[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 20.4.2006

KOM(2006) 184 lõplik

KOMISJONI KOKKUVÕTTEV ARUANNE

Liikmesriikide vastused kontrollikoja 2004. aasta aruandele {SEK(2006) 524}

SISUKORD

1. Sissejuhatus 3

2. Kontrollikoja aastaaruande ettevalmistamine 4

3. Auditi- ja kontrolliraamistik 5

4. 2004. aastal tuvastatud sisulised kõrvalekalded 7

4.1. Põllumajanduspoliitika 8

4.2. Struktuurimeetmed 9

5. Järeldus 10

1. Sissejuhatus

Euroopa Kontrollikoda (edaspidi „kontrollikoda”) avaldas oma „Aastaaruande 2004. eelarveaasta kohta” (edaspidi „aastaaruanne”) 15. novembril 2005.[1] Aruandes esitas kontrollikoda oma kinnitava avalduse ja selle aluseks oleva teabe, sealhulgas liikmesriikides hallatud vahenditega seotud tähelepanekud.

Vastavalt finantsmääruses[2] sätestatud kohustusele teavitas komisjon liikmesriike kohe nii kõnealustest tähelepanekutest kui ka kontrollikoja auditi käigus avastatud ja liikmesriikidele omistatud kõrvalekalletest. Liikmesriike kutsuti üles esitama oma vastused 15. detsembriks 2005. Suur osa liikmesriike esitas oma vastused selle väga lühikese tähtaja jooksul või vahetult pärast seda ning esitatud kommentaarid olid tihti väga üksikasjalikud.

Saadud vastuseid oli vaja tõlkida ja põhjalikult analüüsida, mistõttu komisjonil ei olnud võimalik esitada oma kokkuvõtvat aruannet 15. veebruariks 2005, kuid komisjoni asepresident Kallas teavitas Euroopa Parlamenti ja majandus- ja rahandusministrite nõukogu esialgsetest järeldustest.[3]

Aasta 2006 toob endaga kaasa kaks väljakutset välisauditi ja eelarve täitmise kinnitamise vallas. Esimene väljakutse on rakendada komisjoni 17. jaanuaril 2006 vastuvõetud tegevuskava[4] (edaspidi „tegevuskava“) ühtse sisekontrolli raamistiku loomiseks. Eesmärk on anda kontrollikojale piisav kindlustunne, et ELi vahendeid kasutatakse seaduslikult ja korrektselt. Tegevuskava ei saa aga tuua oodatud tulemusi, kui kõik asjaomased osalised, st Euroopa Parlament, kontrollikoda, liikmesriigid ja komisjon (arvestades nende vastavaid kohustusi ja sõltumatust), ei aita kaasa nende 16 meetme rakendamisele.

Teine väljakutse on uus ja lühem tähtaeg kontrollikoja aastaaruande koostamiseks. Finantsmääruses[5] on sätestatud, et aastaaruanne peab nüüd olema avaldatud 31. oktoobriks, st üks kuu varem kui enne. Seetõttu peavad kõik aruande ettevalmistamises osalevad pooled, st kontrollikoda, komisjon ja liikmesriigid, veelgi rangemalt tagama, et kontrollikoja esialgsete järelduste alane arvamustevahetus toimuks tõhusalt.

2. osas analüüsitakse raskusi seoses lühema tähtajaga, millest kontrollikoda peab aastaaruande esitamisel kinni pidama. 3. osas esitatakse liikmesriikide märkused seoses auditi- ja kontrolliraamistikuga. 4. osa sisaldab liikmesriikide sisuliste kõrvalekallete analüüsi põllumajanduspoliitika ja struktuurimeetmete vallas. Järeldused esitatakse 5. osas.[6]

2. Kontrollikoja aastaaruande ettevalmistamine

2005. aasta aruande ettevalmistamiseks on aega kuu aega vähem kui eelmistel aastatel, kuna kontrollikoda on kohustatud avaldama aruande juba 31. oktoobriks. See mõjutab nii kontrollikoda kui ka komisjoni ja liikmesriike.

