EUROOPA KOMISJON Brüssel,19.12.2018 COM(2018) 787 final/2 This document corrects document COM(2018) 787 final of 27.11.2018

Concerns all language versions.

Paragraphs 2.8.1 and 2.8.2 are concerned.

The text shall read as follows: KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE viimaste suundumuste kohta seoses euromüntidega



KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE viimaste suundumuste kohta seoses euromüntidega 1. jagu. Sissejuhatus Euro kasutuselevõtt Euroopa ühisrahana oli Euroopa integratsioonis suur samm edasi. Euro sularaha on peamine maksevahend ja ka euromüntidel on oluline osa. Kodanikud ja jaemüüjad kasutavad münte igapäevastes tehingutes, et teha makseid ja anda vahetusraha. Kuigi euromünte emiteeritakse riigi tasandil, tegeleb nõukogu nende nimiväärtuse ja tehniliste tunnuste standardimisega. Alates europangatähtede ja -müntide kasutuselevõtust 1. jaanuaril 2002 on euroala riigid kokku emiteerinud ligi 127 miljardit euromünti, mille hinnanguline koguväärtus on umbes 28 miljardit eurot. Euromüntide seeria, mis hõlmab kaheksat nimiväärtust alates ühest eurosendist kuni kahe euroni, on alates sellest ajast muutumatuks jäänud. Kahe väikseima nimiväärtusega mündi (ühe- ja kahesendiste euromüntide) otstarbekus on alates nende kasutuselevõtust arutlusainet pakkunud. Selle arutelu peamised teemad on nende müntide suured tootmis- ja käitlemiskulud võrreldes nende nimiväärtusega, nende müntide ringlusest väljalangemise kõrge määr ning nende kahe väikese nimiväärtusega mündi ostujõu vähenemine enam kui 16 aastat pärast europangatähtede ja -müntide kasutuselevõttu. Komisjon tegi ühe- ja kahesendiste euromüntide emiteerimise kohta mõjuhinnangu, valmistades ette oma 2013. aasta teatist. See mõjuhinnang esitati teatisele lisatud komisjoni talituste töödokumendis. Selles esitati neli võimalikku stsenaariumi alates olukorra säilitamisest kuni nende müntide ringlusest kõrvaldamise ja ümardamiseeskirjade kehtestamiseni. Hilisemate arutelude käigus pooldas enamik liikmesriike ühe- ja kahesendiste euromüntide emiteerimise jätkamist, uurides samas võimalusi tootmiskulude vähendamiseks ilma müntide välimust ja parameetreid muutmata. Käesolevas uues aruandes tuginetakse määruse (EL) nr 651/2012 (euromüntide emiteerimise kohta) (ELT L 201, 27.7.2012, lk 135) põhjendusele 7, milles on sätestatud, et „[p]ädevad institutsioonid peaksid perioodiliselt ja hoolikalt läbi vaatama euromüntide ja euro rahatähtede eri nimiväärtuste senise kasutamise lähtuvalt maksumuse ja avalikkuse poolt omaksvõtmise kriteeriumidest.“ Samuti ajakohastatakse sellega 2013. aasta teatise järeldusi. Aruande 2. jaos antakse ülevaade ühe- ja kahesendiste euromüntide kasutamisest ning muutuvatest arusaamadest seoses nende müntidega . Ühtlasi esitatakse edasiseks aruteluks võimalikud poliitikavariandid. Sidusrühmadega peeti hiljuti ulatuslik konsultatsioon nende müntidega seotud probleemide teemal, nagu ette nähtud käesoleva aruande aluseks olevas tegevuskavas. Konsultatsioonis osalenud sidusrühmi ja konsultatsiooni tulemusi on kirjeldatud käesoleva aruande lisa 1. osas. Aruandes esitatud poliitikavariandid nende müntidega tegelemiseks põhinevad sellel konsultatsioonil. 