ET Euroopa Liidu Teataja C 277/117

Arvamus teemal „Reitinguagentuurid”

KOM(2008) 704 (lõplik) – 2008/0217 (COD)

(2009/C 277/25)

Raportöör: Peter MORGAN

1. detsembril 2008 otsustas nõukogu vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 95 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus reitinguagentuuride kohta”

KOM(2008) 704 lõplik – 2008/0217 (COD).

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav majandus- ja rahaliidu ning majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse sektsioon võttis arvamuse vastu 1. aprillil 2009. Raportöör oli Peter MORGAN.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 453. istungjärgul 13.–14. mail 2009 (13. mai istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 157, vastu hääletas 4, erapooletuks jäi 5.

1. Järeldused ja soovitused

1.1. Käesoleva arvamuse taust on viimase kaheksakümne aasta suurim rahuaja majanduskriis. See kahjustab tõsiselt tööandjate, töötajate ja kõigi teiste Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitees esindatud rühmade huve ning samuti kodanikuühiskonna huve üldiselt. Ettevõtted pankrotistuvad, tööpuudus suureneb, inimesed kaotavad kodusid, pensionid on ohus, kodanike hulgas levib rahulolematus ja valitsused kukuvad. Kriisi peamine põhjus on reguleerimata reitinguagentuuride tegevus. Reitinguagentuurid on finantssüsteemi toimimiseks keskse tähtsusega ja seetõttu ei saa neid jätta järelevalveta. Isereguleerimine on dramaatiliselt läbi kukkunud ja krediidireitinguasutuste tulemuslikkus on olnud häbiväärselt väike. Komitee toetab täielikult reitinguagentuuride reguleerimise ja neile tegevusloa andmise kava.

1.2. Ajaloolistel põhjustel on reitinguettevõtete puhul tegemist globaalse oligopoliga, mis hõlmab kolme peamist reitinguagentuuri Fitch, Moody's ja Standard & Poor's (S&P). Ehkki nende peakorterid asuvad USAs, on nende näol tegemist ka Euroopa Liidu peamiste krediidireitinguteenuste pakkujatega. Alates 2007. aastast on USA reitinguagentuurid kohustatud saama tegevusloa USA väärtpaberi- ja börsikomisjonilt. Euroopa Liidus ei ole tegevusloa olemasolu senini veel kohustuslik. Tegevuslubade väljastamine sillutab muidugi teed reguleerimisele.

1.3. Alates 2007. aastast on kõrge riskitasemega (subprime) hüpoteeklaenude lepingurikkumiste ja väljaostuõiguste kaotuste osakaal USAs hüppeliselt suurenenud, põhjustades segadust eluasemehüpoteegiga tagatud väärtpaberite (residential mortgage-based securities) turgudel, mida sellised laenud kindlustavad, ning selliste väärtpaberitega seotud hajutatud tagatisega võlaobligatsioonide (collateralised debt obligations) turgudel. Kuna kõnealuste väärtpaberite tulemuslikkus aina halvenes, alandasid kolm reitinguagentuuri, kes neile instrumentidele kõige aktiivsemalt reitingut andsid, paljusid oma reitinguid. Reitinguagentuuride tegevus kõnealustele struktureeritud finantstoodetele reitingu andmisel tõstatas küsimuse nii nende krediidireitingute täpsusest üldiselt kui ka reitingute andmise menetluse usaldusväärsusest tervikuna.

1.4. 2006. aastal kehtestas Euroopa Komisjon regulatiivse lähenemisviisi reitinguagentuuridele ning teatas, et jälgib edaspidi hoolikalt kõiki arenguid nimetatud valdkonnas. 2007. aasta oktoobris leppisid Euroopa Liidu rahandusministrid kokku kriisi käsitlevates järeldustes, mis sisaldasid ettepanekut hinnata reitinguagentuuride rolli ning tegeleda asjaomaste puudustega. Pärast laiaulatuslikke konsultatsioone ning teiste riikide tegevuse arvesse võtmist esitas komisjon käesoleva määruse eelnõu.

1.5. Määruse ettepanekul on neli üldist eesmärki:

— esiteks, tagada, et reitinguagentuurid väldivad reitingute andmise protsessis huvide konflikte või vähemalt juhivad neid piisaval määral;

— teiseks, parandada reitinguagentuurides kasutatavate meetodite ja reitingute kvaliteeti;

— kolmandaks, suurendada läbipaistvust, kehtestades reitinguagentuuride suhtes avalikustamiskohustuse;

— neljandaks, tagada tõhus tegevuslubade andmise ja järelevalvevõrgustik, et vältida õiguslikku arbitraaži ELi jurisdiktsioonide vahel.

1.6. Pärast seda, kui komisjon avaldas õigusakti ettepanekud, avaldas De Larosière'i töörühm oma aruande. Seoses reitinguagentuuridega esitas töörühm järgmised soovitused:

— ELis peaks reitinguagentuuridele töölubade väljastamise ja järelevalve eest vastutama Euroopa väärtpaberituru reguleerijate komitee (CESR);

— reitinguagentuuride ärimudel, nende rahastamine ning reitingute andmise ja nõustamistegevuse eristamise ulatus tuleks põhjalikult läbi vaadata;

— reitingute kasutamist finantsalastes õigusaktides tuleks järk-järgult märkimisväärselt vähendada;

— struktureeritud toodetele reitingu andmist tuleks muuta, võttes selliste toodete jaoks kasutusele erikoodid.

Kõnealuseid soovitusi arutatakse arvamuse asjaomastes punktides.

Lisaks märkis töörühm, et „on oluline, et nende muudatustega õigusaktides kaasneks investorite poolne suurem hoolikus ning hindamine ja kvaliteetsem järelevalve”. Komitee väljendab sellele tähelepanekule oma täielikku toetust.

