Sisukord

Kommenteeritud kokkuvõte. 2

1............ Üldpilt: euroala majanduse olukord ja väljavaated. 4

2............ Struktuursed küsimused. 6

2.1......... Struktuurireformi poliitika. 6

2.2......... Eelarvepoliitika. 15

2.3......... Finantssektori poliitika. 20

Kommenteeritud kokkuvõte

Euroalal jätkub majanduse elavnemine. Esimest korda alates 2007. aastast peaks kõigi euroala riikide majandus olema sel aastal taas kasvuteel. Ehkki otsustavad poliitikameetmed ja toornafta hinna langus peaksid majanduskasvu toetama, pidurdavad majanduse elavnemist pikaajalised nõrgad kasvusuundumused ning hiljutise majandus- ja finantskriisi mõju, sealhulgas maksebilansi käimasolev tasakaalustamine, avaliku ja erasektori kõrge võlakoormus ja sellega seotud finantsvõimenduse vähendamine, kõrge töötuse määr, vähene usaldus ja investeeringute vähesus. Nende puuduste püsivaks kõrvaldamiseks on vaja edasisi otsustavaid poliitikameetmeid.

Hiljutine kriis näitas, et majandusvapustused võivad euroalal kiiresti ja võimsalt levida. Euroala riikide majanduse tiheda omavahelise seotuse tõttu võib makromajanduspoliitikal olla kaubanduse ja finantskanalite kaudu märkimisväärne ülekanduv mõju ja see võib mõjutada liikmesriikide poliitikavalikuid ka ülejäänud euroalal. Ehkki kriis tõi esile negatiivse ülekanduva mõju ja mõjuahela, on euroalal palju võimalusi positiivse dünaamika loomiseks, positiivse mõjuringi tekitamiseks ja sünergia suurendamiseks koordineeritud ja sidusate poliitikavalikute edendamise kaudu kõigis liikmesriikides. Euroala riikide majandus on kohandamisprotsessi eri etappides ja kriisi tõttu kõige enam kannatanud euroala riikides esinevad probleemid piiravad nende suutlikkust anda panus euroala majanduskasvu. Kriisieelse tasakaalustamatuse ulatus, riigi positsioon majandustsüklis ja eelarvepoliitiline manööverdamisruum on liikmesriigiti väga erinev. Euroala poliitika peaks toetama majanduskasvu, seadmata samal ajal ohtu tasakaalustamises tehtud edusamme . Paljudes euroala riikides ei ole finantsvõimenduse vähendamine veel kaugeltki lõppenud. Reformide rakendamisaste ja -viis määravad nüüd ära euroala kasvupotentsiaali keskmises ja pikaajalises perspektiivis.

Juba eelmisel aastal võeti selliseid olulisi meetmeid nagu komisjoni investeerimiskava käivitamine, Euroopa Keskpanga (EKP) rahapoliitilised otsused ja märkimisväärsed sammud pangandusliidu loomise suunas.

Eurorühm on võtnud endale üha aktiivsema rolli koordineeritud poliitikameetmete kujundamisel, poliitilistest probleemidest ühise arusaamise edendamisel ja usalduse suurendamisel euroala peamiste sidusrühmade vahel. Ometi ei ole kõiki soovitusi, mis käsitlevad euroala üksikuid liikmesriike ja euroala kui tervikut, veel täielikult rakendatud. Probleemid on järgmistes omavahel seotud valdkondades:

· Konkurentsivõimet ja kasvupotentsiaali suurendavaid ulatuslikke struktuurireforme ei ole euroalal veel piisaval määral rakendatud. Käib maksebilansi tasakaalustamine, kuid see on olnud asümmeetriline ja suure jooksevkonto ülejäägi kohandamisel ei ole edusamme tehtud. Olukord tööturul on paranemas, kuid töötuse määr püsib kõrgena ja suurenev pikaajaline töötus võib muutuda krooniliseks, mis omakorda suurendab vaesuse määra. Ulatuslike struktuurireformidega oleks selles kontekstis võimalik lihtsustada vajalikku majanduse kohandamist euroalal ja hoogustada majanduskasvu neis riikides, kes reforme rakendavad. Kui struktuurireforme rakendatakse ühiselt kõigis liikmesriikides, tõuseb neist kasu kogu euroalal positiivse ülekanduva mõju kaudu. Kuhjunud tasakaalustamatuse korrigeerimine võtab siiski veel aega. Struktuurireformidel võib olla majandusaktiivsusele lühiajaliselt ka osalt negatiivne mõju, kuna rahapoliitikat piirab see, kui intressimäärad on surutud nullpiiri lähedale (st kui intressimäärad on nullilähedased ja neid ei saa enam kuigi palju langetada). Reformid on võimalik välja töötada nii, et lühiajaline negatiivne mõju oleks minimaalne. Seepärast ei saa toetada arvamust, et struktuurireformide edasilükkamine lähitulevikku parandaks majandustingimusi nullilähedaste intressimäärade korral.

· Eelarvepoliitika koordineerimine ei ole ikka veel optimaalne. Euroala üldine eelarveseisund on alates kriisi algusest märkimisväärselt paranenud ja eelarvepoliitika üldine seisund on üldjoontes neutraalne. Seda võib pidada vastuvõetavaks tasakaaluks jätkusuutlikkuse tagamise ja majandustsükli stabiliseerimise vahel. Liikmesriikide vahel on siiski suured erinevused, mis ei ole alati vastavuses eelarveprobleemide suuruse ja nende stabiilsuse ja kasvu pakti kohaste kohustustega. Mõned riigid ei suuda täita stabiilsuse ja kasvu paktist tulenevaid kohustusi, teistel aga on pakti eeskirjade raames veel manööverdamisruumi. Eelarvepoliitika parem koordineerimine toetaks majanduskasvu kogu euroalal, kui need liikmesriigid, kellel puudub eelarvepoliitiline manööverdamisruum, püüaksid seda taas saavutada, ja need, kellel seda on, kasutaksid seda sisenõudluse, eelkõige investeeringute edendamiseks. Koordineeritum tegevus võiks tuua majanduskasvule kaasa ulatusliku positiivse ülekanduva mõju . Stabiilsuse ja kasvu pakti eeskirjadega võimaldatav paindlikkus toetab liikmesriike investeerimiskavade ja struktuurireformide rakendamisel. Eelarvestrateegiad ei soodusta veel piisavalt majanduskasvu. Tulude poolel ei ole maksusüsteemid veel piisavalt tõhusad ja tööjõumaksud on liiga kõrged hoolimata sellest, et olukord on viimasel ajal paranenud tänu suuremale koordineerimisele eurorühmas. Kulude poolel on usaldusväärsel tasuvusanalüüsil põhinevad avaliku sektori investeeringud ja muud majanduskasvule tugevalt positiivset mõju avaldavad avaliku sektori kulutused liiga madalal tasemel. Kulude läbivaatamise käigus on rõhutatud vajadust suurendada avaliku halduse tõhusust.

· Finantsturu tingimused on euroalal paranenud, kuid erasektorile laenuandmine on endiselt kesine ja finantsturgude killustatus liiga suur. ELi investeerimiskava käivitamise ja Euroopa Keskpanga laiendatud varaostukava järel ei ole finantssektoris laiemalt veel võetud meetmeid laenuandmise hoogustamiseks. Euroala pangad ei kohalda ühtseid eeskirju veel järjepidevalt. Rahastamisallikate mitmekesistamine turupõhisemate rahastamiskanalite suunas ei ole veel hoogu sisse saanud. Integreeritud ja tõhusamate kapitaliturgude kaudu on võimalik investeeringute jaoks mobiliseerida täiendavaid vahendeid, vähendada Euroopa majanduse sõltuvust pankadest ja muuta selle finantsstruktuurid tasakaalustatumaks ja stabiilsemaks.

1. Üldpilt: euroala majanduse olukord ja väljavaated

Euroalal jätkub majanduse elavnemine. Esimest korda alates 2007. aastast peaks kõigi euroala riikide majandus olema sel aastal taas kasvuteel. Elavnemine on aga endiselt aeglane. Naftahinna langus ja toetavad poliitikameetmed peaksid majanduskasvu küll toetama, kuid investeeringute vähesus, euroala peamiste kaubanduspartnerite majanduskasvu aeglustumine ja geopoliitilise olukorra halvenemine nõrgendavad lähituleviku väljavaateid. Võlakoormuse vähendamise ja suhteliste hindade kohandamise muudab keerulisemaks väga madal inflatsioon, mida toidab loid majandustegevus ja langevad energia- ja toiduhinnad. Samal ajal on euroala riikide võlatase ja konkurentsivõime endiselt erinev. Piirkondlikud ja tsüklilised erinevused on euroalal võimendunud, kuna liikmesriikide majandus- ja finantsprobleemid on erinevad ja riikide ametiasutused on nendega tegelenud erinevas tempos. 2015. ja 2016. aastal on siiski oodata majanduse mõõdukat elavnemist, kuid majandusväljavaated võivad osutuda eeldatust kehvemaks.

Püsivalt väike majanduskasv on osaliselt tingitud üleilmse finants- ja majanduskriisi järel toimunud majanduse kohanemisest, mis mõjutab lähiaja majandusväljavaateid. Usaldus on vähenenud ja finantsvõimenduse vähendamise surve püsib nii era- kui ka avalikus sektoris. Toimub sisemine ja väline kohandamine, kuid see on liikmesriigiti väga asümmeetriline. Potentsiaalne majanduskasv on aeglustunud kapitalimahutuste vähenemise ja kõrge töötuse määra tõttu ning struktuurne tööpuudus on suurenenud. Püsivalt väike majanduskasv on seotud ka mitme keskpika perioodi probleemiga, näiteks madal tootmistegurite kogutootlikkus ja rahvastiku vananemine, mis olid nähtavad juba enne kriisi. Majanduskasvu väljavaateid piiravad ka nõrk investeerimiskeskkond ja suur tööpuudus. Lisaks sellele iseloomustab liikmesriikide töö- ja tooteturgusid endiselt struktuurne jäikus, mis aeglustab rahapoliitika ülekandumist ja takistab reaalmajanduse kiiret kohanemist negatiivsete majandusšokkide puhul. Finantsturgude killustatus on riigiti vähenenud, kuid ei ole jõudnud veel kriisieelsele tasemele.