3. jaos käsitletakse uusimaid arenguid seoses müntide turvaelementidega. Et mündid jääksid tõhusaks ja atraktiivseks maksevahendiks, on oluline, et kodanikel ja jaemüüjatel oleks kõigi nimiväärtustega euromüntide vastu usaldus. Selliste võltsitud euromüntide (50-sendiste, ühe- ja kaheeuroste müntide) koguarv, mis on ringluses avastatud ja millest on teatatud, on olnud suhteliselt stabiilne. Kuigi arenenud on müntide tootmise tehnoloogia, mis võimaldab münte veel turvalisemaks muuta, ja müntide automaatset autentimist kasutatakse võltsitud müntide tuvastamiseks laialdaselt, on osa võltsitud müntide kvaliteet samuti paranenud. 4. jaos on tehtud kokkuvõte, esitades selle aruande peamistel järeldustel põhinevad soovitused. 2. jagu. Ühe- ja kahesendised euromündid: muutused ja arutelud pärast komisjoni 2013. aasta teatist 2.1 Ühe- ja kahesendiste euromüntide kasutamine maksmiseks Ühe- ja kahesendiseid euromünte on vaja selliste kaupade või teenuste ostmiseks, mille koguhind ei lõpe nulli ega viie eurosendiga (st ühe ostu hind või kõigi ostude summa pole ümmargune arv), ning kui eeldatakse sularahamakset või kui see on peamine maksevahend. Üldjuhul on see nii suhteliselt väikeste ostude korral, näiteks kui ostetakse toitu või kestuskaupu supermarketites, tehakse oste pagariärides ja väiksemate jaemüüjate juures ning ostetakse kaalu, koguse jne alusel lahtist kaupa iganädalastel turgudel, lihunike juures või tanklates. Supermarketites ja väiksemates kauplustes tehtud kulutused moodustavad endiselt suure osa tarbijate toimetulekueelarvest. Enamik tarbekaupu ei kuulu aga enam sellesse kategooriasse, sest üksiktoodete hinnad on kõrgemad ja seega tavaliselt ümardatud ja/või kuna makseid ei tehta sularahas. Kui sularahamaksed hõlmavad ühe- ja kahesendiste euromüntide kasutamist, kasutatakse nende nimiväärtustega münte enamasti vahetusraha andmiseks (n-ö ühesuunaline kasutamine). Üldiselt saavad tarbijad ühe- ja kahesendiseid euromünte rohkem, kui nad neid kulutavad. 2.2. Muutused ühe- ja kahesendiste euromüntide emiteerimises Ühe- ja kahesendiste euromüntide emiteerimine on alates 2002. aastast pidevalt suurenenud ning nende emiteerimise määr tõuseb kiiremini kui muude nimiväärtustega euromüntide puhul. Statistiliste andmete kohaselt oli komisjoni 2013. aasta teatise avaldamise ajal igal euroala kodanikul 145 ühe- ja kahesendist euromünti, kuid praegu on igal kodanikul neid münte 181. Ühe- ja kahesendised mündid moodustavad praegu ligi poole kõigist emiteeritud euromüntidest. Aasta Kõik euromündid (miljardites) Kõik ühe- ja kahesendised euromündid (miljardites) Ühe- ja kahesendiste euromüntide osakaal (kõigi euroalas emiteeritud müntide hulgas) 2002. aasta detsember 40 14 35 % 2004. aasta lõpp 54 21 39 % 2007. aasta lõpp 73 31 42 % 2012. aasta lõpp 102 47 46 % 2017. aasta lõpp 126 61 48 %