1.7. Ka COREPER kaalus komisjoni õigusaktide ettepanekuid. Komitee toetab ettepanekut toetada kolmandates riikides antud reitinguid.

1.8. Komitee toetab üldiselt komisjoni ettepanekuid. Reitinguagentuurid etendasid olulist rolli selliste struktureeritud toodete väljatöötamisel ja nende usaldusväärsuse tagamisel, mis on osutunud ohtlikuks ning hävitanud miljardite dollarite väärtuses vara. Määruse ettepaneku sätted on vähim, mida praegune olukord eeldab. Lisaks sellele leiab komitee, et eeskirjad ei koormaks liigselt edukalt toimivaid reitinguagentuure.

1.9. Reitinguagentuurid on finantsteenuste sektoris eelisolukorras, kuna sektori reguleeritud üksustel peavad olema kõrge reitinguga väärtpaberid. Ametiasutused on mõlemal pool Atlandi ookeani otsustanud tunnustada väga väheseid reitinguagentuure, kelle reitinguid saab kasutada regulatiivsetel eesmärkidel. Komitee innustab komisjoni kasutama uut tegevuslubade andmise menetlust, et võimaldada uutel reitinguagentuuridel anda reitinguid, toetades eelkõige kõiki algatusi sõltumatu Euroopa agentuuri loomiseks, ning muuta finantsmäärust, et tunnustada regulatiivsetel eesmärkidel iga ELis tegevusluba omava reitinguagentuuri reitinguid. Uutel reitinguagentuuridel ei ole lihtne kanda kinnitada ja usaldusväärsust saavutada. Prantsusmaa valdusettevõtja rahastatud Fitchi esilekerkimine viimase kümne aasta jooksul näitab siiski, et see on võimalik.

1.10. Finantsteenuste määrus on reitinguagentuuride oligopoli peamine tekkepõhjus rõhuasetuse tõttu kapitalireservide reitingutele. Komitee kutsub ELi seadusandjaid üles reitingutest mitte liigselt sõltuma, eelkõige arvestades hiljutisi kogemusi seoses teatud reitingute väärtusetuks osutumisega. See on kooskõlas De Larosière'i töörühma soovitusega, et reitingute kasutamist finantsalastes õigusaktides tuleks järk-järgult märkimisväärselt vähendada.

1.11. Selles kontekstis palub komitee komisjonil tegeleda reitinguagentuuride vastutusest loobumise küsimusega. Kuna vastutusest loobumine muudab reitingud väärtusetuks, ei ole reitingud iseenesest rahuldav lähtepunkt regulatiivse kapitali määratlemiseks. Vaja on astuda samme selleks, et reitinguagentuurid võtaksid vastutuse oma reitingute eest. Tõelisi vigu võib sallida, kuid puudulikku hoolikust ei saa lubada.

1.12. Komitee toetab ettepanekut, et reitinguagentuur peab olema ühenduses asutatud juriidiline isik ning et seadusandja peab olema päritoluliikmesriik. Komisjon esitas oma argumendid, miks reguleerimist ja järelevalvet ei tohiks koondada ühte kesksesse organisse. Ehkki see on vastuolus De Larosière'i töörühma ettepanekuga, ei lükka komitee põhimõtteliselt tagasi ideed luua ELi tasandil uus järelevalveasutus, kui liikmesriikide koostöö korraldus osutub ebarahuldavaks.

1.13. Komiteel on heameel näha, et määruse ettepanekus on tegelikke karistusi puudutavad sätted. Pädevatele asutustele kättesaadavate järelevalvemeetmete hulka kuuluvad tegevusloa tühistamine ja kriminaalmenetluse algatamine. Karistused peavad olema kohaldatavad juhtudele, mis on tingitud ametialasest rikkumisest või ebapiisavast hoolikusest. Karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. Karistusi tuleb kohaldada ühtselt kõikides liikmesriikides. Komitee leiab, et seda peaks koordineerima Euroopa väärtpaberituru reguleerijate komitee.

1.14. Organisatoorselt oleneb palju sõltumatute, juhtkonda mittekuuluvate liikmete rollist. Komitee leiab, et peaks olema kohustuslik, et kõik juhtkonda mittekuuluvad liikmed peavad saama pädeva asutuse eelneva heakskiidu. Kavandatud süsteemis on selline heakskiit hädavajalik.

1.15. Komitee palub liikmesriikide pädevatel asutustel oma organisatsioonilise järelevalve osana jälgida hoolikalt seost reitinguettevõtete ja aktsionäride ootuste vahel. Reitinguagentuuri ärimudelit ei saa kergesti kohandada riigiettevõtte põhimõtetega. Eritähelepanu tuleks pöörata juhtivtöötajate tulemuspreemiate struktuurile. De Larosière'i töörühm väljendas sama muret ning palus, et reitinguagentuuride ärimudel täiendavalt läbi vaadataks. Komitee toetab seda.

1.16. Komitee tervitab artiklit 7. Meetodite avaldamisel saab selgeks, kas reitinguteni on jõutud otse- või kõrvalteid pidi. Lisaks on reitinguagentuuril nüüd kohustus kontrollida oma teabeallikaid ning tagada, et need on piisavalt head, et lubada reitingu andmist. Sama olulised on muutuvate metoodikate ja eeldustega seonduvad eeskirjad. Kui need oleksid kehtinud, oleks eluasemehüpoteegiga tagatud väärtpaberite reitinguvigu saanud välja tuua juba aastaid enne 2007. aastat.

