999. a. püüti välja selgitada, milline peaks olema komisjoni ja liikmesriikide roll ja 
vastutus. Eesmärk oli süsteemi lihtsustada ja 
delegeerida rohkem vastutust liikmesriikidele. Ühtlasi püüdis komisjon vähem osaleda 
igapäevases juhtimises.  
Teatud pingeid siiski esineb. Samal ajal kui ko-
misjon peab kulutustest aru andma Euroopa Par-
lamendile ja Nõukogule, vastutavad rahaliste va-
hendite kasutamise eest üha enam liikmesriigid. Tekkinud pinged näitavad selgelt, et fondide juh-
timise protseduur ei ole muutunud lihtsamaks 
ega sujuvamaks.
Hiljuti ettevõetud lihtsustamiskatse
13 püüdis vä-
hendada keerukust ja segadust praeguse struk-
tuurifondide määruse sätete raames, püüdes üht-
lasi parandada koordineerimist ja muuta koostöö 
paindlikumaks. Nüüd tuleb pöörata tähelepanu 
küsimusele, milliseid muutusi tuleks määruses teha, et suurendada efektiivsust, tagada proport-
sionaalsus ja vähendada mittevajalikke protses-
se. Muutused administratiivnõuetes peavad põhi-nema praeguse süsteemi tugevate ja nõrkade 
külgede analüüsil ja olema hoolikalt läbi kaalu-
tud, enne kui hakatakse välja töötama uue fi-nantseerimisperioodi tegevuskava. Selleks kor-
raldas komisjon 2003. a. üle 600 osalejaga semi-
nari, mis oli 2001. a. käivitatud poliitiliste meet-mete tuleviku üle korraldatud laiema debati osa
14.
Põhiprintsiibid  
1988. a. reformiga toodi struktuurifondide ühen-davate põhimõtetena sisse programmplaneerimi-ne, partnerlus, keskendamine ja täiendavus ning 
need on jäänudki fondide juhtimise keskseteks 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 163aspektideks, mille Eesmärk on suurendada nen-
de efektiivsust ja mõju. Välja on arendatud palju 
erinevaid juhtimismeetodeid, mis võtavad arves-
se ka konkreetse liikmesriigi muutuvat institutsio-naalset konteksti ja haldussuutlikkust.  
Programmjuhtimine toob kaasa  
stabiilsuse ja koherentsuse,  kuid vajab ratsionaliseerimist 
Struktuurifondide meetodi peamisi kordaminekuid 
on olnud mitmeaastane kavandamine. Selle mee-todi eelised on aja jooksul saanud üha ilmse-
maks, kuna liikmesriigid suudavad järjest pare-
mini teha plaane mitme aasta peale ette. Prog-rammeerimise järjekindlus ja sidusus alates 
1989. a. on teinud võimalikuks pikaajalise ja stra-
teegiliselt paremini läbimõeldud planeerimise.  
Rahalisest vaatepunktist on mitmeaastane fi-
nantseerimine üheaastasest kindlam ja stabiil-
sem just rahaliste vahendite kättesaadavuse poolest. Eriti oluline on see suuremate infrastruk-
tuuri projektide puhul, mille valmimine võtab mit-
meid aastaid. 
Aja jooksul on välja kujunenud erinevad prog-
rammeerimise aspektid:
x sotsiaal-majandusliku analüüsi ja kvantitatiiv-
sete eesmärkide jaoks baassandmete lülita-
mine programmdokumentidesse, mis teeb 
programmi rakendamise läbipaistvamaks;  
x programmeerimisperioodi pikenemine, mis ka-
jastab mitmeaastaste programmide loomise oskuse pidevat kasvu, tagades ühtlasi, et programmi elluviimine oleks piisavalt paindlik 
ja uute tingimustega kohanev; 
x vähem positiivne on asjaolu, et tuntakse muret 
programmdokumentide kooskõlastamise aeg-luse ja keerukuse pärast, mis tuleneb osaliselt 
programmitäiendi kasutuselevõtmisest. 
Õige tasakaalu leidmine programmide läbipaist-
vuse ja aruandluskohustuse (mis nõuab üksikas-
jalikku teavitamist ja järelvalvemehhanisme) va-hel, programmide sisemise paindlikkuse ja part-
nerlusele komisjoniga strateegilise iseloomu 
andmise vajaduse vahel, et tegevus ei sarnaneks 
"mikrojuhtimisele" ʊ need ülesanded on ühte-
kuuluvuspoliitikale tõsiseks väljakutseks. 
Partnerlus muutub tugevamaks ja 
kaasavamaks 
Partnerlus on ühtekuuluvuspoliitika 15 aasta 
jooksul laienenud ja süvenenud ning on mõnel 
juhul kasvanud struktuurifondide raamest välja, ulatudes teistesse riigi- ja regionaalhalduse vald-
kondadesse. Kui 1988. a. käsitati partnerlust es-
malt komisjoni ja riigi-, regionaal- või kohalike võimude vertikaalse suhtena, siis aja jooksul on 
järjest tugevnenud horisontaalmõõde, mis haarab 
kaasa osapooli nii riiklikul, regionaalsel kui koha-likul tasemel. Tõhusalt toimival partnerlusel on 
palju eeliseid: 
x aitab programmide väljatöötamisel keskenda-
da sekkumismeetmed regiooni või konkreetse 
sihtgrupi vajadustele; 
x stimuleerib ideid projektide jaoks, kui partne-
rid informeerivad üksteist struktuurifondi nõue-tele vastavatest võimalustest; 
x olles kursis programmi toimimisega koha-peal, 
annab selle kohta järelvalveprotsessile infot, aidates sel viisil leida probleemidele lahendu-
si; 
x hindamisel saab kasutada rohkem erinevaid 
vaatepunkte;
x aitab laiemalt levitada infot fondide ja nende 
mõju kohta regioonis. 
Partnerlus jääb fondide juhtimise, järelvalve ja hindamise põhiprintsiibiks ning võib tuua palju kasu, eriti kui osalejate rollid ja vastutus on sel-
gesti määratletud. Territoriaalse tööhõive taga-
mise lepingud on heaks näiteks partnerluse toi-mimise kohta. Need on kiirendanud kohtadel 
arengut ja tööhõivet järgmiste meetmete abil: 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 164x ressursside parem ärakasutamine kohalikul ja 
regionaaltasandil;
x nõudmise ja pakkumise kokkuviimine; 
x halduskattuvuse vähendamine; 
x poliitiliste meetmete selgem defineeritus.  
Aja jooksul on struktuurifondide suuremate prog-
rammidega kaasnenud ka sotsiaalpartnerite suu-rem kaasatus programmide väljatöötamisse ja 
juhtimisse. 2003. a. septembris võttis Euroopa 
Majandus- ja Sotsiaalkomitee esialgse seisukoha partnerluste osa kohta struktuurifondide  raken-
damises, mis soovitas partnerlust tugevdada, kuna see muudab programmid edukamaks, an-des neile suurema õiguspärasuse, tehes nad 
hõlpsamini koordineeritavaks ning suurendades 
nii nende tõhusust kui läbipaistvust. Eriti kerkivad partnerluse eelised esile ESF programmide pu-
hul, kus paljud kohalikud osalejad on otseselt 
kaasa haaratud EL-i rahastatud programmidesse.  
Samal ajal kui ollakse üldiselt nõus, et partnerlus 
muudab struktuurifondide töö tõhusamaks ja mõ-
jukamaks, muudab partnerlus ühtlasi poliitiliste meetmete väljatöötamise ja elluviimise mitmekihi-
lisemaks, mis võib otsustusprotsessi aeglase-
maks muuta. Seega tasakaalustab partnerlusest tulenev lisakeerukus projekteerimise ning raken-
damise paranemise. 
Keskendumine 
Keskendumise Eesmärk on tagada, et struktuuri-
fondide mõju ei killustuks ressursside liigse haju-
tatuse tõttu, olgu siis tegemist geograafilise, fi-nantsilise või poliitiliste prioriteetide hajutatuse-
ga, ning kindlustada ühtlasi abi jõudmine kõigis-
se struktuuriprobleemidega piirkondadesse. 
Struktuurifondide eesmärkide haldusalas olevate 
piirkondade väljavalimisel on kasutatud geograa-
filist planeerimist. Selles vallas on tehtud edu-samme, programmeerimisperioodil 2000–2006 
on keskendamine kõrgem kui kahel eelneval pe-rioodil, 41% EL-i elanikkonnast on kaetud ees-
märkidega 1 ja 2. Sellest hoolimata on Eesmärk 
2 regioonide kindlaksmääramine olnud praegusel 
perioodil vägagi keerukas ning viinud mõningatel juhtudel regioonide killustumise ja ressursside 
hajumiseni. Perioodil 2004 kuni 2006 hõlmatakse 
kõigi 10 uue liikmesriigi piirkonnad Eesmärgiga 1, välja arvatud Praha, Bratislava ja Küpros, kus 
kokku 31% elanikkonnast hõlmatakse Eesmärgi-
ga 2.
Keskendumine poliitilistele prioriteetidele kajas-
tub komisjoni suunistes, mis prioriteetide kind-
laksmääramisel võtavad arvesse transporti, energiat, konkurentsivõimet, inimressursse, 
maapiirkondade arengut ja üha enam ka kesk-
konda puudutavaid küsimusi. Nende suuniste mittesiduv ja kohati laialivalguv iseloom on nende 
mõju vähendanud.
Hoolimata saavutatud edusammudest näitavad 
analüüsid, et mõnikord on struktuurifondid jaotu-
nud liiga hajutatult ja napilt. Vaevalt saab kõik-
võimalikke abikõlblikke meetmeid hõlmavatel programmidel olla olulist mõju, nende juhtimine 
on aga tõenäoliselt keeruline ja kohmakas, hõl-
mates arvukaid rakendusüksusi ja liiga mahukat indikaatorite süsteemi.
Täiendavus 
Täiendavus — põhimõte, et struktuurifonde ei 
tohi kasutada olemasolevate avaliku sektori in-
vesteeringute asemel — on taganud selle, et 
struktuurifondid tõesti suurendavad regionaal-arengu ergutamiseks suunatud vahendeid. On 
leidnud tõestamist, et Eesmärk 1 piirkondades, 
kus investeeritud vahendite suurust on üsna kee-ruline, kuid siiski võimalik kindlaks määrata, on 
sellest põhimõttest kinni peetud. Eesmärkide 2 ja 
3 programmide puhul on täiendavuspõhimõtte rakendamine olnud raskem, eriti Eesmärk 3 pu-
hul- See kahjustab täiendavuse väärtust fondide 
kõikide eesmärkide põhiprintsiibina. 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 165Struktuuripoliitika areng ja  
püüd efektiivsuse poole  
Kogemuste kasvades on asjatundlikkus struktuu-
rifondide programmide rakendamise alal suure-
nenud. Aja jooksul on eeskirjade nõudeid täpsus-
tatud, komisjoni, valitsuse ning piirkondlike asu-tuste roll ja vastutusala täpsemalt määratletud. 
Peamine väljakutse edaspidiseks on õige tasa-
kaalu saavutamine ühelt poolt range juhtimise ja juhtimiskulude ning teiselt poolt programmide 
efektiivsuse vahel. 
Finantsjuhtimine ja finantskontroll  
— õige tasakaal? 
Finantsjuhtimise ja -kontrolli alased eeskirjad on 
aja jooksul märgatavalt karmistunud. Komisjon jääb endiselt aruandekohustuslikuks eelarvepä-
devate institutsioonide ees ning allub struktuuri-
fondide vahendite kulutamisel audiitorite koja 
kontrollile, hoolimata sellest, et on võetud suund 
suuremale vastutuse detsentraliseerimisele liik-
mesriikidele, mis tekitab teatud pingeid nende ja komisjoni rolli vahel.
Lepingu järgi jagavad ühendus ja liikmesriigid 
vastutust EL finantside säilimise eest ning komis-jon on volitatud võitlema pettuse, korruptsiooni ja 
ebaseaduslike mahhinatsioonide vastu, mis mõ-
juvad ühenduse huve kahjustavalt. Detailsete kontrollnõuete kehtestamine perioodi 1994–1999 
keskel viis üldiselt liikmesriikides tõhusama ja 
karmima kontrollsüsteemini, kuigi liikmes-riikidel nagu on näidanud programmi lõppedes ülesker-
kinud probleemid on siiski olnud raske anda ra-
huldavaid garantiisid kogu rakendusperioodiks väljakuulutatud kulutuste põhjendatuse kohta.
Perioodi 2000–2006 kavandades tegi komisjon 
liikmesriikidega koostööd selle nimel, et arenda-da edasi kontrollnõudeid ning selgitada välja 
ühelt poolt korraldusasutuste ja teiselt poolt mak-
seasutuste vastutus. Adekvaatse finantsjuhtimise jaʊ kontrolli tagamiseks väljatöötatud süsteem 
ning eeltoodud printsiibid on laialdaselt aktsep-teeritud, kuigi nõudmiste rakendamisel kuluks ära suurem proportsionaalsus.  
Lisaks sellele põhjustas asjaolu, et komisjon võt-
tis määruse vastu alles hiljuti, tükk aega pärast planeerimisperioodi algust, ning selle kattumine 
eelnenud perioodi lõpuga nõutavate meetmete 
rakendamisel tuntavaid raskusi. Koos uute kulu-kohustuste ja tehtud maksete kohta käivate ees-
kirjade kehtestamisega
15 aitab see asjaolu sele-
tada, miks on 2002. a. lõpuks kogunenud nii palju 
väljamaksmata vahendeid. 
Üldkulutused struktuuriinterventsioonile on 
2003. a. tugevasti kasvanud, ületades esimest korda 2000. a. taseme, kogusumma ulatus 
28,6 miljardi euroni. Selle põhjuseks tundub ole-
vat:  
x reegli n+2 poolt kehtestatud finantsdistsipliini 
lihtsustamiseks kasutusele võetud meetmete 
ja kohtadel tõhusalt käivitatud programmide koosmõju perioodil 2000–2006; 
x väljaandmist ootavate vahendite tunduv vähe-
nemine perioodil 1994–1999. 
Kõige suurem oli väljamakstud vahendite ja väl-
jamaksmist ootavate vahendite suhe Ühtekuulu-
vusfondis, millest maksti välja 100% ja Euroopa Regionaalarengu Fondis, millest maksti väl-
ja 96,5%. 
Kuigi piirkondlikud asutused mõistavad, et kont-
rollmeetmed on mõeldud juhtimise ja valitsemise 
parandamiseks, tunnetatakse nõudmiste rohkust 
siiski koormusena, mille puhul kulud ei õigusta saadud efekti. Jooksval programmeerimispe-
rioodil tajutakse paindlikkuse puudumist, 
eritireegli n+2 puhul (mille järgi tuleb vahendid kahe aasta jooksul ära kasutada või nendest jää-
dakse ilma). Tuntakse muret ka selle üle, et me-
netlused dubleerivad mõttetult oma riigi menetlu-
si. Erilist kriitikat on pälvinud tõsiasi, et uued 
nõuded võeti vastu viimasel hetkel, mis sundis 
regioone juba kindlaksmääratud süsteeme muutma. See viis viivitusteni programmide ra-
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 166kendamisel ning tõi kaasa ahelreaktsiooni, kuna 
reegli n+2 tõttu tekib surve raha lihtsalt ära kulu-
tada, vaatamata kulutuste kvaliteedile ja 
innovatiivsusele. Mõnede liikmesriikide ja regioo-nide järgi on komisjoni poolt nõutud finantsjärele-
valve protseduuride rakendamise kulu liiga kõrge 
võrreldes saadava tuluga. Kulude teema on eriti terav Eesmärk 2 sekkumistre puhul. Nende puhul 
on tõendeid, et rakenduskulud moodustavad suu-
re osa kogukuludest. 
Projektide valimine ja elluviimine 
Projektide väljavalimine kuulub liikmesriigi või 
regiooni pädevusse, välja arvatud mahukad projektid (mille kogumaksumus on perioodil 
2000–2006 üle 50 miljoni euro). Läbiviidud ana-
lüüside kohaselt peeti projektide väljavalimise protseduure üldiselt formaalseks, kuid 
stabiilseks, kusjuures kasutati nii konkurentsi- kui 
järjekorrasüsteemi. Kohati peeti asjaajamist liiga keerukaks, nii et see võib võimalikud taotlejad 
ära hirmutada. Mõningate Eesmärk 1 
programmide puhul täheldati kohati vähest läbipaistvust, Eesmärk 2 regioonides aga 
rakendati formaalseid kriteeriume ning 
professionaalsus ja läbipaistvus suurenesid. Eesmärk 6 regioonides esines seevastu 
projektide väljavalimisel ebaselgust ning osaleja-
te ring oli sageli piiratud, süsteemi uudsuse tõttu 
pühendati paljudel juhtudel projekti arendamisele 
ebapiisavalt tähelepanu.  
Kuigi riiklike vahendite juhtimisstandard on para-
nenud, on ikka veel arenguruumi, eriti suurte in-vesteerimisprojektide valikul ja elluviimisel. Ees-
märk 1 programmide järelhindamise kohaselt lõ-
petati ainult kolmandik projekte algselt planeeri-tud ajaga, kolmandik hilines üle aasta ja kaks 
kolmandikku ületasid eelarve, nendest 20% puhul 
olid kulud 30% esialgselt kavatsetust suuremad. Nende ülekulude põhjustena täheldati puudulikku 
planeerimist, sealhulgas maaomandi küsimuste-
ga mittearvestamist, puudulikku kulude hindamist ja haldusviivitusi. Järelvalvesüsteemide jaoks  
strateegilisema rolli väljaarendamine 
Kuigi järelvalve on süsteemi oluline komponent, 
näitab kogemus, et järelvalvekomiteed kesken-
duvad peamiselt finantsjuhtimisele ning eriti 
struktuurifondide vahendite jaotamisele ning vä-hem strateegilisele juhtimisele. Sellise rõhuase-
tuse tulemusena kasutatakse vahendeid juba 
äraproovitud viisil ning innovatiivsem lähenemine väheneb. Ühtekuuluvuspoliitika tõhustamisel on 
üks väljakutseid järelvalvekomiteede rolli stra-
teegilisemaks muutmine. Selles suhtes on tähtis, et korraldusasutused tunnustaksid järelvalveko-
miteesid partneritena ega peaks neid mujal vas-
tuvõetud otsuste kinnitajateks. 
Struktuurifondide hindamisel on juhitud tähelepa-
nu järelvalve viletsale kvaliteedile perioodil 
1994–1999 ja hoolimata nüüdsest paranemisest rõhutatud vajadust, et järelvalvekomiteed pää-
seksid ligi olulisele infole programmide elluviimi-
se käigu kohta. 
Kuigi järelevalve eeskirju on perioodiks 2000–
2006 karmistatud, rõhutades indikaatorite kasu-
tamise ja eesmärkide püstitamise vajadust, pole probleemid kadunud. Indikaatoreid ei ole sageli 
täpselt defineeritud ning neid on paiguti liiga pal-
ju, eriti väga laiahaardeliste programmide puhul. Peale selle pole järelvalvesüsteemid tihti isegi 
veel kolm aastat pärast tegevuse algust piisavalt 
tegutsemisvõimelised ning olukorda komplitsee-rivad lisaks erinevad ERF, ESF ja EPATF poolt 
esitatavad nõudmised.  
Hindamine
1990. aastatel töötati välja ja arendati edasi 
struktuurifondide hindamisprogramme, mille tu-
lemusena on kasvanud fondide juhtimise 
läbipaistvus ja vastutus. Kui 1988. a. oli põhirõhk fondide tegevuse auditeerimisel, siis aja jooksul 
laienes see ka kulutuste tõhususele. Samal ajal 
kui liikmesriigid järgivad nõuet hinnata fondide kasutamist ning on seda praktikat kohati kasuta-
nud ka muude poliitiliste meetmete puhul, on ra-
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 167kendamisel riigiti ikka veel suuri erinevusi, mis 
kajastavad erinevaid traditsioone ja kultuure.
Varem oli hindamise mõju väike, kuna hindamis-
protsess toimus liiga hilja, et mõjutada võtmeotsusi, mille tarbeks nad pidid infot andma. 
Selle probleemi kõrvaldamiseks on kehtivates 
struktuurifondide määrustes kehtestatud hinda-mistähtajad, mis on seotud tulemusreserviga. 
Komisjon valmistab 2004. a. ette teatise vahe-
hindamise tulemuste ja tulemusreservi eraldami-se kohta. 
Nüüd nõutakse, et eelhindamise viiksid läbi liik-
mesriigid eelnevalt, vahehindamise liikmesriigid koostöös komisjoniga ja järelhindamise komisjon. 
Vahehindamist, millel on tulemuse kasutatavuse 
tagamiseks kindlaksmääratud ajapiirid, peetakse 
kohati liiga jäigaks
16. On avaldatud ka arvamust, 
et järelhindamine kaks aastat pärast program-meerimisperioodi lõppu teeb tulemuste kasutami-se keeruliseks.  
Regioonide ja liikmesriikide suurem kaasatus 
muudab selle protsessi tõenäoliselt efektiivse-maks ning seeläbi ka kasulikumaks ja tähtsa-
maks, mis tähendab, et enam tuleb rõhku aseta-
da piirkondlike ja riiklike vajadustega kohandatud hindamisprogrammide väljatöötamisele.  
Vahehindamise esimesed tulemused 
Vahehindamisele kuulusid perioodi 2000–2006 
kõik struktuurifondide programmid. See protsess 
lõppes enne 2003. a. lõppu. Tulemuste esialgne 
analüüs nendib: 
x 2000. a. tehtud strateegilised valikud on  
osutunud suures osas õigustatuks, eriti rõhu-
asetus Lissaboni prioriteetidele (innovatsioon, infoühiskond ja võrgustikud), selles sfääris  
ulatusid kulutused umbes 60 miljardi euroni  
ehk 30% struktuurifondide mahust. Nendele prioriteetidele tuleb keskenduda veelgi enam, 
eriti mis puudutab innovatsiooni ja lünki võr-
gustikes;  x hoolimata aeglasest käivitumisest on vahendi-
te kulutamine kasvanud ja reegel n+2 tundub 
olevat stimuleerinud programmide kiiremat el-
luviimist. Teatud juhtudel aga tundub reegli liigmehhaaniline rakendamine mõjuvat halva-
valt kvaliteedile ja innovatsioonile;  
x programmide valiku ja elluviimise meetodid on 
võrreldes eelnenutega paranenud, kuid kohati 
on väga bürokraatlik asjaajamine põhjustanud 
tõhususe vähenemist; 
x osaliselt struktuurifondide poolt stimuleeritud 
haldusaspektide ajakohastamisega peavad kaasnema intelligentsed infosüsteemid, mis võimaldaksid juhtidel ja otsustajatel hinnata 
sekkumisi töö käigus ja teha vajadusel paran-
dusi. Laial indikaatorite valikul põhinev järel-valvesüsteem vajab lihtsustamist ja kesken-
damist info strateegilisemale kasutamisele;  
x eesmärkide saavutamise määr on teatud 
programmide puhul suhteliselt kõrge, eriti 
transpordi infrastruktuuri vallas. 
On veel liiga vara otsustamaks, milline on kogu 
perioodi 2000–2006 mõju, kuid Hispaanias hinna-
takse ühenduse abi raamprogrammi alusel aja-
vahemikul 2000–2002 tehtud investeeringute (struktuurifondid pluss riiklikud vahendid) mõju 
0,4%-le SKP-st (ja 2006. aastaks ennustatakse 
see olevat 2,4%).
Tulemusreserv — tasu tehtu eest 
Tulemusreserv on (eriti finantsjärelvalve) heade 
juhtimistavade, tõhusa elluviimise, järelvalve ja hindamise kombinatsioon. Reserv on uuendus, 
sinna suunatakse käimasoleval programmeeri-
misperioodil 4% struktuurifondide vahenditest ja need makstakse välja hiljemalt 31. märtsini 2004 
sõltuvalt programmdokumentides kindlaksmäära-
tud eesmärkide saavutamisest. Eesmärgid on seotud tõhususe (väljundid ja saavutatud tulemu-
sed), finantsaspektide ning juhtimisega. Kuigi 
reservi tuleb veel praktikas katsetada on see esimene samm eesmärkide kaudu juhtimise suu-
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 168nas ning annab esimest korda rahalise stiimuli 
heaks juhtimiseks, mille saavutamine on kahtle-
mata nii liikmesriikide kui regioonide huvides. 
Samal ajal kui juurutatud mehhanismi suhtes on 
avaldatud mõningat kahtlust, eriti tema jäikuse ja 
keerukuse tõttu, on reserv juhtinud tähelepanu 
tähtsatele küsimustele nagu vahendite ammen-damine ning järelvalveks kasutatavate andmete 
kvaliteet. Ühtlasi on avaldatud kahtlust, et kes-
kendumine finantskulutustele võib viia tähelepa-nu kvaliteedilt vahendite paigutamisele.  
Juhtimispraktikate mitmekesisus
Kuigi struktuurifondide meetodeid on kirjeldatud 
unifitseeritutena, näitavad hindamine ja muud 
uuringud, et meetodite osas valitseb suur mitme-
kesisus ning ametiasutuste võime fonde juhtida paraneb pidevalt. Eeskirjades on talletatud pari-
mad meetodid ning iga programmeerimisperioo-
diga arenevad need edasi. Samal ajal on iga liikmesriik läbinud oma arengustaadiumi ja riikide 
võime fondide poliitikat ellu viia on kasvanud.  
