1.Sissejuhatus

2019. aasta detsembris võttis komisjon vastu teatise Euroopa rohelise kokkuleppe kohta, millega rajatakse teed kliimaneutraalsuse saavutamiseni aastaks 2050 ja kutsutakse üles tegema suuremaid jõupingutusi CO2-heite vähendamiseks aastaks 2030. Arvestades, et 75 % ELi kasvuhoonegaaside heitest tuleb energia tarnimisest ja kasutamisest, on hädavajalik teha energiatõhususe valdkonnas täiendavaid samme, et täita järgmisel kümnendil oma kohustusi seoses CO2-neutraalsuse ja kõrgemate kliimaeesmärkide saavutamisega. Energiatõhusus on rohelise kokkuleppe üks prioriteet. Edaspidi on veelgi tähtsam rakendada olemasolevaid energiatõhususe alaseid õigusakte ja täita olemasolevaid energiatõhususe alaseid kohustusi ning kohaldada ulatuslikult energiatõhususe esimesele kohale seadmise põhimõtet.

Praegu keskendutakse enamasti järgmisele aastakümnele ja pikemale ajaraamistikule aastani 2050, kuid sama oluline on pidada meeles edusamme 2020. aasta eesmärkide saavutamisel. Need eesmärgid on mis tahes kõrgemate eesmärkide seadmise lähtepunktiks. 2020. aasta puudujäägid ja viivitused võivad mõjutada 2030. ja 2050. aasta eesmärkide saavutamist. Oma osa mängib ka COVID-19 kriisi mõju. Prognoosi kohaselt vähendab see 2020. aastal energianõudlust, 2020. aasta eesmärgid võidakse küll saavutada, kuid pärast seda on oodata nõudluse taastumist. Ei tohiks aga unustada, et nõudluse selline vähenemine ei tulene struktuurimuutustest.

Komisjon esitab käesoleva eduaruande kooskõlas direktiiviga (EL) 2018/2002 muudetud energiatõhususe direktiivi 2012/27/EL (edaspidi „energiatõhususe direktiiv“) artikli 24 lõikega 3. Käesolev aruanne on viimane energiatõhususe direktiivi raames avaldatavate sellises vormis aruannete sarjast, kuna see lähenemisviis tuleb viia kooskõlla energialiidu ja kliimameetmete juhtimist käsitleva määruse (EL) 2018/1999 (edaspidi „juhtimismäärus“) artikliga 35.

Käesolevas aruandes esitatakse kõige värskemad andmed edusammude kohta, mis on tehtud kuni 2018. aastani selleks, et saavutada 2020. aastaks ELi 20 % energiatõhususe eesmärk. Selles ei ole veel arvesse võetud COVID-19 kriisi võimalikku mõju 2020. aasta eesmärgi saavutamisele. Esmase andmeallikana kasutati Euroopa ametlikku energiastatistikat, rakendades 2018. aastani kasutatud energiabilansside arvutamise metoodikat (et säilitada kooskõla varasemate aruannetega ja energiatõhususe eesmärkide seadmiseks kasutatud metoodikaga). Käesolev aruanne põhineb energiatõhususe 2018. aasta eduaruandel, liikmesriikide esitatud 2019. aasta aruannetel ning 2019. aastal ja 2020. aasta alguses tehtud täiendaval analüüsil. Et paremini mõista hiljutisi suundumusi kujundanud tegureid, kasutati Teadusuuringute Ühiskeskuse poolt ja Odyssee-Mure projekti raames koostatud mõjurite analüüse.

2.Tulemuste kokkuvõte

Aruandes vaadeldakse 28 ELi liikmesriiki ja see hõlmab andmeid kuni 2018. aastani.

Peamised järeldused on järgmised.

·Primaarenergia tarbimine vähenes 2018. aastal 2017. aastaga võrreldes 0,7 %. Lõppenergia tarbimine kasvas eelneva aastaga võrreldes 0,1 %. Sellegipoolest ületavad mõlemad näitajad 2020. eesmärkide saavutamiseks kindlaks määratud trajektoori.

·Ilmamuutused mõjutavad endiselt energiatarbimise mahtu. 2018. aasta sooja talve tõttu oli nõudlus ruumide kütmiseks vajaliku energia järele varasemast väiksem, kuid seda mõju tasakaalustas transpordi- ja tööstussektori energiatarbimise suurenemine. Ilmastikutingimustele korrigeeritud näitajatest nähtub, et lõppenergia tarbimine suurenes 2018. aastal varasemast rohkem (vt joonis 1).

·Energiatarbimine suurenes endiselt majandustegevuse mahu suurenemise tõttu ning liikmesriikide 2018. aastal rakendatud uuest poliitikast ja meetmetest ei piisanud selle tasakaalustamiseks.

·2019. aasta energiatõhususe aruande tulemustest nähtub, et mõni liikmesriik saavutas palju väiksema energiasäästu, kui on 2018. aastaks vaja, et saavutada vahemikus 2014–2020 nõutav kogusääst.

Primaarenergia tarbimise vähenemist võib tõlgendada positiivse arenguna. Kui primaarenergia tarbimine aga jätkub sellises tempos, ei piisa sellest tavapärastes majandustingimustes 2020. aasta eesmärgi saavutamiseks ja see on väiksem kui keskmine aastane vähenemine, mis on kindlaks määratud lineaarse trajektooriga 2005. aastast kuni 2020. aasta eesmärgini (1 % aastas). Arvestades sellega, et uue poliitika rakendamiseks on vähe aega, paistab 2020. aasta eesmärkide saavutamine ilma väliste tegurite, näiteks COVID-19 kriisi, tugeva mõjuta, üha ebatõenäolisem. Sellegipoolest on oluline veelgi kiirendada jõupingutusi, kuna 2020. aasta eesmärkide saavutamise puudujäägid või energianõudluse taastumine pärast COVID-19 kriisi võivad samuti raskendada 2030. aasta eesmärkide saavutamist.

Et paremini hinnata energiatarbimise kasvu suundumust ja kindlaks määrata võimalikud edasised sammud, moodustas Euroopa Komisjon 2018. aasta juulis töörühma, mis töötab välja meetmed 2020. aastaks seatud ELi energiatõhususe eesmärkide saavutamiseks. Töörühma 2019. aasta kohtumistel juhtisid liikmesriigid tähelepanu olemasolevate õigusaktide täieliku rakendamise vajadusele, et paremini mobiliseerida ELi struktuuri- ja ühtekuuluvusfondide vahendeid ning võtta lisameetmeid, mis võimaldaksid kiiret energiasäästu. Lisaks tunnistati vajadust pöörata rohkem tähelepanu oluliselt rekonstrueeritud hoonete minimaalsete energiatõhususe nõuete täitmisele. See ei aitaks aga saavutada lühiajaliselt nõutud energiasäästu, vaid panustaks pigem 2030. aasta eesmärgi saavutamisse.

Joonis 1: SKP ja vastavalt ilmastikutingimustele korrigeeritud lõppenergia tarbimine aastatel 2000–2018.