EUROOPA KOMISJON Brüssel,23.5.2022 SWD(2022) 608 final KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT 2022. aasta aruanne Eesti kohta

















Lisatud dokumendile: Soovitus: NÕUKOGU SOOVITUS, milles käsitletakse Eesti 2022. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Eesti 2022. aasta stabiilsusprogrammi kohta {COM(2022) 608 final} - {SWD(2022) 640 final}



Majanduse ja tööhõive hetkeolukord Eesti majandus toimis enne COVID-19 kriisi hästi. Reaalne SKP elaniku kohta kasvas aastatel 2010–2019 keskmiselt 3,7 % aastas, mis on üks ELi suuremaid. SKP elaniku kohta ostujõu standardi alusel oli 2020. aastal 84 % ELi keskmisest (2010. aastal 66 %), mis näitab, et majandus on ülejäänud ELile järele jõudmas. COVID-19 pandeemia mõju Eesti majandusele on olnud mõõdukas ja ajaliselt piiratud. 2020. aastal vähenes Eesti reaalne SKP 3,0 % – vähem kui enamikus liikmesriikides. Sellele järgnes 2021. aastal tugev 8,3 % kasv. Majanduslangus oli suhteliselt tagasihoidlik tänu tarbijate kulutuste püsimisele, kuna COVID-19 piirangud olid piiratud ja need kaotati kiiresti. Valitsus toetas sel ajal ka leibkondade sissetulekuid. Lisaks suurendas 2020. aasta pensionisüsteemi reform () ajutiselt tarbijate kulutusi. See reform võimaldab töötajatel oma säästud enne pensioniikka jõudmist isiklikult (teise samba) pensionikontolt välja võtta. 2021. aasta esimeses voorus välja võetud vahendeid (mahus ligikaudu 4 % SKPst) kasutati osaliselt võlgade tagasimaksmiseks, aga ka kestvuskaupade ostmiseks. See suurendas pikaajaliste pensionisäästude arvelt sisenõudlust veelgi. 2021. aasta lõpuks ületasid investeeringud ja eksport kriisieelset taset, osaliselt tänu Eesti tugevale positsioonile infotehnoloogia vallas, mille järele on üleilmne nõudlus suurenenud. Ka avaliku sektori investeeringud, mis olid seotud riiklike toetusmeetmete ja ELi vahendite kasutamise suurenemisega, toetasid majandust kogu COVID-19 kriisi vältel. Enamik sektoreid, välja arvatud majutus- ja muud turismiteenused, taastus 2021. aastal jõudsalt (). Edaspidi mõjutab eeldatavasti mõnda majandussektorit rängemalt Venemaa sissetung Ukrainasse. Eesti kaubandussidemed Venemaaga on aja jooksul vähenenud, moodustades 2021. aastal 7,6 % kaubanduse kogumahust. Eesti sõltub eelkõige Venemaa ehitusmaterjalidest (sh puit ja teras), väetistest ja maagaasist (mis moodustas 2020. aastal 8 % Eesti kogu energiavarustusest). Samuti on Eestil Venemaaga tihedad sidemed transpordi- ja turismiteenuste vallas. Enne COVID-19 pandeemiat moodustasid Venemaalt pärit turistid üle 11 % kõigist Eesti välisturistidest. See ja muud ajutised tegurid aeglustavad SKP reaalkasvu 2022. aastal 1,0 %ni ja 2023. aastal 2,4 %ni. Ukrainasse sissetungi tõttu seisab Eesti silmitsi ka Ukrainast põgenevate inimeste suure sissevooluga (ligikaudu 2,5 % elanikkonnast). Sellele reageerides eraldas valitsus aprillis vastu võetud lisaeelarvest 232 miljonit eurot, et toetada sõjapõgenike majutamist, laste integreerimist haridusse ja töötajate integreerimist tööturule, sealhulgas töötushüvitiste kaudu, ning katta muid tervishoiu- ja sotsiaalkulusid. Eestile antakse erakorralist toetust algatuse CARE raames ja täiendavate eelmaksete kaudu REACT-EU raames, et kiiresti rahuldada Ukrainast põgenevate inimeste vastuvõtu- ja integratsioonivajadusi. Eesti riigi rahandus oli enne COVID-19 kriisi tugev, kuid on kriisist väljumas mõnevõrra nõrgemana. Valitsemissektori võlg suurenes 8,4 %-lt SKPst 2019. aastal 18,1 %-le SKPst 2021. aastal, kuid on ikkagi ELi väikseim. Valitsemissektori eelarvepositsioon halvenes järsult 0,1 %-lt SKPst 2019. aastal –5,6 %-le SKPst 2020. aastal. See oli peamiselt tingitud SKP vähenemisest ja COVID-19 toetusmeetmetest. Kuna majanduse taastumine on olnud kiire ning 2021. aastal kaotati suures osas järk-järgult ettevõtjate ja kodumajapidamiste toetamine, paranes valitsemissektori eelarvepositsioon 2021. aastal -2,4 %ni. See paranemine on tingitud ka teise samba pensionifondidest vahendite väljavõtmisest, mis suurendas ajutiselt tulumaksutulu 2021. aastal ligikaudu 1 % SKPst (). Komisjoni 2022. aasta kevadprognoosi kohaselt suureneb valitsemissektori eelarvepuudujääk 2022. aastal taas 4,4 %-le SKPst ja seejärel väheneb 2023. aastal 3,7 %-le SKPst. See tuleneb peamiselt uutest kulumeetmetest energiahindade leevendamiseks ning täiendavatest sotsiaal- ja julgeolekukuludest. ELi toetatavad tööturu toetusmeetmed on aidanud vähendada COVID-19 kriisi sotsiaalseid ja majanduslikke tagajärgi. Eesti võttis kasutusele tõhusad lühendatud tööaja kavad, mida toetatakse 230 miljoni euro suuruse laenuga eriolukorras töötuseriski leevendamiseks pakutava ajutise toetuse Euroopa rahastust (TERA). Töötuse määr tõusis 4 %-lt COVID-19 kriisi alguses peaaegu 7 %-le 2020. aastal, kuid langes tagasi 6,2 %-le 2021. aastal. Tööhõive määr langes 2020. aastal vaid pisut ja seejärel taastus 2021. aastal tasemele 79,3 %, mis on jätkuvalt üle ELi keskmise (73,1 %). Kuigi pikaajaline töötus suurenes 2021. aastal 1,6 %ni, oli see ikkagi tublisti alla ELi keskmise. Eestit kimbutab oskuste nappus. Kuigi riigi haridus- ja koolitussüsteem on hea, ei suuda see rahuldada kõiki tööturu vajadusi oskuste järele, sealhulgas digi- ja roheoskuste järele. 2021. aastal jätkus positiivse rändesaldo suundumus,() mis võib suurendada oskuste pakkumist. Ka Euroopa sotsiaalõiguste sammast toetava sotsiaalvaldkonna tulemustabeli kohaselt on mõningaid sotsiaalprobleeme. Kuigi vaesus on järk-järgult vähenenud, on see endiselt suur teatavate rühmade puhul, sealhulgas töötute, eakate ja puudega inimeste puhul. Rahuldamata vajadus arstiabi järele inimeste endi hinnangul on üks suuremaid ELis, osutades puudustele tervishoiuteenuste kättesaadavuses ja katvuses. Elanikkonna vananemine avaldab survet pikaajalise hoolduse süsteemile, mis ei suuda juba praegu nõudlust rahuldada. Baasprognooside kohaselt peaksid avaliku sektori kulutused pikaajalisele hooldusele suurenema 0,4 %-lt SKPst 2019. aastal 0,7 %-le SKPst 2060. aastal; ELi vastavad näitajad on 1,7 % ja 2,7 % (). Piirkondlikud sotsiaal-majanduslikud erinevused püsivad. Mitme majandusliku ja sotsiaalse heaolu näitaja kohaselt on suured ja püsivad erinevused Põhja-Eesti kui riigi pealinna ümbruse ja ülejäänud nelja piirkonna vahel. Tööhõive määra piirkondlikud erinevused on märkimisväärsed. Kirde-Eestis on tööhõive riigi keskmisest 10 protsendipunkti madalam ning see suurendab palgalõhet (vt joonis 1.1). 2019. aastal oli SKP elaniku kohta (ostujõu standardi alusel) Põhja-Eestis 120 % ELi keskmisest, samas kui teistes piirkondades jäi see vahemikku 48–59 % (vt 15. lisa). Põhja-Eestis oli tööviljakus 2020. aastal 170 % teiste piirkondade keskmisest. Riigisisene ränne linnapiirkondadesse, eelkõige Tallinna, ei ole viimase kümne aasta jooksul muutunud. Sihtotstarbelised arenguprogrammid aitaksid edendada innovatsiooni ja ettevõtlust, leevendada oskuste nappust ning tagada integreeritud sotsiaal- ja tervishoiuteenused. Head näited sellistest algatustest on Ida-Virumaa ja Kagu-Eesti programmid. Taaste- ja vastupidavuskavas ning Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide programmides ette nähtud lairibaühenduse ja transpordimeetmed aitavad olukorda parandada (vt 3. lisa). Joonis 1.1. Tööhõivemäär (15–74aastased) Allikas: Eesti statistikaamet Nagu enamikus ELi riikides on tõusvatel energiahindadel olnud märkimisväärne mõju inflatsioonile. Eestis tõusid energiahinnad 2021. aasta viimases kvartalis kiiresti, peamiselt seetõttu, et elektrihinna tõus kandus üsna kiiresti üle jaesektorisse. 2021. aasta detsembris jõudsid elektrihinnad rekordiliselt kõrgele tasemele. Märtsi lõpus oli elektri ja gaasi tööstushinnaindeks 184 % kõrgem kui aasta varem. Nende hindade tõus suurendas inflatsiooni otseselt ja kaudselt (muude kaupade ja teenuste hinna kaudu) ning see mõju suurenes 2022. aastal, kusjuures tarbijahindade harmoneeritud indeks kasvas aasta esimeses kvartalis 12,5 %. Valitsus kehtestas olulised ajutised meetmed, et leevendada kodumajapidamiste puhul elektri-, gaasi- ja küttehindade tõusu. Sellest hoolimata prognoositakse, et inflatsioon tõuseb 2022. aastal 11,2 %ni, kuid langeb 2023. aastal 2,5 %ni. Eesti majandus on üks kõige CO2- ja energiamahukamaid liidus. 2020. aastal oli kasvuhoonegaaside heide 8,8 tonni inimese kohta CO2-ekvivalendina (võrreldes ELi keskmisega 7,6), mis on tingitud Eesti põlevkivisõltuvusest ning transpordi ja hoonete suurest energiamahukusest (vt 5. lisa). Hoolimata taastuvenergia osakaalu märkimisväärsest suurenemisest Eesti energiatarbimises viimastel aastatel (17 %-lt 2005. aastal 30 %-le 2020. aastal), moodustab põlevkivi endiselt umbes 60 % kogutarbimisest. Venemaa sissetung Ukrainasse nõuab kiiret poliitilist reageerimist, et kiirendada üleminekut taastuvatele kodumaistele energiaallikatele (sealhulgas edendada kohalikku biometaani tootmist), suurendada ülekandevõimsust (sealhulgas sünkroniseerida Eesti elektrivõrk ELi elektrivõrguga), vähendada energiatarbimist ning mitmekesistada impordi- ja eksporditurge. Tõhusam energiatootmine, hoonete kütmine ja transport võivad samuti suurendada ressursside tootlikkust, mis on üks ELi madalamaid. Ka maanteetranspordi heide on suur, mis on tingitud suhteliselt vanade ja palju kütust tarbivate sõidukite suurest osakaalust Eesti teedel. Valitsus saab neid probleeme lahendada, kehtestades asjakohased stiimulid ja meetmed, mis toetavad säästva ja energiatõhusa transpordi arengut. Eesti majanduse konkurentsivõimet toetavad tugevad struktuurilised tegurid. Need hõlmavad paindlikku tööturgu, tõhusat e-valitsust ja investeeringuid hõlbustavat soodsat ettevõtluskeskkonda. Eesti on ELis esirinnas digitaalsete avalike teenuste valdkonnas, sest kõik keskvalitsuse teenused on internetis kättesaadavad. Viimastel aastatel on Eesti digiuuendused aidanud suurendada tootmist, eksporti ja tööhõivet rohkem kui ELis keskmiselt (vt joonis 1.2). Eesti on teinud edusamme digitaristu arendamisel, näiteks laiendades füüsilist juurdepääsu kiirele lairibaühendusele. Selleks et edusammud digipöörde ja majandusliku konkurentsivõime valdkonnas püsiksid, tuleb siiski jätkata ühenduvuse parandamist ja digitehnoloogia integreerimist kõigisse ettevõtlusvaldkondadesse, sealhulgas traditsioonilistesse sektoritesse.

