KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA KOHTULE, EUROOPA KONTROLLIKOJALE, EUROOPA INVESTEERIMISPANGALE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Euroopa integreeritud taristuid käsitlev majanduskasvupakett

(Text with EEA relevance)

SISSEJUHATAV ÜLEVAADE

Eelmisel kümnendil on taristutele tehtavad keskmised kulutused Euroopas järjest vähenenud. Majandus- ja finantskriis aga on taas suurendanud huvi taristutesse investeerimise vastu. Majanduskriisi ajal on taristute uuendamise või ehitamisega seotud sihtotstarbelised investeeringud mänginud ELi ja liikmesriikide stimuleerimiskavades ja majanduse elavdamise kavades olulist rolli kui vahend, millega toetatakse kogunõudlust, samas tagades tehtud kulutuste pikaajalise tasuvuse. Eelkõige on majanduskriis näidanud, et taristutel on Euroopa majanduse tuleviku jaoks määrav tähtsus.

Monti aruanne[1] on näidanud, et tõeliselt integreeritud ühtne turg ei saa tekkida ilma kõigi selle osade sujuva ühendamiseta. Maanteed ja muud transpordiühendused, elektri- ja gaasivõrgud ning lairibavõrgud on toimiva, integreeritud majanduspiirkonna ning selle sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse seisukohalt ülimalt olulised. Ehkki regulatiivne integratsioon ELis üha suureneb ning turud muutuvad järjest integreeritumaks (viimane samm selles suunas tehti energiasektoris, kus võeti vastu kolmas liberaliseerimispakett), on piiriüleste füüsiliste ühenduste loomine sellest maha jäänud. Eelkõige uuemates liikmesriikides on puuduvaid lülisid, mistõttu tekivad eraldusjooned ELi keskuse ja äärealade vahel, takistades ühendusesisese kaubavahetuse arengut ning uute majandussektorite, näiteks e-kaubanduse kasvu.

Uued taristuvajadused tekivad ka seoses Euroopa 2020. aasta strateegia rakendamisega. Selleks et edendada Euroopa muutumist teadmistepõhiseks, vähese CO2-heitega ja suure konkurentsivõimega majanduspiirkonnaks, on vaja tänapäevaseid ning paindlikke energia-, transpordi- ja IKT-taristu võrke. Komisjon on rõhutanud oma majanduskasvu prioriteetide[2] hulgas vajadust edendada transpordi-, energia- ja telekommunikatsioonitaristuid, mis on vajalikud tõeliselt integreeritud ühtse turu väljaarendamiseks. Peale selle on ta kutsunud liikmesriike üles jätkama tugevdatud majandusjuhtimise raamistikus nii oma regulatiivset kui ka finantstegevust kõnealustes olulistes valdkondades, vaatamata praegusele majanduskriisile.

Üleeuroopalise tähtsusega võrgud vajavad kuni 2020. aastani kõnealuses kolmes sektoris kokku[3] ligikaudu 1 triljoni euro ulatuses investeeringuid. Nende investeerimisvajaduste rahastamine on järgmisel kümnendil üks olulisemaid küsimusi, millele EL peab lahenduse leidma. Ehkki turg peaks ootuste kohaselt mängima peaosa nõutavate taristute loomisel asjakohaste investeeringute ja hinnakujundusmehhanismide kaudu, jäävad mõned vajalikud investeeringud ilma riikliku sekkumiseta tegemata või lükkuvad 2020. aastaks seatud tähtajast oluliselt edasi. Seepärast teeb komisjon täna taristupaketti käsitleva ettepaneku, mis hõlmab uut eelarvevahendit, Euroopa Ühenduse Rahastut, ning läbivaadatud suuniseid transpordi-, energia ja IKT-valdkonna kohta.

ÜLDISED PROBLEEMID JA SEKTORIOPÕHISED POLIITIKASUUNISED

Transpordi-, energia- ja digitaaltaristu sektorit iseloomustavad ühesugused probleemid ning kitsakohad, mis nõuavad ühesuguseid lahendusi. Ehkki suurema osa taristuinvesteeringutest saavad kanda liikmesriigid ja turud (reguleerivate meetmete abil), on väheusutav, et investeeringute maht ja kiirus võimaldavad täita Euroopa 2020. aasta eesmärgid. ELi tasemel sekkumine toetuste ja rahastamisvahendite kaudu keskendub sellistele algatustele, mis aitavad vältida või vähendada turu killustatust, suurendada Euroopa turvalistust ning omavad märkimisväärset majanduskasvu suurendamise potentsiaali ja/või sotsiaalmajanduslikke eeliseid, mida ei ole projekti tasemel võimalik kirjeldada ega rahaliselt hinnata. See peaks suurendama ka lühiajalise lepinguga töökohtadel töötajate arvu ehitusetapis.