Mõned esialgsed tulemused Hispaania Ees-
märk 1 sihtpiirkondades 2000-2002 
xparanenud juurdepääs: ehitati või moderniseeriti 
476 km maanteid või kiirteid ning 173 km raud-
teeliine; ehitati 810 km energia jaotusvõrke; ehi-
tati 250 km gaasijuhtmeid; 
xtootliku keskkonna toetamine: toetati 4600 
VKEd, mille võimendav mõju investeeringutele 
on hinnanguliselt umbes 12,2 miljardit eurot;  
xteadmuspõhise ühiskonna areng: toetati 1503 
uurimiskeskust ja 48 199 uurijat; paigaldati 26 
864 ADSL ühendust; 
xinimressursid: ESF toetas umbes 7 miljonit ini-
mest, kellest 57% osalesid väljaõppes. EL struktuuripoliitika tajumine regioonides 
Kolmandas osas viidatud juhtumiuuringud, mis an-
navad ülevaate regionaalametnike arvamusest EL-i poliitika kohta, tundsid eelkõige huvi nende arvamuse 
vastu struktuurifondide töö kohta. Küsitletud olid ühel 
meelel, et fondide mõju Eesmärk 1 regioonides on positiivne, eriti infrastruktuuri osas ja nendes kohe-
siooniriikides, kus riikliku po liitika ühe ks peaeesmär-
giks oli inimese kohta majandatud SKP lähenemine 
EL-i keskmisele.  
Teistes Eesmärk 1 regioonides (näiteks Flevoland, 
Highland ja Islands) mida rahastati väiksemas ula-tuses, mööndi, et kõblikkus Eesmärk 1 abi jaoks oli 
kasvatanud ka riiklike regionaalpoliitiliste meetmete 
osakaalu.  
Eesmärk 2 regioonides kinnitavad juhtumiuuringud, 
et kohalikul tasemel on väga raske leida sobival tase-
mel andmeid arengute kohta, samuti näitasid uuri-mused, et antud regioonides jäi rahalistest vahenditest 
napiks, et pöörata olukorda kõnealustes piirkondades 
paranemise suunas.  
Eesmärk 2 piirkonnad on sageli need, kus kuhjuvad 
regiooni probleemid, olgu siis tegemist demograafiliste 
trendide, haridustaseme, traditsioonilise tööstuse üm-
berstruktureerimise, töötuse, keskkonna või millegi 
sarnasega. Investeeringud koonduvad tavaliselt re-
giooni teistesse osadesse, nii et abi võib loota ainult 
struktuurifondidelt.  
Sageli koondus tähelepanu struktuurifondide kvalita-
tiivsele, mitte kvantitatiivsele mõjule, eriti regioonides, 
kus fondidelt saadud summad olid suhteliselt väikesed 
kas SKP, investeeringute võ i riigieelarve ga võrreldes. 
Sel juhul olid ühenduse poliitika kõige sagedamini 
mainitud eelisteks partnerlus, programmeerimine ning 
regionaaltasandil järgitav ühtne strateegia. Arvati, et 
see on tugevdanud institutsionaalset suutlikkust ja eelkõige hindamiseks vajalikku kompetentsi, eriti seo-
ses horisontaalteemadega nagu võimaluste võrdsus, 
säästlik areng või innovatsioon. 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 169Struktuurifondide juhtimisel saab eraldada kolme 
peatüüpi:
x äärmiselt tsentraliseeritud lähenemine, mis 
hõlmab peamiselt sektoriprogramme; 
x tsentraliseeritud ja detsentraliseeritud prog-
rammide segu; 
x  detsentraliseeritud lähenemisviis, mida ka-
sutatakse eeskätt piirkondlike programmide 
puhul.
Need süsteemid on aastatega edasi arenenud, 
muutudes sageli tsentraliseeritud variandist se-gavariandiks ja siis detsentraliseerituks. Hinda-
mistulemused näitavad, et tõhusamad on tsentra-
liseeritud või detsentraliseeritud lähenemisviisid, millest viimane kaldub olema tõhusam, kuna sel-
le abil on kergem vastu tulla piirkonna vajaduste-
le.
Tsentraliseeritud lähenemisviis kaldub olema 
efektiivsem kiirema otsustusprotsessi ja suurema 
paindlikkuse tõttu, kuid regionaalvajaduste suh-tes jäigemana kasutab see samas traditsioonili-
semaid protseduure, mis võivad uuenduste mõju 
vähendada. Kui enamik kohesiooniriike ja Lõuna-Itaalia regioonid kasutasid esimesel program-
meerimisperioodil tsentraliseeritud süsteeme,  soovitused on järgmised:  
xsuurem seostatus ja tihedam koostöö nii sise-
miselt (erinevate fondide, komisjoni kontaktpunkti-
de ja valitsusasutuste vahel) kui väliselt (ühendu-
se, riiklike ja regionaalprogrammide 
vahel);
xsubsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtete 
parem rakendamine, mööndes, et regionaal- ja ko-halikud võimud on tavaliselt poliitiliste otsuste te-
gemisel ja nende elluviimisel kõige kompetentse-
mad;
xühendusel põhineva piirkondliku lähenemisviisi 
jätkamine; 
xressursisäästlikkus, kuna ühtekuuluvuspoliitika 
kulutuste vähendamine on vältimatu; 
xsektoriaalpoliitika vahendite suurem kaasamine 
ühtekuuluvuspoliitikasse; 
xasjaajamise ja vastutuse lihtsustamine; 
xregionaalkoostöö tähtsuse suurem tunnustamine integratsiooni saavutamise vahendina. Väljaspool suure autonoomiaga piirkondi ei tundu ühen-duse poliitika rakendamine olevat üldiselt koordineeri-
tud. Samas pidurdab koordinatsioonivõimalusi tugeva 
regionaalse juhtimisstruktuuri puudumine. Peaaegu 
üksmeelselt arvati, et praegune programmeerimispe-
riood on tänu kogemustele koordineeritum kui varase-
mad.
Tugevat kriitikat leidis aga juht imis-, hindamis- ja järelval-
vekulude märgatav kasv programmeerimisperioodil
2000-2006 (üks uurimus mainis kasvu 5 protsendilt 20 protsendini kogukuludest). Rahulolematust avaldati ka 
ühtekuuluvuspoliitika juhtimisprotseduuride keerukusega, 
mis on iga programmeerimisperioodiga kasvanud. Tei-sest küljest nähti koostööd sotsiaalpartnerite, ettevõtete 
ja teiste organisatsioonidega olulise arenguna, mis peaks 
kestma edaspidigi. 
Regioonide komitee ettepanekud struktuurifondide 
juhtimise parandamiseks 
Regioonide komiteel paluti ette valmistada aruanne selle 
kohta, kuidas saaks ühtekuuluvuspoliitika juhtimist lihtsu-
stada pärast 2006. a., kusjuures see raport põhineks 
ulatuslikul ülevaatel kohapeal struktuurifonde haldavatest ametiasutustest. Raporti järelduste üle diskuteeriti 
mais 2003 Leipzigis peetud konverentsil ja need 
esitati Euroopa komisjonile 2003. a. juulis. Komitee 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 170siis hiljem on esile kerkinud detsentraliseeritud 
lähenemine. Vähem ilmne on see Portugalis; 
Itaalia, Hispaania ja Kreeka alustasid detsentrali-
seerimisega perioodil 1994–1999, Iirimaa 2000–2006.
Eesmärk 1 regioonid Ida-Saksamaal ja teistes 
riikides kasutavad aga detsentraliseeritud süs-teemi, mis on küll kohati keerukam, kuid võib 
osutuda siiski efektiivseks.
Struktuurifondide juhtimine Eesmärk 2 regiooni-
des on üldiselt detsentraliseeritud. Isegi tsentrali-
seerimistraditsiooniga riikides nagu Prantsusmaa 
ja Ühendkuningriik on järjest enam antud otsus-tusõigust ja autonoomiat Eesmärk 2 regioonidele. 
Üldisemalt väljendudes on eesmärk 2 program-
mid üha enam integreeritud regionaalpoliitika struktuuridesse. 
Laienemine ja 
ühtekuuluvuspoliitika:
eelseisvad väljakutsed  
Struktuurifondi abi on uutele liikmesriikidele ot-
sustava tähtsusega, et tugevdada oma majan-duslikku konkurentsivõimet ja jõuda järele teiste-
le EL-i liikmesriikidele SKP suhtes ühe inimese 
kohta. Allpool vaadeldakse seniseid kogemusi erinevate ühinemiseelsete fondidega ning tehak-
se mõned järeldused läbirääkimistest, mis puu-
dutavad riiklikke arengukavasid ja struktuurifon-dide rakendusprogramme aastateks 2004–2006. 
Ühinemiseelsete fondide kogemus  
Ajavahemikus 2000–2006 toetab EL liituvaid riike umbes 3 miljardi euroga aastas. See raha tuleb kolmest erinevast allikast: ISPA (ühinemiseelse 
struktuuripoliitika rahastamisvahend), mis rahas-
tab transpordi- ja keskkonnaalaseid projekte; SAPARD (spetsiaalne abiprogramm põllumajan-
duse ja maaelu arengu toetamiseks), ja PHARE 
programm, mis finantseerib institutsionaalse ja haldussuutlikkuse tugevdamist ühinemiseks ette-valmistumisel.
Ühinemiseelne abi oli mõeldud asjaosalistele rii-
kidele osaliselt harjutamiseks, kuidas rahalisi va-hendeid efektiivselt kasutada enne, kui ühinemis-
järgselt on võimalik saada palju suuremaid sum-
masid. Seetõttu eeldati, et nad töötaksid välja institutsioonilised meetmed, mis kõige paremini 
kajastaksid kohalikke olusid ja vajadusi ning sa-
mal ajal oleksid kooskõlas ka EL-i standarditega 
riiklike vahendite juhtimisel. 
PHARE
Alates 2000. aastast on PHARE programmi ees-
märgiks aidata liituvaid riike ühinemiseks ette-
valmistumisel. Selleks suurendati aastast eelar-
vet 1,6 miljardi euroni ja keskenduti kolmele prio-riteetsele valdkonnale: 
x institutsioonide ülesehitamine (30%),  
x investeeringud regulatiivsesse infrastruktuuri, 
et kindlustada vastavus acquis commu-
nautaire ' le (35%),
x abi majanduslikule ja sotsiaalsele ühtekuulu-
vusele (35%). 
Pärast seda kui 10 uut liikmesriiki ühinevad EL-
iga 2004. a. maikuus, saavad nad veel vähemalt kolme aasta jooksul toetust PHARE programmi 
kaudu, Bulgaaria ja Rumeenia jaoks võib prog-
ramm jätkuda veelgi kauem. 
ISPA
ISPA vastab suures ulatuses Ühtekuuluvusfondi-
le ning toetab investeeringuid transpordisüstee-
midesse ja keskkonna infrastruktuuri, millest mõ-lemad olid jäetud hooletusse aastakümneteks 
enne üleminekuperioodi algust ja kumbki neist ei 
vasta kaasaegse majanduse vajadustele. Trans-pordi osas on prioriteet antud peamistele mars-
ruutidele, mis on määratletud transpordi infra-
struktuuri vajaduste hindamisanalüüsis (TINA) 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 171ning mis ühendavad liituvaid riike praeguste liik-
mesriikidega. Keskkonna parandamises on pea-
tähelepanu veevarustusel ning reovee ja tahkete 
jäätmete töötlemisel.  
Abi, mille kogumahuks on enam kui 1 miljard 
eurot aastas, antakse ainult projektidele maksu-
musega vähemalt 5 miljonit eurot. Kahel esime-sel aastal ʊ 2000 ja 2001 ʊ tehti suuri jõupingu-
tusi, et valmistada ette abiõiguslikke projekte ja administratiivseid struktuure, mis on rakendami-seks vajalikud. 2000. aasta lõpuks oli lkmisjoni 
poolt heaks kiidetud 249 projekti, milles ISPA 
finantseerimine ulatus 3,2 miljardi euroni. Projek-tid jagunesid enam-vähem võrdselt transpordi ja 
keskkonna vahel, transpordi osas maanteede ja 
raudteede vahel. Enamuse projektide eesmärgiks oli olemasoleva infrastruktuuri renoveerimine ja 
moderniseerimine.  
Üha rohkem olid riigid valinud projekte, mis olid 
kooskõlas rahvusliku transpordi- ja keskkonna-
strateegiaga, et kõige paremini ära kasutada 
olemasolevad piiratud ressursid.
ISPA on panustanud ka oskusteabe ja haldus-
suutlikkuse rajamisse, toetades tehnilise abiga 
koolitust mitmes valdkonnas ʊ hankeprotse-
duurid, finantsjuhtimine, projektide ettevalmista-
mine, tehnilise dokumentatsiooni ettevalmistami-
ne, tasuvusanalüüs ja komisjoni edasiarendatud detsentraliseeritud rakendussüsteemi (EDIS) ka-
sutamine.
SAPARD
SAPARD eraldab aastas 500 miljonit eurot, et 
aidata liituvatel riikidel täita acquis 
communautaire ’i Euroopa ühtse põllumajandus-
poliitika (CAP) suhtes ning restruktureerida põl-lumajandussektor ja maapiirkonnad. Abi rajaneb 
riikide poolt koostatud arenguplaanidel, mis si-saldavad piiratud arvu meetmeid nagu abinõud 
kvaliteedi parandamiseks, veterinaar- ja fütosani-
taarkontroll või tootjarühmade ja maakatastrite asutamised. Erinevatele meetmetele antava abi 
suhe varieerub riikide vahel, kuigi suur osa inves-teeringutest läheb töötlemisse ja turustamisse 
(26% kogumahust) ning põllumajandusettevõte-
tele ja maaelu infrastruktuuri (veel ca 20%). 
Vaatamata aeglasele rakendumisele
17 on 
SAPARD-il olnud liituvates riikides positiivne mõ-
ju, julgustades neid looma finantsstruktuure ja 
kontrollsüsteeme sarnaselt praegustes liikmesrii-kides olevatega, seega aidates rajada haldus-
suutlikkust. 
Riiklike arengukavade õppetunnid 
Ülemineku väljakutse 
Esimene programmiline ajavahemik, mil liituvatel 
riikidel on õigus saada struktuurifondide abi, on 
suhteliselt lühike, hõlmates aastaid 2004–2006. See aeg annab nii võimaluse määratleda sidus 
regionaalne arengustrateegia kui ka väljakutse 
integreerida EL-i struktuuripoliitika printsiibid oma riikliku poliitika võrgustikku ning luua sobivad 
mehhanismid selle elluviimiseks. 
On jõutud kokkuleppele, et esimesel lühikesel 
planeerimisajal keskendatakse struktuuriline sek-
kumine piiratud arvule prioriteetsetele aladele, et 
saavutada maksimaalne efekt ja lihtsustada ra-kendamist. Neljas suuremas uues liikmesriigis 
(Poola, Ungari, Tšehhi ja Slovakkia) toimub abis-
tamine ühenduse abi raamprogrammi kaudu koos rakenduskavadega; teistes riikides ühtse prog-
rammdokumendi kaudu. 
Toetuse kogumaht koos Ühtekuuluvusfondist 
saadava abiga moodustab 1999. a. hindade juu-
res üle 7,3 miljardi euro aastas. See suureneb 
koos valitsustepoolse kaasfinantseerimisega, mis olemasoleva taseme juures kujutab endast kaa-
lukat tõusu ning esitab uued väljakutsed riigieel-
arvetele, mis mitmes riigis on juba niigi majan-dusliku surutise all tingituna viimaste aastate 
suhteliselt aeglasest majanduskasvust. (Tabel 
A4.11).
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 172Arengustrateegiad 
Kõikide liituvate riikide peaeesmärgiks on saavu-
tada ja säilitada majandusarengu kõrged näita-jad, et tõsta elatustaset ja tööhõive taset. Riikli-
kud arengukavad erinevad märgatavalt abi jaotu-
se suhtes sekkumispiirkondadele, peegeldades erinevaid sotsiaalseid ja majanduslikke tingimusi 
ning märgatavaid eelistusi. See osa finantseerin-
gutest, mis suunatakse infrastruktuuri investee-ringutesse, varieerub seetõttu 19%-lt Sloveenias 
78%-ni Küprosel; investeeringud haridusse, koo-
litusse ja teistesse programmidesse ulatuvad 14%-lt Maltal 28%-ni Sloveenias ning investee-
ringud tootmisse 14%-lt Tšehhi 54%-ni Slovee-
nias, millest suurem osa läheb väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele. 
Riikide poolt koostatud programmdokumendid 
määravad kindlaks ja on suunatud mõnedele peamistele arenguvajadustele, mis on tähtis, kui 
arvestada, et struktuurifondide ja riigi kaasfinant-
seerimine nendele ulatub tõenäoliselt umbes 25%-ni kõikidest riiklikest kulutustest, mis tehak-
se struktuuriinvesteeringutele. Dokumentides 
esiletoodud üldine lähenemine kasvule on koos-kõlas Lissaboni strateegiaga. Poolas, Ungaris ja 
Tšehhi on koostatud regionaalarengu rakendus-
kavad, mille täitmise eest vastutavad ühiselt kesk- ja piirkondlikud ametkonnad, kelle kätte on 
antud kaalukas osa üldisest eelarvest.
Enamike riikide programmid määravad ära siiski 
suure hulga erinevaid sekkumisvaldkondi ning 
liiga tihti puudub neil kindel fookus ja strateegili-
ne nägemus. Praeguste liikmesriikide kogemus näitab, et juhul kui vead ei ole parandatud, ras-
kendab see programmide rakendamist ning vä-
hendab nende mõju ja jätkusuutlikkust.  
Kasutatud analüütilised meetodid ja informat-
siooniallikad vajavad ka edasiarendamist, et ta-
gada kvaliteetsemad programmid pärast 2006 aastat. Paljude programmide jaoks on olemas 
vaid piiratud analüüsid struktuurifondide ja riiklike 
poliitikate vastasmõju kohta, samas ei ole selli-sed horisontaalteemad nagu keskkond ja võrd-sed võimalused piisavalt integreeritud.
Kõikides riikides toetasid programmide sõnasta-
mist eelnevad analüüsid nende mõju kohta,  mille enamasti viisid läbi välisekspertide töörüh-
mad. Vastavalt nendele analüüsidele aitavad 
ühenduse abi raamprogrammid tõsta SKP-d hin-nanguliselt 4% võrra Ungaris ja veidi rohkem kui 
3% võrra Poolas, kui võtta arvesse kordisti mõju 
(s.t. SKP on selles ulatuses suurem kui ta muidu oleks olnud), samal ajal kui investeeringute maht 
Ungaris tõuseb hinnanguliselt 8% võrra SKP-st ja 
töötus Poolas väheneb peaaegu 2% tööjõust aastaks 2007.  
Rakendamise väljakutse 
Struktuurifondid nõuavad hoolikat ettevalmistus-
tööd, et rajada vajalik haldusstruktuur ja luua 
meetmed saadava finantseeringu juhtimiseks. 
Nende ettevalmistustega alustati mõni aeg tagasi ühinemislepingute läbirääkimiste käigus.  
Ettevalmistusperioodil on liituvad riigid saavuta-
nud silmnähtavat edu, rajades palju tõhusama koostöö haldusorganite erinevate osade vahel. 
See toob kaasa paremini koordineeritud ja efek-
tiivsemad programmid. Ulatuslikke jõupingutusi on tehtud personali koolitamisel, eriti vastavates 
ministeeriumides ja rakendusagentuurides, samal 
ajal kui edusamme on tehtud paljudes piirkondli-kes ja kohalikes asutustes. Struktuurifondide ra-
kendamine puudutab siiski liituvate riikide erine-
vaid haldusüksusi, alates keskvalitsuste stratee-gilistest planeerimisüksustest kuni kohalike 
omavalitusteni, kes vastutavad üksikute 
projektide valiku eest. Haldussuutlikkuse küsimus jääb tõenäoliselt ajavahemikul 2004–2006 ja ka 
pärast seda tähtsaimaks mureobjektiks. Selle 
edasine kindlustamine, mis osaliselt kaasneb kogemuste lisandumisega, on vajalik tingimus 
programmide elluviimise edasiseks 
detsentraliseerimiseks pärast aastat 2006.  
Kokkuvõtteks võib öelda, et programmidokumen-
tatsioon ja kavandatav tegevus peegeldavad pe-
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 173rioodi 2004–2006 üleminekuiseloomu, rajades 
teed edasistele strateegiatele ja struktuuridele, et 
neid järgneva programmeerimisperioodi jooksul 
rakendada. 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 174Eelseisev väljakutse liituvatele riikidele 
Vaatamata kiusatusele pidada liituvaid riike üheks ma-
jandusüksuseks ühesuguste omaduste ja probleemi-
dega, on see reaalsusest siiski kaugel. Kuigi pea igal 
pool on väga erinevaid ja teravaid struktuuriprobleeme, 
eriti baasinfrastruktuuri osas, mis on kulunud, igane-nud või puudub üldse, erineb probleemide iseloom ja 
ulatus olulisel määral riikide ja piirkondade vahel. See 
kajastub SKP erinevuses ühe inimese kohta, mis on 
suurem kui erinevused praeguse EL15 riikide ja piir-
kondade vahel. Täpsemalt öeldes kalduvad mitmesu-
gused erinevused olema suuremad kui praegustes Eesmärk 1 piirkondades. See on tähtis struktuuripoliiti-
ka kujundamisel. Eesmärgiks peab olema püüda igas 
piirkonnas kindlaks määrata kõige suuremad puudu-jäägid, mis piiravad konkurentsivõimet ja peletavad 
eemale investeeringud, ning lahendada need esmajär-
jekorras, et saavutada võimalikult ruttu kiire majandus-
kasv.  
Peal selle kalduvad piirkondlikud erinevused pigem 
suurenema kui vähenema, sest areng on koondunud suurematesse linnadesse ja nende ümber, eriti pealin-
nade puhul, mis on uute tegevusalade, eriti teenuste 
kasvu tulipunktiks. Seda tendentsi võimendab välis-
maiste otseinvesteeringute paralleelne koondumine 
samadesse piirkondadesse, mille põhjuseks on seal 
olemasolevad teenused, rajatised ja tööoskused. 
Kuid kõigis riikides on aga suuresti puudus ühendus-
teedest. Selle tagajärjel on edasi-tagasi reisimise tase, 
isegi pealinnadesse, oluliselt väiksem kui praegustes 
liikmesriikides (alla kolmandiku sellest). Ühenduste pa-
randamine peab olema peamiseks eesmärgiks mitte 
ainult arengu võimaldamiseks, vaid ka edendamaks 
kaubavahetuse laienemist piirkondade ja riikide vahel. 
Praegu jääb kaubavahetus uute liikmesriikide vahel 
loiuks vaatamata sellele, et nad on sobivad äripartnerid ja seda on vaja tunduvalt laiendada, et toetada nende 
ühist majanduskasvu. Kuigi kavandatav üleeuroopalise 
transpordivõrgu laiendamine on neile kasulik, on ka-
vandatud uued marsruudid mõeldud pigem nende rii-
kide ühendamiseks praeguste liikmesriikidega kui üks-
teisega.Laialdasema kasvustruktuuri saavutamist piirab suh-
teliselt madal rahvastikutihedus paljudes piirkondades ja ükskõik millise suurusega linnade puudumine, mis 
võiksid ligi meelitada investeeringuid ja toimida kui ma-
jandusarengu keskustena. Ainult Poolas on mitu suur-
linna (rohkem kui 250 000 elanikku), mis võiksid lisaks 
pealinnale täita kasvupooluste funktsiooni. Uute liik-
mesriikide NUTS 2 41-st piirkonnast kaheksas (viis Poolas, kaks Slovakkias ja üks Tšehhi) ei ole linnu, mil-
le elanike arv oleks rohkem kui 100 000 ning suurem 
osa rahvastikust elab linnades või külades, mille rah-vaarv on alla 20 000 inimese. Selline asulate struktuur 
koos valitseva majandusliku aktiivsusega on arengut 
piirav, kui ei ole häid ühendusteid linnade vahel, et ini-
mestel oleks lihtne ühest kohast teise reisida ʊ kas 
siis tööle või teenuste ja rajatiste kasutamiseks, mis võiksid olla mitmete väikeste linnade jaoks ühised. 
Kuigi pidevaks arenguks on vajalik transpordivõrkude 
täiustamine, tuleb seda teostada ilma keskkonda liig-
selt kahjustamata. Tööstusliku tegevuse poolt tekitatud 
kahjude eiramine aastakümnete jooksul on meile juba 
pärandanud halvas seisukorras olevad alad. Arvesta-
des kiirteede puudumist ja maanteede üldiselt kehva olukorda, peab iga transpordialane uutmispoliitika si-
saldama suhteliselt ulatuslikku programmi uute maan-
teede rajamiseks ja olemasolevate laiendamiseks. Ent 
keskkonnaalased ja ummikutega seotud kaalutlused 
tähendavad seda, et paralleelselt on vaja tugevdada 
ka raudteevõrku, et piirata liikluse nihkumist raudteelt 
maanteele. See tähendab rööbaste olukorra paranda-
mist, elektrifitseerimist ja kaherööpmeliste raudteeliini-
de arvu suurendamist, tagades ühtlasi riikidevaheline koostalitlusvõime (täielikult standardiseerides raudtee-
de rööpavahed ja elektrivarustussüsteemid). See tä-
hendab ka, et laabuvat transpordipoliitikat kavandades 
tuleb igati arvestada kohaliku eripäraga paljudes prae-
gustes liikmesriikides see puudub ning saavutada see-
läbi konkreetse piirkonna arengueesmärgid, viies sa-
mal ajal keskkonnakahjustused miinimumini. 
