ET Euroopa Liidu Teataja C 170/11

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Statistiliste vahendite kasutamine vabatahtliku töö hindamiseks” (omaalgatuslik arvamus)

2014/C 170/02

Raportöör: Krzysztof PATER

14. veebruaril 2013 otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 29 lõikele 2 koostada omaalgatusliku arvamuse järgmises küsimuses:

„Statistiliste vahendite kasutamine vabatahtliku töö hindamiseks”

(omaalgatuslik arvamus).

Komitee asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav majandus- ja rahaliidu ning majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse sektsioon võttis arvamuse vastu 14. novembril 2013.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 494. istungjärgul 10.–11. detsembril 2013 (10. detsembri 2013 istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 109, vastu hääletas 1, erapooletuks jäi 5.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Võttes arvesse, et vabatahtlik töö on

1.1.1 kaasava majanduskasvu oluline hoob, mis annab panuse nii sotsiaalsesse kui ka inimkapitali, soodustab põlvkondadevahelist solidaarsust ja pakub samas ka märkimisväärset majanduslikku väärtust;

1.1.2 mitmete sotsiaalpoliitika valdkondade võtmetegur ja avaliku sektori poliitika mõju näitaja, mida tuleks tõhusalt mõõta ja jälgida, et pakkuda otsustajatele asjakohaseid teadmisi;

1.1.3 uurimisteema, mida praegu mõõdetakse ebajärjepidevate ja liiga piiritletud uuringute tõttu ebapiisavalt, jättes kõrvale sellised küsimused nagu inimeste vabatahtlik abistamine väljaspool mis tahes organisatsioonilist struktuuri ning eirates vabatahtliku töö majanduslikku väärtust,

1.2 kutsub komitee Euroopa Komisjoni üles

1.2.1 looma tingimused metoodilise töö ja katseuuringute käivitamiseks eesmärgiga määratleda põhimõtted, mis on aluseks ELi liikmesriikide statistikaametite uuringutele vabatahtliku töö kohta. Selleks tuleks tugineda Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) vabatahtliku töö hindamise käsiraamatule ja selliste riikide varasematele kogemustele, kes on juba läbi viinud uuringuid käsiraamatus soovitatud lahenduste abil;

1.2.2 koostama järgnevate aastate jooksul ühtse vabatahtliku töö uurimise metoodika ning tagama selle vastuvõtmise asjakohases Euroopa Komisjoni määruses liikmesriikides korrapäraselt läbiviidavate uuringute tarbeks;

1.2.3 võtma meetmeid, mis julgustaksid liikmesriikide statistikaameteid alustama vabatahtliku töö uurimist juba enne määruse vastuvõtmist;

1.2.4 koguma eri liikmesriikides või ELi tasandil läbiviidud vabatahtliku töö uuringute tulemustest saadud sidusat teavet ja muutma selle kättesaadavaks;

1.2.5 kehtestama ELi ja liikmesriigi tasandil siduvad õigusmeetmed, mis võimaldaksid mittetulundussektoril kaasrahastada avaliku sektori toetusi vabatahtliku töö majandusliku väärtuse kaudu, mida hinnatakse selliste kindlate statistiliste andmete alusel, mis on kogutud käesolevas arvamuses soovitatud statistiliste vahendite abil.

1.3 Lisaks kasutab komitee võimalust korrata, et vaja on luua vabatahtlikku tööd soodustav keskkond ja seda toetada. Täpsed ettepanekud vabatahtlikku tööd soodustava keskkonna kohta töötati välja Euroopa vabatahtliku tegevuse aasta 2011 raames ja need hõlmasid jätkusuutlikku toetust vabatahtlikule tööle, mis annab märkimisväärse panuse ühisesse heaolusse (1).

2. Taust

2.1 Ulatuslikult (ELi institutsioonides) kasutatava määratluse kohaselt tähistab termin „vabatahtlik töö” igat liiki vabatahtlikku – ametlikku või mitteametlikku – tegevust, mida isik teeb oma vabast tahtest, oma vabal valikul ja rahalist kasu saamata.