(Allikas: Euroopa Keskpank, kõik arvud on ümardatud) Ühe- ja kahesendiste euromüntide riikide keskpankadesse tagastamise määr on kõigi nimiväärtustega müntide hulgas kõige madalam. Ühesuunaline kasutamine, riikide keskpankadesse tagastamise madal määr ning ühe- ja kahesendiste euromüntide emiteerimise pidev kasv kinnitavad oletust, et nende nimiväärtustega mündid ei ringle tõhusalt ettevõtjate seas, vaid enamasti neid kogutakse või need lähevad kaduma. 2.3 Ühesuunalise kasutamise ning ühe- ja kahesendiste euromüntide emiteerimise kõrge määraga seotud kulud Euromündid kehtivad seadusliku maksevahendina ning seadusliku maksevahendi tagamisega üldsusele kaasnevad kulud. Ühe- ja kahesendiste euromüntidega seotud kulud tulenevad toorikute tootmisest, aga ka nende nimiväärtustega müntide vermimisest, emiteerimisest, käitlemisest, ringlusse laskmisest või taasringlusse laskmisest. Kaotatud müntidega kaasnevad keskkonnakulud. Kuna nende nimiväärtustega müntide taasringlusse laskmiseks pole tõhusat ajendit, emiteeritakse aina enam ühe- ja kahesendiseid euromünte ning see suurendab veel enam kogukulusid. Üldiselt on ühe- ja kahesendiste müntide emiteerimistulu negatiivne, sest mündi hankimise kulud ületavad selle nimiväärtust. Fiskaalsest seisukohast on nende müntide emiteerimine liikmesriikidele kahjumlik. Sidusrühmadega konsulteerimise käigus 2017. aastal märkis enamik euroala riike, et kahesendiste euromüntide hankimise kulud on endiselt nende nimiväärtusest väiksemad. 2.4 Kuidas liikmesriigid reageerivad ühe- ja kahesendiste euromüntidega seotud kulude ja nende emiteerimise suurenemisele Liikmesriigid on tegelenud kulude ja nõudlusega eri viisidel. Üks võimalus on ümardada summa sularahamakse korral üles- või allapoole lähima viie eurosendini. Lõplik ostusumma, mis lõpeb ühe, kahe, kuue või seitsme eurosendiga, ümardatakse allapoole ning summa, mis lõpeb kolme, nelja, kaheksa või üheksa eurosendiga, ümardatakse ülespoole. Näiteks kui lõplik ostusumma on 3,58 eurot või 3,62 eurot, tuleb sularahas maksta 3,60 eurot, aga kui summa on 3,63 eurot või 3,67 eurot, tuleb sularahas maksta 3,65 eurot. See tähendab, et lõpliku ümardamisega kaotatakse või saadakse kuni kaks senti ning kasum ja kahjum tasakaalustuvad aja jooksul. Seega vähendatakse tõhusalt ühe- ja kahesendiste euromüntide kasutamist. Aina enam riike kasutab seda lähenemisviisi: alates 2002. aastast on Soomes olnud kohustuslik ümardada lõplik ostusumma sularahas maksmise korral lähima viie eurosendini; 2004. aastal muutus ümardamine Madalmaades tavapäraseks praktikaks; 2014. aastal võttis Belgia vastu seaduse, milles on sätestatud vabatahtlik ümardamine, ning Iirimaa tegi sama 2015. aastal; 2017. aastal võttis Itaalia vastu seaduse, mille kohaselt on ümardamine kohustuslik, ning lõpetas ühe- ja kahesendiste euromüntide vermimise. Ümardamine pole aga Belgias ega Itaalias harjumuspäraseks muutunud. Mõned liikmesriigid vahetavad mitmesuguste nimiväärtustega euromünte nimiväärtuse alusel välja muude ELi riikide ühesendiste euromüntide vastu, et vähendada ühesendiste euromüntide tootmise või hankimise kulusid; 2.5 Kuidas jaemüüjad suhtuvad ühe- ja kahesendiste euromüntidega seotud kuludesse Jaemüüjad (sealhulgas supermarketid) peavad mõistagi tegema kohandusi vastavalt tarbijate makseharjumustele ja eelistustele. Jaemüüjatel on esmatähtis roll, sest nad on peamised osalised, kes algatavad ühesuunalise kasutamise, andes vahetusrahana ühe- ja kahesendiseid euromünte. See jääb eeldatavalt nii seni, kuni ümardamist ei toimu ja nende nimiväärtustega müntide kasutamisest tulenevad kulud kannavad jätkuvalt kliendid. Mõnel juhul võib uute ühe- ja kahesendiste euromüntide hankimine kommertspangalt riigi keskpanga kaudu olla jaemüüjatele vähem kulukas kui kutselistelt sularahakäitlejatelt saadud ringluses olevate müntide kasutamine, sest teise variandiga kaasnevad suuremad käitlemiskulud. Isegi kui kommertspangad võtavad uute ühe- ja kahesendiste euromüntide väljavõtmise eest tasu, maksavad jaemüüjad uute müntide eest sageli vähem, kui nad peaksid maksma kutselistelt sularahakäitlejatelt münte tellides. Selle tulemusel emiteeritakse uusi münte, samal ajal kui mündivarud kutseliste sularahakäitlejate tasandil kogunevad. 2.6 Mida üldsus arvab ühe- ja kahesendistest euromüntidest Alates 2014. aastast on komisjon korraldanud iga aasta nende müntide kohta arvamusuuringuid. Nagu näitavad vastused allpool esitatud uuringuküsimusele, pooldab enamik euroala inimesi nende nimiväärtustega müntide käibelt kaotamist. See valdav arvamus pole aastate jooksul oluliselt muutunud.



