KOMISJONI TEATIS

Suunised kulude ja tulude jagamise kohta piiriülestes taastuvenergia koostööprojektides

(2022/C 495/01)

SISUKORD

1 Sissejuhatus 2

2 Koostöö kavandamise elemendid ja rahastamisvõimalused 5

3 Kulude-tulude analüüs kui kulude ja tulude jagamise alus 8

4 Kulude ja tulude jagamise lähenemisviisid 9

Kulude ja tulude jagamise põhimõtted 10

Kulude ja tulude jagamise praktiline rakendamine 12

Näited koostöö kohta 15

5 Kulude-tulude analüüsi ja kulude ja tulude jagamist käsitlevate soovituste kokkuvõte 18

6 Valitsustevahelise kokkuleppe vorm 20

7 Lisa 22

1. Sissejuhatus

Käesolevate suuniste eesmärk on toetada liikmesriike, kes soovivad osaleda piiriülestes koostööprojektides taastuvenergia tootmise valdkonnas, et leida vastastikku kasulik lahendus seotud kulude ja tulude jagamiseks. Selles kirjeldatakse kulude ja tulude jagamise võimalusi piiriüleste taastuvenergia koostööprojektide puhul ning antakse soovitusi ja esitatakse parimaid tavasid, võimaldades ühtlasi liikmesriikidele paindlikkust (1). Suuniseid saab kohaldada Euroopa ühendamise rahastu raames piiriüleste projektide puhul taastuvenergia valdkonnas ja samuti üldisemalt koostöömehhanisme kasutavate taastuvenergiaprojektide puhul. See on oluline taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia ning taastuvallikatest toodetud soojuse ja gaasi projektide puhul.

Õigusraamistik

Läbivaadatud direktiiviga 2018/2001 taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta (edaspidi „direktiiv“) kehtestatakse õigusraamistik taastuvenergia arendamiseks Euroopa Liidus. Nagu on sätestatud direktiivi artikli 3 lõikes 1, täidavad liikmesriigid ühiselt liidu siduvat üldeesmärki taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaalu kohta liidu summaarses energia lõpptarbimises 2030. aastal. See ühine eesmärk saavutatakse riiklike panuste kaudu, mille kõik liikmesriigid kehtestavad oma lõimitud riiklike energia- ja kliimakavade raames. Direktiivis tunnistatakse ka taastuvenergia kasutuselevõtu piiriülest mõõdet ja julgustatakse liikmesriike tegema sellega seoses koostööd, kasutades muu hulgas olemasolevaid koostöömehhanisme, nagu statistilised ülekanded, liikmesriikidevahelised ühisprojektid, liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelised ühisprojektid või ühised toetuskavad (2).

Osana mitmeaastasest finantsraamistikust 2021–2027 on Euroopa ühendamise rahastu energeetika valdkonda täiendatud vahendiga, mille eesmärk on toetada piiriüleste taastuvenergiaprojektide kasutuselevõttu. Euroopa ühendamise rahastu määruses (3) määratletud piiriüleste taastuvenergiaprojektide kontseptsioon põhineb direktiivi alusel loodud koostöömehhanismidel.

Koostöö motiivid

Piiriülene koostöö võib hõlbustada nii liidu eesmärgi kui ka liikmesriikide panuse saavutamist kulutõhusamal viisil, laiendades kavandatud projektide kogumit ja ühtlasi pakkudes liikmesriikidele täiendavat paindlikkust oma eesmärkide saavutamisel. Lisaks on piiriülestel piirkondadel oluline roll „Euroopa integratsiooni laboritena“ (4). Kuna liikmesriikidel on taastuvenergia kasutamiseks erinevad geograafilised ja loodusvarad, on tootmiskulud riigiti väga erinevad. Liikmesriik („asukohariik“), kes toodab taastuvenergiat liiga palju, st rohkem, kui tal on vaja oma panuse täitmiseks, võib otsustada teha koostööd teise liikmesriigiga („panustav riik“), kes on valmis püüdlusi kaasrahastama. Sellisest koostööst saavad kasu mõlemad. Asukohariik saab täiendavat rahastamist ja mitterahalist kasu, mis on seotud uue käitise ehitamise ja käitamisega (nt suurem energiavarustuskindlus, töökohtade loomine, suurenenud innovatsiooni positiivne ülekanduv mõju), ning panustav riik saavutab oma eesmärgi kulutõhusamalt kui riigi sees. Koostöömehhanismid aitavad lisaks jagada parimaid tavasid, ühtlustada õigusraamistikke ja lihtsustada haldusmenetlusi liikmesriikides.