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 175Kuid ainult uuendustest transpordi alal ei piisa. Need 
peavad olema sidusa arengupoliitika osaks, mis peab 
põhjendatult tähtsaks hariduse ja koolitussüsteemide 
uutmist, et need oleksid kooskõlas tööturu vajaduste-
ga, mis nagu transpordivajadusedki kalduvad piirkonni-
ti erinema, peegeldades niiviisi majandusliku aktiivsuse 
mudelit. Kuigi koolitustasemed on näiliselt kõrged sel-
les mõttes, et rohkem tööealisi inimesi kui EL15-s 
omavad põhikoolituse kõrval veel teisi oskusi, ei val-mista haridus- ja koolitusprogrammid noori ette töö-
tamiseks uues esile kerkivas majanduskeskkonnas. 
Veelgi enam, suhteliselt vähe on juba tööl käivaid ini-
mesi, kes jätkavad kolmanda taseme hariduse oman-
damist; jätkuõppe võimalused – elukestev õpe – on pii-
ratud.  
Sama tähtsad on investeeringud tootmisse, eriti arves-
tades laiaulatuslikke muudatusi tootmisstruktuuris, mis 
jällegi varieeruvad riikide vahel, peegeldades valitsevat 
mudelit. (Põllumajandusse on haaratud 19% töötavast 
elanikkonnast Leedus ja Poolas, 5% Tšehhi; 17% töö-
hõive määrast on seotud ettevõtluse ja finantsteenus-tega Prahas ja Bratislavas, 3% mõnedes Poola piir-
kondades.). Toetust äriinvesteeringuteks on siiski ras-
ke efektiivselt organiseerida keskkonnas, kus enamik 
firmadest laienevas teenindussektoris on ikka veel vä-
ga väikesed (alla 10 inimese) ja kus suuresti puuduvad 
äriteenused. Seda eriti piirkondades, kus teenindus-sektor on kõige vähem arenenud ja vajadus ümberkor-
ralduste järele kõige suurem. 
Tähtsaks aspektiks ettevõtlusele antava toetuse osas 
peaks olema innovaatiliste tootmisvõimsuste laienda-
miseks antav abi koos nõustamisteenuste ja finants-
abiga ettevõtluse arendamiseks. Jällegi erineb vajadus 
selle järele piirkonniti, kajastades erinevusi uurimis- ja 
arendustegevusele tehtavate kulutuste mahus, uuri-
miskeskuste olemasolu ning nende ja kohaliku ettevõt-
luse vaheliste sidemete ulatust. (Kulutused uurimis- ja 
arendustegevusele varieeruvad alates 1,5% SKP-st 
Sloveenias kuni alla 0,5% SKP-st Lätis, Bulgaarias ja Rumeenias ning ainult umbes 0,2% või vähem mitmes 
Poola, Ungari ja Bulgaaria piirkonnas, samal ajal kui 
Prahat ümbritsevas Stredni Cechy's on see näitaja 
peaaegu 4%.)  Struktuuriliste vajaduste kindlaksmääramine on siiski 
ainult esimene samm regionaalse arengustrateegia 
formuleerimisel. Kõiki neid vajadusi ei saa püüda la-hendada samaaegselt. Sama tähtis on kindlaks mää-
rata prioriteetsed tegevusvaldkonnad, piiritleda inves-
teerimisprojektide teostamise järjekord, arvestades pi-kaajalist majanduslikku arenguteed, mida kõnealuses 
piirkonnas kavatsetakse järgida ning võttes piisavalt 
arvesse ka nendevahelist vastasmõju, et maksimeeri-
da nende mõju majanduskasvule.  
Kõigi riikide (eriti suuremate) direktiivorganid on raske 
valiku ees mil määral tuleks struktuuriabi koondada 
peamistesse kasvukeskustesse, kus investeeringutelt 
saadav tulu on tõenäoliselt kõige kiiremini saavutatav, 
ning kuidas tuleks abi piirkondade vahel vastavalt va-
jadusele hajutada. Juba kõige konkurentsivõimelise-
mate piirkondade tugevdamine võiks anda parima 
võimaluse saavutada lühikese ajaga kiire majandus-kasv; kui eraldada abi vastavalt vajadusele, võib suu-
rema tõenäosusega parandada sisemist ühtekuuluvust 
ja kindlustada tasakaalustatud areng pikemas perspek-tiivis. Valik on keeruline ühelt poolt seetõttu, et nõrge-
mad piirkonnad vajavad tõenäoliselt infrastruktuuri mii-
nimumtaset ja teisi kapitali liike, et esimest tüüpi stra-
teegiast pikemas perspektiivis märgatavat kasu saada. 
See eeldab, et nende vajadusi ei saa isegi lühiajaliselt 
eirata. Teisest küljest tuleb arvestada administratiivse-te piirangutega, mis kehtivad suuremahulise abi pais-
kamisel kõige vähemarenenud piirkondadesse. 
Viimast asjaolu ei saa ignoreerida. Peab tunnistama, et 
regionaalset arengupoliitikat teostatakse keskkonnas, 
kus haldussuutlikkus selle kavandamiseks ja juh-
timiseks on küsitav, kogemused ja vilumused struktuu-
riprobleemide lahendamiseks on puudulikud ning kus 
puuduvad koordineerimisvahendid erinevate asja-
omaste võimuorganite vahel. See takistab paratamatult programmide rakendamist. See tähendab, et struktuu-
riinvesteeringute finantseerimine tuleb kombineerida 
jätkuva toetusega töökorralduse parandamiseks koha-peal, personali koolitamiseks ning tõhusate vahendite 
väljatöötamiseks juhtimis-, koordinatsiooni-, kontroll- ja 
hindamisprogrammide jaoks, seda eriti piirkondlikul ta-
sandil.  
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 176Arutelu ühtekuuluvuspoliitika 
tulevikust
Komisjon algatas arutelu ühtekuuluvuspoliitika tu-
levikust juba 2001. a. alguse s. Sellesse arutellu oli 
haaratud ka volinikest k oosnev kolleegium. Komis-
joni president ja mõned volinikud osalesid mitmetel konverentsidel. Kolleegiumit on kursis hoitud kõigi 
arutelu käigus üles kerkinud küsimustega rea aru-
annete kaudu, mis ta selle aja jooksul vastu on võtnud.  
31. jaanuaril 2001. a. võttis komisjon vastu teise 
aruande majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse kohta [COM(2001) 24 final]. Aruanne analüüsis 
esimest korda laienemisest tingitud väljakutseid ja 
avas arutelu ühtekuuluvuspoliitika piirjoontest pä-rast aastat 2006.  
21. ja 22. mail 2001. a. pidas komisjon teise Eu-
roopa foorumi ühtekuuluvuse alal, kus oli arvukalt osalejaid (peaaegu 2 000 registreerunut ja 1 700 
teisi kohalolnuid) ning väga kõrgetasemeline poliiti-
line osavõtt.  
11. juunil 2001. a. “üldasjade” istungil täheldas 
komisjon praeguste ja tulevaste liikmesriikide mu-
ret, eriti Hispaania dele gatsiooni poolt esitatud 
memorandumis, mõjude kohta, mida laienemine 
avaldab majanduslikule ja sotsiaalsele ühtekuulu-
vusele. Komisjon teatas ka, et jätkab oma tööd ja annab nõukogule regulaarselt aru. Ta valmistab 
ette kolmanda ühtekuuluvusaruande, pidades sil-
mas, et teeb asjakohaseid ettepanekuid ühtekuu-luvuspoliitika kohta pärast aastat 2006. 
Mitmed liikmesriigid, piirkondade ja linnade esinda-
jad ning sotsiaalpartnerid avaldasid kiiresti arva-must arutelul olnud küsimuste kohta. Vastavalt 
juunis 2001 võetud kohustusele, võttis komisjon 
vastu kaks arenguaruannet majandusliku ja sot-siaalse ühtekuuluvuse kohta – 30. jaanuaril 2002. 
a. [COM(2002) 46 final] ja  30. jaanuaril 2003. a. 
[COM(2003) 34 final]. Nendes dokumentides 
uuendati andmed, mis olid esitatud teises ühtekuu-
luvusaruandes (jaanuar 2001), eriti majanduslike ja 
sotsiaalsete erinevuste kohta piirkondade vahel.  Komisjon pidas arvukalt arutelusid, kus osalesid paljud selle valdkonna eest vastutavad isikud liik-
mesriikidest, piirkondadest ning linnadest:  
x 26. ja 27. mail 2002. a. umbes 600 osavõtjaga 
seminar liidu piirkondlikest põhieesmärkidest;  
x 8. ja 9. juulil 2002. a. seminar linnastutest; 
x 30. septembril 2002. a. seminar tööhõive ja sot-
siaalse ühtekuuluvuse prioriteetidest;  
x 9. oktoobril 2002. a. regionaalministrite kohtu-
mine, kus jõuti üldkokkuleppele struktuurifondi-
de rakendamise lihtsustamises ajavahemikus 
2000–2006;  
x 17. ja 18. oktoobril 2 002. a. mägipiirkondade 
seminar;  
x 3. ja 4. märtsil 2003. a. struktuurifondide edasi-
se juhtimise seminar;  
x 8. juulil 2003. a. konverents “Ühtekuuluvus ja 
põhiseadus: piirkondade roll ja vastutus”, kus 
osales üle 180 piirkondlik u tegevjuhi ning vali-
tud kohaliku/piirkondliku esindaja liikmesriiki-
dest ja liituvatest riikidest;  
x 13. novembril 2003. a. maaelu arengupoliitika 
konverents Salzburgis 
Hiljuti on komisjoni regionaalpoliitika peadirekto-
raat pannud oma kodulehekuljele välja kõik kaas-tööd, mis on saadud ühenduse institutsioonidest, 
liikmesriikidest, uutest liikmesriikidest, piirkonda-
dest, linnadest, piirkondlikelt organisatsioonidelt, sotsiaalpartneritelt ja uurimisinstituutidest: 
http://europa.EL.int/comm/regional_policy/debate/r
eflex_en.htm  
Seal on juurdepääs rohkem kui sajale kaastööle, 
mis on saadud enamasti aruteludest, seminaridelt, 
ministeeriumide vahelistest allkomiteedest ja eri-
nevatest uurimustest. Koos esindavad nad seninä-
gematut kollektiivset püüdlust arutleda liidu poliiti-
ka ühe valdkonna üle.  
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 177Komisjoni esindajad on osa võtnud sadadest sel-
lealastest kohtumistest, konverentsidest ja semina-
ridest, mida on peetud üle kogu liidu. Komisjon on 
ka vastu võtnud sadu delegatsioone, et arutada asjassepuutuvaid küsimusi. 
Kolm regionaalministrite mitteametlikku kohtumist 
korraldati Belgia eesistumisel (Namur, 13. ja 14. juuli 2001), Kreeka eesistumisel (Chalkidike, 
16. mai 2003) ja Itaalia eesistumisel (Rooma, 
20. oktoober 2003). Veel üks ministrite kohtumine toimub Iirimaa eesistumisel 27. ja 28. veebruaril 
2004. a. 
Sisukas arutelu on toimunud ka Euroopa Parla-
mendis, mis on lõppenud mitmete ühtekuuluvuspo-
liitikat puudutavate resolutsioonide vastuvõtmise-
ga, nagu:  
x 7. november 2002. a. resolutsioon Schroedteri 
ettekande kohta (Roheliste partei, Saksamaa);  
x 3. septembril 2003. a. resolutsioonid Mastoraki-
se ettekande (Euroopa sotsialistide partei, 
Kreeka) ja Pomes Ruizi ettekande kohta (Eu-
roopa Rahvapartei, Hispaania). Regioonide komitee võttis 5.  ja 6. mail 2003. a. 
Leipzigis vastu deklaratsiooni, kutsudes Euroopa 
asutusi tugevdama EL-i regionaalarengu poliitikat. 
Komitee võttis vastu ka kaks tähtsat arvamust sel-les küsimuses 2. juulil 2003:  
x Schneideri ettekanne teise majandusliku ja sot-
siaalse ühtekuuluvuse arenguaruande kohta;  
x Mr. Fitto (Euroopa rahvapartei, Itaalia) ja Mr. 
Van Cauwenberghe (Euroopa sotsialistide par-
tei, Belgia) ühine maa ilmavaateline ettekanne 
struktuurifondide valitsemise ja lihtsustamise 
kohta pärast 2006. aastat. 
Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee on samuti 
panustanud arutellu ühtekuuluvuspoliitika tulevi-
kust, võttes 25. septembril 2003 vastu arvamused 
kahe arenguaruande kohta ja kaks uurimuslikku 
arvamust: 
x Barros Vale aruanne “Partnerlus struktuurifon-
dide rakendamiseks”;  
x Dassise aruanne “Ühenduse teiste poliitikate 
toetus majanduslikule ja  sotsiaalsele ühtekuu-
luvusele”. 
1  Välja arvatud Taani ja Luksemburg ning Ühendkuningriik, mille kohta rahudav info ei ole veel saabunud. 
2  Põhilised vahendid, mille abil EIB regionaalarengut toetab, on üksiklaenud suurte projektide või programmide jaoks, ning glo baal-
sed laenud väiksemate projektide finantsvahendajatele. Euroopa Investeerimisfond (EIF) investeerib VKE-de arendamiseks riski-
kapitalifondidesse ja pakub garantiiportfelle krediidi suurendamise läbi, krediidikindlustust või struktureeritud tehinguid. EI B lae-
nutegevus kaldub struktuurifondide abirahasid täiendama, kui pidada silmas eelarve ja kapitalituru ressursside mõju mak-simeerimist.  
3  Nendes uuringutes on esitatud mitmeid selgitusi konvergentsi kohta ja on pakkunud välja mitmeid hinnanguid kohesioonipoliiti -
kate mõju kohta, mis osalt sõltuvad ajavahemikust, uuritud riikidest või piirkondadest või olemasolevatest andmetest ja kasutat ud 
mudeli tehniistest spetsifikatsioonidest. Enamasti järgivad need ülidst lähenemist piirkondliku konvergentsi mõõtmisele võrreld es
riigi või EL-i keskmisega.
4  Teostatud, kasutades Hermini makroökonoomilist mudelit, mis loodi 1990ndate aastate algul ning mida on sellest saadik laial-
daselt kasutatud ühenduse tugipoliitika mõju hindamiseks. 
5  Määratletakse siinkohal sekkumistena ühenduse abi raamprogrammi (CSF) all, mis koordineerivad EL-i struktuurifondidega seo-
tud piirkondlikku tegevust ning avaliku sektori kulutusi kaasfinantseerimisele. 
6  Samal ajal kui hinnang loodud brutotöökohtade kohta on suhteliselt kindlalt põhjendatud, on hinnang netotöökohtade osas 
paratamatult ebakindel, pidades silmas, kui raske on arvestada ümberpaigutamiste ja asendamiste mõju. Samuti on raske 
isoleerida ühenduse programmide mõju riikliku poliitika abinõude mõjust, mida rakendati samal ajal. 
7  Andmetega seotud probleemide tõttu on raske saada usaldusväärseid tulemusi programmeerimisperioodi 1994-1999 kiohta. 
8  Perioodil 2000-2006 käivitati INTERREG IIIB raames MEDOC (‘"Méditerranée occidentale”) programm, mis kattis piirkondi Portu-
galis, Hispaanias, Prantsusmaal, Itaalias ja Kreekas (aastast 2003), samuti nagu ka Gibraltarit, ning mida ERDF rahastas umbes 
119 miljoni euroga. Üldiseks eesmärgiks on julgustada koostööd nende piirkondade vahel neljas suures valdkonnas (majandus-areng, territoriaalne planeerimine, transport ja infokommunikatsioonitehnoloogia ning keskkonnakaitse), et tugevdada suhteid 
teiste Vahemere-äärsete riikidega ja kaasata nad teostatavatesse projektidesse. 
9  ”Strutkuurifondide juhtimine tulevikus: kuidas jagada vastutust?”, Brüssel, 3.-4. märts 2003. 
10  ”Strutkuurifondide juhtimine tulevikus: kuidas jagada vastutust?”, Brüssel, 3.-4. märts 2003. 
11  1993-1994 käivitati 6 regionaaltehnoloogia kava, 33 regionaalse innovatsiooni strateegiat (RIS) aastal 1996, millele järgne s 25 
RIS+ (RIS-i rakendamine) aastal 1999. Need põhinesid komisjoni poolt soovitatud metodoloogial. 30 neist projektidest kir-
4. osa — Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 178jeldatakse ja analüüsitakse väljaandes "Regional Innovation Strategies under the ERDF Innovative Actions 2000-2002", Euro-
pean Commission, DG for Regional Policy, 2002, 
12  1993-1994 käivitati 6 regionaaltehnoloogia kava, 33 regionaalse innovatsiooni strateegiat (RIS) aastal 1996, millele järgne s 25 
RIS+ (RIS-i rakendamine) aastal 1999. Need põhinesid komisjoni poolt soovitatud metodoloogial. 30 neist projektidest kir-jeldatakse ja analüüsitakse väljaandes "Regional Innovation Strategies under the ERDF Innovative Actions 2000-2002", Euro-
pean Commission, DG for Regional Policy, 2002, 
13  1993-1994 käivitati 6 regionaaltehnoloogia kava, 33 regionaalse innovatsiooni strateegiat (RIS) aastal 1996, millele järgne s 25 
RIS+ (RIS-i rakendamine) aastal 1999. Need põhinesid komisjoni poolt soovitatud metodoloogial. 30 neist projektidest kir-
jeldatakse ja analüüsitakse väljaandes "Regional Innovation Strategies under the ERDF Innovative Actions 2000-2002", Euro-
pean Commission, DG for Regional Policy, 2002, 
14  ”Strutkuurifondide juhtimine tulevikus: kuidas jagada vastutust?”, Brüssel, 3.-4. märts 2003. 
15  Perioodil 2000-2006 on lubatud avansilised maksed kuni 7% ulatuses projekti mahust. Pärast seda teostatakse väljamkseid all es
siis, kui kulutused on reaalselt toimunud. Eelmisel perioodil võisid liikmesriigid saada avansilisi makseid kuni teatud piirini , kui nad 
suutsid tõestada, et eelmised avansilised maksed on osaliselt ära kulutatud. 
16  Debatt struktuurifondide hindamise 5. konverentsil, Budapest 26./27. juuni 2003. 
17  Projektide arv, mille kohta sõlmiti rahasaajatega lepingud, kasvas 2100-lt 2002. a. lõpus rohkem kui 4300-le 2003. a. april li
lõpuks. EL-i nende projektide eelarve vastab rohkem kui 80%-le mahust, mis riikidele esimesel aastal eraldati. 2002. a. lõpuks oli
ainult 40% sellest lõpp-vastuvõtjatele üle antud. Maksete kogusumma moodustas 2003. a. mai lõpuks rohkem kui 201 miljonit eu-rot.
Allikad
Ex post evaluation of Objective 1 1994 1999, 2003 
Ex post evaluation of 1994-99 Objective 2 programmes, juuni 2003  
Ex post evaluation URBAN Community Initiative (1994-1999), august 2003  
Ex post evaluation of the INTERREG II Community Initiative (1994-99), 2003 Efficiency of Structural Funds Implementation Methods, 2003 
An examination of the ex-post macroeconomic impacts of CSF 1994-99 on Objective 1 countries and regions: Greece, Ire-
land, Portugal, Spain, East Germany and Northern Ireland, detsember 2002 Assessing the Regional Economic Effects of Structural Funds Investments, september 2003  
The Socio Economic Impact of Cohesion Fund Interventions, 1987 (3 köidet) 
The economic impact of objective 1 interventions for the period 2000–2006, mai 2002  
Thematic Evaluation of Information Society, oktoober 2002  
The Thematic Evaluation on the Contribution of the Stru ctural Funds to Sustainable Development, detsember 2002 
Thematic Evaluation of the Territor ial Employment Pacts, oktoober 2002  
Human capital in a global and knowledge based economy, Angel de La Fuente and Antonio Ciccone, mai 2002 
A study on the impact of Member State policies on social and economic cohesion at regional level, London School of Eco-
nomics, detsember 2003 A study on regional factors of competitiveness, Cambridge Econometrics, november 2003 
Impact of Community policies on social and economic cohesion, LABOR, oktoober 2003 
A study on the needs of regions in current Member States and the candidate countries in areas that are eligible for Struc-
tural Funds, Alphametrics, november, 2003 
Relocation and European Integration. Is Structural Spending justified? K.Midelfart-Knarvik, H. Overman, Economic Policy 
oktoober 2002 Regional Policy in the European Union, R. Leonardi, 2003. 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 179Statistiline lisa 4. osa juurde 
4. osa - Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 180
EL15
127544
8411
19735
2718
24050
11552
194010
17836
211846
22,3
3,4
18,1
74,3
217,4
93,6
41,4
12,3UK
5085
1167
3989
706
4568
1061
16576
16576
0,2
8,6
3,5
23,4
87,9
143,0
81,9
41,4
12,6SE
722
0
354
52
720
375
2223
2223
0,1
10,6
0,0
13,0
89,4
104,1
:
41,4
12,3FI
913
0
459
30
403
316
2120
2120
0,2
21,0
0,0
30,9
79,0
121,1
:
41,4
14,2PT
16124
2905
0
0
0
733
19762
3060
22822
2,9
66,6
33,4
0,0
0,0
348,2
125,3
:
:AT
261
0
578
102528
379
1848
1848
0,1
3,4
0,0
24,8
96,6
135,3
:
41,4
9,7NL
0
123
676
119
1686
620
3223
3223
0,1
0,0
1,8
15,0
98,2
:
63,2
41,4
15,8LU
0
0
34
6
38
1592
92
0,1
0,0
0,0
28,3
100,0
:
:
41,4
13,0IT
21935
187
2145
377
3744
1247
29636
29636
0,4
33,6
0,6
12,9
65,8
162,3
80,741,4
14,2IE
1315
1773
0
0
0
159
3247
556
3803
0,6
26,6
73,4
0,0
0,0
194,7
95,2
:
:FR
3254
551
5439
612
4540
1273
15669
15669
0,2
2,7
1,9
31,3
95,4
282,7
70,7
41,4
11,3ES
37744
352
2553
98
2140
2250
45137
1116056297
1,4
58,5
1,3
22,2
40,2
232,2
95,341,4
19,2EL
20961
0
0
0
0
858
21820
3060
24880
2,9
100,0
0,0
0,0
0,0
285,8
::
:DE
19229
729
2984
525
4581
1748
29797
29797
0,2
17,3
1,6
12,6
81,1
194,1
80,241,4
9,8DK
0
0
156
27
365
274822
822
0,1
0,0
0,0
10,2
100,0
:
:
41,4
9,9BE
0
625
368
65
737
245
2038
2038
0,1
0,0
12,6
12,5
87,4
:
69,541,4
11,9A4.1  Struktuurifondi eraldised eesmärgi ja riigi kaupa, 2000-2006 
Eraldised 2000-2006 (milj eurot  1999. a. hindades) 
Eesmärk 1 
Järkjärguline kaotamine 
Eesmärk 2 
Järkjärguline kaotamine 
Eesmärk 3 
Muu*
Struktuurifondid kokku 
Ühtekuuluvusfond Kokku
Kokku (% SKP-st aastal 2000, 1999 hinnad) 
Kaetud elanikkond (% koguarvust)Eesmärk 1 
Järkjärguline kaotamine Eesmärk 2 
Eesmärk 3 
Eraldised aastas elaniku kohta (EUR) 
Eesmärk 1 
Järkjärguline kaotamine 
Eesmärk 2 
Eesmärk 3 
* Ühenduse algatused, mitte-eesm. 1 FIFG (Kalan duse Arendusrahastu), Peace 
Allikas: DG REGIO 
4. osa - Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 181A4.2  Struktuurifondide võimendav efekt avaliku- ja erasektori kulutustele Eesmärk 1 raames, 1994-1999
ja 2000-2006 
    EUR
 1994-1999* 2000-2006 
Avalikud fondid  
struktuurifondide  
euro kohta Erafondid  
struktuurifondide  
euro kohta Avalikud fondid  
struktuurifondide  
euro kohta Erafondid  
struktuurifondide  
euro kohta 
BE 0,77 1,18  1,02 1,43 
DE 0,37 1,53 0,58 0,02
EL 0,52 0,28  0,50 0,48 
ES 0,51 :** 0,52 0,04
FR 0,54 0,23  0,88 0,33 
IE 0,43 0,34 0,76 0,25
IT 1,40 :**  0,89 0,45 
NL 2,49 1,42 2,15 0,55
AT 1,59 3,79  0,33 1,76 
PT 0,42 0,30 0,60 0,46
UK 0,53 0,24  0,85 0,43 
Kokku EL11 0,62 0,36 0,63 0,29
* põhineb tegelikel kulutustel 1994-2000    
ES, IT: ajavahemik 1994-1999, avalikes fondides sisalduvad erafondid 
EL11: välja arvatud FI, SE     
Allikas: DG REGIO     
A4.3  EIB laenud, 1989-2002 
Biljonit eurot 
1989-93 1994-99 2000-02 
Laene kokku EL15-s 70,9 128,9 95,3 
Regionaalareng, millest 47,2 86,7 59,3
Uksiklaenud 37,8 66,6 40,7 
Globaalsed laenud 9,4 20,1 18,6
Aasta keskmine, millest 9,4 14,4 19,8 
Eesmärk 1 5,0 6,8 10,5
Eesmärk 2 3,4 5,5 6,6 
Sega ja muud 1,0 2,1 2,7
Laenud kokku liituvates riikides, millest 1,7 9,3 9,2 
Üksiklaenud 1,3 8,4 7,8
Globaalsed laenud 0,4 0,9 1,4 
Aasta keskmine 0,3 1,6 3,1
Allikas: EIB ja Euroopa Komisjon 
4. osa - Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 182
Kokku  
kategooriate 
kaupa
%
33,8
5,1
1,4
6,50,7
1,99,5
2,76,0
23,1
6,8
3,1
1,3
7,0
4,9
41,319,8
3,5
12,8
1,23,9
1,8
100,0EL
kokku
45903
68741905
8892
984
2553
12849
37068138
31378
9231
4237
1737
9473
6701
5616926986
4723
17433
16635363
2504
135955
100,0UK
2500
135
33
205102
157
1248
206412
2014
493
384
96
510530
1608
465
363569
109102
130
6252
14,0SE
Milj. eurot 
457
72
6
5311
0
179
4294
149
13
18
19
21
77
102
33
56
6
34
14
722
4,6FI
596
8323
80
6
75
201
8
119
259
67
19
19
65
89
4411
11
7
78
14
913
0,5PT
6368
1165
391
773210
123
2638
389678
3868
397
673
51
2473
273
84333211
496
2429
469
1827
360
19029
0,2AT
190
17
5
14
1
2376
3619
4829
3
2
1
12
16
0
8
4
40
7
261
0,7NL
57
10
11
6
3
22
86
3117
11
1
13
30
3
7
18
13
3
123
0,1LU
0
00
00
00
00
00
0
0
0
0
00
00
00
00
0IT
9838
1609
249
1552
185
235
2103
14042501
40051140
208
384
1552
722
7470
3134
11032721
269243
809
22122
16,3IE
910
122
32
4299
0
306
56
252
844
50
210
10
409165
1319
954
104218
44
0
15
3088
2,3FR
1298
244
55
380
68
80
231
152
87
1237
99
206
25
787120
1216
439
94
451
43
189
54
3805
2,8ES
10693
1543
884
2328
0
10842368
546
1940
88584162
531
240
1248
2678
18363
9128
802
6405
287
1740
182
38096
28,0EL
4587
985127
1099
293
133953
585410
3975
766
729
345
1411
724
11841
6497
1496
2190
411
1247
559
20961
15,4DE
8041
869
98
2343
0
602
2370
235
1524
59021994
1218
546
935
1209
56643102
177
2373
11
0
353
19959
14,7DK
0
00
00
00
00
00
0
0
0
0
00
00
00
00
0,0BE
368
30
3
82
38
152
4096
190
4
27
0
6199
62
9
6
43
50
5
625
0,5A4.4  Eesmärk 1: struktuurifondide ligikaudne jaotamine kulutuste kategooriate kaupa, 2000-2006 
Produktiivne keskkond 
PõllumajandusMetsandus
Maaelu arendamine Kalandus
Toetus suurtele ettevõtetele Toetus VKE-dele ja käsitööle 
Turism TD
Inimressursid 
Tööturu poliitika 
Sotsiaalne kaasatus 
Naistele suunatud positiivsed tööturu 
meetmed
Haridus ja kutseõpe 
Ettevõtlus
Infrastruktuur 
Transport 
Telekommunikatsioon ja infoühiskond Keskkond
EnergiaSotsiaal ja tervishoid 
MuuKOKKU 
Eesm 1 kogueraldiste osakaal  (%) 
Allikas: DG REGIO 
4. osa - Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 183A4.5  Struktuurifondi kulutused transpordile 
Eesmärk 1 raames, 2000-2006 
% kogukulu-tustes t
Maanteed 33,1
Raudtee 29,4
Kiirteed 16,5
Linnatransport 6,1
Sadamad 6,1
Mitmeliigiline transport 3,9
Lennujaamad 2,4
Muu 2,0
Veeteed 0,4
Inteligentsed transpordisüsteemid 0,3
Kokku 100,0
Allikas: DG REGIO 
A4.6  Makroökonoomiline järelmõju struktuuripoliitikal e 1994-1999: HERMIN simulatsiooni tulemused 
Erinevus baasjoonest ilma poliitikate 1999, %
Kreeka Hispaania Iirimaa Portugal Ida-Saksamaa Põhja-Iirimaa 
SKP 2,2 1,4 2,8 4,7 3,9 1,3 
Tootmise väljund 3,4 3,7 4,7 10,6 3,2 0,6
Turuteenuste väljund* 2,4 1,2 2,4 4,8 4,4 2,2 
Püsiinvesteeringud* 18,1 9,1 12,1 24,8 7,8 1,2
Tööviljakus* 2,3 2,1 2,2 6,6 1,2 0,5 
Tööhõive* 1,0 1,5 4,7 3,7 2,0 0,1
* ainult tootmissektor    
Allikas: DG REGIO    
4. osa - Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 184A4.7  Struktuuripoliitika mõju füüsilisele infrastruktuurile ja inimkapitalile, 1994-2010: HERMIN simulatsiooni 
tulemused 
     Erinevus baasjoonest ilma poliitikata 2010, % 
Aastad Kreeka Hispaania Iirimaa Portugal Ida-Saksamaa Põhja-Iirimaa 
 Füüsiline Inim Füüsiline Inim Füüsiline Inim Füüsiline Inim Füüsiline Inim Füüsiline Inim 
            
1993 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 
1994 1,1 1,0 1,2 0,7 1,1 1,5 3,5 3,8 0,9 0,4 0,1 0,3
1995 2,7 1,9 2,3 1,4 2,3 2,9 6,3 7,2 1,6 0,8 0,2 0,5 
1996 3,9 2,7 3,3 2,0 3,3 4,1 8,8 11,0 2,3 1,2 0,4 0,8
1997 4,9 3,5 4,3 2,6 4,3 5,5 11,0 14,2 2,9 1,5 0,5 1,0 
1998 6,0 4,1 5,4 3,4 5,1 6,6 13,2 17,4 3,5 1,8 0,6 1,2
1999 7,0 4,8 6,5 4,0 5,8 7,6 15,3 20,5 4,0 2,1 0,7 1,4 
2010 4,8 2,8 4,6 2,1 2,5 4,1 8,7 11,5 2,0 1,2 0,6 0,8
Allikas: DG REGIO        
A4.8  Eesmärk 1 sekkumise mõju kaubandusele, 2000-2006 
Leke EL-riikidesse*  
(% Eesmärk 1 sekkumisest) Leke mitte-EL-riikidesse*  
(% Eesmärk 1 sekkumisest) 
Kreeka 42,6 3,8 
Hispaania 14,7 13,2
Iirimaa 26,7 11,1 
Portugal 35,2 6,7
Uued liidumaad 18,9 9,4 
Mezzogiorno 17,4 8,6
Kokku 24,3 9,1 
* Impordid as %-na kulutustest struktuurifondide raames 
Allikas: Eurostat, sisend-väljund tabelid 
4. osa - Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 185Kokku 
kateg
kaupa
%
29,1
0,4
0,1
4,5
0,1
1,1
14,6
3,74,5
0,1
53,3
15,6
11,3
4,1
10,5
11,8
14,1
3,51,7
7,5
0,4
0,7
0,3
3,4
100,0EL
kokku.