Joonis 1.2. IT-teenuste osakaal kogumajanduses Allikas: Eurostat, rahvamajanduse arvepidamine (tabel nama_10_a64_e, NACE J62+J63) Hoolimata Eesti teadusuuringute ja innovatsiooni rahastamise suurenemisest on ettevõtete teaduspõhine innovatsioonisuutlikkus endiselt piiratud. 2021. aastal täitis Eesti oma 2019. aasta üldise poliitilise kohustuse suurendada avaliku sektori investeeringuid teadus- ja arendustegevusse 1 %ni SKPst. Eeldatakse, et see tase säilib ja jääb veidi üle ELi keskmise. Ettevõtlussektor on samuti kiiresti suurendanud investeeringuid teadus- ja arendustegevusse ja jõudnud tasemele üle 1 % SKPst, kuid see jääb alla ELi keskmise () ja kaugele sellest, mida on vaja Euroopa teadusruumi üldeesmärgi (3 %) saavutamiseks (). Koostööd avaliku sektori teadustegevuse (mis on koondunud vähestesse sõltumatutesse riiklikult rahastatavatesse ülikoolidesse) ja ettevõtete vahel võivad aidata edendada Eesti arendatavad innovatsioonitoetused. Lisaks on veel võimalik suurendada teaduspõhist innovatsioonisuutlikkust ning teadus- ja arendustegevust ettevõtetes (vt 9. lisa). Üldiselt on Eesti tulemused ÜRO kestliku arengu eesmärkide saavutamisel head, kuid rohkem edusamme võiks teha keskkonnaeesmärkide ja õigluse vallas (vt 1. lisa). Tänu kättesaadavale ja kvaliteetsele haridusele, suurele tööhõivele ja suhteliselt väiksele pikaajalisele töötusele on Eestil üldiselt head tulemused kvaliteetse hariduse (kestliku arengu eesmärk 4) ning inimväärse töö ja majanduskasvu (kestliku arengu eesmärk 8) vallas. Kuigi vaesuse kaotamisega seotud tulemused (kestliku arengu eesmärk 1) on ELi keskmise lähedal, saaks neid veelgi parandada eakate, töötute ja puudega inimeste kaitse parandamisega. Hea tervise ja heaolu (kestliku arengu eesmärk 3) valdkonna tulemusi aitaksid parandada tervishoiuteenustele parem juurdepääs ja hea tervisega inimeste osakaalu suurendamine. Taastuvenergia moodustab märkimisväärse osa energia kogutarbimisest, kuid elektri ja kütte otstarbel kütuse põletamisest tuleneva CO2 heite vähendamine parandaks Eesti tulemusi taskukohase ja puhta energia (kestliku arengu eesmärk 7) ja kliimameetmete (kestliku arengu eesmärk 13) valdkonnas. Taaste- ja vastupidavuskava on rakendamisel Eesti taaste- ja vastupidavuskavas käsitletakse paljusid peamisi probleeme, millega riik silmitsi seisab. Kavas järgitakse ulatuslikku reformi- ja investeerimiskava, mis hõlbustab majanduse rohe- ja digipööret ning parandab sotsiaalset mõõdet. Eesti kava, mis hõlmab 969,5 miljonit eurot toetusi ja moodustab ligikaudu 3,4 % SKPst, sisaldab olulisi reforme ja investeeringuid, et aidata Eesti majandusel muutuda kestlikumaks ja toetada majanduse jõulist taastumist (vt 2. lisa). Üldiselt läheb taaste- ja vastupidavuskava raames 41,5 % toetustest kliimaeesmärkide saavutamisele ja 21,5 % digipöörde edendamisele. Kava peamine rohepöörde prioriteet on soodustada taastuvenergia tootmist ja rohetehnoloogia arendamist. Eesti eesmärk on vähendada majanduse CO2- ja energiamahukust, parandades energiatõhusust, arendades edasi taastuvenergia tootmise suutlikkust ning muutes transpordi ja liikuvuse säästvamaks. Teine suur väljakutse Eesti jaoks on ettevõtlussektori tootlikkuse ja innovatsioonivõime tugevdamine. Selleks on ette nähtud mitu meedet, mille eesmärk on toetada ettevõtjaid rohe- ja digipöördes, kohaldades samal ajal ringmajanduse põhimõtteid ja parandades ettevõtjate juurdepääsu rahastusele. Töötajate roheoskuste arendamiseks kavandatud meetmed viivad tööandjate vajadused ja oskuste pakkumise paremini kooskõlla. Lähitulevikus keskendutakse taaste- ja vastupidavuskava meetmetes haldustõkete kõrvaldamisele ja taastuvenergia tootmisse tehtavate investeeringute toetamisele. Rohefondi loomise eesmärk on toetada uuenduslike rohetehnoloogiate arendamist ettevõtlussektoris. Samuti käivitatakse eramute ja korterelamute energiatõhusa renoveerimise toetuskava. Eesti on teinud tööd, et kõrvaldada muud mitterahalised tõkked tuuleparkide arendamisel, mis peaks aja jooksul aitama toota rohkem taastuvenergiat. Lisaks alustatakse peagi Rail Balticu terminali ja Tallinna vanasadama trammiliini ehitamist ning raudteeliinide elektrifitseerimist. See parandab nii reisijate kui ka kaubaveoklientide juurdepääsu raudteetranspordile. Digipöörde poliitikameetmetes keskendutakse digitaalsete valitsusteenuste ajakohastamisele, et parandada nende kerksust, turvalisust ja tõhusust ning vähendada inimeste ja ettevõtete halduskoormust. Uusimate digitehnoloogiate kasutuselevõtt aitab muuta digitaalsete avalike teenuste osutamise tõhusamaks. Samuti aitab kava vähendada digilõhet linna- ja maapiirkondade vahel, võttes kasutusele väga suure läbilaskevõimega võrgud. Lähitulevikus töötab Eesti välja ja käivitab sihtotstarbelised kavad väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate ning mikroettevõtjate digitaliseerimise toetamiseks. Teine oluline prioriteet on luua toetuskavad, et pakkuda töötajatele digioskustealast koolitust. See aitab parandada hariduse ja koolituse vastavust tööturu vajadustele ning vähendada oskuste nappust. Sotsiaal- ja tervishoiuvaldkonnas keskendutakse kavas tervishoiusüsteemi juurdepääsetavuse ja kerksuse parandamisele ning sotsiaalkaitse edendamisele, aidates sellega kaasa Euroopa sotsiaalõiguste samba rakendamisele. Taaste- ja vastupidavuskava sisaldab meetmeid, et muuta tervishoid kättesaadavamaks ja kerksamaks, leevendades tervishoiutöötajate nappust ja tugevdades esmatasandi arstiabi. Põhja-Eesti meditsiinilinnaku ehitamine peaks parandama tervishoiuteenuste kättesaadavust Põhja-Eestis. Investeeringud multifunktsionaalsetesse helikopteritesse peaksid tagama parema juurdepääsu äärealadel ja saartel elavatele inimestele. Parandatakse sotsiaalkaitset, pikendades töötushüvitiste kestust ja vähendades soolist palgalõhet – mõlemad on Eesti pikaajalised probleemid. Pikaajalise hoolduse parandamiseks võetakse meetmeid, et parandada suure hooldusvajadusega laste eest hoolitsemist ja aidata inimestel iseseisvalt toime tulla. Noorte tööhõive soodustamiseks on prioriteediks tugevdatud kava „Minu esimene töökoht“, mis ühendab palga- ja koolitustoetuse. Tekstikast 2.1. Taaste- ja vastupidavuskava peamised eesmärgid aastatel 2022–2023. ·Rohepööre: rohepöörde rakkerühma loomine, et jälgida rohepööret ettevõtetes, ja rohefondi loomine, et toetada uuenduslikke rohetehnoloogiaid. ·Rohepööre: taastuvenergia tootmist takistavate haldustõkete kõrvaldamine. ·Digipööre: esimeste selliste digitaalsete avalike teenuste käivitamine, mida osutatakse proaktiivselt elu- või ärisündmuste (nt abielu, lapse sünd või ettevõtte loomine) korral. ·Digipööre: väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate ning mikroettevõtjate digipöörde toetuskava käivitamine. ·Tervishoid: Põhja-Eesti meditsiinilinnaku projekteerimise lepingu sõlmimine, mis tähistab linnaku ehitamise esimest etappi. ·Noorte tööhõive: kava „Minu esimene töökoht“ tugevdavate õigusaktide jõustumine ja noortegarantii tegevuskava vastuvõtmine. ·Pikaajaline hooldus: sotsiaalhoolekande seaduse muudatuste jõustumine iseseisva toimetuleku parandamiseks ja integreeritud hooldust käsitleva tegevuskava vastuvõtmine. Edasised prioriteedid Lisaks eespool kirjeldatud probleemidele, mida taaste- ja vastupidavuskavas käsitletakse, seisab Eesti silmitsi muude oluliste probleemidega, mida kavas ei ole piisavalt käsitletud. Eesti pikaajalise kestliku majanduskasvu ja konkurentsivõime tagamiseks tuleb kõrvaldada kitsaskohad, eelkõige suurendada energiajulgeolekut, vähendades samal ajal majanduse energiamahukust, edendada ressursitootlikkust, parandada sotsiaalset turvavõrku ja kõrvaldada oskuste nappus. Need eesmärgid on kindlaks määratud ka riiklikus strateegias „Eesti 2035“. Nende probleemidega tegelemine aitab ka teha edasisi edusamme asjakohaste kestliku arengu eesmärkide saavutamisel vastavates alusvaldkondades. Sotsiaalkaitse, sealhulgas töötute kaitse tugevdamine Sotsiaalse turvavõrgu piisavus on pisut paranenud, kuid eakate, puudega inimeste ja töötute vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse oht on endiselt suur. Üldiselt vähenes vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste osakaal 2020. aastal jätkuvalt (olles 22,8 %), kuigi see on endiselt suurem kui ELi keskmine (21,9 %). Sotsiaalsiirete mõju vaesuse vähendamisele on paranenud ja see on nüüd ELi keskmise lähedal. Miinimumsissetuleku piisavus on siiski kehv ning eakate ja puudega inimeste vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse määr on üks ELi kõrgemaid (vt 12. lisa). Jälgida tuleks eakate vaesusriski seoses hiljutise pensionireformiga, millega muudeti kohustuslik kogumisskeem vabatahtlikuks. Praegu puudub 5 %-l elanikkonnast tervisekindlustus ning kõige tõenäolisemalt töötavad need inimesed osalise tööajaga ja ebastabiilsetel töökohtadel. Nende probleemide lahendamine on Eesti jaoks esmatähtis, et aidata kaasa ELi 2030. aasta vaesuse vähendamise peamise eesmärgi saavutamisele. Töötushüvitiste vähene katvus suurendab sissetulekute ebavõrdsust ja vaesust. Eestis on töötushüvitiste saamise kriteeriumid piiravad. Töötuskindlustushüvitise saamise õigus sõltub isiku tööhõivest ja sissetulekust enne töötuks jäämist. Vähemsoodsa töötutoetuse summa, mida makstakse neile, kellel ei ole õigust töötuskindlustushüvitisele, ei põhine isiku sissetulekul, vaid miinimumpalgal. Lisaks on kogumisskeemidest välja jäetud füüsilisest isikust ettevõtjad. Praegu saavad töötushüvitist ligikaudu pooled registreeritud töötutest. 2021. aastal sai ainult 37 % äsja registreeritud töötutest töötuskindlustushüvitist ja 26 % sai fikseeritud töötutoetust 292 eurot kuus, mis jääb allapoole vaesuspiiri. See tähendab, et üle poole töötutest elas suhtelises vaesuses ja üks viiendik absoluutses vaesuses (Praxis 2021). Vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohtu saaks vähendada töötute sotsiaalkaitse ja tööturule integreerimise parandamise kaudu. Eesti on astunud mõningaid samme eakate ja puudega inimeste sotsiaalkaitse parandamiseks, eelkõige suurendades pensione ja töötushüvitisi. Töötute puhul on siiski endiselt puudusi. Töötute abistamine töö leidmisel (nt koolituse ning töötajate ja töökohtade kokkuviimise kaudu) ja lahenduste leidmine toetuste süsteemis võib hoida ära inimeste sattumist vaesuse lõksu. Töötushüvitiste katvuse laiendamine ja nende hüvitiste saamise miinimumnõuete leevendamine võib aidata tagada, et hüvitistega on kaetud suurem hulk inimesi, eelkõige lühiajalise töö ja ebatüüpiliste töövormide puhul. Taskukohane ja kvaliteetne pikaajaline hooldus Eesti elanikkond vananeb, kuid pikaajalise hoolduse pakkumine ei ole piisav, et rahuldada praegust ja kasvavat nõudlust. Oodatav eluiga on Eestis pikenemas, mis suurendab hooldust vajavate inimeste arvu. Kuid pikaajalise hoolduse korralduses ja rahastamises esinevate puuduste tõttu ei saa suur osa pikaajalist hooldust vajavatest üle 65aastastest inimestest juba praegu abi isiklikul hooldusel või majapidamistöödel (Eestis 58,4 % võrreldes ELi keskmisega 46,5 % 2019. aastal) (). Nõudlus suureneb veelgi, sest üle 65aastaste elanike osakaal kasvab 19,8 %-lt 2050. aastaks 28,5 %-le ja seega suureneb ka vanadussõltuvusmäär. Pikaajalise hoolduse rahastamine ja korraldamine on killustatud ning suure osa kuludest kannavad hooldust vajavad isikud. Vastutus pikaajalise hoolduse eest on jagatud riigi, kohaliku omavalitsuse ja abivajavate inimeste perekonna vahel. Pikaajalise hoolduse korralduse ja rahastamise killustatus sotsiaal- ja tervishoiusektori ning riigi ja kohalike omavalitsuste vahel toob kaasa sarnaste kodu- ja kogukonnateenuste ebaühtlase pakkumise. Kohalikel omavalitsustel on pikaajalise hoolduse teenuste osutamisel õiguslikud kohustused, kuid neil on suur autonoomia oma poliitika kujundamisel. Ühtsete riiklike teenusestandardite puudumine ja töötajate nappus teevad kvaliteetse hoolduse tagamise keeruliseks. Seetõttu võib teenuste kvaliteet ja taskukohasus koos kättesaadavusega erineda. Pikaajalise hooldusega seotud omaosalusmaksed on suured, moodustades 45 % kasutada olevast tulust (2019. aastal oli see ELis suuruselt teine näitaja). Avaliku sektori kulutused pikaajalisele hooldusele olid 2019. aastal vaid 0,4 % SKPst (ELis 1,7 % SKPst). See paneb suure koormuse pereliikmetele, kellel võib olla vaja töölt ära tulla, süvendades veelgi olemasolevat tööjõu ja oskuste nappust.

