ET Euroopa Liidu Teataja CE 16/35

Sotsiaalkindlustussüsteemide ja pensionide tulevik

P6_TA(2008)0556

Euroopa Parlamendi 20. novembri 2008. aasta resolutsioon sotsiaalkindlustussüsteemide ja pensionide tuleviku – nende rahastamise ja individualiseerimise suundumuse kohta (2007/2290(INI))

(2010/C 16 E/07)

Euroopa Parlament,

— võttes arvesse komisjoni 12. oktoobri 2006. aasta teatist riigi rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkuse kohta Euroopa Liidus (KOM(2006)0574);

— võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut ja eriti selle artikleid 99 ja 141;

— võttes arvesse Euroopa Ühenduste Kohtu lahendeid, eelkõige Euroopa Kohtu 17. mail 1990. aastal tehtud otsust kohtuasjas Douglas Harvey Barber versus Guardian Royal Exchange Assurance Group (1),

— võttes arvesse õiguslikult siduvat 1979. aastal ÜRO Peaassamblee poolt vastu võetud naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise konventsiooni (CEDAW), eelkõige selle artikli 11.1 punkte d ja e ning artikli 11.2 punkti c;

— võttes arvesse komisjoni 1. märtsi 2006. aasta teatist „Naiste ja meeste võrdõiguslikkuse juhised. 2006–2010” (KOM(2006)0092);

— võttes arvesse Euroopa Ülemkogu 13. ja 14. märtsi 2008. aasta Brüsseli kohtumise eesistujariigi järeldusi;

— võttes arvesse komisjoni 17. oktoobri 2007. aasta teatist „Sotsiaalkaitse moderniseerimine parema sotsiaalse õigluse ja suurema majandusliku ühtekuuluvuse nimel: tööturult enim tõrjutud isikute aktiivse kaasamise edendamine” (KOM(2007)0620);

— võttes arvesse Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) 1952. aasta konventsiooni sotsiaalkindlustuse miinimumstandardite kohta;

— võttes arvesse komisjoni 11. aprilli 2008. aasta töödokumenti nõukogu 20. oktoobri 1980. aasta direktiivi 80/987/EMÜ (töötajate kaitset tööandja maksejõuetuse korral käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) artikli 8 ja sellega seonduvate sätete rakendamise kohta, mis puudutavad riiklikest sotsiaalkindlustusskeemidest välja jäävate täiendavate tööandja pensioniskeemidega või tööandjatevaheliste pensioniskeemidega (SEK(2008)0475);

— võttes arvesse Euroopa sotsiaalpartnerite soovitusi, mis esitati 18. oktoobri 2007. aasta aruandes „Euroopa tööturgude ees seisvad peamised väljakutsed: Euroopa sotsiaalpartnerite ühisanalüüs”;

— võttes arvesse komisjoni rohelist raamatut „Tööõiguse ajakohastamine 21. sajandi sõlmküsimuste lahendamisel” (KOM(2006)0708) ja oma 11. juuli 2007. aasta vastavasisulist resolutsiooni (2);

— võttes arvesse komisjoni 26. veebruari 2007. aasta teatist „Sotsiaalse tegelikkuse hindamine – vahearuanne 2007. aasta kevadisele Euroopa Ülemkogule” (KOM(2007)0063) ning oma 15. novembri 2007. aasta resolutsiooni sotsiaalse tegelikkuse hindamise kohta (3);

— võttes arvesse komisjoni 10. mai 2007. aasta teatist „Põlvkondadevahelise solidaarsuse edendamine” (KOM(2007)0244) ning oma 21. veebruari 2008. aasta resolutsiooni Euroopa demograafilise tuleviku kohta (4);

— võttes arvesse kodukorra artiklit 45;

— võttes arvesse tööhõive- ja sotsiaalkomisjoni aruannet ning naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjoni ning majandus- ja rahanduskomisjoni arvamusi (A6-0409/2008),

A. arvestades sotsiaalkindlustuse puhul, et: — seda luuakse, reguleeritakse, hallatakse ja rahastatakse (tavaliselt osaliselt) riiklikult, kuid samuti kollektiivselt kindlustatute individuaalsete maksete või maksude kaudu ning riigil on avalik kohustus rahuldada kodanike sotsiaalkindlustuse vajadusi; — seda iseloomustab aruandekohustus ning piisava põhikindlustuse tagamine kõikidele; — selle aluseks on solidaarsuspõhimõte; — see hõlmab ülalmainitud ILO konventsiooni üheksat valdkonda; — selle eesmärk on tagada põhikindlustus tööhõive (töötuskindlustus), sissetuleku (pensionimaksed) ning töövõime (ravikindlustus) valdkondades,

B. arvestades, et Euroopa Liidu elanike üldarv peaks prognooside kohaselt 2025. aastani pisut kasvama ning pärast seda veidi kahanema, mistõttu on see 2050. aastal praegusest natuke väiksem ning elanikud märkimisväärselt vanemad;

