[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 15.11.2005

KOM(2005) 568 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Aruanne gaasi ja elektrienergia siseturu loomise edenemise kohta

{SEC(2005) 1448}

A. KONTEKST JA PEAMISED JÄRELDUSED

Euroopa otsib käesoleval ajal vahendeid oma majandustulemuste taashoogustamiseks, et saavutada kõrgem tase majanduskasvus ja konkurentsivõimes. Selle eeldus on usaldusväärne ja vastuvõetavate hindadega elektrienergia- ja gaasiteenus ning tõhusast energiaga varustatusest peaksid kasu saama ka äriettevõtted ja kodumajapidamised. See on Euroopa Lissaboni strateegia põhielement. Selle eesmärgi saavutamiseks otsustas EL energiasektori konkurentsile rajatud majandusosadega kooskõlla viia, seades konkurentsi sisse järk-järgult. Elektrienergia teise direktiivi ning teise gaasidirektiivi[1] alusel on Euroopa Liidul nüüd ainulaadne võimalus luua maailma suurim integreeritud konkurentsil põhinev elektri- ja gaasiturg. EL ei saa käest lasta võimalust selle turuga edu saavutada. Seda on hiljuti rõhutanud Euroopa Ülemkogu Hampton Courti tippkohtumisel.

Praegu on möödunud aasta sellest, kui liikmesriigid oleksid pidanud kõnealused uued direktiivid rakendama, ning jäänud on poolteist aastat selleni, et need turud on konkurentsiks täiesti avatud. Käesolevas aruandes vaadatakse üle praegune olukord ning tehakse kindlaks valdkonnad, kus on vaja edasisi täiustusi.

Käesoleva aruande peamine järeldus on see, et ehkki energiaturgude esialgne avamine on seni olnud suuresti edukas – näiteks on elektrienergia hinnad nüüd tegelikult odavamad kui 1997. aastal, hoolimata hiljutisest nafta-, gaasi- ja söehindade tõusust –, on vaja teha rohkem tagamaks, et tööstus ja kodanikud saavad turu avamisest täit kasu. Niisuguse hinnangu andsid nii energiaturu reguleerijad kui ka enamik huvitatud isikuid, kellega käesoleva aruande koostamise ajal nõu peeti.

Kõige olulisem allesjäänud puudus on vähene integreeritus siseriiklike turgude vahel. Sellest annavad põhiliselt tunnistust hindade puudulik lähendamine Euroopa Liidu piires ning piiriülese kaubanduse madal tase. Üldiselt on see põhjustatud sisenemistõketest, olemasoleva infrastruktuuri ebapiisavast kasutamisest ning – elektrienergia puhul – sageli ebapiisavast vastastikusest seotusest liikmesriikide vahel, mis põhjustab ülekoormust. Lisaks sellele on paljudel siseriiklikel turgudel suur tööstuse kontsentratsioon, mis takistab tõhusa konkurentsi arengut. Gaasiturg kannatab jätkuvalt nii gaasi- kui ka transpordimahu likviidsuse puuduse all. Seoses sellega tuleb arvesse võtta pikaajaliste gaasilepingute mõju nii konkurentsi aspektist kui ka silmas pidades tõsiasja, et selliseid lepinguid võib olla tarvis selleks, et toetada uute suuremate gaasiinfrastruktuuride rahastamist.[2] Tegeliku konkurentsi puudusest annab tunnistust seegi, et klientide ümberlülitumine jääb enamikus liikmesriikides piiratuks ning uute tarnijate valimine teistest liikmesriikidest on jätkuvalt erandlik.

Seega näitab käesolev aruanne, et väga väheseid erandeid arvestamata jäävad elektri- ja gaasiturud Euroopa Liidus majanduslikult ulatuse poolest siseriiklikuks. Seni ei ole piiriülene konkurents arenenud piisavalt selleks, et täiesti tõhusalt piirata äriühingute majandusvõimu igal siseriiklikul turul. Komisjon, liikmesriigid, reguleerijad ja tööstus peavad selle küsimusega otsusekindlalt tegelema. Kõige tähtsam samm, mis tuleb astuda viivitamata, on teise gaasidirektiivi ja elektrienergia direktiivi täielik, igakülgne ning tõhus rakendamine. Eriti negatiivne on tõsiasi, et enamik liikmesriike on eespool osutatud uute direktiivide ülevõtmisega viivitanud ning mõnes riigis on need alles üldse üle võtmata. Komisjon kavatseb edaspidigi vajaduse korral nõuda rikkumiste puhul kohaldatavate menetluste täitmist. Eriti on vaja, et liikmesriigid järgiksid kõnealuste direktiivide tegelikul rakendamisel hoolikalt nende vaimu ja mitte üksnes sõnastust. Kõnealustes direktiivides on sätestatud miinimumpõhimõtted ja -nõuded, mis on kohaldatavad kõikide liikmesriikide suhtes. Eri turgude tõelise integreerumise tagamiseks naaberturgudega võib aga teatavatel aladel siiski tarvis olla lisameetmeid, et arvestada teatavates riikides esinevaid spetsiifilisi olusid. Selles suhtes on hea näide Nordpooli piirkonna areng. Mõned liikmesriigid on juba aktiivselt selliseid lisameetmeid võtnud, näiteks tugevdades direktiivides sätestatud minimaalseid eristamismeetmeid, suurendades reguleerijate võimu ja sõltumatust, vabastades olemasolevat ja luues uut võimsust võrkude vastastikuseks sidumiseks ning võttes meetmeid likviidsuse edendamiseks gaasiturgudel.