Põhjalik pikaajalise hoolduse reform võib tagada juurdepääsu taskukohasele ja kvaliteetsele ametlikule pikaajalisele hooldusele. Kuigi Eesti taaste- ja vastupidavuskava sisaldab mõningaid meetmeid (vt taaste- ja vastupidavuskava vastav osa), ei ole selles ette nähtud põhjalikku pikaajalise hoolduse reformi. Selline reform võiks aidata abivajajaid, keskendudes pikaajalise hoolduse tõhusale ja kestlikule rahastamisele, integreeritud hooldusteenuste kättesaadavusele, kvaliteedistandardite kehtestamisele ning piisava ja kvalifitseeritud tööjõu tagamisele. Oskuste vastavusse viimine tööandjate vajadustega Kuigi Eestil on head tulemused hariduse ja koolituse vallas, ei ole tööandjate vajadused oskuste nappuse ja mittevastavuse tõttu täielikult täidetud. Eesti haridussüsteem juba tagab koolis väga head põhioskused ja toodab suure hulga kõrghariduse omandanuid. Eesti tehnoloogia-, tootmis-, ehitus-, teadus- ja põllumajandusettevõtted osutavad aga sageli oskustööliste nappusele, eriti maapiirkondades. Samuti püsib oskuste nappus hooldus- ja haridussektoris. Peamiselt on see tingitud haridussüsteemi suutmatusest pidada sammu kiiresti muutuva tööturu ja tehnoloogia arenguga ning ettevõtete pakutavast vähesest õppest. Asjakohaste oskustega kutsehariduse ja -õppe ning kõrghariduse omandanute arv on vabade töökohtade täitmiseks liiga väike. 2020. aastal langes madala haridustasemega noorte osakaal alla ELi keskmise. See näitaja ei kajasta siiski märkimisväärseid erinevusi: osakaal on suurem meeste, maapiirkondades elavate inimeste ja puudega inimeste puhul. Eestis on sooline ebavõrdsus kõrghariduse omandanute seas ELis kolmandal kohal, kusjuures kõrghariduse omandab märkimisväärselt rohkem noori naisi kui noori mehi (vt 13. lisa). Tulevastel aastatel on haridus- ja koolitussüsteemi peamised probleemid õpetajate vananemine ja suurearvuline ametist lahkumine karjääri alguses (vt 13. lisa). Töötajate oskuste parandamine ja õpetajate nappuse kõrvaldamine võib aidata kaasa tööandjate vajaduste rahuldamisele ja hea haridussüsteemi säilitamisele. Kuna taaste- ja vastupidavuskava meetmed keskenduvad digitaalsetele ja roheoskustele, on vaja terviklikumaid lahendusi, et täita kõiki oskuste vajadusi. Lisaks eespool nimetatud probleemide lahendamisele kõrghariduse ning kutsehariduse ja -õppe vallas võiks oskuste nappuse leevendamise tõhusate meetmetena julgustada tööandjaid pakkuma rohkem koolitust ja kujundada ümber oskuste prognoosimise süsteemi, kandes oskuste uuringud üle olemasolevatesse andmeregistritesse, mis on haridus- ja koolitussüsteemi jaoks olulised, et aidata paremini prognoosida vajaminevaid oskusi. Haridusstrateegia 2021–2035 ja tegevuskava uue põlvkonna õpetajate tagamiseks on samm õiges suunas, et tegeleda õpetajate nappusega. Muuta energia ja loodusvarade kasutamine tõhusamaks ja vähendada sõltuvust fossiilkütustest, sealhulgas Venemaalt imporditavatest fossiilkütustest Rohepöörde ja loodusvarade tõhusa kasutamise edendamine ja ringmajanduse põhimõtete omaksvõtmine on Eesti majanduse kestlikkuse seisukohast väga oluline. Põlevkivi osakaalu vähendamine elektritootmises ja selle asendamine vähest CO2 heidet tekitavate ja CO2-neutraalsete elektriallikatega aitab saavutada kasvuhoonegaaside vähendamise eesmärke. Eesti eesmärk on vähendada 2030. aastaks CO2 heidet 70 % võrreldes 1990. aasta tasemega ja saavutada 2050. aastaks kliimaneutraalsus. Kui jätta välja maakasutuse, maakasutuse muutuse ja metsanduse (LULUCF) sektor, oli heide 2020. aastaks 1990. aasta tasemega võrreldes vähenenud 72 %. Üleminekul põlevkivilt taastuvatele energiaallikatele pööratakse õiglase ülemineku kava raames erilist tähelepanu sotsiaal-majandusliku mõju leevendamisele Ida-Viru maakonnas. 2020. aastal moodustasid Eesti energiaallikate jaotusest 32 % taastuvad energiaallikad ja 68 % fossiilsed energiaallikad (kohaliku põlevkivi sisetarbimine 32 %, fossiilkütused transpordisektoris 16 % ja muud fossiilsed energiaallikad 19 %, sealhulgas gaas 8 %). Kavatsetakse suurendada taastuvenergia osakaalu, peamiselt tänu suuremale tuuleenergia ja biomassi kasutamisele ning sellega kaasnevale fossiilkütuste osakaalu vähenemisele. Kuigi gaas moodustab energiaallikate jaotusest vaid 8 %, imporditakse seda peamiselt Venemaalt (). Eesti sõltuvuse vähendamine Venemaa gaasist on aga juba hästi edenenud ja kiireneb tänu ELi eraldamiseeskirjade rakendamisele ning koostöös naaberriikidega elluviidavatele torujuhtme- ja taristuprojektidele. Investeeringud peaksid võimaluse korral olema tulevikukindlad, et vältida seotuse efekti. Eesti on suurendanud taastuvenergiaprojektide rahastamist, kuid ikka püsivad mõned regulatiivsed tõkked, nagu aeglane planeerimisprotsess, tuulikute kõrguse piirangud kaitsekaalutlustel ja kohalik vastuseis. Riiklikud meetmed, sealhulgas Eesti taaste- ja vastupidavuskava meetmed, on loonud aluse taastuvenergia tootmise laiendamiseks. Selleks et üleminekut kiirendada, tuleks edendada uute maismaa tuuleparkide ja avamere tuuleparkide planeerimist ja lubade andmist, mis võimaldaks kiirendada investeeringute tegemist. See hõlmab suurema hulga riigikaitsealaste piirangute kõrvaldamist, mis piiravad tuuleenergia tootmiseks sobivate kohtade kättesaadavust. Vastavad investeeringud elektrivõrgutaristusse muudavad taastuvate energiaallikate osakaalu suurendamise võimalikuks. Olemasoleva võrguvõimsuse ja sellele juurdepääsu tingimuste suurem läbipaistvus suurendaks ka turu paindlikkust. Taastuvallikatest toodetud vesiniku ja muude energia salvestamise lahenduste projektide laiendamine ning kohaliku kestliku biometaani kasutamise suutlikkuse arendamine aitab mitmekesistada energiaallikaid ja suurendada energiavarustuse paindlikkust. Lisaks suurendaks piiriülene koostöö taastuvenergia vallas ja ELi elektrivõrguga õigeaegse sünkroniseerimise tagamine veelgi energiaalast paindlikkust piirkonnas. Eestile tuleks kasuks hoonete integreeritud renoveerimine energiatõhususe parandamiseks, tuginedes soojuse tootmist ja taastuvenergia kasutamist ühendavatele käitistele, et vähendada energiatarbimist ja samal ajal ka sõltuvust Venemaast. Eesti ressursitõhusus on endiselt kehv, sest kasutatakse palju materjale ja tekib palju jäätmeid, mis pärsib tootlikkust ja konkurentsivõimet (). Eestis on ressursitootlikkuse poolest ELis 25. kohal. See näitaja moodustab kolmandiku ELi keskmisest (2,23) (mõõdetuna eurodes ostujõu standardi alusel kilogrammi kohta). Materjalimahukus on üle kahe korra suurem kui ELi keskmine (vt 11. lisa). Ringlussevõetava materjali kasutusmäär (17,3 %) oli Eestis 2020. aastal ELi keskmisest (12,8 %) kõrgem, kuid olmejäätmete ringlussevõtu eesmärk (50 %) jäi täitmata (Eestis 28,9 %, ELi keskmine 47,8 %). 2022. aasta lõpus on kavas vastu võtta kogu toodete elutsüklike suunatud riiklik ringmajanduse strateegia ja tegevuskava, millest Eesti saab edaspidi suurt kasu. Loodusvarade säästev kasutamine on kerksuse seisukohast esmatähtis ning kuigi Eesti on looduskaitse vallas üldiselt saavutanud häid tulemusi, tuleb teha täiendavaid jõupingutusi looduslike elupaikade seisundi taastamiseks ja halvenemise vähendamiseks ning bioloogilise mitmekesisuse vähenemise peatamiseks. Eestis on heas kaitsestaatuses liikide ja elupaikade osakaal suurem kui paljudes teistes ELi liikmesriikides ning see osakaal kasvab. Samas on suurenenud ka halva kaitsestaatusega liikide ja elupaikade arv. Metsad hõlmavad 58,4 % Eesti pindalast ja ainult 20 % kaitsealustest metsaelupaikadest on soodsa kaitsestaatusega (vt 5. lisa). Eesti 2020. aasta järgse riikliku metsastrateegia vastuvõtmine on viibinud, kuid selle kiire vastuvõtmine oleks kasulik, pidades silmas metsade säästvat majandamist ning nende kaitse, taastamise ja vastupidavuse tugevdamist. Samuti on enamik soo- ja poollooduslikest rohumaaelupaikadest endiselt ebasoodsa staatusega. Transpordi CO2-jalajälje vähendamine Maanteetranspordi arvele jääb Eestis märkimisväärne osa kogusaastest, eriti seetõttu, et riigis liiklevad väga CO2-mahukad sõiduautod. Maanteetransport moodustab peaaegu kolmandiku Eesti energia lõpptarbimisest, kuna see sõltub peaaegu täielikult naftapõhistest kütustest. Autode kasvuhoonegaaside heide on mitme aastakümne jooksul suurenenud (joonis 3.1), nagu ka autode arv ja läbitud vahemaa. Eesti on sõidukipargi vanuse poolest ELis tagantpoolt teisel kohal. Sellised sõidukid on vähem kütusesäästlikud ja saastavad rohkem. Joonis 3.1. Autode CO2 heide (miljonit tonni) Allikas: Eurostat Transpordisektoril on CO2 heite vähendamisel esmatähtis roll. Eestis on elektriraudtee kilomeetrite osakaal raudteevõrgu kogupikkuses üks ELi kõige väiksemaid (vt 5. lisa). Peamiste raudteeliinide elektrifitseerimine, mida toetatakse ELi vahenditest, on juba käimas või kavandatud, kuid kogu võrgu elektrifitseerimine aitaks kaasa transpordi CO2 heite kiiremale vähendamisele. Tuginedes hiljuti vastu võetud 2035. aasta transpordi- ja liikuvuskava rakendamisele, on kavandatud mõned väikesemahulised algatused ühistranspordi kestlikkuse edendamiseks ja elektrisõidukite laadimisjaamade arvu suurendamiseks. Praegu puudub Eestis maanteesõidukite perioodiline maksustamine. Eesti on üks vähestest liikmesriikidest, kus ei ole kehtestatud iga-aastast mootorsõidukimaksu, kuid mootorikütuste aktsiis on suhteliselt kõrge (2019. aastal ELi kõrgeim (2,3 % SKPst), samas kui keskmine oli 1,2 %, vt 17. lisa). Teemaksud on ajapõhised ja neid kohaldatakse ainult raskeveokite suhtes, samas kui ummikumaksud linnapiirkondades puuduvad. Võiks kehtestada astmelise maksu sõiduautodele ja väikestele tarbesõidukitele kooskõlas põhimõttega „saastaja maksab“. See muudaks autode omamise kulukamaks, vähendades seega vanemate sõidukite arvu maanteedel ja julgustades inimesi kasutama vähem saastavaid transpordiliike. Sellise maksu negatiivse sotsiaalse mõju vähendamiseks võiks väikese sissetulekuga autoomanike toetuseks kehtestada meetmeid. Peamised järeldused Eesti taaste- ja vastupidavuskava sisaldab meetmeid mitmesuguste struktuuriprobleemide lahendamiseks järgmisel viisil. ·Haldustõkete kõrvaldamine, ettevõtlussektori tootlikkuse ja innovatsioonivõime tugevdamine ning rohefondi loomine, et toetada juurdepääsu rahastusele uuenduslike rohe- ja digitehnoloogiate arendamiseks. ·Digitaalsete valitsusteenuste ajakohastamine uusimate tehnoloogiate abil, et parandada nende kerksust, turvalisust ja tõhusust, digioskuste arendamine, et toetada digipööret, ning nii inimeste kui ka ettevõtete halduskoormuse vähendamine. ·Majanduse energiamahukuse vähendamine, parandades hoonete energiatõhusust, edendades taastuvenergia tootmisvõimsust ning töötades välja toetuskavad töötajate roheoskuste arendamiseks, et vähendada oskuste nappust.

·Transpordi ja reisimise muutmine kestlikumaks ning reisijate ja kaupade juurdepääsu parandamine raudteetranspordile Rail Balticu terminali ja Tallinna vanasadama trammiliini ehitamise ning raudteeliinide elektrifitseerimise abil. ·Tervishoiusüsteemi kättesaadavuse ja kerksuse parandamine, sealhulgas suurendades tervishoiutöötajate arvu ja tugevdades esmatasandi arstiabi. ·Sotsiaalkaitse tugevdamine, pikendades töötushüvitise kestust, vähendades soolist palgalõhet, parandades pikaajalist hooldust ja soodustades noorte tööhõivet kava „Minu esimene töökoht“ kaudu. Lisaks taaste- ja vastupidavuskavas ette nähtud reformidele ja investeeringutele tuleks Eestile kasuks järgmine. ·Töötushüvitiste katvuse laiendamine, hõlmates eelkõige lühiajalise töö ja ebatüüpilised töövormid. ·Pikaajalise hoolduse süsteemi reformimine, et parandada teenuse taskukohasust ja kvaliteeti. ·Oskuste nappuse ja mittevastavuse probleemiga tegelemine, sealhulgas parandades haridus- ja koolitussüsteemi vastavust tööturu vajadustele ning leevendades õpetajate nappust. ·Loodusvarade, sealhulgas metsade kaitse, taastamise, vastupidavuse ja kestliku kasutamise tugevdamine ning materjalide ringluspõhise kasutamise määra suurendamine. ·Energiaallikate mitmekesistamine, sealhulgas taastuvenergia rajatiste ehitamise loamenetluste lihtsustamine, piisava ühendusvõimsuse tagamine, riigisisese elektrivõrgu tugevdamine, üldise energiatarbimise vähendamine ja energiatõhususe suurendamine. ·Transpordisüsteemi kestlikkuse parandamine, sealhulgas raudteevõrgu elektrifitseerimise ja olemasolevate maanteesõidukite uuemate vastu väljavahetamise stiimulite kaudu. Lisad Lisade loetelu Valdkonnaülesed edunäitajad 1. lisa. Kestliku arengu eesmärgid 2. lisa. Taaste- ja vastupidavuskava – rakendamine 3. lisa. Muud ELi vahendid majanduse taastamiseks ja majanduskasvu edendamiseks 4. lisa. Edusammud riigipõhiste soovituste rakendamisel Keskkonnakestlikkus 5. lisa. Rohelepe 6. lisa. Rohepöörde tööhõivealane ja sotsiaalne mõju

Tootlikkus 7. lisa. Ressursitõhusus ja tootlikkus 8. lisa. Digipööre 9. lisa. Innovatsioon 10. lisa. Tööstus ja ühtne turg 11. lisa. Avalik haldus Õiglus 12. lisa. Tööhõive, oskused ja sotsiaalpoliitika väljakutsed Euroopa sotsiaalõiguste samba kontekstis 13. lisa. Haridus ja oskused 14. lisa. Tervis ja tervishoiusüsteemid 15. lisa. Majanduslikud ja sotsiaalsed tulemused piirkondlikul tasandil Makromajanduslik stabiilsus 16. lisa. Põhisuundumused finantssektoris 17. lisa. Maksustamine 18. lisa. Peamised majandus- ja finantsnäitajad 19. lisa. Võla kestlikkuse analüüS Tabelite loetelu Tabel A2.1.Eesti taaste- ja vastupidavuskava põhielemendid Tabel A4.1.Koondtabel 2019., 2020. ja 2021. aasta riigipõhiste soovituste kohta

Tabel A5.1.Näitajad, mis osutavad ELi roheleppe vallas tehtud edusammudele makromajanduslikust seisukohast Tabel A7.1.Valitud ressursitõhususe näitajad Tabel A8.1.Peamised digitaalmajanduse ja -ühiskonna indeksi näitajad Tabel A9.1.Peamised teadus-, arendus- ja innovatsiooninäitajad Tabel A10.1.Peamised ühtse turu ja tööstuse näitajad Tabel A11.1.Avaliku halduse näitajad – Eesti Tabel A12.1.Sotsiaalvaldkonna tulemustabel – Eesti Tabel A13.1.ELi tasandi eesmärgid ja muud kontekstipõhised näitajad Euroopa haridusruumi strateegilises raamistikus Tabel A14.1.Peamised tervisenäitajad Tabel A15.1.Valitud näitajad piirkondlikul tasandil – Eesti Tabel A16.1.Rahandusliku usaldusväärsuse näitajad Tabel A17.1.Maksustamise näitajad Tabel A18.1.Peamised majandus- ja finantsnäitajad Tabel A19.1.Eesti võla kestlikkuse analüüs Tabel A19.2.Eesti rahanduse kestlikkuse riskide termokaart Jooniste loetelu Joonis A1.1. Eesti edusammud kestliku arengu eesmärkide täitmisel viimase viie aasta jooksul Joonis A2.1. Taaste- ja vastupidavusrahastu vahendite osakaal poliitikasammaste kaupa Joonis A3.1. Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide 2014.–2020. aasta kogueelarve fondide lõikes (miljardites eurodes, %)

Joonis A3.2. Ühtekuuluvuspoliitika panus kestliku arengu eesmärkide saavutamisse (miljardit eurot) Joonis A4.1. Eesti edusammud 2019.–2020. aasta riigipõhiste soovituste järgimisel (Euroopa poolaasta tsükkel 2022) Joonis A5.1. Rohepöörde eelarveaspektid Maksustamine ja valitsemissektori kulutused keskkonnakaitsele Joonis A5.2. Temaatiline – energiaallikate jaotus Energiaallikate jaotus (tahked energiakandjad, nafta, gaas, tuumaenergia, taastuvenergia) Joonis A5.3. Temaatiline - bioloogiline mitmekesisus Maismaakaitsealad ja mahepõllumajandus Joonis A5.4. Temaatiline – liikuvus Heiteta sõidukite osakaal (% esmakordselt registreeritud autodest) Joonis A6.1. Õiglase rohepöörde probleemid Joonis A6.2. Energiaostuvõimetus sissetulekudetsiilide lõikes Joonis A11.1. Ühtse turu riigihangete näitaja tulemused Joonis A13.1. Kooliõpetajate (alg- ja keskhariduse tasemel) vanus vanuserühmade kaupa, 2019 Joonis A14.1. Oodatav eluiga sünnihetkel (aastates) Joonis A14.2. Avaliku sektori tervishoiukulude prognoositud suurenemine aastatel 2019–2070 (elanikkonna vananemise töörühma võrdlusstsenaarium) Joonis A15.1. SKP elaniku kohta (ostujõu standardi alusel) Eestis, NUTS3, 2019 Joonis A15.2. Rohepöördest kõige enam mõjutatud territooriumid Eestis Joonis A17.1. Maksukiilu näitajad Valdkonnaülesed edunäitajad 1. lisa. Kestliku arengu eesmärgid Selles lisas hinnatakse Eesti edusamme kestliku arengu eesmärkide saavutamisel konkurentsivõimelise kestlikkuse nelja mõõtme raames. ÜRO kestliku arengu tegevuskava 2030 poliitikaraamistiku moodustavad 17 kestliku arengu eesmärki ja nendega seotud näitajad. Eesmärk on kaotada kõik vaesuse vormid ning võidelda ebavõrdsuse ja kliimamuutuste vastu, tagades samal ajal, et kedagi ei jäeta kõrvale. EL ja selle liikmesriigid on pühendunud sellele ajaloolisele üleilmsele raamlepingule ning neil on aktiivne roll kestliku arengu eesmärkide saavutamisel tehtavate edusammude maksimeerimisel. Allpool esitatud joonis põhineb ELi kestliku arengu eesmärkide näitajate kogumil, mis on välja töötatud kestliku arengu eesmärkide saavutamisel tehtavate edusammude jälgimiseks ELi kontekstis.