Eelarveaasta jooksul või vahetult pärast seda teostab kontrollikoda komisjoni ja liikmesriikide menetluste ja tehingute auditid. Liikmesriigis kontrollib kontrollikoda, et lõplik abisaaja vastaks abi saamise tingimustele (näiteks et põllu pindala või loomade arv on õige või et struktuurifondidest rahastatud projekt on teostatud) ja et nõuetekohased kontrollimenetlused on paigas.

Pärast igat auditeerimisvisiiti analüüsib kontrollikoda tulemusi ja edastab oma esialgsed tähelepanekud nn esialgsete järelduste teatistes[7] asjaomasele volinikule või riiklikule kõrgeimale kontrolliasutusele, olenevalt sellest, kas vahendeid hallatakse liidu või liikmesriigi tasandil. Tavaliselt palub kontrollikoda komisjonil või liikmesriigil vastata kahe kuu jooksul. Kontrollikojale vastamine ei ole kohustuslik, kuid tavaliselt seda tehakse, kuigi paljud vastused jõuab kontrollikojani pärast kehtestatud tähtaega.

Varem pidi kontrollikoda saama liikmesriikide vastused kevadel või varasuvel, et tal oleks võimalik vastused tõlkida, neid analüüsida ja lülitada need võimalikult suurel määral 30. novembril avaldatavasse aastaaruandesse. Selline olukord oli tingitud asjaolust, et kontrollikoja sisemenetlusteks, komisjoni ärakuulamiseks juunist septembrini ja aruande tõlkimiseks 20 keelde vajatakse aega.

Enamik liikmesriike esitas vastused 2004. eelarveaasta sisulistele kõrvalekalletele[8] juunis või hiljem. See oli ühest küljest põhjustatud sellest, et kontrollikoda saatis maist kuni juulini välja märkimisväärse hulga esialgsete järelduste teatiseid,[9] ja teisest küljest sellest, et paljudel juhtudel edastasid liikmesriigid oma vastused hiljem kui 60 päeva pärast kõnealuse teatise saamist.

Selle tulemusena avastasid mõned liikmesriigid, et kontrollikoda ei olnud arvestanud nende vastustega. Näiteks märkis Soome oma 2004. aasta aruande tähelepanekutes, et „ vastuseid kontrollikoja esialgsetele tähelepanekutele ei ole alati arvesse võetud aastaaruandes esitatud järeldustes . Sel põhjusel on mõned järeldused selgelt valed. Vastuste ja selgituste koostamine nõuab tihti väga palju tööd, võrreldes nende minimaalse mõjuga kontrollikoja lõplikele järeldustele.”

Seda seisukohta toetas ka Poola: „… oleme mures, et kontrollikoda ei ole arvesse võtnud meie selgitusi vigade puhul, mis kontrollikoda tuvastas oma kontrollkäigu vältel. Seetõttu kattub nüüd Euroopa Komisjonile saadetav selgitav teave suures osas kontrollikojale saadetud teabega.”

Kontrollikoda teavitab üldjuhul liikmesriike riiklikelt ametiasutustelt saadud vastuste analüüsist. Sellist järelmeedet peetakse oluliseks, et motiveerida liikmesriike reageerima kontrollikoja tuvastatud kõrvalekalletele. Poola juhib tähelepanu sellele, et „ nendel juhtudel, kus liikmesriik ei nõustu viisiga, kuidas kontrollikoda on fakte tõlgendanud, kuid tal ei ole mingeid andmeid selle kohta, kas kontrollitud asutuste selgitust on arvesse võetud, ei saa eeldada, et liikmesriik vastaks küsimustele avastatud vigade laadi või selle kohta,, kas parandusmeetmed on ellu viidud või kas neid on kavandatud .”

Arvestades edaspidi kehtivat veelgi lühemat tähtaega tuleks ehk pöörata konkreetsemalt tähelepanu kontrollikoja, komisjoni ja liikmesriikide vahelise kõrvalekallete alase teabevahetuse parandamisele ning arvestada aastaaruande koostamise ajakavaga seotud probleeme. Tegevuskava meetmete 7, 8 ja 9 rakendamine,[10] mis keskenduvad auditi ja kontrollide tulemustest teavitamisele, aitab samuti kaasa kõnealuse teabevahetuse tõhustamisele.