1.17. Avalikustamise osas on komiteel eriti hea meel, et EL läheb struktureeritud toodete puhul USAst veelgi kaugemale, nõudes, et võimalike investorite tähelepanu juhitaks ühel või teisel viisil kõnealuste toodete võimalikule ohtlikkusele. De Larosière'i töörühm tegi ettepaneku kasutada eraldi märgistussüsteemi. Komitee eelistaks seda võimalust.

1.18. Eraldi sümboliseeriat puudutavates vastuväidetes struktureeritud toodete kohta keskendutakse tõenäosusele, et pärast asetleidnud reitingute massilist alandamist võidakse nimetatud konkreetse märgistusega võlakirju vaadelda madalama reitinguga investeeringutena. Komitee arvates ei oleks see halb, kuni selliste võlakirjade reiting on taastatud.

1.19. Erinevad üldised avalikustamised nii regulatiivsetel eesmärkidel kui ka turu teavitamiseks näivad sobivad, kui arvesse võetakse kahte hoiatust. Komitee soovib, et ELi õigusnormide sätted, mis puudutavad iga poole aasta järel toimuvaid makseviivitusest tingitud kahjumäärade avalikustamisi, oleksid üsna konkreetsed. Samuti soovib komitee, et Euroopa väärtpaberituru reguleerijate komitee vaataks läbi 5 % avalikustamise eeskirja.

1.20. Mõlemal pool Atlandi ookeani on väljendatud muret võimaluse üle, et USA ja ELi õigussüsteemid sisaldavad teineteisele vastukäivaid eeskirju. Soovitatud on isegi ühtset ülemaailmset õigussüsteemi. Komitee on rahul väljapakutud ELi õigussüsteemiga, mis ei tohiks minna USA õigussüsteemiga vastuollu. Olukorras, kus ettevõtted peavad eri õigussüsteemide puhul kohanduma eri normidega, on tavapärane luua poliitika vastavalt nn suurimale ühisele nimetajale. Ei ole põhjust, miks sellist lähenemisviisi ei võiks käesoleval juhul rakendada.

2. Sissejuhatus

2.1. Eluasemehüpoteegiga tagatud väärtpabereid annab välja vahendaja, tavaliselt investeerimispank, mis kogub hüpoteeklaenude portfelli – tavaliselt tuhanded eraldi laenud – ühte fondi. Fond väljastab portfelliga tagatud väärtpabereid. Fond kasutab väärtpaberitest saadud tulu laenuportfelli ostmiseks. Üksikute hüpoteeklaenude portfelli tehtavaid igakuiseid intressi- ja põhimakseid kasutatakse igakuise intressi maksmisel ja põhimaksete tegemisel eluasemehüpoteegiga tagatud väärtpaberite investoritele. Kahtlaste väärtusega ja kõrge riskitasemega laenupakettide muutmiseks AAA-reitinguga toodeteks kasutatakse kolme põhilist vahendit: (i) eluasemehüpoteegiga tagatud väärtpaberite jaotamine osamakseteks, mis pakuvad eri tasemel turvalisust ja kasumit, (ii) lisatagatise andmine nii, et laenuportfelli väärtus ületab eluasemehüpoteegiga tagatud väärtpaberite väärtuse, (iii) ülejäägi hajutamine nii, et portfellist oodatav hüpoteegi intress ületab eluasemehüpoteegiga tagatud väärtpaberite makstava intressi. Lisaks eeldati, et eluasemehinnad tõusevad jätkuvalt.

2.2. Hajutatud tagatisega võlaobligatsioon on põhimõtteliselt sarnane, kuid see puudutab võlakirju, mitte hüpoteeklaene. Eluasemehüpoteegiga tagatud väärtpaberite kasutamine hajutatud tagatisega võlaobligatsioonide tagatisportfellides tõusis 43,3 %-lt 2003. aastal 71,3 %-ni 2006. aastal, millega ehitati esimese kaardimaja peale teine. USA väärtpaberi- ja börsikomisjon leidis ühe reitinguagentuuri sisese meili, milles nimetati hajutatud tagatisega võlaobligatsioonide turgu koletiseks. „Loodame, et selle kaardimajakese kokkukukkumise ajaks oleme kõik jõukad ja pensionil.”

2.3. Oluline samm kõrge riskitasemega eluasemehüpoteegiga tagatud väärtpaberite või hajutatud tagatisega võlaobligatsioonide loomisel ja lõpuks müümisel on töötada välja reiting iga osamakse kohta, mis fond väljastab. 2007. aasta augustis käivitas väärtpaberi- ja börsikomisjon uurimuse selle kohta, milline oli reitinguagentuuride roll asetleidnud kriisis. Uurimuses keskenduti reitinguagentuuride poolt eluasemehüpoteegiga tagatud väärtpaberitele ja hajutatud tagatisega võlaobligatsioonidele antud reitingutele. Läbivaatamine hõlmas järgmisi olulisi valdkondi:

a) reitingu andmise meetmed, menetlus ja tavad, sh mudelid, meetodid, hüpoteesid, kriteeriumid ja protokollid;

b) eelnimetatud andmete avaldamise asjakohasus;

c) reitinguagentuuride kehtestatud menetluste järgimine nende endi poolt;

d) huvide konflikti puudutavate menetluste tõhusus;

e) huvide konfliktist põhjustatud võimalik põhjendamatu mõju reitingutele.