C. arvestades, et praeguse sisserände taseme säilimise juures väheneb tööealine elanikkond 2005. aasta 227 miljonilt inimeselt 183 miljoni inimeseni 2050. aastal, tööhõivemäär tõuseb (peamiselt naiste suurema tööhõivemäära tõttu) 2020. aastaks 70 %-le, tööga hõivatud inimeste koguarv kasvab 2017. aastaks 20 miljoni inimese võrra, kuid väheneb seejärel 2050. aastaks 30 miljoni inimese võrra, ning et 65 aasta vanuste ja vanemate inimeste ning tööealise elanikkonna suhtarv suureneb prognooside kohaselt 2005. aasta tasemelt 1:4 tasemele 1:2 2050. aastal;

D. arvestades, et ametliku pensioniea üldisel tõstmisel eeldatava keskmise eluea pikenemise tõttu ei arvestata piisavalt sellega, et jätkuvalt on palju majandusharusid, kus töötajate eeldatav keskmine eluiga on oluliselt lühem;

E. arvestades, et sotsiaalpartnerid nii üldiselt kui ka majandusharudes, kus töötajate eeldatav keskmine eluiga on alla keskmise, kannavad eriti suurt vastutust personalivoolavuse eest ning võivad mängida olulist toetavat rolli toimiva ja vanust arvestava personalipoliitika tagamisel;

F. arvestades, et töötute väiksemast osakaalust tingituna vähenevad 2050. aastaks töötushüvitisega seonduvad kulutused ligikaudu 0,6 protsendipunkti võrra SKPst, mis on väga tagasihoidlik vähenemine ning ei hüvita suuremaid kulutusi teistes sektorites;

G. arvestades, et Euroopa Liit kulutab 27,2 % SKPst sotsiaalkaitsele (2008), millest suurema osa moodustavad vanadushüvitised ja pensionid (46 %);

H. arvestades, et sotsiaalkindlustuse küsimust ei tohiks käsitleda pelgalt kulude-tulude analüüsina, vaid pigem ühiskondliku lepinguna, millega nii riik kui ka kodanikud võtavad endale kohustused ja õigused, mida nendena ka käsitletakse ja kasutatakse; arvestades lisaks, et sotsiaalkindlustuse eelarve aspekti ei tohi siiski mingil juhul tähelepanuta jätta;

I. arvestades, et elanikkonna vananemine suurendab praeguse poliitika jätkamise korral enamikus liikmesriikides 2050. aastaks riiklikke kulutusi, eelkõige seoses pensionide, tervishoiu ja pikaajaliste hooldusega, ning et suurim kulude kasv leiab aset ajavahemikus 2020–2040,

J. arvestades, et pensioniskeemide elujõulisuse tagamiseks on naiste, noorte ja eakate isikute tööhõive valdkonnas püstitatud Lissaboni strateegia eesmärkide ja lastehoiuteenuste parandamist taotlevate Barcelona eesmärkide saavutamine olulise tähtsusega;

K. arvestades, et 2000. aastal vastu võetud ÜRO aastatuhande arengueesmärkides, eriti arengueesmärgis 3, on eeltingimuseks sooline võrdõiguslikkus;

L. arvestades, et naiste töötamisperioodid on üldiselt ebaühtlasemad ja naiste palkadele on iseloomulik aeglasem areng, samas kui meeste töötamisperiood on pidev ja palga areng kiirem, mis toob endaga kaasa pensionisüsteemi sissemaksete erinevuse ja naiste suurema vaesumise ohu, mis on veel üks pikemaajaline risk, arvestades naiste pikemat eeldatavat eluiga,

Üldised mureküsimused

1. kutsub liikmesriike üles, pidades silmas Lissaboni strateegiat ja vajadust katta sotsiaalsed riskid ning tagada sotsiaalkindlustus- ja pensionisüsteemide jätkusuutlikkus ning säilitada Euroopa sotsiaalse mudeli olemus, tegema suuremaid edusamme sotsiaalkulude ja sotsiaalse aktiveerimise tasakaalustamisel ning täiendavalt õhutada suuremat arvu inimesi asuma ja jääma tööle turvalise ja kohustusliku sotsiaalkindlustusega kvaliteetsetel töökohtadel, mis edendavad kasvu, uute töökohtade loomist ning turu suuremal läbipaistvusel põhinevat töö saamist, ajakohastada sotsiaalkaitsesüsteeme (näiteks hüvitiste arvutusvalemite ja rahastamise mehhanismide suurema eristamise abil) ning suurendada investeeringuid inimkapitali uurimis- ja arendustegevuse ja innovatsiooni edendamise ning hariduse ja ametialase koolituse arendamise teel elukestva õppe kontekstis;

2. palub komisjonil hoolikalt jälgida sotsiaalkindlustus- ja pensionireforme liikmesriikides, võrreldes nende senist mõju naiste tööhõive olukorrale ja keskendudes parimatele tavadele, mis on ilmnenud eelkõige soolise diskrimineerimise vähendamisel palga osas ning töö- ja pereeluga seotud kohustuste tasakaalustamisel;