3. Auditi- ja kontrolliraamistik

Kontrollikoda peab igal aastal tegema Euroopa Parlamendile ja nõukogule „avalduse, mis kinnitab raamatupidamiskontode usaldatavust ja nende aluseks olevate tehingute seaduslikkust ja korrektsust“.[11] Avaldus esitatakse aastaaruande raames. Kontrollikoja avaldus põhineb neljal tõendusallikal[12]:

a) ühenduse institutsioonides, liikmesriikides ning kolmandates riikides kasutusel olevate järelevalve- ja kontrollisüsteemide toimimise uurimine;

b) iga eelarvevaldkonna tehingute valimi kontrollimine kuni lõpliku abisaaja tasandini;

c) peadirektorite iga-aastaste tegevusaruannete ja avalduste ning nende raames kohaldatud menetluste analüüs;

d) kui võimalik, ühenduse haldusmenetlustest sõltumatute audiitorite töö uurimine.

Mõned liikmesriigid on oma vastustes komisjonile 2004. aasta aruande kohta kasutanud võimalust kommenteerida üldist lähenemisviisi auditeerimisele ja kontrollidele.

Ühendkuningriik näiteks teeb ettepaneku, et auditid oleksid ülesehitatud „ süsteemsemalt ja pigem kui kulu ja tulu suhte auditid, mitte tehingute jälgimise auditid [...]. Tehingute jälgimise auditid toovad ajutiselt välja konkreetsed vead, mis on tihti seotud väikeste summadega, kuid neid ekstrapoleerides võib jääda mulje, et kogu programm on vigane. Kõnealused vead parandatakse tavaliselt hiljem, kuid seda ei võeta arvesse, kui kontrollimine leiab aset konkreetse ajavahemiku jooksul.“

Prantsusmaa soovib täiendavat teavet meetodi kohta, mida kontrollikoda kasutab valimi koostamiseks struktuurimeetmete auditeerimisel. Prantsusmaa ametiasutused ei ole leidnud kõnealusele meetodile aastaaruandes viidet ja juhivad tähelepanu sellele, et „… tehakse üldistavaid järeldusi üksikute tehingute põhjal, mis on arvuliselt väga piiratud ja käsitlevad tihti väga väikeseid summasid.”

Taani arvates on äärmiselt oluline, et liikmesriikide kõrgeimate kontrolliasutuste töö sisalduks võimalusel kontrollikoja auditis, mis on aluseks kinnitavale avaldusele. Taani teatas, et tema riiklik kontrolliasutus esitas Taanis kasutatud ELi vahendite kohta esimest korda avalduse,[13] kus on kirjas: „ Üldiselt on riiklik kontrolliasutus arvamusel, et ELi vahendite haldamine, väljamaksmine, raamatupidamisarvestus ja kontroll olid rahuldavad ning kooskõlas eeskirjade ja määrustega .”

Saksamaa rõhutab, et kontrollikulud on märkimisväärsed. Saksamaa teeb ettepaneku, et „komisjon hindaks liikmesriikide haldus- ja kontrollisüsteemide kulusid, et tagada, et kulud oleksid proportsionaalsed saavutatud tulemustega.”

Märkustest ilmneb, et on vaja lahendada järgmised probleemid:

- Kuidas lahendada võimalik vastuolu kontrollikoja aastaaruande ja tõsiasja vahel, et mõned sisekontrollid on nähtud ette mitmeaastaste programmide jaoks?

- Kuidas tagada sobilik tasakaal kulude ja tulu vahel ning see, et kinnitavas avalduses arvestataks kõnealust tasakaalu?

- Kuidas kasutada ära olemasolevaid kontrolle ning riiklikul tasandil kõrgeimate kontrolliasutuste olemasolevad teadmised ja vahendid?

- Tegevuskavas püütakse kõnealuseid küsimusi käsitleda erinevatest aspektidest, eriti meetmete 3, 4, 7, 8 ja 10 puhul.[14] Tegevuskavas keskendutakse tegevtasandi juhtkonna avalduste ja kokkuvõtlike aruannete propageerimisele riiklikul tasandil (meede 5).

