KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, EUROOPA ÜLEMKOGULE, NÕUKOGULE, MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Majanduspoliitika koordineerimiseks kavandatud esimese Euroopa poolaasta lõpetamine: juhised liikmesriikide poliitika kujundamiseks ajavahemikul 2011–2012

MIDA TEHA, ET EL VÄLJUKS KRIISIST SENISEST TUGEVAMANA?

EL otsib praegu väljapääsu keerukaimast majanduskriisist, mida ta oma asutamisest alates on kogenud. Liikmesriikide valitsused ja kodanikud on pidanud toime tulema enneolematu pingega ning väga lühikese aja jooksul on vastu võetud pöördelisi otsuseid – see on olnud kulukas ja valuline. Kriis ei alanud Euroopast ning teised arenenud majandusega riigid on pidanud taluma samalaadseid vapustusi. Euroopa Liidu sees on kriisi mõju olnud riigiti erinev: mõni liikmesriik on pärast esialgset langust kiiresti jalule tõusnud, mõned aga seisavad silmitsi ränkade probleemidega. Komisjoni prognoosid osutavad, et ELi majandus on taas elavnemas, kuid kasvutempo on ebaühtlane ja ootamatusteks tuleb valmis olla.

Tagasipöördumine tuntud ja tavapärasele teele ei tule enam kõne alla: viimase kolme aasta katsumused on liikmesriikide ühiskondi pöördumatult muutnud, meie kasvupotentsiaal on kahanenud, riikide rahandus ja finantssüsteemid on sattunud löögi alla ja suur osa elanikkonnast, eriti just noored inimesed, on jäänud tööta. Paljud peavad arvestama, et lähiaastatel nende olukord ei parane, ja nii mõnedki peavad otsustama, mida ette võtta olukorras, kus majanduse taastumine ei too kaasa töökohtade hulga taastumist. Paljudes kohtades on reaktsiooniks olnud viha ja meelehärm.

Kriis on selgesti näidanud, et meie riikide majandused on omavahel põimunud ja tulevik seotud. EL on ühine majandusruum, mitte 27 eri majandust – mis puudutab üht riiki, ei jäta puutumata ka teisi. See kehtib eriti nende 17 liikmesriigi kohta, kes on ühinenud euroalaga ja kasutavad ühisraha. Selleks et taastada ELi kasvupotentsiaal ning tagada, et liikmesriigid oma tegutsemises üksteist toetaksid, mitte ei takistaks, peame me jõudma selleni, et liikmesriigid arvestaksid enne poliitiliste otsuste tegemist ELi kollektiivset mõõdet. Vajadus tugevdada ELi-poolset poliitika koordineerimist ei tulene üksnes majanduskriisist: juba aastaid oli märgata makromajanduslikke tasakaalunihkeid ning kriisi puhkedes oli paljude liikmesriikide manööverdamisruum väike või puudus hoopis. Poliitika jõulisem koordineerimine on ka parim lahendus, mida EL saab pakkuda üleilmastumisega seotud probleemidele. Väljaspool ELi said kriisist vähem kannatada tärkava turumajandusega riigid ja nende puhul võib täheldada ka majanduse kiiret kasvu; see tähendab, et EL peab pidevalt pingutama tugevdamaks oma konkurentsivõimet üleilmsetel turgudel, et säilitada talle omane elatustase.

Kriisikogemustest saime olulise teadmise, et kui keskenduda üksnes stabiilsuse ja kasvu paktis esitatud eelarvepuudujäägi kriteeriumidele ja vajakajäämistele rakendamise vallas, ei välista see raskete probleemide esilekerkimist muudes valdkondades. See tähendab, et olulisi probleeme teadvustati liiga hilja. Kui neid ka märgati, siis hoiduti konstruktiivsel viisil teiste asjadesse sekkumast, mistõttu ei tekkinud ka kollektiivset vastutust tulemuse eest. Liiga sageli juhindusime oma tegevuses turgudele avalduvast survest.

Vahetu kokkupuude kriisiga püstitas ELi ette ülesande välja töötada ühine, terviklik ja ulatuslik lahendus – selline, mis hõlmaks elavdamiskavade koostamist, koordineeriks pankade päästmist ja ümberkorraldamist ning võimaldaks põhjalikult muuta finantsteenuste järelevalvet, pakuks makromajanduslikku abi teatavatele liikmesriikidele,[1] looks euroala finantsstabiilsuse kindlustamiseks uued tugisüsteemid ning oleks sihiteadlikult suunatud eesmärgile leida uus viis, kuidas saavutada Euroopa 2020. aasta strateegia[2] raames arukas, jätkusuutlik ja kaasav majanduskasv.