2.2 Vabatahtliku töö sellise käsitusega on kooskõlas ka ILO vabatahtliku töö hindamise käsiraamatus kasutusel olev täpsem määratlus, mida kasutatakse kontseptuaalse raamistikuna ametliku ja mitteametliku vabatahtliku töö hindamiseks eri kultuuri- ja õigusruumides. Selle määratluse kohaselt tähendab vabatahtlik töö mittetulunduslikku tööd, st aega, mille isikud pühendavad rahalist kasu saamata tegevusele kas organisatsiooni kaudu või väljaspool oma kodumajapidamist otse teiste isikute heaks (2). Seda määratlust, milles on üksikasjalikult välja toodud vabatahtliku töö tunnused, tuleks kasutada rahvusvahelistes võrdlevates uuringutes. See tuleneb vajadusest võtta arvesse kõiki eri liikmesriikides kasutatavates määratlustes esinevaid olulisi tunnuseid, tagades seega selle uurimisvaldkonna ühtse määratluse vaatamata kohalikele tingimustele.

2.3 Viimastel aastatel, eelkõige seoses Euroopa vabatahtliku tegevuse aastaga 2011, on paljudes Euroopa Komisjoni, Euroopa Parlamendi ja nõukogu, samuti Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee, Regioonide Komitee ning Euroopa kodanikuühiskonna organisatsioonide dokumentides tõstetud esile, et vabatahtlik töö on seotud Euroopa Liidu põhiväärtustega, nagu kodanikuosalus ja solidaarsus abivajajatega. On rõhutatud, et vabatahtlikul tööl on suur osatähtsus sotsiaalse heaolu nendes aspektides, mida SKPga ei mõõdeta, ja see avaldab olulist mõju inimeste elukvaliteedile. Süsteemi seisukohast soodustab vabatahtlik töö sotsiaalse kapitali loomist, luues ja tugevdades usaldus- ja koostöösidemeid, samuti levitades üldtunnustatud sotsiaalseid norme ja väärtusi. Mitteametlik vabatahtlik töö on tähtis inimkapitali investeerimise vahend, mis muu hulgas hõlmab laste ja noorte mitteametlikku hooldust ja haridust, samas kui ametlikul vabatahtlikul tööl on muu hulgas võtmeroll valdkonnaüleste oskuste ja uute kutsealaste oskuste omandamisel. Samuti on Euroopa vananevate ühiskondade jaoks äärmiselt oluline eakatele ja eakate poolt pakutav vabatahtlik hooldus. Tänu kõigile neile tunnustele, mis toovad esile vabatahtliku töö tähtsust sotsiaalse ühtekuuluvuse tugevdamisel ja tööhõive parandamisel, peetakse vabatahtlikku tööd oluliseks elemendiks kaasava majanduskasvu juures, mis on strateegia „Euroopa 2020” üks kolmest alustalast.

2.4 Arutelu põhiosa moodustasid soovitused, milles toodi esile vajadust koguda võrdlevaid andmeid, mis peegeldaksid vabatahtliku töö nii sotsiaalset kui ka majanduslikku olulisust. Seejuures juhiti tähelepanu ILO käsiraamatus kirjeldatud metoodikale kui asjakohasele mudelile statistiliste andmete kogumiseks selles valdkonnas (3).

2.5 Need soovitused on selgelt seotud endiselt kehtiva tähelepanekuga, et olemasolevad andmed vabatahtliku töö kohta ei ole piisavad.

2.6 Vabatahtlikku tööd on üksikutes liikmesriikides ka teatud määral uuritud, hõlmates vabatahtliku töö mitmeid põhielemente (mitte ainult vabatahtlikus töös osalemise määra ja osalevate isikute demograafilist profiili, vaid ka näiteks vabatahtlike motivatsiooni). Nende uuringute kasutamist kogu ELi hõlmavateks analüüsideks takistab ühtse seisukoha puudumine selles, mil määral ja kuidas vabatahtlikku tööd määratleda, ning muud metoodikaalased erinevused (näiteks uuringu periood, küsitletava elanikkonna vanusekategooriate erinevus, eri uurimismeetodid, tulemuste täpsus), samuti uuringute läbiviimise eri ajad. Konsultatsiooniettevõte GHK poolt Euroopa Komisjoni tellimusel koostatud uuringus täheldatakse, et need tulemuste erinevused võivad ulatuda koguni 30–40 protsendipunktini (4).

