EUROOPA KOMISJON Brüssel,19.3.2021 COM(2021) 139 final KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE nõukogu direktiivi 2000/43/EÜ (millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust (rassilise võrdõiguslikkuse direktiiv)) ja nõukogu direktiivi 2000/78/EÜ (millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (võrdse tööalase kohtlemise direktiiv)) kohaldamise kohta

















































{SWD(2021) 63 final}



1.Sissejuhatus Võrdsus on üks ELi alusväärtustest. Komisjon on astunud olulisi samme selle edendamiseks ja peavoolustamiseks ning tõelise võrdõiguslikkuse liidu rajamiseks. Oma 2019. aastal loodud võrdõiguslikkuse rakkerühma toel lõimib komisjon võrdõiguslikkuse mõõtme kõikidesse ELi poliitikavaldkondadesse ja peamistesse algatustesse. Kui vaadelda hiljutisi näiteid, siis nii soolise võrdõiguslikkuse strateegias 2020–2025, ELi rassismivastases tegevuskavas 2020–2025, romade võrdõiguslikkust, kaasamist ja osalemist käsitlevas ELi strateegilises raamistikus, LGBTIQ-inimeste võrdõiguslikkuse strateegias 2020–2025, ELi strateegias põhiõiguste harta kohaldamise tugevdamiseks, puuetega inimeste õiguste strateegias 2021–2030 kui ka Euroopa sotsiaalõiguste samba rakendamise tegevuskavas rõhutatakse, kui tähtis on vältida diskrimineerimist ja selle vastu võidelda (nt võideldes stereotüüpide ja eelarvamustega), tagada selles valdkonnas liidu õiguse ja põhimõtete järgimine ning parandada andmete kogumist. Käesolevas aruandes vaadeldakse, kuidas kohaldatakse ELi kaht võrdõiguslikkuse direktiivi: ·rassilise võrdõiguslikkuse direktiiv, milles nõutakse, et inimesi tuleb kohelda töö ja kutseõppe, hariduse, sotsiaalkaitse, sealhulgas sotsiaalkindlustuse ja sotsiaaltoetuste ning kaupade ja teenuste (sh eluaseme) pakkumisel võrdselt olenemata nende rassilisest ja etnilisest päritolust, ja ·võrdse tööalase kohtlemise direktiiv, milles nõutakse, et inimesi tuleb kohelda võrdselt tööle ja kutseõppesse pääsemisel olenemata nende usutunnistusest või veendumustest, puudest, vanusest ja seksuaalsest sättumusest. Mõlemas direktiivis on sätestatud, et komisjon peab esitama iga viie aasta tagant aruande direktiivi kohaldamise kohta. Kuna direktiivides rakendatakse sama regulatiivset lähenemisviisi ja paljude sätete sisu kattub, on komisjon alates 2014. aastast otsustanud esitada kahe direktiivi kohta ühisaruande. Et saada hea ettekujutus kohapeal valitsevast olukorrast, korraldab komisjon korrapäraselt Eurobaromeetri arvamusuuringuid diskrimineerimise kohta ELis. Kasulikke näitajaid ja teavet suundumuste kohta saab ka Euroopa Liidu Põhiõiguste Ameti (FRA) uuringutest. Üldiselt tundub valitsevat seisukoht, et diskrimineerimisvastases võitluses on tehtud 2014. aastast saadik vähe edusamme. Üldsus tunnistab, et diskrimineerimine on ELis laialt levinud ja seda kogetakse sageli enamikus liikmesriikides. Uuringutes leiti, et etniliste või sisserändajate vähemuste rühmadesse kuuluvate isikute seas on peaaegu iga neljas (24 %) tundnud viimase 12 kuu jooksul, et teda on tema tausta tõttu ühes või mitmes igapäevaelu valdkonnas diskrimineeritud. Eurobaromeetri 2019. aasta uuringus ütles viimase 12 kuu jooksul ühel või mitmel põhjusel diskrimineerimist kogenud vastajatest umbes iga viies (21 %), et koges seda tööl, ja 13 %, et koges seda tööd otsides. On oluline tagada, et liikmesriikide tasandil järgitaks nõuetekohaselt ELi diskrimineerimisvastastel normidel põhinevaid õigusakte. Käesolev aruanne on järg varasematele kõnealuse kahe direktiivi kohaldamist käsitlevatele aruannetele, mis koostati 2006. aastal, 2008. aastal ja 2014. aastal. Selles Øhinnatakse praegust olukorda ja arengut alates 2014. aastast; Øtehakse kindlaks peamised probleemid ja ülesanded, mis tulenevad diskrimineerimisvastase võitluse suundumustest; Øtuuakse esile mitu head tava ja algatust; Ønäidatakse, kuidas on direktiivide tõlgendamist selgitatud kohtuasjade lahendamisel Euroopa Liidu Kohtus;

Øvaadeldakse võrdõiguslikkust edendavate asutuste suhtes kohaldatavaid nõudeid käsitleva komisjoni 2018. aasta soovituse rakendamist kooskõlas LGBTIQ-inimeste võrdõiguslikkuse strateegiaga, romade võrdõiguslikkust, kaasamist ja osalemist käsitleva ELi strateegilise raamistikuga ning ELi rassismivastase tegevuskavaga (vt eelkõige lisa võrdõiguslikkust edendavate asutuste kohta); Øtutvustatakse vastavalt ELi rassismivastases tegevuskavas märgitule võimalikke lünki rassilise võrdõiguslikkuse direktiiviga pakutavas kaitses. Aruanne põhineb teabel, mille on saatnud komisjonile liikmesriigid, ning konsultatsioonidel, mida on peetud Euroopa Liidu riiklike võrdõiguslikkust edendavate asutuste võrgustikuga (Equinet), Euroopa Liidu Põhiõiguste Ametiga (FRA), sotsiaalpartneritega ja kodanikuühiskonna organisatsioonidega. See tugineb ka tööle, mida komisjon on teinud, aidates direktiive kohaldada, ja asjakohastele väljaannetele. Selles võetakse nõuetekohaselt arvesse vastavaid Euroopa Parlamendi resolutsioone ja uuringuid. 