Välja on kujunemas ELi uus majandusjuhtimissüsteem. Komisjoni õiguslike ettepanekute ja Euroopa Ülemkogu eesistuja juhatatud rakkerühma tegevuse eesmärk on ELi käsutuses olevad vahendid täielikult ümber kujundada, et ära hoida makromajanduse tasakaalunihked ning anda uus hoog stabiilsuse ja kasvu pakti rakendamisele. Käesoleva aasta kevadel leppisid euroala liikmed ja veel mitu liikmesriiki[3] kokku, et laiendatud euroala pakti raames astutakse täiendavaid samme toetamaks konkurentsivõimet, tööhõivet, riikide rahandussüsteemide jätkusuutlikkust ja finantsstabiilsust.

EL rakendab uut töömeetodit, nn Euroopa poolaastat. Selle meetodiga tagatakse, et peamised prioriteedid arutatakse ELi tasandil läbi enne otsuste vastuvõtmist liikmesriikides, mitte pärast seda. Kõnealuste arutelude tulemused peavad selgesti kajastuma liikmesriikide otsustusprotsessis, eelkõige käib see riikide eelarvete ja struktuurireformide kohta, nii et liikmesriigid ja EL tegutseksid õiges järjestuses, mis võimaldab saavutada edu ja jälgida asjade edaspidist kulgu.

Komisjon hindas liikmesriikide esitatud tegevuskavu ning koostas nende alusel igale riigile tema iseärasusi arvestava soovituse, samuti koostati soovitused euroala kohta. Nendes juhistes piirdutakse prioriteetidega, millele tuleks tähelepanu pöörata järgmise 12–18 kuu jooksul. Tegemist on teadliku valikuga koondada tähelepanu kõige pakilisematele ülesannetele ja sellele, mida on iga liikmesriigi konkreetset olukorda arvestades võimalik taolise ajavahemiku jooksul reaalselt saavutada. Liikmesriikidele, kes saavad finantsabi väljapoolt, otsustas komisjon soovitada vaid üht – et nad täidaksid neile pandud kohustused kavakohaselt. Üksikasjalikum analüüs esitatakse lisadokumentides, kus käsitletakse struktuurseid tegureid ja osutatakse keskpika perioodi prioriteetidele, eeskätt nendele, mis on seotud Euroopa 2020. aasta eesmärkidega. Kui nõukogu on juhised vastu võtnud, peaks iga liikmesriik neid arvesse võtma oma riigi otsustusprotsessis ja aastaeelarve koostamisel.

1. raamtekst. Esimene Euroopa poolaasta

Esimene Euroopa poolaasta algas 2011. aasta jaanuaris sellega, et komisjon esitas oma iga-aastase majanduskasvu analüüsi ja ühise tööhõivearuande[4]. Kevadisel Euroopa Ülemkogu istungil kinnitati majanduskasvu analüüsis esitatud juhised ja täiendati neid. Seda arvesse võttes nõuti liikmesriikidelt, et igaüks neist esitaks aprilli lõpuks stabiilsus- või lähenemisprogrammi, milles kirjeldatakse riigi rahanduse olukorda, ja riikliku reformikava, milles esitatakse põhilised poliitilised meetmed, mille abil soodustada majanduskasvu ja luua töökohti ning saavutada ELi 2020. aasta strateegia eesmärgid[5]. Lisaks sellele võttis enamik laiendatud euroala pakti liikmeid pakti raames konkreetseid kohustusi (vt allpool). Komisjon on hinnanud nii kõnealuseid kavasid kui ka kohustusi ning esitab nüüd riikide kaupa juhised, et juunikuus toimuval Euroopa Ülemkogu istungil saaks esimese poolaasta lõpetada. Teades, et reformide tulemusi ei maksa oodata kohe, on komisjon tähelepanu alla võtnud valdkonnad, kus tuleks meetmeid võtta just praegu.

Arvestades esimesi saadud kogemusi, on komisjon seisukohal, et Euroopa poolaastast võiks kujuneda tõhus juhtimismeetod, mis toetab nii ELi kui ka liikmesriikide poliitika kujundamist integreeritult, läbipaistvalt ja õigeaegselt. Eelduseks on see, et liikmesriigid otsustavad ühiselt, millised on peamised poliitikasuunad, ja järgivad nõukogu soovitusi.