3. rõhutab, et majanduskasvu allikad muutuvad demograafilise muutuse tõttu ning tööjõu suurenenud tootlikkus ja tehnoloogiline innovatsioon saavad majanduskasvu allikateks; tunnistab, et kõrge tootlikkuse säilitamiseks tuleb investeerida rohkem teadus- ja arendustegevusse ja parematesse juhtimismeetoditesse, mille puhul tuleb esmatähtsaks seada koostoime tehnoloogiliste ja sotsiaalsete uuenduste vahel;

4. rõhutab, et seoses praeguste demograafiliste, majanduslike ja sotsiaalsete suundumustega ning põlvkondade- ja kogukondadevaheliste konfliktide ennetamisega on oluline töötada välja uued mudelid kulude ja tulude tõhusaks ja õiglaseks jaotamiseks ühiskonnas, kus on järjest vähem majanduslikult aktiivseid ja järjest rohkem majanduslikult mitteaktiivseid elanikke; Euroopa ja riigi tasandil tuleks eesmärgiks seada sotsiaalkindlustussüsteemide ja pensionide majandusliku elujõulisuse ning sotsiaalsete riskide katmise vaheline tasakaal;

5. tuletab meelde oma veendumust, et majanduslikult elujõulise sotsiaalkaitsesüsteemi edendamiseks tuleks ELi tööõigusega tugevdada töösuhte põhilise liigina pigem tähtajatuid töölepinguid, mis tagavad asjakohase sotsiaal- ja tervisekaitse ning põhiõiguste austamise; tunnistab siiski, et tuleb kaitsta ka teiste mudelite järgi töötavate õigusi, sealhulgas õigust pensionile, mis võimaldab vanaduspõlves väärikat elu;

6. tuletab meelde, et Euroopa sotsiaalse mudeli keskmes on põlvkondade ja sotsiaalsete rühmade vahel valitsev solidaarsuspõhimõte, ja et seda rahastatakse eelkõige töötasudest, näiteks töötajate ja tööandjate maksetest ning töö maksustamisest; sellegipoolest juhib tähelepanu asjaolule, et vananev elanikkond avaldab tõsist survet aktiivsele tööjõule ning lahenduste leidmine demograafilisele muutusele peaks olema poliitiline prioriteet; toonitab, et vastasel juhul võib demograafiline muutus ohustada solidaarsuspõhimõtet ja seepärast ka Euroopa sotsiaalset mudelit; toonitab samuti, kui oluline on seetõttu tugevdada solidaarsuspõhimõtet, sealhulgas ka õiglast rahalist hüvitist;

7. osutab asjaolule, et vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 141 on võimalik võtta meetmeid meestele ja naistele võrdse töötasu maksmise saavutamiseks ning et ühenduse kohtupraktikas käsitletakse sotsiaalkindlustusmakseid osana töötasust;

8. märgib, et demograafiliste muutuste tõttu on 2030. aastaks majanduslikult aktiivsete ja mitteaktiivsete isikute suhe eeldatavasti 2:1; kutsub komisjoni ja liikmesriike üles töötama välja poliitikasuuniseid selle tagamiseks, et hooldajad, kellest paljud on hoolduskohustuste tõttu sunnitud tööturult tagasi tõmbuma, ei satuks ebasoodsasse olukorda pensioniga seotud ebakindluse tõttu;

9. tuletab meelde, et individualiseerimise suundumus aitab kaasa teise ja kolmanda samba ajakohastamisele, seadmata sotsiaalkindlustussüsteemi esimest sammast küsimärgi alla; see võimaldab inimestele, eelkõige naistele ja teistele tundlikele rühmadele suuremat valikuvabadust ja seega sõltumatust ning võimalust saada isiklikud täiendavad pensioniõigused;

10. palub komisjonil süvendatult uurida sotsiaalsete põhiõiguste individualiseerimise mõju meeste ja naiste võrdsele kohtlemisele;

11. on arvamusel, et meeste ja naiste võrdõiguslikkuse tagamine peaks olema üks sotsiaal- ja pensionikindlustussüsteemide reformimise eesmärke, samal ajal rõhutades, et ebavõrdsus selles osas on põhimõtteliselt kaudset laadi, tulenedes jätkuvast ebavõrdsusest tööturul palga ja karjäärivõimaluste ning perekonna ja koduga seotud kohustuste ebavõrdse jaotumise osas ning seetõttu saab seda korrigeerida globaalsemate meetmetega;

12. kutsub komisjoni ja liikmesriike üles tõstma (noorte) täiskasvanute seas teadlikkust pensioniõiguste varajase kogumise olulisuse kohta;

Tööjõud

13. on arvamusel, et tööjõu kahanemine põhjustab praeguse olukorra jätkumise korral töötatud tundide koguarvu vähenemist; on seisukohal, et selle suundumuse muutmiseks võib võtta meetmeid, vähendamaks tööpuuduse taset ja suurendamaks sealhulgas ka suure tööpotentsiaaliga isikute, näiteks puuetega isikute, naiste ja vanurite tööle võtmist (koos koolituse ja ümberõppega); toonitab vajadust võimaldada paindlikku vabatahtlikult pensionile jäämist, muuta töökorraldust ning kasutada arukalt uusi tehnoloogiaid; toonitab, et samuti on vajalik parandada tugiteenuseid ning laste ja teiste ülalpeetavate hooldusega seotud teenuseid, seades eesmärgiks vähendada vabatahtlikult osalise tööajaga töötavate inimeste arvu;