2.4. Üldiselt näitasid tulemused, et

a) eluasemehüpoteegiga tagatud väärtpaberite ja hajutatud tagatisega võlaobligatsioonidega sooritatud tehingute arv ja keerukus on alates 2002. aastast märkimisväärselt kasvanud; mõnel reitinguagentuuril on olnud raskusi selle kasvuga toimetulekul, eriti hajutatud tagatisega võlakohustuste puhul, mis omakorda on avaldanud mõju reitingute andmise protsessi terviklikkusele;

b) reitingute andmise protsessi olulisi aspekte, nt reitingu andmise kriteeriume ei avalikustatud alati; mudeliväliseid kohandusi tehti ilma dokumenteeritud põhjendusteta;

c) ühelgi agentuuril ei olnud dokumenteeritud menetlusi eluasemehüpoteegiga tagatud väärtpaberitele ja hajutatud tagatisega võlaobligatsioonidele reitingu andmise kohta, samuti puudusid neil konkreetsed meetmed ja menetlused oma mudelites või meetodites leiduvate vigade tuvastamiseks ja parandamiseks;

d) reitinguagentuurid on hakanud rakendama uusi meetodeid väljaandjate poolt neile antava reitingualase teabe uurimiseks; varem puudus nõue, et reitinguagentuur peab tõendama eluasemehüpoteegiga tagatud väärtpaberite portfellides sisalduvat teavet, samuti ei pidanud nad nõudma väljaandjatelt portfellide osas hoolikust;

e) reitinguagentuurid ei dokumenteerinud alati reitingu andmise protsessi olulisi samme, sh mudelist kõrvalekaldumise ning reitingu andmise komisjoni meetmete ja otsuste põhjendusi, samuti ei dokumenteerinud nad alati oluliste osalejate kohalolekut reitingu andmise komisjonis;

f) reitinguagentuuride poolt kasutatav käimasoleva reitingu andmise järelevalve menetlus tundub olevat vähem jõuline kui esialgse reitingu andmise puhul kasutatud menetlus. Ressursside puudus on avaldanud mõju järelevalvetegevuse õigeaegsusele, teostatud järelevalve dokumenteerimine on puudulik ning kirjalikult vormistatud menetlused puuduvad;

g) tuvastati probleeme huvide konfliktide lahendamisel ning selles, mida võetakse ette huvide konflikti mõjuga reitingu andmise protsessile. Reitingu andmisel osalevatel olulistel isikutel lubati osaleda tasu puudutaval arutelul;

h) siseauditi menetlused erinesid oluliselt; ainult iga kolmanda agentuuri puhul peeti õigusaktide täitmise järelevalvet piisavaks.

2.5. Kõnealuse sektori ärimudelis on loomupärane konflikt, sest võlakirja väljastaja maksab reitingu andmise eest, kuid struktureeritud toodete puhul see konflikt suureneb, kuna (i) vahendaja koostab tehingu, nii et on võimalik tehingut paindlikult struktureerida reitingute optimeerimise eesmärgil ning vahendaja saab valida ka reitinguagentuuri, mis annaks tehingule soodsa reitingu, ning (ii) vahendajate kontsentratsioon on suur.

2.6. Uurimuse valim koosnes 642 eluasemehüpoteegiga tagatud väärtpaberitega tehtud tehingust, millest üle 80 % menetles 12 vahendajat. Valimisse kuulunud 368 hajutatud tagatisega võlaobligatsioonist 80 % menetles 11 vahendajat. 13-st suurimast eluasemehüpoteegiga tagatud väärtpaberitele tagatise andjast 12 olid samas ka 12 suurimat tagatise andjat hajutatud tagatisega võlaobligatsioonidele. Tundub, et vahendajate mõju reitinguagentuuride valiku osas ning sellist mõju avaldavate vahendajate suur kontsentratsioon on suurendanud kompensatsioonimudelis „väljaandja maksab” sisalduvat huvide konflikti.

2.7. Väärtpaberi- ja börsikomisjon avaldas oma uurimuse tulemused juulis 2008, olles enne seda esitanud konsulteerimiseks õigusakti ettepanekud. Uued õigusaktid avaldati USAs 3. detsembril 2008. Euroopa Komisjon avaldas määruse eelnõu – KOM(2008) 704 lõplik – 12. novembril 2008. Käesolevas arvamuses viidatakse just sellele dokumendile.

2.8. Uuritud ei ole mitte üksnes seadusandjaid. 18. oktoobril 2008 avaldati Financial Times'is ülevaade reitinguagentuuri Moody's rollist kõrge riskitasemega laenude turu kriisis. Moody's ei lükanud seda ümber. Mõned artiklis väljendatud seisukohad on ära toodud punktides 2.9–2.12.

2.9. Reitinguagentuuri Moody's aktsiate esmane avalik pakkumine toimus 2000. aastal. Pärast börsil noteerimist toimus järsk muutus Äkitselt hakati keskenduma kasumile. Juhatus omandas aktsiaoptsioone. Raskuspunkt muutus täielikult. Reitinguagentuuri Moody's kasumimarginaal oli Standard & Poor's 500 indeksi kohaselt suurem kui ühelgi teisel ettevõttel. Moody's hoidis seda positsiooni viis aastat järjest. Reitinguagentuuri aktsiad tõusid esimese nelja kauplemisaastaga 500 %, see oli ajal, kui ülejäänud turul valitses langus. Kümne aasta jooksul kasvas reitinguagentuuri Moody's tulu 900 %.

2.10. Aastatuhande algusaastatel oli peaaegu võimatu, et Moody's annaks hajutatud tagatisega võlaobligatsioonidele AAA-reitingu, kui tagatis koosnes täielikult hüpoteeklaenudest. Agentuur on juba pikka aega silma paistnud nn mitmekesisuspõhimõttega, millega välditi ühesuguste tagatistega väärtpaberitele kõrgeima reitingu andmist. Selle tulemusel kaotas Moody's turuosa, kuna kaks konkurenti ei rakendanud sellist ettevaatuspõhimõtet. Moody's loobus sellest põhimõttest 2004. aastal, misjärel tema turuosa järsult suurenes.

