ET Euroopa Liidu Teataja C 331/7

Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta) artikli 50 lõike 2 punkti a kohase taotluse avaldamine

(2016/C 331/04)

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (1) artiklile 51.

KOONDDOKUMENT

„MIEL VILLUERCAS-IBORES”

ELi nr: ES-PDO-0005-01268 – 21.10.2014

KPN ( X ) KGT ( )

1. Nimi

„Miel Villuercas-Ibores”

2. Liikmesriik või kolmas riik

Hispaania

3. Põllumajandustoote või toidu kirjeldus

3.1. Toote liik

Klass 1.4. Muud loomse päritoluga tooted (munad, mesi, mitmesugused piimatooted (v.a või) jne)

3.2. Punktis 1 esitatud nimetusele vastava toote kirjeldus

„Miel Villuercas-Ibores” mesi on Apis mellifera mesilaste poolt toodetud mesi, mis on saadud kohalikelt taimedelt.

Vastavalt erinevatele taimede kooslustele määratletakse kolme tüüpi mett:

— Monokultuurne leetpõõsamesi (Retama sphaerocarpa).

— Monokultuurne kastanimesi (Retama sphaerocarpa).

— Õiemesi.

— Lehemesi.

a) KPNiga „Miel Villuercas-Ibores” hõlmatud meeliikide ühisomadused

Füüsikalised omadused niiskus 14–17 %





Keemilised omadused HMF (hüdroksümetüülfurfuraalisisaldus): < 10 mg/kg Elektrijuhtivus Vähemalt 0,8 mS/cm (kastanimesi ja lehemesi). Kuni 0,8 mS/cm (leetpõõsamesi ja õiemesi). Sahharoos < 5 g / 100 g Fruktoos + Glükoos > 60 g / 100 g (üldiselt) > 45 g / 100 g (lehemesi)

b) Õietolmuomadused

Lehtpõõsamesi: > 50 % Retama sphaerocarpa.

Kastanimesi: > 70 % Castanea sativa.

Õiemesi: see mesi korjatakse suve alguses ja selle õietolmukooslused kajastavad eelmiste kuude taimestiku mitmekesisust; seega sisaldab mesi ohtralt piirkonnale iseloomulikelt liikidelt Fabaceae, Fagaceae, Ericaceae, Lamiaceae ja/või Cistaceae pärit õietolmu.

Lehemesi: seda mett valmistavad mesilased eelkõige sugukonna Fagaceae perekonna Quercus liikide taimede elavate osade toodetud või elavate osade peal leiduvatest sekreetidest, samuti piirkonnale iseloomulikelt liikidelt Fagaceae, Ericaceae, Lamiaceae ja/või Cistaceae pärit õietolmust.

Mesi valmib enamasti suve lõpus, kui korjealadel on aasta lõikes kõige vähem õitsvaid taimi.

c) Diastaasarv: mitte alla 30.

d) Organoleptilised omadused

Lehtpõõsamesi: heleda kuni tumeda merevaigu värvusega, punaka varjundiga; väga aromaatne ja magusa maitsega.

Kastanimesi: tumeda merevaigu värvusega, punaka ja roheka varjundiga. Tugeva lõhnaga. Kergelt hapukas, mõrkjas, kootava toimega.

Õiemesi: heleda kuni tumeda merevaigu värvusega, sõltuvalt õitest, mitmesuguste lõhnade ja maitsetega.

Lehemesi: tumeda merevaigu värvusega, vähem magusa maitsega, tugeva, iseloomuliku lõhnaga.

3.3. Sööt (üksnes loomse päritoluga toodete puhul) ja tooraine (üksnes töödeldud toodete puhul)

—

3.4. Tootmise erietapid, mis peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas

Mesi peab pärit olema ainult tootmispiirkonnas asuvatest tarudest; mesilasi ei tohi pidada väljaspool kõnealust piirkonda.

Mesilased eemaldatakse raamidelt harjade ja/või suitsikute abil.

Kärjekannud avatakse traditsioonilisel viisil kaanetusnoa või -kahvli abil.

Mesi eemaldatakse kärgedest vurritamise teel.

Mett säilitatakse meenõudes või selitusnõudes.

Mesi nõrutatakse ja kurnatakse mustuseosakeste eemaldamiseks.

Erandolukorras, kui taru ohustab väljesuremine näiteks viletsa saagi tõttu, on lubatud anda mesilastele lisasööta väljaspool nektari kogumisaega. Selline sööt võib koosneda ühest või mitmest järgmisest tootest: samas tarus toodetud mesi, sahharoos (roosuhkur), glükoos ja puuviljasiirup.

3.5. Sellise toote viilutamise, riivimise, pakendamise jm erieeskirjad, millele registreeritud nimetus viitab

Pakendatud mesi on kas vedelal või tahkel (kristalliseerunud) kujul.

Kristalliseerunud mett soojendatakse kuni 45 °C-ni, et seda saaks nõrutada ja pakendada.