14. tuletab meelde, et kõrgem tööhõive määr sõltub märkimisväärselt vajadusest hoida kõik rühmad – eriti need, kes tööturule ei pääse – aktiivsetena; rõhutab seepärast vajadust võidelda diskrimineerimise vastu tööturul ning pakkuda tööd mitteaktiivsetele isikutele tööjõu seas; täiendavalt rõhutab vajadust pakkuda mõistlikke ruume, et hõlbustada puudega ja tõsiste tervisehäiretega isikute tööle võtmist ning tagada puudega ja vaimsete häiretega isikutele töö saamist;

15. rõhutab sellega seoses naiste, noorte ja vanurite aktiivse tööhõivepoliitika väljatöötamise vajadust, et inimtööjõudu ja ettevõtlust nõuetekohaselt kasutada ning tagada pensionäridele pensioniskeemi sissemaksete kaudu piisava pensioni saamise õigus;

16. rõhutab vajadust arutada ametliku pensioniea tõstmist riigi tasandil; on arvamusel, et liikmesriigiti erinevast pensionieast sõltumata tuleb töötajaid julgustada tööle jääma vabatahtlikult nii kauaks, kui olukord võimaldab või pensionieani või kauemgi;

17. kutsub sotsiaalpartnereid üles töötama välja muu hulgas eri sektorites saadud kogemuste alusel sihtotstarbelisi sektoripõhiseid meetmeid seoses vanemate töötajate lahkumisega tööturult ning eelkõige vanusega arvestava personalipoliitikaga;

18. kutsub liikmesriike üles looma rahalisi ja sotsiaalseid stiimuleid, mis suurendavad töötajate huvi jätkata töötamist vabatahtlikult ka pärast ametliku pensioniea ületamist;

19. kutsub liikmesriike üles edendama aktiivset poliitikat ohutute töötingimuste eelduste parandamiseks, et vähendada ohtu teatavatel elukutsetel ja vältida enneaegselt pensionile jäävate spetsialistide suurt osakaalu;

20. tuletab meelde, et tulevikku arvesse võtvat majandusrände poliitikat, mis seisneb eelkõige tööealiste võimalike sisserändajate ligimeelitamises ning millega võimaldatakse kõrge kvalifikatsiooniga taotlejate sisserännet kiirmenetluse alusel, tuleb täiendada sisserändajate parema integreerimisega tööturule ja ühiskonda; rõhutab, et sisserände suurendamise tugevad püüdlused võivad sisserändajate päritoluriikides põhjustada ajude väljavoolu, mis võib mõjutada negatiivselt kõnealuste riikide majandus- ja ühiskondlikku arengut ja põhjustada kontrollimatu uue rändevoo;

21. tunnistab, et nn oskustööjõu raiskamine võib samuti olla mureküsimuseks nii majandusele üldiselt kui ka asjaomastele üksikisikutele, kui kvalifitseeritud võõrtöötajaid kasutatakse madalama kvalifikatsiooniga vabade töökohtade täitmiseks; rõhutab, et võõrtöötajad peavad saama kasu pensionisüsteemi tehtud maksetest;

22. kutsub komisjoni üles võtma vajalikke meetmeid selle tagamiseks, et ELi kodanikud, kes töötavad ja elavad mõnes vastuvõtvas liikmesriigis, ei kaotaks osa või kõiki sotsiaalkindlustusõigusi;

23. on seisukohal, et rände pikaajaline mõju elanikkonna vananemisele ei ole teada, kuna sõltub rändevoogude liikumisest, perekondade taasühinemisest ning sisserännanute sündivusest; on seisukohal, et sisseränne suudab tagada tasakaalustatuma sotsiaalkindlustussüsteemi, kui sisserändajad on seaduslikul tööl ja aitavad seeläbi kaasa süsteemi rahastamisele;

Pensionid

24. juhib tähelepanu tööturul esinevale kõikide tundlike rühmade diskrimineerimisele töö saamisel ja tööturu tingimuste osas, eriti neile, kes teevad ilma kohustuslike sotsiaalkindlustusmakseteta töid, mis vähendab tööhõive määra ja palka ning kõnealuste rühmade võimalust koguda endale piisav pension; rõhutab vajadust tagada võrdsed võimalused kõigile ning seega ka tööhõive kõrgem määr, võrdne palk ja piisavad pensioniõigused;

25. tunnistab tõsiasja, et riiklikud pensioniskeemid tugevdavad sotsiaalset solidaarsust ja on liikmesriikide kohustus ning nende skeemide eest hoolt kandmine peaks olema poliitiline prioriteet; on arvamusel, et riiklike kogumispensionide alternatiivide, näiteks täiendavate pensioniskeemide suurem kasutus oleks elujõuline alternatiiv; juhib tähelepanu asjaolule, et erapensionid võiksid hõlmata tööandja või muude kollektiivsete organisatsioonide või ühingute täiendavaid pensioniskeeme ning isiklikel säästudel põhinevaid lisapensione; rõhutab, et erapensionide olemasolu suurendaks vajadust erapensionifondide ja selliste pensionide ülekantavuse asjakohase reguleerimise ning nimetatud alternatiivide edendamise ja jätkuva ajakohastamise (sealhulgas suurema paindlikkuse) järele; on sellega seoses arvamusel, et tuleb arvestada riski, et naised võivad olemasoleva riikliku pensioniskeemi raames kaotada kindlustuskaitse juhul, kui nimetatud skeemi vahetavad välja erafondid, kuid seda riski võib vähendada pensioniõigusega hõlmatud sünnituspuhkuse, lapsehoolduspuhkuse ning isiklikel põhjustel puhkuse abil;