Sellepärast peaksid kõik liikmesriigid hoolikalt kaaluma kõnealuste direktiivide rakendamist viisil, mis viib kiiresti suuremate, avatumate ja konkurentsitihedamate turgudeni. See tähendab kõnealuste direktiivide tõhusa mittediskrimineeriva võrkupääsu, eristamise ja tõhusa reguleerimise nõuete tegelikkuses toimimise tagamisele lisaks ennekõike aktiivset lähenemisviisi, millega tagatakse piisava ja kasutatava võimsuse olemasolu võrkude omavaheliseks sidumiseks. Samuti peavad liikmesriigid hoolitsema selle eest, et hindade reguleerimine ei toimiks konkurentsi välistavalt. Samal ajal kiirendavad komisjon ja siseriiklikud reguleerijad oma jõupingutusi gaasi- ja elektrienergiaeeskirjade alusel, et lahendada mitmed tehnilised küsimused, nagu piiriülesed kaubandusmehhanismid, tasakaalustamine jms.

Seetõttu on liiga vara otsustada, kas ühenduse tasandil on vaja selliseid seadusandlikke lisameetmeid nagu need, mida käesoleva aruande koostamise ajal soovitasid mõned komisjoni päringutele vastanud, näiteks täiendav eristamine või reguleerijatele lisavolituste andmine. Esmalt on vaja näha kõnealuste direktiivide tegeliku rakendamise tulemusi. Sel põhjusel koostab komisjon lisaks kõnealuste direktiivide formaaljuriidilise täitmise tähelepanelikule jälgimisele ka üksikasjalikud, iga riiki eraldi käsitlevad ülevaated seadusandlike ja reguleerivate meetmete, sealhulgas täiendavate riiklike erimeetmete tegeliku tõhususe kohta. Selle tulemusel valmib 2006. aasta lõpuks veel üks aruanne ning vajaduse korral esitatakse 2007. aastal ettepanekud allesjäänud nõuete parandamiseks.

Lisaks nendele meetmetele on vaja rida muid toetavaid samme. Konkurentsi sisseseadmine kaldub hindadele survet avaldama languse suunas. Langevad energiahinnad iseenesest ei soodusta ettevaatlikku tarbimist ega investeeringuid energiatõhususse, mis on veel üks valdkond, kus ELil on vaja edasi areneda (ettevõtluse peadirektoraat), nagu komisjon oma rohelises raamatus energiatõhususe kohta[3] hiljuti toonitas. Selle dilemma lahendamiseks tegi komisjon 2003. aasta detsembris ettepaneku võtta vastu energia lõpptarbimise tõhusust käsitlev direktiiv eesmärgiga sätestada raamistik tõelise energiatõhususe turu arendamiseks.

Peale selle on vaja elektrienergia siseturuga integreerida taastuvelektri kasvav osatähtsus nii tehniliselt – piisavate võrguvõimaluste tagamise kaudu – kui ka kaubanduslikult. Euroopa Liit on taastuvelektri puhul seadnud eesmärgiks 21%-se osatähtsuse saavutamise 2010. aastaks.[4] Liikmesriigid on taastuvelektri arendamist toetanud konkreetsete kavade kaudu. Nende kavade mõju siseturu toimimisele analüüsib komisjon eraldi aruandes. Olukorra jälgimist ja parimate kasutusviiside soodustamist on vaja jätkata, sest kõnealuse 21%-se eesmärgi saavutamiseks peab taastuvelektri osatähtsus veelgi suurenema.

Lõpuks, seoses kliimamuutuspoliitikaga jõustus 2005. aasta jaanuaris uus akt: ELi heitkogustega kauplemise kava. Sellest ajast on kvootide hinnad mitmesugustel keerukatel põhjustel märgatavalt tõusnud. Komisjon jätkab kõnealuse uue ja seni mitte täiesti stabiliseerunud kvoodituru arengu tähelepanelikku jälgimist, vaatab 2006. aasta keskel heitkogustega kauplemise kava käsitlevas aruandes läbi selle toimimise, sealhulgas selle võimaliku mõju energiahindadele, ning teeb vajaduse korral muudatusettepanekuid, et tagada kõnealuse turu nõuetekohane toimimine.

Käesolev aruanne ja selle järelaruanne on osa komisjoni järjepidevast strateegiast energiasiseturu tõhusa toimimise tagamiseks. Eriti tihedalt on see seotud konkurentsipoliitika sektoriuuringuga, mille lõpptulemusi oodatakse samuti 2006. aastal.