Eesti tulemused on väga head või head mõne keskkonnakestlikkuse näitaja puhul (kestliku arengu eesmärgid 2, 6, 7, 11, 15) ja paranenud teiste näitajate puhul (kestliku arengu eesmärgid 9, 12, 13). Eesti tegi 2020. aastal edusamme, et tagada kogu elanikkonnale puhas vesi ja kanalisatsioon ning taskukohane ja säästev energia. Eesti tulemused jäävad alla ELi keskmise, kuid paranevad ressursside tarbimise, tootmise ja kliimameetmete vallas. Eesti sõltuvus põlevkivist ning energiamahukast transpordi- ja ehitussektorist suurendab oluliselt Eesti CO2 heidet ja aeglustab edusamme Pariisi eesmärkide saavutamisel. Taastuvenergia osakaal siiski kasvab ja Eesti kavatseb 2030. aastaks katta 42 % oma energiavajadusest taastuvate energiaallikatega. Eesti majanduse ressursitootlikkus on üsna kehv – 2020. aastal 0,74 eurot kilogrammi kohta ostujõu pariteedi alusel (ELi keskmine on 2,2 eurot kilogrammi kohta), kuid selle paranemine on ilmne (2017. aastal 0,58 eurot kilogrammi kohta). Taaste- ja vastupidavuskava sisaldab meetmeid, millega stimuleeritakse taastuvenergia kasutuselevõttu ning vesiniku ja energiasalvestuse katseprojekte, aidatakse ettevõtetes kasutusele võtta keskkonnahoidlikke ärimudeleid, parandatakse hoonete energiatõhusust ja investeeritakse kestlikku transporti. Eesti tulemused on väga head või head õiglusega seotud mitme kestliku arengu eesmärgi puhul (kestliku arengu eesmärgid 1, 2, 4, 8, 10) ja paranenud teiste näitajate puhul (kestliku arengu eesmärgid 3, 5). Eesti on teinud edusamme vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse riski määra vähendamisel ning parandanud sotsiaalsiirete mõju vaesusele, lähenedes ELi keskmisele. Eesti tulemused on head väga madala tööhõivega leibkondades elavate inimeste osakaalu poolest (4,8 % 2020. aastal), mis on alla ELi keskmise (8,2 % 2020. aastal). Kuigi mõne näitaja puhul on tehtud edusamme, on rahuldamata vajadus arstiabi järele inimeste endi hinnangul (2020. aastal 13 %) palju suurem kui ELi keskmine (1,7 %) ning eeldatav tervena elatavate aastate arv sünnihetkel (55,8 aastat 2019. aastal) on peaaegu üheksa aasta võrra väiksem kui ELi keskmine (64,6 aastat 2019. aastal). Sooline palgalõhe vähenes 26,7 %-lt 2015. aastal 21,1 %-le 2020. aastal, kuid on endiselt tublisti üle ELi keskmise (13 % 2020. aastal). Taaste- ja vastupidavuskava sisaldab meetmeid, mille eesmärk on parandada juurdepääsu tervishoiule ja pikaajalisele hooldusele, vähendada soolist palgalõhet ja suurendada töötute sotsiaalkaitset väga suure töötuse ajal. Eesti tulemused on head või paranenud kõigi tootlikkusega seotud kestliku arengu eesmärkide näitajate puhul (kestliku arengu eesmärgid 4, 8, 9). Eesti tulemused on väga head kvaliteetse hariduse (kestliku arengu eesmärk 4) vallas, kusjuures kolmanda taseme hariduse omandamine ja täiskasvanute osalemine õppes on üle ELi keskmise ning madala haridustasemega noorte osakaal on ELi keskmine. Tööstuse, innovatsiooni ja taristu valdkonna (kestliku arengu eesmärk 9) tulemused on alla ELi keskmise, kuid paranevad. Eelkõige eraldati 2020. aastal rohkem vahendeid teadus- ja arendustegevusele (1,79 % SKPst), kuid see on ikka vähem kui ELis keskmiselt (2,32 %). Väga suure läbilaskevõimega võrkudega kaetud leibkondade osakaal suurenes 48,5 %-lt 2016. aastal 73,4 %-le 2021. aastal (ELis 2021. aastal 70,2 %). Taaste- ja vastupidavuskavas käsitletakse kitsaskohti, eelkõige ettevõtete digitaliseerimist ja digioskusi, et teha nende kestliku arengu eesmärkide suunas edasisi edusamme. Joonis A1.1. Eesti edusammud kestliku arengu eesmärkide täitmisel viimase viie aasta jooksul Allikas: Eurostat, viimati ajakohastatud 28. aprillil 2022. Andmed on peamiselt aastate 2015–2020 ja 2016–2021 kohta. Eesti tulemused on head või väga head makromajandusliku stabiilsusega seotud kestliku arengu eesmärkide näitajate puhul (kestliku arengu eesmärgid 8 ja 16). Eestil on väga head tulemused inimväärse töö ja majanduskasvu vallas (kestliku arengu eesmärk 8). Eelkõige suurenes investeeringute osakaal SKPs 24,5 %-lt 2015. aastal 30,7 %-le 2020. aastal (ELis 2020. aastal 22,3 %). Tööhõive määr tõusis 77,0 %-lt 2016. aastal 79,3 %-le 2021. aastal (ELis 2021. aastal 73,1 %) ja pikaajalise töötuse määr langes samal perioodil 2,2 %-lt 1,6 %-le (ELis 2021. aastal 2,8 %). Lisaks on Eestis paranemas näitajad rahu, õigluse ja tugevate institutsioonide vallas (kestliku arengu eesmärk 16), mis näitavad stabiilset ja turvalist majandustegevuse keskkonda. Oma piirkonnas kuriteost, vägivallast või vandalismist teatanud inimeste osakaal vähenes 11,8 %-lt 2015. aastal 5,5 %-le 2020. aastal (ELis 2020. aastal 10,9 %). Taaste- ja vastupidavuskavaga edendatakse otseselt ja kaudselt Eesti pikaajalist majanduskasvu potentsiaali otse toetatud investeeringute kaudu, mis suurendavad taristu rahastamist ning edendavad tootmisvõimsust ja reforme, mis parandavad ettevõtluskeskkonda ja majanduslikku kerksust.





2. lisa. Taaste- ja vastupidavuskava – rakendamine Taaste- ja vastupidavusrahastu on kesksel kohal ELi jõupingutustes toetada majanduse taastumist COVID-19 pandeemiast, kiirendada kaksiküleminekut ja tugevdada vastupanuvõimet tulevastele šokkidele. Eesti esitas taaste- ja vastupidavuskava 18. juunil 2021. Komisjoni 5. oktoobri 2021. aasta positiivne hinnang ja nõukogu heakskiit 29. oktoobril 2021 sillutasid teed selleks, et eraldada aastatel 2021–2026 taaste- ja vastupidavusrahastust toetustena 969,5 miljonit eurot. Rahastamisleping ja tegevuskord allkirjastati vastavalt 10. detsembril 2021 ja 22. märtsil 2022. Eesti taaste- ja vastupidavuskava põhielemendid on esitatud tabelis A2.1. Taaste- ja vastupidavusrahastu kuude poliitikasambasse panustatud vahendite osakaal on esitatud joonisel A2.1. Eesti edusammud kava rakendamisel on kajastatud taaste ja vastupidavuse tulemustabelis. Tulemustabelis antakse ka selge ülevaade taaste- ja vastupidavusrahastu kui terviku rakendamisel tehtud edusammudest. Tabel A2.1. Eesti taaste- ja vastupidavuskava põhielemendid Allikas: Euroopa Komisjon, 2022 Joonis A2.1. Taaste- ja vastupidavusrahastu vahendite osakaal poliitikasammaste kaupa Allikas: taaste- ja vastupidavusrahastu tulemustabel

https://ec.europa.eu/economy_finance/recovery-and-resilience-scoreboard/country_overview.html 3. lisa. Muud ELi vahendid majanduse taastamiseks ja majanduskasvu edendamiseks ELi 2021.–2027. aasta eelarve, mille maht on üle 1,2 triljoni euro, on investeeringute hoob, mis aitab rakendada ELi prioriteete. ELi eelarve kujutab see endast märkimisväärset panust majanduse taastamisse ja kestliku majanduskasvu toetamisse ning seda toetatakse lisaks ligikaudu 800 miljardi euroga taasterahastu „NextGenerationEU“ ja selle suurima rahastamisvahendi – taaste- ja vastupidavusrahastu – kaudu. Joonis A3.1. Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide 2014.–2020. aasta kogueelarve fondide lõikes (miljardites eurodes, %) Allikas: Euroopa Komisjon, ühtekuuluvuspoliitika avatud andmed.

Aastatel 2021–2027 toetatakse ELi ühtekuuluvuspoliitika fondidest () Eesti pikaajalisi arengueesmärke investeeringutega mahus 3,68 miljardit eurot (). See hõlmab 353,9 miljonit eurot õiglase ülemineku fondist, et leevendada rohepöörde sotsiaal-majanduslikku mõju Ida-Virumaal, mis on kõige haavatavam piirkond. 2021.–2027. aasta ühtekuuluvuspoliitika fondide partnerluslepingus ja programmis võetakse arvesse 2019.–2020. aasta riigipõhiseid soovitusi ja Euroopa poolaasta raames esitatud investeerimissuuniseid, tagades, et see summa täiendab täielikult muid ELi rahastamisvahendeid. Lisaks saab Eesti ajavahemikul 2023–2027 ühise põllumajanduspoliitika raames 1,4 miljardit eurot toetust, millega toetatakse sotsiaalset, keskkonnaalast ja majanduslikku kestlikkust ning innovatsiooni põllumajanduses ja maapiirkondades, aidates kaasa Euroopa roheleppele ja tagades pikaajalise toiduga kindlustatuse. Aastatel 2014–2020 eraldati Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide kaudu ELi eelarvest Eestile 4,86 miljardit eurot () ning 1,44 miljardit eurot lisati riikliku rahastusena (joonis 3.1). See moodustas aastatel 2014–2020 keskmiselt 3,8 % SKPst ja 61,1 % avaliku sektori investeeringutest (). 31. detsembriks 2021 oli 97 % kogusummast eraldatud konkreetsetele projektidele ja 66 % oli kulutatud, mis tähendab, et 2023. aasta lõpuni on kulutada veel 2,17 miljardit eurot (). Üheteistkümnest Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide eesmärgist on Eesti jaoks kõige olulisemad teadus- ja arendustegevus, vähese CO2 heitega majandus, transport ja sotsiaalne kaasatus. 2020. aasta lõpuks oli ühtekuuluvuspoliitika investeeringutega toetatud 17 793 ettevõtet, loodud 3538 uut töökohta, taastatud 199 km TEN-T raudteed, vähendatud 96 127 CO2-ekvivalenttonni võrra heidet, toetatud 30 914 ebasoodsas olukorras olevat inimest tööturule sisenemisel ja 56 758 inimest kvalifikatsiooni omandamisel. Eesti investeerib 2014–2020 Euroopa Sotsiaalfondi (ESF) kaudu 227 miljonit eurot haridusse ja koolitusse, et reformida haridussüsteemi ning täiustada õppematerjale ja karjäärinõustamist, et vähendada madala haridustasemega noorte arvu. Samuti edendatakse sotsiaalset kaasatust paremate hoolekande- ja sotsiaalteenuste kaudu, nt taskukohased lapsehoiuteenused ja hooldusteenused eakatele ja puudega inimestele (169 miljonit eurot). Samuti investeeris ESF 241 miljonit eurot sidusama tööturu kujundamiseks, sealhulgas 157,5 miljonit eurot, et reformida töövõimesüsteemi, mis aitab puudega inimestel tööturule siseneda. 2020. aasta lõpuks oli ESFi investeeringutega toetatud enam kui 194 000 inimese osalemist rahastatud projektides ning nendest üle 45 000 omandas kvalifikatsiooni. Rohkem kui 69 000 piiratud töövõimega inimest on saanud abi tööturul osalemiseks ning aktiivsed tööturumeetmed on aidanud rohkem kui 25 000 osalejat. ESF on aidanud 12 790 mittetöötavat ja mitteõppivat noort. Üle 173 000 korra on tehtud ka karjääri- ja õppenõustamist. Joonis A3.2. Ühtekuuluvuspoliitika panus kestliku arengu eesmärkide saavutamisse (miljardit eurot) Allikas: Euroopa Komisjon, regionaal- ja linnapoliitika peadirektoraat Ühtekuuluvuspoliitika fondid aitavad juba praegu oluliselt kaasa kestliku arengu eesmärkide saavutamisele. Eestis toetavad nad seitsmeteistkümnest kestliku arengu eesmärgist üheksat, kusjuures kuni 94 % kulutustest aitavad kaasa eesmärkide saavutamisele. Taasterahastu „NextGenerationEU“ alla kuuluvast REACT-EU (ühtekuuluvust ja Euroopa territooriume toetav taasteabi) vahendist eraldati Eestile lisaks 2014.–2020. aasta ühtekuuluvuspoliitika eraldistele veel 226,4 miljonit eurot, et tagada majanduse tasakaalustatud taastumine, edendada lähenemist ja pakkuda piirkondadele pärast COVID-19 pandeemiat elulist tuge. REACT-EU kaudu toetati Eestit vaktsiinide ostmisel, esmatasandi tervishoiu ja ettevõtete tugevdamisel ning töökohtade säilitamisel, noorte tööhõive meetmete võtmisel, energiatõhususe edendamisel ja materiaalse puuduse vähendamisel. Eesti sai eriolukorras töötuseriski leevendamiseks pakutava ajutise toetuse Euroopa rahastu (TERA) kaudu toetust lühendatud tööaja kavade, samalaadsete meetmete ja tervisega seotud lisameetmete rahastamiseks. Nõukogu kiitis 2021. aasta märtsis heaks riigile TERA finantsabi andmise kuni 230 miljoni euro ulatuses, mis maksti välja 25. maiks 2021. TERA kaudu toetati 2020. aastal vähemalt ühe kuu jooksul hinnanguliselt 20 % töötajatest ja 13 % ettevõtetest, peamiselt tootmise, hulgi- ja jaekaubanduse ning majutus- ja toitlustusteenuste sektoris. Eestile antakse tehnilise toe instrumendi kaudu kohandatud eksperdinõu majanduskasvu soodustavate reformide kavandamiseks ja rakendamiseks, sealhulgas taaste- ja vastupidavuskava elluviimiseks. Alates 2017. aastast on riik saanud abi 42 tehnilise toe projekti kaudu. 2021. aastal ellu viidud projektide eesmärk oli näiteks tugevdada finantsjuhtimise infosüsteemi, parandada aktiivset tööturupoliitikat, edendada õpetajate ja koolijuhtide kutsealast arengut ning töötada välja transpordi- ja liikuvuskava projekt. 2021. aastal käivitatud uued projektid hõlmasid taaste- ja vastupidavuskava konkreetsete reformide ja investeeringute rakendamist, näiteks e-tervise vallas, ning haiglavõrgu integreeritud üldkava väljatöötamist, digitaalset avalikku haldust, CO2 heite vähendamist ja rahapesuvastast võitlust. 2022. aastal keskenduvad uued projektid muu hulgas esmatasandi tervishoiule ja hoonete renoveerimisele. Eesti saab kasu ka muudest ELi programmidest, näiteks Euroopa ühendamise rahastust, mille kaudu eraldati 253 miljonit eurot strateegiliste transpordivõrkude konkreetsetele projektidele (Euroopa ühendamise rahastu 1 raames, Euroopa ühendamise rahastu 2 projektid lisatakse lähinädalatel), ning programmist „Horisont 2020“, mille kaudu eraldati 274,3 miljonit eurot. 4. lisa. Edusammud riigipõhiste soovituste rakendamisel Komisjon hindas Euroopa poolaasta raames aastatel 2019–2021 Eestile esitatud riigipõhiseid soovitusi (). Hindamisel võetakse arvesse Eesti seni võetud poliitikameetmeid () ning taaste- ja vastupidavuskavas võetud kohustusi (). Taaste- ja vastupidavuskava rakendamise praeguses varases etapis on 2019. ja 2020. aastal esitatud struktuursete riigipõhiste soovituste järgimisel 94 % soovituste puhul tehtud vähemalt „mõningaid edusamme“, samas kui 6 % soovituste puhul on tehtud „piiratud edusamme“ (vt joonis A4.1). Järgnevatel aastatel on oodata struktuursete riigipõhiste soovituste järgimisel märkimisväärseid täiendavaid edusamme seoses taaste- ja vastupidavuskava edasise rakendamisega. Joonis A4.1. Eesti edusammud 2019.–2020. aasta riigipõhiste soovituste järgimisel (Euroopa poolaasta tsükkel 2022) Allikas: Euroopa Komisjon