26. kutsub liikmesriike üles pöörama tõsist tähelepanu vajadusele kujundada ümber traditsioonilised pensionisüsteemid, mis põhinevad riskide korrapärasel hindamisel ja milles on võetud eelduseks tüüpiline elutsükkel, ning viia sotsiaalkindlustussüsteem kooskõlla pensioniskeemi reformidega, võttes arvesse, et tüüpiliseks peetavad elutsüklid muutuvad kiiresti ja nn ebaühtlased elulood muutuvad üha tavalisemaks; usub, et sellega võib kaasneda uus sotsiaalne oht, milleks on suurenev prognoosimatus seoses paljude üksikisikute ja eelkõige tundlike rühmadega, eriti sisserändajate, madala kvalifikatsiooniga töötajate ja üksikvanematega ning hoolduskohustustega inimestega; rõhutab, et see võib viia enneaegse lahkumiseni tööturult või piiratud osalemiseni tööturul; juhib tähelepanu asjaolule, et pensioniskeemide muutmine on samuti vajalik selleks, et saavutada paindlik tööturg;

27. märgib, et jätkusuutlikku pensionisüsteemi peab olema võimalik kohandada rahvastiku- ja majandusalaste muutustega ning rõhutab, et kolme samba struktuur kujutab endast laialdase kättesaadavuse korral tasakaalustatud võimalust; soovitab täiendada kohustuslikku pensioniskeemi (esimene sammas) kollektiivselt rahastatavate ametipensioniskeemidega (teine sammas) ja individuaalsete täiendavate kolmanda samba toodetega; rõhutab selliste pensionisüsteemide väärtust, mis ühendavad solidaarsuse sageli suurema kasumiga tänu mahule ning pikaajalisele ja ettevaatlikule, kuid tulusale investeerimisstrateegiale; palub komisjonil ette valmistada asjakohane ja rakendamiskõlblik raamistik üleeuroopaliste pensionitoodete valdkonna reguleerimiseks ja kontrollimiseks; rõhutab, et ameti- ja kolmanda samba pensionide siseturg annaks kodanikele võimaluse kasutada ülekandmist võimaldavaid ametipensioniskeeme, edendaks konkurentsi ja vähendaks pensionisäästudega seotud kulusid;

28. täheldab, et laste ning eakate, haigete või puuetega pereliikmete eest kannavad reeglina hoolt just naised, kes teevad seda vabatahtlikult või siis olude sunnil kultuuritraditsioonide ja sotsiaalsete normide survel või lastehooldusvõimaluste ja muude hooldusvõimaluste (kauaaegse hoolduse struktuuride) madala kvaliteedi või puudumise tõttu, ja seepärast esineb naiste tööalases karjääris sagedamini katkestusi; rõhutab vajadust töötada naiste ja hooldajate jaoks välja hüvitusmehhanism, millega võimaldatakse naistel teha lapse saamise ning hooldamiskohustuste suhtes isiklik valik, ilma et nad peaksid kartma rahaliselt ebasoodsama olukorra tekkimist või tööalase karjääri pidurdumist; väljendab rahulolu liikmesriikide meetmetega kõnealuse olukorra ennetamiseks ja hüvitamiseks, näiteks lapse- ja perehoolduspuhkuse perioodi arvestamist kohustuslikus pensionikindlustuses;

29. palub liikmesriikidel, tööturu osapooltel ja naisteorganisatsioonide esindajatel pöörata suuremat tähelepanu pensioniskeemide reformide võimalikele ja tegelikele mõjudele meeste ja naiste võrdõiguslikkusele ning hoolitseda selle eest, et võrdõiguslikkuse tagamiseks nähakse ette heastavad meetmed;

30. nõuab, et komisjon ja liikmesriigid võtaksid viivitamata meetmeid otsese diskrimineerimise keelamiseks ametipensioniskeemides, sealhulgas tava vastu võtta maksete ja sissemaksete aluseks sool põhinevad kindlustusmatemaatilised tegurid;

31. viitab oma 21. veebruari 1997. aasta resolutsioonile füüsilisest isikust ettevõtjaid abistavate abikaasade olukorra kohta, (5) milles nõuti muuhulgas kõnealuste abikaasade pensionikindlustusega kohustusliku eraldi liitumise tagamist;

