SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

•Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 575/2013, mida tuntakse kapitalinõuete määrusena (edaspidi „kapitalinõuete määrus“), kehtestatakse koos direktiiviga 2013/36/EL, mida tuntakse kapitalinõuete direktiivina, (edaspidi „kapitalinõuete direktiiv“) liidus tegutsevate krediidiasutuste usaldatavusnõudeid käsitlev õigusraamistik. Kapitalinõuete määrus ja kapitalinõuete direktiiv võeti vastu pärast 2008.–2009. aasta finantskriisi, et suurendada ELi finantssektoris tegutsevate krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastupanuvõimet, tuginedes suures osas ülemaailmsetele standarditele, milles on kokku lepitud ELi rahvusvaheliste partneritega, eelkõige Baseli pangajärelevalve komiteega. Kapitalinõuete määrust on hiljem mitmel korral muudetud, et kõrvaldada järelejäänud puudused usaldatavusnõuete õigusraamistikus ja rakendada mõned ülemaailmse finantsteenuste reformi seni rakendamata elemendid, mis on olulised krediidiasutuste ja investeerimisühingute vastupanuvõime tagamiseks. Ühe muudatuste kogumiga, mis sisaldub määruses (EL) 2017/2401, on rakendatud Baseli pangajärelevalve komitee poolt 2014. aasta detsembris vastu võetud läbivaadatud väärtpaberistamise raamistik (edaspidi „läbivaadatud Baseli raamistik“). Läbivaadatud Baseli raamistik on loodud selleks, et vähendada sel ajal kehtinud regulatiivsete kapitalinõuete keerukust, kajastada paremini väärtpaberistamise positsioonide riske ning võimaldada krediidiasutustel ja investeerimisühingutel määrata kapitalinõuded kindlaks oma arvutuste ning krediidiasutustele ja investeerimisühingutele kättesaadava teabe alusel, vähendades seeläbi sõltuvust välisreitingutest.

Selleks et veelgi edendada usaldusväärsetel tavadel põhineva kvaliteetse ELi väärtpaberistamise turu arengut, lisati määrusesse (EL) 2017/2401 ka muudatused, mille eesmärk on näha lihtsate, läbipaistvate ja standarditud väärtpaberistamiste (edaspidi „standardväärtpaberistamiste“) jaoks ette riskitundlikum regulatiivne käsitlus kooskõlas Baseli pangajärelevalve komitee poolt 2016. aasta juulis avaldatud standarditega „lihtsate, läbipaistvate ja võrreldavate“ väärtpaberistamiste alternatiivse kapitalikäsitluse kohta. Standardväärtpaberistamiste kõlblikkuskriteeriumid on sätestatud määruses (EL) 2017/2402, milles on sätestatud ka ühised nõuded riski säilitamise, hoolsuskohustuse ja avalikustamise kohta kõigis finantsteenuste sektorites.

COVID-19 pandeemia põhjustatud rängal majandusšokil ja erakorralistel viiruse tõkestamise meetmetel on olnud majandusele kaugeleulatuv mõju. Kui ettevõtete probleemid on seotud tarneahelate katkemise, ajutiste sulgemiste ja vähenenud nõudlusega, seisavad kodumajapidamised silmitsi töötuse ja sissetulekute langusega. Liidu ja liikmesriikide tasandi avaliku sektori asutused on võtnud otsustavaid meetmeid kodumajapidamiste ja maksevõimeliste ettevõtjate toetamiseks, et seista vastu sellele majandustegevuse järsule, kuid ajutisele aeglustumisele ja sellest tulenevale likviidsuspuudujäägile. Tänu 2008. aasta finantskriisi järel tehtud reformidele on krediidiasutused ja investeerimisühingud praegu hästi kapitaliseeritud ja palju vastupidavamad kui 2008. aastal. See võimaldab neil etendada võtmerolli COVID-19 pandeemiast tuleneva majandusšoki ohjeldamisel. Sellest hoolimata mõjutab majandustegevuse taastumise kiirusega seotud ebakindlus paratamatult pangandussektorit, sealhulgas viivislaenude mahu eeldatavat suurenemist, mis on tingitud COVID-19 pandeemia kriisi põhjustatud sügavast majanduslangusest.