B. SISETURU PRAEGUNE OLUKORD − PÕHIVALDKONDADE ARENG JA ALLESJÄÄNUD PUUDUSED

1. Uute direktiivide rakendamine

Enamik liikmesriike ei pidanud kinni uue elektrienergia direktiivi ja gaasidirektiivi ülevõtmise tähtpäevast, mis oli seatud 1. juuliks 2004. Enamikus liikmesriikides on kõnealuseid direktiive rakendavad õigusaktid olnud jõus vähem kui aasta ning mõned liikmesriigid ei ole direktiive veel üldse rakendanud.[5]

See viivitus on vastuolus Euroopa Ülemkogu lubadusega kujundada kiiresti lõplikult välja energia siseturg. Seetõttu jõustuvad mitmed struktuurimeetmed hiljem, kui on ette nähtud kõnealustes direktiivides. Eriti olulised on selles suhtes reguleerivat järelevalvet käsitlevad nõuded ning eristamissätted.

2. Turu integreerimine

Tuleb meenutada, et turu avamise eesmärk on luua ühtne elektri- ja gaasiturg, mitte kõrvuti seada 25 siseriiklikku turgu. See on raske ülesanne ning kõikide siseriiklike turgude integreerimine ei toimu üleöö. Käesoleval hetkel ei ole turuintegratsioon veel piisav. Sellele järeldusele viitavad kaks põhinäitajat:

- märkimisväärsed siseturuhindade erinevused;

- piiriülese kaubanduse madal tase.

Kui kauplemine integreeritud turul on lihtne, hoiab kogu Euroopa Liitu hõlmav konkurents hinnad ühtlasel tasemel kogu ELis või vähemalt omavahel piirnevates liikmesriikides või piirkondades. Elektrienergia ja gaasi puhul see veel nii ei ole.[6] Näiteks ületavad Euroopa Liidus tööstustarbijatele müüdava elektri hinna vahed mõnel juhul 100%. Teiselt poolt on hinnatasemed mõningates omavahel piirnevates riikides hakanud ühtlustuma. Kuigi need on lootustandvad esimesed sammud, on piirkondlike turgude areng kui vaheetapp enne lõplikku integreerumist ELi tasandil ikka veel lapsekingades, välja arvatud suhteliselt hästi arenenud elektrienergia hulgiturg Põhjamaades.

Piiriülene kaubandus suurendab konkurentsist tulenevat survet hindadele. Energiasiseturul on kaubandus praegu alaarenenud. Näiteks 2004. aastal moodustasid piiriülesed elektrienergia vood umbes 10,7% kogutarbimisest,[7] mis tähendab võrreldes 2000. aastaga (8−9%) kõigest umbes kaheprotsendist kasvu. Ehkki vood ei kajasta tingimata otsest kaubandustegevust, eeldatakse kaubanduse olulise suurenemise korral ka voogude suurenemist.

Samamoodi ei ole ELi konkurentsiõiguse alusel korraldatavates ühinemismenetlustes olnud „asjaomast turgu” võimalik määratleda laiemalt kui vaid siseriikliku turuna.

Elektrienergia puhul on turgude vähene integreeritus suuresti tingitud sellest, et paljude liikmesriikide turgude jaoks kättesaadavad võrkude vastastikuse sidumise võimalused on ikka veel küllaltki ebapiisavad, et võimaldada siseriiklike turgude korralikku integreerimist ja impordist tulenevat konkurentsisurvet. ELi paljudel riigipiiridel esineb sageli ülekoormust. Tuleb meenutada, et Euroopa Ülemkogu püstitas 2002. aastal Barcelonas eesmärgi, et kõikidel liikmesriikidel oleks võrkude vastastikuse sidumise võimalused vähemalt 10% ulatuses nende siseriiklikust tarbimisest, mida ei ole seni saavutatud. Järgmine joonis illustreerib puuduvate ühenduslülide ja siseturgude hinnavahede korrelatsiooni.[8]

[pic]

Püsivad kitsaskohad elektrienergia infrastruktuuris tuleb kõrvaldada. Peab kehtima investeeringuteni viiv stabiilne reguleeriv raamistik. Selles suhtes mängivad võtmerolli reguleerijad. Tõhusalt eristatud tegevusega põhivõrguettevõtjad peavad näitama oma sõltumatust ja täitma oma funktsiooni turutegevuse hõlbustajatena, investeerides puuduvatesse ühenduslülidesse, isegi kui see seotud tarnevaldkonnas konkurentsi tugevdab.

Teine sama oluline küsimus on kavandamise kord. Selles suhtes peavad liikmesriigid mõistlikult tasakaalustama üldise huvi tagada Euroopa kodanikele konkurentsil põhinev ja turvaline varustatus energiaga. Samuti on vaja uuenduslikkust ning välja töötada lahendused, mis vähem tõenäoliselt mõjutavad kohaliku elanikkonna huve, nagu elektriliinide integreerimine uutes raudteetunnelites.

Prioriteetse elektri- ja gaasiinfrastruktuuri ehitamist on toetatud üleeuroopaliste võrkude energiaprogrammi (TEN-E) alusel. Arvestades püsivat infrastruktuuripuudust on oluline TEN-E programmi veelgi tugevdada. Komisjon on teinud ettepaneku kõnealuse programmi eelarvet uue finantsperspektiivi (2007−2013) alusel märkimisväärselt suurendada.