2.Mõlemas direktiivis käsitletavad küsimused Direktiivid sisaldavad sarnaseid sätteid diskrimineerimise mõiste ning õiguskaitsevahendite ja otsuste täitmise kohta. Enamik liikmesriike ja sidusrühmi, kellega konsulteeriti, ei tõstnud esile ühtki suurt probleemi nende sätete tõlgendamisel. Mõni märkis siiski, et mitu küsimust tekitavad (jätkuvalt) raskusi, eelkõige ·diskrimineerimise mõiste ulatus (vt punkt 2.1) ja ·õiguste jõustamine (vt punkt 2.2), näiteks okaebustest teatamisel (vt punkt 2.2.1), ojuhtumi tõendamisel (vt punkt 2.2.2), oohvristamise eest kaitse saamisel (vt punkt 2.2.3) ja opiisavate sanktsioonide kohaldamisel (vt punkt 2.2.4). Direktiivide tõhusaks rakendamiseks on väga tähtis suurendada teadlikkust ning pidada dialoogi sotsiaalpartnerite ja kodanikuühiskonna organisatsioonidega (vt punkt 2.3). Riiklike võrdõiguslikkust edendavate asutuste töö (vt punkt 2.4) ja võrdõiguslikkust käsitlevate andmete kättesaadavus (vt punkt 2.5) on valdkonnaülesed küsimused, mis on olulised diskrimineerimise ohvrite abistamiseks ning võrdõiguslikkuse ja diskrimineerimisvastase õiguse toetamiseks, jälgimiseks ja edendamiseks. 2.1.Diskrimineerimise mõiste Diskrimineerimise mõiste hõlmab otsest ja kaudset diskrimineerimist ning ahistamist. Mõned sidusrühmad juhivad tähelepanu sellele, et teadlikkus kaudsest diskrimineerimisest ja sellevastaste normide kohaldamine nende siseriiklikus kohtupraktikas on piiratud. Peale selle rõhutab mõni riik, et tema siseriiklikud kohtud ei pööra piisavat tähelepanu ahistamisele, mis toimub muudel alustel kui sugu. Euroopa Liidu Kohtu hiljutises praktikas on esitatud kasulikke selgitusi kaudse diskrimineerimise mõiste kohta. Diskrimineerimise keelamise valdkonna õigusekspertide Euroopa võrgustik esitab selle mõiste kohaldamise kohta 2021. aastal aruande ja ajakohastab seega oma varasemat, 2008. aasta aruannet. Euroopa Liidu Kohus ei ole veel teinud otsust ahistamise (ja selle piiride) tõlgendamise kohta kõnealuse kahe direktiivi alusel. Liikmesriikide õiguses (kohtupraktikas) kasutatakse seda mõistet mitut liiki käitumise puhul, mille hulka kuuluvad füüsiline ja vaimne vägivald, hirmutamine, kiusamine ja vaenukõne. Tundub, et mõnes ELi riigis on siseriiklikud kohtud seda mõistet vähe uurinud. Mis puudutab diskrimineerimise mõistet, siis on Euroopa Liidu Kohus esitanud kasulikke selgitusi mitmesuguste olukordade ja mõistete kohta: ·diskrimineerimine mitmel alusel – 2016. aastal tunnistas Euroopa Liidu Kohus, et „diskrimineerimine võib [---] toimuda mitme [liidu õiguses] nimetatud põhjuse alusel“. Ent kohus leidis ka, et „ei ole siiski olemas mingit uut eraldiseisvat sellise diskrimineerimise kategooriat, mis tuleneks mitme niisuguse põhjuse [---] kombinatsioonist ja mille saaks tuvastada olukorras, kus ei ole tuvastatud diskrimineerimist nende põhjuste alusel eraldivõetuna“.

Kuna intersektsionaalne (läbipõimunud) diskrimineerimine on diskrimineerimine pigem kaitstavate aluste lahutamatu kombinatsiooni põhjal kui mõnel eraldiseisval alusel, ei tunnistanud kohus intersektsionaalset diskrimineerimist kaitstava alusena, kuna sellel ei ole praegu direktiivides selget õiguslikku alust. Mõni sidusrühm pidas sellegipoolest tähtsaks nii intersektsionaalsust kui ka vajadust võidelda tõhusamalt mitmekordse diskrimineerimisega. Komisjon on tunnistanud intersektsionaalse diskrimineerimise tähtsust ja vajadust käsitleda seda nähtust kõigis oma võrdõiguslikkuse strateegiates. Ta on pakkunud ka tuge mitmekordse diskrimineerimise tulemuslikuks tuvastamiseks liikmesriigi tasandil, tellides uuringuid ja korraldades seminari, kus valitsusametnikud said tutvuda probleemide ja heade tavadega selle küsimuse käsitlemisel õigusaktides ja poliitika kujundamisel; ·seotusel põhinev diskrimineerimine (isik või rühm on ebasoodsamas olukorras tulenevalt oma seotusest isiku või rühmaga, kellel on kaitstav tunnus) – CHEZi kohtuasi näitas, et isik, kes ei ole roma päritolu, võib saada kaitset, isegi kui ta ei ole asjaomase kaitstava rühma liige, kui ta kannatab mõnel nimetatud põhjusel halvema kohtlemise või ebasoodsama olukorra all. Sellest kohtuasjast tuleneb, et diskrimineerimise tuvastamine ei sõltu lähedase suhte olemasolust väidetava ohvri ja selle rühma vahel, millega ta seotud on. Mitu liikmesriiki on märkinud, et nende õiguses (kohtupraktikas) käsitletakse seotusel põhinevat diskrimineerimist. Euroopa Liidu Kohtul tuleb alles sõnaselgelt käsitleda tunnetusel põhinevat diskrimineerimist või eeldusel põhinevat diskrimineerimist, st olukorda, kus erinev kohtlemine on tingitud ebaõigest ettekujutusest või ebaõigest veendumusest, et isikul on mõni kaitstavatest tunnustest. Mitmes ELi riigis (ehkki vähemates kui seotusel põhineva diskrimineerimise puhul) on siseriikliku õigusega (kohtupraktikaga) tagatud sõnaselge kaitse eeldusel põhineva diskrimineerimise eest. 2.2.Õiguskaitsevahendid ja otsuste täitmine 2.2.1.Õiguste kaitse Direktiivide alusel tuleb liikmesriikidel tagada kõigile neile, kes peavad end diskrimineerimise ohvriks, piisavad õiguskaitsevahendid. Mitu liikmesriiki on osutanud üldiste diskrimineerimise vältimise alase teadlikkuse suurendamise kampaaniate kõrval konkreetsetele algatustele, millega hõlbustatakse diskrimineerimisest teatamist. Mõne algatuse eesmärk on kahandada menetlusega seotud finantskoormust, näiteks üvähendada diskrimineerimisjuhtumite korral kohtulõive; üvõimaldada maksusoodustusi ja üluua fonde, millest diskrimineerimise ohvrid saavad juba ette vahendeid õigusabikulude katmiseks. Head tavad on ka üveebi kaudu teatamise võimaldamine; ükohalike ametiasutuste ja kohalike vahendus- või kogukonnaorganisatsioonide suutlikkuse ja ligipääsetavuse suurendamine; ükergesti ligipääsetavate vaidluse lahendamise asutuste loomine; üspetsialiseerunud õigusnõubüroode loomine ja üdiskrimineerimisega seotud küsimustes väljaõppe saanud politseiametnike ja kohtunike võrgustike loomine. Diskrimineerimisest teatamine ja kaebuste arv on 2014. aasta aruandest saati veidi suurenenud, kuid vähene teatamine on endiselt probleem. Uuringutest on näha, et isikud, kes tundsid, et neid oli diskrimineeritud, ei olnud varmad vahejuhtumist teatama. Seetõttu võivad paljud juhtumid jääda märkamata ja ohvritel jääb mis tahes vormis õiguskaitse saamata. See kahjustab juurdepääsu õigusemõistmisele ja direktiivide tõhusust üldisemalt. Kuigi paljud liikmesriigid juhivad tähelepanu tähtsale tööle, mida võrdõiguslikkust edendavad asutused teevad riiklikul ja kohalikul tasandil diskrimineerimise vähendamiseks ja vähese teatamise probleemi lahendamiseks, teataksid uuringute kohaselt väga vähesed inimesed diskrimineerimise juhtumist sellistele asutustele. Diskrimineerimisjuhtumist teatamata jätmise põhjuseks võib olla ûkahtlus võimaluses tõepoolest edu saavutada;

