Komisjon teeb ettepaneku hinnata teatise rakendamist korrapäraselt Euroopa Ülemkogu kohtumistel, selgitada välja liikmesriikide ja ELi tasandil esinevad puudujäägid ning leppida kiiresti kokku parandusmeetmed. Käesolevas teatises esitatud ettepanekute alusel on juba järgmisel Euroopa Ülemkogu kohtumisel võimalik kokku leppida konkreetsed sammud, et alustada esmajärjekorras majanduskasvu tagamise ja kiirendamise meetmete võtmist, ning igakülgsete kriisivastaste meetmete võtmise ajakava. Viimati nimetatud küsimuses on Euroopa Ülemkogu juba leppinud kokku kaks kontrolltähtaega: alalise Euroopa stabiilsusmehhanismi loomise eeltööd tuleb lõpetada märtsiks ja ELi majandusjuhtimise tugevdamise alased õigusaktid tuleb välja töötada juuniks. Vahepeal aga avaldatakse pangandussektori uue stressitesti tulemused, mida kasutatakse sektori lõpliku tervendamise strateegia väljatöötamisel.

Vastavalt Euroopa Ülemkogu suunistele tuleb liikmesriikidel aprilli keskpaigaks stabiilsus- või lähenemisprogrammi alusel esitada oma riigi kohustused keskmise pikkusega perioodi eelarvestrateegia kohta ning kehtestada riiklikus reformikavas Euroopa 2020. aasta strateegiast tulenevad igakülgsed kriisivastased meetmed. Nõukogu esitab enne suve algust komisjoni soovituste põhjal igale liikmesriigile poliitilised suunised, mida liikmesriigil tuleb arvestada 2012. aasta eelarve väljatöötamisel ja majanduskasvu taastamise poliitika rakendamisel. Selleks et poliitikat kompleksselt koordineerida, hindab nõukogu eelarve- ja kasvustrateegiaid üheskoos, vaadates üle nende eesmärkide ulatuse ja sidususe ning mõju, mida need avaldavad tervele ELile, eriti aga euroala sees ilmneva vastastikuse mõju.

Käesolevas majanduskasvu analüüsis on esitatud kümme meedet, mida ELil tuleb võtta 2011.–2012. aastal Euroopa 2020. aasta strateegia alusel. Analüüsis esitatakse ka ettepanek leppida Euroopa Ülemkogu kohtumisel kokku, et kõikidel liikmesriikidel tuleb need meetmed ellu viia. Kuna liikmesriigid, eriti aga euroalasse kuuluvad liikmesriigid sõltuvad üksteisest, on oluline „Euroopa poolaasta” koordineerimisprotsess nõukogus kooskõlastada.

Kaubandus on oluline kasvutegur. ELi kaupade ja teenuste eksporti saab märkimisväärselt suurendada, kuid Euroopa eksport sai maailmakaubanduse kokkuvarisemise tõttu valusa hoobi. Sellest, et liikmesriigid on siiski suutnud eksporti suurendada, saab järeldada, et edu saavutamine maailmaturul ei sõltu ainult konkurentsivõimelisest hinnast, vaid üldisematest teguritest nagu sektori spetsialiseerumine, innovatsioon ja tööjõu kvalifikatsioon. Need on tegurid, mis aitavad parandada tegelikku konkurentsivõimet.

Kirjeldatud poliitikal on positiivne mõju eelarve konsolideerimisele, kuna suurenevad maksutulud ja vähenevad riikide kulutused sotsiaalsiirdele, ning see aitab vähendada makromajandusliku ebastabiilsuse tekkimise ohtu tulevikus. Struktuurireformid annavad lühikese ajaga märkimisväärseid tulemusi. Raamtingimuste paranemise ning toote- ja tööturureformide teostamise tulemusel kasvab toodang ja tööhõive.

2011.–2012. aasta tungivaim ülesanne on murda ülejõu käiva võlakoorma, finantsturgude seiskumise ja aeglase majanduskasvu nõiaring. Käesoleva aastaanalüüsi esmaülesanne on kindlakäeliselt konsolideerida eelarve, et tugevdada liikmesriikide rahanduse aluseid, ning taastada finantssektori tavapärane toimimine. Teine peaülesanne on korraldada ümber tööturg töötuse järsuks vähendamiseks. Kuid ka nende peaülesannete lahendamine ei avalda soovitud mõju, kui samal ajal ei tegeleta majanduskasvu taastamisega.

Energia on kasvu peamine tegur. Ettevõtete seisukohalt on energiahind peamine kuluartikkel. Tarbija seisukohalt aga moodustab energia suure osa leibkonna kuludest, mida on eriti raske kanda väikese sissetulekuga leibkondadel. Praeguse seisuga tundub, et liikmesriigid ei suuda täita Euroopa 2020. aasta strateegias püstitatud eesmärki vähendada energia tarbimist 20 % võrra. Paljudes sektorite ja piirkondade jaoks tähendaks see, et vähenevad majanduskasvu taastumise ning uute töökohtade tekkimise eeldused.

Komisjon teeb ettepaneku, et võimaldada mis tahes liikmesriigis asutatud riskikapitalifondidel piiranguteta tegutseda ka kõikides teiste liikmesriikides ja kõrvaldada piiriülese tegevuse maksustamisega loodud takistused. See aitab parandada VKEde ja uute ettevõtete tegevuse rahastamise võimalusi.

Komisjon jätkab jõupingutusi selle nimel, et viia lõpule Doha arenguvoor ning edendab läbirääkimisi vabakaubanduslepingu sõlmimiseks selliste partneritega nagu India, Kanada ja Mercosuri riigid. Lisaks võtab ta meetmeid selleks, et lähendada oma regulatiivraamistikku peamiste partnerite omale ning ühtlustada arenenud riikide ja tärkava turumajandusega riikide riigihangete turule pääsemise tingimusi.

Nagu ühtse turu aktis juba osutatud, võib kasvule oluliselt kaasa aidata ka ühtne turg, kui kohe kõrvaldada sellel veel esinevad takistused. Selleks et tugevdada ühtset turgu, võtab komisjon aastail 2011–2012 eelkõige selliseid ühtse turu aktis loetletud meetmeid, mis aitavad hoogustada majanduskasvu. Neid meetmeid on põhjalikumalt kirjeldatud allpool.

Teatavates liikmesriikides on töösuhte kaitsmiseks antud õigusaktid muutnud tööturu jäigaks ja hakanud takistama uute inimeste tulekut tööturule. Töösuhte kaitsmise õigusraamistik tuleks läbi vaadata ning vähendada tähtajatu lepinguga töötajate liigset kaitsmist ning pakkuda kaitset neile, kes on jäänud tööturult kõrvale või on sellelt väljalangemise äärel. Koolist väljalangenute arvu vähendamine ja õpitulemuste parandamine on samal ajal noorte tööturule pääsemise seisukohalt eriti oluline.

Liikmesriikidel tuleb kohandada töötuskindlustussüsteemid majandustsükli staadiumiga, et need peaksid vastu ka majanduslanguse ajal.

Euroopa heaolusüsteemid on teinud tööd inimeste kaitsmiseks kriisi ajal. Kohe, kui taastub majanduskasv, tuleb töötushüvitised läbi vaadata, et luua stiimul minna tööle, vältida toetuse saamisest sõltuvuse teket ja viia hüvitised vastavusse majandustsükli staadiumiga.

Selleks et suurendada nõudlust tööjõu järele ja soodustada majanduskasvu, on väga oluline vähendada tööjõu maksustamist kõikides liikmesriikides.