– Kui stabiilsus- või lähenemisprogrammid ja riiklikud reformikavad esitatakse samal ajal, võimaldab see ELil hinnata liikmesriigi kasvunäitajaid ja fiskaalstrateegiat üheskoos, sealhulgas avastada võimalikke riske, tasakaalunihkeid või kompromisslahendusi, mis jääksid muidu kahe silma vahele. Seepärast esitab komisjon iga liikmesriigi kohta tervikliku soovituste kogumi, võttes seejuures arvesse, et riikide õigussüsteemid on erinevad. Nõukogult oodatakse, et ta saadaks igale liikmesriigile ühtse soovituste kogumi, mis sisaldab nõukogu arvamust riigi eelarveseisundi kohta.

– ELi tasandi juhiste ja liikmesriikidele mõeldud juhiste ühendamine võimaldab riiklikke tegevuskavade arutamisel ja esitamisel silmas pidada ELi eesmärke. See tähendab, et ELi mõõdet saab liikmesriikide poliitika kujundamisel arvesse võtta enne otsuste tegemist. See võimaldab ELil ka hinnata liikmesriikide saavutusi ja otsustada, milliseid täiendavaid meetmeid tuleks võtta ELi tasandil, näiteks Euroopa 2020. aasta juhtalgatuste raames[6].

– Lühiajaliste ja keskpika perioodi eesmärkide kombineerimine annab ELile ja liikmesriikidele vahendi, mille abil töötada välja reformide järjestus ning pikaajalises perspektiivis tugevamad ja paremini organiseeritud poliitikasuunad.

KOMISJONI HINNANG JA SOOVITUSED

Komisjoni hinnangu võib üldjoontes kokku võtta nii, et liikmesriikide esitatud programmid on heaks stardijooneks, millelt alustada Euroopa majanduse elavdamist, finantssektori probleemidele lahenduse otsimist ja liikmesriikides varasemast kindlasuunalisemate reformide käivitamist. Üldiselt on liikmesriigid oma tegevuses arvesse võtnud iga-aastase majanduskasvu analüüsi alusel koostatud juhiseid. Riigi tasandil vastu võetud eesmärgid näitavad tihedat seotust Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärkidega [7].

Komisjonile teeb siiski muret, et üheskoos võetuna ei võimalda need kohustused ELil saavutada 2020. aastaks oma peamisi eesmärke. Riigi tasandil võetud kohustuste põhjal püsib EL oma eesmärkide saavutamise ajakavas heitkoguste vähendamise, taastuvenergia ja haridussüsteemist varakult lahkumise ärahoidmise küsimustes. Rohkem tuleks tähelepanu pöörata sellistele teemadele nagu tööhõive, teadus- ja arendustegevus, energiatõhusus, kolmanda taseme haridus ja vaesus.

Aastatel 2011–2012 on liikmesriikide ees tähtsad ülesanded, mis tuleb täita rangetes tingimustes. Finantsvaldkonnas on manööverdamisruumi väga vähe ja paljudes liikmesriikides muutub rahvas rahulolematuks, kui kriisi mõju tuntavamaks muutub. Toimunud sündmuste survel on nüüd siiski päevakorras või juba rakendamisel paljud muudatused, mida on vaja teha struktuursete puuduste kõrvaldamiseks ja mida on sageli aastaid edasi lükatud. Kõige selgemini ilmneb see liikmesriikide puhul, kes saavad abi ELilt, teistelt liikmesriikidelt ja IMFilt, kuid see paistab erinevas ulatuses silma kõigis riiklikes kavades.

Komisjon tunnustab oma hinnangus liikmesriikides juba ellu viidud reformide ulatust ja nendib, et ei ole olemas kõigile ühtviisi sobivat lahendust ega ka imerohtu, mis võimaldaks kõik probleemid korraga lahendada. Arvestades aga olukorra keerukust ja meie majanduste vastastikust sõltuvust, soovitab komisjon liikmesriikide tasandil võtta meetmeid järgmistes valdkondades, mis on esile toodud iga-aastases majanduskasvu analüüsis:

Majanduskasvu saavutamise eeltingimused

- Olukorras, kus 24 liikmesriigi suhtes kohaldatakse ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust ja kus valitsemissektori võlg on endiselt murettekitavalt suur, pingutab enamik liikmesriikide valitsusi selle nimel, et eelarve konsolideerida ja põhjalikult läbi vaadata oma riigi eelarve kulude ja tulude tase ja struktuur. Asjaolu, et mõnes liikmesriigis on vastu võetud karmistatud eelarveraamistik, mis hõlmab kulude ülemmäärade ja „võlapidurite” kasutuselevõttu, on suur samm positiivses suunas. Mitu liikmesriiki tegeleb ka oma haldus- ja sotsiaalkindlustussüsteemi reformimisega, et paremini kontrollida kulude taset. Komisjon on seisukohal, et väga tähtis on kinni pidada eelarvepuudujäägi kõrvaldamiseks seatud tähtaegadest ja konsolideerida eelarved kiiresti, et liikuda nõukogu poolt keskpika perioodi kohta seatud eelarve-eesmärkide saavutamise suunas. Komisjon rõhutab, et selle protsessi käigus tuleb hoolikalt jälgida avaliku sektori kulutuste ja maksustruktuuride kvaliteeti, et säilitada või tugevdada selliste majanduskasvu soodustavate eelarvepunktide mahtu nagu teadusuuringud, haridus ja energiatõhusus[8].

- Viimase kümnendi jooksul ilmnenud makromajanduslike tasakaalunihete kõrvaldamine ei ole mõnes liikmesriigis kuigi hästi edenenud – sellega on vaja põhjalikumalt tegelda. Struktuursete puuduste probleemiga peaksid eeskätt tegelema need liikmesriigid, kellel on suur jooksevkonto puudujääk, mis on seotud konkurentsivõime järkjärgulise vähenemisega ja varasemate soodsate laenurahastamistingimustega. Mõnel juhul võib see tähendada palgapoliitika läbivaatamist koostöös sotsiaalpartneritega, et palgad kindlasti toetaksid konkurentsivõimet ja kasvaksid kooskõlas tootlikkuse kasvuga. Mõnel juhul jälle peaks esimese sammuna ellu viima tootlikkust toetavad struktuurireformid, mis muu hulgas suunavad majandustegevuse suurema lisandväärtuse ja kauplemiskäibega sektoritesse. Jooksevkonto ülejäägiga liikmesriikides võib täheldada teatavate korvamismeetmete kohaldamist. Sisenõudluse suurendamiseks on võimalused olemas – peamiselt meetmete kaudu, mis aitaksid suurendada tööhõivet ning avada teenuse- ja võrguturud.

- See, kas pangandussektor suudab tõhusalt toetada majandust, on endiselt mureküsimus mitmes liikmesriigis. Uutele panga stressitestide tulemustele, mis peatselt avaldatakse, peavad kohe järgnema meetmed allesjäänud kitsaskohtade kõrvaldamiseks. ELi tasandil juba käimasolevatele regulatiivsetele ümberkorraldustele lisaks soovitab komisjon rakendada hulga süsteemseid reforme, mille eesmärk on moderniseerida teatavate riiklike süsteemide juhtimist ja toimimist. Mitu liikmesriiki peaks kaaluma ka hüpoteeke reguleeriva raamistiku parandamist, et ära hoida kinnisvaramulli tekkimist ja vähendada eraisikute ülemäärast laenukoormust.

Tööturu elavdamine, tingimuste loomine töökohtade tekkeks

- Enamik liikmesriike tegeleb oma pensionisüsteemide reformimisega, üritades saada kontrolli alla tulevased kulud, mis on seotud elanikkonna vananemisega, ja püüab leida uusi stiimuleid inimeste tööelu pikendamiseks. Prioriteetseteks meetmeteks jäävad siinjuures ametliku pensioniea tõstmine ja selle seostamine prognoositava eluea pikenemisega; otsese või valemipõhise seose loomine pensioniea ja prognoositava eluea vahel võib osutuda tõhusaks vahendiks. Selle poliitilise lahenduse olulisteks osadeks on eelpensionile jäämise võimaluse kaotamine ja üle 50aastaste tööhõive soodustamine. Arvestades finantskriisi mõju erapensionifondidele, peaksid need liikmesriigid, kes toetuvad teise või kolmanda samba süsteemile, tagama iga sellise samba iseseisva elujõulisuse. Mitmes liikmesriigis on kujunenud või võib kujuneda probleemiks see, kas pensioni suurus on piisav, et tagada vanaduspõlves inimväärne elatustase.