16913
248
84
2601
46
662
8456
21682594
53
30963
9075
6571
2398
6076
68438198
20371006
4343
229
424159
1981
58055
100,0UK
3469
0
0
211
5
13
2884
139
219
0
5641
1269
1634
366
1418
954
779
82
165
478
8
45
0
435
10324
1,3SE
Milj. eurot 
414
12
1
63
2
2
222
5656
0
902
193
146
63
152
349
136
5240
35
4
60
49
1501
17,8FI
442
11
3
71
1
10
202
40
103
0
594
149
81
41
136
187130
2932
65
2
10
42
1208
2,6PT
309
26
9
182
5
3
60
9
15
0
204
10
53
19
60
62
203
7311
60
11
46
2
18
733
2,7AT
770
3
1
84
0
147
265
137132
0
710
264
140
83
102
121
69
8
15
29
11
6
0
38
1587
2,1NL
573
0
0
187
1
7
265
92
21
0
2149
808
745
21
505
71
340
38
58
228
0
15
0
38
3101
5,3LU
21
0
0
2
0
33
3
10
0
46
18
15
2
5
6
24
11
16
5
00
2
92
0,2IT
1605
18
5
247
3
9
867
328104
25
4367
1429
266
451
1191
10301113
251
98
696
28
40
0
429
7514
12,9IE
70
3
1
51
2
0
7
16
0
53
7
14
2
18
1132
21
3
7
1
0
0
4
159
0,3FR
3361
42
13
443
18
196
1324
785
511
30
5831
1074
1496
342
1545
1373
2259
593287
1123
70
72
114
414
11864
20,4ES
2177
30
17
560
0
58
621
58
832
0
3280
1025
441
298
216
13001523
501
68
792
32
130
0
61
7041
12,1EL
294
45
3
144
8
3
50
3011
0
206
45
30
20
48
63
327
169
40
68
14
36
0
32
858
1,5DE
2806
28
3
317
0
158
1489
344
467
0
5700
2387
1145
581
542
1046
998
191
74
662
34
1522
334
9838
16,9DK
153
0
0
25
0
11
39
4335
0
597
235
142
0
54
166
41
5
20
8
4
3
0
32
822
1,4BE
451
29
28
14
3
41
159
103
73
0
683
165
222
108
84
105
225
2294
73
7
9
21
55
1414
2,4A4.9  Mitte-Eesm1: struktuurifondide jaotam kulutuste kategooria kaupa, 2000 -2006 
Produktiivne keskkond 
Põllumajandus
Metsandusy
Maaelu arendamine 
Kalandus
Toetus suurtele ettevõtetele Toetus VKE-dele ja käsitööle 
Turism TD
Muu
Inimressursid 
Tööturu poliitika 
Sotsiaalne kaasatus 
Naistele suunatud positiivsed tööturu meetmed 
Haridus ja kutseõpe 
Ettevõtlus
Infrastruktuur 
Transport Telekommunikatsioon ja infoühiskond 
Keskkond
Energia
Sotsiaal ja tervishoid 
Muu
MuuKOKKU 
Osa mitte-Eesmärk 1 kogueraldistest (%) 
Allikas: DG REGIO 
4. osa - Struktuuripoliitikate mõju ja lisandväärtus 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 186A4.10  Struktuurifondi määrangud maaelu arendamiseks, 2000-2006 
EAGGF - arendusosakond ERDF 
Milj eurot % kogusum-mast Milj eurot % kogusum-mast 
Põllumajandus 6786 39,1 88 6,3 
Metsandus 1842 10,6 27 1,9
Maapiirkondade arendamise  
adaptatsiooni edendamine 8712 50,2 1276 91,8 
Sellest väljaspool põllumajandust ja 
metsandust 2588 14,9 664 47,8
Allikas: DG REGIO     
A4.11  Kulukohustuste määrangud struktuurifondi de raames uutes liikmes riikides, 2004-2006* 
Miljonit eurot, 1999 hinnad 
CY CZ EE HU LT LV MT PL SI SK % kogu-
sum-
mast
Eesmärk 1 0 1286 329 1765 792 554 56 7321 210 921 61,0 
Eesmärk 2 25 63 0 0 0 0 0 0 0 33 0,6
Eesmärk 3 (väljasp Eesm 1) 20 52 0 0 0 0 0 0 0 40 0,5 
Kalandusinstrument (FIFG) 3 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0,0
Interreg 4 61 9 61 20 14 2 196 21 37 2,0 
Equal 2 28 4 27 11 7 1 119 6 20 1,0
Ühtekuuluvusfond 48 836 276 994 544 461 20 3733 169 510 35,0 
Kokku 101 2328 618 2847 1366 1036 79 11369 405 1560 21708
   
* Eristamine riikide kaupa on ligikaudne         
Allikas: DG REGIO         
A4.12  Kulukohustuste määrade ligikaudne jaotamine struktuurifondide raames uutes liikmesriikides, 2004-
2006 
% kogusummast 
CY CZ EE HU LT LV MT PL SI SK 
Baasinfrastruktuur  16,9 37,2 16,4 39,4 32,6  14,1  40,5 
Konkurentsivõime/tööstus ja ettevõtlus 17,9 19,7 21,5 25,3 25,0 60,0 15,2 57,5 14,5
Inimressursside arendamine  21,9 20,5 28,2 18,3 21,2 17,0 17,8 31,9 27,2 
Põllumajandus, maaelu arendamine ja kalandus 67,5 12,0 18,7 15,9 15,3 18,5 11,0 16,7 9,9 17,7
Regionaalareng  31,2  18,0   10,0 35,9   
Linnade regenereerimine 30,0
Muu* 2,5  3,9  1,7 2,7 2,0 0,3 0,8  
Kokku 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0
    
* kaasa arvatud tehniline abi         
Allikas: DG REGIO         
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 187Regionaalsed põhinäitajad 
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 188Regionaalsed põhinäitajad 
Rahvastik Majandus  Tööturg 
SKP/inimese kohta (PPS) Tööhõive sektorite kaupa 
(% of Kokku), 2002 Tööhõive (inimesed 
vanuses 15-64 %-na  
selles vanuses 
rahvastikust), 2002 Regioon * 
1000 elanikku, 2001 
Rahvastiku tihedus(el./km²), 2001 
SKP kasv (aasta keskmine muutuse %), 
1995-2001 
2001, EL15 = 100 
Keskmine 1999-2000-2001,  
EL15 = 100 
2001, EL25 = 100 
Põllumajandus TööstusTeenused
EPO patenditaotlusi miljoni el. kohta, 
keskm 1999-2000-2001 
Kokku 
Naised 
Male EU-15 379604 117,0 2,5 100,0 100,0 109,7 4,0 28,2 67,7 153,6 64,2 55,6 72,9 
N10 74745 101,7 4,8 46,1 45,5 50,5 13,2 32,1 54,7 6,9 55,9 50,1 61,9
EU-25 454349 114,2 2,6 91,1 91,0 100,0 5,4 28,8 65,8 128,6 62,8 54,6 71,1 
N12 105066 96,9 4,1 39,9 39,3 43,8 18,5 31,6 50,0 5,3 55,9 50,3 61,6
EU-27 484670 112,0 2,6 87,0 86,8 95,4 7,0 28,9 64,1 120,5 62,4 54,4 70,4 
Belgique-België 10281 336,9 2,4 106,9 106,4 117,3 1,7 25,4 72,9 151,5 59,9 51,4 68,2
Reg. Bruxelles-Cap. / Brussels Hfdst. Gew.  971 6015,3 2,6 217,3 217,8 238,5 0,1 13,1 86,9 161,4 54,5 48,2 61,0 
Vlaams Gewest 5959 441,0 2,5 105,5 104,9 115,8 1,8 28,1 70,2 163,2 63,5 55,1 71,6
     Antwerpen 1648 574,8 2,1 123,8 123,9 135,9 1,2 29,7 69,2 190,8 61,6 52,4 70,5 
     Limburg 796 328,7 2,3 89,9 89,4 98,7 1,6 32,9 65,5 84,8 61,1 51,3 70,5
     Oost-Vlaanderen 1364 457,5 2,2 92,5 91,8 101,5 1,8 28,2 70,0 140,0 64,3 56,3 72,1 
     Vlaams Brabant 1020 484,3 3,7 112,5 110,5 123,4 1,6 18,4 80,0 259,7 66,5 59,6 73,3
     West-Vlaanderen 1131 360,7 2,5 99,4 98,7 109,1 3,0 31,3 65,8 119,1 64,4 56,5 72,1 
Région Wallonne 3351 198,9 1,9 77,3 77,1 84,9 2,1 23,5 74,4 79,5 54,8 45,6 64,1
     Brabant Wallon 353 324,0 4,3 103,1 100,8 113,1 1,7 18,9 79,4 460,1 59,5 50,9 68,3 
     Hainaut 1280 338,0 1,4 69,1 69,1 75,9 1,7 25,4 72,9 65,8 52,0 42,6 61,5
     Liège 1022 264,5 1,4 80,3 80,5 88,1 1,8 25,0 73,3 112,4 54,7 45,4 63,9 
     Luxembourg 249 56,2 1,7 74,8 75,9 82,1 4,6 22,4 73,0 116,8 60,5 50,2 70,4
     Namur 447 121,8 2,5 75,2 74,8 82,5 2,2 20,0 77,8 85,2 56,4 47,5 65,2 
Danmark 5357 124,3 2,5 115,3 115,8 126,5 3,3 24,2 72,5 192,9 75,9 71,7 80,0
Deutschland 82339 230,6 1,6 100,4 102,0 110,2 2,5 32,4 65,2 296,2 65,4 58,8 71,8 
Baden-Württemberg 10561 295,4 2,2 114,0 115,9 125,2 2,1 39,9 58,0 536,7 69,9 62,8 76,8
     Stuttgart 3950 374,2 2,4 125,6 127,1 137,8 2,1 41,7 56,2 655,8 70,7 63,2 78,0 
     Karlsruhe 2692 389,1 1,8 115,9 118,1 127,1 1,1 36,5 62,4 464,8 68,1 61,6 74,6
     Freiburg 2146 229,4 2,3 99,4 100,9 109,1 2,7 39,2 58,1 475,0 69,6 62,7 76,5 
     Tübingen 1772 198,7 2,0 103,3 105,5 113,4 2,6 42,0 55,4 455,6 71,2 64,1 78,1
Bayern  12280 174,1 2,5 117,3 118,8 128,7 3,3 35,3 61,3 480,1 70,7 63,4 77,9 
     Oberbayern 4112 234,6 3,6 147,9 148,7 162,3 3,1 30,6 66,3 781,6 72,3 65,0 79,5
     Niederbayern 1181 114,3 1,9 93,7 94,6 102,8 4,0 38,8 57,2 181,3 71,2 63,8 78,4 
     Oberpfalz 1082 111,7 2,5 100,0 102,5 109,8 5,0 38,9 56,1 376,3 69,2 61,5 76,7
     Oberfranken 1113 154,0 1,1 96,7 98,6 106,2 3,0 42,0 55,0 241,6 69,2 64,2 74,1 
     Mittelfranken 1694 233,8 2,2 117,7 119,6 129,2 2,3 34,8 63,0 486,7 68,6 61,5 75,7
     Unterfranken 1338 156,9 1,9 97,2 98,8 106,6 2,9 37,8 59,3 330,5 69,4 60,5 78,1 
     Schwaben 1760 176,1 1,4 100,2 103,2 109,9 3,9 37,2 58,9 309,0 71,5 64,1 78,7
Berlin  3386 3798,0 -1,0 89,9 92,5 98,6 0,6 19,3 80,1 193,0 60,1 57,6 62,6 
Brandenburg 2596 88,1 2,2 67,0 68,3 73,5 4,2 28,4 67,4 72,7 61,9 58,8 64,9
     Brandenburg - Nordost 1177 76,0 2,3 62,4 63,6 68,4        
     Brandenburg - Südwest 1419 101,5 2,2 70,9 72,1 77,8
Bremen  660 1633,6 1,5 135,7 136,5 149,0 1,1 25,2 73,7 92,4 60,7 55,0 66,5 
Hamburg 1721 2278,5 1,8 170,7 173,3 187,3 0,9 20,5 78,5 203,5 64,9 60,2 69,6
Hessen  6073 287,6 2,0 123,6 125,2 135,7 1,6 30,3 68,1 362,9 67,5 61,0 73,8 
     Darmstadt 3742 502,7 2,2 142,3 143,9 156,1 1,4 28,9 69,8 477,1 68,5 61,9 74,9
     Gießen 1064 197,7 1,8 91,1 92,0 100,0 2,0 32,9 65,1 259,5 66,4 59,8 73,0 
     Kassel 1266 152,8 1,4 95,9 98,1 105,2 2,2 32,7 65,1 115,5 65,4 59,4 71,2
Mecklenburg-Vorpommern  1768 76,3 1,2 65,9 67,3 72,3 7,4 25,8 66,8 39,7 58,9 55,8 61,9 
Niedersachsen 7939 166,7 1,6 90,7 92,3 99,6 3,4 30,9 65,7 202,5 64,6 57,0 72,0
     Braunschweig 1667 205,9 2,2 99,1 100,7 108,7 2,1 36,4 61,5 337,4 63,1 55,1 70,9 
     Hannover 2161 238,9 0,6 97,6 100,8 107,1 2,3 28,5 69,2 233,6 64,9 58,9 70,9
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 189Tööturg Vanuseline struktuur Haridus 
Tööpuuduse määr (%) % rahvastikust vanuses: (2000) 25-64 aastaste  
inimeste haridustase  
(% koguarvust), 2002 Kokku, 1992 
Kokku, 2002 
Pikaajalised töötud, 2002  
(% kõigist töötutest) 
Naised, 2002 
Noored, 2002 <15 15-64 65+ madalkeskmine kõrgeRegioon * 
8,9 7,8 40,2 8,8 15,2 16,8 66,9 16,3 35,4 42,9 21,8 EU-15 
: 14,9 54,5 15,6 32,4 18,3 68,7 12,9 18,9 66,3 14,8 N10 
: 9,0 44,3 10,0 18,1 17,1 67,2 15,7 32,6 46,7 20,6 EU-25 
: 13,7 55,5 14,0 30,6 18,2 68,6 13,2 21,8 64,0 14,2 N12 
: 9,1 45,4 10,0 18,6 17,1 67,3 15,6 32,4 47,5 20,1 EU-27 
6,9 7,5 48,8 8,6 17,7 17,6 65,6 16,8 39,2 32,6 28,1 Belgique-België
9,3 14,5 55,1 14,4 32,9 17,8 65,4 16,8 36,8 25,9 37,3 Reg. Bruxelles-Cap. / Brussels Hfdst. Gew.