Püsib oht, et majanduskasv küll taastub, kuid sellest hoolimata ei teki piisavalt töökohti. Väga oluline on vähendada töötust ja võidelda tööturult tõrjutusega. Euroopa 2020. aasta strateegias on viis eesmärki, millest ühe kohaselt tuleb aastaks 2020 saavutada 75 % suurune tööhõive määr. Praeguste andmete alusel võib prognoosida, et ELil jääb sellest puudu 2–2,4 %, kuid kui võtta meetmeid töökohtade loomiseks ja tööturul osalejate osakaalu suurendamiseks, on võimalik mahajäämus kõrvaldada. Arvestades ELi rahvastiku vananemist ja seda, et olemasolevat tööjõudu kasutatakse siin ära väiksemal määral kui maailma muudes osades, tuleb ellu viia reformid, millega tõstetakse töötajate kvalifikatsiooni ja luuakse stiimuleid tööleminekuks.

Need liikmesriigid, kelle suhtes on algatatud ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus, peaksid plaanima oma kulutuste tegemist ja võtma üldmeetmeid nii, et see võimaldab ülemäärasest puudujäägist vabaneda.

Kõik liikmesriigid, eriti aga need, kelle suhtes on algatatud ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus, tohivad avaliku sektori kulutusi suurendada märgatavalt aeglasemalt kui suureneb keskpika perioodi jooksul nende SKP, kusjuures eeskätt tuleks teha niisuguseid kulutusi, millega aidatakse suurendada kasvu sellistes valdkondades nagu teadus ja innovatsioon, haridus ja energeetika. Liikmesriigid peavad olema suutelised tõendama, et nende stabiilsus- või lähenemisprogramm põhineb ettevaatlikul kasvu- ja tuluprognoosil.

ELi tungivaim ülesanne on taastada usaldus ja murda ülejõu käiva võlakoorma, finantsturgude seiskumise ja aeglase majanduskasvu nõiaring. Tuleb saavutada, et riigid teeksid kulutusi jätkusuutlikult, sest muidu kasv ei taastu. Selge on see, et riigivõlga vähendamiseks nõutava 60 %ni ei piisa sellest, kui struktuurset eelarvepositsiooni parandatakse aastas 0,5 % võrra SKPst. Seetõttu peab konsolideerimine olema kindlam ja vastama komisjoni esitatud senisest rangematele eelarvereeglitele.

Selleks et taastada turgude kindlustunne ja stabiilsus, tuleb hakata looma riigivõlakriiside lahendamise püsimehhanismi. Majanduse juhtimise tugevdamise raamistikus kavatsetakse 2013. aastal käivitada Euroopa uus stabiilsusmehhanism, mille eesmärk on panna alus tõhusale ja rangele majandusjärelevalvele ning vaadata läbi finantssüsteemi praeguste kaitsemehhanismide toimimine.

Igakülgsete kriisimeetmete hulka kuulub ka muid meetmeid, näiteks Euroopa finantsstabiilsuse tagamise vahendi läbivaatamine. Komisjon on seisukohal, et tuleb suurendada selle vahendi rahastamissuutlikkust ja laiendada tema tegevusala. Käesolevas aastaanalüüsis käsitletakse ka neid meetmeid, mida tuleb võtta euroala riigivõlakriisi ületamiseks.

Käesolev esimene aastaanalüüs hõlmab tervet ELi ning seda tuleb kohandada vastavalt iga liikmesriigi konkreetsele olukorrale. Kavandatud meetmed on ette nähtud eeskätt euroala jaoks, mida on tabanud riigivõlakriis. Kriisi ajal tuleb euroala riikidel võtta meetmeid eeskätt just eelarve konsolideerimiseks, struktuurireformide elluviimiseks ja majanduskasvu kiirendamiseks.

Eeltoodut arvese võttes on EL otsustanud muuta oma majanduse juhtimist. 2011. aasta jaanuaris algab esimene majanduspoliitika eelkoordineerimise „Euroopa poolaasta”. Selle käivitab käesolev majanduskasvu analüüs, mis omakorda on koostatud kooskõlas Euroopa 2020. aasta strateegiaga.

Kriis võib majanduskasvu pidurdada veel pika aja jooksul. On oodata, et keskpika perioodi jooksul jääb Euroopa majanduskasvu potentsiaal tagasihoidlikuks ja püsib kuni 2020. aastani 1,5 % piirimail, kui ei võeta struktuurimeetmeid eesmärgiga ületada tööjõu tootlikkuse mahajäämus võrreldes teiste riikide tööjõu tootlikkusega. Kuna majandus on olemuselt tsükliline, ei piisa üksnes kasvu taastumisest selleks, et Euroopas taastuks kriisieelne majandusolukord, mis võimaldaks kogunenud puudujäägist vabaneda.

Majanduskriis tabas küll tervet maailma, kuid selle mõju oli paiguti väga erinev. Töötus ja riigivõlg suurenesid Ameerika Ühendriikides rohkem kui ELis, kuid tööjõu tootlikkuse valdkonnas on kriis nende vahel valitsevat lõhet veegi süvendanud. Muret põhjustavad hindade ja kulude konkurentsivõime. Areneva majandusega riikides taastub majanduskasv kiiremini, kuigi ka neist mõnel on suuri majandusprobleeme. Seetõttu tuleb ELil kasutada kriisi ära ja lahendada otsustavalt oma üleilmse konkurentsivõime probleemid.

Kuigi sotsiaalhoolekandesüsteemid on pehmendanud kriisi mõju Euroopa ühiskonnale, on kriis seda siiski tugevalt laastanud. Peaprobleem on töötuse suurenemine. Kokku on tööta 9,6 % tööealisest rahvastikust. Mõnes riigis ulatub noorte töötus 40 %ni. Euroopas elab allpool vaesuspiiri umbkaudu 80 miljonit inimest.

Hoolimata ELi kiirest tegutsemisest oli kriis väga ulatuslik. Selle tulemusel on majandustegevus märkimisväärselt kahanenud, tööpuudus oluliselt suurenenud, tootlikkus järsult langenud ja riikide rahandus halvas seisus. Prognoosi kohaselt ei jõua 11 liikmesriigis SKP kriisieelsele tasemele ka 2012. aasta lõpuks. 2010. aastal suurenes euroala riikide valitsemissektori võlg kokku umbes 85 %ni SKPst ja terves ELis ulatus see 80 %ni. Mõjule, mida kriis avaldab eelarvele, lisandub demograafiliste muutuste mõju, mis koormab eelarvet pikas perspektiivis veel 4,5 % ulatuses SKPst. Kriisi tulemusel on muutunud ilmseks struktuursed nõrkused, mis jäid enne kriisi kõrvaldamata. Nüüd tuleb need kiiresti kõrvaldada.

Uusimate prognooside kohaselt taaselustub majandus ebaühtlaselt. Finantsturud jäävad kõikuvaks, kuid reaalmajanduses on viimaste kvartalite jooksul märgata paranemist, mis tuleneb eeskätt ekspordi suurenemisest ülemaailmse kaubanduse taastumise tõttu. Kuid olukord ei ole sugugi stabiliseerunud. Vahel domineerib usk, et kasv taastub, seejärel aga võtab võimust pessimism, mille aluseks on riigivõlakirjade turul varitsevad ohud. Euroopa majandust tuleb märkimisväärselt kohandada. Finantssektori olukord ei ole veel normaliseerunud. Sektorit võib kahjustada turusurve ning lisaks sõltub sektor riigi abist. Laenutingimused ei ole veel taastunud ning paljudes liikmesriikides rõhub leibkondi ja ettevõtteid ülemäära suur laenukoorem.

Esimese iga-aastase majanduskasvu analüüsi valmimisega algab ELi majanduse juhtimise uus tsükkel ja majanduspoliitika koordineerimise „Euroopa poolaasta”. EL on kriisi ületamiseks toiminud kindlakäeliselt, mis on aidanud kaasa sellele, et liikmesriikide rahanduse olukord on halvenenud ja töötus suurenenud vähem kui maailma muudes osades. Kriisi mõju on aidanud leevendada ELi kõrgetasemeline sotsiaalkaitsesüsteem, kuid Euroopa toibub kriisist tootlikkuse aeglasema suurenemise tõttu aeglasemalt.





ET EUROOPA KOMISJON Brüssel 12.1.2011 KOM(2011) 11 lõplik IGA-AASTANE MAJANDUSKASVU ANALÜÜS



3. LISA

ÜHISE TÖÖHÕIVEARUANDE KAVAND IGA-AASTANE MAJANDUSKASVU ANALÜÜS



3. LISA ÜHISE TÖÖHÕIVEARUANDE KAVAND Käesoleva aasta ühine tööhõivearuanne on koostatud vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 148 ja see kuulub komisjoni dokumendipaketti, millega alustatakse koordineerimisprotsessi „Euroopa poolaasta”. Ühist tööhõivearuannet kasutatakse majanduse suunamisel ja see kujutab endast peamiselt iga-aastases majanduskasvu analüüsis esitatud tööhõivealaste järelduste üksikasjalikumat käsitust. Selles esitatud analüüs ja järeldused põhinevad Euroopa tööhõive olukorral ning tööhõivesuuniste rakendamise ja tööhõivekomitee teostatud liikmesriikide riiklike reformikavade kavandite läbivaatamise tulemustel. 1.Tööhõiveolukord mõjutab makromajanduslikke raamtingimusi Tööturu olukord küll paraneb, kuid on endiselt habras... ELi tööturg on stabiliseerumas ja mõnes liikmesriigis on märgata ka paranemist. ELi tööhõive langus lõppes 2010. aasta teises kvartalis, kui peaaegu kahe aasta jooksul täheldati esmakordselt tööhõive kasvu (0,2 % võrra). Sel hetkel oli töö 221,3 miljonil inimesel, mis on siiski 5,6 miljoni inimese võrra vähem kui tipphetkel (2008. aasta teises kvartalis). Vähenemine kajastab järsku langust tootmise ja ehituse valdkonnas. Tööd oli 208,4 miljonil 20–64aastastel töötajal, kelle tööhõive määr oli seega 68,8 %. Praegu on töötuse määr üldiselt stabiliseerunud 9,6 % juures ega ole pärast 2010. aasta veebruari muutunud. Tööta on 23,1 miljonit inimest. Pikaajaline töötus suurenes kõikides rahvastikurühmades, kuigi erineval määral. Peaaegu 5 miljonit inimest on tööta olnud 6–11 kuud. Kriisi ajal on suurenenud vähekvalifitseeritud töötajate ja väljaspoolt ELi pärit sisserändajate tööta jäämise oht. Noorte töötus ulatub 5,2 miljoni inimeseni ja on peaaegu 1,2 miljoni (peaaegu 30 %) võrra suurem 2008. aasta kevade madalaimast tasemest. Siiski on alates möödunud aasta sügisest ELis tööturu olukord hakanud muutuma noortele soodsamaks ja noorte töötus on alates 2009. aasta septembrist üldiselt vähenenud. ELi noorte töötuse määr praegu 20,4 %, mis on 0,1 protsendipunkti väiksem kui aasta varem. Kuna töötus on pidevalt kasvanud, suurenes ajavahemikus 2009. aasta juunist 2010. aasta juunini enamikus liikmesriikides töötushüvitiste saajate arv. Enamikus liikmesriikides suurenes märkimisväärselt ka mitteosamakselisest sotsiaalabi kavadest toetuse saajate hulk ja mõnes liikmesriigis suudeti selliste kavadega oluliselt leevendada kriisi sotsiaalseid tagajärgi. Invaliidsushüvitise kavade kasutamine eriti ei suurenenud, kuid mõnes liikmesriigis suurenes ennetähtaegselt pensionile jäämise kavade kasutajate arv. ... ja selles esineb lühiajaliselt ebakõlasid, ... Viimasel ajal on nõudlus tööjõu järele olnud suhteliselt suurem kui varem ning tööpakkumiste arv, samuti töötajate otsimine interneti teel ja ajutiste tööjõu vahendajate kaudu on suurem kui aasta eest. Muret teevad aga ebakõlad nõudluse ja pakkumise vahekorras. Viimase aasta jooksul on suurenenud nii töötuse kui ka vabade töökohtade määr. See võib osutada asjaolule, et tööotsijate oskused ei vasta olemasolevate töökohtade nõuetele. Järgmiste kvartalite jooksul tuleb hoolega jälgida, kas möödunud aasta tõusutendents on ajutine, või hakkavad riskid muutuma struktuurseteks. Kriisi puhkedes enim töökohti kaotanud valdkondades ei toimu kiiret taastumist, mis osutab tõenäoliselt sellele, et kriisi ajal on muutunud sektorite vajadused ja tööjõult nõutakse nüüd uusi oskusi. ... konkurentsivõime muudab murelikuks... Majanduskriisi puhkedes võimaldati enamikus liikmesriikides üle minna lühendatud tööajale, mis aitas ettevõtetel toime tulla tootmise vähenemisega, ilma et neil oleks vaja töötajaid kohe vallandada. Selle korra puuduseks tuleb pidada aga varutööjõu hoidmist ja sellest tulenevat tootlikkuse langust ühe töötaja kohta. Varasemate majanduslanguste ajal järgnes sellisele varutööjõu hoidmisele töötuse suurenemise periood, kuna tootmist suurendati tööaja pikendamise ja tootlikkuse kasvu, mitte aga uute töötajate töölevõtmise teel. Tööjõu tootlikkus vähenes 2008. aasta keskpaigast kuni 2009. aasta esimese kvartalini, kuid on seejärel suurenenud ligikaudu 2 % aastas. Majanduskriisi ajal muutus liikmesriikidele eriti oluliseks tööjõukulude alandamine, et säilitada konkurentsivõime ja toetada nõudlust tööjõu järele. Andmete kohaselt on palgatase üsna hästi (kuigi kehtivatest kollektiivlepingutest tingitud hilinemisega) kohandunud nõudluse langusega euroalal: 2008. aasta kolmandas kvartalis suurenesid euroala läbiräägitud palgad aasta arvestuses 3,5 %, kuid 2010. aasta teise kvartalis vaid 2,1 %.