4. 2004. aastal tuvastatud sisulised kõrvalekalded

Kontrollikoda esitas 2004. eelarveaastat käsitlevad järeldused. Et kontrollikoda ei märkinud tehingute valimi koostamiseks kasutatud meetodit, ei olnud võimalik öelda, kui ulatuslikud olid tema järeldused.

Komisjon palus liikmesriikidel üksikasjalikumalt kommenteerida sisulisi kõrvalekaldeid, st kõrvalekaldeid, millel on ELi eelarvele finantstagajärjed. Suurem osa liikmesriike saatis kõnealuse teabe, kuid mõnel juhul ei olnud liikmesriikidel võimalik nimekirjas esitatud kõrvalekaldeid kindlaks teha, sest kontrollikojas kõrvalekalletele antud koodid ei olnud liikmesriikidele teada ega vastanud liikmesriikide ja/või komisjoni kasutatud projektinumbritele.

Teostatud auditid peegeldavad erinevaid poliitikavaldkondi. Talupidajatele antud toetused on tihti seotud põllu suuruse või loomade arvuga. Seega mõõdab kontrollikoda põllumajanduspoliitika vallas tihti kohapeal põllu suurust GPS-seadmete abil või loetleb loomi selleks, et kontrollida, kas talupidaja deklareeritud andmed on õiged.

Struktuurimeetmete raames antakse toetusi tihti piirkondliku tasandi projektidele. Erinevate projektide ulatus, struktuur, ajakava ja lõpliku abisaaja liik võivad märkimisväärselt erineda. Sellistel juhtudel kontrollib kontrollikoda kohapeal, kas projekt on tegelikult lõpule viidud (kas sild või kiirtee on valmis ehitatud), kas maksed on sooritatud nõuetekohaselt (kas kulutused on abikõlblikud, kas kontrollijälg on olemas), kas pakkumismenetlustest on kinni peetud (kas pakkumine kuulutati välja, kas valiti õige pakkuja), kas nõuetekohased kontrollid on teostatud jne.

Struktuurmeetmete mitmekesisuse tõttu on eeskirju ja auditi tõendusmaterjali võimalik tõlgendada mitmeti, mis paistab peegelduvat selles, et võrreldes põllumajandusega tavatsevad liikmesriigid sellistel juhtudel vähem nõustuda kontrollikojaga. Kui komisjon kontrollib hiljem kontrollikoja tuvastatud kõrvalekaldeid, võib temagi aeg-ajalt jõuda kontrollikojast erinevatele järeldustele.

Punktides 4.1 ja 4.2 võetakse kokku tähelepanekud, mis on tehtud põllumajanduspoliitika ja struktuurimeetmete puhul tuvastatud kõrvalekallete kohta. Omavahendite ja liitumiseelse abi alased peatükid on kokkuvõtvast aruandest välja jäetud, sest nendes kahes valdkonnas tuvastati väga vähe sisulisi kõrvalekaldeid, mis tähendab, et kontrollikoja kinnitav avaldus 2004. aastal oli nende kahe sektori puhul positiivne.

4.1. Põllumajanduspoliitika

Kaks kolmandikku põllumajanduse vallas tuvastatud sisulistest liikmesriikide kõrvalekalletest 2004. aastal olid seotud tegelikust suurema pindala deklareerimisega. Üldiselt oli erinevus deklareeritud pindala ja kontrollikoja auditite jooksul mõõdetud pindala vahel neljandikul juhtudel vähem kui 2 protsenti, pooltel juhtudel 2 ja 10 protsendi vahel ning ülejäänud juhtudel rohkem kui 10 protsenti.

Kontrollikoja tuvastatud sisulised kõrvalekalded hõlmasid 11 liikmesriiki. Enamik nõustus kontrollikojaga, kuigi mõnel juhul ainult osaliselt. Selle põhjus oli muu hulgas erinev arusaam mõõtmismeetoditest. Mõnel juhul maksid talupidajad kontrollikoja tuvastatud kõrvalekallete tõttu summad tagasi. Vaatamata sellele ei algatanud liikmesriigid mitmel juhul menetlust summade tagasinõudmiseks, sest nende arvates oli kõrvalekalde finantsmõju liiga väike (Saksamaa puhul hõlmas üks juhtum vähem kui 100 eurot).

