[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 23.11.2010

KOM(2010) 683 lõplik

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

ELi kodanike solidaarsuse väljendamine vabatahtliku tegevuse kaudu: esmased tähelepanekud Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse kohta

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

ELi kodanike solidaarsuse väljendamine vabatahtliku tegevuse kaudu: esmased tähelepanekud Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse kohta

1. SISSEJUHATUS

Lissaboni lepinguga tõsteti humanitaarabi ELi välissuhete valdkonnas esmakordselt eraldiseisva poliitika staatusesse (ELi toimimise lepingu artikkel 214). Selles artiklis osutatakse eeskätt Euroopa vabatahtlikule humanitaarabikorpusele, mille eesmärk on luua raamistik, milles „Euroopa noored saaksid liidu humanitaarabioperatsioonidele ühiselt kaasa aidata” (ELi toimimise lepingu artikli 214 lõige 5).

Selle sätte rakendamine annab Euroopa kodanikele võimaluse näidata üles oma solidaarsust abivajajatega. ELis on vabatahtlike tegevus viimastel aastakümnetel märgatavalt hoogustunud. Viimase 20 aasta jooksul on vabatahtlike arv tunduvalt kasvanud: praegu tegutseb ELis vabatahtlikuna ligi 100 miljonit täiskasvanut. See tähendab, et umbes 22–23 % üle 15aastastest eurooplastest on kaasatud vabatahtlikku tegevusse[1]. Vabatahtlikul tegevusel on suur väärtus, kuna see lähendab Euroopat kodanikele.

Viimastel aastatel on vabatahtlik tegevus mitmekesistunud, sest lisandunud on mitmeid uusi organisatsioone, kes vabatahtlikke värbavad. Kuna vabatahtliku humanitaarabiga on seotud palju erinevaid programme, lähenemisviise ja asjaosalisi, on kooskõlastatus ja ühtsus selles valdkonnas äärmiselt tähtsad.

Euroopa Komisjon, kellele tehti ülesandeks töötada välja Euroopa vabatahtlikku humanitaarabikorpuse loomist käsitleva õigusakti ettepanek, esitab sel puhul soovitusi mitmete uute probleemide lahendamiseks ja vajaduste rahuldamiseks, mis on seotud vabatahtlike valiku, värbamise, väljaõppe ja lähetamisega. Enne tuleb aga põhjalikult konsulteerida sidusrühmadega ning koostada võimaluste ja kulude ühtne analüüs, mille alusel saab välja töötada õigusakti ettepaneku.

Käesoleva teatise eesmärk on anda ülevaade vabatahtlikust tegevusest asjaomastes tegevusvaldkondades. Tähelepanu keskmes on üldpõhimõtted, praegused kitsaskohad, vajadused ja tingimused, mida tuleb arvestada, et Euroopa vabatahtlik humanitaarabikorpus annaks tulevikus positiivse panuse humanitaarkatastroofide likvideerimisse. Teatises vaadeldakse ka Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse loomisega seotud pakilisi küsimusi ja edasisi samme.

2. ÜLEVAADE VABATAHTLIKU TEGEVUSE HETKEOLUKORRAST ELIS

Vabatahtliku tegevuse ja eelkõige välisabi valdkond on viimasel aastakümnel hoogsalt arenenud. Suur hulk vabatahtlike organisatsioone ja võrgustikke pakuvad erinevaid vabatahtliku töö programme sõltuvalt organisatsioonide ülesehitusest ja tegevuspõhimõtetest. Komisjoni juhitav Euroopa vabatahtlik teenistus korraldab suurepäraseid algatusi, mis on suunatud 18–30aastastele noortele. Ka enamik humanitaarabiorganisatsioone kaasab oma tegevusse vabatahtlikke. Neist kogemustest on õppida mõndagi väärtuslikku, eeskätt vabatahtlike värbamise, väljaõppe ja lähetuse alal.