2.11. 2006. aastal alustas Moody's püsiva suurusega võlakirjade (constant proportion debt obligations) hindamisega. Reiting oli AAA. Fitch, kellel ei palutud neile võlakirjadele reitingut anda, leidis, et tema mudelite kohaselt saaks neile vaevu anda madalaima reitingu. Kõnealused võlakirjad osutusid kõige tulusamaks vahendiks, millega Moody's kunagi kaubelnud on. 2007. aasta alguses leiti nende võlakirjade tulemuste simulatsiooni teostavas arvutikoodis viga. Selgus, et toodet ülehinnati koguni nelja astme võrra. Investoritele ja klientidele veast ei teatatud. Kood vaadati läbi, nii et see andis jälle AAA-reitinguid. Pärast seda, kui Financial Times vea avalikustas, käivitati agentuurisisene distsiplinaarmenetlus.

2.12. 2007. aasta keskpaigaks oli USA elamuturu langus täies hoos. Moody's mõistis siis, et tema mudelid ei ole asjakohased. Augustis 2007 hakkas ta eluasemehüpoteegiga tagatud võlakirjade reitingut alandama ning kriis oligi alanud. Aasta viimastel kuudel alandas Moody's enamate võlakirjade reitingut kui eelneva 19 aasta jooksul kokku. Moody's väidab, et ta ei oleks mitte mingil juhul suutnud ette näha laenukriisi puhkemist, samas ei olnud ta oma statistilisi põhioletusi USA hüpoteegituru kohta ajakohastanud 2002. aastast saadik. Agentuuri töötajad arutasid probleemi 2006. aastal, kuid vajalikuks läbivaatamiseks ja ümberhindamiseks puudusid ressursid.

2.13. Nii USA väärtpaberi- ja börsikomisjonilt saadud faktidest kui ka Financial Times'is avaldatud üksiknäidetest ilmneb, et vaja on mitmeid muutusi, et reitinguagentuurid oleksid võimelised täitma oma rolli ning vastama neilt oodatud standarditele.

3. Määruse ettepaneku põhisisu

Tegevusloa andmise ja järelevalveraamistik

3.1. Artiklis 2 sedastatakse, et määrust kohaldatakse regulatiivsetel eesmärkidel kasutatavate kredidiidireitingute suhtes, samas kui artiklis 4 sedastatakse, et finantsasutused võivad regulatiivsetel eesmärkidel kasutada ainult ühenduses asutatud ja käesoleva määruse kohaselt tegevusloa saanud reitinguagentuuride antud krediidireitinguid.

3.2. Artiklis 12 sedastatakse, et reitinguagentuur võib taotleda tegevusluba selleks, et tagada, et tema krediidireitinguid saab kasutada regulatiivseteks eesmärkideks eeldusel, et tegemist on ühenduses asutatud juriidilise isikuga. Päritoluliikmesriigi pädev asutus annab tegevusloa reitinguagentuurile, kui see täidab kõik kõnealuses määruses kehtestatud tingimused. Tegevusluba kehtib kogu ühenduse territooriumil.

3.3. Tegevusloa taotlus tuleb esitada Euroopa väärtpaberituru reguleerijate komiteele, kes edastab selle asjaomasele päritoluliikmesriigile või riikidele (artikkel 13), kus see vaadatakse läbi (artikkel 14). Seejärel otsustab päritoluliikmesriik Euroopa väärtpaberituru reguleerijate komiteega konsulteerides tegevusloa andmise või tegevusloa andmisest keeldumise. Määrusega kehtestatakse sätted tegevusloa tühistamise kohta juhul, kui reitinguagentuur ei täida enam tingimusi (artikkel 17). Reitinguagentuurid peavad esitama tegevusloa taotluse kuue kuu jooksul pärast määruse jõustumist (artikkel 35).

3.4. Artiklis 20 kirjeldatakse pädevate asutuste volitusi. Nad ei tohi mõjutada krediidireitingute sisu. Samas on neil järgmised volitused:

— ligipääs kõikidele mis tahes kujul dokumentidele ja õigus nendest koopiaid saada või teha;

— õigus nõuda kõikidelt isikutelt teavet ja vajadusel isik teabe saamiseks välja kutsuda ja teda küsitleda;

— õigus viia kohapeal läbi etteteatatud või etteteatamata kontrolle;

— õigus nõuda andmeid telefonisuhtluse ja andmeedastuse kohta.

3.5. Artiklis 21 antakse ülevaade pädevate asutuste käsutuses olevatest järelevalvemeetmetest. Nende hulka kuuluvad tegevusloa tühistamine, krediidireitingute andmise ajutine keelamine, krediidireitingute kasutamise peatamine, avalike teadaannete väljastamine määruse rikkumise korral ja kriminaalmenetluse algatamine.

3.6. Artiklites 22 kuni 28 esitatakse üksikasjalikud sätted koostöö kohta pädevate asutuste vahel, et tagada tegevuslubade andmise ja järelevalve tõhusus kogu siseturul. Artiklitega 29 ja 30 sätestatakse koostöö kolmandate riikidega.

3.7. Artiklis 31 käsitletakse pädevate asutuste suhtes kohaldatavaid karistusi. Artiklis sedastatakse, et karistused peavad hõlmama vähemalt juhtusid, mis on tingitud ametialasest rikkumisest või ebapiisavast hoolikusest. Karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.

Sõltumatus ja huvide konflikti vältimine

3.8. Artikli 5 lõikes 1 sedastatakse, et reitinguagentuur peab tagama, et krediidireitingu andmist ei mõjuta ükski olemasolev või potentsiaalne huvide konflikt. Määruse I lisa A jaos (organisatsioonilised nõuded) ja B jaos (tegevusnõuded) kehtestatakse ulatuslikud järelevalvemeetmed.

