SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

Käesolev ettepanek võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega tunnistatakse kehtetuks määrused (EMÜ) nr 1108/70 ja (EÜ) nr 851/2006, esitatakse komisjoni õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programmi (REFIT) ja paremat õigusloomet käsitleva kohustuse alusel. Eesmärk on tagada otstarbekohane ja kvaliteetne õigusraamistik, nagu on osutatud Euroopa Parlamendi, Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Komisjoni vahel sõlmitud institutsioonidevahelises kokkuleppes parema õigusloome kohta. Sellega seoses on komisjon kindlaks teinud, et kõnealused õigusaktid on aegunud ning teeb ettepaneku need kehtetuks tunnistada.

Komisjon teatas kavatsusest määrus (EMÜ) nr 1108/70 kehtetuks tunnistada 2020. aasta tööprogrammis. Vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 91 (endine EÜ asutamislepingu artikkel 71 ja endine EMÜ asutamislepingu artikkel 75) tuleb määruse (EMÜ) nr 1108/70 kohaselt koguda andmeid raudtee-, maantee- ja siseveetranspordi taristu kulude kohta ning statistilisi andmeid vastava taristu kasutamise kohta. Määruse põhieesmärk oli koguda teavet transporditaristu kulude ja transporditaristu kasutamise kohta (edaspidi „andmed“) liikmesriikides, et töötada ühise transpordipoliitika raames välja taristukasutuse maksustamise süsteem.

Võttes arvesse liikmesriikide raskusi nõutud andmete esitamisel, muudeti määrust (EMÜ) nr 1108/70 nõukogu määrusega (EMÜ) nr 1384/79. Andmenõuete lihtsustamiseks viidi kõnealuse määrusega sisse lihtsustused ja parandused. Pärast uute liikmesriikide ühinemist muudeti määrust (EMÜ) nr 1108/70 veel neli korda.

Lisaks on määruses (EMÜ) nr 2598/70, mida on muudetud komisjoni määrusega (EMÜ) nr 2116/78, komisjoni määrusega (EÜ) nr 906/2004 ja komisjoni määrusega (EÜ) nr 851/2006, esitatud teatavate kirjete määratlused, mis tuleks kanda määrusega (EMÜ) nr 1108/70 kehtestatud raamatupidamisarvestuse eri kululiikidesse.

Vastavalt määruse (EMÜ) nr 1108/70 artikli 9 lõikele 3 peaks komisjon esitama nõukogule igal aastal kokkuvõtva aruande, mis sisaldab põhilisi statistilisi andmeid transporditaristu kulude ja kasutamise kohta. Praeguseks on komisjon esitanud 15 aruannet. Komisjoni 15. aruanne nõukogule ja Euroopa Parlamendile raudtee-, maantee- ja siseveetranspordi taristuga seotud kulude ja nende taristute kasutamise kohta, mis hõlmab 1987.–1989. aasta andmeid, avaldati 1994. aastal. Vaatamata korduvatele meeldetuletustele ei esitanud mitu liikmesriiki vaadeldavate aastate kohta kõiki andmeid või ei teinud seda määrusega nõutud vormis. Seetõttu ei ole aruandeid korrapäraselt välja antud ja ELi koondandmeid ei olnud võimalik arvutada.

Komisjon ei ole alates 1998. aastast koostanud ühtegi uut aruannet peamiselt seetõttu, et ta sai liikmesriikidelt väga vähe andmeid ja needki olid enamasti puudulikud. Alates 2005. aastast on ainult neli liikmesriiki esitanud komisjonile taristuinvesteeringute andmed määruse (EMÜ) nr 1108/70 alusel.

Lisaks on määruses kasutatud määratlused ja klassifikatsioonid aegunud. Kõige silmatorkavamad näited on määruse II lisa punktid A.1 ja A.2, milles on loetletud kõik Euroopa raudteeveo-ettevõtjad, kelle kohta peaksid liikmesriigid koguma vastavaid taristukuluandmeid, pööramata tähelepanu raudteeturu avamisele tulenevalt eri raudteepakettidest ja juhtimises tehtud muudatustest, eelkõige taristuettevõtjate ja raudteeveo-ettevõtjate üksteisest lahutamist mõne lisas nimetatud ettevõtja puhul. Samuti ei ole soovitatav loetleda õigusaktis raudteeveo-ettevõtjate ärinimesid, sest need võivad ümberkorralduste tõttu aja jooksul muutuda ja muuta lisa kiiresti aegunuks.

Peale selle on paljud mõisted ja klassifikatsioonid aegunud (nt reisirongid liigitatuna „kaugekspress- ja ekspressrongideks“ ja “muudeks liikideks“; kaubarongid liigitatuna „kiirkaubarongideks“ ja „tavakaubarongideks“; „läbitud kilomeetrite“ puhul viidatakse harilikult vaid „kilomeetritele“) ja puudub asjakohane määratlus. Mõned teised ei sobi kokku praeguste klassifikatsioonidega. Näiteks nõutakse andmeid määruses kategooria „furgoonveokid, mille suurim lubatud täismass on alla 3 tonni“ kohta, samas kui praegu kehtivad õigusaktid – määrused (EÜ) nr 1071/2009 ja (EÜ) nr 1072/2009 – on suunatud kergveokitele, mille suurim lubatud täismass on 2,5–3,5 tonni).

2.Huvitatud isikutega peetud konsultatsioonide ja sisehindamise tulemused

2.1. Konsulteerimine

2017. aastal korraldas komisjon sihtkonsultatsioonid liikmesriikide statistikaametitega, et arutada probleeme, mida liikmesriigid määruse (EMÜ) nr 1108/70 nõuete täitmisel kogevad. Konsultatsiooni peamine järeldus oli, et transporditaristukulusid käsitlevad andmed oli ministeeriumi tasandil üldiselt kättesaadavad, kuigi mitte nii üksikasjalikult, kui õigusaktidega on nõutud. Vähem oli kättesaadav liiklusstatistika seoses transporditaristu kasutamisega (edaspidi „andmed“). Seda teavet koguvad üldiselt riikide statistikaametid vastavalt erinevatele valdkondlikele statistikaalastele määrustele (määrus (EL) nr 70/2012 kaupade autovedu käsitlevate statistiliste aruannete kohta, määrus (EL) 2018/974, mis käsitleb kaupade siseveetranspordi statistikat, ja määrus (EL) 2018/643 raudteeveo statistika kohta). Määruse (EMÜ) nr 1108/70 kohaselt jaotatud andmed ei ole siiski enamasti kättesaadavad.

15 aruandest kogutud teabe ja riikide statistikaametitega konsulteerimise põhjal on asjaomane komisjoni talitus hinnanud määruse (EMÜ) nr 1108/70 tulemuslikkust ja tõhusust, sidusust, asjakohasust ja lisaväärtust ELi jaoks.

Tulemuslikkus ja tõhusus: vähese aruandluse ja andmete kogumise tehniliste raskuste tõttu on määrusega ette nähtud andmete kogumine liikmesriikide jaoks ülemäära koormav ülesanne, mitte tulemuslik ja tõhus toiming.

Sidusus: määrus (EMÜ) nr 1108/70 kattub osaliselt muude praegu kehtivate, uuemate andmekogumiseeskirjadega. Mis puutub taristukulusid käsitlevate andmete kogumisse, siis kattub see kõige selgemini andmete kogumisega TEN-T määruse (määrus (EL) nr 1315/2013) alusel, mille kohaselt kogutakse olulist tehnika- ja finantsteavet TEN-T põhi- ja üldvõrgu kohta. Komisjoni rakendusmäärusel (EL) 2015/1100 põhineva raudteeturu-uuringuga kogutakse teavet ka Euroopa raudteede kohta, sealhulgas raudteetaristu hooldamise, uuendamise, ajakohastamise ja uue taristuga seotud kulude kohta. Taristukasutusandmete osas kogub Eurostat erinevaid statistilisi andmeid maanteekaubatranspordi ning raudtee- ja siseveetranspordi kohta ning osaliselt kattuvad need andmed määruse (EMÜ) nr 1108/70 kohaste liiklusnäitajatega. Alates 1995. aastast on Rahvusvaheline Transpordifoorum (ITF/OECD) kogunud oma liikmetelt korrapäraselt teavet transporditaristu ja selle hooldamise kohta ning avaldanud kuluandmeid teede (eraldi ka kiirteede), raudteede, siseveeteede, meresadamate ja lennujaamade kohta. Seega on määrus (EMÜ) nr 1108/70 vastuolus ja kokkusobimatu nende muude uuemate õigusaktidega, mis kohustavad liikmesriike esitama andmeid transporditaristuinvesteeringute kohta.

Asjakohasus: määrus (EMÜ) nr 1108/70 koostati ajal, kui need kolm sisemaatranspordiliiki olid Euroopa Majandusühenduse üheksa liikmesriigi transpordipoliitikas kõige tähtsamad. Sisemaatransport on Euroopas endiselt kõige asjakohasem transpordiliik, kuid üleilmastumise ning üha kättesaadavamate lennuvõimaluste ja paremate lennuühendustele tõttu on vaja lisatähelepanu pöörata mere- ja lennutaristukuludele, mida määrus ei hõlma.

ELi lisaväärtus: selle asemel, et hankida teavet igast liikmesriigist eraldi, annaks selget lisaväärtust üleeuroopaline transporditaristu kulude ühtne andmeallikas (mis praegu puudub). Kuna aga nõutavad andmed ei ole piisavalt üksikasjalikud ja neid on tehniliselt keeruline koguda, on sellist teavet esitanud vaid neli liikmesriiki. Saadud teavet ei kasutata ühegi poliitikaalgatuse ega tehnilise analüüsi jaoks.