Piisava füüsilise infrastruktuuri olemasolust tulenevat täit kasu on tunda siis, kui selle võimalusi pakutakse turuosalistele mittediskrimineerivalt. Sageli seda siiski ei tehta ning selles suhtes on vaja olulisi täiustusi.[9]

Üks tähtis küsimus on olnud võimsuse reserveerimine varasemate pikaajaliste lepingute asemel. Seadmata kahtluse alla pikaajalisi lepinguid kui niisuguseid, on Euroopa Kohus hiljuti oma otsusega[10] kohtuasjas, mis oli seotud ülekandmisvõimsuse reserveerimisega elektrienergia sektoris, kuulutanud mittediskrimineerimise põhimõttega kokkusobimatuks süsteemi, mille järgi varasemaid lepinguid peetakse iseenesest prioriteetsemaks kui muid võrkudevaheliste ühenduste edastusvõimsuse taotlusi. Selle otsuse taustal tuleb reguleerijatel ja põhivõrguettevõtjatel uuesti läbi vaadata nii elektrienergia kui ka gaasi edastusvõimsuse praeguse reserveerimise õiguspärasus, pidades nõu reserveerimise kaudu soodustatud äriühingutega. Komisjon palub tungivalt edastusvõimsuste jaotamisel järgida ELi õigust ning avaldab oma seisukoha kõnealuse kohtuotsuse tagajärgede suhtes.

3. Tööstuse kontsentreerumine ja konsolideerumine

Hästiarenenud piiriülese konkurentsi puudumise korral nõuab tööstuse struktuur siseriiklikel turgudel erilist tähelepanu. Paljudes liikmesriikides algas turu avamine monopoolsest või vähemalt oligopoolsest turustruktuurist. ELi tasandil konkurentsi sisseseadmise eesmärgiks oli see olukord kaotada, allutades äriühingud kogu Euroopa Liitu hõlmavale konkurentsile. Enamikul turgudest ei ole seda veel saavutatud. Paljudel turgudel on kontsentratsioon jätkuvalt suur ning alates turu avamise alustamisest on tööstus veelgi rohkem konsolideerunud.

Gaasi puhul valitseb turul jätkuvalt likviidsusenappus, mis on suuresti tingitud sellest, et uued turule saabujad ei pääse gaasivarude juurde, aga ka sellest, et Euroopa võrgus on gaasi edastamise ulatus piiratud.

Viimasel ajal on vähenenud tegelike uute turule saabujate arv ning näiteks uutest elektritootmisprojektidest teostasid vaid väga väikese osa ettevõtjad, kes ei olnud turgu valitsevas seisundis.

Siseriiklikul turul esineva konkurentsi puhul on üks näitaja koguturuosa, mida jagavad kolm suurimat tootjat (elektrienergia puhul) või hulgitarnijat (gaasi puhul) (vt järgmist joonist).[11]

[pic]Järgmisel joonisel on esitatud ELi suurimate energiaäriühingute käive.

[pic]

Lisaks suurele kontsentreerumisele siseriiklikel turgudel ilmneb üha enam piiriüleseid omandamistehinguid. Teatavatel elektriturgudel tundub olevat ka kaldumist tootmis- ja tarnetegevuse vertikaalse integratsiooni suunas, mis võib viia likviidsuse vähenemiseni vastavatel hulgiturgudel, ning see süvendab kontsentreerumisega seotud ohtusid. Peale selle on turgu valitsevad gaasi- ja elektrienergiaäriühingud üritanud omavahel ühineda. Sellised ühinemised võivad vähendada konkurentide stiimuleid uute gaasitoiteliste seadmestike ehitamiseks. Komisjon jälgib neid sündmusi hoolikalt ja kohaldab võimalikult rangelt oma ühinemiseeskirju.[12] Konkurentsiasjades pöörab komisjon erilist tähelepanu õiguskaitsevahenditele, mis hõlbustavad turu avamist ja turgude integreerimist. Komisjon uurib tööstuse kontsentreerumist ja konsolideerumist üksikasjalikumalt 2005. aasta juunis alanud ja praegu kestva sektoriuuringu raames.

Nii riiklikul kui ka ELi tasandil on vaja jäigalt kohaldada konkurentsieeskirju, sealhulgas kontrollida ühinemisi. Lisaks sellele peaksid liikmesriigid kaaluma aktiivset poliitikat eesmärgiga stimuleerida konkurentsi, näiteks nõuetekohaselt kavandatud elektrienergia edastusvõimsuse vabastamise ja gaasivabastamise programmide näol.

Liikmesriigid peavad tugevdama järelevalvet nende komplekssete elektrienergiaturgude üle, kus kontsentreerumisest tulenevalt esineb suur manipuleerimise oht. Kehtima peavad asjakohased läbipaistvuseeskirjad ning kohustused avaldada olulist teavet, näiteks tootmisvõimsuse kohta. Vastuvõetamatu on olukord, kus turul tõhusaks kauplemiseks vajalik teave on olemas ainult turgu valitsevatel ettevõtjatel.

Konkurentsi stimuleerimiseks ja varustuskindluse suurendamiseks on vaja tuua gaasi Euroopa Liitu uutest allikatest. Hiljutised otsused, mille siseriiklike reguleerijate ja Euroopa Komisjoni toetusel tegid investeerijad, käivitada Euroopa Liidus mitu uut veeldatud maagaasi terminalide projekti on selles suhtes suured edusammud.