32. tuletab meelde oma 12. märtsi 2008. aasta resolutsiooni naiste olukorra kohta ELi maapiirkondades, (6) kutsudes komisjoni veel kord üles esitama ettepanekut 11. detsembri 1986. aasta direktiivi 86/613/EMÜ (füüsilisest isikust ettevõtjatena, kaasa arvatud põllumajanduses füüsilisest isikust ettevõtjatena tegutsevate meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamise kohta ja füüsilisest isikust ettevõtjatena tegutsevate naiste kaitse kohta seoses raseduse ning sünnitusega) (7) muutmiseks 2008. aasta lõpuks, milles sätestataks sõltumatud sotsiaal- ja pensioniõigused naistele, kes abistavad talumajapidamises;

33. tuletab meelde oma 11. juuli 2007. aasta resolutsiooni finantsteenuste poliitika (2005–2010) kohta (8) ning rõhutab läbipaistva ja paindliku üleeuroopalise sotsiaalkindlustus- ja pensionituru loomise tähtsust fiskaaltõkete ja pensioniõiguste ühest liikmesriigist teise ülekandmist takistavate tegurite kõrvaldamise kaudu; on seisukohal, et pensionide siseturu loomiseks on vaja üleeuroopalist pensionitoodete reguleerimise raamistikku;

34. nõuab tungivalt, et komisjon vaataks võimalikult kiiresti läbi Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. juuni 2003. aasta direktiivi 2003/41/EÜ tööandjapensioni kogumisasutuste tegevuse ja järelevalve kohta, (9) et sätestada tööandjapensioni pakkuvate asutuste jaoks sobiv kindel maksevõimerežiim, mis põhineb Euroopa kindlustuse ja kutsealase pensionikindlustuse komitee (CEIOPS) nõuannetel ning põhjalikul mõjuhinnangul, kus kontrollitakse võrdseid võimalusi käsitlevaid küsimusi seoses võetud kohustuste aluseks olevate oletatavate suuruste kalkuleerimisel ja hindamisel tekkivatest erinevustest; rõhutab, et sellise režiimi aluseks võiks olla komisjoni 26. veebruari 2008. aasta muudetud ettepaneku (võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv elukindlustuse kohta kindlustus- ja edasikindlustustegevuse alustamise ja jätkamise kohta (Solvency II)) (KOM(2008)0119) teatavate aspektide laiendamine pensionifondidele, võttes arvesse tööandjapensioni kogumisasutuste erijooni, nagu nende juhitavate pensioniskeemide pikaajalisust ja riskide katmise või tagatiste tüüpi, mida pensionifondid pakuvad; arvab, et niisugune spetsiaalne maksevõimerežiim suurendaks finantsstabiilsust ja aitaks vältida vaidlusküsimusi;

35. tuletab meelde, et Euroopa Kohus on keelanud takistada maksuvabastuste andmist piiriüleste pensioniskeemi sissemaksete eest; toonitab, et maksusoodustused on parim viis pikaajalise säästmise ergutamiseks ja vaja võib minna täiendavat ühtlustamist, et kõrvaldada kõik takistused piiriüleste sissemaksete tegemisel pensioniskeemidesse;

36. täheldab praegust suundumust üleminekule määratud hüvitisega pensionisüsteemidelt määratud sissemaksega pensionisüsteemidele ja tunneb muret tööandja sissemaksete vähenemise pärast, mis selle suundumusega ilmselt kaasneb; rõhutab vajadust suurendada töötajate osalust ja sissemaksete taset olemasolevates pensioniskeemides, et tagada inimestele pensionipõlves piisav sissetulek, ja rõhutab tööandjate jätkuva piisava osaluse vajadust, eelkõige määratud sissemaksega pensioniskeemide puhul; tunneb muret, et rahvusvahelise raamatupidamisstandardi (IAS) 19 kavandatav läbivaatamine seoses töövõtja hüvitistega, näiteks nn koridorimeetodi võimaliku kaotamise korral, võib kaasa tuua olulisi pensioniskeemide muudatusi, mida tuleb hoolikalt hinnata, pidades eelkõige silmas võimalust, et väheneb huvi määratud hüvitisega pensioniskeemide vastu;

37. märgib, et puuetega inimestele asjakohaste elutingimuste tagamise ja nn toetuse lõksu vältimise eesmärgil tuleb hüvitada puudest tulenev täiendav elukallidus ning kooskõlastada hüvitus pensioniskeemide ja sotsiaalse kaasatuse poliitiliste meetmetega;

Rahanduslik jätkusuutlikkus

38. rõhutab, et liikmesriigid peavad säilitama sotsiaalkindlustus- ja pensionisüsteemide rahastamise piisaval tasemel ning leidma alternatiivseid ja tugevaid maksubaase, et tulla toime globaliseerumisest põhjustatud teravneva konkurentsiga; rõhutab, et liikmesriikide majanduste konkurentsivõime suurendamiseks ja töötamiseks suuremate stiimulite andmiseks tuleb vähendada sõltuvust tööjõu maksustamisest; tunnistab, et üleminek senisest enam kapitalipõhisele maksustamisele on keeruline, võttes arvesse, et kapitalipõhise maksustamise maksubaas on väiksem ja kapital liikuvam; juhib tähelepanu sellele, et uutele maksustamisviisidele ja/või muudele alternatiividele üleminekut võiks pidada sotsiaalsete kulutuste rahalist jätkusuutlikkust parandavaks, mis vähendaks madalama sissetulekuga inimeste maksukoormust; on endiselt seisukohal, et tööandjate sotsiaalkindlustusmaksed on investeering, sest nende tulemusena paraneb tootlikkus, ning see on üks põhjusi, miks kõrgete sotsiaalsete kulutustega riigid on ühtlasi ka kõige konkurentsivõimelisemad riigid;