Lisaks sellele üldisele trendile võib täheldada erasektori üha aktiivsemat osalemist vabatahtlikus tegevuses. Eraettevõtted on loonud mitmeid vabatahtliku tegevuse mudeleid, millest võib olla abi Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse loomisel. Näiteks võimaldavad need töötajatel tegutseda või jagada kogemusi ettevõtetele suunatud vabatahtlike skeemide raames või hoopis toetada teisi vabatahtliku töö tegijaid. Ühendkuningriigis on käivitatud veebipõhine teenistus,[2] mis ühitab erisektori pakkumist nõudlusega arenguabi või katastroofidele reageerimise valdkonnas. Komisjon uurib sellise lähenemisviisi potentsiaali, pidades samas silmas humanitaarkatastroofide korral abi pakkuvate rakendusorganisatsioonide erivolitusi ja ülesandeid.

Üldreeglina kaasatakse hädaabioperatsioonidesse vaid kogenumaid vabatahtlikke, eriti juhul, kui turvalisus on probleemiks. Samuti tasuks meeles pidada, et ehkki arenguabi valdkonnas suhtutakse vabatahtlikesse tihti paindlikumalt, on ka siin nõutav, et nad omandaksid enne välismaale saatmist kogemuse kodumaal.

Vabatahtlike programmidest on tuntuim ÜRO vabatahtlike (United Nations Volunteers) programm, mille raames tegutseb lisaks 150 peakontori töötajale üle 7 500 vabatahtliku (2009), lisaks 9 500 online -vabatahtlikku. 2009. aastal töötasid selle programmi heaks 163 riigist (millest 75 % olid arengumaad) pärit vabatahtlikud, kes tegutsesid lisaks hädaabile valdavalt pikaajaliste kriiside ning hädaabi, taastustöö ja arengu ühendamise valdkonnas. Kuigi põhirõhk on kohalikel vabatahtlikel, rakendatakse viimastel aastatel üha rohkem välismaalt saabuvaid vabatahtlikke, eeskätt sellistel keerulistel missioonidel nagu kriisiennetus, humanitaarabi ja rahu tagamine. ÜRO vabatahtlikud osalevad ka kohalike vabatahtlike suutlikkuse tugevdamisel ja väljaõpetamisel ning nõustavad kohalikke ja välismaiseid humanitaartöötajaid.

Allpool tabelis on kirjeldatud suuremaid vabatahtlike organisatsioone, kes tegutsevad humanitaarkatastroofidele reageerimise ja arenguabi alal.

Organisatsioon | Vabatahtlike arv aastas | Abivaldkond[3] | Vabatahtliku tüüpprofiil |

Euroopa vabatahtlik teenistus (DG EAC) | 6 300 vabatahtlikku 2009. aastal ELis ja naaberriikides (10 % lähetatud kolmandatesse riikidesse) | Vabatahtlikud teenused kohaliku (vastuvõtva) kogukonna hüvanguks (nt kunsti, kultuuri, spordi, sotsiaalabi jne alal) | 18–30aastased, hariduse, töökogemuse jne osas puuduvad erinõuded |

Programm Weltwärts, Saksamaa majandusliku koostöö ja arengu ministeerium (BMZ) | 3 500 vabatahtlikku 2009. aastal / OECD arengumaade nimekiri | Arengukoostöö kohalike organisatsioonide kaudu arengumaades | 18–28aastased, kes on läbinud kutsekoolituse / lõpetanud keskkooli |

UNDP nooremspetsialistide programm (JPO) | Umbes 360 vabatahtlikku aastas / erinevad riigid, kes osalevad ÜRO missioonides/projektides (mida rahastavad 25 doonorriiki) | Erinevad valdkonnad, sh arengukoostöö ja humanitaarabi (peamiselt kohalikes keskustes) | Kuni 32. aastased, kel on magistrikraad ja 1–2 aastat töökogemust |

VSO/Ühendkuningriik ja liikmed | Umbes 1 500 vabatahtlikku aastas (lühi- ja pikaajalised lähetused) / kogu maailmas | Keskendub arengukoostööle (kuus arengueesmärki) | 18–75aastased, kel on vähemalt 2 aastat töökogemust |

Malteser International (Karjääri alustamise programm noortele) | 80 000 väljaõppe saanud vabatahtlikku ja 20 000 töötajat (lisaks 13 000 liiget) / kogu maailmas Malteseri hallatud projektide raames | Kodanikukaitse, humanitaarabi, taastus- ja arengukoostöö | Akadeemiline kraad, töökogemus välismaal, autojuhiload (ja katoliku kiriku liikmelisuse nõue) |