4,9 4,9 35,2 5,7 11,6 17,1 66,2 16,7 37,9 34,3 27,9 Vlaams Gewest
5,7 5,5 44,0 6,2 10,8 17,2 65,9 16,9 37,4 35,3 27,4      Antwerpen 
7,1 5,3 32,5 6,7 13,2 17,4 68,8 13,8 42,4 33,4 24,2      Limburg 
4,7 5,5 31,8 6,2 14,5 16,6 66,3 17,1 39,0 33,1 27,9      Oost-Vlaanderen 
3,8 4,0 31,0 4,5 10,4 17,1 66,1 16,8 31,5 33,9 34,6      Vlaams Brabant 
3,8 3,8 29,8 5,0 9,0 17,0 64,9 18,1 39,9 35,2 25,0      West-Vlaanderen 
9,8 10,5 58,6 12,6 26,5 18,6 64,6 16,8 42,5 31,7 25,8 Région Wallonne
5,8 7,0 40,5 8,4 20,7 19,7 65,6 14,7 26,6 31,8 41,5      Brabant Wallon 
12,1 12,6 63,6 15,1 32,5 18,2 64,6 17,3 46,1 32,4 21,5      Hainaut 
10,0 10,8 58,1 12,6 22,0 18,1 64,6 17,2 44,6 29,4 25,9      Liège 
5,2 6,5 38,3 8,7 18,7 20,4 63,4 16,2 42,9 31,0 26,1      Luxembourg 
8,8 9,4 61,0 11,6 27,4 19,0 64,7 16,3 39,4 35,3 25,2      Namur 
8,3 4,6 19,1 5,0 7,4 18,4 66,8 14,8 19,4 52,6 28,0 Danmark 
6,3 9,4 47,9 9,1 10,7 15,7 68,1 16,3 17,0 60,7 22,3 Deutschland 
2,7 4,7 37,5 4,6 6,0 16,8 67,7 15,5 20,6 55,6 23,8 Baden-Württemberg
2,5 4,5 38,3 4,3 5,9 16,8 68,0 15,3 21,0 55,2 23,8      Stuttgart 
3,0 5,4 37,5 4,8 7,5 15,9 68,1 16,0 19,3 56,7 24,0      Karlsruhe 
2,8 4,5 40,7 4,4 5,9 17,1 67,0 15,9 20,2 57,5 22,4      Freiburg 
2,5 4,5 31,7 4,9 4,6 18,0 67,2 14,8 22,1 52,7 25,2      Tübingen 
2,8 5,0 37,3 5,0 5,7 16,4 67,6 16,0 19,4 59,4 21,3 Bayern
2,3 3,8 31,0 3,8 3,9 15,7 69,0 15,4 17,2 56,6 26,2      Oberbayern 
3,1 5,1 38,4 4,8 7,2 17,1 67,0 15,9 20,4 62,6 16,9      Niederbayern 
3,7 5,5 39,7 5,5 6,1 17,2 67,0 15,9 20,7 63,9 15,5      Oberpfalz 
3,4 7,8 40,3 7,8 8,3 16,1 66,4 17,4 22,3 60,3 17,4      Oberfranken 
3,1 6,1 43,6 6,0 6,5 16,0 67,7 16,4 21,0 56,9 22,0      Mittelfranken 
3,0 5,7 41,6 6,0 6,8 17,1 66,8 16,1 19,0 61,9 19,1      Unterfranken 
2,5 4,4 31,8 4,5 5,0 17,5 66,5 16,1 19,9 61,1 19,0      Schwaben 
9,9 18,7 50,8 15,9 24,7 13,8 72,1 14,2 16,0 53,6 30,4 Berlin
13,8 20,4 53,8 21,3 20,7 14,1 71,1 14,9 6,4 65,6 28,0 Brandenburg
                Brandenburg - Nordost 
     Brandenburg - Südwest 
7,1 11,2 46,6 8,7 19,3 14,0 67,9 18,1 21,9 59,9 18,1 Bremen
5,2 9,0 44,4 7,8 10,9 13,5 69,8 16,7 19,8 57,0 23,2 Hamburg
3,5 6,3 45,1 5,6 8,5 15,5 68,3 16,2 18,2 58,7 23,2 Hessen
3,0 6,0 46,0 5,4 7,9 15,1 69,3 15,7 18,9 56,0 25,1      Darmstadt 
4,1 5,9 36,5 5,0 8,0 16,4 67,4 16,2 17,9 61,5 20,6      Gießen 
4,6 7,9 48,3 6,8 10,4 16,0 66,1 17,8 16,1 64,6 19,3      Kassel 
17,6 23,6 52,2 23,7 18,0 14,5 71,0 14,5 10,5 62,5 27,0 Mecklenburg-Vorpommern
5,0 7,9 51,1 6,9 10,3 16,6 66,8 16,6 17,1 64,0 18,9 Niedersachsen
5,9 10,0 59,9 9,8 11,3 15,5 66,8 17,7 17,8 63,5 18,7      Braunschweig 
4,8 8,0 49,5 6,4 10,4 15,4 67,1 17,5 16,0 64,9 19,2      Hannover 
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 190Regionaalsed põhinäitajad 
Rahvastik Majandus Tööturg 
SKP/inimese kohta (PPS) Tööhõive sektorite kaupa 
(% of Kokku), 2002 Tööhõive (inimesed 
vanuses 15-64 %-na  
selles vanuses 
rahvastikust), 2002 Regioon * 
1000 elanikku 2001 
Rahvastiku tihedus (el.//km²), 2001 
SKP kasv (aasta keskmine muutuse %), 
1995-2001 
2001, EL15 = 100 
keskmine 1999-2000-2001,  
EL15 = 100 
2001, EL25 = 100 
Põllumajandus TööstusTeenused
EPO patenditaotlusi miljoni el. kohta, 
keskmine 1999-2000-2001 
Kokku 
Naised 
Male      Lüneburg 1677 108,2 1,3 75,2 76,6 82,5 4,0 28,2 67,7 165,4 66,4 58,5 74,2 
     Weser-Ems 2434 162,7 2,2 89,6 89,8 98,3 4,8 31,3 63,9 106,8 64,0 55,5 72,3
Nordrhein-Westfalen  18027 529,0 1,2 101,5 103,3 111,3 1,4 32,8 65,8 284,3 63,2 55,0 71,5 
     Düsseldorf 5254 993,2 1,5 114,2 115,1 125,3 1,4 31,4 67,2 338,9 63,4 55,1 71,9
     Köln 4295 583,2 1,1 107,3 110,3 117,8 1,0 29,2 69,8 361,5 63,4 54,8 72,1 
     Münster 2615 378,7 0,9 82,6 84,4 90,7 2,0 32,7 65,4 200,2 62,9 54,4 71,4
     Detmold 2059 315,9 1,4 97,6 99,8 107,2 1,9 38,0 60,2 231,5 65,5 58,0 73,1 
     Arnsberg 3804 475,3 1,0 92,2 94,0 101,2 1,2 36,1 62,8 208,6 61,7 53,7 69,7
Rheinland-Pfalz  4041 203,6 1,3 90,0 91,7 98,7 2,5 32,5 65,0 315,7 67,0 58,8 75,0 
     Koblenz 1522 188,5 1,2 84,0 85,8 92,1 2,1 32,8 65,1 189,2 67,2 58,4 75,8
     Trier 512 104,1 1,1 80,9 82,0 88,7 3,2 28,6 68,2 91,9 66,5 58,8 73,7 
     Rheinhessen-Pfalz 2007 292,9 1,3 96,8 98,6 106,2 2,7 33,2 64,1 468,4 67,0 59,0 74,8
Saarland  1067 415,3 0,8 92,7 93,7 101,7 1,4 33,0 65,6 153,5 61,9 53,5 70,1 
Sachsen 4405 239,2 1,0 67,3 68,1 73,8 2,4 32,8 64,9 99,4 61,0 57,8 64,0
     Chemnitz 1612 264,5 1,3 63,9 64,5 70,1 2,3 38,1 59,6 57,6 61,1 56,7 65,5 
     Dresden 1704 214,9 1,3 68,4 68,9 75,1 2,6 31,0 66,4 173,1 61,3 59,0 63,5
     Leipzig 1088 248,1 0,3 70,6 72,0 77,4 2,1 27,7 70,2 45,7 60,1 57,6 62,6 
Sachsen-Anhalt 2598 127,1 1,6 65,3 65,9 71,7 4,0 31,0 65,0 47,8 59,5 56,2 62,7
     Dessau 539 125,8 0,8 60,1 60,5 66,0 3,3 33,8 62,9 28,0 57,6 54,2 60,9 
     Halle 858 193,6 1,4 68,3 68,8 74,9 3,0 31,5 65,5 63,1 56,9 53,6 60,1
     Magdeburg 1202 102,4 2,1 65,6 66,3 72,0 4,9 29,5 65,7 45,8 62,2 58,9 65,5 
Schleswig-Holstein 2796 177,4 1,3 92,1 94,2 101,1 4,0 23,5 72,5 147,6 65,8 59,1 72,4
Thüringen  2421 149,7 2,1 66,2 66,9 72,6 3,1 35,1 61,9 88,2 62,5 58,3 66,6 
Ellada 10938 83,1 3,5 67,1 66,3 73,7 16,1 22,5 61,5 7,3 56,7 42,5 71,4
Voreia Ellada  3516 62,3 3,8 63,4 63,1 69,6 22,8 23,4 53,8 4,8 55,2 40,5 70,8 
     Anatoliki Makedonia, Thraki 600 42,3 2,9 53,4 52,9 58,6 35,5 20,0 44,5 0,6 58,6 46,6 71,4
     Kentriki Makedonia 1881 100,0 4,2 67,1 66,5 73,6 16,2 24,9 58,9 8,3 54,2 39,3 70,1 
     Dytiki Makedonia 294 31,1 3,5 68,7 68,1 75,4 20,4 33,5 46,1 1,1 53,6 39,0 68,4
     Thessalia 741 52,8 3,4 60,2 60,5 66,1 29,7 18,8 51,5 0,9 55,9 38,9 72,8 
Kentriki Ellada 2425 45,0 3,2 66,0 62,8 72,4 30,3 19,7 50,0 2,4 57,7 42,2 73,2
     Ipeiros 336 36,5 5,0 54,0 50,6 59,3 25,8 21,1 53,1 0,4 56,1 41,0 71,9 
     Ionia Nisia 210 91,1 4,6 59,9 58,9 65,8 23,2 12,5 64,4 0,0 57,7 43,6 72,3
     Dytiki Ellada 723 63,7 2,3 52,7 51,7 57,8 32,8 17,0 50,2 5,5 55,0 38,9 71,6 
     Sterea Ellada 558 35,9 2,1 94,9 86,7 104,1 24,8 29,9 45,3 0,5 55,7 38,4 72,4
     Peloponnisos 598 38,6 4,3 63,9 61,2 70,2 36,5 15,7 47,8 2,8 63,5 50,1 76,7 
Attiki 3904 1025,1 3,4 71,2 71,3 78,1 1,2 24,5 74,3 14,0 57,0 44,1 70,7
Nisia Aigaiou, Kriti  1094 62,7 4,1 67,2 67,2 73,8 25,5 17,1 57,4 4,8 58,0 43,4 73,2 
     Voreio Aigaio 202 52,7 4,8 62,0 61,8 68,1 22,4 18,0 59,6 0,0 51,9 34,2 69,8
     Notio Aigaio 296 56,1 4,9 76,5 76,6 83,9 7,1 21,8 71,2 2,4 55,5 38,0 74,4 
     Kriti 595 71,4 3,4 64,4 64,3 70,6 34,9 14,7 50,4 7,4 61,6 49,7 73,8
España 40266 79,8 3,7 84,2 83,9 92,4 5,9 31,2 62,9 24,1 58,4 44,1 72,6 
Noroeste 4307 95,1 2,9 69,9 69,5 76,7 10,8 32,6 56,6 3,2 55,7 42,9 68,6
     Galicia 2726 92,6 2,8 66,5 66,3 73,0 12,9 32,8 54,3 5,0 57,1 45,0 69,3 
     Principado de Asturias 1052 99,5 2,4 72,4 71,9 79,4 7,2 31,4 61,4 9,3 51,5 38,2 65,0
     Cantabria 530 100,0 4,2 82,7 81,3 90,7 6,6 33,9 59,5 7,5 56,7 41,3 72,0 
Noreste 4044 57,5 3,6 100,5 99,3 110,3 4,5 37,3 58,2 27,0 61,8 47,5 75,8
     Pais Vasco 2068 284,9 3,9 105,1 103,6 115,4 2,0 37,9 60,1 35,4 61,1 48,1 74,0 
     Comunidad Foral de Navarra 541 51,9 3,6 106,2 106,2 116,5 6,6 37,5 55,9 49,6 64,4 50,0 78,2
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 191Tööturg Vanuseline struktuur Haridus 
Tööpuuduse määr (%) % rahvastikust vanuses: (2000) 25-64 aastaste  
inimeste haridustase  
(% koguarvust), 2002 Kokku, 1992 
Kokku, 2002 
Pikaajalised töötud, 2002  
(% kõigist töötutest) 
Naised, 2002 
Noored, 2002 <15 15-64 65+ madalkeskmine kõrgeRegioon * 
4,3 6,9 46,7 6,3 12,0 17,1 66,8 16,1 15,8 63,1 21,0      Lüneburg 
5,0 7,1 47,3 6,0 8,4 18,3 66,5 15,2 18,5 64,3 17,2      Weser-Ems 
5,3 7,9 45,5 6,8 9,5 16,3 67,1 16,6 20,1 61,2 18,7 Nordrhein-Westfalen
5,8 8,0 46,5 6,8 9,3 15,5 67,3 17,2 20,9 61,1 18,0      Düsseldorf 
5,1 7,0 47,1 6,2 8,0 16,1 68,2 15,7 19,9 58,0 22,1      Köln 
5,0 7,4 53,6 6,5 9,5 17,6 66,6 15,9 19,4 61,2 19,4      Münster 
4,2 8,2 34,0 7,5 11,7 17,6 65,6 16,8 17,9 64,7 17,4      Detmold 
5,6 8,8 44,1 7,6 10,3 16,1 66,8 17,1 21,1 62,9 16,0      Arnsberg 
3,5 5,9 38,0 5,5 9,2 16,4 66,6 17,0 18,9 60,8 20,4 Rheinland-Pfalz
3,2 5,5 42,0 5,5 9,9 16,8 65,7 17,5 18,0 62,7 19,3      Koblenz 
3,4 4,9 39,8 3,4 4,5 16,5 65,8 17,7 18,2 61,6 20,2      Trier 
3,7 6,3 34,7 6,1 9,9 16,1 67,4 16,5 19,6 59,2 21,1      Rheinhessen-Pfalz 
5,9 8,3 45,7 7,1 12,3 15,0 67,2 17,8 20,8 62,7 16,5 Saarland
13,7 21,3 53,2 21,8 17,7 13,0 69,1 18,0 4,7 66,4 28,9 Sachsen
13,7 20,6 56,5 23,6 13,7 12,7 68,2 19,1 3,9 69,1 27,1      Chemnitz 
13,7 20,8 50,3 20,3 20,9 13,4 69,2 17,4 5,0 64,1 30,9      Dresden 
13,7 23,1 52,8 21,4 19,0 12,8 70,0 17,2 5,3 66,2 28,4      Leipzig 
15,5 23,5 59,9 26,1 18,4 13,5 69,7 16,9 8,2 66,4 25,3 Sachsen-Anhalt
: 25,9 62,3 28,4 24,1 13,1 69,8 17,1 10,1 65,3 24,6      Dessau 
: 27,1 61,0 31,0 22,7 13,1 69,6 17,3 7,5 65,0 27,6      Halle 
: 20,2 57,5 22,0 13,4 13,8 69,7 16,5 8,0 68,1 24,0      Magdeburg 
4,4 8,5 44,7 7,7 12,7 16,1 67,6 16,4 16,0 53,2 30,9 Schleswig-Holstein
15,2 17,6 47,9 19,8 13,7 13,5 70,3 16,3 6,6 64,8 28,6 Thüringen
7,8 10,0 51,2 15,0 26,5 15,2 67,6 17,3 47,3 35,1 17,6 Ellada
6,7 11,3 52,8 17,6 29,5 15,4 67,6 17,0 53,6 30,1 16,3 Voreia Ellada
6,9 10,4 53,6 15,4 24,5 16,0 66,2 17,9 62,5 24,9 12,7      Anatoliki Makedonia, Thraki 
6,4 11,5 48,6 17,5 29,4 15,3 68,6 16,1 48,4 33,1 18,5      Kentriki Makedonia 
7,4 14,7 63,1 23,3 36,8 15,8 66,3 17,9 58,1 29,2 12,7      Dytiki Makedonia 
7,3 10,6 58,3 17,6 32,4 15,2 66,7 18,2 58,4 27,0 14,5      Thessalia 
8,0 9,3 57,1 14,5 29,7 14,0 66,6 19,4 60,3 28,5 11,2 Kentriki Ellada
7,4 10,6 54,4 16,9 36,4 13,2 67,2 19,6 58,8 26,2 15,0      Ipeiros 
2,5 9,0 22,7 10,9 21,5 14,8 64,7 20,5 63,1 26,4 10,5      Ionia Nisia 
8,6 10,5 67,6 16,8 32,6 15,5 67,1 17,4 61,1 27,0 11,9      Dytiki Ellada 
10,8 9,8 67,5 17,1 28,8 13,2 67,7 19,1 63,1 29,1 7,8      Sterea Ellada 
7,3 7,3 44,5 10,1 26,0 13,2 65,3 21,5 56,7 31,5 11,8      Peloponnisos 
9,7 9,2 51,9 13,3 22,5 15,3 68,8 15,9 33,7 43,3 23,0 Attiki
3,6 9,7 31,3 14,4 27,2 16,8 65,6 17,6 56,4 30,8 12,8 Nisia Aigaiou, Kriti
4,8 9,2 46,2 13,5 29,0 15,4 61,6 23,0 54,7 34,4 10,9      Voreio Aigaio 
3,5 14,2 21,6 21,3 30,6 17,5 67,5 15,0 59,2 31,5 9,3      Notio Aigaio 
3,3 7,7 34,7 11,5 24,3 16,9 66,1 17,1 55,5 29,1 15,5      Kriti 
17,5 11,4 34,2 16,4 22,2 14,9 68,4 16,8 58,3 17,3 24,4 España 
16,2 11,4 42,7 16,5 24,2 12,0 68,2 19,8 60,3 17,4 22,4 Noroeste
15,9 12,2 40,5 17,5 24,6 12,3 68,0 19,7 62,5 15,9 21,6      Galicia 
17,4 9,8 46,9 13,8 23,1 10,9 68,3 20,8 56,6 20,2 23,1      Principado de Asturias 
16,0 10,1 49,7 15,1 23,4 12,7 68,8 18,6 56,1 19,0 24,9      Cantabria 
15,0 7,7 36,5 12,0 17,9 12,6 68,8 18,6 51,4 17,3 31,2 Noreste
18,6 9,4 41,2 14,2 22,1 12,1 70,7 17,2 48,2 17,7 34,1      Pais Vasco 
10,3 5,6 25,9 9,5 12,9 13,7 68,3 18,0 50,4 15,6 34,0      Comunidad Foral de Navarra 
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 192Regionaalsed põhinäitajad 
Rahvastik Majandus Tööturg 
SKP/inimese kohta (PPS) Tööhõive sektorite kaupa 
(% of Kokku), 2002 Tööhõive (inimesed 
vanuses 15-64 %-na  
selles vanuses 
rahvastikust), 2002 Regioon * 
1000 elanikku 2001 
Rahvastiku tihedus (el.//km²), 2001 
SKP kasv (aasta keskmine muutuse %), 
1995-2001 
2001, EL15 = 100 
keskmine 1999-2000-2001,  
EL15 = 100 
2001, EL25 = 100 
Põllumajandus TööstusTeenused
EPO patenditaotlusi miljoni el. kohta, 
keskmine 1999-2000-2001 
Kokku 
Naised 
Male      La Rioja 267 53,1 3,7 96,9 94,7 106,3 9,1 40,4 50,5 10,5 61,3 44,8 77,0 
     Aragón 1168 24,5 2,9 90,5 89,6 99,3 7,2 35,2 57,6 30,8 62,0 45,9 77,6
Comunidad de Madrid  5218 652,6 4,2 112,4 112,3 123,3 0,8 24,5 74,7 39,8 62,8 49,9 76,0 
Centro 5264 24,5 2,8 69,4 69,4 76,2 10,0 30,9 59,1 7,2 56,1 38,9 72,6
     Castilla y León 2465 26,2 2,4 78,0 77,5 85,6 9,2 30,9 59,9 9,9 57,4 41,4 72,9 
     Castilla-la Mancha 1722 21,7 3,1 67,1 67,5 73,7 9,5 33,6 56,9 6,0 57,6 38,5 75,9
     Extremadura 1078 25,9 3,5 53,5 53,8 58,7 13,3 25,7 61,0 2,7 50,7 33,7 67,0 
Este 11123 184,6 3,7 93,8 93,7 103,0 3,0 36,8 60,2 42,2 63,3 50,2 76,3
     Cataluña 6220 194,8 3,3 100,7 101,2 110,5 2,5 38,5 58,9 57,5 64,7 52,0 77,2 
     Comunidad Valenciana 4094 175,7 4,3 81,1 80,8 89,0 4,1 36,7 59,2 27,0 60,8 46,9 74,6
     Illes Balears 810 161,6 5,3 105,4 102,4 115,7 2,0 24,3 73,7 15,6 65,8 53,9 77,3 
Sur 8573 86,9 4,0 64,3 63,7 70,5 10,3 25,6 64,1 5,6 50,7 34,6 66,7
     Andalucía 7291 83,6 3,9 63,1 62,5 69,2 10,5 25,3 64,3 6,6 49,6 33,6 65,6 
     Región de Murcia 1140 100,8 4,4 71,2 70,5 78,1 10,7 28,9 60,4 11,7 57,8 41,4 74,0
     Ceuta y Melilla 142 4571,0 3,9 68,0 69,6 74,6 0,8 7,7 91,5 0,0 49,7 31,5 65,8 
     Ciudad Autónoma de Ceuta 75 3952,7 : : : :
     Ciudad Autónoma de Melilla 67 5550,1 : : : :        
Canarias 1737 239,8 4,8 79,1 79,6 86,8 4,6 21,3 74,1 8,9 57,6 44,1 70,7
France 60912 96,2 2,6 104,8 104,4 115,0 4,1 25,4 70,5 140,3 62,9 56,4 69,6 
Île de France 11055 920,3 2,8 164,6 163,7 180,7 0,3 17,3 82,4 309,1 66,4 61,7 71,2
Bassin Parisien  10486 72,0 1,9 92,4 92,5 101,4 5,6 30,3 64,0 90,4 63,2 56,0 70,5 
     Champagne-Ardenne 1339 52,3 2,0 96,1 97,1 105,4 8,9 28,7 62,4 70,0 62,6 54,5 70,9
     Picardie 1866 96,2 1,5 84,1 84,6 92,3 5,1 32,0 62,9 88,3 62,3 54,5 70,1 
     Haute-Normandie 1786 145,0 2,4 98,6 97,5 108,2 3,0 31,9 65,1 106,2 61,1 53,9 68,6
     Centre 2455 62,7 1,7 93,3 93,4 102,4 4,7 32,0 63,3 108,0 63,8 56,7 71,2 
     Basse-Normandie 1431 81,4 2,0 87,1 87,2 95,6 7,9 26,3 65,9 58,2 65,0 59,0 71,1
     Bourgogne 1609 50,9 2,1 95,5 95,9 104,8 6,1 28,6 65,4 94,3 65,0 58,5 71,6 
Nord - Pas-de-Calais 4014 323,3 2,2 83,0 82,4 91,1 2,4 29,7 67,9 46,3 54,1 44,2 64,1
Est 5202 108,3 1,8 94,1 93,9 103,3 3,1 33,4 63,5 121,9 64,8 57,2 72,4 
     Lorraine 2316 98,3 1,2 85,6 85,6 94,0 2,8 29,6 67,6 78,0 63,2 54,6 71,7
     Alsace 1762 212,8 2,2 105,9 106,0 116,2 2,3 35,2 62,5 176,0 67,1 60,6 73,4 
     Franche-Comté 1124 69,4 2,4 93,1 92,3 102,2 4,9 38,5 56,6 128,2 65,0 57,8 72,2
Ouest  7884 92,6 3,0 90,6 89,8 99,4 6,5 29,0 64,5 69,4 64,9 59,3 70,4 
     Pays de la Loire 3277 102,1 3,1 93,4 92,7 102,5 6,4 32,2 61,5 62,2 65,9 60,1 71,5
     Bretagne 2950 108,4 3,2 90,2 89,3 99,0 6,3 26,8 66,9 84,3 63,9 58,8 69,1 
     Poitou-Charentes 1657 64,2 2,3 85,6 85,3 93,9 7,2 26,9 65,9 57,2 64,8 58,7 70,9
Sud-Ouest  6267 60,5 2,8 92,2 91,6 101,1 6,4 23,8 69,8 71,3 62,9 56,0 69,9 
     Aquitaine 2956 71,5 3,0 94,4 93,9 103,6 7,4 22,5 70,1 48,6 61,4 53,6 69,3
     Midi-Pyrénées 2602 57,4 2,7 91,3 90,8 100,1 4,8 25,5 69,8 103,3 64,5 57,9 71,0 
     Limousin 710 41,9 2,2 86,0 85,2 94,4 8,7 22,8 68,5 48,8 64,1 60,3 68,1
Centre-Est  7055 101,2 2,8 103,1 103,2 113,2 4,7 28,6 66,7 210,0 64,8 58,6 71,0 
     Rhône-Alpes 5743 131,4 2,9 106,6 106,6 116,9 4,1 28,6 67,3 233,7 64,8 58,7 71,0
     Auvergne 1312 50,4 2,4 88,1 88,3 96,6 7,8 28,3 63,9 107,4 64,6 58,3 71,0 
Méditerranée 7226 107,1 2,9 90,0 89,5 98,8 5,2 17,4 77,4 88,1 56,5 49,8 63,8
     Languedoc-Roussillon 2361 86,2 3,2 80,2 80,5 88,1 7,7 17,7 74,6 60,7 54,8 47,7 62,4 
     Provence-Alpes-Côte d'Azur 4602 146,6 2,8 95,6 94,7 104,9 3,9 17,4 78,7 106,6 57,9 51,5 64,9
     Corse 264 30,4 3,4 79,9 79,6 87,7 7,5 12,2 80,2 9,3 44,8 34,5 55,0 
Départements d'Outre-Mer 1724 19,3 3,5 58,0 58,4 63,8 3,0 12,9 84,1 0,0 44,3 38,0 50,9
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 193Tööturg Vanuseline struktuur Haridus 
Tööpuuduse määr (%) % rahvastikust vanuses: (2000) 25-64 aastaste  
inimeste haridustase  
(% koguarvust), 2002 Kokku, 1992 
Kokku, 2002 
Pikaajalised töötud, 2002  
(% kõigist töötutest) 
Naised, 2002 
Noored, 2002 <15 15-64 65+ madalkeskmine kõrgeRegioon * 
12,7 6,9 37,4 10,3 14,6 13,3 67,4 19,3 58,3 15,7 26,0      La Rioja 
10,7 5,5 26,0 9,1 13,8 12,8 65,9 21,4 56,4 17,8 25,8      Aragón 
12,3 7,1 39,7 10,3 15,0 14,6 70,1 15,4 45,9 20,1 34,0 Comunidad de Madrid
18,1 11,9 33,3 19,1 23,3 14,5 65,4 20,1 62,2 16,5 21,3 Centro
16,9 10,4 37,2 16,9 24,3 12,4 66,0 21,6 56,9 18,2 24,8      Castilla y León 
15,0 9,4 30,8 16,4 17,4 16,1 64,7 19,2 66,9 15,2 18,0      Castilla-la Mancha 
25,8 19,2 30,4 28,5 31,7 16,6 65,3 18,1 67,3 14,4 18,3      Extremadura 
14,6 9,7 31,3 13,3 19,4 14,5 68,7 16,8 59,4 17,7 22,8 Este
12,8 9,6 37,1 13,1 19,5 13,9 68,6 17,5 56,6 18,4 25,0      Cataluña 
18,3 10,3 24,9 14,4 20,1 15,1 68,9 16,1 63,7 15,9 20,4      Comunidad Valenciana 
10,5 7,3 16,7 9,3 14,9 16,4 68,3 15,3 59,6 21,8 18,7      Illes Balears 
25,4 18,3 32,6 26,6 30,0 17,9 68,1 14,1 64,4 15,4 20,2 Sur
26,4 19,6 33,1 28,5 31,5 17,8 68,1 14,1 65,1 15,1 19,9      Andalucía 
19,0 11,3 27,1 16,6 22,2 18,0 67,8 14,3 61,8 16,0 22,2      Región de Murcia 
25,0 5,3 41,3 8,5 13,1 21,4 66,5 12,2 53,4 26,4 20,2      Ceuta y Melilla 
     Ciudad Autónoma de Ceuta 
                Ciudad Autónoma de Melilla 
24,3 11,1 32,1 15,4 19,8 17,1 71,0 11,9 60,9 17,1 22,0 Canarias
9,8 8,7 32,7 9,8 18,9 18,9 65,1 16,0 35,9 40,6 23,5 France 
7,9 8,1 33,5 7,9 15,0 19,8 68,1 12,1 31,4 33,6 35,0 Île de France
10,0 8,6 32,7 10,0 19,6 19,2 64,4 16,4 41,3 40,9 17,7 Bassin Parisien
9,7 9,3 36,5 11,0 27,0 19,2 65,1 15,7 43,2 41,3 15,5      Champagne-Ardenne 
10,1 8,5 30,6 9,9 20,6 20,6 65,2 14,2 44,8 38,9 16,3      Picardie 
12,0 10,1 37,6 10,8 22,2 20,3 65,2 14,5 41,4 38,0 20,6      Haute-Normandie 
9,7 8,6 27,2 10,4 16,0 18,4 63,8 17,8 41,0 42,4 16,6      Centre 
9,4 7,9 25,1 9,4 15,9 19,1 63,6 17,3 38,5 41,7 19,7      Basse-Normandie 