- Paljudes liikmesriikides on kriisi tagajärjel tööpuudus hüppeliselt kasvanud, mõnikord koos tööhõivemäära järsu langusega, ning kõige rohkem on see mõjutanud kõige kaitsetumas olukorras inimesi. On inimesi, kelle puhul on oht, et nad langevad tegevusetusse või jäävad tõrjutuks, kui selle küsimusega ei tegelda võis kui sellist olukorda ei püüta ära hoida. Tõhusad toetusmeetmed ja tööhõiveteenused on seepärast üliolulised, et aidata töötutel inimestel tööd leida ja oma oskusi täiustada. Erilise tähelepanu alla tuleks võtta ka vaesed ja muud eriti kaitsetud ühiskonnakihid.

- Paljud liikmesriigid peaksid võtma proaktiivseid meetmeid haridustulemuste parandamiseks ja elukestva õppe pakkumiseks; see on tähtis nii töö saamise võimaluste seisukohast kui ka inimkapitali aktiviseerimist silmas pidades. Mõnes liikmesriigis on vaja astuda konkreetseid samme, et takistada varast lahkumist haridussüsteemist ning pakkuda tööpraktika võimalusi ja kutseõpet Sihipäraseid meetmeid soovitatakse võtta ka noorte hulgas valitseva suure tööpuudusega tegelemiseks. Paljudes liikmesriikides on probleemiks tööjõu kiire vananemine ning majanduskasvu hoogustumine võib seal kaasa tuua oskustööliste puuduse; seega on vaja lahendada küsimus, kuidas kokku sobitada tööturu vajadused ning haridus ja töökoolitus.

- Mitmes liikmesriigis killustavad endiselt tööturgu eri liiki lepingud. Need riigid peavad astuma otsustavaid samme, et saavutada senisest tõhusam ja õiglasem paindlikkuse ja turvalisuse kombinatsioon töökorralduses („turvaline paindlikkus”). Selleks peaksid nad muu hulgas kontrollima töösuhet kaitsvate õigusaktide tasakaalu, et stimuleerida töökohtade loomist, tööturul osalemist, sektoritevahelist liikuvust ja inimkapitali akumuleerimist.

- Tööjõu – eriti madalapalgaliste ja madala kvalifikatsiooniga tööliste maksustamise vähendamisele ei ole seni piisavalt tähelepanu pööratud. Eelarve konsolideerimine sunnib paljusid liikmesriike läbi vaatama oma eelarve maksuosa ja kulupoole. Üldiselt soovitatakse tööjõu asemel maksustada tarbimist ja/või toetada maksude kaudu keskkonnaga seotud eesmärke. Täiendavaid meetmeid tuleks võtta selleks, et kõrvaldada sotsiaalsed või maksualased tõkked, mis takistavad leibkonna teisel tuluteenijal tööd saada või töökohta säilitada. Selles valdkonnas on soovitatav prioriteetidena käsitleda maksu- ja toetussüsteemide läbivaatamist, paremaid lastehoiu võimalusi ja paindlikumaid tööhõivevorme.

Majanduskasvu kiirendamine

- Mitme liikmesriigi puhul on märgitud, et nad ei ole suutnud rakendada teenuste direktiivi[9] ning see pidurdab teenuste sektori dünaamikat. Soovitatakse mitmeid konkreetseid samme, mis aitaksid suurendada ühtse turu potentsiaali majanduskasvu hoogustamiseks ja töökohtade loomiseks, eeskätt kõrvaldades ametitoimingutega tegelemisele või nendega tegelejate arvule seatud põhjendamatud piirangud, nt kvoodid ja suletud kutsealad, toetades suuremat konkurentsi võrgutööstuses ja kasutades strateegiliselt paremini ära riigihangete kaudu tehtud suuri investeeringuid.

- Eelarvete konsolideerimise strateegia raames peavad liikmesriigid kaaluma, kuidas prioriteetidena järjestada majanduskasvu toetamiseks vajalikele teadusuuringutele ja haridusele ning põhitaristutele mõeldud kulutused, püüdes samal ajal saavutada kulutuste kõrge kvaliteedi ja teenuste tõhususe.

- Uuenduslikele ettevõtjatele tuleb tagada paremad rahastamisvõimalused, eelkõige puudutab see VKEde riskikapitali. VKEdel tuleks ka aidata keskenduda starditingimustele, näiteks lihtsustades litsentside ja lubade saamise korda, lühendades nende kättesaamise aega ja vähendades nende maksumust ning parandades investorite kaitset.

- Eriti tuleb rõhutada seika, et paljud liikmesriigid peavad edendama energiatõhusust. See ei ole oluline üksnes energiajulgeoleku tagamise ja kliimamuutuste vastu võitlemise seisukohast, vaid aitab ka levitada uuenduslikku tehnoloogiat ja hoogustab töökohtade loomist .