Taastuvenergia valdkonnas koostöö tegemise motiivid on projektide lõikes erinevad. Koostöö kõige tüüpilisemad põhjused on odavamalt eesmärkide täitmise saavutamine, taastuvenergia laialdasem kasutuselevõtt, taristu täiustamise soodustamine, energiajulgeoleku suurendamine, teatava tehnoloogia laialdasem aktsepteerimine üldsuse poolt, uuenduslike tehnoloogiate või taristulahenduste (ühine) katsetamine ning taastuvate energiaallikate turule lõimimise soodustamine, et tõhustada ELi energia siseturgu.

Lisaks võivad taastuvenergia turuväärtused liikmesriigiti märkimisväärselt erineda, sõltudes muu hulgas eri elektritootmisstruktuuridest, käitiste olemasolevast võimsusest ning võrkude süsteemidevaheliste ühenduste mahust ja sisevõrgu ülekandesuutlikkusest. Väiksema turuväärtusega liikmesriigid saavad omavahel koostööd tehes juurdepääsu projektidele, mille turuväärtus on suurem kui nende enda projektidel, mis vähendab toetusmakseid.

Koostöö võib toimuda kahe või mitme riigi/piirkonna või piiriülese territooriumi vahel, (5) kusjuures keerukus ja koordineerimisnõuded suurenevad tavaliselt koos osalejate arvuga.