ûteadmatus oma õigustest ja/või võrdõiguslikkust edendavate asutuste olemasolust; ûraskused tõendite esitamisel ja/või ûhirm kättemaksu ees. Muud konkreetsed probleemid, mis võivad takistada juurdepääsu õigusemõistmisele (ja mõjutavad ennekõike kõige haavatavamaid või tõrjutud rühmi), on ûlühikesed seadusega kehtestatud tähtajad hagi esitamiseks; ûmenetluste kulud, keerukus ja pikkus; ûebakindlus menetluse tulemuse asjus ja ûväljavaade saada vaid väikest hüvitist. Organisatsioonid, näiteks ametiühingud ja võrdõiguslikkust edendavad asutused, saavad aidata ohvritel taotleda õiguskaitset, eriti kui neil on kaebeõigus. Nad võivad mängida olulist rolli ka strateegiliste kohtuvaidluste toetamisel ja/või kollektiivse õiguskaitse taotlemisel, eelkõige seetõttu, et Euroopa Liidu Kohus on ammu tunnistanud, et liidu õiguse alusel on diskrimineerimine keelatud ka siis, kui konkreetne tuvastatav ohver puudub. Näiteks on keelatud see, kui tööandja annab avalikult teada oma diskrimineerimiskavatsusest. Mõni liikmesriik teatas, et organisatsioonide kaebeõigusel on otsustav roll, kui toimub kollektiivne diskrimineerimine, millega kahjustatakse inimesi, kes ei ole vahetult või kohe tuvastatavad. Mõni võrdõiguslikkust edendav astutus ja diskrimineerimise ohvreid abistav organisatsioon on pöördunud juhtumitega ka Euroopa Liidu Kohtusse. 2.2.2.Tõendamiskohustus Et leevendada raskusi, millega seistakse silmitsi diskrimineerimise tõendamisel, on direktiividega ette nähtud tõendamiskohustuse üleminek. Kui kaebuse esitaja esitab asjaolud, mille põhjal võib esmapilgul eeldada diskrimineerimisjuhtumit, on kostja ülesanne tõendada, et võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole rikutud. Mõne liikmesriigi kõrgem kohus on esitanud selle kohta selgitusi ja teised liikmesriigid on muutnud oma õigusakte. Mõni sidusrühm on siiski teatanud, et siseriiklikud kohtud ei kohalda eeskirju alati nõuetekohaselt või järjekindlalt ning tõendatuse tase võib olla praktikas erinev. Mõnes olukorras on eriti keeruline esitada esmapilgul usutavaid tõendeid. Nii on see näiteks kaudset diskrimineerimist käsitleva kaebuse korral, kui hageja peab esitama asjaolud, mille põhjal võib eeldada, et teatava meetme või tavaga, mis tundub olevat neutraalne, pannakse mõned isikud teistega võrreldes ebasoodsasse olukorda. Selliseid fakte on veelgi keerulisem koguda, kui väidetav diskrimineerimine tuleneb tehisintellekti kasutamisest. Ehkki kaudset diskrimineerimist on võimalik tuvastada statistiliste tõendite põhjal, juhtisid sidusrühmad tähelepanu asjakohaste statistiliste andmete olemasolu ja kättesaadavuse probleemidele ning erinevustele selles, kuidas kohtud neid andmeid arvesse võtavad. 2.2.3.Ohvristamine Liikmesriikide õigussüsteemid peavad tagama kaitse ohvristamise eest ja pakkuma piisavaid õiguslikke meetmeid kättemaksu vastu. See on väga oluline, et rakendada tõhusalt õigust mittediskrimineerimisele. Tundub siiski, et mõnes liikmesriigis rakendatakse seda tava praktikas piiratult. Ilmneb, et ohvristamise eest kaitstakse peamiselt tööhõive valdkonnas. Liikmesriikidel on erinevad õiguslikud nõuded selle üle otsustamisel, kellel on õigus saada kaitset. Mõnes riigis saavad kaitset vaid hagejad, ohvrid ja tunnistajad, samal ajal kui Euroopa Liidu Kohus on laiendanud kaitse kõigile, keda võib kahjustada selle isiku reaktsioon, kelle suhtes on esitatud kaebus või algatatud menetlus. Teised liikmesriigid on teatanud liikmesriigi tasandil pakutavast ulatuslikust kaitsest, mis hõlmab ka teisi isikuid peale ohvri, näiteks tunnistajaid, ohvri abistajaid või toetajaid, isikuid, keda koheldakse ebasoodsamalt, sest nad keelduvad teisi diskrimineerimast, ning inimesi, kes kannatavad eeldusel või seotusel põhineva ohvristamise all. Komisjon jälgib ohvristamist käsitleva sätte rakendamist Hakelbrachti kohtuotsuse valguses. Rikkumismenetlus, mis algatati Belgia suhtes põhjusel, et Belgia ei olnud seda mõlema direktiivi sätet (koos teiste sätetega) nõuetekohaselt üle võtnud, hiljem lõpetati, kuid üks teine menetlus, mis on seotud direktiivi 2006/54/EÜ sarnase sättega, on alles pooleli. 2.2.4.Sanktsioonid Liikmesriigid peavad nägema ette tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad sanktsioonid, mida kohaldatakse direktiivide kohaste diskrimineerimist keelavate siseriiklike õigusnormide rikkumise korral. Direktiivides ei ole sätestatud konkreetseid meetmeid, vaid on jäetud liikmesriikidele võimalus otsustada sobivate õiguskaitsevahendite üle, mille abil saavutada taotletavad eesmärgid. Sõltuvalt valitud seaduslikust võimalusest võib selleks vahendiks olla näiteks trahv, hüvitis, kahjutekitajale antud korraldus sooritada teatav tegevus või hoiduda teatavast tegevusest, väärkäitumise avalikustamine, vabanduse nõudmine või kriminaalkaristuse määramine.