Ehkki paljud euroala praegused probleemid puudutavad ka teisi arenenud majandusega riike, aitasid majandus- ja rahaliidu struktuursed puudused kaasa kriisi süvenemisele euroalal. Üha rohkem juurdub arusaamine, et kõrvaldada tuleb majandus- ja rahaliidu juhtimisega seotud kitsaskohad ja tugevdada selle struktuuri, et muuta see tugevaks ja vastupidavaks. Omavahel seotud majanduslike muutujate keerukas süsteem ja rahaliitu kuuluvate liikmesriikide suur vastastikune sõltuvus toob esile selle, kui tähtis on sidus ja koordineeritud lähenemisviis nii riiklikul kui ka euroala tasandil. Seda on ilmestanud hiljutine kriis, mis näitas, et majandusšokk võib ühest riigist teise kiiresti ja võimsalt levida ja et samal šokil võib olla väga asümmeetriline mõju eri riikide majanduskasvule. Selle põhjuseks on liikmesriikide majandusliku ja institutsioonilise struktuuri jätkuvalt suur erinevus. Majandus- ja rahaliidu ainulaadne ülesehitus eeldab koostööl põhinevat lähenemisviisi, mille abil viia läbi senisest koordineeritum avaliku ja erasektori kohandamine sisenõudluse suurendamiseks lühiajalises perspektiivis ning edendada struktuurseid muutusi majanduskasvu potentsiaali suurendamiseks pikemaajalises perspektiivis. Euroala on enam kui pelgalt selle osade summa. Kriisist põhjustatud šokid ja kriisi ajal võetud koordineerimata poliitikameetmed levisid üle riikide piiride ja panid ohtu kogu euroala olemasolu. Liikmesriikide poliitikameetmete tiheda koordineerimise kaudu saab luua positiivset koosmõju, tekitada poliitikameetmete vahel positiivne mõjuring ja kiirendada positiivset ülekanduvat mõju kõigis liikmesriikides.

Euroopa poolaasta raames euroalale esitatud soovitused on tõestanud oma vajalikkust euroala poliitika koordineerimise edendamisel. Eurorühma suurem pühendumus euroala soovitustele on lihtsustanud viimase aasta jooksul edusamme mitmes olulises poliitikavaldkonnas. Eelarvekavade läbivaatamise tulemusena on liikmesriigid võtnud siduvaid kohustusi oma eelarvepoliitika kohandamiseks. Eurorühm on reformikavasid põhjalikult analüüsinud ja aidanud kaasa ühise arusaama tekkimisele mitmes olulises küsimuses, nagu struktuurireformidest, sealhulgas kõrgete tööjõumaksude vähendamisest saadav potentsiaalne kasu ja majanduse asümmeetrilise kohandamise mõju majandus- ja rahaliidus. See on aidanud jõuda ühisele arusaamale praeguste poliitikaprobleemide suhtes, määrata kindlaks parimad tavad ning paremini koordineerida majanduskasvule suunatud poliitikameetmeid.

Majanduse elavnemise säilitamine ja tugevdamine eeldab pidevat ja otsustavat tegutsemist. Püsivalt väikse majanduskasvu probleemi saab lahendada, kui kombineerida struktuuri-, eelarve-, finants- ja rahapoliitikat majanduskasvu soodustava integreeritud lähenemisviisi raames, mis mõjutab nii riikide majanduse nõudluse kui ka pakkumise poolt. Euroala peamised ülesanded on järgmised:

(i) toetada era- ja avaliku sektori tasakaalustatud kohanemist,

(ii) suurendada majanduskasvu potentsiaali keskmises ja pikaajalises perspektiivis,

(iii) majandus- ja rahaliidu ülesehituse lõpuleviimine.

Investeeringutel on väga oluline roll. Samuti on vaja ulatuslikke poliitilisi lahendusi, et sulgeda SKP lõhe ja suurendada potentsiaalset majanduskasvu, eesmärgiga kindlustada Euroopa pikaajaline tulevik, pidades siinkohal silmas ka ELi vananevat rahvastikku.

Lühiajalised ülesanded: 2015. aasta eelarvekavade hindamisel osutati sellele, et euroala liikmesriikide erinevaid eelarvepoliitilisi meetmeid on võimalik paremini koordineerida. Liikmesriigid, kellel puudub eelarvepoliitiline manööverdamisruum, peaksid püüdma selle taas saavutada, ja need riigid, kellel seda on, peaksid seda kasutama sisenõudluse, eelkõige investeeringute edendamiseks. See toetaks majanduskasvu ja aitaks kasutada positiivset ülekanduvat mõju euroalal. Investeerimiskava aitab muuta eelarvepoliitika majanduskasvu soodustavamaks ja seada esmatähtsaks tootlikud investeerimisvõimalused. Ka rahapoliitilistel meetmetel on oluline roll usalduse ja majanduskasvu suurendamisel juba teatavaks tehtud standardsete ja mittestandardsete rahapoliitiliste meetmete kaudu. Nende tõhusus sõltub aga ka teistes poliitikavaldkondades (eelarve- ja struktuuripoliitikas) rakendatavatest reformimeetmetest, nende ülesehituse ambitsioonikusest ja otsusekindlast rakendamisest.

Keskmise tähtajaga ülesanded: Hästi kavandatud ja nõuetekohaselt rakendatud struktuurireforme ei ole töö-, toote- ja finantsturgudel veel piisavalt kiiresti ja jõuliselt rakendatud. Kuhjunud tasakaalustamatuse korrigeerimine võtab veel aega. Struktuurireformidel võib olla majandusaktiivsusele lühiajaliselt ka osalt negatiivne mõju, kuna rahapoliitikat piirab see, kui intressimäärad on surutud nullpiiri lähedale (st intressimäärad on nullilähedased ja ei saa enam kuigi palju allapoole langeda). See mõju on tõenäoliselt siiski väike ja sõltub võetud meetmest. Reformid on võimalik välja töötada nii, et lühiajaline negatiivne mõju oleks minimaalne. Seepärast ei saa toetada arvamust, et struktuurireformide edasilükkamine parandaks praeguses olukorras majandustingimusi[1]. Kui mitu riiki rakendab neid reforme paralleelselt, et kasutada ära positiivset ülekanduvat mõju, võib kasutoov mõju olla oodatust suurem. Oluline osa kasutoovast mõjust saadakse regulatiivsete kitsaskohtade kaotamisega investeeringutelt ja tehes edusamme sellistes valdkondades nagu teenused, energiaküsimused, telekommunikatsioon ja digitaalmajandus, parandades üldisi ettevõtlustingimusi, rakendades tööturureforme, parandades juurdepääsu pikaajalisele rahastamisele ja viies lõpule pangandusliidu loomise, misläbi väheneb finantsvaldkonna killustatus ja tagatakse finantsstabiilsus.

Pikaajalises perspektiivis tuleb tegeleda kitsaskohtadega majandus- ja rahaliidu ülesehituses.

2. Struktuursed küsimused 2.1. Struktuurireformi poliitika

Euroala käsitlevates 2014. aasta riigipõhistes soovitustes kutsuti üles rakendama struktuurireforme, et edendada majanduskasvu ja lähenemist ning sisemise ja välimise tasakaalustamatuse kohandamist. Rõhutati vajadust jälgida, hinnata ja edendada reformilubaduste täitmist, eelkõige neis euroala liikmesriikides, kus esineb ülemäärane tasakaalustamatus, mis nõuab otsustavat tegutsemist, et piirata soovimatu mõju ülekandumist euroalale tervikuna. Soovituses kutsuti üles võtma asjakohaseid poliitikameetmeid suure jooksevkonto ülejäägiga riikides, et optimeerida kasulikku ülekanduvat mõju. Samuti tehti ettepanek korraldada regulaarselt temaatilisi arutelusid selliste töö- ja tooteturu struktuurireformide üle, millel võib olla suur ülekanduv mõju, keskendudes tööjõu suure maksukiilu vähendamisele ja teenusteturu reformimisele

Üldiselt on 2014. aastal tehtud struktuurireformide rakendamisel teatavaid edusamme (vt lisas olev tabel). Ometi ei ole struktuurireformide rakendamise kiirus euroalal tervikuna 2014. aastal suurenenud.

Edusamme tehakse maksebilansi tasakaalustamisel. Euroala mitme liikmesriigi jooksevkonto kohandamisel on liigutud kriisieelse perioodi väga suurelt puudujäägilt tasakaalus või ülejäägis eelarvepositsioonile. Suur osa sellest kohandamisest on mittetsükliline ja ei tohiks üldise majandusolukorra paranedes kaduda[2]. Nende edusammude tulemuseks on see, et euroalal tervikuna on üha suurem positiivne jooksevkonto. See suurenes puudujäägilt 0,8 % SKPst (2008. aastal) ülejäägini 2,0 % SKPst 2013. aastal ja 3,2 % 2014. aastal (vt joonis 1). Tasakaalustamine põhineb euroalal suures osas võlgnikest riikide kohandamismeetmetel, samal ajal kui võlausaldajad riigid ei ole oma jooksevkonto ülejääki kohandanud. Ehkki jooksevkonto ülejääk ei ole sama riskantne kui suur puudujääk, tuleb seda jälgida ja võtta vajadusel sellega seoses poliitikameetmeid, kuna see on võimalik märk sisemajanduse tagasihoidlikust kasvust ja majandusressursside mitte kõige tõhusamast kasutamisest.

Varasemast ajast pärit võlaprobleemid pidurdavad endiselt majandusaktiivsust. Voogude kohandamisest hoolimata on väliskohustuste maht endiselt suur, eelkõige mõnes liikmesriigis (vt joonis 2). Netoväliskohustused (rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon NIIP) olid mitmes riigis 2013. aastal peaaegu sama suured või suuremad aastane SKP. Vähesed riigid on suutnud olukorda viimasel ajal parandada. Kohandamisprogrammi kohaldavate riikide netoväliskohustustest moodustab põhiosa võlg, mis ohustab jätkusuutlikkust. Suure välisvõla vähendamiseks jätkusuutlikumale tasemele tuleb tulevikus hoida paranenud jooksevkonto saldot ja mõningatel juhtudel võib olla vaja tulemusi veelgi parandada jätkuvalt suurema kaubandusbilansi ja jooksevkonto ülejäägi kaudu.

Mitmed tegurid raskendavad praegu kohandamisprotsessi. Konkurentsivõime taastamiseks ja välispositsiooni tasakaalustamiseks tehtavaid jõupingutusi takistavad oodatust madalam inflatsioon ja majanduskasv ning hindade langus ja palkade jäikus. Sellises keskkonnas liiguvad ressursid võlgnikelt võlausaldajatele. Ehkki väga madal inflatsioonitase toetab tarbimist, raskendab see suhteliste hindade kohandamist euroalal. Võlgnikest riikide jaoks on väga oluline vältida reformiväsimust ning jätkata oma positsiooni kindlustamiseks reformide ja poliitikameetmete rakendamisega. Võlausaldajad riigid võivad kohandamismeetmetega luua positiivse ülekanduva mõju ülejäänud euroalale. Praegune euro odavnemine, naftahindade langus ja mittestandardsed rahapoliitilised meetmed peaksid toetama tasakaalustamist eelkõige võlgnikest riikides. See tuleneb nende üldiselt suuremast ekspordihindade elastsusest ja energiamahukusest ning riigivõlakirjade üldiselt suuremast intressivahest ja suhteliselt suletud pangalaenukanalitest. Euroalal tuleb rahvusvahelisel tasandil tõestada, et võetakse asjakohaseid meetmeid, mis toetavad majanduse kohandamist.