Piiriülese koostöö näidis: Saksamaa ja Taani vahelised vastastikku avatud vähempakkumised (6) 2016. aastal korraldasid Saksamaa ja Taani kaks piiriülest päikeseelektriprojektide vähempakkumist, mis olid osalemiseks avatud teises riigis asuvatele projektidele. Vastastikku avatud vähempakkumised põhinesid kahepoolselt läbiräägitud koostöölepingul. Avatud vähempakkumised rajanesid vastavas riigis päikeseelektriprojektide jaoks kehtestatud toetussüsteemil. Lisaks sisaldas koostööleping kokkuleppeid, mis käsitlesid kohalike tegevuskohtade piiranguid, andmevahetust ja panust taastuvenergia eesmärkide saavutamisse. Kulude jagamisega seoses teeb vähempakkumise korraldanud riik toetusmaksed kõigile jaamadele, kellele toetust antakse, ja saab täieliku taastuvenergia statistika. Lisakulusid või -tulusid ei kaasne. Piiriüleste vähempakkumiste tulemusel asusid kõik edukad projektid Taanis. Saksamaa avatud vähempakkumisel saavutati pakkumishinnad, mis olid tunduvalt madalamad kui varasematel Saksamaa riiklikel vähempakkumistel. Taanis ei korraldatud samal ajavahemikul riiklikke vähempakkumisi. Taani vähempakkumisel ei osalenud ükski Saksamaa projekt. See oli muu hulgas tingitud Saksamaal asuvate projektide jaoks ette nähtud väiksest maksimumvõimsusest (ainult 2,4 MW vähempakkumise kogumahust 20 MW), Saksamaal vaid mõni päev hiljem toimuvast riiklikust vähempakkumisest, Taani vähempakkumissüsteemi mõistmisest tulenevatest tehingukuludest ning Taanis kasutatavast kindlasummalisest lisatasust, mis tõi jaamade käitajatele kaasa pikaajalised elektrihinnariskid. Taanis asuvate projektide puhul oli osalemine Saksamaa vähempakkumisel atraktiivne, sest 2016. aastal ei toimunud päikeseelektriprojektide jaoks riiklikke vähempakkumisi. Taani konkurentsivõimelisemate pakkumiste põhjused ei ole selged, kuid tõenäoliselt on põhjuseks paremad päikeseelektriressursid vähempakkumistel osalevates kohtades, võimalus ehitada päikeseelektrijaamasid põllumajandusmaale (mis on Saksamaal välistatud) ning muude võimaluste puudumine omamaise toetuse saamiseks ja seega agressiivsemad pakkumised. Need vastastikku avatud vähempakkumised on näidanud, et liikmesriikide koostööl põhinev lähenemisviis võib riiklike vähempakkumistega võrreldes suurendada tõhusust. Lisaks sätestatakse neis sõnaselgelt, et koostöölepingu ajakava koostamisel ja kavandamisel tuleks arvesse võtta riiklikke toetuskavasid ja vähempakkumiste ajakavasid. Samuti peavad riigid võtma arvesse turukorraldust ja muid tegureid, mis mõjutavad projektide kulusid, et vältida üllatusi seoses toetuste jaotamisega riikide vahel. Piiriülese koostöö näidis: Rootsi ja Norra ühine sertifitseerimissüsteem 2012. aastal hakkas toimima Rootsi ja Norra vaheline piiriülene taastuvenergia toetuskava eesmärgiga hoogustada taastuvate energiaallikate kasvu mõlemas riigis. Seni on see ainus ühine toetuskava, mida taastuvenergia direktiivis (RED) ette nähtud koostöömehhanismide raames rakendatakse. Kava käivitamisele eelnes pikk läbirääkimiste etapp kahe riigi vahel. Kulude ja tulude sobivas jagamises kokkuleppimine osutus eriti keeruliseks. Poliitiline kokkulepe 50 : 50 kulude jagamise kohta sillutas teed lõplikule kokkuleppele. Kavale tuli kasuks Rootsi aastapikkune kogemus võrreldava siseriikliku sertifikaadituru haldamisel. Turupõhine vahend – kavaga premeeritakse mõlema riigi taastuvenergia tootmisrajatisi, andes rohelise sertifikaadi iga toodetud taastuvenergia MWh kohta, millega saab seejärel turul kaubelda. Rootsi ja Norra elektritarnijad (ja mõned lõpptarbijad) on kohustatud ostma sertifikaate proportsionaalselt oma elektritootmise/-tarbimise osaga. Võttes arvesse kava edukust eesmärgiks võetud taastuvate energiaallikate (peamiselt tuule- ja hüdroenergia) tootmise saavutamisel (ületamisel), suleti süsteem 2022. aasta jaanuaris uutele osalejatele. Kuigi kava põhiomadused olid mõlemas riigis samad ning Rootsi ja Norra töötasid ühise TWh-des väljendatud tootmise eesmärgi nimel, säilitasid nad ka teatava paindlikkuse kava parameetrites. Samuti ei ole ühist asutust, kes vastutaks rakendamise ja järelevalve eest, vaid iga riik on määranud oma riigisisese üksuse. See näitas, et paindlikkuse vajaduse tunnistamine ühise kava väljatöötamisel võib olla kasulik. Lisaks lihtsustasid taastuvate energiaallikate suhteliselt sarnane potentsiaal ja võrreldavad kulustruktuurid kava põhijoontes kokkuleppimist. See kehtib ka kulude ja tulude jagamise üle peetavate läbirääkimiste kohta, mis kipuvad olema keerulisemad, kui kulud ja tulud on koostööd tegevate riikide puhul märkimisväärselt erinevad.