Kuigi liikmesriigid kaldusid nõustuma kontrollikoja järeldustega, märkisid neist mõned, et põldude mõõtmisel tekkinud hälbeid oli oodata/tuleks aktsepteerida. Mõnikord leidis kontrollimine aset järgmisel aastal, kui talupidaja oli muutnud oma põldude kasutust ja jaotust, mistõttu oli keeruline taastada algselt deklareeritud põllu piire. Teistel juhtudel lähtusid talupidajad põllu suuruse deklareerimisel kinnistusregistrist, kuid kõnealused registrid ei pruugi alati olla kooskõlas kontrollikoja mõõtmistega. Kõnealust probleemi võib veelgi võimendada mõõteinstrumentide jätkuv paranemine. Ühe juhtumi puhul põhines Saksamaa arvamus pindala mõõtmise kohta kahe kümnendkohaga arvul, samal ajal kui kontrollikoda kasutas kolme kümnendkohta. See oli konkreetse juhtumi puhul piisav, et pidada mõõtmises esinenud erinevust kõrvalekaldeks.

11 liikmesriigist kaks ei nõustunud üldiselt kontrollikojaga. Esimesele liikmesriigile (Madalmaad) omistati ainult üks sisuline kõrvalekalle. Madalmaad ei nõustunud kontrollikoja järeldusega, et ühe lehma tapmise kohta puuduvad tõendid, kuigi kontrollikojale edastati sellealased tõendid pärast kontrollkäiku. Teisele liikmesriigile (Kreekale) omistati rohkem kõrvalekaldeid, kuid tema arvates olid mõned probleemid ajutised (nt raha pangakontol, mida ei oldud veel tootjatele välja makstud või ELi eelarvesse tagastatud). Kreeka ei nõustunud kontrollikojaga ka muudes küsimustes, näiteks kas talupidajal on õigus toetusele juhul, kui maalapp ei kuulu lepingu järgi talle, kuid on leppinud teise talupidajaga kokku maa vahetuse osas.

4.2. Struktuurimeetmed

Struktuurimeetmete puhul nõustusid liikmesriigid 2004. aastal kontrolli tuvastatud kõrvalekalletega veidi üle kolmandikul juhtudest, samal ajal kui põllumajanduse vallas nõustuti ligikaudu kahe kolmandikul juhtudest.

Kõige sagedamini ei nõustunud liikmesriigid kontrollikoja järeldustega või nõustusid nendega ainult osaliselt siis, kui oli tegu kulude liigituse (kas tegemist on abikõlblike kuludega), kaasrahastamise tõendite ja kontrolljälgede olemasoluga.

Väga harva esines juhtumeid, mille puhul kontrollikoda väitis, et kulude liigitus oli tahtlikult vale. Vaatamata sellele nähtub tuvastatud kõrvalekalletest, et kõnealuses valdkonnas tuleb selgitada eeskirju ja pakkuda täiendavaid suuniseid. Belgia ametivõimud juhtisid ühe konkreetse juhtumi raames, mille puhul nad ei nõustunud kontrollikojaga, tähelepanu järgmisele: „ Meie andmetel ei ole eeskirjadega mitte kooskõlas oleva kulu määratluse üle arutletud ja see ei ole määratletud Euroopa Sotsiaalfondi struktuuriabi kohta kehtivates määrustes, mistõttu on vajalik kaaluda, kas on alust väita, et kulu ei ole eeskirjadega kooskõlas, eriti juhul, kui audiitorid ise tunnistavad, et kõnealune kulu ei ole seotud eeskirjade eiramisega ega ole ebaseaduslik .”

Liikmesriigid juhtisid tähelepanu ka raskustele, mis tulenevad eri programmiperioodidel auditi ja kontrolli struktuuridele esitatavate nõuete erinevustest. Hispaania märkis, et „ kui audiitorid jõudsid järeldusele, et ‘kontrollijälg oli puudulik’, tähendas see, et perioodile 1994–1999 kohaldati põhimõtteid, mis määrati kindlaks alles perioodiks 2000–2006".

Lisaks tehingute kontrollimisele üritas kontrollikoda kontrollida, kas liikmesriigid teostasid kohustuslikke viie protsendi kontrolle, st kas liikmesriigid kontrollisid projekte, mille väärtus moodustas viis protsenti programmi väärtusest. Kontrollikoda leidis, et kontrollid jäid tihti hiljaks ja põhinesid puudulikul riskianalüüsil.

Enamikel juhtudel tunnistasid liikmesriigid, et kontrollid olid hilinenud, kuid Rootsi juhtis tähelepanu sellele, et „ määruses ei ole sätestatud, et teataval ajahetkel peab viis protsenti vastavatest vahenditest olema kontrollitud .”

Struktuurimeetmete puhul tuvastatud sisuliste kõrvalekallete finantstagajärjed varieerusid tavaliselt rohkem kui põllumajanduse puhul. Mõnedel juhtudel puudusid kõrvalekalletel reaalsed finantstagajärjed näiteks seetõttu, et liikmesriigi deklareeritud kulusid, mis ei olnud kontrollikoja arvates abikõlblikud, on võimalik tasaarveldada veel deklareerimata kuludega. Komisjon selgitas kõnealuseid juhtumeid oma järelmeetmetes.

Siinkohal tuleks käsitleda ka mitmeaastalisuse küsimust. Näiteks Saksamaal oli juhtum, mille puhul ta tunnistas kõrvalekalde olemasolu ja kavatses selle parandada, vähendades järgmisi maksetaotlusi. Saksamaa ei nõustunud, et kõnealune kõrvalekalle tekitas ELi eelarvele rahalist kahju, sest see oleks hiljemalt avastatud kulutõendite kontrollimisel programmi lõpus. Vaatamata sellele jäi kontrollikoda arvamusele, et arvestades auditi kuupäeva oli tegemist kõrvalekaldega.

5. Järeldus

Komisjonil on hea meel, et liikmesriikidelt saadi nii palju põhjalikke vastuseid. Kõnealune iga-aastane liikmesriikide tagasiside on väärtuslik võimalus tõstatada kontrollikoja aastaaruandega seotud valdkonnaüleseid probleeme. Komisjon soovib 2004. aasta aruande vastuste põhjal juhtida tähelepanu neljale küsimusele:

1. Mõned liikmesriigid ei olnud rahul sellega, et nende vastuseid ei arvestatud kontrollikoja 2004. aastaaruandes. See oli osaliselt tingitud rangest tähtajast, millest kontrollikoda peab aastaaruannet koostades kinni pidama. Kõnealusele probleeme tuleks pöörata tähelepanu, kui arutletakse selle üle, kuidas paremini kasutada riiklike kõrgeimate kontrolliasutuste teadmisi ja liikuda ühekordse audiitorkontrolli põhimõtte[15] poole.

2. Mõned liikmesriigid tegid märkusi ka kontrollistruktuuri ja kinnitava avalduse meetodi kohta, mis näitas, et nende arvates ei vastanud sellest saadav tulu kulule. Kõnealusele küsimusele tuleks tähelepanu pöörata rakendustasandil, hinnates kontrollide kulusid,[16] kuid ka strateegilisel tasandil, arutades vastuvõetavate riskide üle.[17]

3. Põllumajanduse ja struktuurimeetmete vallas tuvastatud sisuliste kõrvalekallete kvalitatiivsem analüüs teostati eesmärgiga tuvastada liikmesriikide iseärasused. Analüüsi käigus selgus, et vaja on lahendada või täpsustada järgmisi küsimusi: 1) milline on õige meetod põllu suuruse mõõtmiseks, 2) millised on struktuurimeetmete puhul abikõlblikud kulud, 3) millal tuleks struktuurimeetmete puhul teostada nn viie protsendi kontrollid. Selle määramatuse tõttu võib komisjonil olla võimatu oma järelmeetmetes kinnitada kontrollikoja järeldusi. Need küsimused peegeldavad suures osas valdkonnale omaseid puudusi, millele kavatsetakse tähelepanu pöörata ka tegevuskavas.[18]