Johanniter International (JOIN Brüssel) | Ainult Saksamaal: umbes 29 000 vabatahtlikku, 13 000 töötajat | Kodanikukaitse, humanitaarabi ja arengukoostöö | Erinevad kutseprofiilid, sh sotsiaalteenused, tervishoid, humanitaarabi ja kodanikukaitse kolmandates riikides |

Rahvusvaheline Punase Risti ja Punase Poolkuu Föderatsioon (IFRC) | IFRC-l on üle maailma ligikaudu 97 miljonit liiget, neist 20 miljonit vabatahtlikku (kes tegutsevad riiklikul tasandil) Riiklikud ühingud kasutavad oma töös vabatahtlikke – arenguriikidesse missioonidele saadetakse ainult väljaõppinud professionaalid | Kodanikukaitse / katastroofideks valmisolek ja nende ärahoidmine / humanitaarabi / arenguabi | Erinevad profiilid (sh noorteosakonnad liikmesriikides) Rahvusvaheline vabatahtlik teenistus 18–30aastastele noortele koostöös Euroopa vabatahtliku teenistusega (ELis, selle naaberriikides ja kolmandates riikides) |

3. OLULISEMAD PÕHIMÕTTED

Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse loomisel tuleks arvesse võtta järgmiseid aspekte:

- Solidaarsus . Humanitaarabi andmises väljendub ehedalt Euroopa solidaarsus katastroofide ohvritega. Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse loomine on selle solidaarsuse konkreetne väljendus. Samuti aitab see üles ehitada ühtsemat Euroopa ühiskonda, luues Euroopa kodanikele, eeskätt noortele, ühiskondlikus elus osalemiseks uusi võimalusi.

- Humanitaarpõhimõtted . ELis on au sees inimlikkuse, neutraalsuse, erapooletuse ja sõltumatuse aluspõhimõtted, mis sätestatud 2007. aasta Euroopa konsensuses humanitaarabi küsimuses[4]. Humanitaarabi andjate asjatundlikkus ja usaldusväärsus sõltuvad otseselt sellest, kuidas neid põhimõtteid humanitaaralases tegevuses järgitakse. Kõik kriisiolukordades tegutsevad ELi osapooled, sh vabatahtlikud, peavad oma töös neist põhimõtetest kinni pidama.

- Professionaalsus ja turvalisus . Humanitaarabi valdkonnas pannakse järjest suuremat rõhku abiandjate professionaalsusele, sest vaid nii on võimalik selle valdkonna kasvavatele väljakutsetele vastu astuda. Eeskätt konfliktipiirkondades pööravad humanitaarabiorganisatsioonid ja nende töötajad senisest suuremat tähelepanu turvalisuse ja ohutuse küsimustele, mida ei tohi alahinnata. Vabatahtlike muutuv taust (profiil, motivatsioon, püüdlused) ja eriti selle sektori töötajate üha suurenev professionaalsus paneb proovile vabatahtlikke värbavate organisatsioonide personalijuhid. Vabatahtlikele antakse järjest keerukamaid, erioskusi ja -pädevusi nõudvaid ülesandeid, mis võib tekitada ebakõla ühelt poolt vabatahtlikele seatud nõudmiste ja teisalt nende suutlikkuse vahel neid nõudmisi täita ja kiiresti tööoskused omandada.

- Lisaväärtus. Erilist tähelepanu tuleb pöörata tegevuse kooskõlastamisele ja koostööle olemasolevate vabatahtlike organisatsioonidega. Selleks et vältida topelttööd ja tagada ressursside kulusäästlik kasutamine, peaks Euroopa vabatahtlik humanitaarabikorpus toetuma võimalikult suures ulatuses olemasolevatele struktuuridele.

4. VAJADUSED JA TINGIMUSED

Vajadused

Hoolimata abiprogrammide suurest hulgast on vabatahtlike organisatsioonidel ühiseid probleeme ja ka programmides on ilmseid puuduseid, mida tuleks hoolikamalt analüüsida.