Koostöö takistused

Hoolimata sellest, et ELi taastuvenergia eesmärkide ühiseks saavutamiseks tehtaval koostööl on väljakujunenud ja põhjalikult uuritud eelised, on alates 2009. aastast tegelikult rakendatud vähe koostöömehhanisme kasutavaid koostööprojekte (7) ning koostöömehhanisme kasutatakse endiselt tagasihoidlikult. Tõendid (8) näitavad, et koostöömehhanismide kasutamisel püsivad takistused, mis võivad olla nii poliitilised, tehnilised, õiguslikud ja regulatiivsed kui ka sotsiaal-majanduslikud ja keskkonnaalased. Liikmesriigid ja muud sidusrühmad teatavad ka haldustakistustest, mis on seotud koostööprojekti kavandamiseks ja rakendamiseks vajalike menetlustoimingutega, ning takistustest kulude ja tulude kvantifitseerimisel ja jagamisel. Viimastel aastatel on liikmesriikide arutelud koostöömehhanismide kasutamise üle siiski tihenenud ja arutlusel on mitu võimalikku projekti (9). Suurenenud surve CO2 heite kiireks vähendamiseks kooskõlas Euroopa rohelise kokkuleppega, paketiga „Eesmärk 55“ ja kavaga „RePowerEU“ nõuab koostöömehhanismide sagedasemat kasutamist.

Kohaldamisala

Käesolevate suuniste eesmärk on toetada liikmesriike koostöömehhanisme kasutavate piiriüleste koostööprojektide kavandamisel, koostamisel ja rakendamisel (10). Kui valgustada kulude ja tulude jagamise võimalusi ning ülesehitust, saab hõlbustada selle takistuse ületamist koostöömehhanismide edasisel kasutamisel.

Eelmised suunised kulude ja tulude jaotamise kohta piirduvad kulude-tulude analüüsi metoodikaga, mille Euroopa elektri põhivõrguettevõtjate võrgustik (ENTSO-E) koostas võrguarendusprojektide jaoks vastavalt määrusele (EL) 2022/869, ning üheski suunises ei keskendutud tootmisvarade kulude ja tulude jagamisele. Seepärast on käesolevate suuniste eesmärk selgitada olemasolevaid võimalusi ja vabadusastmeid, mida saab kasutada eri taastuvenergiatehnoloogiate puhul kulude ja tulude analüüsimiseks ja jagamiseks. Kuigi nende eesmärk on hõlmata taastuvate energiaallikate alast koostööd üldiselt kõigi taastuvenergiatehnoloogiate puhul, võetakse suunistes arvesse (radiaalsete) meretuuleenergia projektide eriaspekte, kuna selline koostöö muutub üha olulisemaks, seistes silmitsi konkreetsete tehniliste ja praktiliste rakendusprobleemidega. Avamere hübriidprojektide kulude-tulude analüüsi ja jagamise aspekte käsitletakse põhjalikult tulevases 2024. aasta juhendis selle kohta, kuidas koordineerida avamere energia ülekandmise projektide kulude ja tulude jagamist merepiirkondade kaupa koos taastuvenergia tootmise projektide arendamisega ning üksikute hübriidprojektide kulude ja tulude jagamisega (11).

Suunis on üles ehitatud järgmiselt: esiteks visandatakse taastuvenergia toetuskavade kõige olulisemad ülesehituselemendid, keskendudes piiriüleste koostööprojektide kulude ja tulude jagamise asjakohastele aspektidele. Järgmises jaos kirjeldatakse kulude-tulude analüüsi üldisi lähenemisviise ja põhimõtteid kui taastuvenergiaprojektide üldise ühiskondliku kasu keskset vahendit ning kulude ja tulude jagamise eeltingimust. Seejärel antakse suunises teavet selle kohta, kuidas käsitleda kulude ja tulude jagamist koostööd tegevate osaliste vahel, esitades soovitusi, näiteid ja parimaid tavasid. Koostöölepingu kava on esitatud 6. jaos.

2. Koostöö kavandamise elemendid ja rahastamisvõimalused

Koostööprojektis kokku leppimisel peavad liikmesriigid ühtlustama mitmeid aspekte, sealhulgas koostöö peamisi eesmärke ja põhimõtteid, nende eesmärkide saavutamiseks kasutatavaid koostöömehhanisme ning koostöö ulatust ja tingimusi. Viimase puhul võib liikmesriikidel olla vaja valida toetuskava ning nad peavad kokku leppima projektist tulenevate kulude ja tulude jagamises. Koostöömehhanismi(de) ja toetuskava (kui see on asjakohane) erinevad ülesehituselemendid võivad kaasa tuua erinevad kulud ja tulud.