2008. aasta kolmanda kvartali ja 2009. aasta keskpaiga vahel toimus ELis tööjõu tegelike ühikukulude kiire suurenemine, kuid seejärel alga sama kiire langus, mis 2010. aasta teises kvartalis ulatus 2 %ni aasta arvestuses. Sellest võib järeldada, et tööjõuühiku kõrge maksumus ei tohiks praegu ELi kui terviku konkurentsivõimet ohustada. Kuid selleks, et ELi konkurentsivõime jõuaks taas kriisieelsele tasemele, tuleb teatavates liikmesriikides tööjõu kogukulusid ühe töötaja kohta veelgi vähendada. ... ning tööjõu maksustamise ja sotsiaalkindlustusmaksete valdkonnas tuleb võtta konkreetseid meetmeid. Liikmesriigid on vähendanud ka palgaväliseid tööjõukulusid, mida väljendab maksukiil. Mitmes liikmesriigis on vähendatud sotsiaalkindlustusmakseid, et suurendada kriisi ajal nõudlust tööjõu järele. Seda tehti tavaliselt tingimusel, et toimub töökohtade arvu netosuurenemine, st võetakse tööle uusi töötajaid. Mõned riigid on otsustanud ka üldiselt vähendada tööandja sotsiaalkindlustusmakseid. Enamasti vähendati neid makseid tähtajatult. Palgaväliseid tööjõukulusid on vähendatud peamiselt selleks, et parandada tööturul raskeimas olukorras olevate inimeste (vähekvalifitseeritud töötajate, noorte töötute, pikaajaliste töötute ja eakamate töötajate) väljavaateid. 2.Välja tuleb selgitada valdkonnad, kus reformid majanduskasvu kiirendamiseks tuleb teha esmajärjekorras Tööhõive, hariduse ja sotsiaalse kaasatuse valdkonnas kokkulepitud peamiste eesmärkide saavutamiseks tuleb võtta terve rida omavahel kooskõlastatud meetmeid, millega tööturg muudetakse paindlikumaks, turvalisemaks ja kaasavamaks. Parim vahend selleks on turvalise paindlikkuse poliitika. Turvalise paindlikkuse nelja komponenti (paindlikud ja usaldusväärsed lepingutingimused, aktiivsed tööturumeetmed, elukestev õpe ning ajakohased sotsiaalkindlustussüsteemid) tuleb siiski tugevdada, et veelgi rohkem keskenduda võimalikult kulutõhusate reformide läbiviimisele ning suurendada paindlikkust ja turvalisust. Eelkõige tähendab see, et tuleb kõrvaldada institutsioonilised takistused, mis ei võimalda liikmesriikide tööturgudel ladusalt toimida. Tegemist on kitsaskohtadega, mis võivad tõsiselt kahjustada tööhõive paranemist ja tööturu toimimist ning mõnevõrra ka pidurdada sotsiaalset kaasatust ja vaesuse vähendamist. Tööhõivekomitee ja sotsiaalkaitsekomitee on osutanud poliitikavaldkondadele, mille puhul tuleb suuniste rakendamist jälgida eriti hoolikalt. Allpool esitatud analüüsis käsitletakse olukorda nendes poliitikavaldkondades. 2.1.Täieliku tööhõive saavutamine Täieliku tööhõive saavutamiseks tuleb võtta omavahel kooskõlastatud meetmeid, mis on esitatud tööhõivesuunises nr 7. Osalemine tööturul Eakamate, 55–64aastaste töötajate tööhõivemäär on vaid 46,4 %. See tuleneb tööturul ja töökohtadel vanuseküsimuste käsitlemise tavadest ning osaliselt ka mitmesuguste ennetähtaegse pensioni ja/või invaliidsuspensioni kavade rakendamisest. Tööturg ei toimi eakate inimeste suhtes täielikult. See väljendub väheses tööandjapoolses nõudluses, väheses enesetäiendamises, töö otsimisel abisaamise võimaluste puudumises, ennetähtaegse vanaduspensioni võtmises ning ebapiisavates taasintegreerumise ja ümberõppe võimalustes pärast töö kaotamist. Nimetatud asjaolud võivad põhjustada eakate inimeste enneaegset väljumist tööturult. Lisaks puudub mõnedes riikides selge seos osamaksete suuruse, töötamise kestuse ja pensioniõiguste väärtuse vahel, või ei ole see piisavalt läbipaistev. On ilmne, et naisi tuleb hakata tööturule paremini kaasama. 20–64 aasta vanuste Euroopa naiste üldine tööhõivemäär on ikka veel ainult 62,4 %. Leibkonnas teist palka saavad isikud on maksustamise mõttes ebasoodsamas olukorras, mis väljendub selles, et abielus olevate naiste tegelik maksukoormus on suurem kui vallalise maksumaksja maksukoormus. Arvatakse, et mõnes riigis takistab see naiste tööturule jäämist või sinna tagasipöördumist. Mõnes liikmesriigis võib naiste tööturule tagasipöördumist takistada perele kehtestatud maksudest tulenev kõrge tegelik piirmaksumäär ning majanduslikust olukorrast või sissetuleku suurusest sõltuvate hüvitiste (näiteks lapsetoetus ja eluasemetoetus) järkjärguline kaotamine olukorras, kus puudub töötamisega kaasnevate hüvitiste süsteem. Liiga väike osa noortest suudab siseneda tööturule. Noorte tööturule sisenemise võimalusi kärbib asjaolu, et puuduvad noorte vajadustele vastavad tööturule sisenemise kanalid, milles oleksid kombineeritud kutsenõustamine ja enesetäiendamisvõimalused, samuti head praktikakohad ja tööleasumiseelse töökoha leidmise võimalused. Tööandjad ei ole veendunud vajaduses täita vabad töökohad, kuna neil puudub selge teave uute tööturule sisenejate kohta, eeskätt nende oskuste ja tootlikkuse ning kutsenõuete täitmise kohta. Paljudes liikmesriikides tuleb hakata noori tööturule tulekuks paremini ette valmistama. Tööturu toimimise parandamine ja segmenteerimine Mitmel pool kehtivad töötajate eri kategooriate suhtes erinevad tööhõive kaitset käsitlevad õigusaktid, millega töötajad jagatakse hästi kaitstud (tähtajatu töölepinguga) töötajateks ja halvemini kaitstud (peamiselt tähtajalise lepinguga) töötajateks. Kriis on sellest tulenevad probleemid teravamalt esile toonud: ajutistest töötajatest on jäänud töötuks ligikaudu neli korda rohkem inimesi kui alalistest töötajatest. Kuigi tähtajalistes töölepingutes iseenesest ei ole midagi taunitavat, ei aita need ka oluliselt kaasa tähtajatu töölepingu saamisele. See aga vähendab eeskätt noorte töö tootlikkust ning nende väljavaateid saada parem töökoht ja palk. Samal ajal iseloomustab paljude liikmesriikide tööturgu liigne jäikus tööjõu nõudluse muutumisele reageerimisel ja vähene tööjõu voolavus, mistõttu on nende jaoks probleemiks tööturu ebapiisav või liiga aeglane ümberkujundamine. Lisaks töökaitsealaste õigusaktide mahajäämusele põhjustab seda ka tööandja kehtestatud tööaja ja töökorralduse paindumatus, st ebapiisav paindlikkus Need tegurid takistavad tööjõuressursi tõhusat ümberpaiknemist ja avaldavad seega negatiivset mõju majandustegevusele. Tööturu ladusat toimimist võivad takistada ka tööjõu geograafilise liikuvuse piirangud. Vähesed pensioniõiguste ja muude sotsiaaltagatiste saamise õiguste ülekandmise võimalused ning transpordi- ja eluaseme valdkonnas kehtivad piirangud vähendavad tööjõu tegeliku ümberpaiknemise võimalusi, sest need takistavad inimestel kolimast piirkonda, kus nad võiksid saada tööd, või sellises piirkonnas tööl käimast. Mitmes liikmesriigis esineb ka palju mitteametlikku töötamist, mille puhul suur osa tööjõust töötab mitteametlikult, kuna kehtivaid õigusakte ei jõustata ja maksusoodustuste süsteem vähendab ametlikult töötamise motivatsiooni. Selle tagajärjel on tööhõive määra ja töötatud töötundide ametlikud näitajad kunstlikult väiksemad ja eksisteerib paralleelne tööturg, millest ühe osa suhtes kehtivad väga madalad nõuded ja halvad tingimused. See aga põhjustab tootlikkuse ja maksutulu langust ning suurendab tööturult kõrvalejäämise ohtu. Tööturu segmenteerimist aitaksid vähendada ja tööturu toimimist parandada kvaliteetsed töösuhted, mis rajanevad tugevate sotsiaalpartnerite dialoogil ja nendevahelise usaldusel. Sotsiaalne dialoog on tõestanud oma tulemuslikkust kriisi ajal. Konsensuse saavutamine on kokkuhoiumeetmete üle otsustamisel oluline, kuna reformid saavad olla sotsiaalselt vastuvõetavad ja edukad ainult juhul, kui ülesanded jagatakse viisil, mida peetakse õiglaseks. Kuid sotsiaalpartnereid esindavate organisatsioonide suutlikkus ja töösuhete kvaliteet on erinev, mistõttu mitmes liikmesriigis alles tuleb astuda samme selleks, et kasutada ära võimalused, mida pakuvad sotsiaalpartnerite ühistel analüüsidel ja kokkulepetel põhinevad sõltumatud ja läbirääkimiste teel leitavad lahendused.