Ettevõtted ja kodumajapidamised vähendavad finantsvõimendust. Erasektori märkimisväärse võlakoormuse vähendamine on alles algusjärgus[3]. Mõne euroala riigi suur välisvõlg peegeldab nii avaliku kui ka erasektori suurt võlakoormust. Eratarbimist ja investeeringuid pidurdab finantsvõimenduse vähendamise surve erasektoris, mis mõjutab nii kodumajapidamisi kui ka ettevõtjaid. See surve on osaliselt taandunud kriisieelsele tasemele. Võla suhe SKPsse on siiani vähenenud peamiselt negatiivse krediidivoo tõttu. Sellel on märkimisväärne mitmekordistav mõju majandusaktiivsusele. SKP loid või isegi negatiivne kasv on aeglustanud võlakoormuse taseme vähendamist.

Joonis 1: Panus euroala jooksevkonto saldosse (%-na euroala SKPst) || Joonis 2: Suure võlakoormusega riikide rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon (%-na SKPst) 2013. aastal

||

Allikas: Euroopa Komisjon. Märkus: Euroala jooksevkonto on liikmesriikide jooksevkontode summa ja see on nelja kvartali libisev summa. || Allikas: Euroopa Komisjon.

Finantsvõimenduse vähendamise vajadus on mitmes liikmesriigis endiselt suur. Erasektori finantsvõimenduse vähendamise vajadus on mitmes liikmesriigis üle 30 % SKPst, ehkki mõnes kõnealuses riigis on erasektori võlakoormust on juba märkimisväärselt vähendatud. Laenuturu tingimuste ja erasektori bilanssidega seotud nõrkused nõuavad nende kohandamismeetmete kiirendamist, mistõttu võib eeldada, et finantsvõimenduse aktiivne vähendamine jätkub.

Euroala liikmesriikide vahel on suured tsüklilised erinevused. Teataval määral on tsüklilised erinevused rahaliidus vältimatud, kuna need peegeldavad liikmesriikide majandusstruktuuri, institutsioone, vastupanuvõimet ja majandusšokkidega kohanemist. Problemaatiliseks muutuvad need siis, kui need on liiga suured ja pikaajalised. Euroala praegused suured tsüklilised erinevused tulenevad peamiselt liikmesriikide majandusstruktuuride heterogeensusest, riikide nõrgast majanduspoliitikast, ebapiisavast piiriülesest integratsioonist ja puudustest majandus- ja rahaliidu ülesehituses, sealhulgas ebapiisavast riskijagamisest finants- ja kapitaliturgude kaudu. See osutab ka sellele, et kohanemine šokkide, eelkõige finantsšokkidega, on euroalal aeglane. See on tingitud eelkõige piiratud eelarvepoliitikast ja täielikult väljakujunenud pangandusliidu puudumisest.

Olukord tööturul paraneb, ehkki töötuse määr on endiselt suur. 2014. aastal täheldati esimest korda alates kriisi algusest, et euroala liikmesriikide tööturutingimused on veidi lähenenud. Töötus on vähenenud ka nendes euroala liikmesriikides, kus see pärast võlakriisi puhkemist kõige enam kasvas. Töötuse määr on püsinud madala tööpuudusega riikides üldjoontes stabiilsena. Mõnes riigis, kus tööpuudus on üle 10 %, ei ole tööturul olukorra üldist paranemist toimunud. Töötuse määra erinevus liikmesriikide vahel oli 20 protsendipunkti. Endiselt püsib oht, et töötus muutub struktuurseks, kuna pikaajalise töötuse osakaal üldisest töötuse määrast oli 2014. aastal peaaegu 50 % (vt joonis 3) ja noorte töötus on endiselt suur. Ressursside ümbersuunamine suletud sektorist avatud sektorisse jätkus kohandamisprogrammi kohaldavates riikides ja seda toetas suletud sektori vähene palgakasv. Lisaks suhteliste palkade kohandamisele on vaja täpselt väljatöötatud poliitikameetmeid, et edendada ressursside kiiremat ümberjaotamist sektorite vahel ja vähendada pikaajalist töötust. Töötajate oskuste ja tööturu nõudmiste mittevastavus takistab tööturutingimuste paranemist paljudes liikmesriikides. Vaja on poliitikameetmeid, et tegeleda madala kvalifikatsiooniga töötajate küsimusega. Elukestva õppe edendamisele suunatud meetmed ei ole piisavad, et lahendada vananeva tööjõu ja töötajate liikuvuse probleemi.

Joonis 3: Pikaajaline töötus (vähemalt aasta) ELis, euroalal ja USAs (%-na kogu tööjõust) ||

||

Allikas: Euroopa Komisjon ja USA tööhõivestatistika amet (U.S. Bureau of Labor Statistics). ||

Pärast kriisi halvenenud sotsiaalne olukord ei ole euroalal oluliselt paranenud. Kõige uuemate kättesaadavate andmete kohaselt on suhtelise vaesuse määr ja tõsise materiaalse puuduse määr hakanud 2013. aastal tervikuna aastapõhiselt vähenema (vastavalt 16,7 % ja 7,4 %). Väga madala tööhõivega kodumajapidamistes elavate inimeste osakaal (10,9 %) ja töötavate inimeste vaesusmäär (11,5 %) pisut suurenesid, peamiselt tingituna arengusuundadest kriisi tõttu kõige enam kannatanud riikides. Samuti suurenes vaesuse süvik 2013. aastal 24,0 %-ni. Selle põhjuseks oli jätkuvalt negatiivne areng neis euroala riikides, kus tuleb teha kõige suuremaid kohandusi. Kõige tugevamalt kriisi tõttu kannatanud riikides on jätkunud vaeste ja tõsises materiaalses puuduses elavate inimeste osakaalu kiire kasv ning mitme liikmesriigi rahvatulu tase on langenud. Sotsiaalsete muutuste võimalik mõju pikaajalisele majanduskasvule ja valitsemissektori võla jätkusuutlikkusele on mitmetine[4]. Vaesus võib tootlikkust negatiivselt mõjutada hariduse ja tervishoiuteenuste kehva kättesaadavuse kaudu. Ebavõrdsus võib omakorda aeglustada majanduskasvu erasektori võla kuhjumise ja tarbimise kasvu vähenemise kaudu. Noorte suurel tööpuudusel ja pikaajalise töötuse suurenemisel on pikas perspektiivis negatiivne sotsiaalne ja majanduslik mõju. Pikaajaline töötus on üks teguritest, mis on tihedalt seotud vaesusega Euroopas[5].

Euroala riikides on töö- ja tooteturgusid reguleerivates sätetes veel palju jäikust ja see takistab ühtse turu toimimist. Selline jäikus võib pärssida liikmesriikide võimet kohaneda majandusšokkidega, mis omakorda takistab majandus- ja rahaliidu sujuvat toimimist.

Potentsiaalne majanduskasv langes ajavahemikul 2007–2013 peaaegu kõigis euroala riikides. Kõige järsem oli langus majanduslikult kõige haavatavamas olukorras olevates euroala liikmesriikides ja Balti riikides. Seetõttu on potentsiaalne majanduskasv aeglustunud kõige enam neis liikmesriikides, kelle sissetuleku tase jääb alla euroala keskmist. Mõnes kõnealuses riigis süvendasid tööpuudust ebasoodsad suundumused seoses tööealise elanikkonna ja tööjõus osalemise määraga. Tööjõusisendi vähenemine oli peamine potentsiaalset majanduskasvu aeglustav tegur. Samuti vähenes ajavahemikul 2007–2013 kapitali ja tootmistegurite kogutootlikkuse mõju potentsiaalsele majanduskasvule kõigis liikmesriikides.

Euroala liikmesriikidel tuleb uuesti pühenduda struktuurireformidele, mille abil suurendada konkurentsivõimet ja majanduskasvu potentsiaali. Enne euro kasutuselevõttu usuti, et ühisraha toimib juba iseenesest reformide stiimulina, kuna konkurentsivõimet ei saa enam parandada vahetuskursi muutmisega. Nii see siiski ei toimunud ja tulemused struktuurireformide elluviimisel on tagasihoidlikud. Kriisi algusest alates on mitmes euroala riigis, eelkõige kohandamisprogrammi kohaldavates riikides rakendatud ulatuslikke struktuurireforme. Reformidega on jätkatud 2014. aastal, mis on aidanud kaasa käimasolevale kohandamisele. Reformiprotsess ei toimu euroala kõigis liikmesriikides siiski riigipõhistes soovitustes nõutavas ulatuses. Samuti on reformimeetmete rakendamine mõnikord takerdunud ning on oht, et reformidele antakse tagasikäik niipea, kui kiireloomulised rahastamisvajadused vaibuvad ja majandustingimused paranevad. Asjakohaste reformide rakendamine kõigis euroala riikides aitaks suurendada sisenõudlust ja lihtsustaks jõupingutusi konkurentsivõime ja majanduskasvu taastamiseks euroalal. Mudelsimulatsioonid osutavad ka sellele, et struktuurireformide rakendamine mitmes euroala riigis korraga suurendaks SKP kasvu rohkem kui üksikute riikide jõupingutused (vt tekstikast 1).

Tööjõudu ja kapitali kasutatakse euroalal liiga vähe. Hästi kavandatud reformid võivad majanduskasvule, tootlikkusele ja tööhõivele avalduva mõju kaudu vähendada erasektori vajaliku finantsvõimenduse vähendamise negatiivset mõju ja aidata vältida kahjulikku makromajanduslikku tasakaalustamatust ja üldise sotsiaalse olukorra halvenemist. Eelkõige on keskse tähtsusega poliitikameetmed, mis aitavad suurendada investeeringuid. Investeeringute suurenemine suurtes euroala riikides tooks kaasa positiivne ülekanduva mõju kogu euroalale[6]. Sellega seoses käivitati 2014. aasta novembris komisjoni investeerimiskava Euroopa jaoks. See tugineb kolmele üksteist tugevdavale suunale: 1) järgmise kolme aasta jooksul kaasatakse vähemalt 315 miljardit eurot täiendavaid investeeringuid spetsiifiliste riskifinantseerimise instrumentide kaudu, maksimeerides avaliku sektori vahendite mõju ja edendades erasektori investeeringuid. 2) sihtotstarbelised algatused, millega tagatakse selle lisainvesteeringu vastavus reaalmajanduse vajadustele; 3) meetmed regulatiivse prognoositavuse parandamiseks ja investeerimistõkete kõrvaldamiseks, et suurendada Euroopa atraktiivsust investeeringute jaoks. Samaaegne tegutsemine kõigis kolmes valdkonnas on otsustava tähtsusega, et taastada usaldus ja vähendada investeeringuid takistavat ebakindlust.

