Sellise koonddokumendi avaldamine, mida on muudetud pärast väikese muudatuse heakskiitmist kooskõlas määruse (EL) nr 1151/2012 artikli 53 lõike 2 teise lõiguga

(2020/C 185/08)

Euroopa Komisjon on kõnealuse väikese muudatuse heaks kiitnud kooskõlas komisjoni delegeeritud määruse (EL) nr 664/2014 (1) artikli 6 lõike 2 kolmanda lõiguga.

Väikese muudatuse heakskiitmise taotlusega saab tutvuda Euroopa Komisjoni andmebaasis eAmbrosia.

KOONDDOKUMENT

„TERNERA DE EXTREMADURA“

ELi nr: PGI-ES-0220-AM02 – 26.11.2019

KPN ( ) KGT (X)

1. Nimi

„Ternera de Extremadura“

2. Liikmesriik või Kolmas Riik

Hispaania

3. Põllumajandustoote või toidu kirjeldus

3.1. Toote liik

Klass 1.1. Värske liha (ja rups)

3.2. Punktis 1 esitatud nimetusele vastava toote kirjeldus

„Ternera de Extremadura“ all mõistetakse rümpasid, mida saadakse üksnes kariloomadelt, kes kuuluvad kohalikesse tõugudesse Retinta, Avileña Negra-Ibérica, Morucha, Blanca Cacereña, Berrendas, on nende omavahelised ristandid või nimetatud tõugude ning keskkonnaga hästi kohanenud tõugude Charolais ja Limousine ristandid ning keda kasvatatakse ekstensiivselt.

KGTga „Ternera de Extremadura“ hõlmatud liha omadused on järgmised:

I) Vasikaliha: selliste loomade liha, kelle tapavanus on rohkem kui 7 kuud kuni 12 kuud miinus üks päev. Liha on läikivpunase värvusega, valge rasvaga, tihke konsistentsiga, kergelt niiske ja peene tekstuuriga.

II) Mullikaliha: selliste loomade liha, kelle tapavanus on rohkem kui 12 kuud kuni 16 kuud miinus üks päev. Liha on helepunase kuni purpurpunase värvusega, valge rasvaga, katsumisel tihke konsistentsiga, kergelt niiske ja peene tekstuuriga.

III) Noorveiste liha: selliste loomade liha, kelle tapavanus on 16–36 kuud. Liha on kirsipunase värvusega, kreemika rasvaga, katsumisel tihke konsistentsiga, kergelt niiske, peene tekstuuriga ja selles on mõõdukas koguses lihastevahelist rasva.

Nimetatud tüüpi rümbad kohandatakse vastavalt järgmistele standarditele:

1. Nõukogu määruses (EMÜ) nr 1208/81 kirjeldatud rümpade kategooriad A ja E.

2. Lihakus: E.U.R.O.

3. Rasvakiht: 2, 3 ja 4.

4. Hügieen: kohaldatakse Euroopa ja riiklikke standardeid.

5. pH peab 24–48 tundi pärast tapmist olema vähem kui 6 longissimus dorsi lihases 5. ja 6. ribi kohal (ja/või aba- ja/või ribi- ja/või tagaosa lihastes nende rümpade puhul, mis on ette nähtud tükeldamiseks).

3.3. Sööt (üksnes loomse päritoluga toodete puhul) ja tooraine (üksnes töödeldud toodete puhul)

Ammlehmade kasvatustavad vastavad ekstensiivses loomapidamises kasutatavatele tehnikatele ja loodusvarade ärakasutamise tavadele. Ammlehmade sööt põhineb rohumaadel (dehesa) ja Extremadura ökosüsteemi muudel looduslikel karjamaadel leiduval rohusöödal, mida loomad söövad kogu aasta vältel. Vajaduse korral kasutatakse lisasööta, mis koosneb põhust, heinast, teraviljast, valgurikastest taimedest ja muud taimset päritolu toorainest ning vajalikest mineraalainetest ja vitamiinidest.

Vasikad saavad emapiima, kuni nad on vähemalt viis kuud vanad.

Igal juhul on vastavalt kehtivatele õigusaktidele selgesõnaliselt keelatud kasutada tooteid, mis võivad häirida loomade normaalset kasvu- ja arengutempot.

3.4. Tootmise erietapid, mis peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas

Tootmise erietapid, st sünd, kasvatamine ja tapmine ja tükeldamine peavad toimuma geograafilises piirkonnas.

3.5. Sellise toote viilutamise, riivimise, pakendamise jm erieeskirjad, millele registreeritud nimetus viitab

–

3.6. Sellise toote märgistamise erieeskirjad, millele registreeritud nimetus viitab

Selleks et anda tarbijatele lõpptoote kohta täpsemat teavet ristandite kohta, tuleb märgisel osutada, kas liha on pärit mis tahes põlvkonna ristandilt.