- Paljud liikmesriigid peavad astuma samme, et vähendada ettevõtete halduskoormust ning tõhustada riigi haldus- ja kohtusüsteemi toimimist. Mitmel puhul on vaja kiiresti tegutseda, et bürokraatia vähendamise ja riigihangete parema läbipaistvuse kaudu ajakohastada ettevõtluskeskkonda. Mitmel liikmesriigil soovitatakse tõhustada ELi rahaliste vahendite kasutamist.

2. raamtekst. Laiendatud euroala pakt: esimeste kohustuste täitmine

Laiendatud euroala pakt lepiti kokku 2011. aasta märtsis euroala riigipeade ja valitsusjuhtide vahel ning sellega liitusid Bulgaaria, Taani, Läti, Leedu, Poola ja Rumeenia. Pakti eesmärk on tugevdada rahaliidu majandussammast, et jõuda majanduspoliitika koordineerimises uue kvaliteedini ja parandada konkurentsivõimet ning saavutada seeläbi suurem lähenemine. Pakti keskmes on peamiselt valdkonnad, mis kuuluvad liikmesriikide pädevusse ning on konkurentsivõime suurendamise ja kahjulike tasakaalunihete ärahoidmise seisukohast olulise tähtsusega. Pakti eesmärk on pakkuda konkreetset lisaväärtust, sest see sisaldab konkreetseid kohustusi ja meetmeid, mis lähevad kaugemale ELi raamistikus kokkulepitust; kohustuste juurde kuulub rakendamise ajakava. Kõnealused täiendavad kohustused lisatakse riiklikesse reformikavadesse ja stabiilsus- või lähenemisprogrammidesse ning nende suhtes rakendatakse ELi tavapärast järelevalvemenetlust.

Enamik 23 osalisest on esitanud oma kohustused – kokku üle 100 eri meetme. Peaaegu kõik keskenduvad paktis käsitletud neljale valdkonnale: suurendada konkurentsivõimet, toetada tööhõivet, aidata kaasa riigi rahanduse jätkusuutlikkusele ja tugevdada finantsstabiilsust.

Võetud kohustused erinevad siiski ambitsioonikuse ja täpsuse taseme poolest.

– Viis pakti osalist ei ole veel oma kohustusi edastanud[10].

– Kohustustes keskendutakse enamasti majanduskasvu soodustavate reformide kiirendamisele, et parandada näiteks võrgutööstuse ja teenindussektori konkurentsivõimet. Paljud kohustused on seotud tööhõivemeetmetega, keskendudes haridustulemuste ja oskuste parandamisele. Käsitletud on ka eelarve konsolideerimise meetmeid, näiteks rangema finantsdistsipliini sätestamist riigi õigusaktides. Vähem on kohustustes tähelepanu pööratud finantsstabiilsuse tugevdamisele, eriti puudutab see finantstegurite järelevalve tugevdamist riigi tasandil. Tulevikus tasuks rohkem tähelepanu pöörata maksupoliitika praktilisele koordineerimisele heade tavade vahetamise kaudu, kahjustavast tegevusest hoidumisele ning pettuse ja maksudest kõrvalehoidumise ärahoidmisele.

– Mõned osalised on esitanud mõõdetavate andmetega algatusi, nt on võtnud kohustuse rakendada konkreetne õigusakt või kava, osutades ka selle rahalisele mahule, teised on aga esitanud üldsõnalisemaid kohustusi, nagu vähendada tööpuudust madala kvalifikatsiooniga töötajate seas, hoida maksukoormus madalal, parandada ettevõtluskeskkonda bürokraatia vähendamise kaudu või rakendada ELi direktiive.

– Isegi konkreetset laadi kohustused olid enamasti seotud juba käimasolevate õigusloomeprojektidega, mitte paktist tulenevate tulevikku suunatud reformikavadega. Seni ei ole üheski kohustuses kajastunud paktis sisalduv soovitus pöörata tähelepanu heade tavade vahetusele ja parimate eeskujude järgimisele nii Euroopa mastaabis kui ka muid strateegilisi partnereid silmas pidades.

Komisjon hinnang võetud kohustustele kajastub tema soovitustes. Mitmel juhul esitatakse konkreetne soovitus valdkonnas, mida on pakti raames võetud kohustuses kirjeldatud üldsõnalisemalt, näiteks pensionireformi, tööjõu maksustamise ja oskuste parandamise vallas.