1. Tuleks kehtestada selged ja kontrollitud kriteeriumid, mille alusel valitakse vabatahtlikke, kes suudavad kiiresti omandada ELi humanitaarabiprojektides osalemiseks vajalikud oskused. Ehkki paljudel eurooplastel on huvi humanitaarabi vastu ja nad tahaksid liidu missioonides osaleda, ei ole kaugeltki kõik teadlikud, millised tingimused tuleb täita ja milliseid oskusi nõutakse.

2. Samuti on vajadus struktureerituma väljaõppe, ühiste standardite ja heade tavade järele. Vabatahtlike miinimumväljaõppe raames tuleks tutvustada humanitaarabi süsteemide ja põhimõtete, turvalisuse ja eneseabi põhialuseid, samuti nendes riikides valitsevaid tingimusi, kuhu vabatahtlikud suunatakse, nagu keel, peamised kultuuriaspektid jne. Praeguseks on nii humanitaar- kui ka erasektoris loodud mitmeid kursuseid ja koolitusasutusi, samuti õppeplatvorme[5]. Ka mitmed Euroopa Komisjoni poolt küsitletud organisatsioonid on arvamusel, et ühiselt heakskiidetud võrdleva hindamise kriteeriumid ja väljaõppemoodulid aitaksid vältida olukordi, kus vähemkogenud organisatsioonid saadavad välja vabatahtlikke, kel pole isegi nõutavaid miinimumoskusi. Igal juhul peab iga Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse raames arendatav väljaõppemeede olemasolevaid kursuseid arvesse võtma ja olema nendega kooskõlas.

3. Täiendada tuleks reservnimekirju kogenud vabatahtlikest, keda saaks kriisiolukorras kiiresti lähetada (kiirsekkumise võime, sh sellistes olulistes valdkondades nagu tervishoid), nii et vajalikud inimesed oleksid õigel ajal õiges kohas. Seda puudujääki tõendasid ka 2010. aasta sündmused Haitis ja Pakistanis (vt allpool lahtrit Haiti kohta), sest hoolimata kriisikoldesse saadetud välismaiste abiandjate suurest hulgast oli ikkagi puudus juhtimiskogemuse ja juhiomadustega töötajatest.

4. Parandada tuleks ka rakendusorganisatsioonide haldusfunktsioone, nt kriisiolukorras, et tõsta ajutiselt nende organisatoorset suutlikkust ja võimaldada saata kohapeale kogenumaid töötajaid. Samuti võiks vabatahtlikke rohkem kaasata ELi tasandi toetustegevuses, nagu teadlikkuse tõstmise, teavituse ja kommunikatsiooni meetmete raames.

Haiti õppetunnid

Maavärina järel Haitile saadetud vabatahtlike kogemus näitas, et ühest küljest on vaja kvalifitseeritud vabatahtlikke, keda on hädaolukorras võimalik kiiresti kohale saata, aga samuti on lisatöödeks vaja vähemkogenud vabatahtlikke.

Enamikele abiorganisatsioonide poolt Haitile lähetatud vabatahtlikele maksid tasu kas ettevõtted või valitsus. Need vabatahtlikud, kes esimestel päevadel massidena kohale tormasid, tulvil head tahet, ei olnud kuigi efektiivsed ja kohati lausa takistasid tööd, mis kinnitab jällegi seda, et kuidas me ka mõistet „vabatahtlik” ei tõlgendaks, peab see hõlmama minimaalset ettevalmistust ja väljaõpet.

Haiti olemasolevate struktuuride nõrkus ja maavärina tehtud laastamistöö suurendasid nõudlust oskustega ja kogenud välismaiste humanitaartöötajate järele, aga tõid samas esile vajaduse kohalike partneritega koostööd teha ja neid toetada. See on Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse loomise seisukohast jällegi huvitav aspekt.

Vähemkogenud vabatahtlikele pakuti neile jõukohast tööd, nagu toetavad välitööd (humanitaartöötajate abistamine vaevanõudvatel töödel, mis ei nõua erilisi tehnilisi oskusi), teenused vabaühendustele, abistamine humanitaartöötajate majutamises/kontoritöös, kohalike vabaühenduste toetamine ja teabevahetus.