3.6. Sellise toote märgistamise erieeskirjad, millele registreeritud nimetus viitab

Meel on päritolunimetuse logoga nummerdatud märgis, mille kinnitab pakendamisasutus viisil, et seda ei saa uuesti kasutada. Toote märgistusel peab olema ELi sümbol ja kaitstud päritolunimetuse „Miel Villuercas-Ibores” logo.

Kaitstud päritolunimetuse „Miel Villuercas-Ibores” logo on järgmine:

Paremal pool on kirjutatud piirkonna nimi Extremadura ja kaart, millel on kahekordse ringiga tähistatud mee tootmispiirkond.

4. Geograafilise piirkonna täpne määratlus

Mee geograafiline tootmispiirkond asetseb Hispaanias Extremadura autonoomses piirkonnas, Cáceresi provintsist kagus. See hõlmab 27 omavalitsusüksust, mis moodustavad Villuercas-Iboresi piirkonna ja mis kõik asetsevad Cáceresi provintsis.

5. Seos geograafilise piirkonnaga

Looduslikud tegurid

Villuercas-Iboresi piirkond koosneb mäekõrgustikest, mis on erakordselt järsud ja ebakorrapärased ja mis tipnevad armorica kvartsiidist kaljurahnudega ja mis on ümbritsetud kildist ja liivakivist. Selle kõrgeim tipp asetseb La Villuerca mäemassiivis (1 601 m). Hüdrograafilisse võrku kuulub jõgesid, mis moodustavad osa Tajo ja Guadiana vesikonnast. Kliima on mõõdukalt niiske ning sademete hulk on suurem kui muudes Extremadura piirkondades.

Vastavalt USDA klassifitseerimissüsteemile (Soil Taxonomy (muldade taksonoomia)) kuuluvad mullad üksustesse entisol, inceptisol ja alfisol. Mullaüksuse entisol moodustavad väga kitsad ribad jõgede Ruecas ja Silvadillos tasandikel. Inceptisoli muldasid leidub peamiselt mägede põhjapoolsetel külgedel. Alfisoli muldasid leidub piirkonna lõunaosas jõgede terrassidel ja võsastunud lagendikel. Neil muldadel on vähe põllukultuuride kasvatamiseks nõutavaid omadusi, kuid need sobivad metsandustegevuseks.

Villuercas-Ibores piirkonna taimestik on rikas ja liigirohke ning see vastab oma asupaiga biogeograafiale (Ladero, 1987). Mesilased saavad laialdaselt korjet teha suurtel karjamaadel ja võsaga kaetud aladel kasvavalt kohalikult taimestikult, millelt saadav mesi on suurepäraste omadustega. Piirkonnas kasvab ohtralt iileks- ja korgitammepuid, kastanipuid ja pürenee tammepuid, millelt mesilased saavad nektarit, õietolmu ja lehemett. Kuigi piirkonda iseloomustab peamiselt mäestiku- ja karjamaataimestik, on seal kõige arvukamalt hoopis kastani- ja oliivipuid, võsataimi ja kiviroosikud ning suuri tammemetsasid.

Loendamatute meetaimede hulgast on allpool loetletud Villuercas-Ibores piirkonna jaoks kõige olulisemad, neist kõigi puhul on tegu tootmispiirkonna põlismaiste taimedega:

Sugukond BORAGINACEAE: Echium plantagineum L. (teelehtjas ussikeel), Anchusa azurea Miller (itaalia imikas (meelis-imikas)).

Sugukond BRASSICACEAE: Raphanus raphanistrum L. (põldrõigas).

Sugukond ERICACEAE: Erica australis L. (lõunaeerika), Erica lusitanica Rudolphi, Erica umbellata L. (sarik-eerika), Calluna vulgaris (L.) Hull (kanarbik), Arbustus unedo L. (harilik maasikapuu).

Sugukond FABACEAE: Retama sphaerocarpa L. (harilik leetpõõsas), Trifolium stellatum L. (tähtristik), Genista tridentata (kolmehambaline leetpõõsas), Cytisus multiflorus (rohkeõieline luudpõõsas).

Sugukond FAGACEAE: Castanea sativa Miller (harilik kastanipuu), Quercus pyrenaica Willd. (pürenee tamm), Quercus rotundifolia L. (iilekstamm (vahemere tamm)), Quercus suber L. (korgitamm).

Sugukond LAMIACEAE: Lavandula stoechas subsp. pedunculata Miller (prantsuse lavendel), Rosmarinus officinalis L. (harilik rosmariin).

Sugukond ROSACEAE: Rubus ulmifolius Schott (jalakalehine murakas).

Sugukond APIACEAE (sarikalised): Eryngium campestre L. (nurm-ogaputk)

Sugukond CISTACEAE: Cistus ladanifer L. (vaigu-kiviroosik), Cistus spp. ja Halimium spp. (kiviroosikud).

Inimtegurid

Villuercas-Iboresi piirkond on olnud alati seotud mesindusega. On olemas konkreetsed viited vähemalt kuni aastani 1086; aastal 1575 mainitakse sellist erakordset sündmust nagu „Milagro de Nuestra Señora de Guadalupe” („Guadalupe Neitsi Maarja imetegu”). Tänapäevalgi viitavad mesilastele ja kohalikule taimestikule mitmesugused kohanimed (Castañar, Carrascalejo või Peraleda), mesindusest on saanud inspiratsiooni ka maastikuosade nimed, näiteks La Umbría del Colmenar (Cañamero omavalitsusüksuses) või El Arroyo del Enjambrero ja Valle del Enjambrero (Alía omavalitsusüksuses).