2.7 Korrapäraselt kogutud ja rahvusvaheliselt võrreldavaid andmeid vabatahtliku töö kohta on üsna piiratud määral, peamiselt on need seotud (eri viisil määratletud) vabatahtliku töö ulatusega organisatsioonide raames (ametlik vabatahtlik töö) ja selles osalevate isikute demograafilise profiiliga. Vahel on uuringud suunatud ka muudele küsimustele, näiteks vabatahtliku töö sagedusele (5). Mõned neist uuringutest ei piirdu vaid üldise küsimusega ühel või teisel viisil määratletud vabatahtliku töö kohta, vaid keskenduvad mitmele (kuni ligikaudu tosinale) organisatsiooni või tegevuse liigile, millele inimesed oma vaba aega pühendavad (6). Võrdlusest nähtub, et kõige vähem on uuritud vabatahtlike töötatud tundide arvu (7).

2.8 Vaatamata suurtele erinevustele üksikute rahvusvaheliste uuringute tulemuste ning samuti riiklike ja rahvusvaheliste uuringute tulemuste vahel võib siiski väita, et vabatahtlik töö kui nähtus – isegi kui arvestada ainult ametlikku vabatahtlikku tööd – on väga laiaulatuslik. Vabatahtlike arv ELis üle 15-aastaste elanike hulgas jääb 92 ja 150 miljoni inimese vahele, mis tähendab, et vabatahtliku tasustamata tööga mitmesugustes organisatsioonides on hõlmatud 22–36 % ELi kõigi liikmesriikide täisealistest elanikest (8). Peamiste ELi institutsioonide hinnang vabatahtlike arvule on suhteliselt tagasihoidlik, kõige enam 100 miljonit inimest (9).

2.9 Hetkel kättesaadavad andmed vabatahtliku töö kohta ei võimalda teha analüüse, mida on soovitatud Euroopa Komisjoni, Euroopa Parlamendi, Euroopa Ülemkogu ja Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee dokumentides. Hetkel ei ole võimalik ka usaldusväärselt jälgida vabatahtliku töö majanduslikku olulisust ega selle panust ELi tasandi poliitikasse. Võimatu on määrata kindlaks kogu vabatahtlikule tööle pühendatud aega või selle rahalist väärtust ja seega ka hinnata selle ulatust selliste üldiste majandusnäitajate alusel nagu riiklik tööhõive (rahvamajanduses töötavate inimeste arv) või SKP. Ainsad praegu olemasolevad andmed, mis piirduvad ainult ametliku vabatahtliku tööga mittetulundusorganisatsioonide raames ja mida hinnatakse mitte väga sidusate meetodite alusel, pärinevad Johns Hopkinsi Ülikooli koordineeritud rahvusvahelise mittetulundussektori võrdleva uuringu projektist. Need andmed kirjeldavad mittetulundusühingutes teostatud vabatahtliku töö määra suhtena SKPsse ja majanduslikult aktiivse elanikkonna tööpotentsiaali vaid kolmes ELi liikmesriigis: Tšehhi Vabariigis (0,2 % SKP, 0,5 % töötav elanikkond), Prantsusmaal (1,4 %, 3,2 %) ja Belgias (0,7 %, andmed puuduvad) (10).

2.10 ILO käsiraamatu metoodiliste põhimõtete alusel on kolme ELi liikmesriigi (Poola, Ungari ja Itaalia) statistikaametid juba läbi viinud uuringuid vabatahtliku töö ulatuse ja väärtuse kohta ning mõnedes riikides valmistutakse sellisteks uuringuteks (11). Poola kohta on hetkel olemas 2011. aasta andmed. Nendest nähtub, et ametlik ja mitteametlik vabatahtlik töö kokku moodustab 9,6 % laiendatud rahvamajanduses (sh vabatahtlik töö) töötajate töö ekvivalendist ja 2,8 % laiemalt määratletud SKPst. Poolas, kus kaugemad sugulussidemed on eriti tugevad, seisnes vabatahtlik töö peamiselt mitteametlikus vabatahtlikus töös – selle osakaal rahvamajanduses (sh vabatahtlik töö) töötajate arvust oli 8 % ja selle panus laiemalt määratletud SKPsse 2,2 %. Ametlik vabatahtlik töö moodustas ülalloetletud kategooriates vastavalt 1,6 % ja 0,6 % (12).