Euroopa Liidu Kohus on andnud välja suunised selle kohta, kuidas tõlgendada sanktsioone käsitlevaid õiguslikke nõudeid: Øõiguskaitsevahendid peavad oolema kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega; otagama tõelise ja tõhusa õiguskaitse ning oolema tõeliselt heidutava mõjuga ja hoidma ära edasise diskrimineerimise; see tähendab, et karistus määratakse isegi siis, kui tuvastatav ohver puudub; Ørahaline hüvitis opeab olema piisav, võttes arvesse kantud kahju suurust; oei tohi olla piiratud eelnevalt kindlaks määratud ülempiiriga ning Øpuhtalt sümboolset sanktsiooni ei saa pidada piisavaks . Tundub, et mõned raskused direktiivide praktilisel rakendamisel püsivad, näiteks seoses hüvitiste piirmääradega ja juhtumitega, mille puhul puudub tuvastatav ohver. Mõni siseriiklik kohus kaldub hindama kahju taset pigem tagasihoidlikuks, eelistab mitterahalisi hüvitisi või pakub hüvitisi, mis jäävad skaala alumisse otsa. Sellised suundumused võivad heidutada ohvreid algatamast kohtumenetlust või küsimast kohtus rahalist hüvitist. Komisjon jälgib ka edaspidi standardeid, mida kohaldatakse liikmesriikides sanktsioonide ja õiguskaitsevahendite kasutamisel, ent üksikasjalikku teavet liikmesriikide kohta on keeruline koguda ja sageli ei ole see kättesaadav. Tähtsat tööd selles küsimuses teeb ka Equinet. 2.3.Teave, dialoog ja soolise võrdõiguslikkuse lõimimine 2.3.1.Teave Direktiivides nõutakse, et liikmesriigid teeksid oma sätted asjaomastele isikutele teatavaks. Paljud liikmesriigid, võrdõiguslikkust edendavad asutused, kodanikuühiskonna organisatsioonid ja sotsiaalpartnerid tunnistavad teadlikkuse suurendamise tähtsust ja on ses suhtes üsna aktiivsed. Näiteks koostavad nad brošüüre ja suuniseid, teevad uuringuid, korraldavad üldisi ja suunatud kampaaniaid ning pakuvad koolitust. Sellegipoolest on vähene teadlikkus diskrimineerimisvastastest õigusaktidest ja ohvreid abistavate võrdõiguslikkust edendavate asutuste olemasolust peamine probleem võitluses diskrimineerimise vastu. Näiteks on 71 % etniliste või sisserändajate vähemuste rühmade liikmetest teatanud, et nad ei tunne ühtki diskrimineerimise ohvritele tuge või nõu pakkuvat organisatsiooni. Teadlikkus töökohal toimuva diskrimineerimise ohvritele tuge pakkuva asutuse olemasolust on kogu rahvastiku seas seevastu võrdlemisi suur (61 %). Teadlikkuse suurendamiseks korraldas komisjon 2019.–2020. aastal töökohal toimuva diskrimineerimise vastase võitluse teemalise teabekampaania, mis koosnes ·üldisest osast, millega suurendati teadlikkust inimeste õigustest ja kohustustest, mis tulenevad ELi diskrimineerimisvastastest õigusaktidest, ning ·tööandjatele ja puudega inimestele suunatud osast; see hõlmas oseminari korraldamist kaheksas liikmesriigis ja oheade tavade juhendi koostamist ELi ettevõtjatele, kes soovivad arvestada puudega töötajate vajadustega.

Teiseks näiteks võib tuua selle, et komisjon aitas aastatel 2015–2016 kohalikel omavalitsustel ellu viia suunatud teavitustegevust, et võidelda romade diskrimineerimise ja stereotüüpide vastu. Samuti jätkas komisjon teavitustegevuse edendamist toetuse kaudu, mida ta pakub Equinetile ja Euroopa võrdõiguslikkuse alase õiguse võrgustikule, kes avaldavad kiiruuringuid, brošüüre, aruandeid ja uuringuid peamistes direktiividega seotud küsimustes. Lisaks toetab komisjon kohtunike, juristide ja muude spetsialistide koolitamist direktiivide tõlgendamise ja kohaldamise valdkonnas. Tutvustatakse põhimõisteid, tõendamise küsimusi ja rikkumiste eest määratavaid karistusi. 2.3.2.Dialoog Mitmes liikmesriigis konsulteeritakse kodanikuühiskonna organisatsioonide ja sotsiaalpartneritega või kaasatakse nad aktiivselt võrdõiguslikkuse õigusaktide, tegevuskavade ja strateegiate koostamisse või rakendamisse. Mõnes liikmesriigis on seadusega ette nähtud korrapärane dialoog või arutelud võrdõiguslikkuse teemal kodanikuühiskonna organisatsioonidega. Mitu riiki on loonud oma riiklike võrdõiguslikkust edendavate asutuste juurde nõuandekomiteed, mis toovad kokku kodanikuühiskonna organisatsioonid ja/või sotsiaalpartnerid. Samal ajal väitsid mõne liikmesriigi kodanikuühiskonna organisatsioonid, et nende riigis on dialoog tavaliselt piiratud või hoopis puudub. Teised on teatanud, et neil on oma liikmesriigis keeruline korralikult tegutseda, sest riigisisesed õigusaktid on piiravad ja esineb probleeme rahastuse saamisel, ning kohati ka ahistatakse. Sotsiaalpartneritel on ülitähtis roll võitluses diskrimineerimisega ning võrdsuse ja mitmekesisuse edendamisel töökohas. Ametiühingud ja tööandjate ühendused töötavad koos. Nad sõlmivad kollektiivlepinguid, annavad välja ühiseid tekste ja suuniseid ning viivad ellu projekte. 2.3.3.Soolõime Mõlemas direktiivis on nõue, et komisjon peab andma aru meetmete mõjust naistele ja meestele vastavalt soolõime põhimõttele. Mõni liikmesriik on teada andnud, et tema õigusaktides on sätestatud üldine soolõime kohustus. Teised on selgitanud, et sugu on üks tegur nende üldises intersektsionaalsuse käsituses. Sellest tulenevalt pööravad nad eriti suurt tähelepanu näiteks roma naiste ja tüdrukute, sisserändajast naiste ja puudega naiste ebasoodsamale olukorrale. 2.4.Võrdõiguslikkust edendavad asutused Kõik liikmesriigid on määranud kookõlas rassilise võrdõiguslikkuse direktiiviga ühe või mitu spetsialiseeritud asutust, kes vastutavad rassilisest või etnilisest päritolust sõltumatu võrdse kohtlemise edendamise eest. Selles on olnud oluline roll mitmel võrdset kohtlemist käsitleval ELi direktiivil, sest enne nende direktiivide vastuvõtmist oli sellise asutuse loonud vaid 11 liikmesriiki (27st). Ehkki võrdse tööalase kohtlemise direktiiviga ei ole võrdõiguslikkust edendava asutuse loomist ette nähtud, on peaaegu kõikide liikmesriikide vastavad asutused pädevad ka selle direktiivi kohaldamisalasse jäävates küsimustes. Rassilise võrdõiguslikkuse direktiiv jätab liikmesriikidele seoses võrdõiguslikkust edendavate asutuste toimimisega suure kaalutlusruumi. Artiklis 13 nõutakse vaid, et neil peab olema teatav minimaalne pädevus: ·nad peavad osutama diskrimineerimise ohvritele kaebuste esitamisel sõltumatut abi; ·nad peavad korraldama rassilist diskrimineerimist käsitlevaid sõltumatuid uuringuid ja ·nad peavad avaldama rassilise diskrimineerimise aspekte käsitlevaid sõltumatuid aruandeid ja esitama soovitusi. Kuna sätete tegeliku rakendamise eest vastutavad liikmesriigid, leidub võrdõiguslikkust edendavate asutuste volitustes, õigustes, ülesehituses, juhtimises, sõltumatuses, vahendites ja tõhususes erinevusi. Need erinevused on kaasa toonud direktiivi nõuete ebaühtlase täitmise liikmesriikides, mis puudutab kaitse taset ja laadi, võrdõiguslikkuse edendamist ning teadlikkuse suurendamist üldsuse ja riigiasutuste seas. Sellegipoolest on võrdõiguslikkust edendavad asutused osutunud enamikul juhtudel võrdset kohtlemist käsitlevate õigusaktide edendamisel ja nende täitmise tagamisel väga oluliseks. Need on vajalikud ja väärtuslikud asutused, mis aitavad esile kutsuda muutusi nii üksikisikute, asutuste kui ka kogu ühiskonna tasandil. 22. juunil 2018 võttis komisjon vastu soovituse võrdõiguslikkust edendavate asutuste suhtes kohaldatavate nõuete kohta, et sellistel asutustel oleks võimalik saavutada täielik potentsiaal. 2019. aasta juunis korraldas komisjon lisaks valitsusametnikele heade tavade seminari. Võrdõiguslikkust edendavad asutused on olulised selleks, et diskrimineerimise all kannatavad üksikisikud ja rühmad saaksid oma õigusi täiel määral kasutada. Seepärast peaksid need asutused suutma tõhusalt täita neile liidu õigusega ette nähtud ülesandeid. Komisjon kohustus uurima põhjalikumalt, mil määral on liikmesriigid täitnud 2018. aasta soovitust. Seejuures keskendus ta eeskätt võrdõiguslikkust edendavate asutuste rollile ja sõltumatusele.