Tootmispiirkond on rõhutatult ruraalne ja mägine, hõredalt asustatud omavalitsusüksustega, kus peamised elatusallikad on põllumajandus ja karjakasvatus. Selliste tingimuste tõttu ja tänu kohalikule taimestikule, mis on inimtegevusest peaaegu puutumata, on see piirkond ideaalne mesinduseks, mille puhul mett ekstraheeritakse ikka veel traditsioonilisel käsitöönduslikul viisil, et säilitada kõik toote kvaliteediomadused.

Tootmispiirkonna mesindussektori tarumajandamise traditsiooni iseloomustab asjaolu, et mesilaste rändpidamist ei praktiseerita ning et tarusid võib viia ühest kohast teise ainult tootmispiirkonna ulatuses.

Teine oluline tootmisprotsessi osa on see, et viimane meepartii jäetakse tarule toiduks. Seega praktiseerivad selle piirkonna mesinikud mitteintensiivset mesindust. Kui sügisel eemaldatakse kärjed tarust, ei ekstraheerita neist välja kogu mett, vaid jäetakse tarule toitumiseks vajalik varu. Sel viisil austatakse mesilaste heaolu ja taru püsib jätkusuutlikuna, ning seega on mesilaste elutingimused ideaalsed.

Toote eripära

Pikaajalise mesindustraditsiooniga tootmispiirkond moodustab osa Extremadura olulise tähtsusega piirkondadest, kus mesinikud on sajandeid kohalikku taimestikku mesinduseks kasutanud. Nimetus „Miel Villuercas-Ibores” kajastab kõnealuse piirkonna meele omistatud ajaloolist uhkust, selle valmistusviisidega seonduvaid oskusteadmisi, traditsioone ja tehnikaid ning mee erilisi omadusi, mis tulenevad selle tootmispiirkonna looduslikust keskkonnast.

Erinevalt muudest Extremadura piirkondadest ei tegeleta siin mesilaste rändpidamisega ning seega on saadav mesi piirkonna taimestiku seisukohast homogeenne; seega on mee eriomadused seotud üksnes kaitstud päritolunimetuse „Miel Villuercas-Ibores” geograafilise piirkonna looduslike ja inimteguritega.

Traditsioonilisest tootmissüsteemist ja mee heast kvaliteedist annavad tõestust lõpptoote asjaomaste parameetrite väärtused:

— iseloomulikult väike hüdroksümetüülfurfuraalisisaldus, mis viitab toote värskusele ja käsitöönduslikule tootmisele;

— väike niiskusesisaldus, mis viitab toote valmidusele ja asjaolule, et kärjekann jääb kaanetatuks, kuna tegemist on mitteintensiivse mesindusega;

— suur diastaasarv, mis tuleneb mee värskusest;

— elektrijuhtivuse väärtus ja organoleptilised omadused on iseloomulikud nende taimede õietolmule, millest mesi pärineb.

Seos geograafilise piirkonna ning toote kvaliteedi ja omaduste vahel

Erinevate õietolmuspektrite uurimine on võimaldanud määratleda KPNiga „Miel Villuercas-Ibores” hõlmatud mee ehk kogu piirkonna taimestiku õietolmu geograafilised markerid, mis on andnud ülevaate piirkonnale iseloomulikest homogeensetest õietolmuprofiilidest, mis ei sisalda üle 1 % õietolmu, mis pärineb kultiveeritud taimedelt või piirkonnavälistelt taimedelt.

Teine geograafilisele piirkonnale (mille puhul on tegu hiljuti UNESCO nimetuse Geoparque Mundial Villuercas Ibores Jara pälvinud ainulaadse alaga) iseloomulik tegur on lehemesi. See mesi valmib septembrist oktoobrini, ajal, mil õitsemine on lõppenud ja mesilased ei leia enam mee valmistamiseks nektarit. Mesilased koguvad toiduks Fagaceae sugukonna liikide taimede elavate osade toodetud või elavate osade peal teatavate putukate tegevuse tõttu leiduvat sekreeti. Kuna mesitarusid ei paigutata ümber aladele, kus võiks leiduda õitsvaid taimi, võimaldab lehemee tootmine mesilastel üle elada aega, mil nektarit ei leidu. Muudest piirkondadest pärit lehemeest eristab seda mett asjaolu, et see ei ole nii magus, nagu nähtub mee glükoosi + fruktoosi näitajast (> 45 g / 100 g).

Viide spetsifikaadi avaldamisele

(Viitemääruse artikli 6 lõike 1 teine lõik)

http://www.gobex.es/filescms/con03/uploaded_files/SectoresTematicos/Agroalimentario/Denominacionesdeorigen/PC_mielVilluercasIbores.pdf

(1) ELT L 343, 14.12.2012, lk 1.