Peale selle on oluline ka rahastu haldamisega seotud sisemine sünergia: ühise organisatsiooni kasutamine aitab saavutada mastaabisäästu. Programmide kõrgetasemeline kooskõlastamine aitab realiseerida sektoritevaheliste töödega seotud sünergia: energia-, transpordi- ja lairibavõrgul võivad olla ühised rajatised (kaevud, kanalisatsioonid, juurdepääs ruumidele) ning seetõttu oleks otstarbekas soodustada passiivsete võrguelementide kooskõlastatud kasutuselevõttu riiklike, piirkondlike ja kohalike ametiasutuste koostöö kaudu.

Transport

Vaatamata mahukatele investeeringutele ei ole Euroopa Liidu praegune piiriülene transpordivõrk piisavalt ühendatud, koostalitlusvõimeline ega ressursitõhus. Vastavalt komisjoni teatisele „Euroopa ühtse transpordipiirkonna tegevuskava – konkurentsivõimelise ja ressursitõhusa transpordisüsteemi suunas”[4]on transporditaristu määrava tähtsusega ühtse turu toimimise tagamisel ning selle ülesanne on suurendada konkurentsivõimet ja edendada jätkusuutlikku majanduskasvu. Lisaks sellele, et liikmesriigid ei koordineeri oma tegevust projektide juhtimise, kavandamise ja rahastamise valdkonnas, takistab peamiste kitsaskohtade ja ühtse turu piiriüleste lülide puudumisest tulenevate probleemide kõrvaldamist oluliselt ka see, et puudub üldine raamistik projektide rahastamiseks Euroopa tasandil.

Üleeuroopalise transpordivõrgu (TEN-T) uute suunistega on välja töötatud poliitiline raamistik, mis hõlmab üleeuroopalise taristu kasutamist Euroopa ühtse transpordipiikonna loomiseks. Suunistes on sätestatud ka õigusraamistik, mis sisaldab standardeid tõhususe ja koostalitlusvõime tagamiseks. Peale selle luuakse suunistega tugevam ja siduvam planeerimisraamistik, mis koosneb üld- ja põhivõrgust ning võimaldab liikmesriikide, ELi institutsioonide ja sidusrühmade üleeuroopalise koostöö kaudu keskenduda taristu loomisele aastaks 2030 ja üleeuroopalise taristu funktsionaalse võrgu väljatöötamisele aastaks 2050.

Üldvõrk on TEN-T põhialus. See hõlmab kõiki suuniste nõuetele vastavaid olemasolevaid ja kavandatavaid taristud. Üldvõrk peab valmima hiljemalt 31. detsembriks 2050.

Põhivõrk on üldvõrgust ülem tasand ja koosneb selle strateegiliselt olulisimatest osadest. See on mitmeliigilise liikuvusvõrgu tugisammas Euroopa kodanike ja ettevõtjate vajaduste rahuldamiseks. Põhivõrk keskendub neile TEN-T osadele, millel on Euroopa jaoks suurim lisandväärtus: puuduvad piiriülesed ühendused, olulised kitsaskohad ja mitmeliigilise transpordi ühendussõlmed. Põhivõrk peab valmima hiljemalt 31. detsembriks 2030 ja seda rahastatakse Euroopa Ühendamise Rahastu kaudu.

Lisaks sellele on TEN-T suuniste eesmärk tugevdada põhivõrgukoridoride kontseptsiooniga seotud rakendusvahendeid, võttes nõuetekohaselt arvesse raudteekaubaveo koridore[5]. Need koridorid on põhivõrgu kooskõlastatud rakendamise raamvahendiks. Ulatuse poolest hõlmavad põhivõrgukoridorid põhimõtteliselt kolme transpordiliiki ja läbivad vähemalt kolme liikmesriiki. Võimaluse korral peaksid need olema ühendatud ka meresadamaga. Tegevuse poolest on põhivõrgukoridorid läbilaskevõime haldamise, investeeringute, ühendvedudeks vajalike ümberlaadimisrajatiste ehitamise ja nende töö kooskõlastamise ning koostalitlusvõimeliste liikluskorraldussüsteemide kasutamise platvormiks.