Tabel A4.1. Koondtabel 2019., 2020. ja 2021. aasta riigipõhiste soovituste kohta (jätkub järgmisel leheküljel) Tabel (järg) Allikas: Euroopa Komisjon

Keskkonnakestlikkus 5. lisa. Rohelepe Euroopa roheleppe eesmärk on muuta EL õiglaseks ja jõukaks nüüdisaegse ressursitõhusa ja konkurentsivõimelise majandusega ühiskonnaks, kus 2050. aastal ei ole enam kasvuhoonegaaside netoheidet ja kus majanduskasv on ressursikasutusest lahutatud. Selles lisas antakse ülevaade Eesti kõige olulisematest ja majanduslikult kõige mõjukamatest arengutest Euroopa roheleppe vastavate komponentide raames. Seda täiendavad 6. lisa rohepöörde tööhõivealase ja sotsiaalse mõju kohta ning 7. lisa roheleppe ringmajanduse aspektide kohta. Joonis A5.1. Rohepöörde eelarveaspektid

Maksustamine ja valitsemissektori kulutused keskkonnakaitsele Allikas: Eurostat Eesti on põlevkivist sõltuvuse tõttu jätkuvalt kasvuhoonegaaside heitemahukas majandus. Eesti teeb edusamme kasvuhoonegaaside heite märkimisväärsel vähendamisel, kuid teatavates sektorites tuleb teha täiendavaid jõupingutusi. Eesti riikliku energia- ja kliimakava eesmärk on vähendada kasvuhoonegaaside heidet võrreldes 1990. aasta tasemega 2030. aastaks 70 % ja 2050. aastaks 80 %. Riikliku strateegia „Eesti 2035“ eesmärk on saavutada 2050. aastaks kliimaneutraalsus ja kliimaneutraalne energiatootmine. Kui jätta välja maakasutuse, maakasutuse muutuse ja metsanduse (LULUCF) sektor, oli heide 2020. aastaks 1990. aasta tasemega võrreldes vähenenud 72 %. ELi heitkogustega kauplemise süsteemiga hõlmamata sektorite heide oli 2020. aastal ikka veel 10 % suurem kui 2005. aastal, mis tulenes peamiselt suurenenud heitest põllumajanduses, maanteetranspordis ja rahvusvahelises lennunduses. CO2 sidujate kadu Eesti LULUCFi sektoris on märkimisväärselt vähenenud: -4,742 kt CO2 ekvivalendilt 2011. aastal –716-le 2019. aastal. Eesti peab võtma rohkem kliimamuutuste leevendamise ja nendega kohanemise meetmeid, et saavutada 2030. aastaks kokkulepitud õiguslikult siduv eesmärk, ning jõupingutusi tuleb veelgi suurendada, võttes arvesse ELi kliimaseaduses sätestatud ambitsioonikamaid eesmärke 2030. aastaks, komisjoni esitatud paketti „Eesmärk 55“ ja Eesti siseriiklikku kasvuhoonegaaside vähendamise eesmärki. Eesti on taaste- ja vastupidavuskavas eraldanud 41,5 % eelarvest kliimameetmetele või kliimaprobleemide lahendamisele (). Joonis A5.2. Temaatiline – energiaallikate jaotus

Energiaallikate jaotus (tahked energiakandjad, nafta, gaas, tuumaenergia, taastuvenergia) Allikas: Eurostat Eesti tulemused keskkonnamaksude kogumise ja keskkonnakaitsele tehtavate kulutuste seisukohast on üsna head. Hoolimata iga-aastase automaksu puudumisest on Eesti keskkonnamaksudest saadav tulu üle ELi keskmise nii protsendina kogu maksutulust kui ka SKPst (joonis A5.1). Keskkonnamaksudest saadav tulu on suurenenud, välja arvatud 2020. aastal, mil COVID-19 kriisi mõju oli kõige suurem (joonis A5.2) (). Keskkonnakaitsele tehtavate kulutuste osakaal valitsemissektori kogukuludes jääb ELi keskmise lähedale. Eestis on kliimaohtudest tulenev eelarverisk väike, kuna palju kasutatakse kindlustust, välja arvatud metsa- ja maastikupõlengute puhul. Eesti energiaallikate jaotuses domineerivad fossiilkütused, eriti põlevkivi, kuid fossiilkütuste osakaal on viimastel aastatel kiiresti vähenenud. Eesti on maailma energia trilemmaindeksis 20. kohal (). Taastuvate energiaallikate (sealhulgas biokütuste) osakaal Eesti energiaallikate jaotuses on praegu 32 % (2020). Prognoosid näitavad, et see osakaal suureneb 2030. aastaks, mil Eesti on seadnud eesmärgiks vähemalt 42 %. Taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia osakaalu suurendamiseks tuleb veelgi lihtsustada haldusmenetlusi. Eesti tulemused bioloogilise mitmekesisuse ja ökosüsteemi tervise vallas on vastakad. Eesti oli kestliku arengu eesmärkide indeksis 2021. aastal kümnendal kohal ning elurikkuse ja maismaa-ökosüsteemide poolest esikohal (). Hea kaitsestaatusega kaitsealuste liikide ja elupaikade osakaal on suurenenud ning mahepõllumajanduse osakaal (22 %) ei ole kaugel ELi 2030. aasta eesmärgist (25 %). Samal ajal on maismaakaitsealade osakaal (21 %) alla ELi keskmise ning enamik soo-, metsa- ja poollooduslikest rohumaade elupaikadest on endiselt ebasoodsa staatusega. Hoolimata olukorra halvenemise peatamiseks tehtud jõupingutustest on põllu- ja metsalindude arv põllumajandusest ja metsandusest tuleneva surve tõttu vähenenud. Joonis A5.3. Temaatiline - bioloogiline mitmekesisus

Maismaakaitsealad ja mahepõllumajandus Allikas: EEA (maismaakaitsealad) ja Eurostat (mahepõllumajandus). Saaste ning õhu ja põhjavee kvaliteedi osas on Eestil head tulemused, välja arvatud mõned erandid. Õhusaasteainete heide on Eestis viimastel aastatel märkimisväärselt vähenenud tänu energiatootmises põlevkivi osakaalu kahanemisele. 2020. aastal ei täheldatud ELi õhukvaliteedi normide ületamist ühelgi korral. Põhjavee kvaliteet on üldiselt hea ja nitraadireostus on mõõdukas. Siiski on suur hulk pinnavett eutroofne ja on olemas kohad, kus nitraadireostus on liiga suur. Eutrofeerumine on teiste Läänemere-äärsete liikmesriikidega ühine probleem. Hinnangute kohaselt ei ole väga suure arvu piirkonna veekogude eutrofeerumisseisund hea. Joonis A5.4. Temaatiline – liikuvus

Heiteta sõidukite osakaal (% esmakordselt registreeritud autodest) Allikas: Euroopa alternatiivkütuste vaatluskeskus. Kestlikul liikuvusel on Eestis arenguruumi. Eestis on elektriraudtee kilomeetrite osakaal raudteevõrgu kogupikkuses üks ELi kõige väiksemaid. Elektriautod moodustavad esmakordselt registreeritud autodest vaid väga väikese osa, kuid elektrisõidukite laadimispunktide tihedus on piisav. Tabel A5.1. Näitajad, mis osutavad ELi roheleppe vallas tehtud edusammudele makromajanduslikust seisukohast Allikas: Eurostat, Teadusuuringute Ühiskeskus, Euroopa Komisjon, EEA, EAFO. 6. lisa. Rohepöörde tööhõivealane ja sotsiaalne mõju Rohepööre ei tähenda mitte üksnes keskkonnakestlikkuse parandamist, vaid sellel on ka oluline sotsiaalne mõõde. Sellega seotud meetmed loovad küll võimaluse kestlikuks majanduskasvuks ja töökohtade loomiseks, kuid samuti tuleb tagada, et kedagi ei jäeta kõrvale ja et kõik ühiskonnarühmad saavad rohepöördest kasu. Eesti rohepöördele võivad kasuks tulla positiivsed suundumused ja mõned hiljutised poliitikameetmed. Kuid energiamahukad sektorid on suured ja rohepööre mõjutab tõenäoliselt eriti väiksema sissetulekuga inimesi. Eesti taaste- ja vastupidavuskavas ning riiklikus energia- ja kliimakavas on esitatud mõned reformid ja investeeringud, mis aitavad kaasa õiglasele rohepöördele. Taaste- ja vastupidavuskavaga toetatakse ettevõtete rohepööret, soodustades rohetehnoloogiate kasutuselevõttu teadmussiirde kaudu, pädevuskoolitusprogrammide korraldamist kõrghariduses ning kutsehariduses ja -õppes ning täiend- ja ümberõpet. Samuti aitab taaste- ja vastupidavuskava välja töötada ja katsetada paindlikumaid koolitusprogramme, mille raames saab omandada mikrokvalifikatsioonitunnistuse ja mis võtavad arvesse rohemajanduse tulevikuvajadusi. Eesti 19. detsembri 2019. aasta riiklik energia- ja kliimakava näeb ette toetused elamistingimuste ja energiatõhususe parandamiseks ning kohalikele omavalitsustele võimaluse katta lisaks toimetulekutoetuste andmisele ka mõned abivajajate eluasemekulud. Majanduse CO2-jalajälg on märkimisväärselt vähenenud ja kuigi peamised energiamahukad sektorid on endiselt suured, on rohemajanduse ja kvaliteetsete töökohtade loomise potentsiaal suhteliselt suur. Eesti majanduse kasvuhoonegaaside (KHG) heitemahukus vähenes aastatel 2015–2020 poole võrra (kogulisandväärtuse seisukohast), kuid see on jätkuvalt kaks korda suurem kui ELi keskmine. Keskmine CO2-jalajälg töötaja kohta on 17,04 tonni kasvuhoonegaaside heidet (ELis 13,61 tonni) (vt joonis A6.1). 10 % suurimate heitetekitajate keskmine CO2-jalajälg on ligikaudu 5,6 korda suurem kui 50 % vähim heidet tekitava elanikkonna jalajälg (ELis 5,3 korda). Üleminek põlevkivilt seab ohtu umbes 20 000 inimese töökoha. Õiglase ülemineku territoriaalne kava sisaldab meetmeid selle ülemineku sotsiaalse ja tööhõivealase mõju leevendamiseks, sealhulgas põlevkivitööstuse töötajate ümberõppe ja oskuste täiendamise programme ning tõhusaid töökohavahetuse meetmeid (vt 15. lisa). Samal ajal töötab keskkonnakaupade ja -teenuste sektoris suhteliselt suur osa töötavast elanikkonnast (4,6 % võrreldes 2,1 %ga ELis) () ning tuule- ja päikeseenergia sektoris on võimalik luua uusi keskkonnahoidlikke töökohti ().