3. ILO käsiraamat kui terviklik ja universaalne lähenemisviis vabatahtliku töö uurimisele

3.1 Nagu eespool täheldati, on ILO egiidi all välja antud vabatahtliku töö hindamise käsiraamatule viidatud peaaegu kõigis vabatahtlikku tööd käsitlevates ELi dokumentides kui asjakohasele mudelile statistiliste uuringute läbiviimiseks selles valdkonnas. Käsiraamatus sisalduvaid metoodikaalaseid lahendusi toodi esile ka tööjõustatistikute rahvusvahelisel konverentsil kui asjakohast alust vabatahtliku töö uurimiseks ning tehti ettepanek hõlmata vabatahtlik töö ametlikku tööjõustatistikasse (13). Käsiraamatus välja pakutud lahendused on leidnud toetust ka kolmanda sektori sidusrühmadelt ning paljud valitsusvälised organisatsioonid edendavad käsiraamatu mudeli kasutamist vabatahtliku töö uurimiseks (14).

3.2 ILO käsiraamatu metoodikaalane lähenemisviis pakub lahenduse ka probleemile, et praegu puuduvad andmed vabatahtliku töö kohta kolmandas sektoris või on need ebajärjepidevad. See probleem toodi välja mittetulundussektori võrdleva projekti raames ja hiljem on seda esile toodud kui tõsist takistust mittetulundussektori kohta riikliku arvepidamise ja satelliitarvepidamise jaoks täpse statistika koostamisel (15).

3.3 Metoodikaalane lähenemisviis põhineb käsiraamatus vabatahtliku tööna käsitatud nähtuse rakenduslikul määratlusel. See ei tugine mitte uuritavates riikides ühtlaselt kasutatava(te)le termini(te)le, vaid on pigem kirjeldav määratlus, milles tuuakse välja kolm peamist tunnust. Vabatahtliku tööna määratletakse tegevus, mis a) hõlmab produktiivset tööd, b) on tasustamata, c) on mittesunduslik ja d) ei toimu kodumajapidamise heaks. ILO käsiraamatus on esitatud rohkelt täiendavaid selgitusi, mis aitavad lahendada võimalikke kahtlusi kriteeriumide tõlgendamisel (16).

3.4 Käsiraamatus on uuringute ulatus laialdaselt määratletud, mis võimaldab vastata paljude sidusrühmade teabevajadustele. Käsiraamatu keskne vabatahtliku töö määratlus katab väga erinevaid uuringuid, hõlmates nii ametlikku vabatahtlikku tööd (ILO on seda määratlenud kaudse vabatahtliku tööna) kui ka mitteametlikku vabatahtlikku tööd (ILO on seda määratlenud otsese vabatahtliku tööna). Samuti ei ole piirdutud üheainsa sektoriga, vaid arvestatud on ka kolmanda sektori raames ja avaliku sektori asutustes tehtavat vabatahtlikku tööd. Käsiraamatus kutsutakse üles eristama andmeid näiteks valdkonna ja institutsioonilise sektori alusel. Kogutud andmed on ühtlasi nii selgelt määratletud kui ka kasutajate seisukohast paindlikud.

3.5 ILO käsiraamatus kavandatud uuringumudel põhineb mitmel üldisel põhimõttel, mis tagavad sidususe olenemata sellest, millist küsitlusliiki uuringu alusena kasutatakse. Need põhimõtted on järgmised: a) hõlmata võimalikult laia osa elanikkonnast ja peegeldada kõiki olulisi elanikkonna rühmi; b) kasutada käsiraamatus esitatud vabatahtliku töö määratlust ja selle kirjeldamiseks kasutatud terminoloogiat; c) võtta arvesse kõiki vabatahtliku töö liike (nt vabatahtlik töö organisatsioonide heaks või nende vahendusel, vabatahtlik töö väljaspool kodumajapidamist vahetult teiste üksikisikute või kogukondade heaks); d) katta muutujaid, mis sisalduvad soovitatud uuringumoodulis – vabatahtlikule tööle pühendatud aeg (tegelikult töötatud tundide arv), tegevuse liik (amet), vabatahtliku töö valdkond (tööstus- või institutsiooniline sektor); e) luua võimalus määratleda vabatahtlik töö standardsete ametialade (ISCO) ja tööstuslike (standardklassifikaatori NACE või mittetulundusorganisatsioonidele suunatud klassifikaatori ICNPO) koodide alusel, et oleks võimalik täiendavalt analüüsida tööturgu, sealhulgas määrata kindlaks vabatahtliku töö majanduslik väärtus (17).