Euroala liikmesriikidel tuleb reformide rakendamist kiirendada. Kuna vahetuskursi paindlikkust ei saa kasutada kohandamismehhanismina, tuleb majandusšokkide leevendamiseks kohandada teisi majandusnäitajaid või lasta majandusel kohaneda. Kuna paljudes euroala riikides on suletud sektorite osakaal võrreldes 2000. aastatega nii tööhõive kui ka lisandväärtuse poolest suurem, on nende riikide majandusel raskem kohaneda konkurentsivõime survega. Sellel võib olla negatiivne mõju kogu majanduse konkurentsivõimele[7]. Seetõttu tuleb parandada töö- ja tooteturu toimimist, et võimaldada piisaval määral paindlikkust ja vältida seda, et tasakaalustamatus ja majandusšokid toovad kaasa pikaajalise töötuse.

Struktuurireformidest saadav kasu võib olla märkimisväärne. Reformide täielik mõju avaldub tavaliselt mõne aja pärast. Käimasolevad reformid hakkavad esimesi tulemusi andma.

Tekstikastis 1 esitatakse kogu majandust hõlmavad võrreldavad hinnangud reformide mõju kohta, kasutades simulatsiooni QUEST.

Tekstikast 1: Struktuurireformide mõju potentsiaalsele majanduskasvule euroalal

Joonis 7: Mõju SKP-le reformivaldkondade kaupa 5, 10 ja 20 aasta pärast

Allikas: Varga ja in’t Veld (2014), muutus (%) võrreldes lähteolukorraga.

Euroala saaks struktuurireformidest märkimisväärset kasu lõigata. Mudelipõhise analüüsi kohaselt (Euroopa Komisjoni mudel QUEST) võiks SKP 10 aasta pärast olla 7 % suurem, tööhõive määr kõrgem ja eelarvepositsioon parem. Kõnealune võrdlusanalüüsi metoodika põhineb struktuurinäitajatel, mis kajastavad arengut sellistes valdkondades nagu turukonkurents ja reguleerimine, tööturg ja oskused, maksustruktuur ning teadus- ja arendustegevus. Analüüsis kasutatakse vahemaad parimast tulemusest mõõtvat (distance-to-frontier) meetodit, millega kvantifitseeritakse reformipotentsiaal, lähtudes eeldusest, et mahajäämus ELi kolme parima keskmisest väheneb järk-järgult ja osaliselt (lisateave vt Varga ja in’t Veld, 2014)[8]. Et vältida ebareaalsete ja/või võimatute eesmärkide seadmist, oletatakse stsenaariumides, et mahajäämus väheneb järk-järgult vaid pooles ulatuses.

Joonisel 7 esitatakse mõju SKP-le euroala reformivaldkondades eeldusel, et kõik liikmesriigid rakendavad neis valdkondades ühesuguseid reformimeetmeid. Lühiajalises perspektiivis on suurim mõju tööturureformidel (suurem tööjõus osalemise määr, aktiivne tööturupoliitika ja hüvitissüsteemide reform), maksureformidel (kaudsete maksude osakaalu suurendamine) ja tooteturureformidel (suurem konkurents teenuste sektoris ja madalamad turuletuleku kulud). Ametioskuste parandamist ning teadus- ja arendustegevust edendaval poliitikal on SKP-le väga pikas perspektiivis suur mõju. Selle osakaal on SKP-le avalduvast pikaajalisest mõjust rohkem kui kolmandik. (Vt Varga ja in ’t Veld, 2014).

Ühes liikmesriigis läbiviidavatel struktuurireformidel võib olla positiivne ülekanduv mõju teistele riikidele. Mõju võib olla järgmine: i) nõudlust soodustavatest reformidest tulenev ülekanduv mõju kaubandusele. Näiteks võivad eksportivas riigis turu liberaliseerimise alal tehtavad jõupingutused aidata suurendada importiva riigi produktiivsust kvaliteetsemate vahesisendite kaudu; ii) investeeringute (eelkõige välismaiste otseinvesteeringute) atraktiivsust suurendavad reformid võivad aidata investeeringuid suunata; iii) tööjõu liikuvust ja ressursside jaotamist parandavate eri riikide reformide mõju võib kanduda kogu euroalale; iv) struktuurireformid võivad avaldada euroalale positiivset mõju ka sellega, et need suurendavad usaldust. Koordineeritud reformimeetmed võimaldavad saavutada struktuurireformide laiema mõju heaolule.

Kiiresti tuleb lahendada mitu struktuurset probleemi. Nende kiire lahendamine võiks tuua kasu ka euroalale kui tervikule. Tooteturgudel on sellistes valdkondades nagu teenused, energiaküsimused, telekommunikatsioon ja digitaalmajandus tehtavate edusammude abil võimalik luua positiivset ülekanduvat mõju, mis soodustab majanduskasvu kõikides liikmesriikides ning mis üldiste ettevõtlustingimuste paranedes (nt halduskorra lihtsustamine) looks uusi investeerimis-, tööhõive- ja majanduskasvu võimalusi. Reformid, mille eesmärk on parandada konkurentsi suletud sektorites, toetaksid kohandumist, elavdaksid investeeringuid ja lihtsustaksid nende sektorite arengut. Tööturureformid aitavad suunata ressursse kõige dünaamilisematesse sektoritesse ning toetada kohandumist ja konkurentsivõimet. Tööjõu suure maksukoormuse vähendamine on jätkuvalt oluline küsimus (vt ka punkt 2.2). Kuna pikaajaline töötus on suurenenud, oleks vaja tõhustada nii aktiivseid kui ka passiivseid tööturumeetmeid, mille abil parandada oskusi ja vältida inimkapitali edasist kadu ja kõrvalejäämist tööturult.

2.2. Eelarvepoliitika

Euroala käsitlevates 2014. aasta riigipõhistes soovitustes kutsuti euroala liikmesriike üles koordineerima oma eelarvepoliitikat eurorühmas. See hõlmas eelkõige eelarvekavade hindamist, et tagada euroalal sidus ja majanduskasvu soodustav eelarvepoliitika. Soovituses osutati vajadusele parandada riigi rahanduse kvaliteeti ja jätkusuutlikkust, seades prioriteediks investeeringud nii riigi kui ka ELi tasandil. Lõpuks rõhutati vajadust tagada riiklike eelarveraamistike, sealhulgas riiklike eelarvenõukogude tugevus.

Euroala üldine eelarveseisund jätkas 2014. aastal paranemist. Eelarvepoliitika koordineerimisel on tehtud mõningaid edusamme. Eelarveprognoos euroala jaoks tervikuna paranes ja eelarvepoliitika üldine seisund näib asjakohane. Euroala nominaalne eelarvepuudujääk langes 2013. aastal esimest korda pärast 2008. aastat alla 3 % SKPst. 2015. aasta talvise majandusprognoosi kohaselt peaks see langema 2014. aastal 2,6 %-le SKPst ja 2015. aastal 2,2 %-le SKPst. Koondnäitajana peaks valitsemissektori võla suhe SKPsse jääma 2015. aastal siiski peaaegu samaks, kui see oli 2014. aastal (ligikaudu 94,3 %- SKPst), langedes seejärel 2016. aastal 94 %-le SKPst (vt joonis 8). Paljude riikide võlasuhe jätkab kasvamist ka pärast 2015. aastat.

Jõupingutusi jätkusuutliku eelarvepositsiooni saavutamiseks on vaja jätkata. 2014. aastal eelarve konsolideerimine soikus ja euroala liikmesriigid tervikuna ei plaani sellega 2015. aastal uuesti alustada. Sellele viitavad erinevad eelarve struktuurse kohandamise meetmed: 2015. aastal ei ole muutusi toimunud ei vabatahtlikus eelarve konsolideerimises[9] ega struktuurses eelarvepositsioonis (vt joonis 8). Pärast mitu aastat kestnud olulist eelarve konsolideerimist tundub üldine neutraalne eelarvepoliitika üldjoontes asjakohane, arvestades praegust aeglast majanduskasvu ja madalat inflatsiooni. Eelarvekärbete puudumine euroala koondnäitajate põhjal peegeldab osaliselt vajadust tagada õige tasakaal jätkusuutlikkuse nõuete ja tsükliliste stabiliseerimisprobleemide vahel.

Eelarvepoliitika koordineerimine ei ole endiselt optimaalne. Erinevused riikide vahel on jätkuvalt suured ja see tekitab riske euroala jaoks tervikuna (vt joonis 9). Suurema eelarvepoliitilise manööverdamisruumiga liikmesriikidel on nüüd võimalik võtta meetmeid, et stimuleerida sisenõudlust, asetades erilise rõhu investeeringutele. Eelarvepuhvrid ei ole veel taastatud, samal ajal kui jätkusuutlikkusega seotud probleemid ning suured ja kasvavad valitsemissektori võla suhted SKPsse ootavad jätkuvalt otsustavat lahendamist riikides, kus selliseid probleeme esineb. Kui puhvrite taastamiseks ei pingutata rohkem, jäävad liikmesriigid ja euroala tervikuna kahjulike majandusšokkide suhtes haavatavaks. Euroala üks peamine eesseisev poliitiline ülesanne on vähendada valitsemissektori võlga, viies ellu diferentseeritud, majanduskasvu soodustavat eelarvepoliitikat ning suurendades samal ajal euroala majanduskasvu potentsiaali[10]. Järjest suurema tähelepanu all on eelarvepoliitika ebaoptimaalne koordineerimine ELi eeskirjade põhises raamistikus. Need liikmesriigid, kellel eelarvepoliitiline manööverdamisruum puudub, peaksid pingutama selle taastamise suunas, ja need liikmesriigid, kellel see on olemas, peaksid seda kasutama sisenõudluse stimuleerimiseks, asetades erilise rõhu investeeringutele. Riikide kohta, kus eelarvepoliitiline manööverdamisruum on 1 % SKPst, on tehtud simulatsioone, et uurida, millist mõju avaldab ajutine kaheaastane valitsemissektori investeeringute suurenemine. Tulemused näitasid, et selle püsiv positiivne mõjutegur majanduskasvule on 0,8 ja 1 vahel. Nn impordilekkel (import leakage) oli suhteliselt suur ülekanduv mõju muudele euroala riikidele, suurendades SKPd 0,2 kuni 0,3 %[11].