Joonis A6.1. Õiglase rohepöörde probleemid Allikas: Eurostat, maailma ebavõrdsuse andmebaas

Taskukohase energia kättesaadavuse tagamine väiksema sissetulekuga leibkondadele on endiselt problemaatiline. 2020. aasta andmete kohaselt elab suhteliselt suur osa maapiirkondades elavast elanikkonnast (24,5 %) endiselt suhtelises vaesuses (ELis keskmiselt 18,7 %), hoolimata sellest, et see näitaja on 2018. aasta tipptasemelt (26,5 %) vähenenud (). Nende inimeste osakaal, kes ei saa oma kodu piisavalt soojana hoida, suurenes 2,0 %-lt 2015. aastal 2,7 %-le 2020. aastal, jäädes siiski tublisti alla ELi keskmise (8,0 %). Energiaostuvõimetus mõjutab kõige rohkem madalama sissetulekuga rühmi (vt joonis A6.2) ja tarbimisharjumused on elanikkonna lõikes erinevad. Maksusüsteemid on kliimaneutraalsusele õiglase ülemineku tagamisel keskse tähtsusega (). Eesti keskkonnamaksudest saadav kogutulu oli 2020. aastal 2,5 % SKPst (võrreldes 2,2 %ga ELis, vt ka 5. lisa) ning madalapalgaliste maksukoormus vähenes märkimisväärselt – 36,9 %-lt 2015. aastal 30,8 %-le 2020. aastal, mis on lähedal ELi keskmisele (31,6 %) (vt 17. lisa). Eesti on üks vähestest liikmesriikidest, kus ei ole kehtestatud iga-aastast mootorsõidukimaksu. Sõiduautodele ja väikestele tarbesõidukitele maksu kehtestamine kooskõlas põhimõttega „saastaja maksab“ muudaks autode omamise kulukamaks ning soodustaks seega olemasolevate sõidukite kiiremat vahetamist uute vastu ja üleminekut vähem saastavatele transpordiliikidele. Sellise maksu negatiivse sotsiaalse mõju minimeerimiseks võiks väikese sissetulekuga autoomanike suhtes kohaldada kaitsemeetmeid. Joonis A6.2. Energiaostuvõimetus sissetulekudetsiilide lõikes Allikas: Eurostati EU-SILC uuring (2020) Tootlikkus 7. lisa. Ressursitõhusus ja tootlikkus Tabel A7.1. Valitud ressursitõhususe näitajad Allikas: Eurostat Ressursside tõhus kasutamine on konkurentsivõime ja avatud strateegilise autonoomia seisukohast esmatähtis, minimeerides samal ajal keskkonnamõju. Rohepööre on Euroopa tööstusele suur võimalus, sest sellega luuakse turg puhastele tehnoloogialahendustele ja toodetele. See mõjutab kogu väärtusahelat sellistes sektorites nagu energia ja transport, ehitus ja renoveerimine, toiduained ja elektroonika ning aitab luua kestlikke, kohalikke ja hästi tasustatud töökohti kogu Euroopas. Eesti jätkas püsivalt materjalide ringkasutuse suurendamist. Materjali ring(teisene)kasutus kasvas 11,6 %-lt 2016. aastal 17,3 %-le 2020. aastal. Eesti tulemused on üle ELi keskmise ja aja jooksul on näitaja pidevalt paranenud. Eesti ressursitootlikkus on oluliselt alla ELi keskmise. Ressursitootlikkus näitab, kui tõhusalt kasutab majandus jõukuse tootmiseks materiaalseid ressursse. Ressursitootlikkuse parandamine võib aidata minimeerida negatiivset mõju keskkonnale ja vähendada sõltuvust volatiilsetest tooraineturgudest. Peamiselt põlevkivist ressursimahuka energia tootmise tõttu on Eesti ressursitootlikkus ELis tagantpoolt kolmas, olles 2020. aastal ostujõu standardi alusel 0,93 eurot tarbitud materjali kilogrammi kohta. ELi keskmine on ostujõu standardi alusel 2,23 eurot tarbitud materjali kilogrammi kohta. Materjalimahukus on üle kahe korra suurem kui ELi keskmine. Eesti teeb edusamme olmejäätmetekke lahutamiseks majanduskasvust, kuid jääb korduskasutuse ja ringlussevõtu eesmärkidest maha. Eesti SKP on pidevalt kasvanud, samal ajal kui jäätmeteke elaniku kohta on vähenenud, mis näitab, et riik teeb edusamme jäätmetekke lahutamiseks majanduskasvust. Eesti on viimase kümne aasta jooksul teinud ringlussevõtu määra suurendamisel aeglaseid, kuid püsivaid edusamme. 2020. aastal võeti ringlusse vaid 28,9 % olmejäätmetest ja selle näitaja poolest jääb riik oluliselt alla ELi keskmise (47,8 %). Täiendavad meetmed võivad aidata Eestil parandada oma positsiooni keskkonna-tehnoloogia valdkonnas. Edukas üleminek ringmajandusele nõuab sotsiaalset ja tehnoloogilist innovatsiooni. Eesti oli 2021. aasta ökoinnovatsiooni indeksi järgi 18. kohal (punktisumma oli kokku 97), olles sellega keskmikute hulgas. Ökoinnovatsiooni indeksi viiest komponendist kolme puhul on riigi tulemused keskmisest kehvemad. Need komponendid on ökoinnovatsiooni sisendid, ökoinnovatsioonitegevus ja ressursitõhususe tulemused. Ökoinnovatsiooni väljundite ja sotsiaal-majanduslike väljundite puhul on Eesti tulemused üle ELi keskmise. Täiendavad meetmed, nagu kestlik tootekujundus, ressursitõhusad tootmisprotsessid, tööstuse digilahendused, keskkonnaprobleemide lahendamise tehnoloogiad ja uued ringmajanduse ärimudelid, võivad aidata Eestil arendada keskkonnatehnoloogiat.

8. lisa. Digipööre Digitaalmajanduse ja -ühiskonna indeksiga (DESI) jälgitakse ELi liikmesriikide digiarengut. Inimkapitali, digitaalse ühenduvuse, ettevõtetes digitehnoloogia integreerimise ja digitaalsete avalike teenuste valdkond kajastavad digikümnendi nelja põhipunkti (). Selles lisas kirjeldatakse Eesti tulemusi digitaalmajanduse ja -ühiskonna indeksi raames. Eesti on oma taaste- ja vastupidavuskavas eraldanud 21,5 % vahenditest digieesmärkide saavutamisele. Peamiselt toetatakse ettevõtete digipööret ja edendatakse veelgi avalike teenuste digitaliseerimist (). Eestis on suur ja kasvav digiekspertide reserv ning suhteliselt heade digioskustega elanikkond. Eestis on vähemalt elementaarsete digioskustega inimeste osakaal pisut üle ELi keskmise ning IKT-spetsialistide osakaal on väga suur. Samas teatas 60 % IKT-spetsialiste vajavatest Eesti ettevõtetest, et neil on raskusi selliste töötajate värbamisel, mis näitab, et oskuste nappus siiski püsib. Kuna IKT valdkonna lõpetanute osakaal on suhteliselt suur (8 % võrreldes ELi keskmisega 3,9 %), võtab Eesti selle lünga täitmiseks muid sihipäraseid meetmeid: kavad välismaiste IKT-ekspertide ligimeelitamiseks ning täiendus- ja ümberõppe programmid (). Ühenduvus Eestis on endiselt suhteliselt kehv, kuigi see on viimastel aastatel märkimisväärselt paranenud. Praegu on väga suure läbilaskevõimega võrkude katvus üle ELi keskmise. Siiski on riik 5G äriteenuste osutamise osas endiselt maha jäänud, sest kõiki 5G kasutamiseks vajalikke spektriressursse ei ole veel eraldatud. Mitte kõik Eesti ettevõtjad ei kasuta ära digitehnoloogia eeliseid. Vähemalt elementaarse digimahukusega väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate osakaal on ELi keskmise lähedal ning mõnes valdkonnas on kõrgtehnoloogiliste lahenduste kasutuselevõtt ELi keskmisest väiksem, mõnes aga suurem. Eesti ettevõtlusökosüsteemis on samas palju uuenduslikke ja kasvavaid idufirmasid, mis edendavad riigi majanduskasvu ja moderniseerimist. Eesti digitaalsed avalikud teenused, mida tuntakse e-Eesti nime all, on väga arenenud. Digitaalmajanduse ja -ühiskonna indeksi tulemused inimestele ja ettevõtetele osutatavate digitaalsete avalike teenuste osas on Eestil kindlalt ELi parimad. Riik teeb nüüd tööd selle nimel, et muuta need teenused veelgi kasutajakesksemaks ja proaktiivsemaks (ennetades kasutajate vajadusi ja tehes esimese sammu).

Tabel A8.1. Peamised digitaalmajanduse ja -ühiskonna indeksi näitajad Allikas: digitaalmajanduse ja -ühiskonna indeks 9. lisa. Innovatsioon Selles lisas antakse ülevaade Eesti teadus- ja innovatsioonisüsteemi toimimisest. Eestil on 2021. aasta Euroopa innovatsiooni tulemustabeli () kohaselt head innovatsioonitulemused ja need on aja jooksul üha paranenud. Riigi innovatsioonitulemused olid juba varem soliidsed, kuid on nüüd esimest korda ka üle ELi keskmise. Teadus- ja arendustegevuse intensiivsus (1,79 % SKPst) oli 2020. aastal endiselt märkimisväärselt alla ELi keskmise, mis on 2,32 % SKPst. 2021. aastal täitis valitsus kohustuse suurendada avaliku sektori teadus- ja arendustegevuse rahastamist 1 %ni SKPst. Seda tehti kiiremini, kui algselt kavandatud (2023). Teadus- ja innovatsioonisuutlikkus ettevõtlussektoris on endiselt nõrk. Ettevõtete kulutused teadus- ja arendustegevusele olid peaaegu 1 % SKPst, mis tähendab märkimisväärset kasvu võrreldes eelmise aastaga, kuid jäävad siiski allapoole 2 % eesmärki. Eestis ei ole maksusoodustusi ettevõtete teadus- ja arendustegevuse kulutustele ning avaliku sektori toetus ettevõtete teadus- ja arendustegevusele jääb oluliselt alla ELi keskmise. Kuigi riskikapitali suhe SKPsse on üle ELi keskmise, kajastuvad suhteliselt väikesed ettevõtete kulutused teadus- ja arendustegevusele riigi tehnoloogilises toodangus. See toodang on aja jooksul suurenenud, kuid jääb alla poole ELi keskmisest. Lisaks on vähenenud uute teadus- ja insenerivaldkonna lõpetanute arv, mistõttu on tekkinud äriinnovatsiooni toetamiseks vajalike oskuste nappus. Eesti on teinud jõupingutusi teaduse ja ettevõtluse vaheliste sidemete ning tehnosiirde ökosüsteemi tugevdamiseks. Uue tervikliku teadus- ja arendustegevuse ning ettevõtluse strateegia raames reformib Eesti oma innovatsiooni tugistruktuure ning ühendatud on teadusuuringute ja innovatsiooni tugiteenused. Siiski on võimalik parandada koostööd ülikoolide ja teadusasutuste ning ettevõtlussektori vahel. Hiljutised algatused teadus- ja tehnoloogiaorganisatsioonide arendamiseks on algusjärgus ja nende täielikuks rakendumiseks kulub aega.

Tabel A9.1. Peamised teadus-, arendus- ja innovatsiooninäitajad Allikas: teadusuuringute ja innovatsiooni peadirektoraat – ühine teadusuuringute ja innovatsiooni strateegia ja tuleviku-uuringute talitus – peaökonomisti üksus. Andmed: Eurostat, OECD, Teadusuuringute Ühiskeskus, Science-Metrix (Scopus andmebaas ja EPO patendistatistika andmebaas), Invest Europe 10. lisa. Tööstus ja ühtne turg Tootlikkuse kasv on pikas perspektiivis majandusliku jõukuse, heaolu ja lähenemise tähtis tõukejõud. ELi majanduse peamine tootlikkuse allikas on hästi toimiv ühtne turg, kus on tagatud aus ja tulemuslik konkurents ning ettevõtlussõbralik keskkond, kus väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad (VKEd) saavad probleemideta tegutseda. Ettevõtjad ja tööstus sõltuvad suurel määral tarneahelate kindlusest ning seisavad silmitsi kitsaskohtadega, millel on negatiivne mõju ettevõtete tootlikkusele, tööhõivele, käibele ning turule sisenemisele ja sealt väljumisele. See võib mõjutada liikmesriikide suutlikkust viia ellu Euroopa rohe- ja digipööre. Eesti tööviljakus on endiselt kehv, kuid paraneb. Tööviljakus kasvas Eestis kiiremini kui ülejäänud Euroopas, kasvades 2019. aastal 1,1 % ja 2020. aastal 1,9 %. Riik on tööviljakuse poolest ELis 17. kohal. Näitaja on lähenenud ELi keskmisele, moodustades sellest praegu 80,8 %, kuigi oli varem suhteliselt madalal tasemel (20 aastat tagasi 36 %). Eesti Panga hinnangul on tööviljakuse suurendamiseks vaja suurendada inimkapitali ja innovatsiooni tehtavate investeeringute osakaalu ning kiirendada füüsilise kapitali akumuleerimist (). Eesti ettevõtluskeskkond on paranenud, kuid mõned tõkked püsivad. Eesti Panga andmetel on ettevõtete hinnang rahastusele juurdepääsu kohta viimase kaheksa aasta parim. Ettevõtted leiavad, et pankade (ja muude laenuandjate) valmisolek laenu anda on paranenud. Kõige rohkem puudutab see majutuse, toitlustuse ja transpordi valdkonna ettevõtteid, sest neid mõjutasid COVID-19ga seotud piirangud kõige rohkem (). Juurdepääs rahastusele on märkimisväärselt paranenud, jõudes 2020. aastal laenude puhul ELi keskmiseni, samal ajal kui juurdepääs omakapitalile on püsinud üle ELi keskmise. 2020. aasta Eurobaromeetri uuringu kohaselt on hilinenud maksed aga VKEde vastupidavuse ja kasvu suurim takistus (). Eesti on riigihangete vallas keskmiselt edukas ning VKEd osalevad riigihangetes rohkem kui EL 27s keskmiselt, kusjuures igal aastal suureneb töövõtjate arv (82 % Eestis võrreldes 76 %ga ELis) ja pakkumuste arv (85 % Eestis võrreldes 74 %ga ELis). Eesti majandus on ühtse turuga hästi integreeritud. Integreeritus on üle ELi keskmise (ELi-sisese ja -välise kaubanduse suhe oli 2021. aastal 2,28 võrreldes 1,59ga ELis). Ka nõuete täitmine õigusaktide ülevõtmisel on üle ELi keskmise (Eesti kuulub ELis viie riigi hulka, kus puudused on kõige väiksemad) ja pooleliolevate rikkumismenetluste arv on ELi väikseim (Eestis 12, ELis 31). Usaldus investeeringute kaitse vastu on ELi keskmisel tasemel (56 %). Kasvuväljavaateid mõjutavad üleilmse tarneahela häired ja tööjõunappus. COVID-19 kriisist taastumine on Eestis olnud üks kiireimaid Euroopas, kuid kasvuväljavaateid pärsivad üleilmsed tarneprobleemid ja tööjõunappus. 2021. aastal teatas 21 % ettevõtetest materjalide ja seadmete nappusest (kõige rohkem mõjutas see tööstust ja ehitussektorit) võrreldes ELi keskmisega 26 %. Võrreldes eelmise aastaga on olukord siiski oluliselt halvenenud. Tööjõunappus on jätkuvalt suur probleem (seda märkis 26 % ettevõtetest võrreldes 14 %ga ELis). Selle probleemiga tegelemiseks kohaldab Eesti taaste- ja vastupidavuskava raames oskuste arendamise meetmeid, kasutab ühtekuuluvuspoliitika vahendeid ning teeb siseriiklikes õigusaktides muudatused kvalifitseeritud tööjõu sisserände hõlbustamiseks. Energiavarustus, eelkõige tuulest saadava taastuvenergia osakaalu suurendamine, on jätkuvalt kerksuse peamine tegur ning seda käsitletakse ka taaste- ja vastupidavuskavas.