Enam kui kaks aastat pärast soovituse vastuvõtmist on neli liikmesriiki teatanud kavatsusest muuta oma võrdõiguslikkust edendavaid asutusi käsitlevaid riigisiseseid õigusnorme, et täita mõnda esitatud soovitust, ja umbes kümme liikmesriiki on seda juba teinud, suurendades näiteks vastavat eelarvet. Enamik liikmesriike on siiski teatanud, et midagi ei ole muutunud või ühtki suurt reformi ei ole tehtud. Soovituse rakendamist on üksikasjalikult analüüsitud käesolevale aruandele lisatud komisjoni talituste töödokumendis. Selles järeldatakse, et soovituse piiratud ja ebaühtlane rakendamine takistab mõnel võrdõiguslikkust edendaval asutusel endiselt oma ülesandeid tulemuslikult täita. Praktikas tähendab see, et diskrimineerimise vastu pakutava kaitse tase on ELis erinev. Võrdõiguslikkust edendate asutuste rolli tugevdamiseks on kasulik jätkata heade tavade ja/või suuniste jagamist ELi tasandil ning teadlikkuse suurendamist üldsuse seas. Soovituse rakendamisel saadud kogemused näitavad paraku, et seda ei ole tehtud piisavalt. Seetõttu kaalub komisjon riiklike võrdõiguslikkust edendavate asutuste rolli tugevdamist käsitleva ettepaneku esitamist 2022. aastaks. 2.5.Andmete kogumine Võrdõiguslikkust käsitlevad andmed on väga olulised, et suurendada teadlikkust, köita inimeste tähelepanu, teha kindlaks diskrimineerimise mõõde, kajastada aja jooksul täheldatud suundumusi, tõendada diskrimineerimise esinemist, hinnata võrdõiguslikkuse alaste õigusaktide rakendamist, tõendada vajadust rakendada positiivset erikohtlemist ning anda panus tõenduspõhisesse poliitikakujundamisse. Direktiivides ei ole sätestatud üldist nõuet koguda, analüüsida ja kasutada võrdõiguslikkust käsitlevaid andmeid. Rassilise võrdõiguslikkuse direktiivis siiski nõutakse, et võrdõiguslikkust edendavad asutused korraldaksid sõltumatuid uurimisi, avaldaksid sõltumatuid aruandeid ja esitaksid soovitusi rassilise diskrimineerimisega seotud küsimustes (vt eespool). ELi tasandil on astutud järgmised olulised sammud, et tegeleda võrdõiguslikkust käsitlevate andmete puudumise probleemiga ja vajadusega koostada praktilised suunised nende andmete kogumise kohta: ükomisjon on esitanud mitu uuringut võrdõiguslikkust käsitlevate andmete kohta; ükomisjon on toetanud tööd, mida teeb diskrimineerimisvastase võitluse, võrdõiguslikkuse ja mitmekesisusega tegeleva ELi kõrgetasemelise töörühma võrdõiguslikkuse alase teabega tegelev alamrühm, mis on andnud välja oliikmesriikides võrdõiguslikkust käsitlevate andmete parema kogumise ja kasutamise suunised, milles rõhutatakse, et isikuandmete kaitse üldmäärus ei takista võrdõiguslikkust käsitlevate andmete, sealhulgas rassilise või etnilise päritolu alusel eristatavate andmete kogumist, kui seda tehakse asjakohasel viisil; oparimate tavade kogumi ja oülevaate koostamise diagnostilise vahendi; ükomisjoni õiguste, võrdõiguslikkuse ja kodakondsuse programmis on ühe prioriteedina nimetatud võrdõiguslikkust käsitlevate andmete kogumise parandamist. Paljud liikmesriigid teatasid võrdõiguslikkust käsitlevate andmete kogumisega seotud headest tavadest, sealhulgas tavast ·kaasata mitmesugused osalejad (ja tagada nendevaheline koordineerimine), sh statistikaametid, riigiasutused, inspektsioonid, ülikoolid, teaduskeskused, kodanikuühiskonna organisatsioonid, andmekaitseasutused ja erasektor; ·avaldada andmed kaebuste kohta, mis on laekunud võrdõiguslikkust edendavatele asutustele, politseile, riiklikele teenistustele, inspektsioonidele ja kohtutele, ning kohtuotsuste kohta; ·kasutada FRA eksperditeadmisi andmete kogumise valdkonnas; ·edendada võrdõiguslikkust käsitlevate andmete kogumist ja kasutamist spetsiaalsete projektide kaudu; ·kasutada võrdõiguslikkust käsitlevaid andmeid diskrimineerimisvastaste õigusaktide mõju ja tõhususe vaatlemisel ja hindamisel; ·kasutada diskrimineerimismustrite uurimiseks anonüümseid uuringuid ja situatsiooniteste; ·kaasata võrdõiguslikkust käsitlevate andmete kogumisse ja levitamisse vähemuste organisatsioone;

·arendada kaudset diskrimineerimist tõendavate statistiliste andmete kogumist ja ·koguda rahvaloenduste käigus võrdõiguslikkust käsitlevaid eristatud andmeid. Sellegipoolest peavad paljud liikmesriigid võrdõiguslikkust käsitlevate andmete puudumist liikmesriigi tasandil endiselt probleemiks. Eelkõige on arenguruumi andmete korrapärasuse ja võrreldavuse, kaebusi ja diskrimineerimisjuhtumeid (sh määratud sanktsioone) käsitlevate andmete kogumise, rassilise või etnilise päritolu alusel eristatud andmete kogumise, erasektori osalejate (sh tööandjate) poolse andmete kogumise ning kõigi asjassepuutuvate isikute vahelise koostöö valdkonnas. 