Nagu eespool märgitud, võivad liikmesriigid koostööprojektis kokku leppimisel püüda saavutada erinevaid eesmärke. Igal juhul soovivad nad tagada, et koostöö oleks vastastikku kasulik ning et kulud ja tulud jagataks seda eesmärki kajastaval viisil. Üldine loogika on see, et panustav liikmesriik osaleb toetuskulude katmises vastutasuks taastuvenergia statistika saamise eest. Liikmesriikide taotletavad alleesmärgid võivad hõlmata näiteks eesmärki vähendada taastuvate energiaallikate lõimimise kulusid, suunates kasutuselevõtu väiksemate süsteemi lõimimise kuludega riikidesse. Asukohariigid võtavad aga arvesse ka neid kulusid ja seda, mil määral need kajastuvad toetusmaksetes, mis tähendab, et neid kannavad kas taastuvenergiaprojektide arendajad või muud sidusrühmad, nagu põhivõrguettevõtjad või lõpptarbijad. Kuna süsteemi lõimimise kulud võivad olla märkimisväärsed, võivad asukohariigid lisada piisava hüvitise.

Koostöömehhanismi valik

Koostöömehhanismi valik sõltub liikmesriikide konkreetsetest eesmärkidest. Üldiselt võib öelda, et kui ainus eesmärk on saavutada väiksemate kuludega lühiajaline eesmärkide täitmine või kõrvaldada kiiresti ja piiratud siseriiklike jõupingutustega puudujäägid, mis takistavad eesmärkide saavutamist, on statistilised ülekanded kõige sobivam valik, sest nende tehingukulud on kõige väiksemad ja need on tavaliselt vähem keerukad. Teisest küljest ei too statistiline ülekanne kaasa täiendava taastuvenergia võimsuse kasutuselevõttu, välja arvatud juhul, kui müüv riik eraldab tulu sihtotstarbeliselt uutele taastuvenergiaprojektidele.

Ühisprojekte võib ellu viia ka juhul, kui eesmärk on (uusi) tehnoloogiaid arendada või katsetada. Ühised toetuskavad on kõige keerulisem koostöömehhanism ja nendega kaasnevad suurimad tehingukulud. Ühised toetuskavad võivad siiski parandada kulutõhusust ning suurendada turu pikaajalist stabiilsust ja likviidsust. Mida suurem on koostöö maht aja jooksul ellu viidavates taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia projektides, seda enam on põhjendatud keeruka mehhanismi valik.

Samuti tuleks märkida, et koostöömehhanismid ei ole üksteist välistavad ning et liikmesriigid võivad ühes lepingus vabalt kombineerida rohkem kui ühe mehhanismi. Mis puudutab kulude ja tulude jagamist, siis on soovitatav hoida need rangelt eraldi projektipõhiselt, mitte liita neid projektide kombinatsioonides.

Toetuse vormi valik

Kuigi taastuvenergia turupõhine kasutuselevõtt on tõusuteel, põhineb see endiselt peamiselt toetuskaval – see kehtib ka piiriülese koostöö kohta. Põhimõtteliselt võivad liikmesriigid valida, kas kasutada asukohaliikmesriigi toetuskava, avada osaleva liikmesriigi toetuskava või luua uus kohandatud ühine toetuskava. Selle kava jaoks on vaja kindlaks määrata eri ülesehituselemendid. Samuti tuleb märkida, et toetuskavaga ei kaasne tingimata tegelikke toetusmakseid, sest need võivad aeguda olukorras, kus on olemas nullhinnaga pakkumused, st arendajad, kes on valmis projekti ellu viima ilma toetuseta.