Töökohtade loomine Kriisi ajal on paljud liikmesriigid ajutiselt vähendanud palgaväliseid tööjõukulusid. Täiendavad tähtajatud vähendused aitaksid suurendada vähese kvalifikatsiooniga töötajate tööhõivet, ning tööhõivet riikides, kus sellised töötajad kujutavad endast tööturu jaoks suurt potentsiaali. Tööjõumaksude vähendamise eelarvemõju saab tasakaalustada energia- ja/või omandimaksude suurendamisega. Tööjõu ja muude ressursside maksustamise alast diskussiooni on paljudes liikmesriikides juba alustatud.

Kriisist väljuvad tööturud on muutumas ja paljud liikmesriigid otsivad võimalusi luua senisest suuremat lisaväärtust tootev ja säästvam, „rohelisem” majandus. Selline majandus aitaks luua rohkem töökohti ning võimaldaks täita kliima- ja energiaeesmärgid. Toetada tuleb ka tööjõu kohanemisvõimet. Seni puudub eri poliitikavaldkondade vahel piisav sünergia, mis tagaks et need toetavad üksteist ja millest võidaksid nii majandus, keskkond kui ka tööhõive. Töökohtade arv väheneb eelkõige nendes majandusharudes, kus töötajaskond koosneb peamiselt meestest – gaasi-, elektri-, söe- ja naftatööstus. Osa töökohti neis sektorites kaob, teine osa aga vajab uuelaadsete oskustega töötajaid. See põhjustab töökohtade ümberjaotumist sektoris või sektorite vahel. Uusi oskusi läheb vaja ka sektorites, kus on nn „valged” töökohad, näiteks tervishoiu valdkond, kus rahvastiku vananemist silmas pidades suureneb nõudlus töötajate järele ning kus esineb terav ja üha kasvav tööjõupuudus. Ettevõtjana ja füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsema hakkajate arv on endiselt väike kõikides liikmesriikides; alla poole selliste uute ettevõtjate asutatud ettevõtetest püsib kauem kui kolm aastat. Üldiselt arvatakse, et füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemine ei ole alternatiivsetest võimalustest piisavalt palju tasuvam, et innustada parimate eeldustega inimesi hakkama füüsilisest isikust ettevõtjaks. Senised lahendused pigem pidurdavad füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemist. Liiga vähe võetakse majandus- ja tööjõupoliitika meetmeid sellise keskkonna loomiseks, mis soodustaks ettevõtjana tegutsemist. Aktiivne tööturupoliitika Mitmes liikmesriigis ei teostata piisavalt eesmärgipärast aktiivset tööturupoliitikat pikaajaliste töötute, kaitsetute ja ebasoodsas olukorras olevate töötajarühmade suhtes. Mõnedes liikmesriikides ei anna aktiivne tööturupoliitika piisavalt tulemusi, kuna suure pikaajalise tööpuuduse kõrval on endiselt ka võrdlemisi palju vabu töökohti. Seda põhjustab osalt asjaolu, et aktiivset tööturupoliitikat haldavad mitme valitsustasandi ametiasutused, kelle ülesanded jagunevad eri piirkondlike tasandite vahel ja kelle vaheline koostöö jätab soovida. Mõnede liikmesriikide puhul peitub põhjus selles, et tööturuasutuste tegevus on ebatõhus suurest klientide arvust tuleneva töökoormuse tõttu ning seetõttu, et tööturuasutuste eelarvet ja töötajate arvu on kärbitud, neil on puudu vilunud töötajatest ja töötajate koolitusvõimalused on kasinad. Arvestada tuleb ka seda, et aktiivse tööturupoliitika meetmetest saab rahastada ebasobivat liiki kulusid või ei ole need piisavalt suunatud kulutõhususe suurendamisele. Tööturuasutuste tegevus- ja teenuste osutamise mudelit ei ole veel piisavalt ajakohastatud, et tagada personaliseeritud toe pakkumine kõigile, kes seda vajavad. Sooline võrdõiguslikkus ning töö ja eraelu ühitamine Mitmes liikmesriigis kujutab endast endiselt probleemi asjaolu, et naised on sunnitud töötama osalise tööajaga, kuna töö ajal ja pärast kooli laste hoidmise võimalused on ebapiisavad ning puuduvad laste ja teiste ülalpeetavate isikute eest hoolitsemise teenused.Naiste ja terve ühiskonna jaoks muudab eakate ja puudega inimeste eest hoolitsemise veegi raskemaks rahvastiku vananemine. Mõnes liikmesriigis ohustab naiste tagasipöördumist tööturule veel see, et tööturul suhtutakse tööelu ajutisse katkestamisse taunivalt, ja see, et vanemlike kohustuste täitmaasumisel on raske neid töökohustustega ühitada. Mõnes liikmesriigis seevastu ohustab karjääri pikk (ja tasuline) lapsepuhkus, mis koormab riigieelarvet ning vähendab töötaja töö tootlikkust, kuna tema oskused vähenevad. Sotsiaalkindlustussüsteem Pärast kriisi puhkemist on paljude liikmesriikide jaoks teravaks probleemiks muutunud pikaajaline ja struktuurne tööpuudus. Töötus- ja muude hüvitiste kavad peaksid soodustama tööleasumist ja vältima toetuse saamisest sõltuvusse sattumist, tagades samal ajal sissetulekutoetuse majandustsüklile kohandumise. Paljudes liikmesriikides ei ole kehtestatud toetuse saamise tingimustele vastavuse kriteeriumeid ega ajutisi ja osalisi sanktsioone nende toetusesaajate suhtes, kes ei tööta hoolimata sellest, et nad võiksid seda teha. Mitmes liikmesriigis puudub ka tava, kuidas selgitada välja isikud, kes ei suuda tööd teha, ning asjakohane poliitika nende probleemide lahendamiseks. Palkade kujunemine ja tööjõukulu Palkasid tuleb kohandada, et viia need vastavusse tööjõu nõudluse ja pakkumise vahekorraga, tagada tööjõu tõhus kasutamine ja tasuda töötajaile vastavalt sellele, mil määral nad osalevad lisaväärtuse loomises. Seda silmas pidades on keskpika perioodi jooksul kõige olulisem, et kõikidel kutsealadel ja majandusvaldkondades kasvaks reaalpalk kooskõlas tööjõu tootlikkusega. Makromajanduslikust vaatenurgast on palgadünaamika oluline ka sisese ja välise tasakaalustamatuse korrigeerimisel. Eeskätt mitmel euroala riigil on jooksevkonto suure puudujäägi jätkusuutlikuks kõrvaldamiseks ja suure tööpuuduse vähendamiseks vaja muuta nominaalse tööjõukulu dünaamikat, sealhulgas piisavalt suurendada hindade konkurentsivõimet keskpika perioodi jooksul. Need riigid peaksid nominaalse tööjõukulu muutmisel lähtuma teiste euroala riikide näitajatest. Eelneva taustal tuleb mitmel liikmesriigil leida kollektiivsete palgalepingute sõlmimisel sobiv tasakaal ühelt poolt tööturu uute tingimustega kohandamiseks vajaliku paindlikkuse ja teiselt poolt konkreetset palgataset kehtestavate lepingute vahel. Seda on vaja töö väärtuse suurendamiseks vajalike investeeringute kaitseks ja soodustamiseks. 2.2.Kõrgeltkvalifitseeritud ja haritud tööjõud Jätkusuutlik majanduskasv, tööhõive ja rahvusvaheline konkurentsivõime põhinevad tugeval inimkapitali baasil. 2020. aastaks nõutakse 85 % töökohtade puhul kõrget või keskmist kvalifikatsiooni; madala kvalifikatsiooniga võib hakkama saada vaid 15 % töökohtadel. Seetõttu on ülioluline, et liikmesriigid jätkaksid vastavalt koondsuunistele nr 8 ja 9 ning strateegilisele raamistikule üleeuroopaliseks koostööks hariduse ja koolituse alal oma haridus- ja koolitussüsteemi ümberkorraldamist, et anda inimestele paremad ja vajalikumad oskused ja pädevus. Kui töötajad ei saa kvaliteetset koolitust ja haridust, ei saa paljud kõigisse vanuserühmadesse kuuluvad ja mis tahes kvalifikatsioonitasemega inimesed vajalikke oskusi ja pädevust, mis takistab tööturu ümberkorraldamist. Seni ei ole koolitussüsteemid küllalt kohenemisvõimelised töötajatele ja tööotsijaile vajalike põhioskuste ja valdkonnaülese pädevuse andmiseks. See osutab ka probleemile, et sotsiaalpartnerid ja tööturuametid ei tee õppekavade väljatöötamisel piisavalt koostööd. Selleks et prognoosida, milliseid oskusi on tulevikus vaja liikmesriikide, piirkondade ja sektorite tasandil (vajalike oskuste prognoosid, tööandja- ja valdkonnauuringud ning statistika kvaliteedi tõstmine) ning olla nende vajaduste täitmiseks valmis, tuleb võtta täiendavad meetmeid ja välja töötada täiendavad vahendid. Seejuures on oluline nii nende meetmete rakendamise viis kui ka see, kuidas tulemusi levitatakse põhiliste sidusrühmade hulgas, kelle hulka kuuluvad karjäärinõustamistalitused, statistikaametid, valitsusvälised organisatsioonid ja sektoripõhised asutused, ja samuti see, kuidas nimetatud tulemusi kasutatakse õppekavade koostamisel. Elukestvas õppes osaleb üldiselt liiga vähe täiskasvanuid. Selle põhjused peituvad asjaolus, et ettevõtetel puudub huvi töötajaid koolitada, selles, et töötajad ei saa piisavat toetust koolitusele minekuks, ja selles, et teatavatele töötajarühmadele ei pakuta vajadustele vastavat koolitust. Peale selle teeb rahastamise kord keerukus ja koolituse pakkujate rohkus raskeks avaliku sektori, ettevõtete ja üksikisikute koolitustegevuse koordineerimist ja suunamist käsitleva sidusa strateegia rakendamise. Kuna vastutusalasid on palju, rahastamine on osaliselt kattuv ja puudub liidrirolli täitja, on süsteemi haldamine raskendatud. Erilist muret valmistab elukestva õppe ebavõrdne kättesaadavus. Kuna täiendkoolitust pakuvad eeskätt tööandjad, siis saavad tähtajatu lepinguga töötajad elukestvas õppes osaleda lihtsamalt kui tähtajalise töölepinguga töötajad ja töötud. Vähekvalifitseeritud töötajad osalevad täiskasvanutele mõeldud koolitustel viis korda vähem kui kõrgelt kvalifitseeritud töötajad. Leidub ka paindlikumaid koolitusvõimalusi, nagu mitteformaalsete ja informaalsete õpitulemuste valideerimine, ning suunatud meetmeid, nagu koolitamine töökohal ning ettevõtete ja sotsiaalsektori organisatsioonide vaheline partnerlus vähekvalifitseeritud töötajate, töötute täiskasvanute, sisserändajate, vähemusrahvuste esindajate ja puudega inimeste koolitamiseks. Need võimalused aga ei ole piisavalt välja kujunenud, mistõttu neis ei osaleta kuigi palju. Majanduslanguse käes kannatavate sektorite töötajaile oleks abi ka sihtotstarbelistest kaasnevatest meetmetest. Koolist väljalangevuse vähendamise teel tõsta põhioskuste ja -pädevuse taseme tõstmine Koolist väljalangevusel on mitmesuguseid sotsiaalmajanduslikke, hariduslikke ja isiklikke põhjuseid, mis kokku moodustavad väga keerulise ilmingu. Paljudes liikmesriikides püütakse probleemi lahendada hariduse ja koolituse kvaliteedi parandamise teel, sealhulgas võttes kasutusele uuenduslikke õppe- ja õpetamisviise ning toetades riskirühma kuuluvaid õpilasi. Mõnedes riikides kavatsetakse teha ka struktuurimuutusi, millega suurendatakse õppeviiside paindlikkust, ja võetakse kasutusele õppekavad, millesse kuuluvad nii õppimine kui ka töötamine. Nendel meetmetel ei ole sageli piisavat mõju, sest nendega ei kaasne alati asjakohane varajase sekkumise poliitika, millega parandataks koolieelse hariduse saamise võimalusi, ning kompenseerivad meetmed, millega soodustataks haridustee pooleli jätnud õpilaste kooli tagasipöördumist. Teiste asjaomaste poliitikavaldkondadega tihedalt kooskõlastatavate terviklike lähenemisviiside puhul aga ei arvestata sageli kõiki asjassepuutuvaid mitmetahulisi tegureid.

