2.8

Euroopa Liidu liikmesriikide seas rakendatakse kolme erinevat käsitust. A) Minimaalne käsitus Ametiasutuste toetatavad sotsiaaleluasemed on mõeldud üksnes ebasoodsas olukorras olevatele või tõrjutud isikutele, kes on sellisena selgelt määratletud. Nende eluasemete puhul kehtivad väga ranged eeskirjad seoses nende eraldamisega. Üürikulud kannab peaaegu täielikult sotsiaalabisüsteem. See käsitus ei konkureeri eraõigusliku kinnisvarasektoriga ja vastab täielikult ELi määratlusele sotsiaalelamumajanduse kui üldist majandushuvi pakkuva teenuse kohta, nagu see on sõnastatud Euroopa Komisjoni 20. detsembri 2011. aasta otsuses, milles piiratakse avaliku teenuse kulude hüvitiste teavitamise kohustusest vabastamist sotsiaaleluaseme pakkumisega „ebasoodsas olukorras olevatele kodanikele või sotsiaalselt vähem soodsas olukorras rühmadele, kes piiratud maksevõime tõttu ei suuda hankida elupaika turutingimustel”. Sellesse kategooriasse kuuluvad Bulgaaria, Küpros, Eesti, Ungari, Iirimaa, Leedu, Läti, Malta, Portugal, Rumeenia, Ühendkuningriik, Slovakkia ja Hispaania (osaliselt üüritavate sotsiaaleluruumide sektori puhul). B) Üldine käsitus Selle käsitluse kohaselt on toetusesaajateks ebasoodsas olukorras olevad ja tõrjutud isikud (minimaalne käsitus) ja piiratud vahenditega isikud, kellel on raske sobivale eluasemele juurde pääseda, sest nad on oma sissetulekutes ebakindlad. Eluasemele juurdepääsu tingimuseks on üldiselt sissetulekute piirmäär ja kodumajapidamise koosseis. Üürihinnad on reguleeritud ja jäävad taskukohaseks. Sellel käsitusel on üldiselt piiratud mõju eluasemete pakkumise ja nende hindade üldisele tasemele ning väga harva tekib kinnisvara erasektoriga mingeid hõõrumisi, sest kasumimarginaalid on väga piiratud. See käsitus hõlmab suuremat osa elanikkonnast kui eespool nimetatud käsitus, kuid vastab samal ajal ELi sotsiaalsetele vajadustele keskendumise nõuetele. Nimetatud käsitust praktiseeritakse Saksamaal, Austrias, Belgias, Hispaanias (eluaseme soetamise puhul), Prantsusmaal, Soomes, Itaalias, Luksemburgis, Poolas, Tšehhi Vabariigis ja Sloveenias. C) Universaalne käsitus, mis on kasutusel Taanis ja Madalmaades, ent erineval viisil Madalmaades on selle käsituse eesmärk on pakkuda eluaset kõikidele kodanikele, sõltumata nende sissetulekutest (sh ebasoodsas olukorras olevatele ja piiratud sissetulekuga isikutele) ning see kujutab endast täiendavat pakkumist lisaks traditsioonilisele kinnisvaraturule. See avaldab suurt mõju turutingimustele ja hindadele tegelike eluasemekulude tariifipoliitika kaudu ning ei juhindu turuväärtusest, pakkudes samal ajal eluaseme üürnikule kindlustunnet, mida erasektori turul ei pakuta. Kuna universaalse käsituse puhul puudub selge keskendumine sotsiaalsetele vajadustele, on Euroopa Komisjon selle vaidlustanud, sest komisjon on seisukohal, et see ei vasta eluaseme kui üldist majandushuvi pakkuva teenuse ühenduse määratlusele. Universaalne käsitus ei kehti enam Rootsis, kus loobuti eluaseme kui üldist majandushuvi pakkuva teenuse selgesõnalisest klassifitseerimisest. Taanis on universaalne käsitus heaolumudelis sügavalt juurdunud. Seal ei piirata ebasoodsas olukorras olevate, haavatavate või sotsiaalselt tõrjutud rühmade või inimeste käsitust teatud sissetulekutasemega. Peamine eesmärk on pakkuda taskukohast ja kättesaadavat eluaset inimestele, kes seda vajavad. Selline süsteem täiendab traditsioonilist kinnisvaraturgu, vähendades seaduslikke sotsiaalseid kohustusi, tagades võrdse kohtlemise ning sotsiaalse mitmekesisuse etnilise päritolu, sookuuluvuse, sissetulekute, eluea, puuete ja vaimsete või füüsiliste vajaduste poolest. Hinnakujundust reguleeritakse, tuginedes tegelikele kuludele, mis välistab ülemäärase hüvitamise võimluse.