Väärtpaberistamine võib mängida olulist rolli krediidiasutuste ja investeerimisühingute suutlikkuse suurendamisel, et toetada majanduse elavdamist, pakkudes neile tõhusat rahastamise ja riskide hajutamise vahendit. Seetõttu on COVID-19 pandeemia järgse majanduse elavdamise kontekstis oluline seda rolli tugevdada ja aidata krediidiasutustel ja investeerimisühingutel suunata piisavalt kapitali reaalmajandusse. Tuginedes peamiselt EBA hiljutisele tööle, on seda tulemust võimalik saavutada kolme sihipärase muudatusega, mille eesmärk on suurendada ELi väärtpaberistamise raamistiku üldist riskitundlikkust, mis muudaks väärtpaberistamise vahendi kasutamise krediidiasutuste ja investeerimisühingute jaoks majanduslikult elujõulisemaks, järgides usaldatavusraamistikku, mis on piisav ELi finantsstabiilsuse kaitsmiseks.

Esiteks on vaja ette näha bilansilise standardväärtpaberistamise riskitundlikum käsitlus kooskõlas EBA soovitusega, mis on esitatud aruandes sünteetilise väärtpaberistamise standardväärtpaberistamise raamistiku kohta. Tuginedes ELi bilansilise sünteetilise väärtpaberistamise turu arengute ja suundumuste põhjalikule analüüsile, sealhulgas andmetele sünteetiliste tehingute varasemate makseviivituste ja kahju kohta, soovitatakse aruandes luua bilansilise standardväärtpaberistamise jaoks sektoriülene ELi raamistik, mis piirdub bilansilise sünteetilise väärtpaberistamisega ja põhineb ühistel kõlblikkuskriteeriumidel. Samuti soovitatakse selles bilansiliste standardväärtpaberistamiste riskipositsioonide puhul sihipärast diferentseeritud usaldatavusnõuete käsitlust, võttes ennekõike arvesse vähendatud esindamisest ja mudelist tulenevaid riske võrreldes bilansiliste sünteetiliste väärtpaberistamise positsioonidega, mis ei ole standardväärtpaberistamised.

Usaldatavusnõuete käsitluse ühtlustamine on ka laialdaselt tunnustatud kui vajalik samm, et julgustada krediidiasutusi ja investeerimisühinguid kandma kulusid, mis on seotud standardväärtpaberistamise kriteeriumide täitmisega väärtpaberistamise tehingute struktureerimisel.

Teiseks on vaja kõrvaldada kehtivad regulatiivsed piirangud viivisnõuete väärtpaberistamisele, mis on sätestatud kehtivas raamistikus. Nagu on rõhutatud EBA arvamuses 2019/13 viivisnõuete väärtpaberistamise regulatiivse käsitluse kohta, ei hõlma praegune raamistik viivisnõuete väärtpaberistamise erijooni, mis toob selle riskipositsioonide kategooria jaoks kaasa ülemäärased kapitalinõuded, eelkõige väärtpaberistamise sisereitingute meetodi ja väärtpaberistamise standardmeetodi alusel. Raamistiku ülemäärane konservatiivsus tuleneb asjaolust, et selle kavandamisel on võetud arvesse üksnes nõuetekohaselt teenindatavate laenudega seotud konkreetseid riskitegureid. Seepärast tehakse ettepanek muuta viivisnõuete väärtpaberistamise käsitlust, nähes ette lihtsa ja piisavalt konservatiivse lähenemisviisi, mis põhineb traditsiooniliste viivisnõuete väärtpaberistamiste kõrgema nõudeõiguse järguga väärtpaberistamise seeria suhtes kohaldataval kindlal 100 % riskikaalul ja 100 % alammäära kohaldamisel nii traditsioonilise kui ka bilansilise sünteetilise viivisnõude väärtpaberistamise mis tahes muude seeriate riskikaalude suhtes, mille suhtes kohaldatakse jätkuvalt riskiga kaalutud riskipositsioonide arvutamise üldraamistikku. Kavandatud käsitlus on kooskõlas Baseli pangajärelevalve komitee poolt praegu lõplikult vormistatava lähenemisviisi peamiste elementidega.