Tabel A10.1. Peamised ühtse turu ja tööstuse näitajad (jätkub järgmisel leheküljel)

Tabel (järg) Allikas: vt eespool tabelist iga näitaja vastavat allikat veerus „Kirjeldus“. 11. lisa. Avalik haldus Hea haldussuutlikkus soodustab majanduslikku jõukust, sotsiaalset progressi ja õiglust. Kõigi valitsustasandite haldusasutused reageerivad kriisidele, tagavad avalike teenuste osutamise ja aitavad suurendada kerksust Euroopa majanduse kestliku arengu toetamiseks. Üldiselt on Eesti avalik haldus üks tõhusamaid ELis (). Õigusraamistik on hästi arenenud, nagu näitavad tõenduspõhiste poliitikakujundamise näitajate väärtused, mis ületavad ELi keskmist. Õigusloomeprotsessi peetakse avatuks ja läbipaistvaks. Eesti tulemused üldsuse kaasamisel ja sidusrühmadega konsulteerimisel on üsna head. Mõjuhindamist tehakse järjepidevalt kõigi esmaste õigusaktide eelnõude puhul, kuid rakendamise ajal või pärast seda tehakse hindamist vastavalt vajadusele. Avaliku teenistuse töötajatel on kõrge haridustase ja nad osalevad aktiivselt täiskasvanuhariduses. Sooline tasakaal avaliku teenistuse kõrgematel juhtivatel ametikohtadel on tublisti üle ELi keskmise. Eesti üldised tulemused riigihangete vallas on ligikaudu ELi keskmised. Siiski on arenguruumi, arvestades läbirääkimistega menetluste ja ühe pakkujaga hangete raames sõlmitud lepingute suhteliselt suurt osakaalu. Samuti tuginetakse riigihangete puhul palju hinnakriteeriumile, samas kui saaks kohaldada rohkem kvalitatiivseid kriteeriume (vt joonis A11.1). Eesti on avaliku halduse teenuste digitaliseerimise poolest üks parimaid. E-valitsust kasutab 89 % internetikasutajatest ja see osakaal suureneb. Hiljutiste reformide eesmärk on tugevdada digiturvalisust ja hõlbustada juurdepääsu avalikele teenustele. Eesti taaste- ja vastupidavuskavas on ette nähtud reformid ja investeeringud, mille eesmärk on ajakohastada digitaalseid valitsusteenuseid, eelkõige seoses kasutajakesksuse ja kerksusega (eriti arvestades kasvavaid küberohte). Kava sisaldab ka meetmeid, mis aitavad ettevõtetel ja ametiasutustel uusimate tehnoloogiate pakutavaid võimalusi ära kasutada. Kava eesmärk on ka parandada andmete kogumise kvaliteeti ja haldust. Joonis A11.1. Ühtse turu riigihangete näitaja tulemused Allikas: 2020. aasta ühtse turu tulemustabeli andmed Kohtusüsteem toimib tõhusalt. Tsiviil-, kaubandus- ja haldusasjades on kohtumenetluste kestus lühem kui ELis keskmiselt, samas kui pooleliolevate kohtuasjade arv on üks väiksemaid ELis. Kohtusüsteemi kvaliteet on üldiselt hea. Eesti on ka üks edukamaid liikmesriike kohtusüsteemi digitaliseerimise vallas. Mis puutub kohtusüsteemi sõltumatusesse, siis süsteemsetest puudustest ei ole teatatud. ().

Tabel A11.1. Avaliku halduse näitajad – Eesti Allikas: IKT kasutamise uuring, Eurostat (# 1); e-valitsuse võrdlusaruanne (# 2); avatud andmete kättesaadavuse aruanne (# 3); eelarvejuhtimise andmebaas (# 4, 9, 10); tööjõu-uuring, Eurostat (# 5, 6, 8), Euroopa Soolise Võrdõiguslikkuse Instituut (# 7), ühtse turu tulemustabeli riigihangete koondnäitaja (# 11); OECD regulatiivse poliitika ja juhtimise näitajad (# 12). Õiglus 12. lisa. Tööhõive, oskused ja sotsiaalpoliitika väljakutsed Euroopa sotsiaalõiguste samba kontekstis Euroopa sotsiaalõiguste sammas on ELis suunanäitaja ülespoole suunatud lähenemisel parematele töö- ja elutingimustele. Selle 20 põhimõtte rakendamine võrdsete võimaluste, tööturule juurdepääsu, õiglaste töötingimuste, sotsiaalkaitse ja sotsiaalse kaasatuse vallas, mida toetavad ELi 2030. aasta peamised tööhõive, oskuste ja vaesuse vähendamise eesmärgid, aitab ELil ellu viia õiglast digi- ja rohepööret. Selles lisas antakse ülevaade Eesti edusammudest Euroopa sotsiaalõiguste samba eesmärkide saavutamisel. Tabel A12.1. Sotsiaalvaldkonna tulemustabel – Eesti Allikas: Eurostat Eesti tööturu tulemused on endiselt head ja COVID-19 kriisi mõju oli piiratud, kuigi on piirkondlikke erinevusi. Tööhõive määr Eestis kerkis 2021. aastal 79,3 %ni, kuid ei ole veel jõudnud pandeemiaeelsele tasemele (80,5% 2019. aastal). Kriisi mõju leevendamiseks võttis Eesti kasutusele lühendatud tööaja kavad, mis aitasid piirata töötust ja selle kahjulikku sotsiaalset mõju. Pikaajalise töötuse määr on 2019. aastaga võrreldes veidi tõusnud (1,6 % aktiivsest elanikkonnast 2021. aastal), kuid on oluliselt alla ELi keskmise (2,8 %). Töötuse puhul on siiski piirkondlikke erinevusi, kusjuures Kirde-Eestis on töötuse määr kõrgem kui riigi keskmine (2021. aastal Eestis keskmiselt 6,2 % ja Kirde-Eestis 11,5 %). Õiglase ülemineku fondi eesmärk on leevendada põlevkivilt ülemineku mõju Kirde-Eestis (vt 15. lisa). Euroopa Sotsiaalfond+ kaudu toetatakse juurdepääsu tööturule. Eesti on soolise tööhõivelõhe osas küll kõige edukam, kuid sellest hoolimata on sooline palgalõhe endiselt üks suuremaid ELis (2020. aastal 21,1 % võrreldes ELi keskmisega 13 %). Sooline palgalõhe on siiski vähenemas, osaliselt tänu viimastel aastatel tehtud reformidele. Sotsiaalpartnerite suutlikkust ja sotsiaalset dialoogi üldiselt on võimalik tugevdada. Eesti tulemused hariduse ja koolituse vallas on üldiselt head, kuid oskuste nappus ja tööturu nõudlusele mittevastavus püsib. Sissetulekuid ja elamistingimusi käsitleva ELi statistika (EU-SILC) uuringu kohaselt käis 2020. aastal lapsehoiuasutustes ainult 26,7 % alla kolmeaastastest lastest, mis on 2019. aastaga võrreldes 5,1 protsendipunkti vähem, osaliselt COVID-19 pandeemia tõttu. Madala haridustasemega noorte osakaal on kooskõlas ELi keskmisega, mis oli 2021. aastal 9,8 %, samal ajal kui meeste puhul oli määr märkimisväärselt kõrgem kui naiste puhul (2021. aastal vastavalt 12 % ja 7,6 %). Madala haridustasemega noorte osakaal oli samuti suurem maapiirkondades (12,3 %) ja puudega inimeste seas (16,2 %). Kolmanda taseme hariduse omandanute määr on suhteliselt kõrge (2021. aastal 43,2 %). Uusimate 2021. aasta andmete kohaselt on ka täiskasvanuhariduses osalemise (viimase nelja nädala jooksul) määr kõrge (18,4 % Eestis ja 10,8 % ELis). Eestis on siiski oskuste nappus, mis on seotud selliste teguritega nagu ebapiisav kõrghariduse ning kutsehariduse ja -õppe lõpetanute arv teatavates valdkondades (vt 13. lisa). Elementaarsete või sellest kõrgema taseme digioskustega inimeste osakaal on üle ELi keskmise. Nagu on märgitud OSKA (oskuste prognoosimise süsteem) valdkondlikes aruannetes, on vajadus digitaalse täiendus- ja ümberõppe järele enamikus majandusharudes endiselt suur probleem. Taaste- ja vastupidavuskava aitab täiendada töötajate digi- ja roheoskusi ning ajakohastada vastavaid koolituskavasid. Vaesus on kõrgelt tasemelt järk-järgult vähenenud, kuid mõned haavatavad elanikkonnarühmad on endiselt suures vaesuse ohus. Vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate inimeste osakaal vähenes 23,7 %-lt 2019. aastal 22,8 %-le 2020. aastal, jõudes lähemale ELi keskmisele (21,9 %). Samal ajal suurenes sotsiaalsiirete (v.a pensionid) mõju vaesuse vähendamisele 28,1 %-lt 2019. aastal 31,7 %-le 2020. aastal, olles nüüd lähedal ELi keskmisele (32,7 %). Vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus olevate laste määr jääb alla ELi keskmise (17,4 % võrreldes 24,2 %ga ELis). Eakate (65+) puhul on vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse oht siiski väga suur – 2020. aastal 42,5 % (võrreldes ELi keskmisega 28,9 % 2020. aastal). Vaesuse määr on eriti kõrge eakate naiste puhul (48,4 %), hoolimata nende kõrgest tööhõivemäärast. Lisaks väga suurele soolisele palgalõhele esineb ka suur sooline erinevus oodatava eluea osas. Naised elavad meestest 8,5 aastat kauem – seega võivad paljud jääda oma viimastel eluaastatel üksi. Lisaks on 40,4 % puudega inimestest vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus. See on üks ELi kõrgemaid näitajaid (2020. aastal ELis keskmiselt 28,9 %). Ebatüüpilises töösuhtes olevate töötajate, eelkõige ajutiste töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate vaesuse määr on ELis suuruselt teine (25,2 % võrreldes ELi keskmisega 16,4 % 2019. aastal). Töötushüvitiste skeemis on puudusi seoses katvusega, eelkõige lühiajaliselt töötavate inimeste puhul. Miinimumsissetuleku toetuste piisavus on väike. See on 50,7 % võrreldes vaesuspiiriga ja 31,7 % madalapalgalise töötaja sissetulekust (ELi keskmine on vastavalt 58,9 % ja 45,5 %). EU-SILC uuringu kohaselt oli 13,1 %-l elanikest 2020. aastal endi hinnangul rahuldamata vajadus arstiabi järele, peamiselt ooteaegade tõttu (ELi keskmine on 1,7 %). 5 %-l Eesti elanikest puudub tervisekindlustus ja 25 % tervishoiukuludest kaetakse omaosalusmaksetega. Puudulik esmatasandi arstiabi ja tervishoiutöötajate nappus toovad kaasa ebavõrdse juurdepääsu tervishoiuteenustele. 58,4 % pikaajalist hooldust vajavatest üle 65aastastest inimestest ei saa abi isiklikul hooldusel või majapidamistöödel (ELis 2019. aastal 46,5 %). Pikaajalise hooldusega seotud omaosalusmaksed on suured, moodustades 45 % kasutada olevast tulust (2019. aastal oli see ELis suuruselt teine näitaja). Tervishoiu- ja sotsiaalteenuseid ei osutata integreeritud viisil. Taaste- ja vastupidavuskava sisaldab meetmeid mõne pikaajalise hoolduse probleemi lahendamiseks. Euroopa Sotsiaalfond+ kaasrahastab meetmeid, millega edendatakse sotsiaalset kaasatust, sealhulgas pikaajalist hooldust, aidates kaasa vaesuse vähendamist käsitleva ELi 2030. aasta peamise eesmärgi saavutamisele. 13. lisa. Haridus ja oskused Selles lisas kirjeldatakse Eesti haridus- ja koolitussüsteemi peamisi probleeme, pidades silmas Euroopa haridusruumi strateegilise raamistiku ELi tasandi eesmärke ja muid kontekstipõhiseid näitajaid, mis põhinevad 2021. aasta hariduse ja koolituse valdkonna ülevaate analüüsil. Eesti haridussüsteemi iseloomustavad jätkuvalt suurepärased tulemused koos võrdsete võimalustega. Siiski on edu jätkumiseks esmatähtis tagada tulevikus piisav õpetajate pakkumine ning tegeleda õpetajate märkimisväärse nappuse ja vananemise probleemiga. Samuti ei suuda haridussüsteem toota piisaval arvul lõpetanuid, et täita oskustöötajaid vajavaid töökohti. Eesti õpetajad on ühed eakamad ELis, samas kui pooled uutest õpetajatest lahkuvad ametist. Pool Eesti põhi- ja keskkoolide õpetajatest on üle 50 aasta vanad (ELi keskmine 39 %) ja 9 % on üle 65 aasta vanad (ELi keskmine 1 %) (). Õpetajate nappus ja vananemine mõjutab kõiki haridustasemeid. 11 % kõrgkoolide õppejõududest ning 12,6 % kutsehariduse ja -õppe õpetajatest üle 65 aasta vanad. Samal ajal jäävad ainult pooled uutest õpetajatest ametisse kauemaks kui viieks aastaks (). Õpetajate nappus mõjutab nii linna- kui ka maapiirkondi ning on eriti terav teatavate õppeainete (matemaatika, loodusteadused) puhul. Muret valmistab ka haridusvaldkonna tugispetsialistide puudus, eriti kuna pandeemia suurendas veelgi vajadust nende järele. Vastuvõtt neile erialadele ülikoolides ei ole praegu aga sellise vajaduse katmiseks piisav (). Õpetajate nappus mõjutab õpetajate kvalifikatsiooni taset. Kui kvalifitseeritud õpetajaid ei ole võtta, sõlmivad koolijuhid tähtajalised lepingud kandidaatidega, kellel on vähemalt keskharidus. 2020/2021. õppeaastal ei vastanud 57 % alustavatest õpetajatest kvalifikatsiooninõuetele (). Hiljuti vastu võetud õpetajate järelkasvu tegevuskavas on ette nähtud mitmesugused meetmed nende probleemide lahendamiseks ja seda toetab osaliselt Euroopa Sotsiaalfond+ (). Tegevuskavas keskendutakse karjääri edenemisele, töötingimustele, õpetajaametis alustamise paindlike võimaluste edasiarendamisele, õpetajate esmasele ja täiendusõppele ning koolijuhtimisele. Joonis A13.1. Kooliõpetajate (alg- ja keskhariduse tasemel) vanus vanuserühmade kaupa, 2019 Allikas: UOE, educ_uoe_enra21 Kutsehariduse ja -õppe ning kõrghariduse omandanute arv ei vasta tööturu vajadustele. Arvestades elanikkonna vähenemist ja kasvavat nõudlust oskustööliste järele teatavates valdkondades, nagu haridus, inseneeria ja teadus, ei suuda haridus- ja koolitussüsteem toota piisaval arvul lõpetanuid (). Eestis on tuhande vanuses 20–29 inimese kohta 16,5 kolmanda taseme hariduse omandanut loodusteaduste, tehnoloogia, inseneeria ja matemaatika erialal (ELis 20,8). Kuigi madala haridustasemega noorte osakaal on ELi keskmine, ei kajasta see märkimisväärset soolist erinevust, sest poisid jätavad kooli pooleli palju sagedamini kui tüdrukud (vt 12. lisa). Kolmanda taseme hariduse omandanute määr on Eestis suhteliselt kõrge (2021. aastal 43,2 %), kuid soolised erinevused püsivad. Kui 25–34aastastest naistest lõpetas kõrgkooli 54,3 %, siis meestest vaid 33,1 %. Sooline lõhe on ELis suuruselt kolmas (Eestis 21,2 protsendipunkti, ELi keskmine 11,1 protsendipunkti). Viimase kümne aasta jooksul on osutunud keeruliseks kolmanda taseme hariduse omandamist veelgi suurendada. Oskuste nappuse vähendamiseks on oluline kasutada ära kõigi elanikkonnarühmade potentsiaali. Tabel A13.1. ELi tasandi eesmärgid ja muud kontekstipõhised näitajad Euroopa haridusruumi strateegilises raamistikus Allikas: Eurostat (UOE, LFS); OECD (PISA). 14. lisa. Tervis ja tervishoiusüsteemid