Joonis 8: Vabatahtlik eelarve konsolideerimine (VEK) ja muutused struktuurses eelarvepositsioonis (SEP) 2015. aastal (% SKPst) || Joonis 9: Jätkusuutlikkusega seotud riski aste ja kavandatud vabatahtlik eelarve konsolideerimine (VEK) 2015. aastal

||

Allikas: Euroopa Komisjon. || Allikas: 2015. aasta talveprognoos, Euroopa Komisjon. Märkused: Jätkusuutlikkusega seotud riski astet on mõõdetud S1 indikaatoriga, mis näitab (protsendipunktidena potentsiaalsest SKPst), kui palju peab struktuurne eelarvepositsioon 2020. aastaks võrreldes 2014. aasta tasemega muutuma, et võla suhe SKPsse oleks 2030. aastal 60 %. Eelarve konsolideerimist on mõõdetud kavandatud vabatahtlikku eelarve konsolideerimisena 2015. aastal.

Liikmesriigid peavad täies ulatuses järgima stabiilsuse ja kasvu pakti. Arvestades, et kaheksa[12] euroala liikmesriigi suhtes kohaldati 2014. aastal jätkuvalt ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust ja vaid kahe liikmesriigi puhul, kelle suhtes kohaldatakse stabiilsuse ja kasvu pakti ennetuslikku osa, prognoositakse 2014.–2015. aastaks nende keskpika perioodi eesmärkide täitmist või ületamist, näib struktuurilise kohandamise puudumine osutavat stabiilsuse ja kasvu pakti nõuete puudulikule täitmisele euroalal tervikuna[13]. ELi eelarveraamistik julgustab diferentseeritud ja majanduskasvu soodustavat eelarve konsolideerimist. Stabiilsuse ja kasvu pakt võimaldab liikmesriikidel kasutada diferentseeritud eelarvestrateegiaid, milles võetakse arvesse iga riigi konkreetset olukorda. Neil riikidel, kelle ees seisvad eelarveprobleemid on suuremad, tuleb eelarvet rohkem konsolideerida. Keskpika perioodi eelarve-eesmärk on stabiilne eelarvepositsioon, milles on võetud arvesse vajadust luua kaitseks ülemäärase eelarvepuudujäägi eest puhvrid ja tagada võla jätkusuutlikkus.

Stabiilsuse ja kasvu pakti paindlikkus aitab säilitada majanduskasvu lühiajalises perspektiivis. Eelkõige on liikmesriikides, kelle suhtes kohaldatakse pakti ennetuslikku osa ja kelle arv järjest kasvab, võimalik kohandada eelarve konsolideerimist vastavalt majandusolukorrale ja võtta selles arvesse elluviidavaid olulisi struktuurireforme. Investeerimiskava Euroopa jaoks aitab tõsta majanduskasvu potentsiaali, julgustades tegema rohkem tootlikke investeeringuid. Eelkõige suhtub komisjon oma stabiilsuse ja kasvu pakti raames tehtavates hinnangutes positiivselt mis tahes kapitali sissemaksetesse, mis on tehtud Euroopa Strateegiliste Investeeringute Fondi.

Riigi rahanduse kvaliteet ei ole piisavalt paranenud. Kulude üldine kvaliteet sõltub kahest peamisest tegurist: i) kulude struktuur ja eelkõige majanduskasvu soosivamate kuluartiklite osakaal ning ii) kulude tõhusus, s.t kui tõhusalt osatakse avaliku sektori vahendeid kodanikele ja ettevõtetele osutatavateks teenusteks muuta. Eelarvestrateegiate struktuuri saaks muuta palju rohkem majanduskasvu soodustavaks. Kuigi see kehtib kõikide ELi liikmesriikide kohta, on euroala liikmesriikidel eriline huvi tagada, et riikide eelarveid kasutatakse tõhusa kohandamismehhanismina. Tulude poole pealt on riigi rahanduse kvaliteeti võimalik tagada nt võitluse kaudu maksupettustega ja ebavõrdsusega.

Tekstikast 2: Euroala soovituste järelmeetmed – tööjõu maksukoormus

Suuremas osas euroala liikmesriikides on tööjõu maksukoormus suhteliselt suur (umbes 40 % või rohkem tööjõu kogukuludest). Sellel on negatiivne mõju tööturu toimimisele ja majandusaktiivsusele. Äärmiselt oluline on muuta poliitikat ja nihutada maksukoormus tööjõult sellistele tuluallikatele, mis soodustavad rohkem majanduskasvu, nt tarbimismaksud, korduvad omandimaksud, keskkonnamaksud. Mõnes riigis on need võimalused alakasutatud. Tööjõu maksukoormuse vähendamise kaudu stimuleeritakse tööjõu pakkumist ja nõudlust ning see aitab kaasa ettevõtjate kasumlikkusele, mis omakorda aitab suurendada kapitali tasuvust ja stiimuleid investeerimiseks.

Joonis 10: Tööjõu maksukoormus euroalal ja selle struktuur (%), 2013 Joonis 11: Madala sissetulekuga töötajate maksukoormuse dünaamika euroalal

Allikas: OECD ja Euroopa Komisjon. Märkus: Esitatud näitaja – maksukiil – näitab, kui suure osa palgakuludest moodustavad tulumaks ja sotsiaalmaksud (%-des). Maksukiil on esitatud üksi elava ja lasteta töötaja kohta 2013. aastal, kes teenib keskmist palka (joonis 10) ja kelle palk moodustab keskmisest palgast 67 % (joonis 11). Küprose kohta värsked andmed puuduvad.

Kriisi ajal raugesid püüdlused vähendada tööjõu kõrget maksukoormust ja mitmes liikmesriigis tõsteti tööjõumakse, et aidata kaasa konsolideerimisele. Nõukogu esitas soovitused tööjõu kõrge maksukoormuse vähendamiseks individuaalsetele liikmesriikidele ning soovituse euroalale seda küsimust arutada, arvestades et sama probleemiga on silmitsi mitmed tema liikmed ja et sellel võib nõudluse ja konkurentsivõime kaudu olla laiaulatuslik ülekanduv mõju.

Eurorühm võttis soovituste põhjal viivitamata järelmeetmeid, korraldades mitmeid temaatilisi arutelusid. Avaliku arutelu tulemusena jõuti kokkuleppele ühistes põhimõtetes tööjõu maksureformi struktuuris ja rahastamises ning ministrid võtsid kohustuse selle küsimuse kallal edasi töötada.

Esimesed rakendamise kokkuvõtted näitavad, et eurorühma arutelud on oluliselt suurendanud euroala liikmesriikide teadlikkust kasust, mis kaasneb tööjõu kõrge maksustamise küsimuse lahendamisega. Võetud on vaid mõni üksik maksukiilu suurendav meede, samal ajal kui mitmed liikmesriigid kas plaanivad või rakendavad meetmeid maksukiilu vähendamiseks. Eurorühmas kokkulepitud üldised põhimõtted on põhjalikult läbi arutatud ka liikmesriikidega, nt suunates tööjõu maksukärped sageli konkreetselt madalama sissetulekuga töötajate kategooriatele. Vaja on ka hoiduda liigsest komplitseeritusest maksumaksjate ja maksuametite jaoks, arvestada tööjõuturu laiema pildiga ning tagada poliitiline ja ühiskonna toetus.

Kui eesseisvad ülesanded ja nende täitmiseks vajalik poliitikasuund tervikuna on selge, on oluline jätkata rakendamise seiret. Eurorühma pidev kaasatus võib aidata hoida seda teemat poliitilise päevakava keskmes.

Komisjon on järjepidevalt kutsunud üles prioriseerima majanduskasvu suurendavat eelarvepoliitika struktuuri. Tulupoolel tähendab see seda, et tagatakse tõhus ja majanduskasvu soodustav maksusüsteem. Tööjõumaksud on majanduskasvule eriti kahjulikud (vt tekstikast 2). Tööjõumaksudelt on küll nihutatud maksukoormust maksude suunas, mis soodustavad rohkem majanduskasvu, nagu tarbimismaksud, korduvad omandimaksud ja keskkonnamaksud, kuid selliseid reforme on võrreldes vajadusega tehtud siiski suhteliselt vähe. Maksimaalsete äriühingu tulumaksumäärade keskmine ei ole euroalal muude arenenud majandustega võrreldes eriti kõrge, kuid määrad erinevad liikmesriigiti oluliselt, nagu näitlikustatud joonisel 12. Erinevused maksumäärades ja -baasis võivad stimuleerida maksukonkurentsi. Erinevused võivad aga tuua kaasa ka kasumi teise riiki üleviimise, mis kahandab maksubaasi.

Kulustruktuuris ei ole näha suuri muutusi selles suunas, et majanduskasvu rohkem soosida. Täpsemad andmed viimaste kulusuundumuste kohta näitavad teatavate kulude suurenemist, mida peetakse vähem majanduskasvu soosivaks, mis võib aga peegeldada sotsiaalsete turvavõrgustike kasutuselevõtmist, et aidata leevendada kriisi negatiivseid sotsiaalseid tagajärgi. Samal ajal on kulutused majanduskasvu soosivamatele valdkondadele, nagu haridus või avaliku sektori investeeringud, stabiliseerunud või mõnes riigis vähenenud.

Joonis 12: Äriühingu tulumaks (%), 2014

Allikas: Euroopa Komisjon. Märkus: Euroala keskmine on SKPga kaalutud. Joonisel esitatud näitaja on äriühingute tulumaksu seadusjärgne maksimaalne määr, milles on arvesse võetud olemasolevaid alalisi või ajutisi lisamaksusid ja kohalikke maksusid, kuid ei ole arvesse võetud maksuerisusi. Üksikasjade kohta vt Euroopa Komisjon, „Tax reforms in EU Member States”, 2014.

Kulutõhusust saab euroalal oluliselt parandada. Riigi rahanduse kvaliteedile tuleks suureks kasuks, kui kulude süstemaatilisem läbivaatamine oleks eelarveprotsessi lahutamatu osa, et teha eelkõige kindlaks võimalikud säästuallikad (mis kahjustaksid majanduskasvu kõige vähem), suunata ressursid ümber majanduskasvu soosivamatele kuluvaldkondadele ja parandada avaliku sektori tõhusust vastavalt konkreetse riigi vajadustele ja prioriteetidele. Kulude läbivaatamisega, kui see on hästi planeeritud ja rakendatud, on võimalik kulusid riigi poliitika kõigi prioriteetide vahel paremini jaotada, mis ei aita üksnes saavutada eelarve-eesmärke, vaid ka luua eelarvepoliitiline manööverdamisruum majanduskasvu rohkem soodustavate uute või suuremate kulude ja maksuvähenduste jaoks[14]. Kui kulusid on soovitav kärpida eelkõige suhteliselt suure avaliku sektoriga riikides, siis maksukohandusteks võib olla ruumi ka väiksemate kuludega riikides.