Tingimused

Lisaks vajadustele on selgunud veel mõned olulised tingimused, mida tuleb Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse loomisel arvesse võtta.

- Vabatahtlike kasutamisel Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse raames tuleb lähtuda nõudlusest ja vajadustest, et vältida vajalike oskusteta vabatahtlike ülepakkumist. Vabatahtlike valimine, värbamine, väljaõpetamine, tööle kaasamine ja järelevalve on vastavatele organisatsioonidele probleemiks, kuna suurt osa vabatahtlikest kasutatakse vaid lühikestel missioonidel. Seetõttu tuleb kindlaks teha vabatahtliku väljaõppe ja lähetuse kulutasuvus. Organisatsioonid investeerivad noortesse vabatahtlikesse meelsamini, kui seda investeeringut saab käsitada karjääri alustamisena ja antakse kasvõi mingi tagatis, et organisatsioon saab sama töötajat edaspidigi kasutada.

- Euroopa vabatahtlikule humanitaarabikorpusele ei tohi eraldada vahendeid põhitegevuseelarvest, mida kasutatakse katastroofides kannatanute vajaduste rahuldamiseks , vaid selles tuleb pigem näha humanitaarabitöötajate suutlikkuse parandamiseks tehtud lisainvesteeringut, nii Euroopa kui ka kohalikul tasandil. Seetõttu tuleb kavandatava skeemi kulutasuvust hoolikalt analüüsida ja ambitsioone vastavalt kohandada.

- Äärmiselt olulised on t urvalisusega seotud aspektid. Kuna humanitaartöötajad tegutsevad sageli keerulistes poliitilistes ja julgeolekutingimustes, on turvalisusega seotud küsimused äärmiselt tähtsad. 80 % humanitaarabist saadetakse konfliktipiirkondadesse ning viimastel aastatel on märkimisväärselt kasvanud humanitaartöötajate vastu tehtud rünnakute arv[6]. Sel põhjusel hoiduvad vabatahtlike organisatsioonid üksmeelselt saatmast noori ja vähemkogenud vabatahtlikke keerulistesse olukordadesse ning annavad neile igal juhul enne lähetust võimalikult hea ettevalmistuse. Üldiselt rakendab enamik humanitaarabiorganisatsioone vabatahtlikke kas katastroofieelsetes või -järgsetes olukordades, kui on sageli puudus kogenud töötajatest, kes tegelevad juba järgmise suurõnnetuse likvideerimisega.

- Suurõnnetuste ärahoidmiseks, neile reageerimiseks ja nende tagajärgede likvideerimiseks on äärmiselt oluline kohaliku suutlikkuse toetamine . Kohapealne personal saab teha mitmeid töid ja abitegevusi, mis võimaldab kasutada skeeme „raha-töö-eest” ja aitab majandust taaskäivitada. Sellistesse meetmetesse ei tohiks kaasata välismaalt pärit vabatahtlikke. Teisest küljest võib Euroopa vabatahtlik humanitaarabikorpus soodustada vabatahtlikke algatusi kohapeal ning tugevdada kohalikku suutlikkust juhendamise, kohalike ja välismaiste vabatahtlike koostöö kaudu jne.

- Kuna vabatahtlike organisatsioone tegutseb arvukalt, peab komisjon Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse loomisel juhinduma koostöö kontseptist ning pöörama erilist tähelepanu seniste struktuuride omavahelisele täiendavusele, et vältida topelttööd ja selliste ELi tasandil tõhusalt toimivate vabatahtlike programmide töö häirimist nagu Euroopa vabatahtlik teenistus, algatus „Noorte liikuvus”, EURESi tööalase liikuvuse portaal jne. Koostööd tuleb teha ka kõigi teiste humanitaarabi vallas tegutsejatega, k.a ÜRO, Punase Risti/Punase Poolkuu liikumine ja vabaühingud, samuti EL liikmesriikide juhitavate vastavate organisatsioonidega.