3.9. Organisatsiooniliselt lasub vastutus haldus- või järelevalvenõukogul. Tippjuhtkonnal peab olema hea maine. Nõukokku peab kuuluma vähemalt kolm sõltumatut juhtkonda mittekuuluvat liiget. Nende tasustamine ei ole seotud ettevõtte majandustulemustega. Nende teenistusaeg on kindlaksmääratud periood, mis ei ületa viit aastat. Nende teenistusaega ei pikendata ja nende vabastamisele teenistusaja sees on seatud piirangud. Kõigil nõukogu liikmetel peab olema asjakohane kogemus ning vähemalt ühel juhtkonda mittekuuluval liikmel peavad olema põhjalikud teadmised struktureeritud väärtpaberistamisturgude alal.

3.10. Sõltumatutel liikmetel lasub konkreetne vastutus krediidireitingu poliitika ja protsessi ning huvide konfliktide vältimise jälgimise eest. Tegevuspõhimõtted ja menetlused peavad olema vastavuses kõnealuse määrusega. Sõltumatud liikmed peavad tutvustama oma arvamusi nimetatud küsimustes haldus- või järelevalvenõukogule ja nõude korral pädevatele asutustele. Et sõltumatute liikmete tegevus oleks tõhus, tuleb luua korralikud reitingusüsteemid, mida toetatakse sisekontrolli mehhanismidega ning mille puhul teostatakse sõltumatut järelevalvet.

3.11. Tegevuslikust aspektist tuvastab ja kõrvaldab või vajaduse korral juhib ja avalikustab reitinguagentuur igasuguse tegeliku või võimaliku huvide konflikti. Määruses tuuakse välja kõik isiklikud ja ettevõttega seotud konfliktid. Näiteks ei paku reitinguagentuur hinnatavale ettevõttele või mis tahes seotud kolmandale osapoolele konsultatsiooni- või nõustamisteenuseid seoses hinnatava ettevõtte või seotud kolmanda osapoole korporatiivse või õigusliku struktuuri, vara või kohustustega. Sarnaselt tagab reitinguagentuur, et analüütikud ei tee ettepanekuid ega soovitusi ametlikult ega mitteametlikult seoses selliste struktureeritud finantsinstrumentide kujundamisega, mille kohta reitinguagentuur annab välja reitingu.

3.12. Reitinguagentuur peab registrit kõigi tegevuste kohta, sealhulgas reitinguagentuuri ja hinnatavate ettevõtete äriline ja tehniline tegevus. Sellised registrid tuleks säilitada ning teha taotluse korral kättesaadavaks pädevatele asutustele.

Töötajad

3.13. Artiklis 6 sedastatakse, et krediidireitingute andmisega otseselt seotud töötajatel on asjakohased teadmised ja kogemused, nad ei tohiks osaleda ärilistel läbirääkimistel hinnatavate ettevõtetega, ajavahemik, mille möödumisel võivad töötajad hinnatavale ettevõttele teenust pakkuda, ei tohi olla lühem kui kaks ega pikem kui neli aastat ning nende tasustamine ei tohi sõltuda tulust, mida reitinguagentuur saab hinnatavatelt ettevõtetelt, millele ta teenuseid osutab.

3.14. I lisa C jaos tuuakse välja täiendavad eeskirjad töötajatele. Eeskirjadega keelatakse analüütikul või temaga seotud kolmandatel osapooltel omada mis tahes hinnatava ettevõtte finantsinstrumente või nendega kaubelda ning võtta vastu kingitusi või teeneid. Muud sätted on seotud teabe konfidentsiaalsuse ja turvalisusega.

3.15. Kaks sätet on seotud analüütiku töölevõtmisega hinnatud ettevõtte poolt, millele reitingu andmisega ta on olnud seotud. Samuti on määruses säte selle kohta, et kui analüütik ühineb hinnatud ettevõttega, vaatab reitinguagentuur läbi analüütiku lahkumisele eelnenud kahe aasta jooksul tehtud töö.

Reitingu andmise meetodid

3.16. Artiklis 7 sedastatakse, et reitinguagentuur avaldab avalikult reitingute andmise meetodid, mudelid ja põhilised hindamiseeldused. Agentuur võtab kõik vajalikud meetmed, et krediidireitingute koostamiseks kasutatav teave oleks piisavalt kvaliteetne ja pärineks usaldusväärsest allikast.

3.17. Reitinguagentuur jälgib krediidireitinguid ja vaatab need vajadusel läbi. Kui reitingu andmise meetodeid, mudeleid või põhilisi reitingueeldusi muudetakse, peab reitinguagentuur viivitamatult avaldama krediidireitingute tõenäolise ulatuse ning reitingud vastavalt ümber hindama.

Krediidireitingute avaldamine ja esitamine

3.18. Artiklis 8 sedastatakse, et reitinguagentuur avaldab mittevalikuliselt ja õigeaegselt kõik krediidireitingud ja kõik otsused krediidireitingute andmine lõpetada.

3.19. I lisa D jaos sedastatakse, et reitinguagentuur avaldab:

— kas krediidireiting on avaldatud hinnatud ettevõttele enne levitamist ning kui jah, siis kas seda on muudetud pärast teatavakstegemist;

— reitingu määramisel kasutatud peamise(d) meetodi(d);

— iga reitingukategooria tähenduse;

— kuupäeva, millal krediidireiting esimest korda avalikustati ning millal seda viimati ajakohastati.

Reitinguagentuur peaks selgelt märkima reitingu mis tahes atribuudid ja piirangud, eriti seoses olemasoleva teabe kvaliteedi ja selle kontrollimisega.