9,1 6,9 41,5 8,4 16,7 17,7 63,4 18,9 38,1 43,5 18,3      Bourgogne 
12,5 13,4 39,7 16,0 29,4 21,3 64,8 13,9 44,3 38,2 17,5 Nord - Pas-de-Calais
7,4 7,5 24,0 8,7 18,0 19,1 65,9 15,0 34,9 45,3 19,8 Est
8,8 7,8 27,1 9,2 19,9 19,0 65,6 15,4 35,9 45,9 18,2      Lorraine 
5,4 6,7 21,4 7,0 13,4 19,2 66,8 13,9 32,0 45,6 22,4      Alsace 
8,0 8,3 21,3 10,0 21,8 19,1 65,0 15,9 36,9 43,7 19,3      Franche-Comté 
10,1 7,4 27,6 9,0 15,6 18,4 63,9 17,7 33,5 45,4 21,1 Ouest
10,1 7,7 28,5 9,6 14,6 19,2 64,4 16,4 34,9 44,7 20,4      Pays de la Loire 
9,6 6,7 23,4 8,2 16,0 18,3 63,8 18,0 30,9 45,8 23,2      Bretagne 
11,2 8,0 33,0 9,4 17,0 17,0 63,1 19,9 35,8 46,0 18,1      Poitou-Charentes 
9,8 8,5 31,6 10,3 18,3 16,6 63,8 19,6 33,5 44,0 22,4 Sud-Ouest
11,5 9,2 30,7 11,5 18,8 16,9 64,0 19,1 36,0 43,5 20,4      Aquitaine 
8,4 8,1 32,1 9,9 17,6 16,7 64,1 19,2 30,1 43,4 26,5      Midi-Pyrénées 
8,8 6,4 35,6 7,0 19,2 14,6 62,4 23,0 34,9 48,4 16,7      Limousin 
9,5 6,9 25,5 7,8 16,5 18,9 65,3 15,8 32,3 42,1 25,6 Centre-Est
9,3 6,9 24,9 7,9 17,0 19,5 65,5 15,0 31,8 41,2 27,0      Rhône-Alpes 
10,5 6,9 28,0 7,6 13,6 16,2 64,3 19,6 34,4 46,3 19,3      Auvergne 
13,4 12,0 41,2 13,4 24,9 17,8 63,5 18,7 40,3 39,5 20,2 Méditerranée
14,9 13,1 42,7 15,0 31,3 17,5 63,2 19,3 40,7 39,4 19,9      Languedoc-Roussillon 
12,9 11,4 39,9 12,4 21,4 18,0 63,7 18,4 39,4 40,1 20,6      Provence-Alpes-Côte d'Azur 
10,8 13,3 56,6 18,3 44,2 16,9 64,4 18,7 58,9 26,1 15,0      Corse 
: 26,5 76,1 29,4 51,3 27,6 64,3 8,1 : : : Départements d'Outre-Mer
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 194Regionaalsed põhinäitajad 
Rahvastik Majandus Tööturg 
SKP/inimese kohta (PPS) Tööhõive sektorite kaupa 
(% of Kokku), 2002 Tööhõive (inimesed 
vanuses 15-64 %-na  
selles vanuses 
rahvastikust), 2002 Regioon * 
1000 elanikku 2001 
Rahvastiku tihedus (el.//km²), 2001 
SKP kasv (aasta keskmine muutuse %), 
1995-2001 
2001, EL15 = 100 
keskmine 1999-2000-2001,  
EL15 = 100 
2001, EL25 = 100 
Põllumajandus TööstusTeenused
EPO patenditaotlusi miljoni el. kohta, 
keskmine 1999-2000-2001 
Kokku 
Naised 
Male      Guadeloupe 432 253,6 4,4 60,8 60,9 66,7 2,8 12,8 84,4 6,7 45,9 40,3 52,1 
     Martinique 387 343,2 3,6 67,8 67,9 74,5 5,7 12,5 81,9 0,6 48,2 43,6 53,2
     Guyane 170 2,0 -0,4 48,2 48,9 52,9 2,4 13,9 83,7 0,7 44,0 35,2 52,8 
     Réunion 735 291,6 4,4 53,5 53,8 58,7 1,7 12,9 85,4 2,6 41,3 34,2 48,7
Ireland 3853 54,8 9,2 117,6 115,0 129,1 6,9 27,8 65,3 83,6 65,0 55,2 74,7 
     Border, Midland and Western 1016 30,5 8,1 85,4 83,8 93,7 11,4 31,4 57,3 62,1 62,2 51,7 72,4
     Southern and Eastern 2837 76,7 9,5 129,2 126,2 141,8 5,5 26,6 67,9 91,3 65,9 56,4 75,5 
Italia 57927 192,2 1,9 100,1 101,3 109,9 5,0 31,8 63,2 73,2 55,5 42,0 69,1
Nord-Ovest  15180 262,0 1,8 124,2 125,9 136,3        
Nord Ovest 6030 176,9 1,5 113,4 115,2 124,5 3,5 34,0 62,5 98,9 61,1 50,4 71,7
     Piemonte 4291 168,9 1,3 115,1 117,5 126,3 3,4 38,1 58,4 115,9 62,0 51,6 72,2 
     Valle d'Aosta/Vallée d'Aoste 121 37,0 0,6 123,9 124,7 136,0 4,9 25,6 69,5 43,2 66,3 56,1 75,9
     Liguria 1619 298,7 2,1 108,2 108,2 118,7 3,7 22,7 73,7 61,7 58,2 46,8 69,8 
Lombardia 9150 383,4 1,9 131,3 133,1 144,0 1,9 40,1 58,0 158,5 63,2 51,8 74,5
Nord-Est  10715 172,9 1,9 120,9 122,9 132,7        
Nord Est 6692 167,9 1,9 117,7 119,7 129,1 4,4 37,2 58,4 100,3 63,4 51,4 75,2
     Trentino-Alto Adige 947 69,6 2,4 133,0 134,8 146,0 7,8 27,3 64,9 62,7 66,4 54,7 77,8 
     Provincia Autonoma Bolzano/Bozen 467 63,1 2,7 143,4 144,9 157,4 
     Provincia Autonoma Trento 480 77,3 2,1 123,0 125,0 135,0        
     Veneto 4555 247,7 1,9 115,8 118,0 127,1 4,0 40,2 55,7 106,2 63,2 50,7 75,4
     Friuli-Venezia Giulia 1190 151,5 1,4 112,5 114,3 123,5 3,1 33,5 63,3 107,9 62,0 51,7 72,2 
Emilia-Romagna 4022 181,8 1,9 126,2 128,3 138,5 5,4 35,6 59,1 163,0 67,5 58,9 76,0
Centro  11191 191,8 2,0 108,9 110,1 119,5        
Centro 5870 142,7 2,2 106,6 107,6 116,9 4,0 35,0 61,0 60,1 61,5 50,7 72,2
     Toscana 3553 154,6 2,2 111,1 112,0 121,9 3,9 33,0 63,2 64,2 61,5 50,6 72,6 
     Umbria 843 99,7 2,0 97,9 99,4 107,4 4,6 33,0 62,4 38,2 59,0 47,8 70,2
     Marche 1473 152,0 2,2 100,7 101,7 110,5 4,1 40,7 55,2 62,9 62,7 52,7 72,6 
Lazio 5321 309,2 1,8 111,4 112,9 122,2 3,3 19,9 76,7 44,2 55,0 41,1 69,3
Sud 14123 192,7 2,1 66,9 67,5 73,4        
Abruzzo-Molise 1609 105,6 1,7 82,8 83,0 90,9 6,6 31,1 62,3 48,5 54,8 40,2 69,5
     Abruzzo 1282 118,8 1,6 84,0 84,3 92,2 5,8 31,6 62,6 58,6 55,6 41,1 70,1 
     Molise 327 73,6 2,2 78,1 78,1 85,7 10,0 29,1 60,9 9,1 51,8 36,8 66,8
Campania  5783 425,5 2,3 65,1 65,4 71,5 6,4 24,4 69,3 10,9 41,9 24,1 60,1 
Sud 6731 151,4 2,0 64,6 65,5 70,9 10,9 25,5 63,6 8,5 44,4 27,3 61,8
     Puglia 4087 211,0 1,9 65,0 66,1 71,3 10,3 26,9 62,8 9,1 45,3 27,5 63,7 
     Basilicata 604 60,4 2,1 70,5 72,5 77,3 10,4 33,2 56,4 8,7 46,1 29,4 62,8
     Calabria 2040 135,3 2,2 62,1 62,2 68,1 12,4 19,9 67,7 7,1 41,9 26,4 57,5 
Isole 6717 134,9 2,1 67,9 68,0 74,5
Sicilia  5071 197,3 2,1 65,3 65,4 71,7 9,3 20,4 70,3 14,2 41,9 24,2 60,2 
Sardegna 1646 68,3 2,2 76,0 76,1 83,4 8,7 23,5 67,8 11,2 46,7 31,2 62,2
Luxembourg (Grand-Duché) 442 170,9 6,1 194,0 194,4 212,9 2,0 20,1 77,9 203,5 63,6 51,5 75,5 
Nederland 16043 473,6 3,3 113,3 111,5 124,3 3,0 20,8 76,2 222,9 74,4 66,2 82,4
Noord-Nederland  1678 201,1 2,8 105,9 102,1 116,3 4,1 23,8 72,1 76,8 72,1 63,7 80,1 
     Groningen 568 242,9 2,8 133,2 125,1 146,1 2,8 21,3 75,9 87,1 70,8 63,2 78,2
     Friesland 633 188,6 3,2 93,8 91,9 103,0 4,3 25,6 70,1 64,6 72,7 64,3 80,7 
     Drenthe 477 179,9 2,4 89,5 87,9 98,3 5,4 24,5 70,2 80,8 72,8 63,5 81,8
Oost-Nederland  3367 345,6 3,2 95,5 94,1 104,8 3,6 22,7 73,7 131,3 74,5 65,9 82,7 
     Overijssel 1090 326,7 3,1 96,1 94,4 105,5 4,2 26,1 69,7 139,9 73,4 64,9 81,5
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 195Tööturg Vanuseline struktuur Haridus 
Tööpuuduse määr (%) % rahvastikust vanuses: (2000) 25-64 aastaste  
inimeste haridustase  
(% koguarvust), 2002 Kokku, 1992 
Kokku, 2002 
Pikaajalised töötud, 2002  
(% kõigist töötutest) 
Naised, 2002 
Noored, 2002 <15 15-64 65+ madalkeskmine kõrgeRegioon * 
: 26,0 77,2 28,6 57,8 25,2 65,2 9,6 : : :      Guadeloupe 
: 22,9 79,7 26,0 55,2 23,5 65,1 11,5 : : :      Martinique 
: 24,4 74,6 29,0 46,5 35,6 60,6 3,8 : : :      Guyane 
: 29,3 74,4 32,1 48,6 29,5 64,2 6,3 : : :      Réunion 
15,3 4,3 29,3 3,8 7,8 21,9 66,9 11,2 39,7 34,9 25,4 Ireland 
15,1 5,5 31,2 5,5 9,6 22,3 64,9 12,8 46,8 33,5 19,6      Border, Midland and Western 
15,4 3,8 28,3 3,2 7,1 21,7 67,7 10,6 37,3 35,3 27,4      Southern and Eastern 
9,0 59,6 12,2 27,2 14,4 67,6 18,0 55,9 33,9 10,2 Italia 
        Nord-Ovest
5,4 50,0 7,6 17,0 11,5 67,0 21,5 56,5 33,7 9,8 Nord Ovest
 5,1 47,5 7,3 15,5 11,9 67,7 20,4 57,6 33,0 9,4      Piemonte 
3,6 19,3 5,5 10,6 12,6 68,7 18,7 58,6 33,8 7,7      Valle d'Aosta/Vallée d'Aoste 
 6,3 57,4 8,6 23,0 10,4 64,9 24,7 53,4 35,5 11,1      Liguria 
3,8 36,5 5,6 11,4 13,0 69,5 17,5 53,7 35,2 11,0 Lombardia
           N o r d - E s t
3,3 26,2 5,1 7,5 13,3 68,5 18,2 55,6 35,5 8,9 Nord Est
 2,6 11,7 3,8 5,0 15,9 67,5 16,6 52,4 38,5 9,1      Trentino-Alto Adige 
     Provincia Autonoma Bolzano/Bozen 
                Provincia Autonoma Trento 
3,4 28,6 5,2 7,6 13,3 69,0 17,8 57,4 33,9 8,7      Veneto 
 3,7 25,8 5,6 9,4 11,2 67,7 21,1 51,3 39,0 9,7      Friuli-Venezia Giulia 
3,3 25,5 4,6 9,0 11,2 66,7 22,1 51,9 36,6 11,5 Emilia-Romagna
           C e n t r o
4,8 38,6 7,3 14,6 12,0 66,2 21,8 55,0 34,5 10,5 Centro
 4,8 38,8 7,3 16,2 11,5 66,6 21,9 56,5 33,3 10,2      Toscana 
5,7 44,9 8,9 16,5 12,2 65,6 22,2 48,1 40,4 11,5      Umbria 
 4,4 33,8 6,4 10,5 12,9 65,8 21,3 55,1 34,1 10,7      Marche 
8,6 68,7 11,9 32,0 14,2 68,8 17,0 48,3 38,9 12,8 Lazio
           S u d
7,5 56,5 11,7 23,0 14,4 65,7 19,9 52,6 36,6 10,8 Abruzzo-Molise
 6,2 54,1 10,0 20,1 14,4 65,9 19,8 52,2 36,9 10,9      Abruzzo 
12,6 61,0 18,7 34,3 14,7 64,8 20,5 54,4 35,2 10,4      Molise 
 21,1 73,7 30,6 59,5 19,3 67,2 13,6 59,8 31,0 9,1 Campania
17,4 63,8 25,8 44,4 17,2 67,1 15,7 60,6 30,2 9,1 Sud
 14,0 65,8 20,6 37,8 17,3 67,7 15,1 62,1 28,8 9,1      Puglia 
15,3 60,3 23,8 43,4 16,3 66,0 17,8 58,6 33,3 8,1      Basilicata 
 24,6 62,2 35,6 58,2 17,4 66,3 16,3 58,2 32,2 9,6      Calabria 
Isole
 20,1 69,3 28,4 51,2 18,0 65,9 16,1 61,7 29,2 9,2 Sicilia
18,5 58,5 26,4 48,3 14,6 70,2 15,3 62,8 29,0 8,2 Sardegna
2,0 2,6 27,4 3,6 7,0 18,9 66,8 14,3 38,4 43,0 18,7 Luxembourg (Grand-Duché) 
5,4 2,8 26,5 3,1 5,0 18,6 67,9 13,6 32,2 42,8 25,0 Nederland
7,3 3,5 27,7 4,3 7,3 18,2 67,2 14,7 34,0 45,8 20,2 Noord-Nederland
7,8 4,2 29,2 5,2 8,3 16,8 68,7 14,5 32,2 43,6 24,2      Groningen 
7,1 3,2 27,0 4,0 6,7 19,0 66,7 14,3 33,8 46,8 19,4      Friesland 
7,0 3,1 26,0 3,6 6,6 18,6 66,1 15,3 36,4 47,1 16,5      Drenthe 
5,1 2,7 24,6 3,2 4,6 19,6 67,3 13,2 32,6 44,7 22,6 Oost-Nederland
5,2 2,9 23,4 3,1 4,8 19,5 66,9 13,7 34,1 45,7 20,2      Overijssel 
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 196Regionaalsed põhinäitajad 
Rahvastik Majandus Tööturg 
SKP/inimese kohta (PPS) Tööhõive sektorite kaupa 
(% of Kokku), 2002 Tööhõive (inimesed 
vanuses 15-64 %-na  
selles vanuses 
rahvastikust), 2002 Regioon * 
1000 elanikku 2001 
Rahvastiku tihedus (el.//km²), 2001 
SKP kasv (aasta keskmine muutuse %), 
1995-2001 
2001, EL15 = 100 
keskmine 1999-2000-2001,  
EL15 = 100 
2001, EL25 = 100 
Põllumajandus TööstusTeenused
EPO patenditaotlusi miljoni el. kohta, 
keskmine 1999-2000-2001 
Kokku 
Naised 
Male      Gelderland 1941 389,6 3,0 97,4 96,1 106,9 3,1 21,9 75,0 148,0 74,9 66,6 83,1 
     Flevoland 335 235,9 5,8 82,4 81,3 90,4 4,0 16,8 79,2 107,8 75,1 65,5 84,6
West-Nederland  7473 859,6 3,4 125,8 123,9 138,0 2,5 16,2 81,3 117,7 74,9 67,0 82,8 
     Utrecht 1123 824,0 4,5 142,8 140,9 156,7 1,1 14,8 84,1 184,4 76,2 68,9 83,7
     Noord-Holland 2542 956,7 3,5 132,5 131,4 145,5 2,0 15,3 82,7 130,8 76,1 68,5 83,6 
     Zuid-Holland 3431 1196,8 3,3 118,5 116,0 130,0 3,0 16,4 80,6 148,1 73,8 65,6 81,8
     Zeeland 376 208,3 0,7 95,4 95,6 104,7 4,8 26,1 69,1 102,4 73,1 62,5 83,3 
Zuid-Nederland 3525 497,0 3,3 107,3 106,3 117,7 3,3 27,4 69,2 535,2 74,4 65,9 82,6
     Noord-Brabant 2383 483,4 3,6 111,5 110,4 122,3 3,2 27,6 69,3 697,8 75,9 67,6 83,9 
     Limburg 1143 528,2 2,7 98,5 97,8 108,1 3,7 27,2 69,2 199,9 71,3 62,4 79,8
Österreich 8032 95,8 2,4 111,9 113,5 122,8 5,7 29,4 65,0 157,6 69,0 61,5 76,5 
Ostösterreich 3395 144,1 2,2 119,0 121,2 130,6 4,8 25,2 70,0 65,6 68,4 62,1 74,7
     Burgenland 275 69,5 3,1 76,2 76,3 83,6 5,3 30,1 64,7 69,2 67,9 59,3 76,2 
     Niederösterreich 1531 79,9 2,9 92,3 94,5 101,3 8,8 30,6 60,6 133,3 70,0 62,2 77,7
     Wien 1588 3827,5 1,7 152,2 154,7 167,0 0,9 19,1 80,0 146,0 67,0 62,5 71,6 
Südösterreich 1743 67,3 2,6 96,2 97,0 105,6 8,0 32,6 59,4 141,5 67,5 58,7 76,4
     Kärnten 556 58,3 2,3 96,3 97,6 105,6 6,5 30,6 62,9 124,4 66,9 56,9 77,1 
     Steiermark 1188 72,5 2,7 96,2 96,8 105,5 8,7 33,5 57,8 149,6 67,8 59,5 76,2
Westösterreich  2893 84,1 2,6 113,1 114,4 124,1 5,3 32,3 62,4 192,2 70,6 62,4 78,8 
     Oberösterreich 1367 114,1 2,7 108,2 108,9 118,7 6,8 35,3 57,9 189,7 70,9 62,9 78,8
     Salzburg 513 71,7 2,0 123,6 126,5 135,7 4,5 24,9 70,7 139,5 71,8 65,1 78,8 
     Tirol 667 52,7 2,7 113,4 114,8 124,4 4,6 27,8 67,7 136,0 69,5 61,0 78,1
     Vorarlberg 347 133,5 2,6 116,2 117,8 127,5 2,1 40,4 57,5 387,8 69,6 58,9 80,2 
Portugal 10293 112,0 3,5 70,7 70,6 77,6 12,4 33,9 53,8 4,7 68,2 60,8 75,9
Continente  9811 110,5 3,5 70,9 70,8 77,8 12,3 34,1 53,6 4,7 68,5 61,3 75,9 
     Norte 3646 171,3 2,6 56,9 57,3 62,5 11,4 43,3 45,4 4,3 67,8 59,9 76,0
     Centro 1784 75,4 3,4 56,9 56,8 62,5 26,9 30,8 42,3 4,8 73,6 67,3 80,1 
     Centro 2402 83,5 3,7 57,9 57,7 63,5
     Lisboa e Vale do Tejo 3462 290,1 4,1 94,7 94,4 103,9 4,5 29,1 66,5 6,3 67,1 60,7 73,8 
     Lisboa 2603 1011,2 3,9 105,1 105,0 115,4 
     Alentejo 526 19,5 2,1 56,9 56,5 62,5 14,6 23,4 62,0 1,2 65,2 56,5 74,0 
     Alentejo 766 24,6 3,2 60,7 59,8 66,6
     Algarve 394 78,9 5,4 72,4 71,4 79,4 9,7 21,3 69,0 3,1 68,6 60,0 77,1 
Açores 237 101,9 3,9 55,8 54,5 61,2 13,7 29,1 57,2 0,0 61,5 44,5 78,3
Madeira  244 313,6 5,0 78,4 77,4 86,0 12,8 27,4 59,8 2,7 65,1 56,5 74,5 
Suomi/Finland 5188 17,0 4,1 103,9 103,4 114,1 5,4 27,0 67,6 325,2 68,1 66,2 70,0
Manner-Suomi  5162 17,0 4,1 103,7 103,2 113,8 5,4 27,1 67,6 326,2 68,0 66,1 69,9 
     Itä-Suomi 679 9,7 2,0 75,7 75,5 83,0 10,3 25,6 64,1 80,0 59,9 57,7 62,0
     Väli-Suomi 704 16,4 3,1 85,8 86,0 94,1 9,7 29,7 60,6 171,9 65,9 62,4 69,3 
     Pohjois-Suomi 557 4,3 3,0 90,2 89,4 99,0 7,3 27,0 65,8 292,4 62,0 61,1 62,8
     Uusimaa (Suuralue) 1401 153,8 5,9 140,3 139,4 153,9 1,1 20,6 78,4 588,0 75,3 74,4 76,2 
     Etelä-Suomi 1821 34,8 3,6 97,2 97,0 106,7 5,5 32,5 62,0 291,4 67,7 65,1 70,3
     Etelä-Suomi 2537 62,1 5,0 121,5 120,9 133,3        
     Länsi-Suomi 1319 22,6 3,5 91,1 91,0 99,9
     Pohjois-Suomi 628 4,7 3,1 89,0 88,2 97,7        
Åland 26 17,0 5,4 141,6 140,9 155,4 5,2 17,2 77,6 108,0 77,6 73,8 81,4
Sverige 8896 21,6 2,9 106,1 107,8 116,5 2,5 23,0 74,5 345,5 73,6 72,2 74,9 
     Stockholm 1831 282,1 4,7 144,9 148,2 159,0 0,6 13,7 85,8 582,1 78,4 77,5 79,4
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 197Tööturg Vanuseline struktuur Haridus 
Tööpuuduse määr (%) % rahvastikust vanuses: (2000) 25-64 aastaste  
inimeste haridustase  
(% koguarvust), 2002 Kokku, 1992 
Kokku, 2002 
Pikaajalised töötud, 2002  
(% kõigist töötutest) 
Naised, 2002 
Noored, 2002 <15 15-64 65+ madalkeskmine kõrgeRegioon * 
5,0 2,4 23,6 2,9 4,0 19,0 67,5 13,6 32,3 43,5 24,1      Gelderland 
6,2 3,7 30,8 5,4 7,4 23,8 67,3 8,9 29,7 48,5 21,8      Flevoland 
5,2 2,6 27,3 2,8 4,7 18,4 68,0 13,6 30,1 41,3 28,6 West-Nederland
4,5 2,2 23,1 2,4 4,3 19,0 68,6 12,5 26,6 38,7 34,7      Utrecht 
5,5 2,6 25,3 2,6 3,9 17,8 68,8 13,5 27,4 41,8 30,8      Noord-Holland 
5,1 2,9 30,3 3,2 5,4 18,6 67,6 13,8 33,0 41,2 25,8      Zuid-Holland 
5,7 2,3 22,0 2,8 4,2 18,5 65,2 16,4 33,9 46,9 19,1      Zeeland 
5,0 2,7 25,9 3,1 5,0 18,2 68,5 13,4 35,2 42,8 21,9 Zuid-Nederland
5,0 2,4 23,0 2,8 4,3 18,6 68,6 12,8 34,0 42,9 23,0      Noord-Brabant 
5,2 3,3 30,4 4,0 6,6 17,3 68,2 14,6 37,7 42,7 19,6      Limburg 
3,3 4,0 28,1 3,9 6,2 16,8 67,7 15,5 21,7 62,6 15,7 Österreich 
3,5 5,4 33,3 4,9 8,1 15,8 67,9 16,3 21,2 62,0 16,9 Ostösterreich
2,4 4,2 21,2 4,8 7,1 15,2 66,7 18,1 27,5 61,0 11,6      Burgenland 
2,6 3,5 27,3 3,7 5,7 16,8 66,6 16,5 20,1 66,2 13,7      Niederösterreich 
4,4 7,2 37,1 6,0 11,1 15,0 69,3 15,7 21,1 58,4 20,6      Wien 
3,8 3,4 26,9 3,5 5,7 16,5 67,2 16,4 19,6 65,9 14,5 Südösterreich
3,8 2,7 24,6 3,2 5,5 16,9 66,9 16,2 14,2 70,9 14,9      Kärnten 
3,8 3,8 27,6 3,7 5,8 16,2 67,3 16,5 22,0 63,6 14,3      Steiermark 
2,7 2,7 17,0 2,9 4,7 18,2 67,7 14,0 23,7 61,3 15,1 Westösterreich
2,5 3,1 21,1 3,4 5,1 18,0 67,1 14,9 24,8 60,3 14,9      Oberösterreich 
2,6 2,8 12,4 2,8 5,4 17,9 68,6 13,5 19,9 65,0 15,1      Salzburg 
3,6 2,0 11,7 1,8 3,4 18,4 68,2 13,4 21,7 62,9 15,4      Tirol 
2,3 2,5 12,6 2,8 4,4 19,2 68,4 12,4 28,7 56,3 15,0      Vorarlberg 
4,1 5,1 34,5 6,1 11,6 16,0 67,6 16,4 79,6 11,1 9,3 Portugal
4,1 5,2 34,5 6,2 11,8 15,8 67,7 16,5 79,3 11,2 9,5 Continente
3,4 4,9 37,0 5,9 10,0 17,5 68,5 14,0 84,1 8,7 7,2      Norte 
2,7 3,0 27,4 3,8 11,2 14,9 65,5 19,6 82,6 8,7 8,8      Centro 
     Centro 
5,2 6,5 36,9 7,6 13,6 14,9 68,8 16,3 72,8 14,8 12,4      Lisboa e Vale do Tejo 
     Lisboa 
8,0 6,6 21,0 9,2 16,9 13,6 62,9 23,5 79,8 10,1 10,1      Alentejo 
     Alentejo 
3,0 5,3 28,2 6,7 14,3 14,7 66,6 18,7 80,4 12,9 6,7      Algarve 
3,7 2,5 38,6 4,3 7,9 21,9 65,8 12,4 86,3 8,9 4,9 Açores
3,3 2,5 33,4 3,0 5,2 19,4 67,2 13,4 85,9 9,3 4,8 Madeira
9,1 24,9 9,1 21,0 18,2 66,9 14,8 25,0 42,6 32,4 Suomi/Finland
 9,1 25,0 9,1 21,0 18,2 66,9 14,8 25,0 42,6 32,4 Manner-Suomi
13,3 26,4 13,7 29,3 17,6 65,4 17,0 27,0 46,6 26,3      Itä-Suomi 
 9,3 27,4 10,4 20,4 18,8 64,9 16,4 26,7 43,8 29,4      Väli-Suomi 
14,1 19,7 13,1 28,0 20,7 66,2 13,2 24,4 47,4 28,2      Pohjois-Suomi 
 5,8 22,6 5,0 14,7 18,6 69,9 11,5 22,3 37,2 40,5      Uusimaa (Suuralue) 
9,1 27,1 9,6 22,0 17,3 66,3 16,4 26,0 43,6 30,3      Etelä-Suomi 
                E t e l ä - S u o m i  
     Länsi-Suomi 
                P o h j o i s - S u o m i  
2,9 0,0 2,8 17,7 18,8 65,2 16,0 31,0 43,0 26,1 Åland
 5,1 19,9 4,6 12,8 18,5 64,2 17,3 18,5 55,1 26,4 Sverige 
4,0 12,1 3,7 11,5 18,6 67,0 14,4 13,5 51,8 34,7      Stockholm 
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 198Regionaalsed põhinäitajad 
Rahvastik Majandus Tööturg 
SKP/inimese kohta (PPS) Tööhõive sektorite kaupa 
(% of Kokku), 2002 Tööhõive (inimesed 
vanuses 15-64 %-na  
selles vanuses 
rahvastikust), 2002 Regioon * 
1000 elanikku 2001 
Rahvastiku tihedus (el.//km²), 2001 
SKP kasv (aasta keskmine muutuse %), 
1995-2001 
2001, EL15 = 100 
keskmine 1999-2000-2001,  
EL15 = 100 
2001, EL25 = 100 
Põllumajandus TööstusTeenused
EPO patenditaotlusi miljoni el. kohta, 
keskmine 1999-2000-2001 
Kokku 
Naised 
Male      Östra Mellansverige 1495 38,9 2,1 91,1 92,5 100,0 2,9 26,1 71,0 315,3 72,2 70,1 74,2 
     Sydsverige 1283 91,9 3,3 98,3 99,7 107,9 2,8 23,7 73,6 402,5 70,7 68,6 72,8
     Norra Mellansverige 831 13,0 0,4 89,3 91,8 98,0 3,7 27,0 69,3 200,3 69,7 68,4 70,9 
     Mellersta Norrland 375 5,3 0,8 98,8 98,7 108,4 3,8 21,2 75,0 132,6 68,9 69,0 68,7