4. Geograafilise piirkonna täpne määratlus

Nende loomade kasvatamise geograafiline piirkond, kelle liha tähistatakse kaitstud geograafilise tähisega „Ternera de Extremadura“, koosneb allpool loetletud piirkondadest ja nende vastavatest omavalitsusüksustest:

Alburquerque, Almendralejo, Azuaga, Badajoz, Brozas, Cáceres, Castuera, Coria, Don Benito, Herrera del Duque, Hervás, Jaraíz de la Vera, Jerez de los Caballeros, Logrosán, Llerena, Mérida, Navalmoral de la Mata, Olivenza, Plasencia, Puebla de Alcocer, Trujillo ja Valencia de Alcántara.

Töötlemine toimub geograafilises tootmispiirkonnas.

5. Seos geograafilise piirkonnaga

5.1. Geograafilise piirkonna eripära

Kõnealusest piirkonnast 35 % on kaetud põõsastiku (kiviroosik, kuldkannroos, leetpõõsas, kanarbik jm) ja madalmetsaga (iilekstamm, korgitamm, portugali tamm, pürenee tamm jm). Ülejäänud aladel kasvavad kariloomadele sobivad rohttaimed.

Extremaduras peetavatest koduloomadest kuulub suurem osa kohalikkesse tõugudesse, mis on tihedalt seotud piirkonna kõige tüüpilisema looduskeskkonnaga (dehesa). Kõik need tugevad ja rasketes keskkonnatingimustes hästi kohanenud loomatõud aitavad säilitada ja parandada ökosüsteemi, väetades mulda, parandades karjamaade kvaliteeti ja takistades võsa levikut. Tuleb siiski märkida, et enamikus karjades ristatakse neid tõuge Hispaania lihatõugudega, et kohandada toodangut praegustele turunõuetele.

Äärmuslike temperatuuri- ja sajutingimuste tõttu on KGTga „Ternera de Extremadura“ hõlmatud tõud optimaalselt kohandunud, pidades vastu nii külmale, kuumale kui ka veepuudusele põua ajal.

Dehesa ökosüsteem, mille on kujundanud sajanditepikkune inimtegevus Vahemere piirkonna metsades, hõlmab Extremaduras suuri alasid ning seal on traditsiooniliselt olnud kesksel kohal ekstensiivne karjakasvatus, kus loomaliigid (nii kodu- kui ka metsloomad), keskkond ja inimtegevus on alati olnud tasakaalus. Ekstensiivistamise mõiste on tihedalt seotud selliste suurte maa-alade kasutamisega, kus karjatatakse kariloomi, kes tänu oma vastupidavusele on keskkonnaga täielikult kohandunud. Karm kliima ja muldade madal kvaliteet on soodustanud loomakasvatusega tegelemist.

Dehesa-karjamaa süsteemi iseloomustab kariloomade karjatamine selleks sobivas looduskeskkonnas, mille rohttaimed katavad suure osa nendest toituvate loomade energiavajadusest. Rohumaad suurendavad ökosüsteemi energiaressursside valikut ja seal kasvab palju erinevaid taimi, mille hulgas on arvukalt isekülvavaid üheaastaseid liike.

Puude tähtsus dehesa-karjamaadel seisneb kasutusvõimaluste mitmekesisuses ja tootmisalternatiivides, mida keskkond pakub inimestele kõnealuse süsteemi haldamisel.

Dehesa-aladel kasvab peamiselt kaht liiki puid: iilekstamm (Quercus ilex) ja korgitamm (Quercus suber). Lisaks leidub muid vähem levinud liike, nagu portugali tamm (Quercus lusitanica), kastan (Castanea sativa) ja harilik tamm (Quercus robur). Puudega kaetud aladelt saadakse erinevaid saadusi, nagu tammetõrud, hagu ja puudelt langenud lehed, mis võimaldab kariloomi toita rohuvaesel ajal.

Põõsastiku tüüpilisemad liigid on kiviroosik (Cistus ladaniferus), harilik luudpõõsas (Sarothamnus scoparius), kuldkannroos (Cistus monspeliensis) ja leetpõõsas (Genista spp.).

Rohumaad võib vastavalt pinnasele, millel nad asuvad, liigitada järgmiselt:

— graniitpinnasel asuvad karjamaad,

— kiltkivipinnasel asuvad karjamaad,

— tertsiaari ja kvaternaari settepinnasel asuvad karjamaad,

— sõnnikuga väetatud karjamaad,

— muud eriomadustega aladel, näiteks mägedes asuvad karjamaad.