39. rõhutab tõsiasja, et liikmesriigid peavad keskenduma stabiilsuse ja kasvu pakti keskmise tähtajaga ja kaugematele eesmärkidele ning tagama jätkusuutliku riikliku rahanduse, et elanikkonna vananemisega seotud suureneva survega toime tulla; märgib, et 5. aprillil 2008 Brdos toimunud majandus- ja rahandusministrite nõukogu mitteametlikul istungil lepiti kokku selles, et sotsiaalsete kulutuste puhul tuleb kulutuste mahu asemel pöörata tähelepanu saavutustele ja tulemustele; soovitab nõukogul kaaluda stabiilsuse ja kasvu pakti edasise täiendamise võimalusi, näiteks pikemaajaliste investeeringute kirjendamist pikema aja jooksul;

40. rõhutab, et liikmesriigid peaksid kujundama oma rahanduspoliitikat jätkusuutlikul viisil, jaotades maksukoormuse õiglaselt töötajate, tarbijate, ettevõtete ja kapitalitulu ning põlvkondade vahel;

41. on seisukohal, et reguleerimise eesmärk peab olema maksevõime tagamine ja tööandjate pensioniskeemide kaitsmine ning seda mitte üksnes ülevõtmise või muude oluliste muutuste korral omandisuhetes ja juhatuses;

42. kutsub liikmesriike üles lisama nende aastaeelarvetesse fondi tulevaste pensionimaksete jaoks;

43. juhib tähelepanu vajadusele arutada järkjärgulist üleminekut põlvkondadevaheliselt ümberjaotusskeemilt fondipõhisele kindlustuse tüüpi pensioniskeemile;

Tervishoid ja pikaajaline hooldus

44. väljendab oma veendumust, et meetmed tervise parandamiseks vajavad investeeringuid, mis võib kaasa aidata vananeva elanikkonnaga seotud kulude vähendamisele ning parandada riigi rahanduse kindlust; rõhutab veel kord, kui oluline on säilitada Euroopa Liidu kõigi tervishoiusüsteemide aluseks olevaid väärtusi ja põhimõtteid, milleks on kõikide kaetus raviteenustega, solidaarsus rahastamisel, ravi võrdne kättesaadavus ning kvaliteetsete tervishoiuteenuste pakkumine, ilma et see piiraks vajadust nappe ressursse ratsionaalselt tarbida; toonitab, et teenuste korralduse ja pakkumise parandamisel vastavalt subsidiaarsuse põhimõttele tekib võimalus parandada tervishoiuteenuste kvaliteeti ja ka rahalist tõhusust;

45. võttes arvesse tervishoiu ja pikaajalise hoolduse osas prognoositud suurenevaid kulusid, on seisukohal, et liikmesriigid peaksid oma rahastamismehhanismid läbi vaatama ning võtma arvesse võimalust, et tulevikus on omaste poolne hooldus seoses suundumusega väiksemate perekondade poole ja naiste suurema osalemisega tööturul vähem kättesaadav ning et kulude suurenemine võib pikaajalise hoolduse valdkonnas osutuda prognoositavast suuremaks;

46. juhib tähelepanu asjaolule, et eelkõige tuleb võtta arvesse isikuid, kes vajavad kulukaid või pikaajalisi tervishoiuteenuseid, juurdepääsuprobleemidega isikuid ja rühmi, näiteks rahvusvähemusi ja madala sissetulekuga inimesi, kroonilisi haigusi põdevate inimeste hooldamist ja riiklike rehabilitatsioonistruktuuride arengut, füüsilise või vaimse puudega või vanurite sotsiaalset kaasatust ja toetamist, ning seeläbi vältida inimeste hoidmist hooldekodudes ja aidata neil elada iseseisvat elu;

47. täheldab, et tervishoiu rahastamine riiklikest vahenditest aitab kaitsta finantsriskide eest, sõltumata isiklikest terviseriskidest, ning seega toetab võrdsust ja sotsiaalset turvalisust, samas kui erasektori maksesüsteemid hõlmavad riskide piiratud koondamist või ei koonda neid üldse ning sageli seostatakse neis maksed kehva tervisega seotud riskide ja maksejõuga, tagades samas jätkusuutliku rahastamise hoolimata demograafilistest muutustest;

48. tunnistab riikliku rahastamise olulisust solidaarsuse eesmärgi saavutamisel ning suuri erinevusi liikmesriikide tervishoiusüsteemide riikliku ja erasektori rahastamise tasemete osas; soovitab komisjonil viia läbi uuringud, et selgitada välja riikliku rahastamise tase ja/või ulatus, mis vastab solidaarsuse eesmärgile nii süsteemi kui terviku kui ka teatavate teenusekategooriate puhul;