     Övre Norrland 511 3,3 0,5 92,6 93,7 101,6 3,2 23,7 73,1 207,7 68,6 68,4 68,7 
     Småland med Öarna 797 24,0 2,1 95,8 97,3 105,1 4,1 30,7 65,2 127,0 75,2 73,3 77,1
     Västsverige 1774 60,3 3,2 102,5 103,5 112,5 2,4 25,3 72,3 339,3 75,5 74,2 76,7 
United Kingdom 58837 241,3 3,0 105,4 103,1 115,7 1,4 24,3 74,3 124,4 71,7 65,3 78,0
North East  2517 292,2 0,8 80,3 78,6 88,1 0,9 27,2 71,9 72,6 65,6 61,0 70,1 
     Tees Valley & Durham 1133 371,9 0,0 76,1 75,0 83,5 0,8 30,8 68,4 66,1 64,0 58,6 69,4
     Northumberland and Tyne & Wear 1384 248,6 1,4 83,7 81,5 91,8 0,9 24,4 74,8 78,0 66,9 63,1 70,6 
North West (inc. Merseyside) 6732 475,2 2,3 94,8 92,4 104,0 0,8 26,0 73,2 96,0 69,4 63,8 74,9
     Cumbria 488 71,5 -0,9 79,1 80,2 86,8 3,6 30,9 65,5 75,7 69,3 62,6 76,0 
     Cheshire 984 422,0 2,8 117,7 113,6 129,1 0,9 27,7 71,4 204,6 72,9 67,9 77,7
     Greater Manchester 2483 1930,8 3,2 102,6 99,3 112,6 0,3 25,4 74,3 68,7 69,4 63,7 75,0 
     Lancashire 1416 461,1 1,8 90,0 87,9 98,8 1,0 28,1 70,8 69,2 72,1 66,6 77,4
     Merseyside 1362 2078,3 1,9 74,5 73,7 81,8 0,2 21,8 78,1 104,5 64,2 58,7 69,6 
Yorkshire & the Humber 4967 319,1 2,1 90,8 89,2 99,7 1,2 27,1 71,7 81,1 70,5 63,8 77,0
     East Riding & North Lincolnshire 869 237,6 0,3 87,1 86,3 95,6 2,0 29,5 68,5 63,3 68,6 60,7 76,5 
     North Yorkshire 751 90,4 3,1 96,2 93,6 105,6 2,5 24,2 73,3 130,3 75,6 68,7 82,5
     South Yorkshire 1267 812,2 2,0 77,1 75,4 84,6 0,6 28,6 70,9 52,7 67,9 61,1 74,4 
     West Yorkshire 2080 1022,6 2,5 98,7 97,4 108,3 0,6 26,5 72,9 88,5 71,1 64,9 77,0
East Midlands  4175 267,2 2,5 96,6 95,6 106,0 1,4 30,3 68,3 104,9 73,5 66,8 80,1 
     Derbyshire & Nottinghamshire 1972 411,9 2,5 95,8 93,9 105,1 0,5 31,8 67,6 111,3 71,3 65,3 77,3
     Leicestershire, Rutland & Northants 1555 316,2 3,0 104,4 104,4 114,5 1,3 29,8 69,0 139,1 76,6 68,7 84,3 
     Lincolnshire 648 109,4 1,6 80,7 79,3 88,5 4,4 26,8 68,8 42,2 73,0 66,7 79,2
West Midlands  5267 405,0 2,3 95,2 93,6 104,5 1,0 30,6 68,5 94,4 71,2 64,1 78,1 
     Herefordshire, Worcestershire & Warks 1223 207,3 3,3 96,6 94,0 106,0 1,6 30,0 68,4 172,4 76,3 69,0 83,6
     Shropshire & Staffordshire 1489 240,1 1,4 79,7 81,0 87,4 1,5 30,6 67,9 73,6 74,2 67,6 80,3 
     West Midlands 2554 2842,3 2,2 103,6 100,8 113,7 0,3 30,9 68,8 70,2 67,1 59,7 74,2
Eastern  5395 282,2 3,3 101,4 98,8 111,3 1,5 25,0 73,5 238,6 76,1 69,0 83,1 
     East Anglia 2177 173,2 2,0 95,7 92,8 105,1 2,6 25,3 72,1 310,9 75,5 68,4 82,5
     Bedfordshire, Hertfordshire 1601 557,0 4,8 122,6 119,3 134,5 0,6 23,8 75,6 213,7 78,3 71,5 84,8 
     Essex 1616 439,8 3,2 88,1 86,4 96,7 1,0 25,9 73,1 165,2 74,9 67,5 82,2
London  7188 4538,8 4,6 164,7 159,5 180,7 0,3 13,9 85,8 102,3 68,7 61,5 75,6 
     Inner London 2772 8648,1 5,2 263,4 251,4 289,1 0,1 11,4 88,5 131,1 63,4 56,9 69,7
     Outer London 4416 3496,2 3,8 102,7 102,0 112,7 0,4 15,4 84,3 84,1 72,3 64,7 79,6 
South East 8007 419,0 4,1 115,9 112,9 127,2 1,4 22,4 76,2 209,8 77,0 70,0 83,8
     Berkshire, Bucks & Oxfordshire 2093 364,5 5,2 149,0 146,4 163,5 1,5 22,7 75,8 318,8 79,4 72,9 85,6 
     Surrey, East & West Sussex 2555 467,9 3,8 113,6 110,5 124,6 1,3 19,6 79,2 151,7 76,4 69,4 83,4
     Hampshire & Isle af Wight 1778 426,1 3,9 103,0 100,4 113,0 1,0 24,4 74,6 233,5 78,1 71,2 84,8 
     Kent 1581 423,3 3,0 90,3 86,4 99,1 2,2 24,3 73,5 133,0 73,4 65,8 81,1
South West  4934 205,8 2,7 93,8 92,4 103,0 2,0 23,7 74,3 132,9 76,2 70,4 81,9 
     Gloucestershire, Wiltshire & N Somerset 2163 284,5 3,3 112,1 110,4 123,0 1,3 23,0 75,6 228,8 78,3 72,5 84,0
     Dorset & Somerset 1192 195,3 2,1 82,8 83,0 90,9 2,1 24,3 73,6 80,6 76,6 70,9 82,2 
     Cornwall & Isles af Scilly 502 141,1 1,9 59,5 59,1 65,3 3,0 22,5 74,5 65,5 71,3 64,2 78,2
     Devon 1077 160,6 1,9 85,3 82,0 93,6 2,9 25,0 72,1 57,1 73,6 68,4 78,8 
Wales 2903 139,8 1,8 83,0 81,5 91,1 2,6 26,2 71,2 69,7 66,3 59,4 73,2
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 199Tööturg Vanuseline struktuur Haridus 
Tööpuuduse määr (%) % rahvastikust vanuses: (2000) 25-64 aastaste  
inimeste haridustase  
(% koguarvust), 2002 Kokku, 1992 
Kokku, 2002 
Pikaajalised töötud, 2002  
(% kõigist töötutest) 
Naised, 2002 
Noored, 2002 <15 15-64 65+ madalkeskmine kõrgeRegioon * 
 5,2 23,0 4,9 13,6 18,7 64,0 17,3 19,8 55,9 24,3      Östra Mellansverige 
6,2 25,1 5,9 15,2 18,2 63,9 18,0 19,9 53,7 26,3      Sydsverige 
 6,3 19,1 5,7 13,7 18,0 62,3 19,7 20,4 59,4 20,2      Norra Mellansverige 
5,9 19,3 4,5 13,7 17,5 62,5 20,0 20,2 58,5 21,3      Mellersta Norrland 
 6,1 17,6 4,6 13,1 18,4 64,2 17,4 13,8 61,6 24,6      Övre Norrland 
: 3,9 18,1 4,1 9,6 18,8 62,3 18,9 23,4 56,3 20,3      Småland med Öarna 
: 4,9 21,7 4,3 12,9 18,9 63,8 17,3 19,6 54,1 26,3      Västsverige 
9,6 5,1 21,9 4,5 12,0 19,1 65,4 15,6 18,1 52,4 29,5 United Kingdom 
 6,8 27,0 5,2 14,2 18,8 65,2 16,1 21,2 55,7 23,0 North East
7,2 24,6 6,0 16,6 19,3 65,2 15,5 22,5 55,9 21,6      Tees Valley & Durham 
 6,4 29,1 4,5 12,4 18,3 65,2 16,5 20,2 55,6 24,3      Northumberland and Tyne & Wear 
5,3 26,6 4,3 12,6 19,4 65,0 15,6 20,7 54,1 25,2 North West (inc. Merseyside)
 5,1 28,0 4,1 11,7 17,7 64,3 17,9 17,1 58,5 24,4      Cumbria 
4,2 20,3 3,2 11,8 19,0 65,6 15,5 14,4 54,9 30,6      Cheshire 
 5,6 27,4 4,6 12,2 20,1 65,4 14,5 22,1 52,3 25,6      Greater Manchester 
4,4 21,7 3,7 12,4 19,3 64,3 16,4 20,1 55,9 24,0      Lancashire 
 6,6 31,6 5,4 14,3 19,4 64,5 16,1 24,5 53,3 22,3      Merseyside 
9,5 5,2 21,3 4,3 12,6 19,2 65,0 15,8 20,2 54,9 24,9 Yorkshire & the Humber
 6,3 26,3 5,2 15,5 19,3 64,2 16,5 19,0 58,1 22,9      East Riding & North Lincolnshire 
3,7 18,6 3,6 7,6 17,8 64,4 17,8 15,1 55,1 29,8      North Yorkshire 
 5,2 24,6 3,7 12,4 18,9 65,3 15,8 21,5 56,2 22,3      South Yorkshire 
5,4 17,9 4,5 13,1 19,9 65,4 14,7 21,7 52,8 25,5      West Yorkshire 
8,5 4,5 22,9 4,4 10,6 18,8 65,3 15,9 19,7 55,7 24,6 East Midlands
5,1 28,9 4,5 11,2 18,6 65,4 16,0 20,7 55,7 23,6      Derbyshire & Nottinghamshire 
 4,0 17,5 4,6 10,4 19,6 65,9 14,5 19,1 53,9 27,0      Leicestershire, Rutland & Northants 
4,3 13,2 3,4 9,5 17,7 63,3 19,0 17,7 60,1 22,2      Lincolnshire 
10,3 5,6 20,7 5,2 14,2 19,5 64,9 15,6 21,4 53,3 25,2 West Midlands
3,5 13,1 4,1 8,9 18,3 65,2 16,5 16,7 53,6 29,7      Herefordshire, Worcestershire & Warks 
 4,6 21,8 4,0 11,2 18,7 65,8 15,6 18,0 56,6 25,5      Shropshire & Staffordshire 
7,4 22,1 6,7 18,2 20,5 64,2 15,3 26,1 51,2 22,8      West Midlands 
 3,7 18,2 3,5 9,4 18,9 65,1 16,0 15,8 57,0 27,2 Eastern
7,4 3,7 16,5 3,3 9,8 18,4 64,4 17,2 16,6 56,9 26,5      East Anglia 
 3,5 17,6 3,2 8,4 19,9 66,0 14,2 12,3 54,9 32,8      Bedfordshire, Hertfordshire 
4,0 20,8 4,0 10,0 18,7 65,0 16,3 18,2 59,1 22,7      Essex 
11,9 6,7 23,6 6,0 14,2 19,3 68,2 12,5 17,5 41,1 41,4 London
: 9,0 27,1 7,7 18,4 19,2 69,8 10,9 20,4 31,6 48,0      Inner London 
: 5,3 19,9 4,9 11,6 19,4 67,1 13,6 15,5 47,4 37,0      Outer London 
3,7 14,9 3,5 8,9 18,8 65,2 16,0 12,7 53,3 34,0 South East
 3,4 11,4 3,0 8,6 19,6 67,5 12,9 13,4 49,3 37,4      Berkshire, Bucks & Oxfordshire 
3,8 17,9 3,6 7,8 17,9 63,7 18,4 11,8 52,7 35,5      Surrey, East & West Sussex 
 3,5 9,5 3,7 9,9 18,6 65,4 16,0 10,5 55,8 33,7      Hampshire & Isle af Wight 
4,2 19,7 3,9 9,8 19,3 64,4 16,4 15,9 57,3 26,8      Kent 
8,8 3,7 14,0 3,3 9,1 18,0 63,6 18,4 12,8 57,1 30,1 South West
3,6 9,2 3,3 8,5 18,7 65,2 16,1 12,5 55,1 32,4      Gloucestershire, Wiltshire & N Somerset 
 3,6 13,3 3,4 8,5 17,4 61,9 20,7 13,1 57,0 29,9      Dorset & Somerset 
: 4,2 20,9 3,2 11,0 17,4 62,6 20,0 13,8 58,3 27,9      Cornwall & Isles af Scilly 
: 4,2 20,7 3,2 10,6 17,5 62,6 19,9 12,7 60,8 26,6      Devon 
9,4 5,6 20,1 5,0 14,0 19,0 63,8 17,3 21,4 51,5 27,1 Wales
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 200Regionaalsed põhinäitajad 
Rahvastik Majandus Tööturg 
SKP/inimese kohta (PPS) Tööhõive sektorite kaupa 
(% of Kokku), 2002 Tööhõive (inimesed 
vanuses 15-64 %-na  
selles vanuses 
rahvastikust), 2002 Regioon * 
1000 elanikku 2001 
Rahvastiku tihedus (el.//km²), 2001 
SKP kasv (aasta keskmine muutuse %), 
1995-2001 
2001, EL15 = 100 
keskmine 1999-2000-2001,  
EL15 = 100 
2001, EL25 = 100 
Põllumajandus TööstusTeenused
EPO patenditaotlusi miljoni el. kohta, 
keskmine 1999-2000-2001 
Kokku 
Naised 
Male      West Wales & the Valleys 1853 141,2 0,9 69,6 69,4 76,4 2,9 25,9 71,3 47,9 64,0 57,6 70,4 
     East Wales 1050 137,3 3,1 106,7 102,7 117,1 2,2 26,7 71,1 107,8 70,2 62,5 77,7
Scotland  5064 64,8 1,5 99,5 98,3 109,2 1,9 23,5 74,6 85,5 70,3 65,8 74,8 
     North Eastern Scotland 503 68,6 1,6 136,6 138,7 149,9 3,2 30,9 65,9 220,1 76,0 67,6 84,5
     Eastern Scotland 1904 105,9 1,6 101,2 100,4 111,0 1,9 23,1 75,0 103,6 72,2 67,7 76,8 
     South Western Scotland 2287 175,5 1,5 94,3 91,9 103,5 0,9 23,1 76,0 52,0 66,5 62,5 70,7
     Highlands & Islands 369 9,3 0,4 72,4 72,1 79,4 4,2 19,8 76,0 41,8 73,5 70,7 76,3 
Northern Ireland 1689 119,3 2,7 82,4 81,2 90,4 4,5 26,0 69,5 35,4 64,8 57,5 72,2
               
Bălgarija 7913 71,3 0,0 26,0 24,9 28,6 9,6 32,7 57,7 3,1 50,6 47,5 53,7 
     Severozapaden 535 50,5 -0,2 23,7 22,2 26,0 12,5 34,6 52,9 : 43,7 42,2 45,1
     Severen Tsentralen 1201 67,0 0,2 22,4 21,5 24,6 10,0 37,2 52,9 : 49,3 46,5 52,1 
     Severoiztochen 1309 65,5 0,0 22,7 21,8 24,9 15,1 27,6 57,3 : 47,7 43,3 52,2
     Yugozapaden 2097 103,4 1,0 36,3 33,9 39,9 3,3 31,4 65,2 : 56,4 53,9 58,9 
     Yuzhen Tsentralen 1975 71,8 -1,7 21,7 20,7 23,8 12,3 35,0 52,7 : 49,9 47,5 52,4
     Yugoiztochen 796 54,4 0,0 22,1 23,9 24,3 11,4 31,6 57,0 : 47,4 42,0 52,9 
Kypros 706 119,7 3,8 77,8 76,1 85,4 5,3 23,2 71,6 11,9 68,5 59,0 78,8
ýeská Republika 10219 129,6 1,5 60,6 59,8 66,5 4,8 39,9 55,3 11,3 65,5 57,1 74,0 
     Praha 1164 2348,1 4,4 135,5 129,8 148,7 0,5 21,3 78,2 : 72,0 65,8 78,5
     StĜední ýechy 1124 102,0 3,0 50,0 49,6 54,9 5,1 38,9 56,0 : 68,6 58,1 79,0 
     Jihozápad 1175 66,7 0,9 55,1 55,0 60,5 8,1 41,6 50,3 : 68,0 59,5 76,5
     Severozápad 1124 129,9 -1,2 47,9 48,6 52,6 3,6 41,4 55,0 : 62,4 53,8 70,9 
     Severovýchod 1486 119,5 1,0 50,8 50,6 55,7 5,0 46,3 48,8 : 67,0 57,9 76,1
     Jihovýchod 1645 117,6 1,3 53,4 52,3 58,6 7,5 40,2 52,3 : 64,7 56,2 73,1 
     StĜední Morava 1233 135,5 0,4 48,1 47,8 52,8 5,0 46,3 48,6 : 63,2 54,8 71,7
     Moravskoslezsko 1268 228,4 -0,7 50,6 50,3 55,5 2,8 43,9 53,3 : 59,2 51,2 67,1 
Eesti 1367 30,2 5,2 38,5 37,1 42,3 7,0 31,3 61,7 9,4 62,0 57,9 66,5
Magyarország 10188 109,5 4,0 51,5 49,5 56,5 6,0 34,2 59,8 17,1 56,6 50,0 63,5 
     Közép-Magyarország 2830 409,1 5,2 81,3 76,3 89,2 1,8 26,3 71,9 : 61,3 54,6 68,8
     Közép-Dunántúl 1121 99,5 4,6 48,0 46,8 52,7 5,7 44,6 49,6 : 60,6 54,0 67,3 
     Nyugat-Dunántúl 1003 89,7 4,3 53,6 54,8 58,8 5,5 42,0 52,5 : 64,1 56,5 71,5
     Dél-Dunántúl 996 70,3 2,6 38,7 37,6 42,5 9,8 33,8 56,3 : 51,9 46,1 58,0 
     Észak-Magyarország 1300 96,8 2,3 33,7 32,4 37,0 4,3 39,9 55,8 : 50,1 44,3 56,1
     Észak-Alföld 1561 87,9 3,0 34,2 32,1 37,5 7,5 33,8 58,8 : 49,5 42,8 56,2 
     Dél-Alföld 1377 75,2 1,6 36,9 36,0 40,5 14,2 33,0 52,8 : 54,7 47,5 62,1
Lietuva 3481 53,3 5,1 37,2 35,6 40,8 17,9 27,5 54,6 1,4 59,9 57,2 62,7 
Latvija 2355 36,5 5,7 33,4 31,8 36,6 15,3 25,8 58,9 5,4 60,4 56,8 64,3
Malta 393 1182,4 3,6 69,5 70,7 76,2 2,3 31,2 66,5 13,0 53,7 33,1 74,1 
Polska 38641 123,6 6,3 40,9 41,1 44,9 19,3 28,6 52,0 2,3 51,5 46,2 56,9
     Dolno Ğląskie 2971 148,9 5,8 41,6 42,1 45,6 9,5 32,4 58,2 : 47,6 43,9 51,4 
     Kujawsko-Pomorskie 2100 116,9 4,7 37,0 36,8 40,5 19,1 29,4 51,4 : 50,6 45,0 56,3
     Lubelskie 2230 88,8 4,5 28,6 28,6 31,4 39,4 18,1 42,5 : 56,1 51,6 60,7 
     Lubuskie 1024 73,2 4,7 36,3 37,0 39,9 10,2 31,3 58,5 : 45,9 41,4 50,5
àódzkie 2638 144,8 5,8 36,9 37,2 40,5 19,8 30,6 49,7 : 52,8 47,8 58,1 
     Maáopolskie 3238 213,8 6,2 35,3 36,3 38,8 23,7 27,0 49,3 : 54,6 50,2 59,3
     Mazowieckie 5075 142,6 10,4 63,7 62,2 69,9 20,4 21,6 58,0 : 57,1 52,9 61,4 
     Opolskie 1083 115,1 2,7 33,2 34,1 36,4 18,5 32,9 48,7 : 50,3 44,3 56,5
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 201Tööturg Vanuseline struktuur Haridus 
Tööpuuduse määr (%) % rahvastikust vanuses: (2000) 25-64 aastaste  
inimeste haridustase  
(% koguarvust), 2002 Kokku, 1992 
Kokku, 2002 
Pikaajalised töötud, 2002  
(% kõigist töötutest) 
Naised, 2002 
Noored, 2002 <15 15-64 65+ madalkeskmine kõrgeRegioon * 
: 5,9 19,1 5,6 14,6 18,8 63,3 17,9 23,2 51,7 25,1      West Wales & the Valleys 
: 5,1 21,9 4,1 13,0 19,4 64,6 16,1 18,5 51,2 30,3      East Wales 
9,4 6,5 23,5 5,2 14,5 18,3 66,3 15,4 18,7 48,6 32,7 Scotland
: 3,6 10,0 4,1 7,2 18,4 67,4 14,2 17,8 45,8 36,4      North Eastern Scotland 
: 5,8 21,4 4,9 13,7 18,0 66,4 15,7 15,3 49,4 35,2      Eastern Scotland 
: 7,9 28,8 6,1 17,0 18,5 66,3 15,2 22,4 47,6 30,1      South Western Scotland 
: 5,9 11,9 4,0 15,0 18,6 64,8 16,6 17,0 51,9 31,1      Highlands & Islands 
15,1 5,8 37,5 5,0 11,8 22,5 64,5 13,0 27,2 47,8 25,0 Northern Ireland
             
: 18,2 66,0 17,3 37,2 15,9 67,9 16,2 28,4 50,5 21,2 B ălgarija 
: 26,9 77,8 25,3 53,6 15,3 63,4 21,3 29,3 54,2 16,5      Severozapaden 
: 18,1 62,1 16,9 36,5 14,8 66,5 18,7 25,7 53,4 20,8      Severen Tsentralen 
: 22,3 63,2 22,6 40,0 16,9 68,6 14,5 37,6 45,1 17,3      Severoiztochen 
: 13,3 65,2 12,4 28,3 14,9 69,6 15,5 18,0 52,5 29,5      Yugozapaden 
: 17,2 67,1 15,7 38,5 16,4 68,2 15,4 32,7 49,5 17,8      Yuzhen Tsentralen 
: 22,3 65,8 23,0 44,8 17,4 67,5 15,1 33,3 49,5 17,2      Yugoiztochen 
: 3,3 20,1 4,2 7,7 23,2 65,5 11,3 33,5 37,4 29,1 Kypros 
: 7,3 50,3 9,0 16,9 16,6 69,6 13,8 12,1 76,0 11,9 ýeská Republika 
: 3,6 28,1 4,5 9,4 13,9 69,8 16,3 4,4 68,4 27,1      Praha 
: 5,0 45,1 7,4 8,5 16,3 69,3 14,4 13,7 77,8 8,5      St Ĝední ýechy 
: 4,9 44,1 5,9 8,9 16,6 69,6 13,8 12,1 77,1 10,7      Jihozápad 
: 11,4 58,5 13,3 26,2 17,3 70,7 12,0 17,5 75,3 7,2      Severozápad 
: 5,4 43,3 7,1 13,0 17,1 69,1 13,9 11,9 78,7 9,3      Severovýchod 
: 6,8 47,1 7,9 17,0 16,9 69,0 14,1 11,1 76,0 12,9      Jihovýchod 
: 8,8 51,1 10,8 21,4 17,0 69,5 13,6 13,1 77,4 9,5      StĜední Morava 
: 13,4 58,8 16,3 29,1 17,6 70,2 12,2 13,5 76,8 9,7      Moravskoslezsko 
: 10,3 52,4 9,7 17,6 18,0 67,5 14,5 12,4 57,1 30,5 Eesti 
: 5,9 43,6 5,4 12,4 17,1 68,3 14,6 28,4 57,3 14,3 Magyarország 
: 4,0 51,1 3,9 8,8 15,5 69,3 15,2 20,7 57,8 21,5      Közép-Magyarország 
: 5,0 39,6 4,7 10,3 17,4 69,5 13,2 28,9 59,2 12,0      Közép-Dunántúl 
: 4,1 38,6 4,2 8,8 16,3 68,9 14,8 26,9 60,8 12,2      Nyugat-Dunántúl 
: 7,9 44,9 7,1 15,9 17,1 68,3 14,7 32,7 56,5 10,8      Dél-Dunántúl 
: 8,9 45,9 7,6 19,4 18,2 67,0 14,8 32,4 56,3 11,3      Észak-Magyarország 
: 7,9 42,2 7,0 14,9 19,4 67,1 13,5 34,3 54,2 11,5      Észak-Alföld 
: 6,3 35,5 6,5 13,9 17,1 67,5 15,5 32,4 57,0 10,5      Dél-Alföld 
: 13,7 53,5 12,9 23,0 19,8 66,9 13,4 15,1 40,1 44,8 Lietuva 
: 12,1 45,3 11,0 20,8 17,8 67,5 14,7 17,8 63,0 19,3 Latvija 
: 5,2 : 6,1 11,0 20,8 67,2 12,0 : : : Malta 
: 19,9 54,8 20,9 42,5 18,8 68,9 12,3 19,1 68,3 12,5 Polska 
: 26,1 52,7 25,6 50,2 17,2 70,4 12,4 17,8 69,6 12,6      Dolno Ğląskie
: 21,5 53,3 22,0 43,2 19,4 69,1 11,4 19,8 69,8 10,4      Kujawsko-Pomorskie 
: 16,6 46,7 16,5 37,8 19,8 66,6 13,6 22,4 63,9 13,8      Lubelskie 
: 26,3 47,7 26,7 50,1 19,4 69,8 10,8 16,7 72,7 10,5      Lubuskie 
: 20,3 62,5 21,4 42,1 17,0 68,7 14,3 23,0 64,0 13,0      àódzkie 
: 16,2 58,6 16,5 37,5 20,0 67,7 12,3 16,8 69,2 14,0      Maáopolskie 
: 17,0 56,0 17,5 36,9 17,8 68,3 14,0 18,2 65,2 16,6      Mazowieckie 
: 19,7 53,0 21,0 45,3 18,1 70,2 11,7 19,0 69,3 11,7      Opolskie 
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 202Regionaalsed põhinäitajad 
Rahvastik Majandus Tööturg 
SKP/inimese kohta (PPS) Tööhõive sektorite kaupa 
(% of Kokku), 2002 Tööhõive (inimesed 
vanuses 15-64 %-na  
selles vanuses 
rahvastikust), 2002 Regioon * 
1000 elanikku 2001 
Rahvastiku tihedus (el.//km²), 2001 
SKP kasv (aasta keskmine muutuse %), 
1995-2001 
2001, EL15 = 100 
keskmine 1999-2000-2001,  
EL15 = 100 
2001, EL25 = 100 
Põllumajandus TööstusTeenused
EPO patenditaotlusi miljoni el. kohta, 
keskmine 1999-2000-2001 
Kokku 
Naised 
Male      Podkarpackie 2130 118,8 5,1 29,2 29,5 32,0 30,8 28,2 41,1 : 53,2 47,9 58,3 
     Podlaskie 1221 60,5 6,3 31,0 30,5 34,0 36,5 18,6 45,0 : 54,8 50,0 59,6
     Pomorskie 2202 120,4 6,5 40,6 41,3 44,6 9,5 31,1 59,4 : 50,2 42,9 57,9 
ĝlaskie 4840 393,7 3,9 44,6 45,2 49,0 4,1 39,5 56,4 : 46,9 40,1 54,0
ĝwiĊtokrzyskie 1321 113,2 5,5 31,2 31,8 34,3 31,0 24,9 44,2 : 50,3 45,6 55,0 
     Warmi Ĕsko-Mazurskie 1469 60,7 4,8 29,6 30,8 32,5 17,9 28,1 54,0 : 46,0 40,9 51,0
     Wielkopolskie 3363 112,8 7,8 43,4 43,5 47,6 20,3 32,7 47,0 : 52,9 46,0 59,9 
     Zachodniopomorskie 1735 75,8 5,8 40,5 41,1 44,5 8,3 29,6 62,2 : 45,8 41,2 50,7
România 22408 94,0 -0,1 24,4 23,7 26,8 36,8 29,7 33,5 0,9 57,6 51,8 63,6 
     Nord-Est 3835 104,1 -1,8 17,2 18,8 18,9 51,3 23,6 25,1 : 59,1 55,3 62,9
     Sud-Est 2935 82,1 -2,0 21,3 20,8 23,4 38,1 26,1 35,9 : 54,7 46,3 63,4 
     Sud 3463 100,5 -2,3 20,5 19,5 22,6 44,3 28,0 27,7 : 57,9 51,0 65,0
     Sud-Vest 2397 82,0 -1,6 21,6 20,5 23,7 51,3 23,2 25,5 : 61,3 56,4 66,2 
     Vest 2032 63,4 -0,4 26,4 25,3 29,0 27,9 34,7 37,4 : 57,5 50,5 64,8
     Nord-Vest 2839 83,1 -1,2 21,6 21,3 23,7 34,2 32,3 33,5 : 57,8 53,2 62,4 
     Centru 2640 77,4 -2,0 23,5 24,0 25,8 26,1 41,1 32,8 : 55,8 50,5 61,2