5. ÜLDISED KAALUTLUSED JA ESMASED TÄHELEPANEKUD

Mõiste „vabatahtlik ” tekitab ekspertide seas elavat arutelu, sest sõltuvalt kasutajast hõlmab see erinevaid tähendusvarjundeid, nagu „noor”, „vähekogenud”, „vähese kvalifikatsiooniga”, „töötab tasuta või vähese tasu eest”, selle erinevates kombinatsioonides. Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse loomist silmas pidades defineeritakse üks või mitu vabatahtliku „tüüpi”, et määrata kindlaks vabatahtlike valikukriteeriumid ja ülesanded ning teha kulukalkulatsioon. Praeguseid eelarvepiiranguid arvesse võttes püüab komisjon saavutada kompromisslahenduse. Ühelt poolt nendib ta vajadust toetuda võimalikult suurel määral olemasolevatele struktuuridele ja teiselt poolt tuleks töötada välja ettepanek, mis pakuks lahendusi teatavatele probleemidele, millega puutuvad kokku vabatahtlikega töötavad sidusrühmad.

Olenemata sellest, kuidas defineeritakse vabatahtliku teadmisi ja oskusi Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse kontekstis, nõuavad ELi praegune majanduslik olukord ja lähemate kümnendite demograafilised probleemid, et neid teadmisi ja oskusi võimalikult laialdaselt rakendataks, soodustamaks Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpusse kuuluvate vabatahtlike kutsealast arengut.

Täpsemalt tuleks selgitada tuleks ka seda, millised peaksid olema Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpusega seotud vabatahtlike profiilid . Kuigi aluslepingus kõneldakse raamistikust, milles „Euroopa noored saaksid liidu humanitaarabioperatsioonidele ühiselt kaasa aidata”, vajatakse ühelt poolt kogenumaid ja seega vanemaid töötajaid ning teiselt poolt soovitavad koostööd teha just vanemad, tihtipeale isegi pensionieas kodanikud, kel on olemas vajalikud oskused. Samas peaks Euroopa vabatahtlik humanitaarabikorpus olema piisavalt avatud, nii et vabatahtlikuks saaksid kandideerida erineva sotsiaalse taustaga inimesed, sest mitmed praegused skeemid nõuavad vabatahtlikult küllaltki suurt osamakset. Seetõttu püüab komisjon järgida võimalikult avatud lähenemisviisi, tagades samas, et skeem oleks rangelt professionaalne ja põhineks nõudlusel.

Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse raames vabatahtlikele antavad tööülesanded peaksid olema võimalikult mitmekesised ega tohiks piirduda üksnes klassikalise katastroofijärgse humanitaarabi andmisega. Katastroofiohu vähendamisega seotud tegevus, mille eesmärk on vähendada katastroofiohtlike riikide ja piirkondade haavatavust, ning sekkumised üleminekuolukordades, mis aitavad tagada sujuva ülemineku abifaasist arengufaasi, on samuti humanitaarabi lahutamatu osa ning pakuvad jätkusuutlikke ja tänuväärseid võimalusi vabatahtlike lähetamiseks.

Mis puudutab konkreetseid variante , siis on Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse loomiseks seni välja töötatud kolm peamist lähenemisviisi:

Esimene variant seisneb peamiselt nende väljakutsete lahendamises, millele vabatahtlikke värbavad organisatsioonid on osutanud ja mis hõlmavad vabatahtlike valiku ja väljaõppe ühiselt kokkulepitud standardeid, sealhulgas sellistes kitsamates valdkondades nagu vabatahtlike juhtimine, teatavad tugiteenused ning katastroofiennetus ja valmisolek. Sellega võib kaasneda „ELi sertifitseerimismehhanismi” loomine standardeid järgivate organisatsioonide jaoks.

Teine variant on täiendada eelkirjeldatud, väljaõppele keskenduvat lähenemisviisi katastroofiabi organisatsioonidele (vabaühingud, Punane Rist ja ÜRO) värbamisteenuse ja kogenud vabatahtlike reservnimekirjade pakkumisega, keskendudes eeskätt kogenud töötajatele, kes suudavad täita põhilisi ülesandeid.

Viimane variant seisneb täiesti iseseisva vabatahtlike skeemi loomises, mis hõlmab vabatahtlike valikut, väljaõpet, suunamist ja lähetamist (sarnaselt nii mõnelegi eespool kirjeldatud programmile), aga see variant nõuab hoolikat kaalumist, eriti küsimus, kuidas seda juhtida (kas juhib komisjon või juhitakse väljapoolt), ehkki selle praktiline rakendamine on teostatav.