Riikide tugevad ja läbipaistvad eelarveraamistikud loovad aluse vastutustundlikuks ja jätkusuutlikuks eelarvepoliitikaks euroalal. 2014. aastal jõustusid täies ulatuses euroala liikmesriikide eelarveraamistike tugevdamisele suunatud õiguslikud nõuded: direktiiv eelarveraamistike kohta[15], määrus eelarvekavade tõhustatud seire kohta[16] ja fiskaalkokkulepe[17], mida kohaldatakse täies ulatuses kõigi euroala liikmesriikide suhtes. Need õigusaktid andsid euroala liikmesriikidele võimaluse vaadata läbi riigi eelarve juhtimise kord ja teha olulisi reforme, mis võis mõnikord tähendada eelarve-eeskirjade, -menetluste ja asutuste täies ulatuses ümberkorraldamist. Reformid on hõlmanud kõiki peamisi riikide eelarveraamistike alustalasid:

- Eelarve-eeskirju on rohkem ja need on rangemad. Eeskirjad struktuurselt tasakaalustatud eelarve kohta on muutumas tõhustatud eelarveraamistike keskseks elemendiks pea kõigis euroala riikides. Kui viimased on suunatud keskpika perioodi eelarve-eesmärgi või veelgi kaugeleulatuvama eelarve-eesmärgi saavutamisele, jätavad sätestatud vabastusklauslid ja eelarvepuudujäägi korrigeerimise mehhanismi piirav mõju kõrvalekallete korral teatava mänguruumi ja nende uute eeskirjade usaldusväärsust tuleb veel proovile panna reaalses riigi rahanduse raamistikus.

- Ajakohastatud on iga-aastase eelarve koostamise ja keskpika perioodi eelarveplaneerimise reguleerimisala, kvaliteeti ja läbipaistvust. Lisaks ühtlustatakse neid protsesse järk-järgult teises majanduse juhtimise paketis seatud ühiste teetähistega.

- Loodud on sõltumatud asutused (või on neid tõhustatud) ja neile on antud volitused seirata riigi rahandust, eelkõige kehtivaid eelarve-eeskirju, ja koostada või kinnitada makromajandusprognoose, mida kasutatakse eelarve planeerimisel. Kuid mõnes euroala riigis ei ole selliseid asutusi veel loodud ja üldisemalt on veel liiga vara hinnata nende vastloodud järelevalvajate tegevuse tõhusust ja selle mõju riigi eelarvepoliitikale.

Eelarvepoliitika elluviimisel riikide „uue põlvkonna” eelarveraamistikest täit kasu lõigata püüdvate euroala liikmesriikide ees on kaks ülesannet:

i) viia lõpule selliste veel rakendamata reformide kavandamine ja vastuvõtmine, mis on suunatud uuest ELi rahanduse tõhustatud juhtimise korrast tulenevate nõuete ülevõtmisele riigisisesesse õigusesse (arvestades, et vastavust asjaomaste õigussätetega kontrollib pidevalt Euroopa Komisjon);

ii) tagada vastloodud või ajakohastatud eelarveraamistike tulemuslik toimimine, et nad saaksid täies ulatuses täita neile pandud rolli tugeva ja jätkusuutliku eelarvepoliitika tagamisel kooskõlas nii sisepoliitika nõuete kui ka ELi aluslepingus sätestatud eelarvekohustustega. See hõlmab muu hulgas sõltumatute eelarveasutuste täies ulatuses toimivaks muutmist ja nende kasvavate teadmiste igakülgset ärakasutamist, et tõhustada liikmesriikide riigi rahanduse juhtimist.

2.3. Finantssektori poliitika

Euroala käsitlevates 2014. aasta riigipõhistes soovitustes kutsuti üles võtma meetmeid pangandussüsteemi vastupanuvõime tagamiseks. See hõlmas eelkõige Euroopa Keskpanga (EKP) tehtud põhjaliku hindamise põhjal võetud meetmeid, rakendades pangandusliidu määrusi ja jätkates täiendavat tööd, mis on ette nähtud ühtse kriisilahenduskorra üleminekuperioodil. Soovitustes rõhutati vajadust vähendada killustatust finantsvaldkonnas, stimuleerida erasektori investeeringuid ja suurendada krediidivoogusid majandusse meetmete abil, millega parandatakse VKEde laenusaamise võimalusi, tugevdatakse kapitaliturge ja taaskäivitatakse väärtpaberistamise turg. Hiljutist kriisi iseloomustas ulatuslik finantsturgude negatiivse mõju ülekandumine nii riigi võlakirjade turgude lõikes kui ka riigi- ja erasektori riskide vahel. Riigi krediidiriskiga seotud kahepoolse ülekanduva mõju analüüs euroalal näitab, et riigiti on erinevused äärmiselt suured: riigid, kelle suhtes kohaldatakse makromajanduslikku kohandamisprogrammi, on ise nii ülekanduva mõju tekitajaks kui ka haavatavad teistest liikmesriikidest tuleneva stressi suhtes. Kriis pööras osaliselt ümber finantsintegratsiooni suundumuse, mida oli vedanud rahaliit, põhjustades olulise killustatuse. Muu hulgas pangandusliidu asutamine ja ühtsete eeskirjade rakendamine aitab murda seost riikide ja pankade vahel. Koos pankade vastupanuvõime paranemisega on oodata, et jätkusuutlikumad piiriülesed pangandusvood ajapikku kasvavad.

Üldiselt on nende soovituste järgimisel tehtud suuri edusamme. Konkreetsemalt ka finantssektori poliitika ees veel seisvatest probleemidest euroalal:

Finantsturgude tingimused euroalal on paranenud, kuid turud on endiselt killustatud. Koos EKP rahapoliitiliste intressimäärade muutumisega langesid euroala rahaturu lühiajalised intressimäärad pea nullilähedale. Samamoodi olid euroala riigivõlakirjade tootlused ja intressivahed langustrendis, mida toetasid eelkõige: i) rahapoliitikameetmete, sh Euroopa Keskpanga rakendatava rahapoliitiliste otsetehingute programmi ja laiahaardelise kvantitatiivse lõdvendamise mõju, ii) langenud pikaajalised inﬂatsiooniootused, iii) krediidiriski tajutav vähenemine majanduslikult haavatavates liikmesriikides, iv) majandus- ja eelarvejuhtimise tugevdatud raamistikud ja v) tõhustatud finantsregulatsioon ja järelevalve. Euroala riigi võlakirjade turud pidasid vastu ajutistele volatiilsuspuhangutele, mis olid tingitud ebasoodsatest geopoliitilistest arengutest. Mõnes turusegmendis pöörati finantsvaldkonna killustatuse trend osaliselt alates 2013. aasta keskelt ümber, kuid ajaloolises võrdluses on see endiselt suur. Pankade laenuandmise uuringud näitavad, et euroalal on jätkuvalt erinevusi laenuandmise tingimustes, mis on teataval määral tingitud konkreetse ettevõtjaga seotud teguritest ja suundumustest viivislaenude valdkonnas.

Hoolimata rahastamiskulude vähenemisest laenavad pangad erasektorile jätkuvalt vähe. Kindlaid tõendeid üldise rahastamispuudujäägi kohta euroala majanduses ei ole. Kuid seal valitseb väike nõudlus, mis on oluline tegur, mis seletab vähest laenutegevuse laienemist. Kuid rahastamisvoogudes on tunda teatavaid pingeid, eriti pikaajaliste taristuprojektide ja VKEde osas, kes tegutsevad riikides, kus majandus on kõige haavatavam. Kõrvaldada tuleb mis tahes takistused, mis põhjendamatult piiravad laenuvõtmist, et see ei tekitaks rahastamispuudujääki ega pärsiks majanduskasvu, kui krediidinõudlus paraneb.

Madala inflatsioonimääraga võitlemiseks on EKP võtnud vastu mitmeid standardseid ja mittestandardseid rahapoliitilisi meetmeid. 2014. aastal oli inflatsioon euroalal keskmiselt 0,4 %, mis on tugevalt alla EKP kekspikast inflatsioonieesmärgist. Selleks et toetada keskpika perspektiivi inflatsiooniootuste täitumist, on EKP rahapoliitilised intressimäärad viidud madalaimale tasemele. Põhiliste refinantseerimisoperatsioonide intressimäära vähendati 2014. aasta septembris 0,05 %-le, samal ajal kui hoiustamise püsivõimaluse intressimääraks kehtestati -0,20 %. 2013. aasta juulis esitati intressikõvera otsesemaks mõjutamiseks täiendavad suunised. EKP kinnitas veel kord, et kooskõlas madalama inflatsiooniprognoosiga jäävad peamised rahapoliitilised intressimäärad madalale tasemele pikemaks perioodiks. Kasutusele võeti suunatud pikemaajalised refinantseerimisoperatsioonid, et pakkuda tähtajalist rahastamist kuni neljaks aastaks väga madala fikseeritud intressiga. EKP võttis ka täiendavaid mittestandardseid meetmeid, sekkudes otse varaga tagatud väärtpaberite ja pandikirjaturgudel.

2015. aasta jaanuaris otsustas EKP laiaulatusliku kvantitatiivse lõdvendamise programmi kasuks. Ta teatas oma plaanist laiendada varaostukava ka muudele instrumentidele kui varaga tagatud väärtpaberid ja pandikirjad, et see hõlmaks ka riikide ja Euroopa asutuste välja antud eurodes nomineeritud, vabalt võõrandatavaid ja investeerimisjärgu riigivõlakirju. Laiendatud ostukava raames ostab eurosüsteem riigi- ja erasektori väärtpabereid kokku 60 miljardi euro eest, tehes ostusid igakuiselt kuni 2016. aasta septembri lõpuni kuni saavutatakse jätkusuutlik inflatsiooni kohandamine, mille puhul inflatsioonimäär jääb keskmises perspektiivis 2 % tasemest allapoole, ent siiski selle lähedale. Lisaks otsustas EKP muuta suunatud pikemaajaliste refinantseerimisoperatsioonide hinnakujundust. Tulevaste suunatud pikemaajaliste refinantseerimisoperatsioonide puhul kohaldatav intressimäär on sama kui eurosüsteemi põhiliste refinantseerimisoperatsioonide intressimäär, mis kehtib ajal, mil suunatud pikemaajalised refinantseerimisoperatsioonid tehakse, kaotades seeläbi 10 baaspunktise vahe põhilise refinantseerimisoperatsiooni intressimääraga, mida kohaldati esimese kahe suunatud pikemaajalise refinantseerimisoperatsiooni puhul. Turud reageerisid laiendatud ostukavale positiivselt. Kava peetakse piisavalt laiaulatuslikuks, et mõjutada laiemaid makromajanduslikke suundumusi euroalal ja seada keskpika perspektiivi inflatsiooniootused tagasi kursile EKP hinnastabiilsuse eesmärgi suunas, kus inflatsioonimäär on 2 % tasemest allpool, ent siiski selle lähedal. See peaks omakorda hõlbustama finantsvõimenduse vähendamise protsessi euroalal ning toetama krediidinõudlust ja investeerimist. Selle EKP otsusekindla poliitikameetme tõhusus sõltub reformimeetmete otsustavusest ja asjakohasusest ka muudes poliitikavaldkondades, sh eelarve- ja struktuurivaldkonnas.