4. Liikmesriigid nõustusid üldiselt struktuurimeetmete puhul vähem kontrollikoja tuvastatud kõrvalekalletega kui põllumajanduse puhul. Põhjus võib olla selles, et liikmesriigid ja kontrollikoda ei ole ühel arvamusel selles, mida peaks kõnealuses valdkonnas kõrvalekaldeks pidama. Põhjus võib olla ka selles, et liikmesriigid ja kontrollikoda ei olnud ühel arvamusel struktuurimeetmete puhul aktsepteeritavas riskitasemes. Kontrollikoja valimi eesmärk oli kontrollida üksikuid tehinguid, mitte seda, kas süsteemid on paigas ja toimivad. Seetõttu ei ole võimalik selgeks teha lahkarvamuse põhjuseid. See toob veelgi esile vajaduse algatada institutsioonidevaheline dialoog raamatupidamisarvestuse aluseks olevates tehingutes aktsepteeritavate riskide kohta ja nende mõju kohta kontrollikoja kinnitava avalduse meetodile.[19]

Lisaks komisjonile ja liikmesriikidel peavad liikmesriikide tõstatatud probleemide lahendamises osalema ka kontrollikoda ja mingil määral riiklikud kõrgeimad kontrolliasutused. Kõnealuse koostöö raamistik on sätestatud tegevuskavas, kus määratletakse 16 konkreetset 2006. ja 2007. aasta jooksul rakendatavat meedet, mis loomulikult arvestavad täielikult iga asjaomase institutsiooni rolli, kohustusi ja sõltumatust.

[1] Aruanne on avaldatud Euroopa Liidu Teatajas (C 301, 30.11.2005). See on avaldatud ka kontrollikoja veebisaidil: www.eca.eu.int.

[2] Nõukogu 25. juuni 2002. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (mis käsitleb Euroopa ühenduste eelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust) artikli 143 lõige 6.

[3] Vrd 15. veebruari 2006. aasta kiri komisjoni asepresidendilt Kallaselt ECOFINi presidendile hr Karl-Heinz Grasserile.

[4] KOM(2006) 9 lõplik, 17. jaanuar 2006.

[5] Artikli 143 lõige 5.

[6] Käesoleva aruande aluseks olevad analüüsid sisalduvad komisjoni töödokumendis: Liikmesriikide vastuste analüüs kontrollikoja 2004. aasta aruandele (SEK(2006) 524).

[7] Esialgseid järeldusi käsitlev teatis

[8] St kõrvalekalded, millel on Euroopa Liidu üldeelarvele finantstagajärjed.

[9] Finantsmääruse kohaselt (artikli 143 lõige 2) on kontrollikoda kohustatud saatma oma tähelepanekud liikmesriikidele enne 15. juulit. Alates 2005. eelarveaastast on tähtaeg 15. juuni.

[10] Meede 7: Parimate tavade edendamine auditite tasuvuse suurendamiseks projekti tasandil. Meede 8: Täiendavate kinnituste saamine kõrgeimatelt kontrollasutustelt. Meede 9: Tõhusate vahendite loomine auditi- ja kontrollitulemuste jagamiseks ning ühekordse audiitorkontrolli põhimõtte edendamine

[11] Vrd Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 284 lõige 1.

[12] Vrd 2004. aasta aruande lõige 1.46.

[13] Avaldus on lisatud 2004. aasta riikliku eelarve auditeerimise aruandele (D lisa).

[14] Meede 3: Kontrollistrateegiate ja piisavat kindlust pakkuvate tõendite parem kehtestamine ja ühtlustamine. Meede 4: Institutsioonidevahelise dialoog ohtude teemal, mida raamatupidamiskirjete aluseks olevates tehingutes tuleb aktsepteerida. Meede 7: Parimate tavade edendamine auditite tasuvuse suurendamiseks projekti tasandil. Meede 8: Täiendavate kinnituste saamine kõrgeimatelt kontrollasutustelt. Meede 10: Kontrollikulude eelprognoosimine ja analüüsimine.

[15] Tegevuskava meetmed 8 ja 9.

[16] Tegevuskava meede 10.

[17] Tegevuskava meede 4.

[18] Tegevuskava meetmed 12-16.

[19] Tegevuskava meetmed 3 ja 4.