4. Klientide reaktsioon

Tarnijat vahetavate klientide arv on konkurentsi tõhususe loomulik näitaja. Kui tarnijat vahetavaid kliente on vähe, on turu toimimises tõenäoliselt probleem, isegi kui ei jäetaks tähele panemata varasema tarnijaga uuesti läbirääkimise võimalusest tulenevat kasu.

Samal ajal kui üha rohkem suuremaid elektritarbijaid vahetab tarnijat, on gaasitarbijatele ning väikeettevõtetest klientidele ja kodumajapidamistele nendes liikmesriikides, kus neil on õigus valida, siiski vastumeelt selle õiguse kasutamine.[13] Seda mõjutavad paljud tegurid. Sageli puuduvad konkureerivad pakkumised või on need omavahel liiga sarnased, et tõelist valikut luua. Turgu valitsevad seisundid ja ebapiisav eristatus, eriti jaotustasandil, tunduvad pärssivat tarnija vahetamist ning sageli peetakse seda ikka veel riskantseks.[14]

Järgmised joonised illustreerivad selle näitaja erinevaid väärtusi liikmesriikides.

Elektrienergia

[pic]

Gaas

[pic]

Klientidel peab olema reaalne võimalus tarnijat valida. Liikmesriigid ja siseriiklikud reguleerijad peavad tagama asjakohased teabe- ja läbipaistvuseeskirjad ning tarnija vahetamise korra, et võimaldada klientidele vajalikku kindlust.

5. Hinnasuundumused

Erilist tähelepanu tuleb pöörata elektri- ja gaasihindade suundumustele energiasiseturul.[15] Teatavad energiamahukad tööstusharud avaldasid hiljuti muret hinnatõusu üle, mis on mõnes liikmesriigis olnud eriti terav. See oli üks põhjus, miks komisjon otsustas 2005. aasta juunis alustada elektri- ja gaasisektori uuringut, et kontrollida, kas konkurentsi ühisturu piires kitsendatakse või moonutatakse. Kui see uuring kinnitab tegeliku konkurentsi puudumist, võtab komisjon kahtlemata asjakohased meetmed olukorra parandamiseks.

Siiski tuleb märkida, et hoolimata hiljutistest hinnatõusudest on elektrihinnad viimase kümne aasta jooksul tegelikult langenud. Samuti on teatavate tööstusharude jaoks sama oluliste kütuste, näiteks gaasi ja nafta hinnad viimase kolme aasta jooksul tõusnud märksa rohkem kui elektrihinnad. Kindlasti on vaja astuda edasisi samme, et tagada kogu turu avamisest tekkida võiva kasu kodanikeni viimine.

6. Võrguettevõtjate sõltumatus

Selleks, et tagada võrkude sõltumatu käigushoidmine ja kõikidele turuosalistele mittediskrimineeriv võrkupääs, on hädavajalik tõhusalt eristada võrgu käigushoidmine selle ärivaldkonna konkurentsile rajatud osadest.

Praegu ei ole kõnealuste uute direktiivide karmistatud eristamisnõuded veel tegelikkuses täiesti jõustunud. Paljudel juhtudel ei ole võrguettevõtjad eristamist veel lõpule viinud,[16] osaliselt ka seetõttu, et enamik liikmesriike rakendas need direktiivid hilinenult. See kehtib eriti gaasiedastuse, aga ka jaotussüsteemiettevõtjate kohta üldiselt. Teisest küljest on järjest rohkem liikmesriike läinud põhivõrguettevõtjate suhtes kõnealustest direktiividest kaugemale ja alustanud omandi eristamist. Praegu on omandiõigused elektri- ja/või gaasiülekandevõrkude suhtes eristamisel umbes pooltes liikmesriikides, nagu on näidatud järgmises tabelis.[17]

[pic]

Jaotamise puhul, kasutas enamik liikmesriike direktiivide eristamissätete rakendamisel maksimaalselt ära kõik võimalikud erandid, vabastades väiksemad jaotusettevõtjad nii õiguslikust kui ka funktsioonilisest eristamisest ning lükates õigusliku eristamise suuremate jaotusettevõtjate jaoks edasi kuni 2007. aasta juulini. Lisaks sellele ei minda liikmesriikide rakendusaktides kaugemale direktiivide miinimumnõuetest. See direktiivide eristamissätete üsna ambitsioonitu riiklik rakendamine ei ole soovitud mõju tegelikkuses seni avaldanud.[18]

Mis puutub võrkupääsu, siis kurdavad turuosalised jätkuvalt sellega seotud suurte kulude üle.[19] Gaasi puhul puudus selge võrkupääsutingimuste raamistik, eriti tehinguteks põhivõrguettevõtjatega alade vahel. Uue gaasivõrguühenduse korra kohaldamine alates 2006. aasta juulist parandab olukorda, pakkudes sellist raamistikku.

7. Tõhus reguleerimine reguleerivate asutuste poolt

Pärast reguleeriva asutuse määramist Saksamaal 2005. aasta juulis on kõikides liikmesriikides olemas reguleerijad. Kogemused reguleerivate asutuste tööga on üldiselt head; aja jooksul on reguleerijad kogemusi omandanud ja jõudu kogunud.