Võttes arvesse praegust COVID-19 pandeemiat, on vastupidav tervishoid kestliku majanduse ja ühiskonna eeltingimus. Selles lisas antakse ülevaade Eesti tervishoiusektorist. Oodatav eluiga on Eestis viimase kahe kümnendi jooksul oluliselt pikenenud, kuid COVID-19 tõttu vähenes see 2020. aastal rohkem kui ühe kuu võrra. 17. aprilli 2022. aasta seisuga on Eesti teatanud kokku 1,8 COVID-19 surmajuhtumist 1000 elaniku kohta ja kokku 416 kinnitatud COVID-19 juhtumist 1000 elaniku kohta. Välditav suremus on Eestis suurem kui ELis üldiselt, kuid viimase kümnendi jooksul on see oluliselt vähenenud. Esimene surmapõhjus on südame isheemiatõbi, teine vähk. Joonis A14.1. Oodatav eluiga sünnihetkel (aastates) Allikas: Eurostati andmebaas Tervishoiukulutuste suhe SKPsse on Eestis üks ELi madalamaid. Tervishoiukulutused peaksid aastatel 2019–2070 suurenema 0,8 protsendipunkti võrra (ELis 0,9 protsendipunkti võrra) (). Ligikaudu kolm neljandikku Eesti tervishoiukulutustest rahastatakse riiklike ja kohustuslike kindlustusskeemide kaudu, ülejäänu (peamiselt ravimite ja hambaraviga seotud kulud) omaosalusega (vt 12. lisa). 2019. aastal ei olnud 5 %-l Eesti elanikkonnast tervisekindlustust. Joonis A14.2. Avaliku sektori tervishoiukulude prognoositud suurenemine aastatel 2019–2070 (elanikkonna vananemise töörühma võrdlusstsenaarium) Allikas: Euroopa Komisjon / EPC, 2021 Eestis on tervishoiutöötajate nappus ja ebaühtlane jaotus, mis põhjustab riigi rahastatavate teenuste puhul pikki ooteaegu. Eestis on rahuldamata ravivajadused ELi kõige suuremad (vt 12. lisa). 2019. aastal oli Eestis vähem arste (3,5 arsti 1000 elaniku kohta) ja õdesid (6,2 õde 1000 elaniku kohta) kui ELis keskmiselt (vastavalt 3,9 ja 8,4). Kõrgkooli lõpetanud arstide ja õdede arv on viimastel aastatel vähenenud. Eesti kavatseb taaste- ja vastupidavuskava kaudu investeerida 326,3 miljonit eurot (33,2 % taaste- ja vastupidavuskava kogueelarvest). Seda kasutatakse tervishoiutaristu parandamiseks, eelkõige Põhja-Eesti meditsiinilinnaku ehitamiseks ja tervishoiuteenuste suutlikkuse suurendamiseks mitmeotstarbeliste meditsiinikopterite abil. Reformid toetavad tervishoiu ümberkorraldamist Eestis, esmatasandi tervishoiu tugevdamist ja e-tervise institutsioonilise raamistiku ajakohastamist.

Tabel A14.1. Peamised tervisenäitajad Allikas: Eurostati andmebaas, v.a: * Eurostati andmebaas ja OECD, ** ECDC. 15. lisa. Majanduslikud ja sotsiaalsed tulemused piirkondlikul tasandil Piirkondlik mõõde on oluline tegur liikmesriikide majandusliku ja sotsiaalse arengu hindamisel. Selle mõõtme arvessevõtmine võimaldab võtta hästi kalibreeritud ja sihipäraseid poliitikameetmeid, mis edendavad ühtekuuluvust ning tagavad kestliku ja kerksa majandusarengu kõigis piirkondades. Eesti piirkondlikku väljavaadet iseloomustavad jätkuvalt märkimisväärsed erinevused Põhja-Eesti kui pealinnapiirkonna ja ülejäänud riigi vahel. 2019. aastal oli Põhja-Eestis SKP elaniku kohta tublisti üle ELi keskmise (120 %). Ülejäänud neljas NUTS-3 piirkonnas oli SKP elaniku kohta nii Kesk-Eestis kui ka Kirde-Eestis 48 % ja Lõuna-Eestis 59 % (joonis A15.1). Joonis A15.1. SKP elaniku kohta (ostujõu standardi alusel) Eestis, NUTS3, 2019 Allikas: Euroopa Komisjon Viimasel kümnendil on Eestis aset leidnud tugev majanduskasv ja lähenemine ELile. Hoolimata piirkondlike arenguprogrammide rakendamisest läheneb pealinnapiirkond ELile kiiremini kui ülejäänud riik. Majandustegevus on tugevalt koondunud Põhja-Eestisse: selle osakaal riigi SKPs on pidevalt kasvanud (63,3 %-lt 2015. aastal 66 %-le 2020. aastal). Eesti piirkondade arengulõhe on endiselt suur ega ole viimase kümne aasta jooksul muutunud. Kui mahajäänud piirkondade toetamist ei hoogustata, siis see suundumus tõenäoliselt jätkub. Sarnaselt Balti naaberriikidega väheneb Eestis elanikkond ääremaadel. Rände mootoriks on paremad töövõimalused ja kõrgemad palgad. 2020. aastal oli Harju maakonnas (sh Tallinn) keskmine kuupalk 1588 eurot, Ida-Virumaal 1161 eurot ja Põlvamaal 1229 eurot. Aastatel 2011–2019 vähenes Kirde-Eesti rahvaarv 14,8 %. Eesti rahvaarv püsis aastatel 2011–2021 stabiilsena, kuid prognoosid näitavad, et ajavahemikul 2021–2050 võib riigi rahvaarv väheneda 5,6 %. See suundumus avaldab survet Eesti kasvupotentsiaalile, tööturule ning avaliku taristu ja avalike teenuste tagamisele. Piirkondlik tasakaalustamatus tõenäoliselt suureneb, mõjutades eriti riigi maapiirkondi. 2020. aastal oli maapiirkondades suurem mittetöötavate ja mitteõppivate noorte osakaal, madala haridustasemega noorte osakaal ning vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse oht. Tabel A15.1. Valitud näitajad piirkondlikul tasandil – Eesti Allikas: Eurostat, *andmebaas EDGAR, Statistikaamet.

Linna- ja maapiirkondade vaheline lõhe ei vähene paljudel muudel põhjustel. Väiksema rahvastikutiheduse tõttu on IKT-teenuste osutajad maapiirkondades väga suure läbilaskevõimega elektroonilise side võrkude kasutusele võtmisest vähem huvitatud. 2020. aastal oli 84,8 %-l linnaelanikest püsiühendus, samas kui maapiirkondades oli vastav näitaja 78,0 %. 26,9 % maapiirkondade elanikest on vaesuse või sotsiaalse tõrjutuse ohus – see on üle ELi keskmise (2020. aastal 23,2 %). Linnades on see näitaja 21 %. Kõige suuremas ohus on 65aastased ja vanemad inimesed, kelle puhul on see näitaja 42,5 % (ELis 20,4 %). Üleminek põlevkivilt taastuvatele energiaallikatele jätkub lähiaastatel ja sellel on Ida-Virumaal märkimisväärne sotsiaal-majanduslik mõju. Eesti vähendas kasvuhoonegaaside heidet elaniku kohta märkimisväärselt (2020. aastal 66,5 % 1990. aasta tasemest), kuid Eesti tase (8,8 tonni inimese kohta) on endiselt üle ELi keskmise (7,6 tonni inimese kohta (2020)). 56 % kasvuhoonegaaside heitest tekib põlevkivienergia sektoris, mis on koondunud Ida-Virumaale. Õiglase ülemineku fond aitab lahendada piirkonna sotsiaal-majanduslikke probleeme. COVID-19 pandeemia mõjutas oluliselt Eesti majandust ja ühiskonda tervikuna, eelkõige teatavates piirkondades, kuigi veidi vähem kui enamikus teistes liikmesriikides. Töötus suurenes rohkem Põhja-Eestis, kuna sinna on koondunud rohkem teenuseid, mida liikumispiirangud mõjutavad otsesemalt (turism, transport, restoranid, kultuuri- ja vabaajategevus). Joonis A15.2. Rohepöördest kõige enam mõjutatud territooriumid Eestis Allikas: Euroopa Komisjon Makromajanduslik stabiilsus 16. lisa. Põhisuundumused finantssektoris Selles lisas antakse ülevaade peamistest suundumustest Eesti finantssektoris. Eesti pangandussektor on teiste ELi riikidega võrreldes väga kontsentreeritud ja suhteliselt väike, kuid proportsionaalne majanduse suurusega. Olles tihedalt seotud naaberriikidega, võib finantssektor olla haavatav võimaliku ülekanduva mõju suhtes, kui naaberriikide finantssektoris tekib probleeme. Sektor koosneb peamiselt Põhjamaade suurte hästi kapitaliseeritud pankade tütarettevõtjatest. Väiksem osa finantssektorist kuulub Eesti residentidele. Viimase paari aasta jooksul on see osakaal suurenenud seoses Luminori peakontori toomisega Eestisse. Selle tulemusel on koguvarade suhe SKPsse kasvanud 126,9 %ni ja kodumaiste pankade turuosa on pisut üle poole. Viie suurima krediidiasutuse varad moodustavad üle 90 % koguvaradest. Finantssektor on COVID-19 pandeemia tingimustes hästi toime tulnud. Eestis tegutsevad pangad on ühed kõige parimini kapitaliseeritud ELis (kapitali adekvaatsuse määr oli 26,4 %). Pankade vastupanuvõimet suurendab ka nende hea kasumlikkus (omakapitali tulusus 8,9 %), mis võimaldab neil säilitada oma kapitaliseerituse taseme ja katta väikesed laenukahjud kasumiga. Tabel A16.1. Rahandusliku usaldusväärsuse näitajad Allikas: EKP, Eurostat, Refinitiv. Eesti pankade keskmine viivislaenude suhtarv on ELis üks madalamaid. Tähtajaks tasumata laenude või maksepuhkusel olevate laenude osakaal vähenes 2021. aastal märkimisväärselt, võimaldades pankadel vähendada võimalike laenukahjude katmiseks tehtud eraldisi. See on toetanud nende suutlikkust majandust rahastada. 2021. aastal kasvasid hoiused peaaegu kaks korda kiiremini kui erasektori laenud, mis alandas laenude suhet hoiustesse 78 %-le. Pangad laiendasid ka oma rahastamisvahendite valikut, alustades võlakirjade emiteerimist. Riskide kuhjumine kinnisvara- ja ehitussektoris võib kahjustada pankade laenuportfelli kvaliteeti. Suurenevad sissetulekud ja säästud, pensionisüsteemi reform ja kodumajapidamiste tugev usaldus on aidanud kaasa tehingute arvu suurenemisele eluasemeturul. Kinnisvarahindade kasv langes kokku hüpoteeklaenude hoogsa kasvuga, kuid püsis kooskõlas SKP nominaalkasvuga. Kodumajapidamiste võlg on mõõdukas, kuid pankade riskipositsioon seoses hüpoteeklaenudega on suhteliselt suur. See muudab pangad haavatavaks mis tahes negatiivsete muutuste suhtes kodumajapidamiste laenuteeninduses, kui sissetulekud vähenevad või intressimäärad tõusevad. Makrotasandi usaldatavusjärelevalve on asjakohane, kuigi poliitikavahendeid tuleb pidevalt ümber hinnata. Majanduse ja finantssektori hea seisund tähendab, et võib alustada puhvrite taastamist. Rahapesu tõkestamine ja selle vastu võitlemine on olnud Eesti strateegiline prioriteet alates 2016. aastast. Viimastel aastatel on riik astunud mitmeid samme, et vähendada oma majanduse väärkasutamise ohtu pangandussüsteemis ja kasvavas krüptovarasektoris. Ametiasutused on astunud seadusandlikke ja institutsioonilisi samme, sealhulgas muutnud rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seadust, karmistanud krüptovarateenuse osutajatele tegevusloa andmise nõudeid ja ajakohastanud rahapesu andmebürood. 2021. aastal viidi lõpule ajakohastatud riskihindamine ja rakendatakse meetmeid nende riskide leevendamiseks. Eesti taaste- ja vastupidavuskava näeb ette rahapesu andmebüroo strateegilise analüüsi funktsiooni loomist. Rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seadusega karmistatakse krüptovarateenuse osutajatele tegevusloa andmise nõudeid ja ajakohastatakse rahapesu andmebürood. 2021. aastal viidi lõpule ajakohastatud riskihindamine ja rakendatakse meetmeid nende riskide leevendamiseks. Eesti taaste- ja vastupidavuskavaga on ette nähtud rahapesu andmebüroo strateegilise analüüsi funktsiooni loomine. 17. lisa. Maksustamine Selles lisas antakse näitajatel põhinev ülevaade Eesti maksusüsteemist. See hõlmab teavet maksustruktuuri kohta, st maksuliikide kohta, millest Eesti saab kõige rohkem tulu, töötajate maksukoormuse kohta ning maksusüsteemi astmelisuse ja ümberjaotava mõju kohta. Samuti esitatakse teavet maksude kogumise ja maksukuulekuse ning agressiivse maksuplaneerimise ohtude kohta (). Eesti maksutulude suhe SKPsse on suhteliselt madal. Kogu maksutulu oli 2020. aastal 34 % SKPst, võrreldes ELi keskmisega 40,1 %. Tööjõumaksudest saadi tulu 18,1 % SKPst (pisut alla ELi keskmise), samal ajal kui tarbimismaksudest saadi tulu 13,3 % SKPst (pisut üle ELi keskmise). Väga vähe tulu saadakse kinnisvara perioodilisest maksustamisest (0,2 % SKPst võrreldes ELi keskmisega 1,2 %). Keskkonnamaksude valdkonnas on Eesti üks vähestest liikmesriikidest, kus ei ole kehtestatud iga-aastast mootorsõidukimaksu, kuid samas on mootorikütuste aktsiis suhteliselt kõrge. Reformid on vähendanud madalapalgaliste töötajate maksukoormust. Eelkõige vähendati 50 % keskmisest palgast teenivate töötajate maksukiilu järk-järgult 37,3 %-lt 2010. aastal 31,4 %-le 2021. aastal, mis on alla ELi keskmise. (Maksukiil mõõdab tööandjate palgakulude ja töötajate netopalga vahet ()) Kõrgema sissetulekutaseme juures on maksukiil Eestis nii üksiktöötajate kui ka leibkonna teise palgasaaja puhul samuti alla ELi keskmise (vt joonis A17.1). Maksu- ja hüvitiste süsteemi suutlikkus vähendada ebavõrdsust (mõõdetuna Gini koefitsiendiga) oli 2020. aastal palju lähemal ELi keskmisele tänu sissetulekutoetuse meetmetele, mida valitsus võttis COVID-19 kriisile reageerimiseks. Eesti tulemused maksuhalduse digitaliseerimisel on head. Tasumata maksuvõlad on pisut suurenenud – 0,2 protsendipunkti võrra 6,3 %ni kogu netotulust. See on märkimisväärselt alla ELi keskmise (31,8 %), kuid keskmise näitaja ajavad üles mõne liikmesriigi väga kõrged näitajad. 2021. aasta maksustamisaruandest nähtub, et elektrooniliselt esitatud maksudeklaratsioonide määr on Eestis peaaegu 100 % (). Siiski võiks uurida võimalusi maksumaksjatele veelgi paremate teenuste osutamiseks, näiteks võttes kasutusele käitumisanalüüsi maksukogumise edendamiseks. Käibemaksulõhe (käibemaksu sissenõudmise ja maksukohustuse täitmise tulemuslikkuse näitaja) on Eestis püsinud suhteliselt stabiilsena (4,5 %), mis on oluliselt väiksem kui lõhe ELis (10,5 %). Lisaks oli keskmine tulevikku suunatud äriühingu tegelik tulumaksumäär 2020. aastal alla ELi keskmise.

Joonis A17.1. Maksukiilu näitajad Allikas: Euroopa Komisjon Tabel A17.1. Maksustamise näitajad Allikas: Euroopa Komisjon ja OECD 18. lisa. Peamised majandus- ja finantsnäitajad Tabel A18.1. Peamised majandus- ja finants