Energia

Euroopa energiataristu ajakohastamiseks ja laiendamiseks ning võrkude piiriüleseks omavaheliseks sidumiseks on vaja teha suuri jõupingutusi, et täita liidu peamised energiapoliitika eesmärgid: konkurentsivõimelisus, jätkusuutlikkus ja varustuskindlus. Seepärast märgiti komisjoni 17. novembril 2010 vastu võetud teatises „Energiainfrastruktuuri prioriteedid aastaks 2020 ja päras seda”,[6] et ELil vajab üleeuroopalise kooskõlastatud ja optimaalse energiavõrgu väljatöötamiseks uut energiataristu poliitikat. Teatises kinnitati eelkõige vajadust põhjalikult uuendada üleeuroopalise energiavõrgu (TEN-E) poliitilist ja finantsraamistikku. Uus poliitika on oluline selleks, et liikmesriikide solidaarsus hakkaks toimima, et energiasiseturg saaks lõplikult välja kujundatud ja et eraldatud piirkonnad ühendataks üleeuroopalisse võrku, et tekiksid alternatiivsed tarne- ja transiiditeed ja energiaallikad ning arendataks välja taastuvad energiaallikad, mis suudaksid konkureerida traditsiooniliste energiaallikatega, nagu rõhutati Euroopa Ülemkogu kohtumisel 4. veebruaril 2011.

Üleeuroopalise energiataristu uutes suunistes sätestatakse eeskirjad üleeuroopaliste energiavõrkude õigeaegse väljatöötamise ja koostalitlusvõime kohta.

Täpsemalt öeldes on nende eesmärk luua parimad tingimused selliste energiataristuprojektide väljatöötamiseks, millega toetatakse energiasiseturu täielikku integreerimist ja millega muu hulgas tagatakse, et kõik liikmesriigid on ühendatud üleeuroopalise võrguga ning annavad oma panuse säästva arengu ja keskkonnakaitse edendamiseks, võimaldades ELil saavutada eesmärk vähendada 2020. aastaks kasvuhoonegaaside heidet 20 % võrra[7], parandada energiatõhusust 20 % võrra ning suurendada taastuvate energiaallikate osakaalu 20 %-ni, tagades varustuskindluse ja liikmesriikide solidaarsuse.

Selle eesmärgi saavutamiseks määratakse suunistes kuni aastani 2020 ja pärast seda kindlaks piiratud arv üleeuroopalisi esmatähtsaid koridore, elektri- ja gaasivõrke hõlmavaid piirkondi ning nafta ja süsinikdioksiidi transporditaristuid, kus Euroopa tasandi meetmete võtmine on kõige vajalikum. Järgmine eesmärk on nende prioriteetide rakendamine järgmiste meetmete kaudu:

- loamenetluse lihtsustamine, et ühishuviprojektide korral oluliselt vähendada selle kestust ning suurendada üldsuse osalemist ja tema heakskiitu kõnealuste projektide rakendamisele;

- elektri ja gaasiga seotud ühishuviprojektide reguleerimise hõlbustamine, jaotades kulud vastavalt saadavale kasule ning tagades, et lubatud tulud on kooskõlas võetud riskidega;

- tagada ühishuviprojektide rakendamine, pakkudes vajalikku turupõhist ja ELi antavat otsest rahalist toetust. ELi otsese rahalise toetuse puhul sätestatakse kõnealuses ettepanekus nõuded, millele projektid peavad vastama, et saada toetust Euroopa Ühendamise Rahastu kaudu.

Digitaaltaristud

Investeerimine kiiresse internetiühendusse ning tänapäevaste internetivõrkude poolt (või kaudu) pakutavatesse teenustesse tähendab investeerimist tulevikku. Nii füüsilised kui ka teenusepõhised digitaaltaristud on oluline eeldus arukaks majanduskasvuks, mille Euroopa lähima kümnendi jooksul peab saavutama, et tagada rahvusvaheline konkurentsivõime ning luua oma kodanikele uusi rikkusi. Kõnealune algatus põhineb Euroopa 2020. aasta aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegial, milles rõhutatakse digitaaltaristute tähtsust digitaalarengu tegevuskava juhtalgatuse osana. Rõhutati vajadust tagada kiirema püsi- ja traadita lairibaühenduse kasutuselevõtt ja kättesaadavus kõikide jaoks ning hõlbustada investeerimist uutesse ülikiiretesse avatud ja konkureerivatesse internetivõrkudesse, mis muutuvad tulevikumajanduse tuiksoonteks.