3.6 Kavandatud metoodika võimaldab suunata uuringute jõupingutused eelkõige nendele andmetele, mida on vaja vabatahtliku töö mahu ja väärtuse kindlakstegemiseks standardsetes majandusüksustes, võimaldades võrdlusi riikliku tööhõive või SKPga. Kogutavad andmed võimaldavad määratleda eri liiki vabatahtliku töö ulatuse ja väärtuse institutsiooniliste- ja majandussektorite, tegevuse liikide, piirkondade, linnastumise taseme jms kaupa.

3.7 Vabatahtliku töö moodulit kasutades kogutud andmete põhjal on võimalik teha ka arvukaid sotsiaalset laadi analüüse. Analüüsida saab vabatahtliku töö ulatust ja intensiivsust, selle vormi (kas üksikisikute või organisatsioonide heaks – ametlike struktuuride puhul on võimalik määratleda nende tegevusvaldkond ja sektor). Sellistes analüüsides saab arvesse võtta vabatahtlike mitmesuguseid tunnuseid: demograafilised tunnused (nt vanus, sugu, perekonnaseis), asukoht (nt piirkond, asula suurus), ametialane, hariduslik ja materiaalne olukord. Kui vabatahtliku töö moodulisse lisada täiendavaid küsimusi, on võimalik analüüsida ka vabatahtlike motivatsiooni, vabatahtlikust tööst hoidumise põhjusi jms.

3.8 Võttes arvesse asjaolu, et küsitletud suudavad üldiselt pakkuda üksikasjalikke ja usaldusväärseid andmeid vaid lähimineviku kohta, võetakse käsiraamatus vabatahtliku töö puhul kasutusele 4-nädalane viiteperiood. See tuleneb vajadusest teha võimalikult täpselt kindlaks vabatahtlikule tööle pühendatud tundide arv. Teisest küljest on 4-nädalane ajavahemik märgatavalt lühem kui enamikus vabatahtliku töö uuringutes kasutatav 12-kuuline ajaraamistik. Lühem vaatlusperiood tähendab madalamaid vabatahtliku töö ulatuse (vabatahtlike arv) näitajaid, samuti võivad uuringutulemusi moonutada hooajalised kõikumised. Seega soovitatakse jääda võrreldavuse huvides 4-nädalase ajavahemiku juurde, ent leida ka meetodeid hooajalisuse tasakaalustamiseks ja asjakohase suurusega valimi tagamiseks, et küsitleda piisavalt palju vabatahtlikke täiendavate prognooside tegemiseks eri rühmitustes töötatud tundide kohta.

3.9 Käsiraamatus soovitatakse kasutada vabatahtliku töö uurimise meetodina tööjõuküsitluse (Labour Force Survey (LFS)) või muud majapidamisküsitluse moodulit. LFSi kasutamisel platvormina on mitmeid eeliseid, näiteks: (a) suure esindusliku valimi ja universaalse metoodika (LFS) abil saadud tulemuste täielik võrreldavus ja usaldusväärsus, (b) ametliku statistikasüsteemi ja vastajate võimalikult vähene koormamine, (c) võimalus analüüsida vabatahtlikku tööd käsitlevaid andmeid koos LFSi raames kogutud andmetega demograafilise, sotsiaalse ja tööalase olukorra kohta, (d) valimini jõudmise vähene kulu, (e) võimalus kasutada küsitlejaid, kellel on kogemus kodeerida eri liiki tööd ametlikus statistikas kasutatava klassifikaatori, eelkõige ameti- ja kutsealade koodide loetelu (ISCO) alusel, (f) uuringu asjakohane kognitiivne kontekst (küsimused tasustamata töö kohta on tasustatud tööd käsitlevate küsimuste loomulik jätk).