3.Rassilise võrdõiguslikkuse direktiivis käsitletavad küsimused Diskrimineerimise eest õiguskaitset pakkuv terviklik süsteem eeldab selle tagamist, et kaitses ei ole lünki. Kakskümmend aastat pärast rassilise võrdõiguslikkuse direktiivi vastuvõtmist tutvustatakse kooskõlas ELi rassismivastase tegevuskavaga ka võimalikke lünki direktiiviga pakutavas kaitses. Ikka veel on probleemiks vähene diskrimineerimisest teatamine ning endiselt tuleb parandada andmete kogumist kaebuste ja diskrimineerimisjuhtumite kohta. Seetõttu on eluvaldkondi, kus diskrimineerimine aset leiab, keeruline põhjalikult hinnata. FRA uuringutest on näha, et inimesed kõikjal ELis kogevad pidevalt diskrimineerimist oma rassilise või etnilise päritolu tõttu. FRA andmete põhjal on selge, et rassilise võrdõiguslikkuse direktiiviga hõlmatud valdkondadest kogetakse etnilise või sisserändaja tausta tõttu diskrimineerimist kõige enam tööhõive valdkonnas, seda nii töö otsimisel kui ka töökohas. 3.1.Etnilise ja rassilise päritolu mõiste Rassilise võrdõiguslikkuse direktiivis ei ole rassilise ja etnilise päritolu mõistet määratletud. Euroopa Liidu Kohus on andnud etnilise päritolu mõiste tõlgendamise kohta suuniseid. CHEZi kohtuotsuses on ta märkinud, et mõiste „etniline päritolu“ põhineb eeldusel, et rahvusrühmi iseloomustab eelkõige ühine kodakondsus, usk, keel, kultuuriline ja traditsiooniline päritolu ning elukeskkond. Seega saab seda, kas mängus on rassiline või etniline päritolu, otsustada mitmesuguste tunnuste põhjal, mille hulka kuuluvad keel, usutunnistus, päritolu, nahavärv ja rahvus. Kuna FRA andmetest on näha, et isiku nahavärv ja/või usutunnistus on konkreetsed etnilist või rassilist diskrimineerimist põhjustavad tegurid, on sellel suur praktiline tähtsus. Jyske Finansi kohtuotsuses rõhutas Euroopa Liidu Kohus, et asjakohaseks teguriks võidakse pidada ka isiku sünniriiki. Samal ajal selgitas kohus, et seda ei saa pidada piisavaks kriteeriumiks. Isiku sünniriik „on vaid üks teguritest, mis võimaldab teha järelduse, et isik võib kuuluda teatavasse etnilisse rühma, ent kindlasti ei ole see määrav“. Etnilisel päritolul põhineva diskrimineerimise väite toetamiseks ei piisa kohtu sõnul sellest, kui krediidiasutus on kohelnud isikut erinevalt vaid tema sünniriigi põhjal (ja muud tegurid puuduvad). Seepärast tuleb kaudse diskrimineerimise tuvastamiseks kindlaks teha konkreetne etniline rühm, kes on seatud teiste rühmadega võrreldes ebasoodsamasse olukorda. Kohus leidis, et väitega, mille kohaselt isiku sünniriik „mõjutaks üldiselt palju tõenäolisemalt „teatava etnilise päritoluga“ isikuid võrreldes „teiste isikutega“, ei saa nõustuda“. Euroopa Liidu Kohus kinnitas seda lähenemisviisi oma Maniero kohtuasjas tehtud otsuses, mis käsitles stipendiumi, mida oli võimalik saada vaid isikutel, kes olid sooritanud õigusteaduse esimese riigieksami Saksamaal, mitte aga isikutel, kes olid sooritanud samaväärse eksami mõnes teises riigis. Kooskõlas Jyske Finansi kohtuotsuses esitatud mõttekäiguga väitis kohus, et ühtki konkreetset etnilist rühma ei saanud pidada teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda seatuks. Andes aru rassilise võrdõiguslikkuse direktiivi kohaldamise kohta, juhtis mitu liikmesriiki tähelepanu kaitsele, mida pakutakse riigi tasandil diskrimineerimise eest sellistel alustel nagu nahavärv, sünnikoht, keel, põlvnevus või rahvuslik päritolu. Selliseid aluseid nagu nahavärv, keel ja sünnipära on nimetatud teiste seas sõnaselgelt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 21. Hartat kohaldatakse liidu õiguse kohaldamisalas ja selle artiklil 21 on otsene horisontaalne mõju. Euroopa Liidu Kohus on lähtunud etnilise päritolu mõiste tõlgendamisel vajadusest kaitsta tõhusalt õigust võrdsele kohtlemisele ja õigust mittediskrimineerimisele, mis on sätestatud harta artiklis 21. Ehkki kohus leiab, et direktiivi kohaldamisala ei saa määratleda kitsalt, on ta teinud selgeks, et seda ei saa laiendada diskrimineerimisele, mis toimub muudel alustel kui need, mis on ammendavalt loetletud direktiivis. 3.2.Kohaldamisala Selles raamistikus kohaldatakse direktiivi ka tehisintellekti kasutamisest tuleneva diskrimineerimise suhtes. Mis puudutab tööhõivet, siis kohaldatakse direktiivi töö saamise, füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise ja kutsealale pääsemise tingimuste, igasuguse ja igatasemelise kutsenõustamise ja -õppe saamise ning töölevõtu- ja töötingimuste, kaasa arvatud töölt vabastamise ja töötasu suhtes. On olemas siiski üks erand, mille kohaselt ei peeta diskrimineerimiseks vahetegemist rassilise või etnilise päritoluga seotud omaduste alusel, kui see vastab teatava kutsetegevuse puhul hädavajalikule konkreetsele nõudele. See tähendab näiteks, et lavastaja võib otsida filmirolli kindla rassilise päritoluga näitlejat. Direktiiv hõlmab igat liiki haridust – üld- ja kutseharidust, riiklikku ja eraharidust, vaimulikku ja ilmalikku haridust alates koolieelsest haridusest kuni kõrghariduseni. Euroopa Liidu Kohus on Maniero kohtuotsuses selgitanud hariduse mõiste ulatust. Direktiiviga taotletavat võrdõiguslikkuse edendamise eesmärki silmas pidades on kohus tõlgendanud seda mõistet laialt ning hõlmanud sellega nii juurdepääsu haridusele kui ka juurdepääsu raskendavate rahaliste takistuste kõrvaldamise. Seega kuulub direktiivi kohaldamisalasse selliste rahaliste toetuste andmine, mis on tihedalt seotud isiku osalemisega haridusprojektides.