Kui vaadata praegu neid tulemusi euroala riikide kaupa, pole enam üheski riigis absoluutne enamus nende nimiväärtustega müntide kasutamise jätkamise poolt. (Allikas: Eurobaromeeter, 2017).

2.7 Mure selle üle, et ümardamine lähima viie sendini tõstaks tarbijahindu ja suurendaks inflatsiooni Veel üks oluline teema aruteludes selle üle, kas kaotada ühe- ja kahesendised euromündid käibelt, on inflatsioon ja tajutav inflatsioon. Lõppsumma ümardamise korral võivad tarbijad arvata, et tulevikus ümardatakse hindasid süsteemselt ülespoole või et hindu tõstetakse. See mure on tegelikult põhjendatud, kui ümardatakse nende kaupade hindu, mida ostetakse tihti ja mille eest makstakse tavaliselt sularahas, ning see võib mõjutada inflatsiooniootusi (tajutav inflatsioon). Eeldatavalt ei mõjuta ühe- ja kahesendiste euromüntide käibelt kaotamine ja ümardamiseeskirjade kohaldamine aga oluliselt hinnastabiilsust, sest: ·jaemüüjatel võib olla võimalik tänu väiksematele sularaha käitlemise kuludele hindu alandada; ·kui ümardama hakatakse, ei muutuks see, kuidas inflatsiooni mõõdetakse, kasutades selleks ühtlustatud tarbijahinnaindeksit, või kuidas eratarbimist mõõdetakse. Seega poleks „uusi näitajaid“. Statistikaasutused jätkaksid hinnaindeksite arvutamisel noteeritud hindade (st ümardamata hindade) kasutamist ilma süsteemse kallutatuseta summeerimisel; ·ühe- ja kahesendiste müntide emiteerimise lõpetamine võib anda tootjatele ja jaemüüjatele võimaluse muuta samal ajal rohkemaid üksikuid noteeritud hindu. See võib seejärel kaasa tuua üldise hinnataseme mõningase tõusu ning – vähemalt ühekordse nähtusena – suurema inflatsiooni. Seda riski piiravad eeldatavalt aga hindade läbipaistvus, tarbijate teadlikkus ja konkurents jaemüügisektoris. Ühe sidusrühma arvates ei saa välistada võimalust, et lõplik ostusumma ümardatakse keskpikas perioodis konkurentsikäitumise tõttu üldjuhul allapoole; ·sularahamaksete korral ühe- ja kahesendiste euromüntide kasutamist piiravate riikide, näiteks Soome, Madalmaade ja Iirimaa kogemused kinnitavad, et sularahamaksete ümardamise taval pole olnud mõõdetavat mõju tarbijahindade inflatsioonile, nagu näitab ühtlustatud tarbijahinnaindeks või eratarbimise deflaator. 2.8 Ühe- ja kahesendiste euromüntide emiteerimise uurimine maksumuse ja avalikkuse poolt omaksvõtmise kriteeriumide alusel Maksumuse ja avalikkuse poolt omaksvõtmise kriteeriumide kohaldamine ühe- ja kahesendiste euromüntide suhtes näitab järgmist: (1)ühe- ja kahesendiste müntide vähenenud ostujõu tõttu kasutatakse neid eelkõige ühesuunaliselt, millega kaasneb müntide kogumine ja kaotamine; (2)valitsused emiteerivad neid münte kahjumiga ja emiteerimistulu on negatiivne (vähemalt ühesendiste euromüntide puhul); (3)nende müntide nimiväärtusega võrreldes on müntide käitlemine kallis. Jaemüüjad maksavad 50 ühesendist euromünti sisaldava mündirulli eest kuni ühe euro; (4)suurem osa üldsusest on stabiilselt pooldanud ühe- ja kahesendiste euromüntide emiteerimise lõpetamist, nagu näitavad andmed eespool esitatud tabelis; (5)tootmiskulude vähendamisel on piirangud. Positiivse inflatsioonimäära korral annab see üksnes ajutise mõju, kuni tootmiskulud taas nimiväärtust ületavad, ning sellega ei lahendataks muid ühe- ja kahesendiste müntidega seotud probleeme: müntide kogumine ja kaotamine jätkub. Nende müntide emiteerimise lõpetamine oleks võimalus kõrvaldada nende kasutamisega seotud puudused ja probleemid, mida on eespool kirjeldatud. Emiteerimise võimaliku lõpetamise tagajärgi tuleb aga põhjalikumalt analüüsida. On kokku lepitud, et liikmesriigid võivad emiteerida euro münte tingimusel, et Euroopa Keskpank on emissiooni mahu heaks kiitnud. Määrus (EL) nr 651/2012 sisaldab aga euromüntide emiteerimise siduvaid eeskirju, et vältida erinevaid tavasid liikmesriikides ja luua ühisraha jaoks piisavalt integreeritud raamistik. Järgmises kahes alapunktis arutatakse nende müntide ringlusest kõrvaldamise ja järkjärgulise kõrvaldamise eeliseid ja puudusi. 2.8.1 Müntide ringlusest kõrvaldamise ja seadusliku maksevahendi staatuse kiire kaotamise eelised ja puudused Juhul kui liikmesriigid otsustaksid need mündid ringlusest kõrvaldada, siis lõpetataks nende emiteerimine ja need kaotaksid oma seadusliku maksevahendi staatuse üsna kiirelt, kuid on võimalik, et inimestel on õigus neid keskpankades ümber vahetada ka pärast selle staatuse kadumist. Kohustus ümardada lõplik ostusumma sularahamaksete korral lähima viie eurosendini tuleks kehtestada kogu euroalal, et tagada kogu alal sama reegli ühetaoline kohaldamine. Mündid tuleks ringlusest kõrvaldada. Sellest tuleneks:

·viivitamatu kulude kokkuhoid: puuduks tootmis- või emiteerimiskulud ja negatiivne emissioonitulu; ·puuduks ühe- ja kahesendiste euromüntide käitlemiskulud; ·see oleks kiire reaktsioon kodanike eelistustele. Puuduseks oleksid ringlusest kõrvaldamisega kaasnevad ühekordsed kulud. Hinnanguliste kulude kindlakstegemiseks oleks vaja täiendavat analüüsi. 2.8.2 Müntide järkjärgulise ringlusest kõrvaldamise ja seadusliku maksevahendi staatuse ajutise säilimise eelised ja puudused Juhul kui liikmesriigid otsustaksid need mündid ringlusest kõrvaldada järkjärgult, lõpetataks nende emiteerimine, aga seadusliku maksevahendi staatus kaotataks alles hiljem. Nende müntide tootmise ja emiteerimise lõpetamisel oleks sarnane mõju nagu esimesel stsenaariumil. Mündid jääksid aga ringlusse ja kaoksid sealt tasapisi, kuna endiselt kaotatakse suur hulk münte ja uusi ei emiteerita. Müntide seadusliku maksevahendi staatuse saaks kaotada alles siis, kui neid on ringlusse jäänud väga vähe, kuid on võimalik, et inimestel on õigus neid keskpankades isegi pärast selle staatuse kadumist ümber vahetada. Nagu esimese stsenaariumi puhul, peaks selle meetmega kaasnema kohustuslik ümardamine alates müntide emiteerimise lõpetamisest. Sellest tuleneks: ·puuduksid ringlusest kõrvaldamise kulud; ·ühe- ja kahesendiseid euromünte saaks maksete tegemiseks kauem kasutada. Võrreldes ringlusest kõrvaldamisega tuleneks sellest: ·väiksem majanduslik kasu, arvestades ringluses olevate ühe- ja kahesendiste euromüntide jätkuvaid käitlemiskulusid, kuni nende arv väheneb; ·jaemüüjad peaksid jätkuvalt arvestama ühe- ja kahesendiste euromüntide käitlemisega, kuigi ülespoole ümardamise tõttu palju vähem; ·asjaomastes liikmesriikides ei tulda enamuse soovidele viivitamatult vastu. 3. jagu. Euromüntide kaitsmine võltsimise eest: euromüntide turvaelementide täiustamine, et säilitada nende usaldusväärsus maksevahendina EL on töötanud välja kehtiva õigusraamistiku ning edendab koostööd liikmesriikide ja riikide ametiasutustega, et tagada euro sularaha usaldusväärsus ning sularaha ringluse turvalisus ja tõhusus. Et kaitsta euromünte võltsimise eest ja neid autentida, on kehtestatud eeskirjad (sealhulgas kriminaalõiguse sätted). Neid täiendavad reprodutseerimist ning medaleid ja märke käsitlevad õigusnormid, mille eesmärk on tagada, et sularaharingluses kasutatakse üksnes ehtsaid ja ringluskõlblikke münte. Selliste võltsitud euromüntide (50-sendiste, ühe- ja kaheeuroste müntide) koguarv, mis on ringluses avastatud ja millest on teatatud, on suhteliselt stabiilne – keskmiselt ligikaudu 150 000 võltsitud euromünti aastas (nimiväärtusega kokku umbes 240 000 eurot).



Avastatud võltsitud euromüntide arv nimiväärtuste kaupa

(Allikas: Euroopa tehnika- ja teaduskeskus)