49. tunnistab, et turupõhised lahendused ja tervishoiusüsteemi rahastamise erastamine muutuvad üha populaarsemaks vahendiks kulude plahvatusliku suurenemise, ebatõhususe ja hooldusega seotud kvaliteediprobleemide vastu, eriti uutes liikmesriikides; märgib, et üha enam ollakse seisukohal, et sotsiaalsete tervisekindlustussüsteemide funktsionaalne erastamine, kasumile orienteeritus ja finantsmaaklerite vaheline konkurents muudab tervishoiusüsteemide haldamise tavaliselt kallimaks, samas kui sellest tulenev kasu hindade langetamisele, tõhususele ja hoolduse kvaliteedile on kaheldav; sel põhjusel soovitab erarahastamisel põhineva mudeliga liikmesriikidel seda säilitada;

50. märgib, et tervishoiusüsteemid, mida rahastatakse peamiselt tööhõivepõhistest sotsiaalkindlustusmaksetest, võiksid saada kasu tulubaasi laiendamisest, mis hõlmaks ka töötasudest mittesõltuvat tulu;

51. märgib, et vastavalt teenuste osutamise vabaduse põhimõttele ja ravikindlustusega inimeste õigusele valida endale arst või raviasutus on lubamatu, et liikmesriigid keelduvad hüvitamast oma kodanike välismaal saadud ravi kulusid, ent liikmesriigid võivad kehtestada (fikseeritud) täpselt määratletud piiranguid tehtud kuludele ja nad ei ole kohustatud hüvitama ravi, mida nende kodanikud ei oleks kodumaal saanud;

52. kutsub liikmesriike üles vältima puhtfinantsilist lähenemisviisi reformipoliitika vastuvõtmisel, mille eesmärk on kujundada ümber asjaomaste riiklike tervishoiusüsteemide aluseks olev õigusraamistik;

53. on sügavalt veendunud, et mis tahes reformi lähtepunkt peaks olema olemasoleva tervishoiu-(rahastamise)süsteemi põhjalik analüüs, et selgitada välja selle nõrgad küljed ja probleemsed valdkonnad, ja siduda see tausttegurite mõistmisega, mis võivad reformi õnnestumisele kaasa aidata või seda takistada; eeldab, et liikmesriigid on täielikult teadlikud tervishoiureformide märkimisväärsest mõjust nende asjaomaste tervishoiusüsteemide toimimisele, suutlikkusele ja tõhususele ning samuti sellest, et ebapiisavalt või ebasobivalt ette valmistatud reformimeetmed võivad ohustada hooldusteenuste kvaliteeti ja kättesaadavust, kodanike tervislikku seisundit ja seega nende tööalast konkurentsivõimet;

54. kutsub liikmesriike üles võtma tervishoiu rahastamise valdkonnas arvesse kõiki funktsioone ja poliitilisi meetmeid, selle asemel et keskenduda üksnes osamaksete süsteemile; on veendunud, et tööhõivega seotud osamaksete või patsientide osamaksete suurendamine tervishoiuteenuste kulude katmiseks on valesuunaline poliitika, millel võivad olla kohutavad tagajärjed, sest seeläbi piirataks lubamatul viisil madala sissetulekuga kodanike juurdepääsu kõigile tervishoiuteenustele;

55. on veendunud, et madala sissetulekuga kodanike juurdepääsu kvaliteetsetele tervishoiuteenustele tuleb käsitleda esmatähtsana, kuna see on tihedalt seotud Euroopa väärtustega solidaarsuse ja võrdsete õiguste osas ning eeldus Lissaboni täieliku tööhõive eesmärgi saavutamisele;

56. kutsub komisjoni üles võtma arvesse kõigi liidu kodanike võrdseid õigusi kvaliteetsele tervishoiusüsteemile ning lisama nõutavaid tagatisi kodanike rahalisel alusel diskrimineeriva kohtlemise vastu ühenduse diskrimineerimisvastastesse õigusaktidesse nende läbivaatamisel või kõikidesse uutesse õigusaktidesse, mis käsitlevad juurdepääsu tervishoiuteenustele;

57. soovitab liikmesriikidel toetada asjaomaste tervishoiusüsteemide tõhusust ja õiglust riskikogumite vähendamise abil, või mis veelgi parem – luua üheainsa riikliku riskikogumi, mis võib lihtsustada strateegilist juhtimist ja kooskõlastamist kogu tervishoiusüsteemis;

*

* *

58. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, tööhõivekomiteele, sotsiaalkaitsekomiteele ning liikmesriikide ja kandidaatriikide valitsustele ja parlamentidele.

(1) Kohtuasi C-262/88, EKL [1990] I-1889.

(2) ELT C 175 E, 10.7.2008, lk 401.

(3) ELT C 282 E, 6.11.2008, lk 463.

(4) Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2008)0066.

(5) EÜT C 85, 17.3.1997, lk 186.

(6) Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2008)0094.

(7) EÜT L 359, 19.12.1986, lk 56.

(8) ELT C 175 E, 10.7.2008, lk 392.

(9) ELT L 235, 23.9.2003, lk 10.