Rassilise võrdõiguslikkuse direktiiv hõlmab avalikkusele pakutavate kaupade ja teenuste kättesaadavust. Teenuste mõiste on pärit ELi toimimise lepingu artiklist 57 – tegemist peab olema majandustegevusega (st tavaliselt makstakse selle eest tasu), eelkõige tööstusliku või kaubandusliku tegevusega. Direktiivi kohaldatakse olenemata sellest, kas avalikkusele kättesaadavaid kaupu ja teenuseid pakutakse avalikus või erasektoris. Seega on avalikud teenused hõlmatud, ent üksnes juhul, kui tegemist on teenustega ELi toimimise lepingu artiklis 57 sätestatud tähenduses, nagu seda on kirjeldatud eespool. Teenused direktiivi tähenduses on näiteks eluaseme pakkumine või elektrienergia tarnimine . Tervishoid on hõlmatud sotisaalkindlustuse ühe aspektina, kuid võib kuuluda ka teenuste alla, ent vaid juhul, kui tervishoiuteenust osutab tulundusühendus, kes küsib selle eest tasu . Seadusandja otsusel ei hõlma direktiivi esemeline kohaldamisala selliseid avaliku sektori meetmeid, mis kujutavad endast avaliku võimu teostamist (nt politsei, pettuste avastamisega tegelevate asutuste, kriminaal- ja tsiviilõigusasutuste tegevus), millel puudub teenuse osutamise element. Näiteks ei kohaldata direktiivi juhul, kui isiku on tema rassilise või etnilise tausta tõttu peatanud või teda on neil põhjustel ahistanud politsei. Viide avalikkusele pakutavatele kaupadele ja teenustele tekitab mõnikord küsimusi. „Avalikkusele pakkumise“ tingimus hõlmab olukordi, kus teatavat kaupa või teenust on pakutud avalikult (nt ajalehes või üldsusele kättesaadaval veebisaidil avaldatud kuulutuses või aknale kleebitud reklaamlehel), kuid ei hõlma olukordi, kus seda on pakutud üksnes perekonnaliikmete ringile. 3.3.Romad on üks rühmadest, kes kannatab diskrimineerimise all kõige enam Mitu liikmesriiki ja sidusrühma märkis, et diskrimineerimise all – enamasti hariduse valdkonnas ning juurdepääsul töövõimalustele ja eluasemele – kannatavad iseäranis romad (see on kooskõlas FRA uuringute tulemustega). Roma kogukondades on tõsiseid probleeme ka seoses sellega, et kogukonna liikmed ei tunne oma õigusi ega pääse juurde õigusemõistmisele. COVID-19 pandeemia on mõjutanud romasid tugevamini kui teisi ning suurendanud veelgi ebavõrdsust, eriti hariduse, tervishoiu ja tööhõive valdkonnas. Liikmesriigid on teatanud konkreetsetest poliitikameetmetest, uuringutest ja kampaaniatest, mille abil neid probleeme lahendada. Pärast romasid käsitlevate riiklike integratsioonistrateegiate ELi raamistiku (aastani 2020) hindamist avaldas komisjon tugevdatud ja ümberkujundatud romade võrdõiguslikkust, kaasamist ja osalemist käsitleva ELi strateegilise raamistiku aastateks 2020–2030. See kolmele sambale tuginev raamistik täiendab romade sotsiaal-majanduslikku kaasamist nende võrdõiguslikkuse ja osalemise edendamise kaudu. Algatuse oluline osa on parem andmete kogumine. Uue raamistiku juurde kuulub ettepanek võtta vastu nõukogu soovitus romade võrdõiguslikkuse, kaasamise ja osalemise kohta. Üks põhieesmärke on tagada rassilise võrdõiguslikkuse direktiivi tõhus rakendamine. Selleks tuleb ennetada romade diskrimineerimist ja selle vastu võidelda. Ettepanek sisaldab soovitusi romavastasuse vastu võitlemiseks ning selles kutsutakse liikmesriike üles suurendama riiklike võrdõiguslikkust edendavate asutuste ja kodanikuühiskonna organisatsioonide kaasamist ja nendega tehtavat koostööd selliste eesmärkide saavutamisel. Komisjon on alates 2014. aastast algatanud kolme liikmesriigi suhtes rikkumismenetluse roma laste segregatsiooni tõttu koolides. Need menetlused on veel pooleli. 4.Võrdse tööalase kohtlemise direktiivis käsitletavad küsimused Liikmesriigid ei tõstnud esile ühtki suurt probleemi võrdse tööalase kohtlemise direktiivi sätete tõlgendamisel ja kohaldamisel aastatel 2014–2020, küll aga juhiti tähelepanu mõnele raskusele mõistetega, mida mõlemas direktiivis kasutatakse. Mõni sidusrühm keskendus puuetega inimeste jaoks võetavate mõistlike abinõude küsimusele, osutades muu hulgas raskustele sellest mõistest arusaamisel ja selle praktilisel kohaldamisel ning piisavate asjakohaste suuniste puudumisele. Mõni sidusrühm tegi ettepaneku laiendada mõistlike abinõude võtmise kohustust ka diskrimineerimisele muudel alustel kui puue. Praegu ei ole pooleli ühtki direktiiviga seotud rikkumismenetlust. Euroopa Liidu Kohus on mitme liikmesriigi kohtu taotlusel siiski teinud suure arvu eelotsuseid diskrimineerimise kohta kõikidel direktiiviga hõlmatud alustel. 4.1.Kohaldamisala Euroopa Liidu Kohus tegi mitu olulist otsust võrdse tööalase kohtlemise direktiivi kohaldamisala kohta. Kohus selgitas, et artikli 3 lõike 1 punktis a kasutatud mõiste „tööle saamise tingimused“ alla võivad kuuluda tööandja avalikud avaldused, isegi juhul, kui tegemist ei ole töölevõtmise menetlusega, ning eeldusel et need on seotud ettevõtja värbamispoliitikaga. Kohtuasi puudutas ühe advokaadi avaldusi, et ta ei võtaks kunagi tööle homoseksuaalseid isikuid. Sellist tõlgendust ei kummuta väljendusvabaduse võimalik piiramine. Ühes teises kohtuotsuses leidis Euroopa Liidu Kohus, et direktiivi kohaldatakse maksustamissüsteemi suhtes, mille eesmärk on parandada noorte juurdepääsu kutseõppele ja mille puhul käsitatakse koolituskulusid maksustamisel erinevalt vastavalt koolitatava vanusele. Ühes teises kontekstis seevastu – C kohtuasjas – sedastas kohus, et vanaduspensionist saadava tulu lisamaksu käsitlevad siseriiklikud õigusaktid ei kuulu direktiivi esemelisse kohaldamisalasse. Sellised õigusaktid ei käsitle töötasu, vaid pigem maksumäära, mis ei puuduta töösuhet. Euroopa Liidu Kohus kinnitas oma kohtupraktikat, mille kohaselt on direktiivi artiklis 1 esitatud diskrimineerimise alused ammendavalt loetletud ega hõlma kutsekategooriat ega asjaomaste isikute teenistussuhte laadi. 4.2.Usutunnistus Esimest korda pärast direktiivi vastuvõtmist oli Euroopa Liidu Kohtul võimalus teha olulisi otsuseid usutunnistuse alusel toimuva diskrimineerimisega seotud sätete kohta.