Asukohariigi toetuskava kasutamise eelis on tagada sujuv integreerimine riigi regulatiivsesse konteksti. Osaleva liikmesriigi toetuskava valimine toob seevastu kaasa selle, et liikmesriigis, kus käitis asub, eksisteerib samal ajal kaks kava, ja see võib olla vastuolus selle õigusliku kontekstiga. Uue ühise toetuskava loomine toob teisest küljest kaasa suuremad tehingukulud, kuid selle eelis on, et see on suuremate koostöökavade puhul eesmärgipärasem ja tõhusam. Sellisel juhul tuleb kindlaks teha riiklikud või piirkondlikud asutused, kes kava rakendavad. Liikmesriigid võivad samuti valida lähtepunktiks asukohariigi või osaleva riigi kava, kuid leppida kokku, et üksikute aspektide puhul kaldutakse kõrvale ülesehituselementidest.

Toetuskava määratlemisel tuleb arvesse võtta järgmisi elemente, märkides, et täpne ülesehitus ja eripärad on igal üksikjuhul erinevad.

Eeluurimine, asukoha valik, loa andmine ja arenduseelne tegevus

Üldiselt võib eristada tsentraliseeritud (valitsuse juhitud) ja detsentraliseeritud (arendajate juhitud) lähenemisviise eeluurimisele, asukoha valikule, lubade andmisele ning arenduseelsele tegevusele. Tsentraliseeritud lähenemisviisile on iseloomulik, et riik või riigi omandis olev asutus vastutab nende protsesside eest, viib neid edasi ning kannab nendega seotud kulusid ja riske (12). Detsentraliseeritud mudeli puhul valivad, eel-uurivad ja arendavad projektiarendajad eelnevalt määratletud tsoonis asuvaid asukohti. Olenevalt sellest, kes esialgu kannab eeluurimise, asukoha valiku ja arenduseelse tegevuse kulud, võib olla vaja hüvitist.

Võrgukulude jaotamise kord

Koostööd tegevad liikmesriigid peavad võrgukorra puhul otsustama ka taastuvenergia arendajate ja põhivõrguettevõtjate vahelise liidese üle. Kulude pinnapealse jaotamise meetodi puhul kannavad taastuvenergiaprojektide arendajad juba olemasoleva võrgu lähimasse sobivasse ühenduspunkti, üldiselt alajaama ühendamise kulud ning põhivõrguettevõtjad kannavad võrgu vajaliku tugevdamise kulud. Pinnapealse jaotamise lähenemisviisid on projektiarendajatele kõige odavam variant (kuna võrgu tugevdamise kulud kannavad üldjuhul põhi-/jaotusvõrguettevõtjad) ning need võimaldavad head kulude läbipaistvust ja järjepidevust. Projektid võivad siiski edasi lükkuda, sest põhi-/jaotusvõrguettevõtjad peavad enne, kui ühendamine on võimalik, tegema vajalikke tugevdusi.

Kulude põhjaliku jaotamise põhimõtte järgi peavad taastuvenergiaprojektide arendajad kandma kõik ühenduskulud, samuti mis tahes täiendavad tugevdamiskulud, mis tulenevad uue käitise süsteemi integreerimisest. Kulude põhjaliku jaotamise süsteemis on suur puudus see, et esialgsed ühenduskulud võivad olla väga suured ning võrgu tugevdamise kulud on tavaliselt ebaselged ja arendajatele raskesti prognoositavad (13). Selle lähenemisviisi alusel ei pea projektiarendajad aga sageli maksma süsteemitasusid võrgu jooksva tugevdamise eest.

Võimalikud on ka hübriidvormid. Olenevalt nende täpsest määratlusest võib hübriidmudelitel olla mõlema režiimi puhul puudusi/eeliseid.

Rahalise toetuse vormid

Rahalise toetuse vormide peamised variandid on tegevustoetus ja investeeringuteks ettenähtud abi (ettemakstav või korduv, nt iga-aastane). Kõige asjakohasemad tegevustoetuse vormid on kindlasummalised lisatasud, ühesuunalised ujuvad lisatasud ja kahesuunalised ujuvad lisatasud (hinnavahelepingud) (14).