Suuniste eesmärk on välja töötada lairibavõrkude ja digitaaltaristute eesmärgid ja prioriteedid telekommunikatsioonivaldkonnas. Peale selle määratakse suunistes kindlaks lairibavõrkude ja digitaalteenuste taristute (nt e-tervis, e-identiteet, e-hanked jne) kasutuselevõtuga seotud ühishuviprojektid. Need projektid aitavad leida lahendusi ühtse e-turu arengule tõsiseks takistuseks olevatele probleemidele, milleks on näiteks olulisemate konkurentidega võrreldes puudulik investeerimine lairibavõrkudesse, jättes kasutamata majanduskasvuvõimalused ja sotsiaalsed eelised; vajadus suurendada konkurentsisurvet tänapäevaste lairibavõrkude valdkonnas ning vajadus välja töötada piisavad strateegiad, et toetada avalikult lairibavõrkude levikut nendes valdkondades, kus see ärilises mõttes end ära ei tasu. Digitaalteenuste puhul on takistuseks eelkõige tehnilise koostalitlusvõime puudumine, mistõttu ei ole võimalik olulisi veebipõhiseid avalikke teenuseid riigist väljaspool pakkuda. Euroopa koostalitlusvõimelistel teenusetaristutel puuduvad väljakujunenud omanikud ning ei konkreetsed liikmesriigid ega erainvestorid ei suuda tagada teenuste kasutuselevõttu koostalitlusvõimelistes raamistikes. Seega pakub EL olulist lisandväärtust.

Euroopa Ühendamise Rahastu abistab digitaaltaristuid toetusi ja uudseid rahastamisvahendeid kombineerides investeerimisel võrkudesse, mille abil on võimalik saavutada Euroopa digitaalarengu tegevuskava juhtalgatuse eesmärgid tagada kõikidele elanikele juurdepääs lairibaühendusele kiirusega 30 Mbit/s või pakkuda vähemalt pooltele Euroopa kodumajapidamistele juurdepääsu kiiremale internetiühendusele kui 100 Mbit/s. Töötatakse välja internetiühendust kiirusega 30Mbit/s ja 100Mbit/s käsitlevate projektide tasakaalustatud pakett, võttes nõuetekohaselt arvesse liikmesriikide investeerimisvajadusi, mis esialgsete hinnangute kohaselt peaksid ulatuma 270 miljardi euroni.

Digitaaltaristute puhul rahastatakse koostalitlusvõimelisi raamistikke otsetoetuskavade kaudu ja see hõlmab näiteks liikmesriikide haldusasutustele pakutavaid üleeuroopalisi ülikiireid magistraalühendusi ning koostalitlusvõimelisel identifitseerimisel ja autentimisel põhinevate e-valitsuse teenuste piiriülest pakkumist (mis lubab kasutusele võtta nii e-hanke, e-õiguskeskkonna kui ka e-tervisega seotud teenused); Euroopa kultuuripärandiga seotud digitaalseid ressursse; ohutust ja turvalisust (turvalisem internet ja elutähtsate teenuste taristu) ning arukaid energiateenuseid.

Need projektid aitavad kaasa Euroopa majanduse, sh ka väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate (VKEde) konkurentsivõime suurendamisele, edendavad liikmesriikide võrkude vastastikust seotust, koostalitlusvõimet ja juurdepääsu kõnealustele võrkudele ning toetavad ühtse e-turu arengut. Selleks et suuta kohaneda muutuvate poliitiliste prioriteetidega ja asjaomastel turgudel valitseva olukorra või tehnika arenguga, on kõnealuste suuniste rakendamise käigus võimalik kindlaks määrata uued ühishuviprojektid.

EUROOPA ÜHENDAMISE RAHASTU – ÜHINE VAHEND TARISTUTE RAHASTAMISEKS

Lähtudes praeguse TEN-poliitika raamistikus saadud kogemustest ja õppetundidest, teeb komisjon ettepaneku võtta kasutusele uus Euroopa taristupakett, mis põhineb Euroopa Ühendamise Rahastul, millest saab üleeuroopaliste võrkude ühine rahastamisvahend ja millega luuakse raamistik eespool nimetatud sektorispetsiifiliste poliitikasuuniste kohaldamiseks. Kuna mõnede kogu ELile huvi pakkuvate taristuprojektide puhul võib osutuda vajalikuks kaasata ka ühinemiseelsed riigid, naaberriigid ja muud kolmandad riigid, on Euroopa Ühendamise Rahastust vajaduse korral võimalik toetada ka selliseid ühishuviprojekte, mille eesmärk on ühendada kõnealuste riikide taristuvõrgud üleeuroopaliste võrkudega.

Euroopa Ühendamise Rahastu eesmärk on lihtsustada ja hõlbustada taristute rahastamist ELi poolt, optimeerides olemasolevate rahastamisvahendite portfelli, standardides asjaomaseid tegevuseeskirju ning kasutades ära kolme sektori vahel tekkivat võimalikku sünergiat. Kooskõlastatud lähenemisega tagatakse ELi osalemise võimalikult suur lisandväärtus, lihtsustatakse menetlusi ning vähendatakse ühiseid kulusid.

Sel eesmärgil töötatakse Euroopa Ühendamise Rahastut käsitlevas ettepanekus välja kõiki sektoreid hõlmav ühine finantsraamistik, mis sisaldab ka iga-aastaseid kooskõlastatud tööprogramme, ühist komiteed, sektorieelarvete paindlikku kasutamist, suuremaid tulemuslikkuse näitajaid ja tingimuslikkust ning taristute jaoks ette nähtud konkreetsete rahastamisvahendite ühist kasutamist.

Euroopa Ühendamise Rahastu vahendeid haldavad tsentraalselt kas otse komisjoni töötajad, keda vajaduse korral toetab täitevasutus, või komisjon koostöös ühe või mitme finantseerimisasutusega. Euroopa Ühendamise Rahastu eri vahendite operatiivjuhtimist käsitlevad lahendused esitatakse asjaomases õigusraamistikus, mis toetub TEN-T Rakendusametiga tehtud koostöö ja Euroopa Investeerimispangaga praegu tehtava koostöö käigus saadud kogemustele.

Euroopa Ühendamise Rahastu tegevus viiakse kooskõlla teiste ELi eelarvest rahastatavate sekkumisvahenditega, näiteks programmiga „Horisont 2020” ning Ühtekuuluvusfondi ja struktuurifondidega.

Programmi „Horisont 2020” puhul tagatakse vastastikune täiendavus ning välditakse võimalikku kattuvust. Euroopa Ühendamise Rahastu ja programmi „Horisont 2020” kooskõlla viimisega tagatakse teadusuuringute ja innovatsioonivaldkonna taristu kasutuselevõtmisega ühendava ahela tõrgeteta toimimine. See on eriti oluline ajal, kui on tekkinud vajadus oluliste tehnoloogia edusammude järele transpordi-, energia- ja IKT-valdkonnas, mis aitaksid ELil täita Euroopa 2020. aasta strateegia kaugeleulatuvad eesmärgid.

Ühtekuuluvusfondi ja struktuurifondide puhul viiakse ühtekuuluvuspoliitika ühine strateegiline raamistik ja liikmesriikidega sõlmitud partnerluslepingud tihedasse kooskõlla transpordi-, energia- ja IKT-sektoris kohaldatavate poliitiliste raamistikega. Asjaomased sektorispetsiifilised suunised lähtuvad sellest, et Ühtekuuluvusfondi ja struktuurifondide kaudu luuakse kohalikud ja piirkondlikud taristud ja ühendatakse need ELi jaoks prioriteetsete taristutega, liites niiviisi kõiki ELi kodanikke.

Euroopa Ühendamise Rahastu eelarve ajavahemikuks 2014–2020 on 50 miljardit eurot[8], millest 10 miljardit eurot eraldatakse transporditaristule Ühtekuuluvusfondi vahenditest. Ehkki Euroopa Ühendamise Rahastu vahendeid hallatakse tsentraalselt, käsitatakse kümne miljardi euro eraldamisel prioriteetsetena neid projekte, mille puhul peetakse kinni Ühtekuuluvusfondist liikmesriikidele tehtavatest eraldistest. Kõnealused kümme miljardit eurot on mõeldud sellistele liikmesriikidele, kes vastavad Ühtekuuluvusfondist toetuse saamise tingimustele, ning ELi eelarvest kaasrahastamise määr on sama, mida kohaldatakse Ühtekuuluvusfondi puhul.

Euroopa Ühendamise Rahastu | 40 miljardit eurot |

Energia | 9,1 miljardit eurot |

Transport | 21,7 miljardit eurot |

Telekommunikatsioon/Digitaalteenused | 9,2 miljardit eurot |

Ühtekuuluvusfondi sihtotstarbelised summad transporditaristute jaoks | 10 miljardit eurot |

Kokku | 50 miljardit eurot |

EUROOPA ÜHENDAMISE RAHASTU RAHASTAMISVAHENDID – ELI MÕJU SUURENDAMINE

ELi liikmesriikide valitsused kulutavad taristuinvesteeringutele keskmiselt 1 % SKPst[9] ja nad on üha enam julgustanud erasektorit osalema taristusse investeerimises. Seda on tehtud kas ainult erasektorit hõlmava erastamise kaudu, kontsessioonide kaudu või viimasel ajal ka avaliku ja erasektori partnerluse (PPP) mudeli alusel.

Siiski ei ole erasektori rahavood praegu piisavad selleks, et leevendada taristusektori märkimisväärseid investeerimisvajadusi. Peale selle ei õnnestu erasektori rahastamisvahendeid alati hankida sellise lõpptähtajaga ja sellistel tingimustel, mis oleksid kooskõlas äriliselt elujõuliste pikaajaliste taristuprojektide majandusliku elueaga. Seepärast tuleb kasutusele võtta omakapitali- ja võlainstrumendid, mille eesmärk on vähendada ELile oluliste projektide, st Euroopa Ühendamise Rahastuga hõlmatud projektide puhul omakapitali- ja võlainstrumentidele juurdepääsuga seotud takistusi.

Taristu rahastamise vahendite eesmärk on kaasata erasektori vahendeid, tänu millele saaks Euroopa kasutada kõiki võimalusi, et minna otsustaval hetkel üle ressursitõhusale ja väiksema CO2-heitega majandusele. Kõnealused rahastamisvahendid mängivad ELi strateegiliste eesmärkide saavutamisel olulist rolli, tagades võimalused hankida majanduskasvu edendavate projektide rakendamiseks vajalikke rahalisi vahendeid. Rahastamisvahendite lisandväärtus on eriti märkimisväärne siis, kui ELi poliitikasuunistega nähakse ette projektide ülikiire rakendamine, kuid samas iseloomustab projekte ja finantsturge keskmisest suurem ebakindlus, nagu praeguse majanduskriisi tingimustes. Peale selle avaldavad rahastamisvahendid kordistavat mõju ELi eelarvele, hõlbustades ja suurendades erasektori vahendite kaasamist ELile huvi pakkuvate projektide rahastamisse ning suurendades seega ELi eelarve mõju.

Rahastamisvahendid peaksid panema aluse pikaajalisele stabiilsele investeerimisraamistikule ning täitma katalüsaatori ja stimulaatori rolli. Euroopa Ühendamise Rahastu püüab seda teha kahe järgmise olulise vahendi kaudu:

- omakapitaliinvesteering omakapitalifondidesse, mis pakuvad riskikapitali ühishuviprojektide edendamisega seotud meetmetele;

- laenud ja/või tagatised ühishuviprojektidele, mida toetatakse riskijagamisinstrumentidega, sh pikaajaliste pangalaenude ja projektiettevõtjate emiteeritud projektivõlakirjade krediidikvaliteedi parandamise mehhanismid;

Kõnealuste rahastamisvahendite eesmärk on kaasa aidata Euroopa 2020. aasta strateegia prioriteetsete poliitikaeesmärkide saavutamisele ning nendega toetatakse kolme eri poliitikavaldkonna – transpordi-, energia- ja digitaalvaldkonna taristuid, et vältida mitme sarnast liiki või sarnaste toetusesaajate ja projektistruktuuride jaoks ette nähtud instrumendi tarbetut kasutuselevõttu. Sekkumispõhimõtetega nähakse ette, et komisjon teeb tihedat koostööd selliste asjaomaste rahvusvaheliste finantsinstitutsioonidega nagu Euroopa Investeerimispank.