JÄRGMISED SAMMUD

Komisjon taotleb Euroopa Ülemkogult oma soovituste heakskiitu 2011. aasta juunikuu istungil, s.t enne seda, kui nõukogu need ametlikult vastu võtab.

ELi tasandil jätkatakse Euroopa poolaasta järelmeetmetega:

- Seadusandja peaks vastu võtma uue õigusloomepaketi, milles käsitletakse tasakaalunihete ärahoidmist ja korrigeerimist ning stabiilsuse ja kasvu pakti jõustamist. See annab suurema jõu meie kollektiivsetele vahenditele, mille abil on võimalik hinnata olukorda ja tagada asjakohased järelmeetmed.

- Riigipõhiste soovituste suhtes peaksid nõukogu eri koosseisud läbi vaatama riikide tegevuspõhimõtted ja majandusnäitajad oma valdkonnas, jälgima meetmete rakendamist ning koostama konkreetseid teemavaldkondi käsitlevaid eksperdihinnanguid, et soodustada üksteiselt kasulike tavade õppimist.

- Euroala riikide rühm peaks oma liikmetele adresseeritud konkreetsete soovituste järelmeetmena tõhustama poliitika koordineerimist; eelkõige tuleks keskenduda tasakaalunihete väljaselgitamisele ja ärahoidmisele. Kontrollida tuleks ka soovituste rakendamist.

- Nii nagu on sätestatud laiendatud euroala paktis, teostavad osalevate liikmesriikide riigipead või valitsusjuhid poliitilist järelevalvet oma riigi kohustuste täitmise üle. Komisjoni hinnangus, mis käsitleb esimesi paktiga seotud kogemusi, on öeldud, et paktis osalevad liikmesriigid peaksid oma järgmiste kohustuste sõnastamisel silmas pidama, et need oleksid konkreetsemad, mõõdetavad ja ajaliselt piiritletud, nii et oleks võimalik jälgida tulemusi. Riikliku reformikava ning stabiilsus- või lähenemisprogrammi koostamisel ja rakendamisel tuleks juhinduda nendest kohustustest.

- Euroopa Parlamendile tuleks anda võimalus põhjalikult tutvuda Euroopa 2020. aasta strateegia põhitegurite suhtes saavutatud tulemustega ning esitada oma seisukohad komisjoni järgmises iga-aastases majanduskasvu analüüsis. Sealjuures on oma roll täita ka Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteel ning Regioonide Komiteel.

- Komisjon teeb kokkuvõtte riigipõhiste soovituste rakendamise tulemustest, kõigepealt 2012. aasta jaanuaris oma järgmises iga-aastases majanduskasvu analüüsis, ning seejärel iga liikmesriigi kohta tema järgmise aasta juhistes. Komisjon toetab ELi tasandi meetmete kaudu, muu hulgas ühtse turu akti kaudu, jätkuvalt liikmesriikide püüdlusi, mis on seotud Euroopa 2020. aasta strateegia juhtalgatuste rakendamisega, ning suurendab oma jõupingutusi, et tõhustada ühtse turu potentsiaali avamist.

Esimese Euroopa poolaasta lõpp tähendab sisuliselt nn liikmesriigi poolaasta algust: käesoleva aasta teisel poolel peavad liikmesriigid arutama Euroopa tasandil esitatud juhiseid, inkorporeerima need oma 2012. aasta eelarvesse ning neid arvesse võtma riigisiseses otsustusprotsessis, muu hulgas silmas pidades järgmiste riiklike kavade koostamist, mis on kavandatud 2012. aasta kevadeks.

Arvestades praegusi raskeid aegu, on mõned liikmesriigid võib-olla esimesel aastal otsustanud tagasihoidlike eesmärkide ja meetmete kasuks, ent järgmistel aastatel tuleb rohkem tähelepanu pöörata sellele, et EL kindlasti investeeriks piisaval määral aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegiasse. Liikmesriigid peavad senisest enam pingutama selle nimel, et kaitsta teadusuuringute, hariduse ja põhitaristute jaoks ettenähtud kulutusi. Teenuste sektori raames tuleks rohkem võimalusi pakkuda, muu hulgas kõrvaldada töökohtade loomist ja konkurentsi takistavad tõkked peamistest võrgutööstuse harudest ning teha kiiresti otsused ühtse turu aktis soovitatud meetmete suhtes. Enamik liikmesriike võiks senisest enam samme astuda oma ettevõtluskeskkonna parandamiseks; seda saaks teha parema õigusloome, tarbetute täiustuste vältimise ning VKEde rahastamisvõimaluste parandamise kaudu. Tuleks toetada meetmeid, mis aitavad rakendada turvalist paindlikkust ning viia töötajate oskused kooskõlla tööturu vajadustega.