3.20. Juhul kui puuduvad usaldusväärsed andmed või uue instrumendi struktuur või olemasoleva teabe kvaliteet ei ole piisavad või kui tõstatub küsimus, kas reitinguagentuur saab anda usaldusväärse krediidireitingu, keeldub reitinguagentuur reitingu andmisest või tühistab olemasoleva reitingu.

3.21. Krediidireitingu teatamisel peaks reitinguagentuur selgitama peamisi elemente, millel reiting põhineb. Eelkõige peab reitinguagentuur struktureeritud finantsinstrumendi hindamisel esitama tema poolt teostatud kahjumi ja rahavoogude analüüsi.

3.22. Struktureeritud finantsinstrumentidega seoses peab reitinguagentuur selgitama alusvarade kohta läbi viidud hoolika menetluse hindamist (nagu kõrge riskitasemega hüpoteeklaenude raamatud). Kui reitinguagentuur on toetunud kolmanda osapoole hinnangule, peab ta avalikustama, kuidas selle hinnangu tulemus on reitingut mõjutanud.

3.23. Artiklis 8 käsitletakse ka mureküsimust, et struktureeritud finantsinstrumentide reitingud ei ole võrreldavad tavapäraste võlainstrumentide reitingutega. Seega peavad reitinguagentuurid võtma vastu erinevad sümbolid, jättes kõrvale tuttava tähestiku, või lisama alternatiivina nimetatud instrumentide erineva reitingu meetodi üksikasjaliku kirjelduse ning selgituse selle kohta, mille poolest erineb riskiprofiil tavapärastest instrumentidest.

Üldised ja perioodilised avaldused

3.24. Artiklites 9 ja 10 sedastatud avaldusi käsitletakse üksikasjalikult I lisa E jaos. Üldised avaldused peavad olema täiesti avalikud ja ajakohastatud. Üksikasjad on seotud kõige olulisemate regulatiivsete elementidega, nagu huvide konflikt, avaldamise poliitika, hüvituskord, reitingu andmise meetodid, mudelid ja põhilised eeldused, muudatused poliitikas ja menetlustes jne.

3.25. Perioodiliste avalduste hulka kuulub makseviivitusest tingitud kahjumäärade andmete avaldamine iga kuue kuu järel ja kliendiandmete avaldamine kord aastas.

3.26. Lisaks tuleb avaldada iga-aastane läbipaistvusaruanne. Aruanne sisaldab üksikasjalikku teavet reitinguagentuuri õigusliku struktuuri ja omamise kohta, kvaliteedi sisekontrollisüsteemi kirjeldust, statistilisi andmeid tööülesannete jaotuse kohta töötajate vahel, krediidireitingute registrite pidamise põhimõtete kirjeldust, aasta sisekontrolli tulemusi seoses sõltumatuse nõuete täitmisega, haldamise ja analüütikute ringluse poliitika kirjeldust, teavet asutuse sissetuleku kohta ja juhtimisaruannet.

4. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee seisukoht

4.1. Reitinguagentuurid on finantsteenuste sektoris eelisolukorras, kuna sektori reguleeritud üksustel peavad olema kõrge reitinguga väärtpaberid. Ametiasutused on mõlemal pool Atlandi ookeani otsustanud tunnustada väga väheseid reitinguagentuure, kelle reitinguid saab kasutada regulatiivsetel eesmärkidel. Komitee innustab komisjoni kasutama uut tegevuslubade andmise menetlust, et võimaldada uutel reitinguagentuuridel anda reitinguid, toetades eelkõige kõiki algatusi sõltumatu Euroopa agentuuri loomiseks, ning muuta finantsmäärust, et tunnustada regulatiivsetel eesmärkidel iga ELis tegevusluba omava reitinguagentuuri reitinguid.

4.2. Finantsteenuste määrus on reitinguagentuuride oligopoli peamine tekkepõhjus regulatiivse rõhuasetuse tõttu kapitalireservide reitingutele. Komitee kutsub ELi seadusandjaid üles reitingutest mitte liigselt sõltuma, eelkõige arvestades hiljutisi kogemusi seoses reitingute väärtusetuks osutumisega.

4.3. Lisaks palub komitee komisjonil tegeleda reitinguagentuuride vastutusest loobumise küsimusega. Vastutusest loobumise avalduses sedastatakse tavaliselt, et „käesolevas dokumendis sisalduva teabe kasutaja ei tohiks investeerimisotsuse tegemisel usaldada antud krediidireitingut või mis tahes muud käesolevas dokumendis sisalduvat arvamust”. Nagu praegune kriis on näidanud, muudab väide, et reitingud on üksnes arvamus ning neid ei tuleks usaldada, regulatiivse kapitali põhimõtte paroodiaks. Uus määrus peaks sisaldama nõuet, et reitinguagentuurid vastutavad antud reitingute eest.

4.4. Komitee toetab ka ettepanekut, et reitinguagentuur peab olema ühenduses asutatud juriidiline isik ning et seadusandja peab olema päritoluliikmesriik. Kuid komitee ei lükka põhimõtteliselt tagasi ideed luua ELi tasandil uus järelevalveasutus, kui liikmesriikide koostöö korraldus osutub ebarahuldavaks.

4.5. Komiteel on heameel näha, et määruse ettepanekus on tegelikke karistusi puudutavad sätted, nagu on välja toodud artiklites 21 ja 31 (arvamuse punktid 3.5 ja 3.7). Selliste karistuste puudumine on olnud USA võrreldavate õigusaktide kohta avaldatud peamine kriitika. On oluline, et karistusi kohaldatakse sama jõuliselt kõigis liikmesriikides. Komitee leiab, et seda peaks koordineerima Euroopa väärtpaberituru reguleerijate komitee.