Uue elektrienergiadirektiivi ja gaasidirektiivi alusel on reguleerijatel nüüd olemas minimaalsed volitused igas liikmesriigis. Sektorispetsiifiliste reguleerivate asutuste võimalused teha otsuseid ja tagada nende otsuste täitmine on liikmesriigiti siiski erinevad.[20] Peale selle on mõni liikmesriik sisse seadnud mitu reguleerijat riiklikul ja piirkondlikul tasandil ning mõnel juhul on volitused jagatud sektorispetsiifilise reguleerija, konkurentsiasutuse ja ministeeriumi vahel. Komisjon pöörab edaspidigi eriti suurt tähelepanu kõikide reguleerijate volituste ja sõltumatuse tasemele seoses konkurentsile rajatud turgude väljaarendamisega.

Siseriiklike reguleerijate otsused mõjutavad Euroopa turu toimimist tervikuna. Sellepärast on vaja, et reguleerijad oleksid Euroopa-meelsed, ning tuleb julgustada koostööd ja kooskõlastamist reguleerijate vahel. Euroopa energiasektori reguleerijate nõukogu (CEER) on juba teinud selles valdkonnas olulisi edusamme ja jätkab nende tegemist. Lisaks sellele asutas komisjon 2003. aasta detsembris elektri- ja gaasisektori Euroopa reguleerivate asutuste töörühma (ERGEG). Oma tegevuse esimese kahe aasta jooksul on see töörühm andnud märkimisväärseid panuseid, näiteks piiriülese elektrienergia küsimustes ja gaasi ladustamisel.

Lisaks on Euroopa elektri- ja gaasisektori reguleerimise foorumid (tuntud ka kui „Firenze foorum” ja „Madridi foorum”), mis on aruteluplatvormiks kõikidele huvitatud isikutele, teinud suurepärast tööd uuenduslike lahenduste väljatöötamisel põhilise tähtsusega küsimustes, hiljuti näiteks seoses gaasihoiuvõimaluste kasutamise tingimuste vabatahtliku kokkuleppega.

Nii on CEER, Euroopa reguleerivate asutuste töörühm ning Firenze ja Madridi foorumid andnud märkimisväärse panuse siseturu arendamisse kooskõlas komisjoni poliitikaga, mis seisneb kaasreguleerimise ja parema reguleerimise edendamises.

Reguleerijatele tuleb nende ülesannete täitmiseks määrata siseriiklikes õigusaktides piisav ja selge vastutus, aga ka nõuetekohasel tasemel sõltumatus. Siseriiklike reguleerijate vahelist kooskõlastamist ja koostööd tuleb veelgi tõhustada.

8. Kasutajatele/tarbijatele osutatav teenus ja avalike teenustega seotud kaalutlused

Elektri- ja gaasidirektiivide eesmärki – säilitada ja parandada klientide positsiooni – täidetakse. Tarbija rahulolu uuringutest on selgunud, et osutatavate elektri- ja gaasiteenuste kvaliteediga ollakse üldiselt rahul.[21] Hirm, et konkurentsi sisseseadmise tulemusel halveneb teeninduse tase või tekivad probleemid universaalteenuse osutamisel, on osutunud alusetuks.

Komisjon tegeleb ka ohualtimate klientide küsimusega. Kliendikaitse tagamiseks tuleks ohualtimaid kliente soodustada eelkõige erikavadega.

Lisaks sellele säilitab komisjon valvsuse eriti seoses energiaäriühingute restruktureerimise sotsiaalsete ja tööhõivet mõjutavate tagajärgedega, konkurentsil rajanevate energiahindade mõjuga tööhõivele energiamahukates tööstusharudes ning tarbijate kaitsega ebaõiglase müügipraktika eest. Turu puuduste avastamiseks tuleks klientide rahulolu korrapäraselt jälgida ning liikmesriigid ja reguleerijad peaksid jätkuvalt tegelema klientile asjakohaste küsimustega.

Komisjon kavatseb teha ettepaneku võtta vastu „elektri- ja gaasitarbijate õiguste harta”, mis peaks kehtima hakkama enne, kui turg kogu Euroopa Liidus 1. juulil 2007 täielikult avatakse.

C. VARUSTUSKINDLUS

Kuigi elektriäriühingud on vastuseks konkurentsi sisseseadmisele kõnealuses sektoris vähendanud saadaval olevat vaba võimsust, on elektriga varustatus Euroopa Liidus alates turu avamisest arenenud rahuldavalt. Õpitud on 2003. aasta suve kuumalaine põhjustatud raskustest. Ja kuigi 2005. aasta suvel tekkis mõnes Lõuna-Euroopa riigis taas rekordiline nõudlus, ei põhjustanud see elektrivarustuses olulisi probleeme.[22] Parlament ja nõukogu võtavad peatselt vastu elektrivarustuse kindluse ja infrastruktuuri arendamise direktiivi. Vastavalt sellele direktiivile, mis tuleb rakendada 2007. aasta lõpuks, näevad liikmesriigid ette reguleeriva raamistiku, mis viib uute investeeringuteni nii elektrienergia tootmises kui ka infrastruktuuris.