3.10 LFSi mooduli kasutamisel vabatahtliku töö uurimiseks on ka piiranguid ja probleeme, mida saab lahendada vastavalt kohalikele tingimustele või tervikliku lähenemisviisi abil: (a) LFSi raames vahetu vestluse asemel aina laialdasemalt kasutatav telefoniküsitluse meetod seab piirangud vestluse kestusele ja võib selle tulemusena vähendada vabatahtliku töö määra – eriti riikides, kus puudub teadlikkus vabatahtlikust tööst ja kus see ei ole tavakeelde juurdunud. Vestlused nõuavad seega rohkem aega täiendavateks selgitusteks või näideteks (18). (b) kirjeldatud probleemi saab lahendada, kui lisada vabatahtliku töö mooduli küsimused laiaulatuslikele küsitlustele, mida korraldatakse küsitleja ja vastaja otsesevestluse teel (face-to-face method) (19), (c) ILO käsiraamatu autorid soovitavad üldiseid lahendusi mõnedele ülalkirjeldatud probleemidele, mis on seotud uuringumooduli kasutamisega vabatahtliku töö uurimiseks. Näiteks kui on teada, et nn asendusvastajatelt (proxy respondents) saadud teave on halvema kvaliteediga, soovitatakse vestelda vaid isikutega, keda küsitlus otseselt puudutab, mitte kasutada vabatahtliku töö kohta teavet, mis on saadud isiku abikaasa või teiste kodumajapidamises elavate inimeste käest. Kui keeruliste universaalsete klassifikaatorite, näiteks NACE kasutamisel ilmneb probleeme, soovitavad autorid kasutada selliseid lihtsamaid klassifikaatoreid nagu ICNPO (20).

3.11 Vabatahtliku töö hindamise käsiraamat on terviklik, sisaldades suuniseid uuringute korraldamiseks ja läbiviimiseks ning soovitusi tulemuste koondamiseks ja esitlemiseks. Vabatahtliku töö väärtuse hindamiseks soovitatakse käsiraamatus kasutada täieliku asenduskulu meetodit, milles arvestatakse rahvamajanduse keskmist töötasu kõnealust liiki tegevuse (ameti) puhul, samuti selle asutuse, mille heaks vabatahtlik töö toimub, majandus- ja institutsioonilist sektorit.

3.12 Vaatamata pakutud lahenduste terviklikule lähenemisviisile ja tugevatele põhjendustele säilitab ILO käsiraamat paindlikkuse paljudes küsimustes, mille liikmesriigid võivad lahendada vastavalt kohalikele oludele. See puudutab selliseid küsimusi nagu sõnastuse kohandamine kohalike tingimustega ning rohkem või vähem üksikasjalik meetod vabatahtliku töö väärtuse arvutamiseks (veel näiteid leiate punktist 3.10). Teisalt tuleks aga andmete rahvusvahelise võrreldavuse tagamiseks kasutada vabatahtliku töö määratluse põhielemente.

3.13 Käsiraamatu paindlikkus tuleneb püüdlusest tagada selle universaalsus ja ulatuslik rakendatavus, olenemata maailma tasandil esinevatest märkimisväärsetest kultuurilistest ja ühiskondlikest erinevustest. ELis on need erinevused suhteliselt väikesed, mis võimaldab kasutada ühtsemat metoodikat ja saada seega paremini võrreldavaid andmeid.

4. Mida tuleks teha?

4.1 Arvestades suurt nõudlust vabatahtlikku tööd käsitlevate andmete järele, mis tuleneb vabatahtliku töö tähtsast rollist kaasava majanduskasvu ja sotsiaalse ühtekuuluvuse ning sotsiaalse ja inimkapitali tugevdamisel, mitteformaalse hariduse, tööturule integreerimise ja põlvkondadevahelise solidaarsuse edendamisel, tuleks ELi tasandil luua tingimused, mis toetaksid süsteemsete ja võrreldavate vabatahtliku töö uuringute läbiviimist liikmesriikides. Komitee mõistab, et kõik ELi institutsioonide ja liikmesriikide võetavad uued meetmed peavad saavutama asjakohase stabiilsuse seoses nende rahastamisega, ja kinnitab sellest tulenevalt, et otsib omalt poolt jätkuvalt kõikvõimalikke vahendeid vabatahtliku töö uurimise toetamiseks ja rahastamiseks, sealhulgas punktis 4.2 esitatud ettepaneku näol.

4.2 Järgides ELi dokumentides esitatud soovitusi, milles kutsutakse liikmesriike üles viima läbi vabatahtliku töö uuringuid ILO käsiraamatu alusel, kutsub komitee Euroopa Komisjoni üles töötama paari järgneva aasta jooksul välja ühtse vabatahtliku töö hindamise metoodika ja tagama selle vastuvõtmise asjakohase määrusega liikmesriikides korrapäraselt läbiviidavate uuringute tarbeks.