4.6. Määruse organisatsiooniliste ja tegevuseeskirjade ettepanekud on hästi koostatud. Kolme sõltumatu, juhtkonda mittekuuluva liikme määramise nõue on kooskõlas Ühendkuningriigis ja mujal vastu võetud hea ühingujuhtimise tavaga. Palju oleneb sõltumatute, juhtkonda mittekuuluvate liikmete rollist. Nende käitumine ja suutlikkus määravad organisatsiooniliste eeskirjade edu. Komitee arvates peaks olema kohustuslik, et kõik juhtkonda mittekuuluvad liikmed peavad saama pädeva asutuse eelneva heakskiidu. Kavandatud süsteemis on selline heakskiit hädavajalik.

4.7. Fitchist kuulub 80 % Fimalac SA-le, millest omakorda 73 % kuulub Marc de Lacharriere'ile. S&P on osa McGraw-Hill'i grupi ettevõtetest. 2000. aastani kuulus Moody's Dun & Bradstreeti gruppi. Financial Times'i uurimise tulemused viitavad sellele, et pärast 2000. aastat on Moody'se ajalooline professionaalsus kannatanud aktsiaturu nõudmiste tõttu. Komitee palub liikmesriikide pädevatel asutustel oma organisatsioonilise järelevalve osana hoolikalt jälgida seost reitinguettevõtete ja aktsionäride ootuste vahel. Eritähelepanu tuleks pöörata juhtivtöötajate preemiapaketi struktuurile.

4.8. Tegevuslikust aspektist on punktis 3.11 kirjeldatud keelud keskse tähtsusega avastatud huvide konfliktide kõige olulisema elemendi kontrollimisel ja vältimisel. Reitinguagentuur ei saa enam anda reitingut tehingule, mille sõlmimist ta on nõustanud.

4.9. Töötajatega seonduvate eeskirjade eesmärk on samuti kõrvaldada huvide konfliktid. Sarnaselt välisaudiitoritega on seatud piirangud ajaperioodile, mille vältel analüütik võib olla seotud ühe kliendiga, kuigi nelja aasta piirangut võiks pikendada viiele aastale. Sarnaselt audiitoritele ja kõigile finantsteenuste sektori harudele ei tohi analüütikud omada kliendi aktsiaid ega osakuid. Komitee väljendab heameelt selle üle, et neid ettevaatuseeskirju järgivad nüüd ka reitinguagentuurid.

4.10. Komitee toetab kindlalt artikli 7 sätteid. Artikliga lahendatakse USA väärtpaberi- ja börsikomisjoni uurimuse käigus leitud väga selged rikkumised. Meetodite avaldamisel saab selgeks, kas reitinguteni on jõutud otse- või kõrvalteid pidi. Lisaks on reitinguagentuuril nüüd kohustus kontrollida oma teabeallikaid ning tagada, et need on piisavalt head, et lubada reitingu andmist. Sama olulised on muutuvate meetodite ja eeldustega seonduvad eeskirjad. Kui need oleksid kehtinud, oleks reitinguvigu saanud välja tuua juba aastaid enne 2007. aastat. Komitee teeb ettepaneku hoolikalt jälgida artiklist 7 kinnipidamist ning vajadusel võiks selle sätteid rangemaks muuta.

4.11. Artikkel 8 sulgeb ringi, kuna selles kohustatakse reitinguagentuure avaldama viisi, kuidas nad on iga tehingu puhul rakendanud artiklis 7 sedastatud eeskirju. Komiteel on eriti hea meel, et EL läheb struktureeritud toodete puhul USAst veelgi kaugemale, nõudes, et kõnealuste toodete võimaliku ohtlikkuse ühel või teisel viisil esiletoomist.

4.12. Eraldi sümboliteseeriat puudutavates vastuväidetes keskendutakse tõenäosusele, et pärast asetleidnud reitingute massilist alandamist võidakse nimetatud konkreetse märgistusega võlakirju vaadelda madalama reitinguga investeeringutena. Komitee arvates ei oleks see halb, kuni selliste võlakirjade reiting on taastatud.

4.13. COREPERi töö on toonud esile asjaolu, et määruse ettepanekus ei käsitleta konkreetselt kolmandates riikides antud reitinguid. Komitee toetab COREPERi ettepanekut, millele vastavalt võib selliseid reitinguid kasutada ELis regulatiivsetel eesmärkidel, kui neid kinnitab ELis juba tegevusluba omav reitinguagentuur, tingimusel et

— mõlemad asjaomased agentuurid kuuluvad samasse gruppi,

— kolmanda riigi agentuur täidab ELi eeskirjadega sarnaseid kohustusi,

— kolmanda riigi reitingu andmiseks on objektiivne põhjus,

— asjaomased pädevad asutused juba teevad koostööd.

4.14. Erinevad avalikustamised nii regulatiivsetel eesmärkidel kui ka turu teavitamiseks näivad sobivad, kui arvesse võetakse kahte hoiatust:

— makseviivitusest tingitud kahjumäärad on olulised, sest need võimaldavad mõõta iga reitinguagentuuri reitingutegevuse kvaliteeti või muid aspekte. Ameerika Ühendriikide nõuded on konkreetsed: reitinguagentuurid avaldavad tulemuslikkuse statistilised andmed ühe, kolme ja kümne aasta kohta igas reitingukategoorias, et oleks selge, kui täpselt prognoositi reitinguga makseviivitusest tingitud kahjumäärasid. Komitee soovib, et ELi määruse säte oleks selles osas üsna konkreetne.

— Samuti on määruses nõue määratleda kliendid, kes moodustavad üle 5 % käibest. Kõnealune piirang võib olla liiga madal. Komitee palub Euroopa väärtpaberituru reguleerijate komiteel seda küsimust täiendavalt kaaluda.