Primaarenergia allikate osas toetub Euroopa Liit suuresti impordile. Komisjoni 2000. aasta rohelises raamatus varustuskindluse kohta[23] on esile tõstetud ELi energiavarustuse struktuurilist nõrkust ning hoiatatud impordisõltuvuse edasise kasvu eest. See on eriti murettekitav gaasi puhul. Elektrienergia puhul suudab EL ka edaspidi osaliselt kasutada omamaiseid, sealhulgas taastuvaid allikaid ning kütuseid (süsi ja uraan), mille jaoks on olemas mitmekesine maailmaturg. Gaasi puhul on raskem saavutada turu globaliseerumist ja selle tulemusel impordi mitmekesistamist. Praegu tuleb peaaegu kogu gaasiimport Euroopa Liitu ainult kolmest riigist: Venemaalt, Norrast ja Alžeeriast. Kuna omamaised gaasivarud vähenevad ja eeldatakse ülemaailmse gaasitarbimise olulist kasvu, on vaja ületada praegune tugev sõltuvus väikesest arvust tarnijariikidest, eelkõige maksimeerides kõikide Euroopa omamaiste energiaressursside kasutamist, näiteks naftakogumise laiendamisega Põhjameres, peamiselt süsiniku kelaatimise teel.

Samal ajal kui Euroopa Liidul on paljuski hea positsioon, sest umbes 80% maailma maagaasivarudest on Euroopa Liidule kättesaadavas kauguses, eeldab juurdepääs uutele gaasiallikatele uue transpordi-infrastruktuuri, torujuhtmete või veeldatud maagaasi jaoks ettenähtud rajatiste ehitamist. Seoses sellega on vaja, et Euroopa Liit keskenduks üha rohkem strateegilisele mõõtmele, mis hõlmab tema energiasuhteid kolmandate riikidega, eriti energiatarnijatega, ning sellele, kuidas nende suhete süvenemine võib aidata kaasa ELi energiaturgude toimimisele. Investeerijate hiljutised otsused käivitada mitu uut terminaliprojekti on edusammud. Järgnema peavad uued torujuhtmete ja terminalide projektid ning hoogustada tuleb dialoogi tootjariikidega. Mõnel juhul on veeldatud maagaasi import uutest tootmispiirkondadest juba muutumas konkurentsivõimeliseks alternatiiviks.

Arvestades prognoose, et gaasinõudlus tugevasti kasvab ning sellest tuleneb tihenenud konkurents gaasiressursside pärast kogu maailmas, eriti veeldatud maagaasi areneval maailmaturul, peab ELi gaasiturg jääma atraktiivseks. See peab toimima nõuetekohaselt, sellel peab olema usaldusväärne ja stabiilne reguleeriv raamistik ning see peab võimaldama gaasi vaba liikumist kogu Euroopa Liidu piires ning tarnijatele ja investeerijatele kasu ärivõimalustest, mida pakub avatud turg.

Maagaasivarustuse kindlust käsitleva direktiiviga[24] on asutatud kõiki liikmesriike esindav maagaasi koordineerimisrühm ning ette nähtud siduvad varustuskindluse standardid eesmärgiga kaitsta varustuskindlust konkurentsile rajatud turul.

Rohkem kui kolmandik ELi elektritoodangust saadakse tuumaenergiast. Toodetud tuumaenergia koguhulk ei ole kunagi olnud suurem kui 2004. aastal. Mitu liikmesriiki (nt Prantsusmaa ja Soome) on otsustanud veelgi investeerida tuumaenergiasse, mis lisaks muule ei tekita CO2-heiteid ning täidab olulist funktsiooni ELi varustuskindluse tagamisel. Komisjon on teinud ettepaneku võtta vastu ELi 25 liikmesriiki hõlmav raamistik tuumaohutuse ja tuumajäätmehoolduse küsimuses. On oluline, et liikmesriigid võtaksid selle raamistiku vastu hoolimata sellest, kas nad kavatsevad tuumaenergiat kasutada või mitte.

D. JÄRELDUSED

Elektrienergia teise direktiivi ja teise gaasidirektiivi vastuvõtmisega on loodud põhiraamistik tegeliku siseturu arenguks. Nüüd on liikmesriikide ülesanne need direktiivid tõhusalt rakendada ja turg tegelikkuses toimima panna. Seda on vaja teha kõnealuste direktiivide eesmärgi vaimus, s.t luua toimiv energiasiseturg ELi kodanike huvides.

Käesolevas aruandes on esitatud põhjused, miks selle eesmärgi saavutamisest ikka veel kaugel ollakse.

Mõni liikmesriik on siseriiklikel või piirkondlikel asjaoludel võtnud turu toimimise parandamiseks lisameetmeid nagu transpordivõrkude omandiõiguste eristamine,[25] gaasivabastusprogrammid,[26] turgu valitsevate äriühingute õiguste loovutamine[27] ja piirkondliku hulgituru loomine.[28] Üldiselt kalduvad liikmesriigid kõnealuste direktiivide rakendamisel siiski kasutama minimalistlikku lähenemisviisi.[29] Selline tagasihoidlikkus tekitab kahju. Liikmesriigid peavad elektri- ja gaasituru probleemide väljaselgitamisel ja lahendamisel seoses kõnealuste direktiividega ise initsiatiivikad olema.

