ET    ET  EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON 
Brüssel 24.6.2004 
KOM(2004) 425 lõplik 
  
KOMISJONI TEATIS 
NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE 
Avaliku sektori rahandus Euroopa majandus- ja rahaliidus – 2004 
     
{SEK(2004) 761}  
 
ET 2   ET KOMISJONI TEATIS 
NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE 
Avaliku sektori rahandus Euroopa majandus- ja rahaliidus – 2004 
Suuremad erinevused eelarvepositsioonid es ja keerulised üldised arengud 
2003.a. suurenesid jätkuvalt te gelikud puudujäägid kogu EL-is, mis kajastab pikaajalist kasvu 
aeglustumist ja automaatsete stabiliseerijat e mõju. Euroalal tõusis puudujääk 2002.a. 2,3%-lt 
SKP-st 2003.a. 2,7%-le SKP-st. Kui võtta arvesse kõiki 25 maad, kes on EL-i liikmed 2004.a. 1.maist, on puudujääk tõusnud 2,1%-lt 2,7%-le SK P-st. Tsükliliselt tasandatud arengud on 
võtnud soodsama suuna, paranedes 2002.a. 2,4%-lt SKP-st 2003.a. 2,1%-le. Mitmetes riikides 
kajastab see siiski suuri ühekordseid meetmeid. 
Kaheksal liikmesriigil olid 2003.a. eelarve ül ejäägid ja 11-l puudujäägid, mis moodustasid 
rohkem kui 3% SKP-st. Seega iseloomustab 25 liikmesriigini laienenud EL-I eelarvealastes tulemustes suured riikidevahelised erine vused. Saksamaa ja Prantsusmaa puudujäägid on, 
arvestades mõlema riigi ja nende puudujääkid e suuruseid, kõige olulisemad, avaldades 
euroala kogutulemusele tugevat mõju. Ka It aalia olukord, kus puudujää k jäi allapoole 3% 
ainult tänu suurte ühekordsete meetmete mõjule, on murettekitav, väljendudes kõrges 
valitsussektori võlakoormuse tasemes s uhtena sisemajanduse koguprodukti. Väljaspool 
euroala on tegelik tasakaal ha lvenenud mitmes riigis, nende hulgas Ühendkuningriik ja Poola. 
Kontrastina neile arengutele saab euroalal tä heldada Hispaania, Belgia, Iirimaa, Soome ja 
Luksemburgi ning EL-25 riikidest veel Rootsi, T aani ja Eesti eelarve ülejääke, mida suudeti 
hoida ka kasvu aeglustumise ajal, ning mis tõendab nende riikide eelarvepositsioonide 
kindlust. Suurte riikide eelarve- ja ma janduskasvu arengute peegeldusena tõusis 
valitsemissektori võla ja SK P suhtarv 2003.a. 70,4%-ni euroal al ning 63,1%-ni EL-25s. Ka 
siin on olukorrad küllaltki erinevad: Itaalial, Kr eekal ja Belgial on valitsusvõla ja SKP suhtarv 
üle 100% ning 14-l maal on võl atase kindlalt alla 60%. 
Mõnedes riikides ei saavutata lähemas tulevikus head avaliku sektori rahandust 
Vaatamata paranevatele kasvuväljavaadetele ei ole eelarvete olukorra perspektiiv aastateks 
2004-2005 väga paljulubav. Nii tegelikud kui ts ükliliselt tasandatud eelarvetasakaalud 
euroalal jäävad komisjoni 2004.a kevade pro gnooside kohaselt üldjoontes muutumatuteks 
aastal 2004 ning sama poliitika  jätkus ka 2005.a. EL-25 tasa ndil eeldatakse marginaalset 
tegeliku tasakaalu paranemist 2,5%-ni SKP-st 2005.a. Avaliku sektori võlakoormuse ja SKP 
suhtarv tõuseb eeldatavalt pisut 2004.a. – eu roalal 70,9%-ni SKP-st ja EL-25s 63,4%-ni – 
ning jääb samale tasemele mõlemal alal 2005.a . Riikide tasandil jäävad komisjoni prognoosi 
kohaselt 2004.a. puudujäägid kõrgemaks kui 3% SK P-st nii Prantsusmaal kui Saksamaal. 
Need kaks liikmesriiki on võtnud kohustuse viia puudujääk aastaks 2005 alla 3%. Samuti tulevad puudujäägid oodatavalt 3%-st kõrgemad Kreekas ja Madalmaades, ning, kui 
ühekordsete meetmete mõju lõppe mist õigesti ei kompenseerita,  ka Portugalis ja Itaalias. 
Enamike uute liikmesriikide puhul oodataks e järgmise kahe aasta jooksul 
eelarvepositsioonide paranemist. 
 
ET 3   ET Stabiilsus- ja konvergentsiprogrammide viimased ajakohastused näitavad, et mitmes riigis ei 
saavutata 2007. aastaks tsüklilis elt tasandatud tasakaalulähed asi positsioone (-0,7% SKP-st 
euroalal). Eriti Saksamaa, Prantsusmaa, Portuga l ja Ühendkuningriik on sel ajal veel kaugel 
tasakaalus eelarvest. See tähendab, et eb asoodsate majandustingimuste korral pole neil 
piisavat kindlusvaru, et vältida kontrollväär tuse 3% SKP-st ületamist. Lisaks sellele 
põhinevad mõne euroala liikmesr iigi keskpikaks perioodiks s eatud sihid kasvuootustel, mis 
paistavad liiga optimistlikud. Isegi kui ajakoha stustes oodatavad kasvumäärad realiseeruks, 
tundub seatud eelarvealaste sihtide saavutamine keeruline. Uued liikmesriigid näevad oma 
konvergentsiprogrammides ette oma riikid e rahanduse ambitsioonikat kindlustamist. 
Arvestades seda, et programmide rakendamine  on seni mitmetel j uhtudel olnud ebaedukas - 
mis on viinud tasakaalulähedase eelarve eesmärgi saavutamise korduva edasilükkumiseni - on selge, et rahuloluks pole põhjust. Liik mesriikidele on väga tähtis saavutada 
eelarvepositsioonid, mis tagaksid automaatsete stab iliseerijate vaba toim imise ja vähendaksid 
rahvastiku vähenemise kontekstis jätkusuutma tu avaliku sektori rahanduse ohtu – kui 
korrektsioonide pakett on sobiv – aitaksid k aasa Lissaboni kõrgete kasvu- ja tööhõivemäärade 
eesmärkide saavutamisele järgmiste aasta te jooksul. Senine kogemus näitab, et 
majandustingimuste paranemisel tuleb teha ol ulisi jõupingutusi, et  eelarvepositsioonide 
aluseid parandada: 2002. ja 2003. kogetud ras kused asutamislepingu nõuete järgimisel 
peegeldasid asjaolu, et riigid ei teinud t õusuperioodil 1999. ja 2000.a. piisavaid fiskaalseid 
korrektsioone. 
Eelarvedistsipliini täit mise kontrolli elavnemine 
2003. keskpaigaks suurenes ülemäärase puuduj äägiga eelarvepositsi ooniga riikide arv 
kolmeni, mil Portugalile ja Saksamaale lisandus  Prantsusmaa. Vaatamata Prantsusmaa ja 
Saksamaa poolt võetud meetmetele selgus kiiresti, et vastupi diselt Portugalile jäävad 
puudujäägid neis kahes riigis 2003.a . kõrgeks, ning tõenäosus, et need suudetakse tuua 2004. 
a. tähtajaks allapoole 3% SKP- st piiri, oli 2003. s ügisel esitatud eelarv e-eelnõude valguses 
väga väike. Seepärast algatas komisjon ülem äärase eelarvepuudujäägi menetluse, et sundida 
Prantsusmaad ja Saksamaad võtma otsustavam aid meetmeid korrigeer imaks oma puudujääke 
vähemalt 2005. aastaks. 2004. kevadel, peale 2003.a. eelarvete andmete kohta teatise saamist, 
algatas komisjon menetluse Kreeka, Hollandi ja  Ühendkuningriigi suhtes, kes olid näidanud 
rohkem kui 3% SKP-st moodustavaid puudujääke. Samal ajal, teades, et  Portugali puudujääk 
jäi 2003.a. alla 3% SKP-st, tegi komisjon soovitu se tühistada asjassepuut uvad otsused Itaalia 
kui ülemäärase eelarvepuudujäägiga liikmesriigi suhtes. Tuginedes oma prognoosidele märkimisväärse ohu kohta, et riik võib 2004.a . rikkuda 3% SKP-st kontrollväärtust, soovitas 
komisjon anda Itaaliale “varajane hoiatus”. M itme uue liikmesriigi suhtes algatas komisjon 
peale nende ühinemist EL-iga ülemäärase eel arvepuudujäägi menetluse. Neile riikidele 
antakse soovitusi eesmärgiga aidata ne il järgida tõsiseltvõetavat mitmeaastast 
kohanemisplaani. 
Pinged fiskaalraamistiku rake ndamisel viisid ebakindluseni 
Kui Euroopa majandus- ja rahaliidu (e daspidi EMU) eelsel perioodil kohaldati 
asutamislepingus ette nähtud menetlusi sujuvalt, siis peale euro sündi on nende rakendamine 
olnud keerulisem. 2002. veebruaris soovitas komisjon nõukogul võtta vastu Saksamaale ja 
Portugalile suunatud “varajane hoiatus”.  Sel korral ei järginud nõukogu komisjoni 
ettepanekuid nimetatud riikide poolt võetud kohustuste tõttu. Samamoodi, kuid menetluste 
hilisemas staadiumis, ei toetanud nõukogu 2003. novembris komisjoni soovitusi Prantsusmaa 
 
ET 4   ET ja Saksamaa kohta, mis pikendanuks ülem äärase puudujäägi korrigeer imise tähtaega ja 
pakkusid menetluste jätkamist. 
Pinged, mis on asutamislepingu ning Stabiilsuse ja kasvu pakti menetl uste kohaldamisel ja 
pakti erineval tõlgendamise l ühenduse institutsioonide vahel esile kerkinud, on tekitanud 
ebakindlust küsimuses, kuidas eelarvedistsipliini täitmise kontrollimist läbi viia. Nimetatud 
pinged viitavad ka sellele, et raamistiku tõhusus e ning usaldusväärsuse tõ stmiseks tuleks selle 
teatud elemendid veelkord läbi kaaluda. 
Vastuseks fiskaalraamistiku rakendamisel ilmnenud raskustele, avalikustas komisjon 
strateegia, mille eesmärgiks on asutamislepi ngu ning Stabiilsuse ja kasvu pakti sätete 
tõlgendamise õigusliku selguse saavutamine, jä tkuv eelarvedistsipliini täitmise kontrollimise, 
ning arutelu selle üle, milliseid samme on vaja astuda, et tugevdada majandusalast valitsemistava. Vastavalt sellele palus komisjon 2004. jaanuari lõpus Euroopa Kohtul tühistada nõukogu asjaomased ja novembri 2003.a kohtumisel vastuvõetud otsused ja 
lõppjäreldused. Kohus on otsustanud käsitled a juhtumit kiirendatud menetluse korras. 
Samal ajal on komisjon kooskõlas oma strateeg iaga jätkanud eelarvedistsipliini täitmise 
kontrollimist vastavalt lepingu ning  Stabiilsuse ja kasvu pakti sätetele. Seejuures anti hinnang 
ka stabiilsus- ja konvergentsiprogrammide 2 003.a. ajakohastustele ja valmistati ette 
nõukogule saadetud arvamuse eelnõu. Komisjon ajakohast as ka majanduspoliitika 
üldsuuniseid, sealhulgas uued riigispetsiifili sed soovitused seitsme maa jaoks. Komisjon 
jätkas ka menetlusi riikide suhtes, kes ei  ajanud mõistlikku eelarvepoliitikat, ning tegi 
jätkuvalt jõupingutusi järelevalv e kvaliteedi parandamiseks. Sa mal ajal hakkas komisjon 
koguma ideid, kuidas uuendada fiskaalraamis tikku, et võtta käsile puudused, mis on ilmnenud 
EMU esimeste aastate jooksul. 
EL-i eelarvedistsipliini täitmise  kontrolli paranenud analüüs  
Raport “Avaliku sektori rahandus EMU-s – 2004” toob esile neli val dkonda, kus eelarvealaste 
arengute analüüsimisel on tehtud edusamme . Need on 1) ühekordsete meetmete osa 
eelarvepositsioonide hindamises, 2) tsüklilise lt tasandatud eelarvetasakaalude kasutamine 
riikide tehtud pingutuste hindamisel, 3) avalik u sektori rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkuse 
hindamine, ja 4) tingimuslike kohustuste järelevalve. 
Mitmepoolse järelevalve keskendumine strukturaalsematele teguritele nõuab 
eelarvepositsioonide ajutiste muutuste selget identifitseerimist, eriti kui need tulenevad 
eelarvealaste meetmete rakendamisest ainult ajutise mõjuga, või majandustsüklist. 
1) Ajutiste eelarvemuutuste põhjuste seas an navad valitsuste võetud ühekordsed meetmed 
põhjust eriliseks tähelepanuks, kuna need on saam as järjest sagedasemaks ja ulatuslikumaks 
kasutatavaks vahendiks EL-i m aades. Seetõttu on järelevalve protsessis oluline niisuguste 
meetmetega ja nende põhjustega arvestada. See nõuab eelarvealaste meetmete suuremat 
läbipaistvust ja liikmesriikide selgemat arua ndlust nende kohta, sealhulgas stabiilsus- ja 
konvergentsiprogrammide raames. 
2) EL-is kasutatakse ühist metodoloogiat, mille abil arvutatakse välja tsükliliselt tasandatud 
eelarvetasakaalud (TTT-d), et er istada majandustsüklist tulene vaid eelarvemuutusi nendest, 
mis ei tulene majandustsüklist, vaid kajastavad  poliitikasuunajate otsuste tulemusel tarvitusele 
võetud meetmeid. TTT-d on osutunud väga ka sulikuks instrumendiks liikmesriikide 
eelarvepoliitikate hindamisel. Siiski ei pruugi see näitaja kajastada riikide omal soovil ette 
 
ET 5   ET võetud pingutusi fiskaalseteks m uudatusteks täiesti korrektselt. Tulemusi võivad mõjutada ka 
ootamatud muutused potentsiaalses väljundis . Pakutav lahendus on TTT näitajate lihtne 
korrektsioon, mis jätab välja muutuse komponendi,  mis on omistatav oota matutele muutustele 
potentsiaalses väljundis. 
3) 2004.a. sisaldab EL-i eelarvedi stsipliini täitmise kontroll kol mandat aastat järjest avaliku 
sektori rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkus e hinnangut ajakohastatavate stabiilsus- ja 
konvergentsiprogrammide alusel. Sel aastal on  pööratud rohkem tähelepanu kvalitatiivsele 
analüüsile, mis aitab saadud tulemusi tõlgen dada. See on hindamise informatsioonilisele 
väärtusele oluliselt juurde andnud. Kokkuvõtlikult nä itab analüüs, et üheksas riigis on siiani 
olemas ohud pikaajalisele jätkusuutlikkuse are ngule. Viies liikmesriigis (Belgia, Kreeka, 
Itaalia, Saksamaa ja Prantsusmaa) on tõsisemad raskused, ning teised riigid on silmitsi mõnede ohtudega, mis tulenevad kas eelarvelist est arengutest keskpikal perioodil (Holland ja 
Ühendkuningriik), või ebakindlusest pikaajaliste  pensionikulutuste kavandamisel (Hispaania 
ja Portugal). Kuus m aad (Iirimaa, Taani, Soome, Austria, Luksemburg ja Rootsi) tunduvad 
praeguse poliitika põhjal olevat suhteliselt heal po sitsioonil, et ühiskonna vananemise 
kuludega toime tulla. 
4) Et avaliku sektori rahanduse jätkusuutlikkusest  täielikku pilti saada, tuleb arvesse võtta ka 
teisi kohustusi peale nende, mis on kirjas Maastrichti koguvõla de finitsioonis. Selliste hulka 
kuuluvad näiteks niinimetatud “tingimusli kud passivad”, ehk valitsuse kohustused, mis 
realiseeruvad ainult teatud s ündmuste toimumise korral. Selle küsimuse tähtsus EL-i 
eelarvedistsipliini täitmise kontrollis on viimas tel aastatel, ja eriti peale laienemist, 
suurenenud. Nimelt on tingimuslike passivate hul k suhteliselt suur uutes liikmesriikides. 
Teades erinevaid olukordi ja suundumusi EL-is, oleks tingimus like passivate senisest enam 
väljatoomine ja jälgimine kasulik samm ed asi eelarvedistsipl iini täitmise kontrolli 
tugevdamisel EL-is. 
Eelarvedistsipliin ja suurem kasvupotentsi aal on omavahel kooskõ las olevad eesmärgid 
EL-i eelarvealaste reeglite eesmärk on edendada ke skpika ja pika perioo di eelarvedistsipliini, 
et kindlustada häid eelarvepos itsioone. Ometi on EL-i fiskaalr aamistikku kritiseeritud selle 
eest, et see keskendub liialt eelarv elistele aspektidele, ja ei ole seega majanduskasvu sõbralik. 
Seda arvestades vaatleb raport “Avaliku sektori rahandus EMU-s – 2004”, kuidas 
fiskaaldistsipliin ja avaliku sektori raha nduse kvaliteet aitavad kaasa majanduskasvule. 
Fiskaaldistsipliini kasulikkus 
Eelmisel aastal toimunud EL-i fi skaaljärelevalve r aamistiku rakendamise teemale pühendatud 
pingelise arutelu käigus rõhutasid paljud kriitik ud, et see keskendub liialt fiskaaldistsipliinile, 
ja et see on mõjunud kahjulikult majanduskasvule.  Sellel kriitikal pole siiski faktilist alust. 
Ilma reeglitele põhineva raamistiku toel viimase kümne aasta jooksul saavutatud 
edusammudeta fiskaaldistsipliini osas, oleksi d Euroopa majanduse kasvunäitajad tõenäoliselt 
veel enam pettumustvalmistavad. Raport “Avaliku sektori rahandus EMU-s – 2004” näitab, et 
fiskaaldistsipliin ja hea avaliku sektori rahandus ei toimi kasvu arvel, vaid pigem aitab kaasa 
potentsiaalset kasvu edendava makromajandus liku keskkonna saavutamis ele. Pikaajaliste 
eelarvepuudujääkide ärahoidmisega väldib fiskaalraamistik nega tiivset mõju, mida sellised 
puudujäägid avaldavad tuleva stele sissetulekutele.  
Toimimismehhanism on üsna lihtne ja selge. Kui eelarve on jätkuvalt puudujäägiga, järgneb 
sellele riiklik sääst. See omakorda väljendub erasektori investeeri ngute vähenemises või 
 
ET 6   ET jooksevkonto halvenemises või mõlemas. Erasek tori investeeringute vä ljatõrjumise ulatus 
sõltub sellest, kuivõrd intressitundlik on riiklik  sääst ning kuivõrd ra hvusvaheliselt mobiilne 
on kapital. Samal ajal sõltub valitsuse i nvesteeringute käitumine peamiselt kogukulutuste 
paigutamisest ning sellest, kui palju fina ntseeritakse puudujäägi abil jooksvaid või 
kapitalikulusid. Tegelikult ei ole niisiis oluline,  kas fiskaaldistsipliini  nõrgenemine põhjustab 
keskpika perioodi jooksul madalamaid tulevasi sissetulekuid, vaid kui suures ulatuses, ja 
milliseid kanaleid pidi see toimub. 
Peamiselt vähendavad pikaajalised eelarvepuu dujäägid kapitali akum ulatsiooni ja tulu 
väljavaateid, ja põhiliselt tuleneb see mõju kõrgematest intressimääradest. Raport “Avaliku sektori rahandus EMU-s – 2004” näitab, kooskõlas empiirilise tõendusmate rjaliga, et SKP-st 
ühe protsendi moodustav täiendav eelarvepuuduj ääk on euroala riikides keskmiselt seotud 
pika- ja lühiajaliste valitsu svõlakirjade vahelise intressi  spreedi tõusuga 15-20 baaspunkti 
võrra. Kuigi see on väike suurenem ine, on sel tõenäoliselt negati ivne mõju investeeringutele, 
mida mõjutavad teiste tegurite hulga s ka pikaajalised intressimäärad. 
Lisaks sellele pakub analüüs, et kõrgete  jooksevkonto puudujääkidega riikides võivad 
eelarvete pikaajalised suured erinevused  tasakaaluseisundist olla liiga aeglase 
väliskaubandusbilansi parandamise põhjuseks. See mure on eriliselt tähtis  uute liikmesriikide 
jaoks, kellest enamik on esitanud viimastel aas tatel suhteliselt suur i eelarvepuudujääke, nagu 
ka väliskaubandusbilansi tasakaal ustamatust. Kuigi viimast võib seletada arenenud riikidele 
järeleliikumise etapiga, on eel arvepuudujääkide kontrolli all hoi dmine hädavajalik, et hoida 
valuutasid VKM-II raames stabiilsetena, mi s on vajalik samm EMU-ga liitumise suunas. 
EL-i fiskaalraamistiku teemalises arutelus on vähe analüüsitud kvantitatiivset mõju, mida 
raamistiku olemasolu on EL-i r iikide eelarvetasakaaludele av aldanud. Euroopa Komisjoni 
QUEST II mudeldused on näidanud, et EL-i fiskaalraamistiku puudumisel oleksid euroala 
esmased eelarvepuudujäägid perioodil 1994-2003 olnud peaaegu 0,9 SKP punkti võrra 
kõrgemad aastas. See annab alust arvata, et EL-i fiskaalraamistik on aidanud vältida suure 
valitsusvõla kuhjumist euroalal, mis oleks 2003.a. olnud 8 SKP protsendipunkti kõrgem kui 
praegu. Veelgi enam, simulatsioonid demonstr eerisid, et euroal a riikide suuremad 
puudujäägid oleksid alguses suurendanud tulu sid kõige enam poole SKP protsendipunkti 
võrra, kuid see väike mõju oleks kiiresti ka dunud. Kui aga võtta arvesse ka võlakoormuse 
mõju riskipreemiale, näitavad tulemused, et lü hiajaline kasu fiskaaldi stsipliini puudumisest 
oleks olnud veelgi väiksem, ning keskpikal perioodil oleks see ol nud juba negatiivne. 
Analüüs näitab üldiselt, et EL-i fiskaalraamis tiku alusel tarvitusele võetud eelarvealased 
kohandamised 1990ndatel aastatel tõid kaasa lühi keses perspektiivis majanduskasvu mahu ja 
kestvusega languse, kuid panid aluse paremate le kasvuväljavaadetele tulevikuks. Raamistiku 
puudumisel oleksid kõrgemad puudujäägid tõ rjunud välja erainvesteeringuid ning 
vähendanud kasvupotentsiaali võrreldes  praeguste näitajatega veelgi. 
Avaliku sektori rahanduse  kvaliteedi parandamine 
Vaadates Lissaboni strateegias avaliku sektori raha nduse kvaliteedile omistatud suurt tähtsust, 
mida kajastavad nii majanduspoliitika üldsuu nised kui teised programmid nagu tööhõive 
põhisuunad ja avatud koordinatsiooni meetod, pü üab raport “Avaliku sektori rahandus EMU-s 
– 2004” selgitada avaliku sektori rahanduse kvaliteedi rolli EL-i majanduspoliitilise koordinatsiooni raamistikus ni ng uurida avaliku sektori ra handuse kvaliteedi parandamise 
praktilisi võimalusi. 
 
ET 7   ET Üldiselt aktsepteeritud kvaliteedi definitsio oni ei ole. Raport ka sutab siin üldist 
kontseptsiooni, mille kohaselt avaliku sekt ori rahanduse kvaliteet hõlmab ressursside 
paigutamist ja nende ressursside tulemusli kku ja tõhusat kasutamist identifitseeritud 
strateegiliste prioritee tide kontekstis. Stra teegiliste prioriteetiden a toob näiteks Lissaboni 
strateegia välja jätkusuutliku kasvu, tä istööhõive, sotsiaalse ühtekuuluvuse ja 
konkurentsivõime. Kõikehõlmav arutelu avali ku sektori rahanduse kvaliteedi üle, mis 
arvestaks kõiki neid eesmärke, on laiem kui se lle raporti teema. Olles lähtepunktiks edasisele 
ja täielikumale analüüsile, keskendub see peam iselt fiskaalpoliitika ja pikaajalise kasvu 
vahelisele seosele. Samal ajal on arusaadav, et  analüüs katab vaid osa teemast. Vastavalt 
sellele alustab raport viimase aja kulude ja tulude koosseisu ning pi kaajalise kasvu seoseid 
käsitleva kirjanduse läbivaatamisega. Olemasol evate uurimuste tulemused kinnitavad, et on 
väga tähtis võtta arvesse n ii avaliku sektori kulutuste hi nda (nt kõrgemad maksud) kui 
kasulikkust (nt poliitikaeesmärkide saavutamine) . Peamised raskused, millega empiirilised 
uurimused on kokku puutunud, on seotud “tootlike” ja “mittetootlike” kulutuste vahel 
vahettegemisega. Kuigi teatud määral on olemas  ühine arusaamine, et mõned avaliku sektori 
kulutuste kategooriad võib julgel t arvata “tootlike” avaliku sekt ori kulutuste hulka, kuna nad 
on otseselt seotud tootlikkuse tõusuga (nagu tea dus ja arendus, haridu s ning investeeringud 
infrastruktuuri), ei ole teaduslike uurijate vahel üksmeelt enamike kulutuselementide mõju suhtes pikaajalisele kasvule ja selle mõju ajalise iseloomu suhtes. Seda üksmeele puudumist 
annab edasi ka asjaolu, et EL-is saadaoleva d “tootlike kulutuste” pr ognoosid ulatuvad 5% 
44%-ni kogu avaliku se ktori kulutusest. 
Nende raskuste valguses keskendub EL-i riikid e avaliku sektori kulut uste koosseisu analüüs 
sellele, millised on olnud muutused kulutus te koosseisudes ning millised tegurid on neid 
muutusi põhjustanud. Üldiselt  on viimase kümnendi j ooksul tõusnud sotsiaal- ja 
tervishoiukulutuste osak aal kogukulutustes, ning seejuures neist viimase osakaal SKP-st on 
langenud. See viitab sellele, et kulutuste koosseisu muutumise peamised põhjustajad 
keskpikal ja pikal pe rioodil on seotud kulude kasvusuuna liste survetega, nagu need, mis 
tulenevad rahvastiku vananemisest, ning et r aamistik, mis peab defineerima strateegilisi 
kulutuste prioriteete, peab selliste pikaajaliste trendidega arvestama. 
Viimastel aastatel on mitmed liikmesriigid juurutanud keskpika perioodi kulutuste 
kontrollimise raamistike ja viinud läbi eela rveprotsessi reforme, mille eesmärgiks on 
saavutada prioriteedid  kõige kasulikumal ja tõhusamal viisil, sidudes avaliku sektori 
kulutused pikaajalisemate tulemustega (tulemus põhine eelarvestamine). Analüüs näitab, et 
tõhusama avaliku sektori kulutuste kontrolliga riikides on fiskaalne konsolideerumine põhinenud peamiselt kulude piiramisel, mitte nii võrd tulude suurendamisel, aidates niimoodi 
kaasa parematele kasvunäitajatele pikas perspektiivis. 
Üldiselt viitab see analüüs, et ressursside pa igutusel ning kindlak smääratud prioriteetide 
saavutamiseks ette võetud tegevuste järelevalv el peaks olema suurem roll fiskaalpoliitika 
läbiviimisel ja analüüsimisel. Seetõttu peaks nii majanduspoliitika üldsuunised kui teised EL-i 
programmid andma tõhusama panuse avaliku sektori rahanduse kvaliteedi parandamisse. 
Edasiminekuks oleks esiteks vaja teabevahetust selle kohta, kuidas on stra teegilisi prioriteete 
paika pandud, arvestades rahvuslikke eelarveid, ning millised on olnud kogemused nende rakendamisel. Teiseks on vaja parandada info rmatsiooni kättesaadavust – eriti sellise, mis 
puudutab valitsuskulutuste otstarbekat klassi fitseerimist – kuna see on vajalik tingimus 
selleks, et avaliku sektori rahanduse tulemu slikkust kokkulepitud prior iteetide saavutamisel 
sobivalt analüüsida. Kolmandaks aitaks kor ralik keskpika perioodi kulutuste raamistike 
kujundamine ja rakendamine ning maksumuse ja  kasulikkuse analüüsi ning tulemuspõhise 
 
ET 8   ET eelarvestamise edenemine kaasa nii olemas olevate vahendite kontrolli kui paigutuse 
parandamisele. 
Viimaseks, panuse avaliku sektor i rahanduse parandamisse saab anda ka liidu kasvustrateegia, 
millega Euroopa Liidu Ülemkogu on sisse s eadnud juhised suuremate investeeringute 
saavutamiseks materiaalsesse ja inimkapitali EL-i tasandil, et viia lõpule struktuurireform. Kõige suurema tähtsusega finantsiliselt ning majanduslikult elujõuliste projektide 
jätkusuutliku ja piisavalt kiire ettevõtmise ja läbiviimise kindlustamiseks on vaja EL-i 
institutsioonide ja liikmesriikide tõsist osavõttu. 
EL-i majanduspoliitika juhtimise raamistiku tugevdamine 
raskused eelarvedistsipliini ho idmisel ning püsivalt aeglane ka sv tõid 2003.a. teravalt esile 
vajaduse edasise ja otsustavama progressi järele EL-i majandusalase valitsemistava 
raamistikus. Vaatamata eelarvedistsipliini tä itmise kontrolli alal tehtud olulistele 
edusammudele, on avaliku sektori rahanduse kval iteedi parandamiseks ja fiskaaldistsipliini 
kindlustamiseks vaja täiendavaid jõupingutusi.  Eriti väärivad senisest enam tähelepanu 
mitmed probleemid, mis on tekkinud seoses  EL-i majandusliku koordinatsiooni ja 
fiskaaldistsipliini raamistiku rakendamisega, kuna nendega tegelemine võib aidata avaliku 
sektori rahandusel tugevdada majanduskasvu ja tööhõivet. 
Esiteks, EL-i majanduspoliitikate kooskõlastami se aluseks olevad programmid on mõnikord 
osutunud tulemusetuks ja EL-i majanduspoliit ilise koordinatsiooni raamistikust on aru 
saadud, nagu see keskenduks peaaegu täielikult tasakaalus eelarvete saavutamisele ja 
hoidmisele. Selle põhjuseks või b olla nõrk seos majanduspolii tika ja fiskaal poliitika jaoks 
antud suuniste vahel (nagu seosed majanduspoliitika üldsuuniste ja pakti vahel) ja nende kahe 
programmi erinevad ranguse tasemed. Pr ogrammide vaheline nõrk seos muudab 
fiskaalpoliitika vaatlemise üheaegselt fisk aaldistsipliinina (eelarvetasakaalud) ning 
fiskaalpoliitika mõju jälgimise majanduska svule ja tööhõivele (eelarve koosseis) 
keerulisemaks. Lisaks sellele tundub sageli, et poliitikasuunistel on piiratud mõju rahvuslikele 
eelarvetele või EL-i eelarve prioriteetidele. 
Teiseks on protseduurilistel ja arvulistel juhistel, mille eesmärgiks on kindlustada 
fiskaaldistsipliini kui instrumenti kõrgema kasvu ja stabiilsuse jaoks, ilmnenud puudusi. Raamistikust puuduvad nii stiimulid ettenägelikkusele headel aegadel kui ka preemiad heade eelarvepositsioonidega riikidele. Mõnedel juhtudel pol e raamistik olnud piis avalt range. Selle 
tagajärjel pole mõned riigid vähendanud oma võlakoormust nii kiires ti kui EMU algusajal 
oodati, samal ajal kui mõned teised on läinud ta gasi puudujäägitasemetele, mis ületavad euro 
kasutuselevõtu tingimuseks olnud maksimumtaset.  Stabiilsuse ja kasvu paktiga paika pandud 
range ajakava ja tingimuste rakendamine on osutunud keeruliseks. 
Need arengud näitavad, et nii riikide fisk aalpoliitikate läbiviim ise raamistik, kui ka 
majanduspoliitikate koordineerimise tegevus EL-is on vaja ümber hinnata. EMU makromajandusliku raamistiku tõhusamaks muutmine aitaks kaasa edasiliikumiseks suurema majanduskasvu eesmärgi suunas. Sel eesmärgil tu leb leida sobiv tasakaal majanduspoliitika 
juhtimise raamistiku stabiilse ja ettearvata vana hoidmise ning vajaduste vahel senise 
kogemuse põhjal süsteemi parandada. 
Raport “Avaliku sektori rahandus EMU-s – 2004” tegeleb nende küsimustega erinevates 
osades, olemata seejuures lõplik või ammendav. 
 
ET 9   ET Esiteks , eelpooltoodud majanduslikud argumendid näit avad, et edendades avaliku sektori 
rahanduses distsipliini ja kvalite eti, annab asutamisleping oma arvuliste ja protseduuriliste 
juhistega olulise panuse majanduskasvu, jätte s samal ajal ruumi Lissaboni strateegia 
korralikuks rakendamiseks. 
Teiseks,  nagu komisjon on oma teatises finantsp erspektiivide kohta vä lja pakkunud, võiksid 
majanduspoliitika üldsuunised võtta olulisema rolli majanduspoliitika kooskõlastamiseks, pakkudes liikmesriikidele paremaid fiskaalsuun iseid, toetades sellega  rahvuslike poliitikate 
elluviimist ja eelarvete koostamist. Ühek s võimaluseks oleks ajakohastada riikide 
eelarvepoliitikate kooskõlastamise ajakavad üldi se poliitika koordineerimise tsükliga, näiteks 
kahe kuuekuulise perioodi abil, milledest ühe j ooksul formuleeritaks ja antaks välja poliitika 
juhised, ning teise jooksul saaksid liikmesriigid  oma poliitikad nendega vastavusse viia. Selle 
tulemusena oleks ka võimalik panna fiskaalpoli itika laiemasse konteksti, milleks on kõrgema 
kasvupotentsiaali ja avaliku sektori rahanduse kvaliteedi ning jätkus uutlikkuse taotlemine. 
Kolmandaks
, komisjon väljendas juba oma 2002.a novembri teatises fiskaaljuhiste 
tõlgendamise parandamise tähtsust, et võ tta rohkem arvesse are nguid võlakoormuses ja 
riigispetsiifilisi ol usid. Raport “Avaliku sektori rahandus EMU-s – 2004” uurib mitmeid 
võimalusi. Nende seas on näiteks senisest suurem majanduskasvu arengutega arvestamine – 
eriti pikaajaliste kasvu aeglustumiste juhul – korra rakendamisel, sh puudujäägi kriteeriumi 
kohaldamisel ja ülemäärase puudujäägi korrig eerimise tähtaegade kehtestamisel. Teine 
võimalus, mida raport uurib, on keske nduda eelarvearengute jälgimisel rohkem 
võlakoormusele. Raport arendab üksikasjalikult edasi avaliku sektori rahanduse 2001 raportis 
välja käidud kontseptsiooni, millega defineer itaks uuesti fiskaalpoliitika keskpika perioodi 
eesmärk, et arvestataks teistsuguste (riigis petsiifiliste) oludega  ja võetaks arvesse 
võlakoormuseid ja avaliku sektori rahanduse üldist jätkusuutlikkust, ning samal ajal 
kindlustataks, et puudujäägid jääksid normaaltingi mustes allapoole 3% SKP-st piiri. Raport 
vaatab läbi veel teisigi võimalusi Stabiilsus e ja kasvu pakti toimimise parandamiseks. Üks 
neist on tugevdada stiimuleid mõistliku ja ma jandustsüklite suhtes sümmeetrilise poliitika 
ajamiseks ning headel aegadel ülejääkide saa vutamiseks. Veel üks arutatav variant on 
kindlustada aegsate meetmete tarvitusele võtmine mitterahuldavate arengute puhul. Raport 
näitab, et samuti on tähtis saada paremat teavet valitsuste eelarveposit sioonide kohta. Selle 
poole saab liikuda kõiki laenukriteeriume ja eela rvete põhielemente hõlmava analüüsi, samuti 
statistikaalase raamistiku tugevdamise abil. Fiskaalstatistika usaldusväärsus ja sujuv 
toimimine on sellele tuginemise jaoks kriitilis e tähtsusega. Seda si lmas pidades tuuakse 
raportis esile fiskaalstatistika kvaliteedi jälgimise tähtsus ning see, et riikide 
statistikainstitutsioonide päde vus ja volitused peavad olem a kooskõlas nende ülesandega 
kindlustada usaldusväärne ja õigeaegne statistika. Selle va jaduse tõttu pandi nõukogu 2. juuni 
2004 järeldustega paika Euroopa miinimumstanda rdid statistikaametite institutsionaalseks 
ülesehituseks. Finantsturgudel tä ielik transparentsus võimal dab erinevate liikmesriikide 
krediidikõlblikkust paremini hinnata. 
Lõpetuseks  käsitleb raport poliitikate elluviimis ega seotud küsimusi nii ühenduse kui riikide 
tasandil. Ühenduse tasandil toob raport välja komisjonile ja nõukogule antavate pädevuste ja 
volituste jagamise selgeks tegemise eelised. Komisjoni roll arengute hindamisel ja poliitikasoovituste määramisel aitab kaasa tõ hususe parandamisele. Euroopa Põhiseaduse 
muudatustest (nagu komisjoni pädevus anda vä lja ametlikku “varajast hoiatust” ning võtta 
vastu ettepanekuid nõukogu ülemäärase eelarve puudujäägi menetluse algatamise otsusteks) 
tulenev rollide selgem liigendamine ja eristamine Stabiilsuse ja kasvu pakti kohaldamisel on oluline esimene samm. Raport toob esile, kui ka sulik on see, et ühendusel, ja eriti komisjonil 
on võimalik liikmesriikide poolset fiskaaljuhiste koha ldamist tõhusalt jälgida, eriti seda, mis 
 
ET 10   ET puudutab raamistiku preventiivset osa. Riikide tasemel rõhutab raport  jätkusuutliku avaliku 
sektori rahanduse kindlustamise eesmärgil liik mesriikide poolse institutsioonide võimekuse 
tagamise tähtsust. See tähendab nii eelarvepr otsesside parandamist kui ka kõiki osapooli 
hõlmava dialoogi soodustamist. Selles kontekstis osutus mõnede liikmesriikide institutsioonide tegevus, mis vast ab komisjoni tegevusele EL-I tasemel, järgimises oluliseks. 
Komisjon jätkab selles raportis esitatud analüü si teemaliste nõupidamistega korraldamist, 
mille eesmärgiks on jõuda konkreetsete ametlike ettepanekuteni Stabiilsuse ja kasvu pakti 
uuendamiseks ning majanduspoliitika juhtimise tugevdamiseks.