Siiski nõuab taristuprojektidele iseloomulik pikk kavandamis-, ehitus- ja kasutusaeg pikka ettevalmistusaega ka rahastamisvahendite rakendamiseks. Seepärast esitab komisjon Euroopa Ühendamise Rahastut käsitleva ettepanekuga üheaegselt ka ettepaneku käivitada juba praeguse finantsraamistiku kehtivusajal Euroopa 2020 projektivõlakirjade algatuse katseetapp. Toimiv võlakirjaturg, mis praegu Euroopas veel puudub, võib omavahel kokku viia taristuprojektid ning selliseid pikaajalisi ja väikese riskiga investeerimisvõimalusi otsivad investorid nagu pensionifondid ja kindlustusettevõtjad. Katseetapp sillutab teed taristutega seotud laenude ja projektivõlakirjade rahastamiseks ette nähtud riskijagamisinstrumendi täielikule rakendamisele pärast Euroopa Ühendamise Rahastu jõustumist.

UUED LÄHENEMISVIISID TARISTUTE RAHASTAMISELE EUROOPAS

Kui Euroopa ei investeeri tulevikuvõrkudesse piisavalt, võib see talle väga kalliks maksma minna. Euroopa majandusharude üha suurem omavaheline sõltuvus ja muutuvad kaubavoosuunad suurendavad olemasolevate taristusüsteemide koormust veelgi, samas nõuavad uued ärivõimalused või kodanike vajadused tänapäevaseid, arukaid ja paindlikke võrke. Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärgid, mis hõlmavad näiteks ressursitõhusale ja väiksema CO2-heitega majandusele ülemineku edendamist või digitaalmajanduse kujundamist, on tegelikkuses võimalik saavutada vaid siis, kui asjaomaste taristute mõju käsitlevad küsimused on sobiva lahenduse leidnud.

EL on traditsiooniliselt mänginud olulist rolli, julgustades liikmesriike ja turge investeerima üleeuroopaliselt tähtsatesse ja ulatuslikku sotsiaal-majanduslikku kasu pakkuvatesse taristutesse üleeuroopaliste võrkude arengut toetavate poliitikasuundade kaudu. Praegu on Euroopa füüsilise taristu moderniseerimise ja ajakohastamise strateegiline tähtsus ja selleks vajalike investeeringute suur maht tekitanud olukorra, kus EL on sunnitud otsima uusi võimalusi piiriüleste taristuvõrkude kindlaksmääramiseks, toetamiseks ja rakendamiseks.

Mitut sektorit hõlmava integreeritud Euroopa Ühendamise Rahastu loomist käsitleva ettepaneku ja sellele lisatud transpordi-, energia- ja telekommunikatsioonisektorit käsitlevate konkreetsete suuniste eesmärk on luua soodsad tingimused taristute arengu edendamiseks, suurendada erasektori vahendite kaasamist ajal, kui avaliku sektori eelarve on väga piiratud, ning äratada taas pikaajaliste spetsialiseerunud investorite huvi Euroopasse investeerimise vastu, soodustades sellega majanduskasvu ja uute töökohtade loomist. Käesolev ettepanekute pakett koos uudsete rahastamisvahendite kasutamisega seotud uue lähenemisviisi ja Euroopa projektivõlakirjade katseetapi käivitamisega on ette nähtud selleks, et hõlbustada lahenduste leidmist Euroopa taristutega seotud probleemidele.

[1] „Ühtse turu uus strateegia – Euroopa majanduse ja ühiskonna teenistuses” Mario Monti aruanne Euroopa Komisjoni presidendile, 9. mai 2010, lk 64–65.

[2] Iga-aastane majanduskasvu analüüs, KOM (2011) 11.

[3] Ligikaudu 500 miljardit eurot transporditaristule, 200 miljardit eurot energiataristule ja 270 miljardit eurot kiire lairibaühenduse taristule.

[4] KOM(2011) 144.

[5] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 913/2010, 22. september 2010, konkurentsivõimeliseks kaubaveoks kasutatava Euroopa raudteevõrgustiku kohta, ELT L 276, 20.10.2010, lk 22.

[6] KOM(2010) 677.

[7] Soodsatel tingimustel 30 %.

[8] Kõik arvandmed 2011. aasta püsivhindades.

[9] Kulud jäävad 0,5 % ja 2 % vahele, vt Alegre et al, EIB Papers Volume 13/1 (2008). Seda hinnangulist näitajat mõjutab ärilistel eesmärkidel tegutsevate ettevõtjate investeeringute liigitamine erainvesteeringute hulka ka juhul, kui need on avaliku sektori omanduses.