Arvestades, et paljudes liikmesriikides võeti kõnealuseid direktiive üle võtvad aktid vastu alles hiljuti ning sektoriuuringu tulemused ei ole veel kättesaadavad, ei tee komisjon käesolevas aruandes veel lõplikke järeldusi lisameetmete vajaduse kohta Euroopa tasandil. Liikmesriikidel ja siseriiklikel reguleerijatel on nüüd turu tegelikul toimima panekul määrav roll.

Sellest lähtudes teeb komisjon järgmist:

- jälgib tähelepanelikult uute eeskirjade rakendamist liikmesriikides, nõuab nõuete täitmist ning algatab eelseisvatel kuudel mis tahes rikkumiste puhul asjakohaseid menetlusi;

- koostab iga riigi kohta üksikasjaliku ülevaate, mis käsitleb seadusandlike ja reguleerivate meetmete, sealhulgas siseriiklike lisameetmete tegelikku tõhusust. Komisjon tagab vahendid, mida on vaja selle ülesande ülevaatlikuks ja tõhusaks täitmiseks. See ülevaade võimaldab komisjonil teha järeldusi selle kohta, milliseid lisameetmeid võib vaja minna nii liikmesriigi kui ka ühenduse tasandil. Selle ülesande tulemuste lõpparuanne esitatakse 2006. aasta lõpuks ning vajaduse korral võidakse 2007. aastal esitada ettepanekuid;

- kasutab elektri- ja gaasieeskirjades ettenähtud vahendeid rakendusmeetmete vastuvõtmiseks põhivaldkondades, et julgustada turu edasist integreerumist. Näiteks võtab komisjon peatselt vastu uued suunised ülekoormuse juhtimiseks elektrienergeetikas, millega hõlbustatakse piiriülest kaubandust tõhusamate ülekoormuse juhtimise meetodite abil. Nendes valdkondades, kus olemasolevad vahendid ei võimalda siduvate ühtlustatud eeskirjade vastuvõtmist ELi tasandil, taotleb komisjon, et siseriiklikud reguleerijad töötaksid Euroopa elektrienergia ja gaasi reguleerijate rühmas välja ühtlustatud lähenemisviisid reguleerimise põhiküsimustes, näiteks tasakaalustamise osas;

- avaldab liikmesriikidele ja reguleerijatele jätkuvalt survet transpordi infrastruktuuris tehtavate investeeringute laiendamiseks, et lahendada piiriülesed ülekoormused elektrivõrkudes;

- viib lõpuni sektori konkurentsiuuringu ning teeb sellest asjakohased järeldused.

[1] Direktiivid 2003/54/EÜ ja 2003/55/EÜ, mis käsitlevad vastavalt elektrienergia ja gaasi siseturu ühiseeskirju.

[2] Üksikasjalikud andmed komisjoni personali töödokumendis (käesoleva dokumendi tehniliste lisade (TL) 5. jagu).

[3] „Kuidas saavutada vähemaga rohkem” – roheline raamat energiatõhususe kohta (KOM (2005) 265).

[4] Vt eesmärk, mis sisaldub direktiivis 2001/77/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia kasutamise edendamise kohta siseturul ning uute liikmesriikide ühinemisaktides.

[5] TL 1. jagu.

[6] TL 4. jagu.

[7] Elektrienergia Edastuse Koordineerimise Liidu (UCTE) liikmesriikide vahelised vood.

[8] TL 5. jagu.

[9] TL 6. jagu.

[10] Kohtuasi C-17/03.

[11] TL 4. ja 5. jagu.

[12] Vrd ühinemisasjad 3440 EDP/ENI/GDP. Keelava otsuse kinnitas esimese astme kohus 21. septembri 2005. aasta otsuses kohtuasjas T-87/05.

[13] TL 3. jagu.

[14] TL 3. ja 7. jagu.

[15] TL 4. ja 5. jagu.

[16] TL 7. jagu.

[17] Kõnealuses direktiivis nõutakse, et põhivõrguettevõtjate tegevus tuleb õiguslikult ja funktsiooniliselt eristada. Need liikmesriigid, kus põhivõrguettevõtjate omandiõigused on eristatud, on otsustanud minna direktiivis sisalduvast nõudest kaugemale, et tagada kolmandatele isikutele mittediskrimineeriv võrkupääs. Nende liikmesriikide suhtes, kelle puhul esineb musti lahtreid, kehtivad erandid eristussätetest.

[18] TL 7. jagu.

[19] TL 7. jagu.

[20] TL 8. jagu.

[21] EUROBAROMEETER, üldhuviteenuste hind ja kvaliteet, september 2005.

[22] TL 10. jagu.

[23] Roheline raamat „Varustuskindluse strateegia suunas” (COM (2000) 769).

[24] Direktiiv 2004/67/EÜ, mis käsitleb maagaasivarustuse kindlust.

[25] Vt lk 11 (tabel).

[26] Nt Saksamaal, Itaalias, Prantsusmaal, Austrias ja Hispaanias.

[27] Nt Itaalias.

[28] Nt Nordpool.

[29] TL kommenteeritud kokkuvõte.

juuni 2005

Juuli 2004

Keskmine hetkehind (või ekvivalent)

hinnaindeks puudub

uusi ühendusi ei ole loodud

ehitamisel

ehitamisel/ valmis

Puuduvad infrastruktuurilülid

alla 30 EUR

30–40 EUR

40–50 EUR

50–60 EUR

üle 60 EUR