Kindlasummaliste lisatasude puhul ei sõltu kogutoetus elektrihindadest. Samuti on kindlasummalisi lisatasusid lihtsam hallata, kuid nende puudus on see, et arendajad kannavad potentsiaalselt suuri turu tuluriske ning kindlasummalised lisatasud motiveerivad tootma ka ajal, mil täiendavat tootmist ei ole vaja. Pikaajalist turu tuluriski võib maandada ujuvate lisatasude abil, mis võivad siiski tulla tarbijate makstavast täitmishinnast madalamast elektrihinnast tulenevate üldiste toetuskulude riski arvelt. Ettemakstava või iga-aastase investeeringuteks ettenähtud abi puhul on jaamad põhimõtteliselt avatud täielikule elektrituru tuluriskile.

Investeeringuteks ettenähtud abi või toetus erineb tegevustoetusest, andes osa projekti investeerimiskuludest enne projekti tegelikku algatamist ja tootmise alustamist. Kuigi investeeringuteks ettenähtud abi on liikmesriikide tasandil harva näha, muutub see eeldatavasti asjakohasemaks selliste ELi rahastamismehhanismide kontekstis nagu Euroopa ühendamise rahastu piiriüleste projektide uus eelarverida.

Rahalise toetuse kavandamise üle otsustamisel on soovitatav alustada arutelu asjaomaste liikmesriikide olemasolevate toetuskavade ülesehitusest, tingimusel et vähemalt ühel koostööd tegeval osalisel on kõnealuse tehnoloogia jaoks olemas riiklik kava. Kui koostööd tegevates riikides sellist kava ei ole, võivad eeskujuks olla sarnaste omaduste ja eesmärkidega liikmesriikide kogemused. Ülesehituselementide üle otsustamisel peaksid koostööd tegevad riigid püüdma tagada uue jaama korrapärase käitamise ja hoolduse, minimeerima vajalikke toetuskulusid selle tööea jooksul, piirama üle- või alakompenseerimise ohtu, vähendama finantsriske üldiselt ning kaaluma toetuskava mõju tarbijatele.

Piiriülese koostöö korral võivad liikmesriigid kasutada ujuvat lisatasu (ühe- või kahesuunalist), näiteks hinnavahelepinguid. Eelkõige tagavad hinnavahelepingud hinnastabiilsuse, piirates samas ülemäärast juhuslikku kasumit, mida võib saada väga kõrgete turuhindade korral. Tuleb märkida, et kui tegemist on kahe erineva elektrihinnaga elektrituruga, muudab see reguleeriva(te)le asutus(te)ele toetusmaksete arvutamise keerulisemaks ja tõenäoliselt suurendab taastuvenergia investorite riske. See suurendab haldus- ja tehingukulusid ning lisaks võib osutuda vajalikuks hüvitiste maksmine, mida ei ole lihtne eelnevalt hinnata. Nende riskide maandamiseks peaksid liikmesriigid seetõttu eelnevalt kokku leppima võrdlusturus. Kui sellised takistused ületatakse, võivad ühised toetuskavad võimaldada taastuvenergiaprojektide vajalike investeerimislünkade katmiseks tõhusamaid ja väiksemaid toetussummasid kui riiklikud toetuskavad, vähendades seega iga liikmesriigi maksumaksjate rahastatavate toetussummade kogusummat.

Kuigi need meetmed ei kuulu meetmete hulka, mida võivad võtta liikmesriigid, kes kaaluvad piiriüleste taastuvenergia koostööprojektide rakendamist, on asjakohane märkida, et taastuvenergiaprojektide arendajatel võib olla juurdepääs muudele konkurentsivõimelistele rahastamisallikatele, näiteks Euroopa Investeerimispanga vahendite kaudu või leppides panustajatega kokku elektrienergia ostulepingutes.

Pakkumismenetluse/vähempakkumise kavandamine

Üldiselt väheneb ELis taastuvate energiaallikate toetamise puhul halduslikult kehtestatud tariifide või kvootide tähtsus, samas kui vähempakkumised on tõusuteel. Taastuvenergia toetuste jagamiseks pakkumismenetluste/vähempakkumiste kavandamisel on palju võimalusi. Kõige olulisemad kavandamise elemendid on vähempakkumise tehnoloogia, maht, ajastus, pakkumise suurus, makstava toetuse liik, eelkvalifitseerimise ja pakkumiste hindamise kriteeriumid ning see, kas kasutatakse mitme või ühe objekti pakkumismenetlusi.