Kõrgeima kvalifikatsiooni peab omandama rohkem inimesi Paljudes liikmesriikides ei eraldata kõrghariduse jaoks piisavalt vahendeid ja teatavatel juhtudel on vahendeid majanduskriisi ajal veel ka oluliselt kärbitud. Selleks et tagada teadmistemahuka majanduse toimimine, tuleb kõrgharidussüsteemi investeerida vähemalt 2 % SKPst (kombineerides avaliku ja erasektori vahendeid), eeldusel et kõrgharidussüsteem on kaasaegne ja toimiv. Selleks et kõrgharidussüsteemi ajakohastada, teha õppekavades vajalikke muutusi ning juurutada praktika- ja tulemuspõhiseid õppeviise, tuleb järsult parandada kõrgharidussüsteemi juhtimist ja rahastamist. Probleemiks on stiimulite kehtestamine, et ergutada kolmanda taseme haridust andvaid haridusasutusi tegema koostööd ettevõtete ja neid ümbritseva maailma sidusrühmadega ning panna kõrgharidusasutused arvestama ühiskonna, eriti aga alaesindatud rühmade vajadusi. Lisaks tuleb märkida, et iga taseme kutsehariduse ja -õppe kvaliteet ja atraktiivsus jätab soovida. 2.3.kaasav majanduskasv: vaesuse ja tõrjutuse vähendamine Vaesust põhjustavad eelkõige tööturult kõrvalejäämine, halvad töötingimused ja killustatud tööturg, kus on raske püsida ja edu saavutada. Järgnevalt käsitletakse poliitikaprioriteete vastavalt tööhõivesuunisele nr 10. Vaesuse ennetamine ja tõrjumine kaasava tööturu abil Töö on parim kaitse vaesusesse sattumise eest. Vaesusesse sattumise või tõrjutuks saamise ohus olevast elanikkonnast moodustavad töötud 10 % ja (täiskasvanud pensionil mitteolevad) mitteaktiivsed inimesed 21 %, kusjuures ohus on 58 % töötutest ning 13,5 % töötavatest inimestest. Töötavad vaesed moodustavad 24 % vaesusesse sattumise või tõrjutuks saamise ohus olevate inimeste koguarvust ELis. Seetõttu on oluline, et tööturupoliitika oleks suunatud selle tagamisele, et töölkäijad suudaksid oma palgast ära elada. Selleks tuleb kõrvaldada tööjõuturu killustatus, parandada oskusi, suurendada palka ja tööhõivet (sealhulgas vähendada soovimatut osalise tööajaga töötamist) ning aidata tööturule tulla üksikvanematel ja leibkonna teisel palgasaajal. Vaesuse ennetamine asjakohaste ja jätkusuutlike sotsiaalkaitsesüsteemide ning kvaliteetsete teenuste kättesaadavaks tegemise abil Enamiku liikmesriikide aruannetest nähtub, et eelarve konsolideerimise meetmed mõjutavad sotsiaalkaitsesüsteeme. Sotsiaalkaitse taset võivad alandada näiteks hüvitiskavade tingimuste karmistamine, kestuse lühendamine, määrade vähendamine ja indekseerimise korra muutmine. Mis puudutab rahastamist, siis võib kavade jätkusuutlikkust kahandada erandite kehtestamine sotsiaalkindlustus- ja muude sotsiaalkaitse maksete tegemise kohustusest. Sotsiaalkindlustusbaasi laiendamine võib seda aga parandada. Neid tingimusi arvestades saab sotsiaalkulutusteks ettenähtud vahendite kasutamist tõhustada rakendamise parandamise teel, näiteks lihtsustades eeskirju, vähendades halduskulusid, võttes kasutusele tulemusnäitajad ning kõrvaldades pettused ja vead. Lisaks tuleb töötada välja laiemad strateegiad, et parandada tõhusust ja tulemuslikkust kõikides sotsiaalkaitse valdkondades, sealhulgas pöörates suuremat tähelepanu ennetamisele, erinevate teenuste koososutamisele ja sekkumise kvaliteedi parandamisele. Investeerimine aktiivsetesse kaasamisstrateegiatesse Vilets majandusolukord ja suur töötus võivad põhjustada pikaajalist tõrjutust, vähendada töötajate oskusi ja nende eeldusi saada tööd ning kokkuvõttes kahjustada rahvastiku vaimset ja füüsilist tervist. Kõige kaitsetumate inimeste alalisse sotsiaalsesse ja tööalasesse tõrjutusse sattumise oht on veelgi suurem, kui nende sotsiaalse turvalisuse võrgustik on nõrk ning puuduvad meetmed nende sotsiaalsesse ja tööellu tagasitoomiseks. Sellist võrgustikku tuleb vajadusel tugevdada, parandades selle ulatust ja ajakohasust. Aktiivne kaasamisstrateegia sisaldab piisavate sissetulekutoetuste maksmist, tööturule pääsemise võimaldamist ja sotsiaalteenuste kättesaadavaks muutmist. Need meetmed võimaldavad vältida inimeste sattumist pikaajalisse tõrjutusse ning parandada sotsiaalkulutuste tõhusust. Nii näiteks saab koos sotsiaalabiga võtta ka aktiveerimismeetmeid ning võimaldada isikule juurdepääs vajalikele ja personaliseeritud teenustele. Eelarve konsolideerimise ja riigipoolse rahastamise puudumise tõttu tekib oht, et kannatab nende sotsiaalteenuste rahastamine ja kvaliteet, millega suurendatakse töötajate eeldusi saada tööd ning toetatakse kõige tõrjutumate püsivat tagasipöördumist ühiskonda ja tööturule. Paljudes liikmesriikides valmistab raskusi sotsiaalteenuste jätkusuutlik rahastamine ja sekkumise kvaliteedi tagamine. Paljudes liikmesriikides tuleb sihipärasemalt toetada teatavaid konkreetseid rühmi, nagu noored, puudega inimesed ja sisserändajad, ning lahendada üle jõu käiva võlakoormuse, kodutuse ja eluaseme saamise võimaluste puudumisega seotud probleemid. Mitmes liikmesriigis kavatsetakse edendada sotsiaalset innovatsiooni, edendada avaliku ja erasektori partnerlust ning kasutada ära sotsiaalse ettevõtluse võimalused. Vaesuse ülekandumist ühelt põlvkonnalt teisele saab takistada, parandades lapsevanemate väljavaateid tööturul 25 miljonit last elavad vaesuse ja tõrjutuse ohus. Laste vaesuse tõrjumise poliitika rakendamine on eri riikides alles väga erinevas staadiumis ja erinevad on ka saavutatud tulemused. Vaesus ja puuduse all kannatamine halvendavad laste heaolu ning võivad avaldada pikaajalist negatiivne mõju nende edasijõudmisele koolis ja väljavaadetele iseseisvas elus. Vaesusevastase võitluse seisukohalt on eriti oluline toetada lapsevanemate, sealhulgas üksikvanemate, ja leibkonna teise palgasaaja osalemist tööturul. Kuid sellealane tegevus peab toimuma vastavalt laiemale strateegiale, millega toetatakse lapsi ja perekondi ning mille raames eraldatakse vahendeid lastehoiu parandamiseks (näiteks kvaliteedinõuete väljatöötamiseks, personali kutseoskuste parandamiseks jms), varases lapsepõlves tervishoiuteenuste osutamiseks ja hariduse andmiseks ning perekondadele sissetulektoetuse maksmise jätkamiseks ja suurendamiseks, muutes toetused sihipärasemaks ja asjakohasemaks ning täiendades üldtoetusi sihtotstarbelise abiga. Mõned riigid teatasid siiski, et eelarve konsolideerimise tõttu vähenevad ka laste- ja peretoetused ning muud perekondadele olulised hüvitised, näiteks eluasemetoetus. Vaesusest tuleb välja aidata 20 miljonit inimest. Et täita see eesmärk eelarve konsolideerimise taustal, tuleb kindlaks määrata hoolekandesüsteemide prioriteedid, lähtudes tõhususe ja õigluse nõuetest. Kui algab uus majandustõus, aitavad aktiivse kaasamise strateegiad tagada, et majanduskasvust ja tööhõive suurenemisest saab kasu rohkem inimesi. Esmatähtis on lõpetada vaesuse ülekandumine ühelt põlvkonnalt teisele, suunates meetmed eelkõige lastele, ning tagada õiglased võimalused igaühele. 3.Edasised sammud: tööhõive parandamine Enamik liikmesriike hakkab liikuma kriisimeetmetelt struktuurireformide suunas...

Komisjon koostas sügisel majandusprognoosi, mille kohaselt on ELi majandus küll veel nõrk, kuid taastub kiiremas tempos kui esialgu arvati. Tundub, et ka tööturu olukord on sel aastal mõnevõrra parem kui prognoositi. Selle taustal võib eeldada, et enamik liikmesriike keskendub edaspidi seniste majandustsüklist tingitud meetmete asemel struktuurireformide läbiviimisele. Iga-aastases majanduskasvu analüüsis osutatakse sellele, et kiiresti tuleb hakata ellu viima järgmisi esmatähtsaid tööjõuturu struktuurireforme. Ajutiselt ja suunatult vähendada tööandja sotsiaalkindlustusmakseid, eriti juhul, kui tööle võetakse noori või kui tööle tulevad tagasi naised, lapsevanemad, eakamad töötud ja väikesepalgalised töötajad. See võimaldab tagada, et tööleasumisega seotud kulud on väiksemad kui töötusest ja töötutele sotsiaaltoetuste maksmisest tulenevad kulud. Noorte tööpuudust aitaks vähendada korralik palk, palkade edasine paindlik kohandamine ja paindlik töölevärbamine, mille puhul tööleasujate töötasu suurus sõltub töökogemusest ning lisaks palgale võimaldatakse neile täiendavaid hüvitisi, ning tööturuteenuseid ja koolitust. Koostöös sotsiaalpartneritega tuleb palkade kujundamisel hakata arvestama turu olukorra muutumisega, et palga suurus muutuks vahetult vastavalt töö tootlikkuse muutumisele, ning tagada, et säiliks ELi konkurentsivõime maailmas ning liikmesriikide ja piirkondade konkurentsivõime ELis. Maksureformide läbiviimine koos teenuste kättesaadavuse parandamisega ja tööga kaasnevate hüviste laialdasem rakendamine võib aidata vähendada tööpuudust ja töötusest tulenevaid ohtusid. Töötamise saab töötute noorte jaoks muuta köitvamaks sellega, et võimaldada neile mõjusamaid tööga kaasnevaid hüvitisi ja maksusoodustusi ning suunata nad kiiremini vajalikule koolitusele või praktikale. Naiste tööhõivet saab parandada, kui anda neile rohkem mitterahalist abi ja vähendada leibkonna teise palgasaaja tegelikku piirmaksumäära. Sellega koos tuleb vähendada perekonna maksustamist, mittetöötavatele inimestele ettenähtud või majanduslikust olukorrast sõltuvaid hüvitisi. Üldiselt võttes tuleb maksud ja hüvitised seostada nii, et isikud, kellel on õigus saada töötushüvitist, saaksid oma teenitud sissetulekult tulumaksusoodustust. Suurendada tuleb sisemist paindlikkust, sealhulgas kohandades töökorraldust ja tööaega, sealhulgas lühendatud tööaega, mida on kasutatud viimase 18 kuu jooksul. Ka riigiasutused saavad kaasa aidata sisemise paindlikkuse rakendamisele, mis päästab töökohti ja kaitseb väärtuslikku inimkapitali. Nende meetmete rakendamine nõuab riikidelt aga suurt eelarvekulu. Toetada tuleb vanemapuhkuselt naasjate võimalusi kasutada paindlikku töökorraldust, nagu paindlik tööaeg ja kodus töötamine. See aitaks neil paremini ühildada tööd ja eraelu ning suurendaks eriti naiste tööhõivet. Parandada tuleb laste, eriti alla 3aastaste laste päevahoiuvõimalusi. See võimaldaks oluliselt parandada vanemlike kohustuste täitmise mõju eeskätt naiste tööhõivele. Lisaks on vaja, et lapsehoolduspuhkust kasutaksid võrdselt mõlemad vanemad, mis võimaldaks kompenseerida lapsehoolduspuhkuse kestuse lühendamise vajadust neis riikides, kus see puhkus on pikem kui 12 kuud. Selleks et suurendada eakamate töötajate tööhõivet, tuleb täiendavalt pingutada selle nimel, et kaotada ennetähtaegselt pensionile jäämist võimaldavad kavad ning tõsta seaduslikku pensionile jäämise vanust. Tuleb luua stiimul jääda pensionile hiljem, makstes suuremat pensioni neile, kes jäävad pensionile hiljem, ning võttes meetmeid täisväärtusliku eluperioodi pikendamiseks. Jätkata töötus- ja muude hüvitiste süsteemide reformimist, et muuta need tõhusamaks ja õiglasemaks. Reformidega tuleks need süsteemid viia vastavusse majandustsükliga ning tugevdada sotsiaalse turvalisuse võrgustikke ajal, kui seda on kõige rohkem vaja. Töötushüvitised tuleb läbi vaadata tagamaks, et need soodustavad tööleasumist. Hüvitised peaksid sisaldama ajutist toetust ka tööleasunud inimestele. Koolitusel osalemine ja töö otsimine tuleks hüvitise saamisega tihedamalt siduda. Tuleks muuta normiks, et kummalgi poolel on omad kohustused, mis tähendab, et ühelt poolt muutuks töötushüvitise saamine lihtsamaks, kuid teiselt poolt tuleks töötul sagedamini ühendust võtta, tema tegevust, sealhulgas tööotsinguid kontrollitaks rangemalt ning kui ta ei pea kinni kehtestatud korrast, siis rakendataks tema suhtes sanktsioone. Vähendada tuleb tööturu killustatust. Selleks tuleks muuta tööhõive kaitset käsitlevaid õigusakte, nähes ette näiteks tähtajatu töölepingu üldisema kasutuselevõtmise ja töötajate kaitse järkjärgulise suurendamise, et vähendada lõhet mõne ebatüüpilisema lepingu ja tähtajatu töölepingu alusel töötavate töötajate vahel. Hoolimata pingelisest eelarvest tuleb viivitamatult võtta meetmeid haridus- ja koolitussektori investeeringute taseme säilitamiseks ja vajadusel ka tõstmiseks ning reformide sihipäraseks jätkamiseks. Oluline on vältida ohtu, et suur osa noortest ja vähekvalifitseeritud elanikkonnast ei kasuta võimalust tööle minna ka pärast kriisi, kui tööturg on ümber korraldatud ja sellel esitatakse töötajaile uusi nõudeid. …. kuid prioriteetsete meetmete valik sõltub kasutada olevatest eelarvevahenditest Kui reforme teostatakse eelarve tõsise konsolideerimise ajal, tuleb reformitavaid valdkondi valida suure hoolega. Nii nagu liikmesriigid taastuvad kriisist väga erineva kiirusega, on erinevad ka nende võimalused poliitikameetmeid rahastada. Sotsiaalkulud, mis 2007. aastal moodustaid 27,5 % SKPst, suurenevad 2011. aastal tõenäoliselt 30,7 %ni SKPst. Eri riikides on see näitaja aga väga erinev. Liikmesriikide võimalused rahuldada ühe suurenevaid sotsiaalkaitse vajadusi on väga erinevad ja mõnes riigis laiutab sotsiaalse turvalisuse võrgustikus suur tühik, mida alles tuleb täitma asuda. Eelarve konsolideerimise ajal on oluline sotsiaalkuludeks ettenähtud vahendeid kasutada otstarbekamalt. Tuleb arvestada sedagi, et lähemal ajal tekib ELis uusi töökohti tõenäoliselt aeglaselt. Tööturg tavaliselt reageeribki majandustegevuses toimuvatele muutustele teatava ajalise nihkega. Lisaks on kriisi ajal lühendatud tööaega ja kogunenud on märkimisväärne varutööjõud. Esmatähtsate reformide kindlaksmääramisel seavad liikmesriigid tõenäoliselt esiplaanile need reformid, mille teostamiseks neil jätkub vahendeid, ning lähtuvad majandustsükli staadiumist. Seda illustreerib alltoodud tabel, milles on poliitikaprioriteedid rühmitatud vastavalt sellele, kui suurt avaliku sektori investeeringut (suuremat või väiksemat) meetmete elluviimine nõuab, ning sellele, kas tegemist on lühema- või pikemaajaliste poliitikaeesmärkidega. Näiteks ennetähtaegselt pensionile jäämise kavade kärpimiseks (esimene punkt parempoolses ülemises lahtris) tuleb teha väiksemaid avaliku sektori investeeringuid ja need mõjutavad tööhõivet alles pikemas perspektiivis. Kuid palgaväliste tööjõukulude vähendamiseks (alumine vasakpoolne lahter) tuleb kasutada suuremaid avaliku sektori vahendeid ja selle mõju töötusele avaldub lühemas perspektiivis. Tabel võib anda ülevaate liikmesriikidele kõige sobivamatest poliitilistest valikutest vastavalt nende eelarve ja tööturu olukorrale.







Kiireloomulised meetmed töötuse vähendamiseks lühemas perspektiivis Meetmed tööhõive suurendamiseks pikemas perspektiivis Avaliku sektori investeeringud on väiksemad –Toetada sihtotstarbelist koolitust –Tugevdada töötushüvitiste süsteemi raames kehtivaid kohustusi –Kehtestada töötamisega kaasnevad hüvitised, et vähendada töötusest tulenevaid ohtusid –Parandada palkade kohandumisvõimet –Kärpida ennetähtaegselt pensionile jäämise kavasid –Tugevdada seost pensionile jäämise vanuse ja pensioniõiguse suuruse vahel –Viia töötushüvitiste süsteemi raames antavate toetuste suurus vastavusse majandustsükli staadiumiga –Vaadata läbi töökaitsealased õigusaktid, et vähendada tööturu killustatust –Laiendada tööturuasutuste tehtavat koostööd, sealhulgas nende koostööd koolituse pakkujatega Avaliku sektori investeeringud on suuremad –Toetada sisemist paindlikkust ja töökorralduse kohandamist –Vähendada palgaväliseid tööjõukulusid või kehtestada töölevõtmistoetused – –Suurendada leibkonnas teist palka saavate isikute maksusoodustusi –Parandada lastehoiuteenuse kättesaadavust –Ajakohastada haridus- ja koolitussüsteem