Eelarve konsolideerimise ja struktuurireformide elluviimise eesmärgi poole püüeldes peavad liikmesriigid leidma viisi, kuidas leevendada praegu tehtavate muudatuste sotsiaalset mõju. Euroopa 2020. aasta strateegias on EL püstitanud sotsiaalse kaasatuse eesmärgi, mis kätkeb endas sihti aidata 2020. aastaks vaesusest ja tõrjutu seisundist välja 20 miljonit inimest. Nii mitmeski liikmesriigis võib täheldada tendentsi, et oht vaesuda või ühiskonnaelust kõrvale jääda suureneb, kui selle vastu aktiivselt meetmeid ei võeta. Riiklikes kavades kirjeldatud meetmeid aluseks võttes peaksid liikmesriigid sellele eesmärgile rohkem tähelepanu pöörama.

Selleks et muuta ELi uus majanduslik juhtimine õiguslikult tugevamaks ja tõhusamaks, peaksid liikmesriigid leidma parima viisi, kuidas kaasata kavade väljatöötamisse ja hilisematesse järelmeetmetesse oma riigi parlament, kohalikud omavalitsusasutused ja teised huvirühmad. Komisjon on valmis ELi uue ja tugevama majandusliku juhtimise raames abistama riigi tasandi arutelude korraldamist ning ka neis osalema.

Me peame kasutama kriisist tulenevat võimalust muutusi teha ning aitama ELil saada tugevamaks ja vastupidavamaks, et edukalt ja kindlalt konkureerida rahvusvahelistel turgudel. Esimene Euroopa poolaasta on oluline samm Euroopa 2020. aasta eesmärkide saavutamise suunas. See märgib kvalitatiivset muutust ELi majanduspoliitika koordineerimises ja juhtimises. Hoogustades riigi tasandi meetmeid ja tehes koostööd ELi tasandil, oleme paremini suutelised saavutama jätkusuutlikku majanduskasvu ja täitma oma kodanike tulevikulootusi.

[1] Kreeka, Iirimaa, Läti, Portugal ja Rumeenia.

[2] Kõnealune strateegia hõlmab viit peamist eesmärki, mis EL peaks 2020. aastaks saavutama: suurendada tööhõive määra 70%ni; tõsta teadus- ja arendustegevuse investeeringute mahtu 3%ni SKPst; täita kliimamuutuste ja energiaga seotud eesmärgid; suurendada kolmanda taseme haridusega elanike osakaalu vähemalt 40%ni elanikkonnast ja tagada, et haridussüsteemist varakult lahkujaid oleks alla 10%; edendada sotsiaalset kaasamist, aidates vaesusest ja tõrjutusest välja tuua vähemalt 20 miljonit inimest.

[3] Bulgaaria, Taani, Läti, Leedu, Poola ja Rumeenia.

[4] „Iga-aastane majanduskasvu analüüs 2011: Euroopa Liit võtab igakülgseid kriisimeetmeid” – KOM(2011) 11, 12.1.2011, sealhulgas tööhõivearuande kavand.

[5] Portugal ja Kreeka ei ole stabiilsusprogrammi ametlikult esitanud. Nende tegevusprioriteete arutatakse regulaarselt abiprogrammide järelmeetmete raames.

[6] Komisjon on esitanud mitu ELi tasandi algatust (Euroopa 2020. aasta strateegia juhtalgatused), et toetada Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärkide saavutamist: „Digitaalarengu tegevuskava”, „Innovatiivne liit”, „Uus tööstuspoliitika”, „Noorte liikuvus”, „Uute töökohtade jaoks uued oskused”, „Vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu võitlemise Euroopa tegevusprogramm”, „Ressursitõhusus”. Komisjon on ka võtnud mitu olulist meedet ühtse turu akti raames, et aidata paremini ära kasutada Euroopa ühtse turu potentsiaali.

[7] Eranditeks on Ühendkuningriik, kes esitas kvalitatiivsed eesmärgid mitme valdkonna kohta, ja Luksemburg, kes tühistas hiljuti oma vaesust käsitleva eesmärgi.

[8] See hõlmab ka keskkonnale kahjulike toetuste kaotamist.

[9] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, 12.detsember 2006, teenuste kohta siseturul.

[10] Soome, Kreeka, Läti, Portugal ja Sloveenia.