Tugevad rahapoliitilised stiimulid on äärmiselt olulised, et aidata võidelda majanduse nõrkusega ja säilitada hindade stabiilsust keskmises perspektiivis, kuid neid pingutusi ei toeta veel täiendavad meetmed muudes valdkondades, sh finantssektoris. EKP põhjaliku hindamise ja Euroopa Pangandusjärelevalve koordineeritud kogu Euroopa Liitu hõlmava stressitesti tulemused kinnitasid, et kuue viimase aasta jooksul on Euroopa pankade kapitaliseeritus oluliselt paranenud. Vahemikus 2008 kuni 2013 kaasasid EKP põhjalikus hindamises osalenud 130 pangagruppi kapitali üle 200 miljardi euro. Alates jaanuarist 2014 kuni põhjaliku hindamise lõpuleviimiseni 2014. aasta oktoobris kaasati veel 57 miljardit eurot. See annab tunnistust olulistest jõupingutustest panku rekapitaliseerida, mida on mõjutanud uus õigusraamistik (ELi kapitalinõuete määrus ja direktiiv), järelevalvenõuded ja turu ootused. EKP põhjalikus hindamises tehti kindlaks 25 miljardi euro suurune kapitali puudujääk 25 pangas. Nendest 25 pangast 12 on juba selle puudujäägi kõrvaldanud, suurendades oma kapitali 2014. aastal kokku 15 miljardi euro võrra. Puudujäägiga pangad on koostanud kapitali plaanid ja neil on kapitali puudujäägi kõrvaldamiseks aega kuni üheksa kuud. Euroopa pangad on praegu võrreldes kriisieelse ajaga palju paremas olukorras, et seista vastu finantsšokkidele. See peaks suurendama investorite kindlustunnet ELi pankade bilansi kvaliteedi suhtes ja aitama taastada usalduse, mis annab pankadele võimaluse tegeleda oma põhitegevusega: laenuandmisega reaalmajandusele.

Kuid probleeme veel on ja pankade bilansside ja juhtimisstruktuuride kohandamine ei ole veel lõpule viidud. Finantssektori parandamisel on Euroopas oluliselt edasi liigutud, mis on tugevdanud pankade bilansse ja hõlbustanud juurdepääsu rahastamisele. Esimest korda seitsme aasta jooksul teatasid euroala pangad 2014. aastal laenutingimuste leevendamisest ettevõtjatele. EKP korraldatud pankade laenuandmise uuringus leitakse, et tingimused laenumahu kasvuks euroalal paranevad järk-järgult, kuid aeg näitab, kas need positiivsed suundumused viivad netokrediidi loomiseni, sest laenude tagasimaksmine kasvab jätkuvalt paljudes riikides kiiremini kui uute laenude andmine. Pankade laenud jäävad Euroopa ettevõtete peamiseks rahastamisallikaks veel mõneks ajaks, samal ajal tuleb pankadel aga ka taastada oma täielik laenuandmisvõime. Selleks on vaja täiendavaid pangandusreforme. Euroala pankadel tuleb jätkata liikumist selles suunas, et hakata täitma kõrgemaid kapitalinõudeid, mis on sätestatud kapitalinõuete määruses ja direktiivis (CRD IV/CRRi pakett), mis jõustuvad täies ulatuses 2019. aastal. Lisaks tuleb pankadel parandada oma riskijuhtimist, tugevdada oma juhtimisstruktuure ja lahendada kasumlikkuse probleemid. Euroopa pankade ärimudeli vastupanuvõimet negatiivsetele šokkidele saab veelgi suurendada nt pankade rahastamisallikate stabiilsuse parandamise kaudu. Lisaks survestab pankade bilansse viivislaenude kõrge osakaal. Juhtudel, kus ettevõtjate võlatase ei ole jätkusuutlik, kuid nende ärimudelit käsitatakse elujõulisena, kuuluvad viivislaenudega seotud probleemi lahendamise meetmete hulka võla restruktureerimine, paremad maksejõuetusmenetlused või spetsiaalsed vahendid nagu võla vahetamine omakapitali vastu. Selliseid vahendeid saab täiendada meetmetega, mis tagavad parema kooskõla laenuga ja omakapitaliga rahastamise suhtes kohaldatavate maksustamislahenduste vahel. Paralleelselt pankade bilanssides olevate viivislaenudega seotud probleemi lahendamisega oleks vaja vähendada finantsvõimendust finantssektorivälises erasektoris, mis leevendaks kriisijärgset ülemäärast võlakoormust ja aitaks toetada majandusaktiivsust.

Edusammud jätkuvad pangandusliidu elluviimisel. EKP ühtne järelevalvemehhanism hakkas toimima 4. novembril 2014 ja vastutab praegu euroala kõige olulisemate pankade otsese järelevalve eest.

Ühtse kriisilahenduskorra määruse järjepidev rakendamine täiendab pangandusliidu struktuuri. Ühtse kriisilahendusnõukogu loomine edeneb. Ühtse kriisilahendusnõukogu alalised liikmed peaksid asuma oma ülesandeid täitma eelseisvatel kuudel. Ühtse kriisilahendusnõukogu haldusliku ja funktsionaalse korraldusega on ka kavakohaselt edasi liigutud, nii et pankade kriisilahenduskavade koostamisega peaks alustatama sel aastal.

Töö edeneb, et luua ühtse kriisilahendusfondi ühtne kaitsemeede üleminekuperioodi ajaks, kui ühtses kriisilahenduskorras osalevate riikide kriisilahendusvahendid võetakse järk-järgult ühiskasutusse. 2014. aasta detsembris leppisid liikmesriigid kokku avalduses, mille kohaselt tagatakse ühtse kriisilahendusfondi raames võrdne kohtlemine euroala liikmesriikide, keda toetatakse Euroopa stabiilsusmehhanismist, ja euroalasse mittekuuluvate liikmesriikide vahel, kes otsustavad ühineda pangandusliiduga.

Vastupanuvõimelisema finantssüsteemi loomine käib käsikäes alternatiivsete, mitmekesiste ja vastupanuvõimeliste turupõhiste rahastamiskanalite loomisega. See on peatsete regulatiivsete muutuste täitmiseks eriti oluline olukorras, kus Euroopas valitseb suur sõltuvus pankadepoolsest rahastamisest ja kus traditsioonilised pankade rahastamiskanalid on finantsvõimenduse vähendamise vajaduse ja ärimudeli kohandamiste tõttu piiratud. Võrreldes teiste majandustega paistab euroala silma selle poolest, et selle majandus põhineb suuresti pankadel. Turupõhine rahastamine, niivõrd kuivõrd see on arenenud, on tugevalt suunatud laenude kaudu toimuvale rahastamisele ja omakapitali kaudu rahastamisel on vaid tühine osa. Uuringud on näidanud, et allikate suurem mitmekesistamine turupõhise rahastamise suunas võib tuua majanduslikku kasu. Täiendav positiivne mõju tuleks suurema finantsstabiilsuse näol, sest turupõhiseid finantsstruktuure iseloomustab võrreldes pankadel põhinevate mudelitega pingelistel aegadel väiksem süsteemne risk ja suurem majanduskasv.

Selleks et mitmekesistada äriühingute jaoks väliseid rahastamisallikaid ja seeläbi aidata kaasa majanduskasvule, on Euroopa Komisjon seadnud eesmärgiks luua kapitaliturgude liidu.

Kohustused || Kokkuvõtlik hinnang

2014. aasta riigipõhised soovitused (RPS) euroalale

RPS1 Edendada ja jälgida tihedas koostöös komisjoniga struktuurireformide rakendamist neis valdkondades, mis on kõige olulisemad euroala sujuvaks toimimiseks, et soodustada majanduskasvu ja lähenemist ning sisemiste ja väliste tasakaalustamatuste kohandamist. Hinnata ja edendada reformilubaduste täitmisel tehtud edusamme euroala liikmesriikides, kus esineb ülemäärane tasakaalustamatus, ning reformide elluviimisel tehtud edusamme euroala liikmesriikides, kus tasakaalustamatus nõuab otsustavat tegutsemist, et piirata negatiivsete mõjude ülekandumist ülejäänud euroalale. Soodustada asjakohast poliitikat suure jooksevkonto ülejäägiga riikides, et aidata kaasa positiivse mõju ülekandumisele. Korraldada regulaarselt temaatilisi arutelusid selliste töö- ja tooteturu struktuurireformide üle, millel võib olla suur ülekanduv mõju, keskendudes tööjõu suure maksukiilu vähendamisele ja teenusteturu reformimisele. || Euroala on teinud teatavaid edusamme RPS1 järgimiseks: · Reformilubaduste täitmisel tehtud edusamme on edendatud euroala tasandil nt tehniliste arutelude raames majanduspoliitika komitees ning majandus- ja rahanduskomitees ning poliitiliste arutelude raames eurorühmas ja ECOFINis. Edasi on liigutud ka kohandamisprogrammi kohaldava riigi reformidega ja ka arutlustega reformide edenemise üle liikmesriikides, kus esineb ülemäärane tasakaalustamatus või tasakaalustamatus, mis nõuab otsustavat tegutsemist. · Riigipõhiste reformilubaduste täitmise hindamine individuaalsetes liikmesriikides näitab, et ligikaudu [50] % soovituste osas on euroalal tervikuna vähemalt mingeid edusamme tehtud. · Eurorühm on korraldanud mitmeid arutelusid selle kohta, kuidas soodustada asjakohast poliitikat suure jooksevkonto ülejäägiga riikides näiteks eelarvekava hindamise raames. · Juulis ja septembris korraldas eurorühm kaks temaatilist arutelu selle kohta, kuidas vähendada tööjõu suurt maksukiilu, ning üks, teenusteturu reformimist käsitlev arutelu toimub märtsis.