     Bucure úti 2269 1245,7 7,4 52,3 46,5 57,3 2,7 35,0 62,4 : 56,9 51,0 63,4 
Slovenija 1992 98,3 5,1 67,8 67,1 74,4 9,2 38,7 52,1 30,5 63,4 58,6 68,2
Slovenská Republika 5403 110,2 3,9 44,7 43,9 49,0 6,2 38,5 55,4 5,7 56,8 51,4 62,4 
     Bratislavský 602 293,0 5,7 101,8 97,4 111,7 2,3 23,1 74,7 : 67,2 62,7 72,1
     Západné Slovensko 1878 125,3 3,4 40,9 41,0 44,9 7,3 42,4 50,3 : 57,2 51,6 62,9 
     Stredné Slovensko 1360 83,7 3,2 36,9 36,1 40,5 6,5 40,7 52,8 : 55,4 50,0 60,8
     Východné Slovensko 1564 99,3 3,5 34,0 33,1 37,3 6,5 39,4 54,1 : 53,2 47,4 59,2 
                            
N10: uued liikmesriigid; N12: uued liikmesriigid pluss Bulgaaria ja Rumeenia 
* NUTS tasand 1 (alla joonitud) ja tasand 2 piirkonnad. Uued piirkonnad, mis viidi sisse mais 2003, on kujutatud punasega, vana d piirkonnad kursiivis. 
Sisseviidud muutused on: Saksamaal on Brandenburg jaotatud kaheks NUTS 2 piirkonnaks; Hispaanias on Ceuta y Melilla samuti jaot atud kaheks regiooniks; Itaalias arvati endi-
ne NUTS 1 piirkond Lombardia Loodepiirkonna (NUTS 1 piirkond) koosseisu, Kirdepiirkonna koosseisu arvati Emilia-Romagna, Keskpi irkonna koosseisu Lazio ja Lõunapiirkonna 
koosseisu Abruzzo-Molise ja Kampaania, samal ajal kui uue NUTS 1 piirkonna, Saarte, koosseisu kuuluvad Sardiinia ja Sitsiilia; Portugalis jagati endine Lissabon e Vale do Tejo 
NUTS 2 piirkond Keskpiirkonna (uus Lissaboni piirkond) ja Alente jo vahel; Soomes klassifitseeriti neli endist NUTS 2 piirkonda Mandri-Soome NUTS 1 piirkonnas (kõik va Ida-
Soome) ümber kolmeks uueks NUTS 2 piirkonnaks. 
SKP kasv: FR(DOM): 1995-2000; SKP/inimese kohta: FR(DOM): 2000 ja keskmine 1999-2000 
Tööhõive sektorite kaupa: F(DOM): hinnangud; MT: riigi allikas 
Pikaajalised töötud : va. MT Tööhõive määrad: MT: riigi allikas 
Rahvastik vanuserühmade kaupa: F(DOM): 1998; MT: 1999 
Allikas: Eurostat (REGIO, LFS), riikide st atistikaametid ja DG REGIO arvutused 
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 203Tööturg Vanuseline struktuur Haridus 
Tööpuuduse määr (%) % rahvastikust vanuses: (2000) 25-64 aastaste  
inimeste haridustase  
(% koguarvust), 2002 Kokku, 1992 
Kokku, 2002 
Pikaajalised töötud, 2002  
(% kõigist töötutest) 
Naised, 2002 
Noored, 2002 <15 15-64 65+ madalkeskmine kõrgeRegioon * 
: 18,2 67,5 19,2 45,7 21,4 66,8 11,8 20,0 68,8 11,1      Podkarpackie 
: 16,8 58,0 17,1 37,9 20,1 66,4 13,5 23,9 62,4 13,6      Podlaskie 
: 21,5 39,5 23,7 45,1 19,8 69,4 10,7 19,4 67,5 13,1      Pomorskie 
: 20,1 62,3 23,2 42,0 17,3 71,2 11,5 15,0 74,4 10,6 ĝlaskie 
: 18,8 53,9 19,4 48,7 18,8 67,4 13,8 20,2 67,1 12,6      ĝwiĊtokrzyskie 
: 25,9 59,2 27,7 52,2 20,7 69,0 10,4 25,9 63,2 10,9      Warmi Ĕsko-Mazurskie 
: 18,2 45,3 20,2 38,0 19,8 68,9 11,3 17,9 71,5 10,6      Wielkopolskie 
: 26,0 52,7 26,3 54,6 18,7 70,4 10,9 20,7 68,0 11,3      Zachodniopomorskie 
: 8,4 54,0 7,7 23,2 18,5 68,3 13,2 28,9 61,2 9,8 România 
: 7,8 50,8 7,1 19,6 21,2 66,2 12,6 32,8 60,2 7,0      Nord-Est 
: 10,6 52,8 11,2 26,7 18,8 68,7 12,6 32,2 58,5 9,3      Sud-Est 
: 9,8 53,4 9,1 29,8 18,2 67,0 14,7 31,1 61,8 7,1      Sud 
: 6,7 55,6 6,2 22,4 18,5 67,0 14,5 27,5 64,0 8,5      Sud-Vest 
: 7,2 51,5 6,8 18,6 17,7 69,4 12,9 28,7 60,8 10,5      Vest 
: 7,6 55,2 6,6 19,4 19,0 68,6 12,4 31,7 58,9 9,4      Nord-Vest 
: 8,4 53,7 7,0 22,8 18,5 69,2 12,3 26,5 65,6 7,9      Centru 
: 8,8 61,3 7,3 26,1 14,3 72,1 13,6 16,9 60,9 22,1      Bucure úti
: 6,3 55,6 6,8 16,5 16,1 70,0 13,9 23,0 61,8 15,3 Slovenija 
: 18,7 65,2 18,7 37,7 19,8 68,8 11,4 14,0 75,1 10,9 Slovenská Republika 
: 8,7 53,3 9,2 18,4 16,4 71,6 12,0 9,1 66,6 24,3      Bratislavský 
: 17,5 69,8 18,1 35,5 18,5 69,5 12,0 15,5 76,0 8,5      Západné Slovensko 
: 21,4 61,9 21,3 40,6 20,2 68,4 11,5 15,2 75,2 9,7      Stredné Slovensko 
: 22,2 65,7 21,7 44,4 22,4 67,2 10,4 13,2 77,6 9,2      Východné Slovensko 
                        
Regionaalsed põhinäitajad 
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKU JA SOTSIAALSE ÜHTEKUULUVUSE KOHTA 204
KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKUST JA SOTSIAALSEST ÜHTEKUULUVUSEST 205Graafikute nimekiri 
I Kulutused ühtekuuluv uspoliitikale , 2000-2 013 ................................................................................. .... xxxviii 
1.1 SKP kasv inimese kohta Hispaanias, Portugalis ja Kreekas suhtes EL15 keskmisse, 1992-2002 ....... 3 
1.2 Tööhõive määr, 1998 ja 2002 ................................................................................................ ....................... 9 
1.3 SKP inimese kohta (ostujõu standard), riigid ja regionaals ed äärmused,  2001 ....................................... 11 
1.4 SKP inimese kohta (o stujõu standar d), 2002................................................................................. ............ 11 
1.5 Sektoraalse tööhõive mu utus EL15-s,  1996- 2002.............................................................................. ....... 14 
1.6 SKP standard inimese kohta (ostujõu standard; simulatsioon) liituvates riikides, 2004-2040  
(eeldatav suhteline kasv 1,5% aas tas). ......................................................................................... ............. 17 
1.7 SKP inimese kohta (ostujõu standard; simulatsioon) liituvates riikides, 2004-2040  
(eeldatav suhteline kasv 2,5% aas tas). ......................................................................................... ............. 17 
1.8 Tööealise elanikkonna prognoosit ud vähenemine, 2000-2025................................................................. 18
1.9 Rahvastik vaes uspiiril*, 2000. ............................................................................................. ........................ 24 
1.10 Sisemaine energia kogut arbimine, 1995 ja 2001............................................................................. .......... 43 
1.11 Sisemaise energia kogutarbimise muutus SKP ühiku k ohta, 1995- 2001. ................................................ 43 
1.12 Sisemaise kütteenergia tarbimise stru ktuur, 2001 .......................................................................... ........... 44 
1.13 Pidevas kutseõppes  osalejate m äär, 1999 ................................................................................... .............. 48 
1.14 Fikstelefoniliinide arv ja mo biiltelefonide määr, 2001/2002 ............................................................... ........ 56 
1.15 Internetiühenduste ar v kodumajapidam istes, 2002. .......................................................................... ........ 57 
2.1 Riiklikud kulutused liik mesriikides, 1995  ja 2002.......................................................................... .............. 85 
2.2 Valitsuse kulutused regioonide k aupa Ühendkuningriigis, ke skmine 2000- 2001 ..................................... 89 
2.3 Riiklikud kulutused* regi oonide kaupa It aalias, 2000....................................................................... .......... 90 
2.4 Valitsuse kulutused regioonide kaupa Hispaanias, ke skmine 1992-19 99 ................................................ 91 
2.5 Laekum maksudest ja maksetest sotsiaalkindl ustusfondi valitsuse tasandi kaupa,  2001........................ 92 
2.6 Välismaised otseinvesteeringud liikmesriikidesse ja liituvatesse riikidesse, keskmine 1999-2001. ........ 98 
3.1 Kulutused EAGGF-i tagatisrahastu st, 200 2. .................................................................................. .......... 125 
3.2 Riigiabi liikme sriikides, 2001. ............................................................................................ ........................ 128 
4.1 Struktuurifondid (kõik eesmä rgid) riikide kaupa, 2000-2006................................................................. ... 138 
4.2 Täiendavus – struktuurifondi programmidele tehtavate keskmiste iga-aastaste riiklike  
kulutuste muutus, 1989-93 ku ni 1994-99. ........................................................................................ ........ 140 
4.3 Struktuurifondi eraldiste jaotumine eesmärk 1 piirkondades: kõik liik mesriigid, 2000-2006................... 142 
4.4 Struktuurifondi eraldised ja SKP kasv eesmä rk 1 sihtpiirkondade kaupa, 1995-2001 ..........................  147 
4.5 Linnade hinnangulised kulutused eesmärk 1 ja  2 programmide raam es, 2000-2006............................ 159 
Kaartide nimekiri 
1 SKP inimese kohta (ost ujõu standar d), 2001................................................................................... ............ 5 
2 Tööhõive mä är, 2002 .......................................................................................................... .......................... 8 
3 Vanaduspensionäride osak aal, 2000 ja  2025 .................................................................................... ........ 19 
4 Tööpuuduse m äär, 2002......................................................................................................... .................... 21 
5 Tööpuudus , 2002.............................................................................................................. ........................... 22 
6 Muutused rahvastikus,  1996-1999: põh ikomponendi d ............................................................................. . 32 
7 Territoriaalne mitmekesisus - maastiku killus tatuse aste..................................................................... ...... 35 
8 Kiirteede ti hedus, 2001...................................................................................................... .......................... 39 
9 Haridustase , 2002 ............................................................................................................. .......................... 46 
10 Kulutused uurimis- ja  arendustegev usele, 2000 ............................................................................... ......... 52 
11 Tööhõive kõrgtehnoloog iasektoris, 2002...................................................................................... .............. 54 
12 Prügilasse viidud m unitsipaaljäätmed ........................................................................................ ................ 61 
A1.1 Tööhõive sektor ite kaupa, 2002............................................................................................ ...................... 73 
A1.2 SKP tööl käiva in imese kohta (EUR), 2001.................................................................................. .............. 74 
A1.3 Muutused tööealises el anikkonnas (15- 64), 2000- 2025........................................................................ .... 75 
 KOLMAS ARUANNE MAJANDUSLIKUST JA SOTSIAALSEST ÜHTEKUULUVUSEST206A1.4 Muutused pensioniealises el anikkonnas (65 +), 2000-2025 .................................................................... ...76 
A1.5 Potentsiaalne juurdepä äs maanteed  mööda, 2001............................................................................. .......77 
A1.6 Potentsiaalne juurde pääs raudteed mööda, 2001............................................................................. ...78 
A1.7 Potentsiaalne juurde pääs õhuteid mööda, 2001 .............................................................................. ....79 
A1.8 Kooli poolelijät nud inimesed, 2002 ........................................................................................ ...............80 
A1.9 Euroopa Patendiameti patenditaot lusi, keskmiselt 1999-2001.............................................................81 
3.1 Üle-euroopalise tähtsusega trans-Eu roopa transpordivõrgu projektid ...............................................122 
4.1 Struktuurifondid, 2004-2006: abikõlblikud piirkonnad eesmärk 1 ja 2 r aames ...................................139 
Tabelite nimekiri 
A1.1 Tööhõive EL15 -s, 1996 ja 2002............................................................................................. ...............66 
A1.2 SKP, tööhõive, tööviljakuse ja elanike arvu muutus eesmärk 1 sihtpiirkondade gruppides,  
1994-2001...................................................................................................................... .......................66 
A1.3 The statistical effect in eesmärk 1 piirkonnad(based on SKP per head in PPS, average
1999-2001)..................................................................................................................... .......................66 
A1.4 Tööhõive struktuur liituvat es riikides ja EL-is, 2002...................................................................... ........67 
A1.5 Tööpuudus EL15- s, 1996 ja 2002............................................................................................ .............67 
A1.6 Elanikkond vaesuspiiril, 2000*. ........................................................................................... ..................68 
A1.7 Vaesuspiiril elavate ma japidamiste koosseis, 2000* ........................................................................ ....69 
A1.8 Geograafiliselt ebasoods ad piirkonnad: põhinäitajad, 2001................................................................. 70
A1.9 Riigiabi uurimis- ja arendustegev usele ning tootmisele, keskm ine 1999-2001 ....................................71 
A1.10 Kasvuhoonegaasi em issioon, 2000. ......................................................................................... ............72 
A1.11 Kasvuhoonegaasi emissioon sektorite kaupa, 2001. .......................................................................... .72 
A2.1 Riiklikud kulutused majanduska tegooria kaupa, 1995 ja 2002...........................................................102 
A2.2 Riiklikud kulutused vanaduspens ionitele ja töötu abirahadele,  1995 ja 2000 ................................... 103 
A2.3 Riiklikud kulutused funkts iooni kaupa, 1995 ja 2001 ....................................................................... ...104 
A2.4 Riiklikud kulutused regi oonide kaupa Ühendkuningriigis, 2000-01*...................................................105 
A2.5 Riiklikud kulutused regiooni de kaupa Itaalias, 2000....................................................................... ....106 
A2.6 Riiklikud kulutused regioonide kaupa Hispaanias, ke skmine 1992-1999...........................................107 
A2.7 Laekumid maksudest ja maksetest sotsiaalkindlustusfondi valitsuse tasandite kaupa,  
1995 ja 2001 ................................................................................................................... ................... 108 
A2.8 Välismaiste otseinvesteeringute j aotumine piirkondade kaupa valitud EL-i riikides...........................109 
A2.9 Välismaised otseinvesteeringud EL15-sse ja liituvatesse riikidesse, keskmine 1999-2001. .............110 
A2.10 Välismaiste otseinvesteeringute jaotumine NUTS 2 piirkondade kaupa valitud uutes  
liikmesriik ides................................................................................................................ ......................111 
3.1 Riigiabi inimese kohta liikmesriikides , 1997-2001 .......................................................................... ....129 
A4.1 Struktuurifondi eraldised eesmärgi ja riigi kaupa, 2000-2006.............................................................1 80
A4.2 Struktuurifondide võimendav efekt avaliku- ja erasektori kulutustele eesmärk 1 raames,  
1994-1999 ja 2000-2006......................................................................................................... ............181 
A4.3 EIB laenud, 1989-2002. .................................................................................................... ..................181 
A4.4 Eesmärk 1: struktuurifondide ligikaudne jaotumine kulutuste kategooria kaupa, 2000-2006 ............182 
A4.5 Struktuurifondi kulutused trans pordile eesmärk 1 raames, 2000-2006. .............................................183 
A4.6 Makroökonoomiline järelmõju struktuuripoliitikale 1994-1999: HERMIN simulatsiooni tulemused ... 183 
A4.7 Struktuuripoliitika mõju füüsilisele infrastruktuurile ja inimkapitalile, 1994-2010: HERMIN  
simulatsiooni  tulemused........................................................................................................ ..............184 
A4.8 Eesmärk 1 sekkumise mõju kaubandusele, 2000-2006 
A4.9 Mitte-eesmärk 1: struktuurifondide ligikaudne jaotumine kulutuste kategooria kaupa, 2000-2006....185 
A4.10 Struktuurifondi assigneeri ngud maaelu arendamis eks, 2000-2006....................................................186 
A4.11 Kulukohustuste assigneeringud struktuurifondide raames uutes liikmesriikides, 2004-2006 ............186 
A4.12 Kulukohustuste assigneeringute ligikaudne jaotamine struktuurifondide raames uutes  
liikmesriikides, 2004-2006..................................................................................................... ..............186 
Regionaalsed põhinäitajad...................................................................................................... ......................188 
Euroopa Komisjon 
Kolmas aruanne majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse kohta – COM (2004) 107 18. veebruar 2004 
Luxembourg: Euroopa Ühenduste Ametlike Väljaannete Talitus 
2004 — 248 lk — 21 x 29,7 cm 
ISBN 92-894-4927-6