4.3 Kuni määruse vastuvõtmiseni peaks Euroopa Komisjon toetama metoodikaalast tööd ja katseuuringuid, et määratleda ELi liikmesriikide statistikametite läbiviidavate vabatahtliku töö uuringute ühtsed põhimõtted, kasutades seejuures ILO käsiraamatu põhimõtteid ja selliste riikide kogemust, kes juba on käsiraamatus esitatud soovituste alusel uuringuid läbi viinud. Määruse üksikasjade väljatöötamisel tuleks astuda samme selleks, et vähendada kulusid ja bürokraatiat. Selleks oleks parim lahendus vabatahtliku töö uuringute ühendamiseks mõne teise uuringuvaldkonnaga, mille kohta riikide statistikaametid praegu uuringuid läbi viivad.

4.4 Võttes arvesse olulist vajadust andmete järele ametliku ja mitteametliku vabatahtliku töö kohta ning selle mõju kohta heaolu üldisele tasemele ja ühiskonnaelu teatud valdkondadele eri liikmesriikides ja kogu ELis, tuleks kehtestada tingimused tagamaks, et Euroopa Komisjon kogub liikmesriikides ja ELi tasandil läbiviidud uuringute asjakohaselt ühtlustatud andmeid ja muudab need kättesaadavaks. Üks võimalus vabatahtliku töö uurimiseks oleks näiteks täiskasvanuhariduse küsitlus (Adult Education Survey), mille kaudu võidaks koguda ja analüüsida andmeid vabatahtliku töö mõju kohta soovitud töökoha saamisel kasuks tulevate oskuste omandamisele.

4.5 Avaliku sektori asutused peavad vabatahtliku töö väärtust tunnistama ja hindama. Euroopa Komisjon ja liikmesriigid peaksid kehtestama eeskirju, mis võimaldaksid vabatahtliku töö majanduslikul väärtusel moodustada ühe osa avaliku sektori rahastavate projektide kaasrahastamisel. Kogu ELis ühtse metoodika alusel läbiviidud vabatahtliku töö majandusliku väärtuse uurimisest saadud kogemus ja andmed on tulevikus väga kasulikud praktiliste lahenduste väljatöötamiseks.

Brüssel, 10. detsember 2013 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Henri MALOSSE

(1) ELT C 181, 21.6.2012, lk 150.

(2) Vabatahtliku töö hindamise käsiraamat (Manual on the Measurement of Volunteer Work), Rahvusvaheline Tööorganisatsioon (ILO), Genf 2011.

(3) (1) Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „ELi poliitikat ja vabatahtlikku tegevust käsitlev teatis: piiriülese vabatahtliku tegevuse tunnustamine ja edendamine ELis” (COM(2011) 568 final); (2) Nõukogu järeldused „Vabatahtliku tegevuse roll sotsiaalpoliitikas”, Euroopa Liidu Nõukogu, 2011; (3) ELT C 181, 21.6.2012, lk 150.

(4) GHK aruanne „Volunteering in the European Union”, GHK, 2010.

(5) Näiteks Euroopa sotsiaaluuringu (European Social Survey (ESS) 2002–2010) raames kogutakse iga kahe aasta tagant andmeid selle kohta, mil määral osaletakse fraktsioonides või muudes organisatsioonides ja ühingutes soovist teha head või hoida ära halba. Ent 2006. ja 2012. aasta uuringus küsiti inimestelt ka seda, kui sageli nad viimase 12 kuu jooksul osalesid töös kogukonna või heategevusliku organisatsiooni heaks.

(6) Euroopa väärtusteuuring (The European Values Study (EVS)) ja teabevahetuse peadirektoraadi Eurobaromeetri raames koordineeritud küsitlused (Eurobaromeeter 66.3/2006, 73.4/2010, 75.2/2011).

(7) Euroopa elukvaliteediuuring (European Quality of Life Survey (EQLS) 2003, 2007), Eurobaromeeter 60.3 (2003/2004). Kõige ülevaatlikumaid andmeid tasustamata tööle pühendatud aja kohta organisatsioonide raames, mitteametliku abina teistes kodumajapidamistes või osalemine organisatsioonide, rühmade või kogukondade koosolekutel – arvestades seejuures ka hooajalisi erinevusi aasta lõikes – kogutakse ajakasutuse uuringus (Time Use Survey).