Kolmandaks tehakse ettepanek muuta artikli 249 lõiget 3, millega kehtestatakse täiendav kõlblikkuskriteerium kaudse krediidiriski kaitse kajastamiseks nendele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele, kes kohaldavad väärtpaberistamise riskipositsioonide kapitalinõuete arvutamiseks standardmeetodit. Täpsemalt kehtestatakse sellega miinimumnõue peaaegu igat liiki kaudse krediidiriski kaitse andjatele, sealhulgas keskvalitsustele. See säte näib olevat vastuolus kapitalinõuete määruses sätestatud üldiste krediidiriski maandamise eeskirjadega, kõnealuse määruse eesmärkidega, aga ka uute rahvusvaheliste standarditega, mis on kehtestatud läbivaadatud Basel III raamistikuga, millega kehtestatakse väärtpaberistamise riskipositsioonide puhul minimaalse krediidireitingu nõue ainult piiratud arvule kaitse andjatele. Selle muudatusettepanekuga tõhustatakse riiklikke tagatisskeeme, millega toetatakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute strateegiaid viivisnõuete väärtpaberistamiseks pärast COVID-19 pandeemiat.

Need kavandatud muudatused koos määruse (EL) 2017/2402 kavandatud muudatustega võimaldavad krediidiasutustel ja investeerimisühingutel säilitada lähikuudel majandusele antavate laenude suure mahu ning annavad seega olulise panuse COVID-19 kriisi šoki mõju leevendamisse.

Nii tugevdavad muudatused võrreldes praeguse õigusraamistikuga väärtpaberistamise rolli krediidiasutustele ja investeerimisühingutele kättesaadava vahendina oma laenuandmisvõime säilitamiseks ja võib-olla isegi suurendamiseks kahel viisil:

·hõlbustades selle meetodi kasutamist sellistest viivisnõuetest vabanemiseks, mis kriisi järel eeldatavasti kasvavad. Nii saavad krediidiasutused ja investeerimisühingud paremini hajutada riski teistele finantssektori üksustele ja lõppkokkuvõttes vähendada regulatiivseid kapitalipiiranguid, mis tulenevad viivisnõuete suurest mahust, säilitades samal ajal kõrged usaldatavusstandardid; ning

·rakendades bilansilise standardväärtpaberistamise puhul väärtpaberistamise tehingu algatanud krediidiasutuse või investeerimisühingu hoitava kõrgema nõudeõiguse järguga väärtpaberistamise seeria riskitundlikumat käsitlust. Nagu paljud sidusrühmad on märkinud, ei oleks standardväärtpaberistamise kõlblikkuskriteeriumide väljatöötamine iseenesest piisav, et saavutada eesmärk muuta nende kriteeriumide täitmine majanduslikult elujõuliseks, kui uute kriteeriumide kehtestamisega ei kaasne riskitundlikumat usaldatavusnõuete käsitlust kapitalinõuete valdkonnas, mis kajastaks paremini nende eriomadusi.

Viivisnõuete väärtpaberistamise ja kõrgema nõudeõiguse järguga bilansilise standardväärtpaberistamise seeria riskitundlikum käsitlus on sätestatud käesolevas ettepanekus, samas kui viimati nimetatud liiki väärtpaberistamise kõlblikkuskriteeriumid koos muude sektoriüleste sätetega sisalduvad määruses (EL) 2017/2402.

•Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega