[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 25.3.2009

KOM(2009) 136 lõplik

2009/0050 (CNS)

Ettepanek:

NÕUKOGU RAAMOTSUS,

milles käsitletakse inimkaubanduse ennetamist ja selle vastast võitlust ning ohvrite kaitset

ja millega tunnistatakse kehtetuks raamotsus 2002/629/JSK {SEK(2009) 358}{SEK(2009) 359}

SELETUSKIRI

1. ETTEPANEKU TAUST

1.1. Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Inimkaubandust peetakse kogu maailmas üheks kõige raskemaks kuriteoliigiks, inimõiguste rängaks rikkumiseks, orjuse tänapäevaseks vormiks ja organiseeritud kuritegevuse sisukohast äärmiselt tulutoovaks äriks. Inimkaubandus koosneb isikute värbamisest, üleviimisest või vastuvõtmisest sunnimeetodite, pettuse või kuritarvitamise abil, et kasutada isikut ära, see hõlmab ka seksuaalset või tööjõu ärakasutamist, sunniviisilist tööd, kodust sunnitööd või muid ärakasutamise vorme, sealhulgas elundite eemaldamist.

Seetõttu peab inimkaubandusvastane võitlus olema järjekindel ning suunatud kuriteo ennetamisele, selle eest süüdistuse esitamisele ja kuriteo ohvrite kaitsele.

1.2. Üldine taust

Mitmed ELi liikmesriigid on kolmandatest riikidest saabuvate inimkaubanduse voogude peamised sihtriigid. Lisaks on tõendeid ELi siseste inimkaubandusvoogude kohta. Kättesaadavate arvude põhjal on mõistlik oletada, et igal aastal satub inimkaubanduse ohvritena ELi või langeb ELis toimuva inimkaubanduse ohvriks enam kui mitusada tuhat inimest.

Inimkaubanduse peamine põhjus on kahtlemata sotsiaalne kaitsetus. Kaitsetus tuleneb majanduslikest ja sotsiaalsetest teguritest, nagu vaesus, sooline diskrimineerimine, relvastatud konfliktid, koduvägivald, probleemsed perekonnad ning isiklikest teguritest, nagu vanus, tervislik seisund või puue. Nimetatud kaitsetut seisundit kasutavad ära organiseeritud kuritegevuse võrgustikud, et hõlbustada rännet ja selle tulemusena kasutada inimesi julmalt ära, rakendades jõudu, ähvardusi, sundi või mitmeid muid kuritarvitamise vorme, nagu võlaorjus. Inimkaubanduse üks peamisi tõukejõude on sellest saadav suur kasu. Teine tõukejõud on nõudlus seksuaalteenuste ja odava tööjõu järele.

1.3. Ettepaneku valdkonnas kehtivad õigusnormid

1989. aastal vastu võetud ÜRO lapse õiguste konventsiooniga püütakse kaitsta lapsi seksuaalse ärakasutamise ja seksuaalse kuritarvitamise kõikide vormide eest. See kohustus laieneb laste vastu suunatud seksuaalsele ärakasutamisele ja seksuaalsele kuritarvitamisele inimkaubanduse raames.

2000. aastal võttis ÜRO vastu ÜRO riikidevaheliste organiseeritud kuritegevuse vastast konventsiooni täiendava protokolli inimestega, eelkõige naiste ja lastega, kauplemise takistamise, sellise kauplemise vastu võitlemise ja selle eest karistamise kohta. Protokoll oli esimene inimkaubandust käsitlev kõikehõlmav rahvusvaheline õigusakt. 2009. aasta märtsi seisuga on protokolli ratifitseerinud 23 ELi liikmesriiki ja ülejäänud 4 on sellele alla kirjutanud. Euroopa Ühendus on protokollile alla kirjutanud ja selle heaks kiitnud.

Euroopa Nõukogu inimkaubandusvastaseid meetmeid käsitlevas konventsioonis on sätestatud üldine ja ühtne raamistik, mis hõlmab ennetamist, erinevate poolte vahelist koostööd, ohvrite kaitsmist ja abistamist ning kohustust inimkaubandus kriminaliseerida. Nimetatud meetmete rakendamise korral paraneks olukord märkimisväärselt. Konventsiooni on ratifitseerinud 12 ELi liikmesriiki. Ülejäänud 13 on sellele alla kirjutanud ja parajasti läbimas ratifitseerimisprotsessi.

Raamotsus inimkaubanduse vastu võitlemise kohta võti vastu 19. juulil 2002, et vastata üldisele vajadusele tegeleda inimkaubanduse kui raske kuriteoga ELi tasandil. 2006. aasta mais võttis komisjon vastu aruande raamotsuse rakendamise kohta.

Direktiiviga 2004/81/EÜ on ette nähtud kolmandate riikide kodanikest inimkaubanduse ohvrite abistamine ja neile elamisloa andmine. Komisjon esitab 2009. aasta sügisel aruande direktiivi 2004/81/EÜ rakendamise kohta ja kaalub asjakohaseid meetmeid ohvritele liikmesriikide poolt pakutavat kaitse täiendavaks tugevdamiseks.

1.4. Kooskõla Euroopa Liidu muude tegevuspõhimõtete ja eesmärkidega

Võitlus igasuguse soolise vägivalla, sealhulgas inimkaubanduse vastu, on nende kohustuste lahutamatu osa, mille komisjon on võtnud naiste ja meeste võrdõiguslikkuse juhiste[1] raames. Lapse õiguste strateegia[2] hõlmab ka võitlust lastega kaubitsemise vastu. Eesmärk võidelda inimkaubandusega ja anda abi selle ohvritele on kooskõlas nõukogu raamotsusega 2001/220/JSK ohvrite seisundi kohta kriminaalmenetluses,[3] ja nõukogu direktiiviga 2004/81/EÜ (elamisloa väljaandmise kohta)[4], mis käsitleb sisserändeküsimusi ja mida kohaldatakse ainult kolmandate riikide kodanike suhtes. Kõik käesoleva raamotsuse sätteid kohaldatakse juhul, kui probleemi ei käsitleta eelnevalt nimetatud direktiivis. Eesmärk võidelda inimkaubandusega on kooskõlas ka nõukogu direktiiviga 2004/80/EÜ, mis käsitleb kuriteoohvritele hüvitise maksmist[5] ja mille abil püütakse hõlbustada juurdepääsu hüvitisele piiriülestel juhtudel, ning nõukogu raamotsusega 2008/841/JSK organiseeritud kuritegevuse vastase võitluse kohta[6]. Inimkaubandus on lisatud nende kuritegude nimekirja, millega kaasneb Euroopa vahistamismäärust käsitleva nõukogu raamotsuse 2002/584/JSK[7] kohaselt üleandmine. Eelnevalt nimetatud eesmärgid on täielikus kooskõlas nimetatud õigusaktide, Euroopa Nõukogu inimkaubandusvastaseid meetmeid käsitleva konventsiooni ning Europoli ja Eurojusti volitustega.

Kõikide meetmete puhul, mida Euroopa Liit nimetatud valdkonnas võtab, tuleb kinni pidada põhiõigustest ja võtta arvesse põhimõtteid, mida eelkõige tunnustatakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartas ning inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonis. Liikmesriigid peavad Euroopa Liidu õiguse rakendamisel kinni pidama nimetatud õigustest ja põhimõtetest.

Käesolevat ettepanekut uuriti põhjalikult, et teha kindlaks, kas selle sätted on täielikus kooskõlas põhiõigustega – inimväärikusega, piinamise või ebainimliku või alandava kohtlemise keelustamisega, orjuse ja sunniviisilise töö keelustamisega, lapse õigustega, õigusega vabadusele ja turvalisusele, sõna- ja teabevabadusega, isikuandmete kaitsega, õigusega tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele ning kuritegude ja karistuste seaduslikkuse ja proportsionaalsuse põhimõttega.

Erilist tähelepanu pöörati ELi harta artikli 5 lõikele 3, milles sõnaselgelt keelustatakse inimkaubandus. Lisaks oli oluline ELi harta artikkel 24, sest paljud inimkaubanduse ohvrid on lapsed. Ohvrite kaitset ja nende abistamist käsitlevatel sätetel on soodne mõju põhiõigustest kinnipidamisele. Õigust olla kaitstud orjuse, sunniviisilise töö ja sunduse eest on tunnustanud Euroopa Inimõiguste Kohus. Ohvri õigus täpsele, erapooletule, tõhusale ja kiirele uurimisele on sellega seotud ning sellest peetaks paremini kinni, kui ohvri rolli kriminaalmenetluses tunnustataks rohkem.

Ohvri suuremast rollist kriminaalmenetluses võib tuleneda ka negatiivne mõju, kui see roll ohustab süüdistatava protsessuaalseid õigusi, eelkõige õigust õiglasele kohtulikule arutamisele (ELi harta artikkel 47) ja kaitseõigust (ELi harta artikkel 48). Siiski on Euroopa Inimõiguste Kohus kehtestanud selged põhimõtted kostja ja ohvri vastavate õiguste tagamiseks. Seepärast on liikmesriikides nõuetekohase rakendamise aluseks oleva õigusliku teksti hoolika koostamise abil tagatud täielik kooskõla kaitseõigusega.

2. KONSULTEERIMINE HUVITATUD ISIKUTEGA JA MÕJU HINDAMINE

2.1. Konsulteerimine huvitatud isikutega

2.1.1. Konsultatsioonimeetodid, peamised sihtvaldkonnad ja vastajate üldiseloomustus

Pärast nõukogu taotlust hinnata ELi kava rakendamist, saatis komisjon 2007. aasta detsembris liikmesriikidele küsimustiku. Vastas 23 liikmesriiki ja Norra. Tulemused esitati 17. oktoobril 2008. aastal vastu võetud komisjoni töödokumendis.

Mõju hindamise koostamiseks peeti kolm konsulteerimiskoosolekut. Inimkaubanduse eksperdirühm kohtus 2. ja 3. oktoobril 2008 ning avaldas pärast põhjalikku arutelu kirjaliku arvamuse. 7. oktoobril 2008 peeti konsulteerimiskoosolek, milles osalesid erineva taustaga eksperdid valitsustest, õiguskaitseasutustest, valitsusvälistest organisatsioonidest, rahvusvahelistest organisatsioonidest ja ülikoolidest. Osalejaid kutsuti üles esitama kirjalikke märkusi ja mõned eksperdid seda ka tegid. Liikmesriikide esindajatega kohtuti 17. oktoobril 2008.

2.1.2. Seisukohtade kokkuvõte ja nende arvessevõtmine

- Euroopa Komisjoni inimkaubanduse eksperdirühm rõhutas kirjalikus arvamuses juhtprintsiipidena vajadust asjakohase õigusraamistiku järele igas riigis, vajadust seada esiplaanile inimõiguste küsimus, võtta kasutusele terviklik, kooskõlastatud ja ühtne lähenemisviis valitsuste inimkaubandust käsitleva poliitika ühendamiseks rändepoliitikaga, vajadust pidada kinni laste õigustest, edendada inimkaubandusalast teadustegevust ja jälgida inimkaubandusvastase poliitika mõju.

- Mitmed sidusrühmad nõustusid vajadusega erisätete järele, mille eesmärk on tõhustada uurimist ja süüdistuse esitamist. Üldiselt rõhutati abistamismeetmete olulisust.

- Teadlikult inimkaubanduse ohvrite pakutavaid seksuaalteenuseid kasutavate isikute kriminaliseerimise küsimuses olid sidusrühmade arvamused vastuolulised. Mitmed liikmesriigid rõhutasid, et mingil juhul ei tohiks selline säte olla siduv.

2.2. Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine

Välisekspertide arvamusi ei olnud vaja kasutada.

2.3. Mõju hindamine

Inimkaubanduse ennetamiseks ja sellega võitlemise tõhustamiseks ning ohvrite paremaks kaitsmiseks kaaluti erinevaid poliitikavalikuid.

- 1. poliitikavalik: ELi tasandil uusi meetmeid ei võeta

EL ei võtaks meetmeid inimkaubandusega võitlemiseks, kuid liikmesriigid võivad jätkata Euroopa Nõukogu inimkaubandusvastaseid meetmeid käsitleva konventsiooni allakirjutamist ja ratifitseerimist.

- 2. poliitikavalik: mittereguleerivad meetmed

Raamotsust 2004/629/JSK ei muudeta. Ohvrite abistamise kavade, järelevalve, siht- ja lähteriikides võetavate ennetusmeetmete, koolituse ning õiguskaitsealase koostöö valdkonnas võetakse mittereguleerivaid meetmeid.

- 3. poliitikavalik: uus õigusakt, milles käsitletakse süüdistuse esitamist, ohvrite abistamist, ennetustööd ja järelevalvet

Vast võetakse uus raamotsus, millesse inkorporeeritakse olemasoleva raamotsuse sätted koos teatavate Euroopa Nõukogu konventsiooni sätete ja täiendavate elementidega. Eelkõige sisaldaks uus raamotsus sätteid, mis käsitlevad kriminaalõigust, jurisdiktsiooni ja süüdistuse esitamist, ohvri õigusi kriminaalmenetlustes, ohvrite abistamist, erilisi kaitsemeetmeid seoses lastega, ennetamist ja järelevalvet.

- 4. poliitikavalik: Uus õigusakt (nagu esitatud 3. poliitikavalikus ja mittereguleerivad meetmed (nagu esitatud 2. poliitikavalikus)

- Vastu võetakse uus raamotsus, millesse inkorporeeritakse olemasolev raamotsus ja milles sisalduvad uued sätted. Uut raamotsust täiendatakse mittereguleerivate meetmetega, eelkõige nendega, mis on määratud kindlaks 2. poliitikavalikus.

- Pärast majanduslike ja sotsiaalmõjude ning põhiõigustele avalduvate mõjude analüüsi selgus, et 3. ja 4. poliitikavalik kujutavad endast parimat lähenemisviisi ja et nende abil on võimalik kindlaks määratud eesmärgid saavutada. Eelistatud poliitikavalik on 4. valik.

3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG

3.1. Kavandatud meetmete kokkuvõte

Uus raamotsus sisaldab lisaks kehtiva raamotsuse sätetele ka järgmisi uusi elemente:

A Kriminaalmateriaalõiguse sätted

- mõiste;

- raskendavad asjaolud ja karistused;

- ohvri karistamata jätmine.

B Jurisdiktsioon ja süüdistuse esitamine

- laiem ja siduvam ekstraterritoriaalse jurisdiktsiooni eeskiri;

- süüdistuse esitamise kooskõlastamine; nimetatud sätte võib asendada, kui nõukogu raamotsus kohtualluvuskonfliktide ennetamise ja lahendamise kohta kriminaalmenetluses on vastu võetud[8];

- uurimisvahendid.

C Ohvrite õigused kriminaalmenetluses

- uuesti ohvriks langemise vältimiseks kasutatav erikohtlemine;

- riskihindamisel põhinev kaitse;

- hüvitise maksmine, sealhulgas juurdepääsu tagamine olemasolevatele rahalistele vahenditele.

D Ohvrite abistamine

- ohvrite varajase tuvastamise ja abistamise mehhanismide loomine;

- abistamisstandard, mis hõlmab juurdepääsu vajalikule arstiabile, nõustamisele ja psühholoogilisele abile;

- lapsi käsitlevad erimeetmed.

E Ennetamine

- meede, mille eesmärk on vähendada nõudlust seksuaalteenuste ja odava tööjõu järele;

- koolitus;

- teadlikult inimkaubanduse ohvri teenuseid kasutava isiku kriminaliseerimine.

F Järelevalve

- riiklike raportööride määramine või samaväärsete mehhanismide loomine.

3.2. Ettepaneku lisaväärtus võrreldes 2005. aasta Euroopa Nõukogu inimkaubandusvastaste meetmete konventsiooniga

Ettepanek põhineb Euroopa Nõukogu konventsioonil ja selles kasutatakse samasugust terviklikku lähenemisviisi, mis hõlmab ennetamist, süüdistuse esitamist, ohvrite kaitset ja järelevalvet. Lisaks on ettepanekul järgmine lisaväärtus:

- uued sätted, millega nähakse ette kaitsetute ohvrite erikohtlemine kriminaalmenetlustes, et vältida uuesti ohvriks langemist (artikkel 9),

- selle sätte laiem kohaldamisala, mis käsitleb ohvrite karistamata jätmist osalemise eest ebaseaduslikus tegevuses, olenemata sellest, milliseid ebaseaduslikke vahendeid inimkaubitsejad on kasutanud (artikkel 6),

- kõrgemad standardid ohvrite abistamisel, eelkõige seoses arstiabiga (artikkel 10),

- laiem ja siduvam ekstraterritoriaalse jurisdiktsiooni eeskiri, mis kohustab liikmesriike esitama süüdistust oma kodanikele ja alalistele elanikele, kes on pannud toime inimkaubandusega seotud kuriteo väljaspool liikmesriigi territooriumi (artikkel 8),

- kuritegude raskusastmega kooskõlas olevad täpsed karistusmäärad (artikkel 3).

- Lisaks on sarnase sisuga sätete integreerimisel ELi õigusse eelised, mida pakuvad ELi õiguskorra loodavad tugevamad sidemed, nimelt kohene jõustumine ja rakendamise järelevalve.

3.3. Õiguslik alus

Euroopa Liidu lepingu artikkel 29, artikli 31 lõike 1 punkt e ja artikli 34 lõike 2 punkt b.

4. SUBSIDIAARSUSE PÕHIMÕTE

Liikmesriigid üksi ei suuda ettepaneku eesmärke täielikult saavutada järgmistel põhjustel.

Võitlus inimkaubanduse vastu nõuab eesmärkide saavutamiseks nii liikmesriikide kooskõlastatud jõupingutusi kui ka rahvusvahelise tasandi koostööd. Erinevused õiguslikus kohtlemises liikmesriikides takistavad kooskõlastatud tegevust ning raskendavad rahvusvahelist õiguskaitset ja õigusalast koostööd.

Euroopa Liidu tasandil võetavate meetmega saavutatakse ettepaneku eesmärgid paremini järgmisel põhjusel.

Ettepanekuga ühtlustatakse liikmesriikide kriminaalmateriaalõigus ja menetluseeskirjad suuremal määral kui seda tehakse kehtiva raamotsusega. Sellel on soodne mõju rahvusvahelisele õiguskaitsele ja õigusalasele koostööle ning ohvrite kaitsele ja abistamisele. Seepärast on ettepanek subsidiaarsuse põhimõttega kooskõlas.

5. PROPORTSIONAALSUSE PÕHIMÕTE

Ettepanek on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega, kuna see ei lähe nimetatud eesmärkide saavutamiseks Euroopa Liidu tasandil vajalikust kaugemale.

6. VAHENDI VALIK

Kavandatav vahend: raamotsus.

Muud vahendid ei oleks asjakohased. Inimkaubanduse vastu võitlemise valdkonnas võimaldab ainult raamotsus riikliku õiguse ühtlustamist ning on vajalik rahvusvahelise õiguskaitse ja õigusalase koostöö parandamiseks.

7. MÕJU EELARVELE

Ettepanek ei mõjuta ühenduse eelarvet.

8. TÄIENDAV TEAVE

Seniste õigusaktide kehtetuks tunnistamine

Ettepaneku vastuvõtmisega kaasneb seniste õigusaktide kehtetuks tunnistamine.

2009/0050 (CNS)

Ettepanek:

NÕUKOGU RAAMOTSUS,

milles käsitletakse inimkaubanduse ennetamist ja selle vastast võitlust ning ohvrite kaitset

ja millega tunnistatakse kehtetuks raamotsus 2002/629/JSK

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Liidu lepingut, eriti selle artiklit 29, artikli 31 lõike 1 punkti e ja artikli 34 lõike 2 punkti b,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust[9]

ning arvestades järgmist:

(1) Inimkaubandus on raske kuritegu, mis sageli toimub organiseeritud kuritegevuse raames ja millega kaasneb inimõiguste ränk rikkumine.

(2) Euroopa Liit on võtnud endale ülesande ennetada inimkaubandust ja selle vastu võidelda ning kaitsta inimkaubanduse ohvrite õigusi. Sel eesmärgil võeti 19. juulil 2002 vastu nõukogu raamotsus 2002/629/JSK[10] ning ELi kava inimkaubanduse tõkestamise ja selle vastase võitluse heade tavade, standardite ning korra kohta (2005/C 311/01)[11].

(3) Käesolevas raamotsuses võetakse vastu inimkaubandusvastast võitlust käsitlev ühtne ja terviklik lähenemisviis. Rangem ennetamine ja süüdistuste esitamine ning ohvrite õiguste kaitse on käesoleva raamotsuse peamised eesmärgid. Lapsed on sotsiaalselt kaitsetumad ja seepärast ähvardab neid suurem oht inimkaubanduse ohvriks langeda. Vastavalt 1989. aasta ÜRO lapse õiguste konventsioonile[12] tuleb käesoleva raamotsuse sätete kohaldamisel esmatähtsaks pidama lapse parimaid huvisid.

(4) 2000. aastal vastu võetud riikidevahelise organiseeritud kuritegevuse vastast ÜRO konventsiooni täiendav ÜRO protokoll inimestega, eelkõige naiste ja lastega, kauplemise takistamise, sellise kauplemise vastu võitlemise ja selle eest karistamise kohta[13] ja 2005. aasta Euroopa Nõukogu inimkaubandusvastaseid meetmeid käsitlev konventsioon[14] on olulised sammud inimkaubandusvastase võitluse alal tehtava koostöö parandamisel. Selleks et tõhustada õiguse ühtlustamist, võetakse käesolevas raamotsuses vastu kuriteo laiapõhjaline määratlus, mis sisaldub eelnevalt nimetatud ÜRO ja Euroopa Nõukogu õigusaktides. Määratlus hõlmab ka inimkaubandust elundite eemaldamise eesmärgil, mille võib siduda elunditega kauplemisega ja mis kujutab endast inimväärikuse ja füüsilise puutumatuse ränka rikkumist.

(5) Karistused peaksid olema tõhusad, hoiatavad ja proportsionaalsed kuriteo raskusastmega, nende eesmärk peaks olema ka uurimise ja süüdistuse esitamise tõhustamine ning rahvusvahelise õiguskaitse ja õigusalase koostöö parandamine. Raskendavate asjaolude puhul tuleks võtta arvesse vajadust kaitsta eriti kaitsetuid ohvreid, sealhulgas kõiki lastest ja täiskasvanutest ohvreid, kes on kaitsetud isiklike asjaolude tõttu või kuriteo füüsiliste või psühholoogiliste tagajärgede tõttu.

(6) Pärast pädeva ametiasutuse otsust tuleks ohvreid kaitsta süüdistuse esitamise või karistuse eest, mis järgneks ebaseaduslikus tegevuses (sisserännet käsitlevate õigusaktide rikkumine, võltsitud dokumentide kasutamine või prostitutsiooni käsitleva õigusega seotud rikkumised) osalemisele, mis on otseselt tingitud mis tahes ebaseaduslike vahendite kasutamisest inimkaubitsejate poolt. Nimetatud kaitse täiendav eesmärk on julgustada ohvreid kriminaalmenetlustes tunnistajana ütlusi andma.

(7) Kuigi nõukogu 15. märtsi 2001. aasta raamotsuses ohvrite seisundi kohta kriminaalmenetluses (2001/220/JSK)[15] sätestatakse ohvrite õigused kriminaalmenetluses, sealhulgas õigus kaitsele ja hüvitisele, on inimkaubanduse ohvrid kaitsetud ja seepärast on vaja nende suhtes kohaldada erimeetmeid. Kõnealused ohvrid, kes kannatavad inimkaubandusega seotud kuritegevuse, sealhulgas elundite eemaldamise, tagajärgede all, peaksid olema kaitstud hirmutamise ja uuesti ohvriks langemise eest, nimelt sellise täiendava ohvriks langemise või trauma eest, mis tuleneb kriminaalmenetluse läbiviimise laadist. Lisaks tuleks sätestada erimeetmed tõhusa kaitse ja hüvitamise tagamiseks.

(8) Ohvritel peab olema võimalus oma õigusi tõhusalt kasutada. Seepärast tuleks ohvritele enne kriminaalmenetlust, selle käigus ja pärast seda anda nõuetekohast abi. Käesoleva raamotsusega sätestatakse liikmesriikide kohustus anda kõigile ohvritele abi, mis on piisav nende toibumiseks.

(9) Kui direktiiviga 2004/81/EÜ nähakse ette elamisloa väljastamine kolmandate riikide kodanikest inimkaubanduse ohvritele ning direktiiviga 2004/38/EÜ reguleeritakse ELi kodanike ja nende perekondade õigust kasutada vaba liikumise ja elamise õigust liikmesriikide territooriumil, muu hulgas pakkudes kaitset väljasaatmise eest, siis käesoleva raamotsusega kehtestatakse eraldi kaitsemeetmed kõikide inimkaubanduse ohvrite jaoks ja selles ei käsitleta nende liikmesriikide territooriumil elamise asjaolusid ega muid ühenduse pädevuses olevaid küsimusi.

(10) Lisaks täiskasvanutele kättesaadavatele meetmetele peaks iga liikmesriik tagama erilised kaitsemeetmed lapsohvrite jaoks.

(11) Iga liikmesriik peaks välja töötama inimkaubandusvastase poliitika ja/või seda tugevdama, see poliitika peaks hõlmama meetmeid, mis vähendavad kõigi ärakasutamise vormide aluseks olevat nõudlust, kasutades selleks teadustegevuse, teavitamise, teadlikkuse suurendamise ja hariduse pakutavaid vahendeid. Kõnealuste meetmete puhul peaks iga liikmesriik võtma arvesse soolisi aspekte ja lapse õigusi.

(12) [Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2009/…/EÜ, millega sätestatakse ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tööandjatele kohaldatavate karistuste miinimumnõuded] sätestatakse karistused ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tööandjatele, kes vaatamata sellele, et neid ei süüdistata inimkaubanduses ega mõisteta selles süüdi, kasutavad teadlikult inimkaubanduse ohvri tööd või teenuseid. Lisaks sellele peaksid liikmesriigid arvestama võimalusega rakendada karistusi teadlikult inimkaubanduse ohvri pakutavaid teenuseid kasutavate isikute suhtes. Nimetatud täiendav kriminaliseerimine võiks hõlmata nii seaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide ja ELi kodanike tööandjaid kui ka inimkaubanduse ohvrite pakutavate seksuaalteenuste ostjaid sõltumata nende kodakondsusest.

(13) Tuleks määrata riiklikud raportöörid või luua samaväärsed mehhanismid, et koguda andmeid ja koostada inimkaubandusalaste suundumuste hindamisi, mõõta inimkaubandusvastase poliitika tulemuslikkust ning anda valitsustele ja parlamentidele nõu, kuidas töötada välja inimkaubandusvastaseid meetmeid. Sellised mehhanismid ja meetmed on väga olulised tõhusa inimkaubandusvastase poliitika kujundamiseks.

(14) Kuna käesoleva raamotsuse eesmärki, nimelt võidelda inimkaubanduse vastu, ei suuda liikmesriigid üksi täielikult saavutada ning et seda saab paremini saavutada Euroopa Liidu tasandil, võib Euroopa Liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 2 viidatud ja Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Viimati nimetatud artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev raamotsus kaugemale sellest, mis on vajalik nimetatud eesmärgi saavutamiseks.

(15) Käesolevas raamotsuses peetakse kinni põhiõigustest ja võetakse arvesse põhimõtteid, mida on tunnustatud eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste hartas ja milleks on inimväärikus, orjuse, sunniviisilise töö ja inimkaubanduse keelustamine, piinamise ja ebainimliku või alandava kohtlemise või karistamise keelustamine, lapse õigused, õigus vabadusele ja turvalisusele, sõna- ja teabevabadus, isikuandmete kaitse, õigus tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele ning kuritegude ja karistuste seaduslikkuse ja proportsionaalsuse põhimõte. Eelkõige püütakse käesoleva raamotsusega tagada täielikku kinnipidamist nimetatud õigustest ja põhimõtetest,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA RAAMOTSUSE:

Artikkel 1

Inimkaubandusega seotud kuriteod

1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et järgmised teod on karistatavad:

isikute värbamine, transportimine, üleviimine, varjamine või vastuvõtmine, milleks kasutatakse ähvardusi, jõudu või muid sunnimeetodite vorme, inimröövi, kelmust, pettust, võimu või kaitsetu seisundi kuritarvitamist või teise isiku üle kontrolli omava isiku nõusoleku saavutamiseks raha või hüvitiste võtmist või andmist ärakasutamise eesmärgil.

2. Kaitsetu seisund ilmneb, kui isikul puudub reaalne või vastuvõetav alternatiiv väärkohtlemisele allumisele.

3. Ärakasutamine hõlmab vähemalt isiku kasutamist prostituudina või muid seksuaalse ärakasutamise vorme, sunniviisilist tööd või pealesunnitud teenuseid, orjust või muid samalaadseid tingimusi, sunnitööd, kerjamise või ebaseadusliku tegevusega seotud ärakasutamist või elundite eemaldamist.

4. Inimkaubanduse ohvri nõusolek kavandatud või tegeliku ärakasutamisega ei ole tähtis, kui on kasutatud mõnd lõikes 1 nimetatud vahendit.

5. Kui lõikes 1 nimetatud tegu on seotud lapsega, käsitatakse seda karistatava inimkaubandusena isegi juhul, kui ühtegi lõikes 1 nimetatud vahendit ei ole kasutatud.

6. Käesolevas raamotsuses tähendab „laps” alla 18aastast isikut.

Artikkel 2

Kihutamine, kaasaaitamine ja kuriteokatse

Kõik liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklis 1 nimetatud kuriteole kihutamine, kaasaaitamine või kuriteokatse on karistatav.

Artikkel 3

Karistused ja raskendavad asjaolud

1. Kõik liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 1 ja 2 nimetatud kuriteo eest karistatakse vähemalt kuueaastase maksimaalse vangistusega.

2. Kõik liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklis 1 nimetatud kuriteo eest karistatakse vähemalt kümneaastase maksimaalse vangistusega, kui kuritegu on pandud toime mõnel järgmistest asjaoludest:

(a) kuriteo pani toime ametnik oma ametikohustuste täitmisel;

(b) kuritegu pandi toime isiku vastu, kes on sotsiaalselt eriti kaitsetu;

(d) kuriteo pani toime kuritegelik ühendus raamotsuse 2008/841/JSK tähenduses[16].

3. Kõik liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklis 1 nimetatud kuriteo eest karistatakse vähemalt kaheteistaastase maksimaalse vangistusega, kui kuritegu on pandud toime mõnel järgmistest asjaoludest:

(a) kuriteoga seati ohtu ohvrite elu;

(b) kuritegu pandi toime rasket vägivalda kasutades või põhjustas kuritegu ohvrile eriti suurt kahju.

Artikkel 4

Juriidilise isiku vastutus

1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et juriidilist isikut saab võtta vastutusele artiklites 1 ja 2 nimetatud kuritegude eest, mille on tema kasuks toime pannud iseseisvalt või juriidilise isiku organi liikmena tegutsenud isik, kes on juriidilise isiku juures juhtival kohal, järgmistel alustel:

(a) õigus esindada juriidilist isikut või

(b) õigus teha juriidilise isiku nimel otsuseid või

(c) õigus kontrollida juriidilist isikut.

2. Liikmesriigid tagavad ka, et juriidilist isikut saab võtta vastutusele, kui lõikes 1 nimetatud isiku järelevalve või kontrolli puudumise tõttu on kõnealuse juriidilise isiku alluvuses oleval isikul osutunud võimalikuks tema kasuks toime panna artiklites 1 ja 2 osutatud kuritegu.

3. Juriidilise isiku vastutus vastavalt lõigetele 1 ja 2 ei välista kriminaalmenetlust füüsiliste isikute suhtes, kes on osalenud artiklites 1 ja 2 nimetatud tegude toimepanemises täideviija, kihutaja või kaasaaitajana.

4. Käesolevas raamotsuses tähendab „juriidiline isik” üksust, millel on juriidilise isiku staatus vastavalt kohaldatavale õigusele, välja arvatud riigid või avalik-õiguslikud asutused, kes teostavad riigivõimu, ning avalik-õiguslikud rahvusvahelised organisatsioonid.

Artikkel 5

Juriidiliste isikute suhtes kohaldatavad karistused

1. Kõik liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artikli 4 lõike 1 kohaselt vastutusele võetud juriidilise isiku suhtes kohaldatakse tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid karistusi, mille hulka kuuluvad kriminaalõiguslikud ja muud trahvid ning võivad kuuluda muud karistused, näiteks:

a) riiklike hüvitiste või abi saamise õigusest ilmajätmine;

b) ajutine või alaline ettevõtluskeeld;

c) kohtuliku järelevalve alla võtmine;

d) sundlõpetamine;

e) kuriteo toimepanekul kasutatud üksuste ajutine või lõplik sulgemine.

Artikkel 6

Ohvri karistamata jätmine

Kõik liikmesriigid näevad ette võimaluse, et inimkaubanduse ohvrile ei esitata süüdistust ega karistata tema osalemise eest ebaseaduslikus tegevuses, kui see on otseselt tingitud mõne artiklites 1 ja 2 nimetatud ebaseadusliku vahendi kasutamisest.

Artikkel 7

Uurimine ja süüdistuse esitamine

1. Kõik liikmesriigid tagavad, et artiklites 1 ja 2 nimetatud kuritegude uurimine ja nende eest süüdistuse esitamine ei sõltu ohvri tunnistusest või süüdistusest ja et kriminaalmenetlust võib jätkata isegi siis, kui ohver on oma avalduse tagasi võtnud.

2. Kõik liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et piisava aja jooksul pärast ohvri täisealiseks saamist ja vastavalt asjaomase kuriteo raskusastmele oleks võimalik artiklites 1 ja 2 nimetatud kuritegude eest süüdistus esitada.

3. Kõik liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et isikud, üksused või talitused, kelle ülesandeks on artiklites 1 ja 2 nimetatud kuritegude uurimine või nende eest süüdistuse esitamine, oleksid saanud nõuetekohase väljaõppe.

4. Kõik liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et organiseeritud kuritegevuse juhtumite puhul kasutatavad uurimisvahendid, nagu telefonikõnede pealtkuulamine, elektrooniline jälgimine ja finantsuurimine on kättesaadavad isikutele, üksustele või talitustele, kelle ülesanne on artiklites 1 ja 2 nimetatud kuritegude uurimine või nende eest süüdistuse esitamine.

Artikkel 8

Jurisdiktsioon ja süüdistuse esitamise kooskõlastamine

1. Kõik liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et kehtestada oma jurisdiktsioon artiklites 1 ja 2 nimetatud kuritegude puhul, kui:

(a) kuritegu on tervikuna või osaliselt toime pandud selle riigi territooriumil või

(b) kui kuriteo toimepanija on selle riigi kodanik või tema alaline elukoht asub selle riigi territooriumil või

(c) kuritegu on toime pandud selle riigi kodaniku vastu või isiku vastu, kelle alaline elukoht on selle riigi territooriumil, või

(d) kuritegu on toime pandud selle liikmesriigi territooriumil asutatud juriidilise isiku kasuks.

2. Artiklites 1 ja 2 nimetatud kuritegude eest süüdistuse esitamise korral väljaspool asjaomase liikmesriigi territooriumi lõike 1 punktis b nimetatud asjaoludel võtab iga liikmesriik vajalikud meetmed tagamaks, et tema jurisdiktsiooni kehtestamine ei oleks allutatud tingimusele, kas asjaomased teod on kuriteod seal, kus need toime pandi.

3. Artiklites 1 ja 2 nimetatud kuritegude eest süüdistuse esitamise korral väljaspool asjaomase liikmesriigi territooriumi lõike 1 punktis b nimetatud asjaoludel võtab iga liikmesriik vajalikud meetmed tagamaks, et tema jurisdiktsiooni kehtestamine ei oleks allutatud sellele, kas süüdistuse esitamist võib algatada ainult pärast ohvri või riigi esitatud avaldust seal, kus kuritegu toime pandi.

4. Kui kuritegu kuulub enama kui ühe liikmesriigi jurisdiktsiooni alla ja kui kõik neist suudavad süüdistuse nõuetekohaselt esitada samade faktide alusel, teevad kõnealused liikmesriigid koostööd otsustamaks, kes neist võtab kuriteo toimepanija vastutusele, et koondada menetlus võimaluse korral ühte liikmesriiki. Selleks võivad liikmesriigid kasutada Eurojusti või Euroopa Liidus loodud mis tahes organit või mehhanismi, et hõlbustada õigusasutuste koostööd ja nende tegevuse kooskõlastamist. Otsuse tegemisel selle üle, milline liikmesriik kuriteo toimepanijale süüdistuse esitab, tuleb eriti arvestada järgmisi tegureid:

- millise liikmesriigi territooriumil tegu toime pandi,

- millise liikmesriigi kodanik või elanik teo toimepanija on,

- millisest liikmesriigist on ohver pärit,,

- millise liikmesriigi territooriumil teo toimepanija tabati.

Artikkel 9

Kaitsetute inimkaubanduse ohvrite kaitse kriminaalmenetluses

1. Lapsi, kes on artiklites 1 ja 2 nimetatud kuritegude ohvrid, käsitletakse eriti kaitsetute ohvritena kooskõlas raamotsuse 2001/220/JSK artikli 2 lõikega 2, artikli 8 lõikega 4 ja artikli 14 lõikega 1.

2. Täiskasvanuid, kes on artiklites 1 ja 2 nimetatud kuritegude ohvrid, käsitletakse eriti kaitsetute ohvritena kooskõlas raamotsuse 2001/220/JSK artikli 2 lõikega 2, artikli 8 lõikega 4 ja artikli 14 lõikega 1 ning vastavalt pädevate ametiasutuste koostatud individuaalsele hindamisele, mille puhul võetakse arvesse isiku vanust, küpsust, tervist, rasedust, puuet, muid isiklikke ja sotsiaalseid tegureid ning kõnealuse isiku suhtes toime pandud kuriteo füüsilisi ja psühholoogilisi tagajärgi.

3. Piiramata kaitseõigust, tagavad kõik liikmesriigid, et eriti kaitsetutel ohvritel oleks lisaks raamotsuses 2001/220/JSK sätestatud õigustele õigus erikohtlemisele, mille eesmärk on takistada uuesti ohvriks langemist, vältides nii palju kui võimalik ja kooskõlas riikliku õigusega:

(a) silmsidet ohvri ja kuriteo toimepanija vahel, sealhulgas tunnistuste andmisel, näiteks küsitlemise ja ristküsitluse ajal, kasutades selleks asjakohaseid vahendeid, sealhulgas heli- ja videoaparatuuri;

(b) küsimusi eraelu kohta, kui need ei ole tingimata vajalikud süüdistuse aluseks olevate faktide tõendamiseks;

(c) tunnistuste andmist avalikul kohtuistungil;

(d) tarbetut küsitlemist uurimise, süüdistuse esitamise ja kohtuliku arutamise käigus.

4. Kõik liikmesriigid võimaldavad vajadusel, et tunnistusi andva eriti kaitsetu ohvri isikut ei avalikustata.

5. Kõik liikmesriigid tagavad, et inimkaubanduse ohvrid saavad lähtuvalt individuaalsest hindamisest asjakohast kaitset ja neil on vajadusel võimalik kasutada tunnistajakaitse programme kooskõlas riiklikus õigusega.

6. Kõik liikmesriigid tagavad, et eriti kaitsetud ohvrid saavad kriminaalmenetluse vältel tasuta õigusnõustamist ja et neid esindatakse tasuta samadel alustel, mis on riiklikus õiguses ette nähtud süüdistatavale, sealhulgas hüvitise taotlemisel. Käesolev lõige ei piira artikli 11 kohaldamist, kui ohver on alaealine.

Artikkel 10

Ohvrite abistamine

1. Kõik liikmesriigid tagavad, et ohvritele antakse abi enne kriminaalmenetlust, selle ajal ja pärast seda, et neil oleks võimalik kasutada 15. märtsi 2001. aasta raamotsuses 2001/220/JSK (ohvrite seisundi kohta kriminaalmenetluses) ja käesolevas raamotsuses sätestatud õigusi.

2. Isikut koheldakse ohvrina alates hetkest, kui pädevatel ametiasutustel on andmeid selle kohta, et isiku suhtes võib olla pandud toime artiklites 1 ja 2 nimetatud kuritegu.

3. Kõik liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et luua riiklikul ja kohalikul tasandil nõuetekohased mehhanismid ohvrite varajaseks tuvastamiseks ja abistamiseks koostöös asjaomaste tugiorganisatsioonidega.

4. Liikmesriigid annavad ohvritele kriminaalmenetluse raames vajalikku abi ja toetust, et anda neile võimalus toibuda ja pääseda kuriteo toimepanijate mõju alt, kõnealune abi ja toetus hõlmavad turvalist majutust ning materiaalset abi, vajalikku arstiabi, mis hõlmab ka psühholoogilist abi, nõustamist ja teavitamist, abi, mis võimaldab neil kasutada oma õigusi ning esindada ja kehtestada oma huve kriminaalmenetluses ning vajaduse korral suulise ja kirjaliku tõlke teenuseid. Liikmesriigid hoolitsevad eriti kaitsetute ohvrite erivajaduste eest.

Artikkel 11

Laste kaitset käsitlevad erimeetmed

Kõik liikmesriigid kohaldavad raamotsuse (milles käsitletakse laste seksuaalse kuritarvitamise ja ärakasutamise ning lapsporno vastast võitlust ja millega tunnistatakse kehtetuks raamotsus 2004/68/JSK) artikleid 14 ja 15.

Artikkel 12

Ennetamine

1. Kõik liikmesriigid püüavad vähendada kõigi ärakasutamise vormide aluseks olevat nõudlust.

2. Kõik liikmesriigid edendavad korrapäraste koolituste korraldamist ametnikele, sealhulgas tegevteenistuses politseinikele, kes võivad kokku puutuda ohvrite või potentsiaalsete ohvritega, et nad suudaksid tuvastada ohvreid või potentsiaalseid ohvreid ja tegeleda käesoleva raamotsuse artikli 9 lõigetes 1 ja 2 nimetatud eriti kaitsetute ohvritega.

3. Piiramata ühenduse õigust, kaaluvad kõik liikmesriigid meetmete võtmist selleks, et kriminaliseerida artiklites 1 ja 2 nimetatud ärakasutamisega seotud teenuste kasutamine juhul, kui teenust kasutav isik on teadlik sellest, et teenust pakkuv isik on artiklites 1 ja 2 nimetatud kuritegude ohver.

Artikkel 13

Järelevalve

Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et määrata riiklikud raportöörid või luua muud samaväärsed mehhanismid. Nimetatud mehhanismide ülesannete hulka kuulub vähemalt käesolevas raamotsuses ette nähtud meetmete rakendamise järelevalve.

Artikkel 14

Territoriaalne kohaldamisala

Käesolevat raamotsust kohaldatakse Gibraltari suhtes.

Artikkel 15

Raamotsuse 2002/629/JSK kehtetuks tunnistamine

Raamotsus 2002/629/JSK inimkaubanduse vastu võitlemise kohta tunnistatakse kehtetuks.

Artikkel 16

Rakendamine

1. Liikmesriigid võtavad käesoleva raamotsuse järgimiseks vajalikud meetmed [kahe aasta jooksul selle vastuvõtmisest].

2. Liikmesriigid edastavad [kahe aasta jooksul vastuvõtmisest] nõukogu peasekretariaadile ja komisjonile nende sätete teksti, millega võetakse siseriiklikku õigusse üle käesolevast raamotsusest tulenevad kohustused. Nõukogu hindab hiljemalt [nelja aasta jooksul vastuvõtmisest] seda teavet käsitleva aruande ja komisjoni edastatud kirjaliku aruande põhjal, millises ulatuses on liikmesriigid võtnud käesoleva raamotsuse järgimiseks vajalikke meetmeid.

Artikkel 17

Jõustumine

Käesolev raamotsus jõustub selle Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval.

Brüssel, […]

Nõukogu nimel

eesistuja

[1] Komisjoni teatis Nõukogule, Euroopa Parlamendile, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele – Naiste ja meeste võrdõiguslikkuse juhised 2006–2010 {SEK(2006) 275}, KOM(2006) 92 (lõplik).

[2] Komisjoni teatis – Euroopa Liidu lapse õiguste strateegia väljatöötamine {SEK(2006) 888} {SEK(2006) 889}, KOM(2006) 367 (lõplik).

[3] Nõukogu raamotsus, 15. märts 2001, ohvrite seisundi kohta kriminaalmenetluses (2001/220/JSK), EÜT L 82, 22.3.2001, lk 1.

[4] Nõukogu direktiiv 2004/81/EÜ, 29. aprill 2004, elamisloa väljaandmise kohta pädevate asutustega koostööd tegevatele kolmandate riikide kodanikele, kes on inimkaubanduse ohvrid või kelle ebaseaduslikule sisserändele on kaasa aidatud, ELT L 261, 6.8.2004, lk 85.

[5] Nõukogu direktiiv 2004/80/EÜ, 29. aprill 2004, mis käsitleb kuriteoohvritele hüvitise maksmist, ELT L 261, 6.8.2004, lk 15.

[6] ELT C 300, 11.11.2008, lk 42.

[7] Nõukogu raamotsus, 13. juuni 2002, Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta, EÜT L 190, 18.7.2002.

[8] Nõukogu raamotsus kohtualluvuskonfliktide ennetamise ja lahendamise kohta kriminaalmenetluses, mille ettepaneku esitasid 20. jaanuaril 2009. aastal Poola, Rootsi, Slovakkia, Sloveenia ja Tšehhi. Nõukogu dokument nr 5208/09.

[9] ELT C […], […], lk […].

[10] EÜT C 203, 1.8.2002, lk 1.

[11] ELT C 311, 9.12.2005, lk 1.

[12] ÜRO lapse õiguste konventsioon, vastu võetud, avatud allakirjutamiseks, ratifitseerimiseks ja ühinemiseks ÜRO peaassamblee 20. novembri 1989. aasta resolutsiooniga 44/25.

[13] Riikidevahelise organiseeritud kuritegevuse vastast ÜRO konventsiooni täiendav ÜRO protokoll inimestega, eelkõige naiste ja lastega, kauplemise takistamise, sellise kauplemise vastu võitlemise ja selle eest karistamise kohta, sõlmitud 2000. aastal Palermos.

[14] Euroopa Nõukogu inimkaubandusvastaseid meetmeid käsitlev konventsioon, sõlmitud 16. mail 2005 Varssavis, Euroopa Nõukogu lepingud, nr 197.

[15] EÜT C 82, 22.3.2001, lk 1.

[16] ELT C 300, 11.11.2008, lk 42.