Kõiki neid variante tuleb kaaluda, võttes arvesse mitmeaastase finantsraamistiku asjakohastes rubriikides esitatud kehtivaid ülemmäärasid. Mis puudutab 2013. aasta järgset perioodi, siis uuritakse nimetatud variante koos muude selleks perioodiks esitatud komisjoni ettepanekutega.

Valitud lähenemisviisist sõltumata peavad Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse tegevuse konkreetsed tulemused ja lisaväärtus olema Euroopa kodanike jaoks nähtavad, väljendades selgelt Euroopa solidaarsust abivajajatega.

6. KOKKUVÕTE JA PERSPEKTIIVID

Esialgse kokkuvõtte tegemine, mille tulemuseks on käesolev teatis, aitas Euroopa Komisjonil saada põhjalikuma ülevaate vabatahtliku tegevuse hetkeolukorrast ning ühtlasi välja selgitada probleemid, kitsaskohad ja pakilised vajadused.

Õhku jäi aga mitmeid küsimusi, mistõttu komisjon peab jätkama analüüsi ja kaaluma lisavariante, enne kui ta saab esitada õigusakti ettepaneku.

Seetõttu käivitab komisjon juhul, kui 2011. aasta eelarvest on tehtud vastavad assigneeringud, järgmisel aastal ettevalmistava meetme, mis võimaldab skeemi Euroopa vabatahtliku tegevuse aasta vältel edasi arendada. Tänu pidevale dialoogile sidusrühmadega saab komisjon ette valmistada Euroopa vabatahtliku humanitaarabikorpuse loomise ettepaneku, mis arvestab tegelike vajadustega ja aitab tõhusalt parandada suurõnnetuste tagajärgede likvideerimist.

Komisjon kavatseb:

- jätkata sidusrühmadega konsulteerimist eri kanalite kaudu, sh avalik on-line konsultatsioon;

- rakendada järgmisel aastal, st Euroopa vabatahtliku tegevuse aastal, ettevalmistava meetme, juhul kui 2011. aasta eelarvest on tehtud vastavad assigneeringud;

- analüüsida hoolikalt kitsaskohti ja võimalusi, samuti võimaliku koostöö vorme erinevate asjaosalistega;

- kaaluda erinevaid variante, et selgitada välja tulemuslik ja pettusekindel juhtimisskeem ja sekkumisala;

- hinnata mõjuhinnangu raames erinevate variantide kulutasuvust ja skeemi ühiskondlikku mõju, võtta arvesse eespool mainitud tingimusi kõnealuse algatuse ELi-poolseks rahastamiseks;

- esitada õigusakti ettepanek 2012. aastal.

-

[1] Vt uuring „Vabatahtlik tegevus Euroopa Liidus”, mille Euroopa Komisjoni hariduse ja kultuuri peadirektoraat tellis äriühingult GHK veebruaris 2010.

[2] http://business.un.org/en

[3] Kodanikukaitse, humanitaarabi, arengukoostöö jm.

[4] http://ec.europa.eu/echo/policies/consensus_en.htm

[5] Väljaõpet pakuvad NOHA (kus saab omandada Euroopa magistrikraadi rahvusvahelise humanitaartegevuse alal), sellised mittetulundusorganisatsioonid nagu Acción Contra el Hambre, RedR (Ühendkuningriik), Bioforce (Prantsusmaa), DTalk (Iirimaa), AgeH (Saksamaa), ATHA (Rootsi) või ÜRO pagulaste ülemkomissariaadi e-keskus. On ka tulundusorganisatsioone, kes pakuvad väljaõppemooduleid, nagu CSD (Madalmaad: turvalisus), CHP (Prantsusmaa: psühhosotsioloogia), Mango (Ühendkuningriik: rahandus), BOND (Ühendkuningriik) ja muud riiklikud võrgustikud.

[6] 2009. aastal sattus tõsisesse ohtu 278 humanitaartöötajat (neist 205 olid kohalikud ja 73 välismaised töötajad), kellest sai surma 102 (88 kohalikku ja 14 välismaist töötajat).