RPS2 Koordineerida tihedas koostöös komisjoniga euroala liikmesriikide eelarvepoliitikat, eelkõige eelarvekavade hindamise käigus, et tagada kogu euroalal sidus ja majanduskasvu soodustav eelarvepoliitika. Parandada riigi rahanduse kvaliteeti ja jätkusuutlikkust, seades prioriteediks materiaalsed ja immateriaalsed investeeringud riiklikul ja ELi tasandil. Tagada riiklike eelarveraamistike, sealhulgas riiklike eelarvenõukogude tugevus. || Euroala on teinud teatavaid edusamme RPS2 järgimiseks: · Mõningaid edusamme on tehtud eelarvepoliitika koordineerimisel, nii et euroala eelarveväljavaade tervikuna on paranenud ja üldine eelarvepoliitika seisund näib asjakohane. Siiski ei ole eelarvepoliitika koordineerimine endiselt optimaalne. Arutelud on toimunud eelarvekavade hindamise raames. · 13. jaanuaril avaldas komisjon teatise selle kohta, kuidas stabiilsuse ja kasvu paktiga võimaldatavat paindlikkust, sh investeeringute hõlbustamise kaudu, kõige paremini kasutada. · Piiratud edasiminek on toimunud riigi rahanduse kvaliteedi ja jätkusuutlikkuse parandamisel. See tuleb arutlusele eelseisival temaatilisel vastastikusel eksperdihindamisel majanduspoliitika komitees. · Tehnilisel tasandil ja eurorühmas ja ECOFINis on arutatud investeeringute edendamise küsimusi, sh materiaalsete ja immateriaalsete investeeringute prioriteediks seadmist riiklikul ja ELi tasandil. · Tehnilisi arutelusid on peetud riiklike eelarveraamistike, sh riiklike eelarvenõukogude üle.

RPS3 Tagada pangandussüsteemi vastupanuvõime, eelkõige võttes varade kvaliteedi läbivaatamise ja stressitestide puhul vajalikke järelmeetmeid ning rakendades pangandusliidu määrusi ja jätkates täiendavat tööd, mis on ette nähtud ühtse kriisilahendusmehhanismi üleminekuperioodil. Stimuleerida erasektori investeeringuid ja suurendada krediidivoogusid majandusse meetmete abil, millega parandatakse laenusaamise võimalusi VKEde jaoks, tugevdatakse kapitaliturge ja taaskäivitatakse väärtpaberistamise turg vastavalt Euroopa majanduse pikaajalist rahastamist käsitlevas komisjoni teatises esitatud ettepanekutele ja ajakavale. || Euroala on RPS3 järgimiseks teinud olulisi edusamme: Pangandussüsteemi vastupanuvõime tagamisel on tehtud olulisi edusamme: · EKP põhjalik hindamine, sh Euroopa Pangandusjärelevalve koordineeritud kogu Euroopa Liitu hõlmav stressitest, viidi 2014. aasta oktoobris edukalt lõpuni ja see kinnitas, et viimaste aastate jooksul on Euroopa pankade kapitaliseeritus oluliselt paranenud. Põhjaliku hindamise põhiste järelmeetmete võtmisega on alustatud. Puudujäägiga pangad on koostanud kapitali plaanid ja neil on selle kõrvaldamiseks aega kuni üheksa kuud. · Seoses pangandusliidu rakendamisega asus ühtne järelevalvemehhanism 4. novembril 2014 täitma oma järelevalveülesandeid. Üheks tema peamiseks prioriteediks on tagada Euroopa oluliste pankade vahel võrdsed tingimused mitte ainult järelevalve seisukohast, vaid ka ühtsete eeskirjade kohaldamise ühtsuse seisukohast. · Samme on astutud ühtse kriisilahendusnõukogu funktsionaalse struktuuri loomiseks. Ühtse kriisilahendusnõukogu alalised liikmed peaksid asuma oma ülesandeid täitma eelseisvatel kuudel, nii et pankade kriisilahenduskavade koostamisega peaks alustatama sel aastal. · Kokku on lepitud selles, kuidas arvutatakse riskiga korrigeerides välja sissemaksed, mille pangad peavad finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse direktiivi alusel tegema kriisilahendusfondi. Mõningal määral on edasi liigutud erasektori investeeringute stimuleerimisel ja krediidivoogude suurendamisel majandusse ja seda eri plaanis: · Erasektori investeeringute otsesele stimuleerimisele suunatud riiklike meetmete raames käivitati 2014. aasta novembris Euroopa Komisjoni investeerimiskava. Sellega on ette nähtud Euroopa rahastamisturgude parem integratsioon ja suurem mitmekesistamine ja see peaks elavdama erasektori investeeringuid. · Euroopa pikaajalisi investeerimisfonde käsitlevas määruses on sätestatud ühine ELi õigusraamistik ja tegevusloa saamise õigus fondidele, kes on spetsialiseerunud pikaajalistele investeeringutele, nt taristuprojektidesse või VKEdesse. Euroopa pikaajalised investeerimisfondid peaksid olema toimimisvalmis 2015. aasta keskpaigaks. · Euroopa Komisjon on teatanud, et töötab kapitaliturgude liidu loomise nimel, et saavutada turgude suurem maht ja sügavus ning arendada välja tõeline finantsteenuste ühtne turg. · Komisjoni üheks lähiaja prioriteediks on jätkusuutliku ELi väärtpaberistamise turu väljatöötamine. Sellega seoses on komisjon välja töötamas lähenemisviisi, millega muuta raamistik riskitundlikumaks. Esimesed sammud selles suunas tehti kõrge kvaliteedi kriteeriumide kehtestamisega oktoobris, mil võeti vastu komisjoni delegeeritud õigusaktid Solventsus II ja (kindlustusandja kapitali eeskirjade jaoks) ja likviidsuskattekordaja (pankade likviidsuseeskirjade jaoks) kohta. Vaja on täiendavaid avaliku ja erasektori algatusi, et arendada välja tugevad, sügavad ja likviidsed väärtpaberistamise turud ELis.

RPS4 Jätkata tööd majandus- ja rahaliidu tihendamiseks ning aidata kaasa majandusjärelevalve raamistiku parandamisele läbivaatamiste raames, mis on kavandatud 2014. aasta lõpuks. || Euroala on teinud RPS4 järgimisel teatavaid edusamme: : · Komisjon esitas teatise esimese ja teise majanduse juhtimise paketi õigusaktide läbivaatamise kohta, mille saab võtta aluseks Euroopa Parlamendi ja nõukoguga peetavatel aruteludel. Selle põhjal vaeb komisjon, kas muudatusi tuleb teha õigusaktidesse või nende praktikas rakendamisse. · Komisjon teatas iga-aastases majanduskasvu analüüsis mitmest sammust, millega parandada majanduse juhtimise süsteemi kohaldamist juba 2015. aasta Euroopa poolaasta raames. · Mis puutub majandus- ja rahaliidu tihendamisse üldisemalt, siis kutsuti oktoobris toimunud euroala tippkohtumisel Euroopa Komisjoni presidenti koos EKP presidendi, Euroopa Ülemkogu eesistuja ja eurorühma esimehega valmistama majanduse juhtimise tugevdamiseks ette täiendavaid samme. Detsembris toimunud Euroopa Ülemkogu kohtumisel kutsuti üles küsimust arutama mitteametlikult veebruaris toimunud Euroopa Ülemkogu kohtumisel ja esitama aruande juunis toimuvaks Euroopa Ülemkogu kohtumiseks.

[1] Vt „Structural reform at the zero lower bound”, Quarterly Report on the euro area, köide 13, nr 3, 2014.

[2] Vt Quarterly Report on the Euro Area, köide 13, nr 4, Euroopa Komisjon.

[3] Vt „Private Sector Deleveraging, where do we stand”, Quarterly Report on the Euro Area, köide 13, nr 3, Euroopa Komisjon.

[4] Darvas, Z. ja G. Wolff „Europe's social problem and its implication for economic growth”, Bruegel Policy Brief, nr 3, 2014. Cingano, F. (2014) „Trends in Income Inequality and its Impact on Economic Growth”, OECD Social, Employment and Migration Working Papers, nr 163, OECD Publishing.

[5] Vt „Poverty development in the EU after the crisis”, M. Duiella ja A. Turrini (2014), ECFIN Economic Brief, nr 31, mai 2014.

[6] Vt „Cross-border spillovers in the euro area”, Quarterly report on the euro area, köide 13, nr 4, detsember 2014.

[7] Mõnes riigis on alanud struktuurne nihe avatud sektorite suunas: avatud sektorite lisandväärtus suurenes seitsmes euroala riigis, samal ajal kui ajavahemikul 2008–2013 püsis see ühes riigis praktiliselt muutumatuna ja teistes euroala riikides vähenes.

[8] Varga ja in ’t Veld „The potential growth impact of structural reforms in the EU. A benchmarking exercise”, European Economy Economic Papers, 2014, lk 541.

[9] Eelarve vabatahtlik konsolideerimine koosneb alt ülespoole lähenemisviisist tulude poolel ja peamiselt ülevalt allapoole lähenemisviisist kulude poolel (vt ka Public Finances in EMU, 2014, Euroopa Komisjon).

[10] Vt nt Goujard, A. „Cross Country Spillovers from fiscal consolidations” OECD Economics Department Working Papers, nr 1099, 2013, ja In't Veld, J. „Fiscal consolidations and spillovers in the euro area periphery and core”, European Economic Papers, nr 506.

[11] Vt „Cross-border spillovers in the euro area” Quarterly report on the euro area, 13. köide, nr 4, detsember 2014.

[12] Prantsusmaa, Iirimaa, Malta, Portugal, Sloveenia, Hispaania, Kreeka ja Küpros.

[13] Eelarve struktuurse kohanduse koondnäitajat saab selles kontekstis käsitada üksnes illustreerivana, kuna see ei kajasta liikmesriikidevahelisi suuri erinevusi stabiilsuse ja kasvu pakti nõuete täitmisel, mida käsitletakse komisjoni riigipõhistes hinnangutes. Lisaks tuleb mis tahes järelduste puhul, mis on tehtud konsolideerimismeetmete kui terviku kohta struktuurse eelarvepositsiooni muutuse põhjal, arvesse võtta seda, et struktuurne eelarvepositsioon ei pruugi alati anda õiget pilti selle aluseks olevast eelarve konsolideerimisest näiteks seetõttu, et tulu võib majanduskasvule reageerida ebatavapäraselt.

[14] Vt Vandierendonck, C., „Public spending reviews: design, conduct, implementation”, European Economy Economic Papers, nr 525, juuli 2014.

[15] Nõukogu direktiiv 2011/85/EL, 8. november 2011, liikmesriikide eelarveraamistiku nõuete kohta.

[16] Määrus (EL) nr 473/2013 euroala liikmesriikide eelarvekavade seire ja hindamise ning nende ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimise tagamise ühiste eeskirjade kohta.

[17] Fiskaalkokkulepe on majandus- ja rahaliidu stabiilsuse, koordineerimise ja juhtimise lepingu rahandust käsitlev peatükk.