(8) Loetletud hinnangud pärinevad GHK aruandest Volunteering in the European Union, GHK, 2010.

(9) Hinnang 100 miljoni vabatahtliku kohta on esitatud dokumendis „Vabatahtliku tegevuse osatähtsus majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse toetamisel”, Euroopa Parlament, regionaalarengukomisjon (2008) (2007/2149 (INI) dokument A6- 0070/2008.

(10) Tulemused põhinevad mittetulundusorganisatsioonide uuringutel. Need hõlmasid mittetulunduslikus sektoris vabatahtlikule tööle pühendatud tundide koguarvu arvutamist (mis teisendati täiskohaga töö ekvivalentideks), et tulemusi oleks võimalik võrrelda töötavate inimeste arvuga vastavas riigis. Vabatahtliku töö väärtus saadi seejärel selliselt, et korrutati nende töökohtade ekvivalentide arv mittetulunduslikus sektoris keskmiselt teenitava töötasuga. See meetod võib anda vabatahtliku töö ulatuseks ja väärtuseks väiksema tulemuse kui ILO käsiraamatus kirjeldatud meetod, kuna organisatsioonid ei kogu üldiselt andmeid vabatahtliku töö tundide kohta ning neil on kalduvus mitte arvestada vabatahtlikku tööd, mida tehakse aeg-ajalt. Lisaks puudutavad saadud tulemused vaid mittetulunduslikku sektorit, samas kui ILO metoodika võimaldab hinnata kogu ametlikku vabatahtlikku tööd kõigis institutsioonilistes sektorites. Käesolevas punktis viidatud tulemused pärinevad väljaandest Salamon, L. M, Sokolowski, S. W, Haddock, M. A, Tice, H. S, The State of Global Civil Society and Volunteering. Latest findings from the implementation of the UN Nonprofit Handbook, Center for Civil Society Studies – Johns Hopkins University, 2013.

(11) Portugali statistikaamet on juba läbi viinud ILO käsiraamatuga kooskõlas oleva tööhõiveuuringu katsemooduli. Valmisolekut samalaadsete uuringute käivitamiseks on väljendanud ka Iirimaa ja Hispaania statistikaametid.

(12) Nałęcz, S., Goś-Wójcicka, K., (eds.) Organisatsioonide kaudu toimuv vabatahtlik töö ja väljaspool kodumajapidamist toimuva vabatahtliku töö muud vormid, 2011. Poola keskstatistikaamet, Varssavi, 2012.

(13) Vastavalt tööjõustatistikute rahvusvahelisel konverentsil 11. oktoobril 2013 vastu võetud resolutsioonile hõlmab töö statistiline määratlus vabatahtlikku tööd. Sellest tulenevalt tehakse ettepanek võtta see korrapärase statistilise vaatluse alla.

(14) Näiteks EYV 2011 Alliance, European Volunteer Centre (CEV), Johns Hopkins Center for Civil Society Studies (CCSS) ja Associazione Promozione e Solidarietą (SPES).

(15) Handbook on non-profit institutions in the System of National Accounts, United Nations Statistics Division, New York, 2003.

(16) Käsiraamat on ametlikult tõlgitud prantsuse, hispaania, itaalia ja montenegro keelde ning käsiraamatut on võimalik alla laadida veebilehtedel http://www.ilo.org ja http://www.evmp.eu.

(17) Vabatahtliku töö hindamise käsiraamatus esitatud sätete lühendatud ja muudetud versioon (lk 10). ISCO – ametialade rahvusvaheline klassifikaator, NACE – Euroopa Liidu majanduse tegevusalade statistiline klassifikaator, ICNPO – mittetulundusorganisatsioonide rahvusvaheline klassifikaator.

(18) Nałęcz, S., Sharing the Experience of Volunteer Work Measurement. Lessons from pioneer implementation of the ILO methodology by the Central Statistical Office of Poland, http://evmp.eu/wp-content/uploads/Lessons-Podgorica-GUSISP.pdf.

(19) Cappadozzi, T., Sharing the Italian experience on the project of measurement of unpaid volunteer work. http://evmp.eu/wp-content/uploads/Cappadozzi_Presentation_EVMP-Conference_Madrid_3.28.2012.pdf.

(20) Lihtsustatud klassifikaatoreid kasutati kõigis kolmes riigis, kes on seni ILO käsiraamatu alusel vabatahtlikku tööd hinnanud.