Achbita kohtuasjas tõlgendas kohus usutunnistuse mõistet laialt, nimelt nii, et see hõlmab inimeste vabadust kuulutada avalikult oma usulisi veendumusi. Kohus leidis, et eraettevõtja sise-eeskiri, mis keelab igasuguse nähtava poliitilise, filosoofilise või religioosse tunnuse kandmise töökohal, ei ole otsene diskrimineerimine, tingimusel, et seda kohaldatakse ühtviisi kõigi töötajate suhtes. Küll aga võib selline näiliselt neutraalne eeskiri kujutada endast kaudset diskrimineerimist, kui see ei ole objektiivselt põhjendatav kui asjakohane ja vajalik. Õigustatud eesmärk võib olla poliitilise, filosoofilise ja usulise neutraalsuse poliitika. Bougnaoui kohtuotsuses leidis kohus, et neutraalsuspoliitika puudumisel ei saa tööandja nõuda töötajalt, et ta ei kannaks kliendi soovi arvessevõtmiseks tööl islami pearätti. Selline kohtlemine ei ole „oluline ja määrav kutsenõue“ direktiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses ning seda ei saa põhjendada töötaja kutsetegevuse laadi või sellega liituvate tingimustega. Kahes teises Euroopa Liidu Kohtu otsuses käsitletakse seda, kuidas tõlgendada direktiivi artikli 4 lõiget 2, millega on ette nähtud diskrimineerimiskeelust tehtav erand, mida kohaldatakse kirikute ja teiste usutunnistusel või veendumustel põhineva eetosega organisatsioonide suhtes. Kohus leidis, et liikmesriikide kohtud peavad tegema selliste organisatsioonide kehtestatud kutsenõuete üle tõhusat kohtulikku kontrolli. Nõuded peavad olema vajalikud ning objektiivselt seotud kutsetegevuse laadi või sellega liituvate tingimustega, võttes arvesse organisatsiooni eetost. Need ei tohi hõlmata kaalutlusi, mis ei ole seotud organisatsiooni eetose või organisatsiooni õigusega sõltumatusele, ning peavad olema kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega. Euroopa Liidu Kohus peaks veelgi täpsustama oma kohtupraktikat kahe poolelioleva kohtuasja raames, milleks on C-804/18 ja C-344/20. Viimati nimetatud kohtuasjas on tõstatatud ka küsimus, mis on seotud mõistega „veendumused“. Mitu liikmesriiki on öelnud, et neil oleks hea meel selle üle, kui ELi kohtupraktikas esitataks selle mõiste kohta lisaselgitusi. 4.3.Seksuaalne sättumus Võttes arvesse direktiivi eesmärke ja direktiivi aluseks olevaid põhiväärtusi, selgitas Euroopa Liidu Kohus, millistel tingimustel kujutavad avalikud homofoobsed avaldused endast diskrimineerimist. See, kui tööandja teeb töölevõtmisega seotud küsimustes diskrimineerivaid avaldusi, pärsib tõenäoliselt isikute soovi töökohale kandideerida. Ühes teises kohtuotsuses märkis kohus, et liikmesriigid on vabad reguleerima samasooliste abielu või nägema ette nende suhte õigusliku tunnustamise alternatiivses vormis ning määrama kindlaks sellise abielu jõustumise kuupäeva. Kohus jõudis järeldusele, et Iirimaal kohaldatav õigusnorm, mille kohaselt sõltub toitjakaotushüvitise saamise õigus tingimusest, et tööandjapensioni skeemis kindlustatu on registreerinud kooselu enne 60aastaseks saamist, ei kujuta endast diskrimineerimist seksuaalse sättumuse alusel, ehkki riigisisesed õigusnormid ei võimaldanud partneritel registreerida kooselu enne selle vanusepiiri ületamist. 4.4.Puue Mõni sidusrühm nimetas teatavaid probleeme mõiste „puue“ tõlgendamisel. Euroopa Liidu Kohus esitas selle kohta kasuliku selgituse, osutades Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni puuetega inimeste õiguste konventsioonile, mis kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks nõukogu otsusega 2010/48/EÜ ning millest on saanud alates selle jõustumisest, st 3. maist 2008, ELi õiguskorra lahutamatu osa. Kohus sedastas, et puude ja isiku tööalase võimekuse pikaajalise piirangu mõistet tuleb tõlgendada kogu ELis autonoomselt ja ühetaoliselt. Mõiste „puue“ hõlmab eelkõige pikaajalisest füüsilisest, vaimsest või psüühilisest vaegusest tingitud piirangut, mis koostoimes erinevate takistustega võib tõkestada isiku täielikku ja tõhusat osalemist tööelus teiste töötajatega võrdsetel alustel. Euroopa Liidu Kohus märkis oma Z kohtuasjas tehtud otsuses, et võimetus tavapärasel viisil last saada ei takista tööelus osalemist. FOA kohtuasjas tehtud otsuses leidis kohus, et ehkki rasvumus ei ole iseenesest puue, võivad teatavatel asjaoludel olla täidetud direktiivis nõutavad tingimused ja seega võib see olla direktiiviga hõlmatud. Selle hindamisel, kas töötajad on seatud teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda või kas riigisisesed meetmed vastavad proportsionaalsuse kriteeriumile, tuleb arvesse võtta puudega töötajate konkreetset olukorda ja konkreetseid vajadusi. Euroopa Liidu Kohus leidis Ruiz Conejero kohtuasjas, et puudega inimestel on kõrgendatud risk puududa töölt oma puudega seotud haiguse tõttu ning suurem risk, et neile kogunevad töölt haiguse tõttu puudutud päevad, ja järelikult ka oht ületada seadusega ette nähtud piirid. Kohus järeldas, et see võib asetada puudega töötajad ebasoodsamasse olukorda ja seega põhjustada kaudselt puudel põhinevat erinevat kohtlemist. Hinnates vaatlusaluste riigisiseste meetmete proportsionaalsust, leidis kohus lisaks, et ei tohiks jätta tähelepanuta seda, et puuetega töötajatel on tööturule naasmisel tavaliselt rohkem raskusi kui tervetel töötajatel. Ühes teises kohtuasjas märkis kohus, et kui tööandja ei ole uurinud võimalust võtta mõistlikke abinõusid (direktiivi artikkel 5), kujutab puudega töötaja koondamine tööandja kindlaksmääratud kriteeriumide põhjal (vähene tootlikkus, väiksem sobivus töötama ettevõttes eri töökohtadel ja kõrge töölt puudumise määr) endast kaudset diskrimineerimist puude alusel. Sellega seoses tsiteeris kohus ÜRO puuetega inimeste õiguste konventsiooni artiklit 2, mille kohaselt on põhjendatud ümberkorralduste tegemisest keeldumine üks diskrimineerimise vorme. Ühes hiljutises kohtuotsuses tõlgendas kohus diskrimineerimise mõistet (direktiivi artikkel 2) ja sedastas, et võrdse kohtlemise põhimõtte eesmärk on kaitsta puudega töötajat igasuguse diskrimineerimise eest puude alusel, mitte ainult võrreldes puudeta töötajatega, vaid ka võrreldes teiste puudega töötajatega. 4.5.Vanus Lõviosa võrdse tööalase kohtlemise direktiivi puudutavaid Euroopa Liidu Kohtu otsuseid käsitles vanusega seotud erinevusi inimeste kohtlemises. Kuigi liikmesriigid on võtnud direktiivi üle nõuetekohaselt, on tekkinud hulk küsimusi seoses konkreetsete riigisiseste õigusaktide vastavusega liidu õigusele. Nende hindamisel vaatles komisjon eelkõige järgmist: -olukordade samalaadsus; -vanusega mitteseotud objektiivse ja neutraalse asjaolu olemasolu; -taotletava(te) eesmärgi (eesmärkide) õigustatus ja -kasutatud vahendi asjakohasus/proportsionaalsus. Osutades ELi põhiõiguste harta artikli 15 lõikes 1 sätestatud õigusele tööle, pööras Euroopa Liidu Kohus erilist tähelepanu vanemaealiste töötajate osalemisele tööjõus ning majandus-, kultuuri- ja ühiskondlikus elus, märkides, et nende töötajate alleshoidmine edendab mitmekesisust. Kohus tunnistas siiski ka seda, et liikmesriigid võivad rakendada sotsiaal- või tööhõivepoliitikat, mille eesmärk on edendada noorte töötajate juurdepääsu tööturule. Liikmesriikide pädevate asutuste ülesanne on leida õige tasakaal erinevate huvide vahel. Hinnates asjaomase riigisisese õigusnormi proportsionaalsust, nõustus kohus, et arvesse võib võtta asjaolu, et tööturult tõrjumine mõjutab pensionile jäänud isikuid, kelle tööelu on lõppenud ja kes saavad vanaduspensioni. Kohus jättis eelotsusetaotluse esitanud liikmesriigi kohtu ülesandeks kontrollida, kas selline tõrjumine on konkreetse eesmärgi saavutamiseks sobiv ja vastab tõepoolest huvile saavutada see eesmärk järjekindlalt ja süstemaatiliselt.