Samuti tuleb meeles pidada, et lisaks rohule saadakse dehesa ökosüsteemist tammetõrusid, teraviljasööta (nisu, oder, kaer, rukis ja tritikale), seemnetega kaunvilju (kikerherned, oad jm), korki, küttepuid, puidusütt ja muud. Seega ei ole mingit kahtlust, et peamiselt põllumajanduslikus piirkonnas, nagu seda on Extremadura, on dehesa majanduslikult väga oluline, kuna sealt saadakse 45 % põllumajanduslikust lõpptoodangust.

Paljud uuringud (Espejo Diaz, M.; García Torres, S., Características específicas y diferenciadoras de las carnes de ganado Bovino de las dehesas españolas (Hispaania dehesa’des kasvatatavatelt veistelt saadava liha eriomadused)) on näidanud, et kvaliteedinäitajaid, mis on tarbijate jaoks esmatähtsad, esineb dehesa loomatõugude juures oluliselt suuremal määral.

5.2. Toote eripära

Eespool nimetatud uuringust, mida tutvustati Méridas (Badajoz, Hispaania) dehesa kariloomadelt saadavate toodete omadusi käsitleval rahvusvahelisel sümpoosionil (EAAP väljaanne nr 90, 1998), selgus, et KGTga „Ternera de Extremadura“ hõlmatud ja dehesa-tõugudeks nimetatavatelt tõugudelt saadaval lihal on koolitatud degusteerijate ja tarbijate hindamiskomisjonide tehtud organoleptiliste omaduste analüüsi põhjal selgelt eristatavad ja kõrgelt hinnatavad omadused.

Seepärast loetakse KGTga „Ternera de Extremadura“ hõlmatud liha kvaliteetseks tooteks selle organoleptiliste omaduste põhjal (pehmus, mahlasus ja maitse).

5.3. Põhjuslik seos geograafilise piirkonna ja (kaitstud päritolunimetusega) toote kvaliteedi või omaduste või (kaitstud geograafilise tähisega) toote erilise kvaliteedi, maine või muude omaduste vahel

Eri tõugude kooseksisteerimisest tulenevalt tunnustatakse Pürenee poolsaarel elavaid vanu ja tänapäevaseid tõuge ning nende ristandeid Extremadura tõuna.

Tõugude Blanca Cacereña ja Tronco de capa negra ristamisel saadi Ganado barroso cacereño ja Colorada extremeña tõud, mis tänapäeval avalduvad Retinta tõus. Need tõud olid hästi esindatud 1913. aasta üleriigilisel kariloomade konkursil. Tõug arenes Cacereña tõuks, mida esitleti 1922., 1926. ja 1930. aastal, ning kahel viimasel aastal tunti seda nime all „paradas de Cabestros“. Sama nime kasutati 1953., 1956. ja 1959. aastal, seejärel tõug kadus, kuid toodi 1975. aastal uuesti näitusele riiklikust karjast pärit partiiga (A. Sánchez Belda, Publicaciones de Extensión Agraria 1984).

Samuti leidub gastronoomiaalaseid viiteid, kus vasikaliha seostatakse Extremadura köögiga paljudes retseptides: Ternera asada al estilo de la Vera (küpsetatud vasikaliha Vera moodi) („Cocina Tradicional de la Vera“, José V. Serradilla Muñoz, 1992, 3. väljaanne 1999, Gráficas Romero de Jaraíz de la Vera (Cáceres)); Envueltillos de Ternera (vasikaliharullid) („La cocina día a día. Cocina extremeña“, Ana María Calera, Plaza y Janes S.A, 1987); Chuletas de vaca a la extremeña (veisekarbonaad Extremadura moodi) („Gran Enciclopedia de la Cocina“, ABC, Ediciones Nobel S.A., Madrid, 1994) või Entrecot al modo de Cáceres (antrekoot Cácerese moodi) („Cocina Extremeña“, Teclo Villalón ja Pedro Plasencia, Everest, 1999).

XX sajandi ajaloos leidub samuti viiteid Extremadura veisekasvatusele. Näiteks 10. jaanuaril 1927 loodi Mérida tulevase tapamaja käitamiseks Extremadura veiselihatoodete selts (Sociedad Productos de la Ganadería Extremeña). Veidi hiljem, 1930. aasta paiku on viide selle kohta, et ülejäävaid tooteid müüdi väljapoole Extremadurat. Tol ajal ilmus lihakari piirkonnast väljaspool asuvatele turgudele, kus müüdi 62 % selle kogueluskaalust („Extremadura: la historia“, Archivo Ediciones Extremeñas, S.L.1997).

Viide tootespetsifikaadi avaldamisele

(käesoleva määruse artikli 6 lõike 1 teine lõik)

http://www.juntaex.es/filescms/con03/uploaded_files/SectoresTematicos/Agroalimentario/Denominacionesdeorigen/PliegoCondiciones_IGP_TerneraDeExtremadura.pdf

(1) ELT L 179, 19.6.2014, lk 17.