Koostöö korral võivad vähempakkumised toimuda eri vormis, eelkõige ühepoolsete, vastastikuste ja ühiste vähempakkumistena. Valitud vähempakkumise liik omakorda mõjutab toetusmehhanismi, nt ühepoolsetel vähempakkumistel kohaldatakse panustava või osaleva liikmesriigi toetuskava, st see vastab toetuskava ühepoolsele avamisele asukohaliikmesriigi projektidele. Vastastikustel vähempakkumistel avavad mõlemad riigid oma toetuskavad, samas kui ühistel vähempakkumistel töötavad koostööd tegevad osalised välja kohandatud toetuskava, mis on kooskõlas koostööprojekti kõigi aspektidega. Üldjuhul peaks toetuskulusid tasuv liikmesriik saama vastava taastuvenergiastatistika. Samuti võivad liikmesriigid sõlmida erinevaid kokkuleppeid seoses eesmärgiks seatud saavutuste üleandmise ajavahemikuga ja sellega, kas osade ülekandmine osalevale liikmesriigile jätkub pärast toetusperioodi lõppu kuni käitise tehnilise eluea lõpuni. See mõjutab sellest tulenevat kulude ja tulude jagamist. Liikmesriigid võivad näiteks kokku leppida, et käitis hakkab pärast toetusperioodi lõppu panustama asukohariigi eesmärgi saavutamisse, et korvata objekti pakkumist ja asjaolu, et sellega kaasnevad süsteemi lõimimise kulud.

Koostöö rahastamine

Lisaks koostöömehhanismi valimisele ja (kui see on asjakohane) toetuskava ülesehituse elementide ühtlustamisele peavad liikmesriigid kokku leppima selles, kuidas koostööd rahastada ja kuidas potentsiaalselt toetuskulusid katta (15). Peamised rahastamisvõimalused on riiklikud rahastamisallikad (riikide eelarved, ELi rahastamismehhanismid ja fondid), tarbijatelt võetavad toetusmaksud või hübriidvormid, st nende kombinatsioonid. Kui riiklikud rahastamisallikad on sisuliselt ümberjagamine kõigilt maksumaksjatelt energiatarbijatele, siis maksud jaotavad taastuvenergiakulud ümber elektritarbijatele, suurendades elektrihinda. Liikmesriigid võivad otsustada rahastada osa kuludest ka ühest allikast, kasutades samas ülejäänute puhul teistsugust allikat. 2022. aasta kliima-, energia- ja keskkonnaalase riigiabi suunistega (16) luuakse avaliku sektori asutustele raamistik, millega toetada Euroopa rohelise kokkuleppe eesmärke tõhusalt ja minimaalsete konkurentsimoonutustega.

3. KULUDE-TULUDE ANALÜÜS KUI KULUDE JA TULUDE JAGAMISE ALUS

Koostööprojektide puhul tehakse kulude-tulude analüüsis süsteemselt kindlaks kõik konkreetse koostööprojekti mõjud – positiivsed või negatiivsed, kavandatud või mitte, otsesed või kaudsed – ning võrreldakse neid omavahel. Kulude-tulude analüüs hõlmab põhimõtteliselt projekti mõju kõigis asjaomastes liikmesriikides.

Et teha kindlaks, kas kavandatav koostööprojekt toob ühiskonnale netokasu, tuleb kulud ja tulud kindlaks määrata, kvantifitseerida ning neid üksteise suhtes kaaluda. Kui tulu ületab kulusid kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul, diskonteerituna praegusaega, on koostööprojektil positiivne nüüdispuhasväärtus ning seda peetakse ühiskondlikust ja terviklikust seisukohast kasulikuks.

Lisaks võrreldakse projekti nüüdispuhasväärtust alternatiivse projekti omaga, milles kasutatakse taastuvaid energiaallikaid ilma koostööta (vastupidine stsenaarium). Vastupidise stsenaariumiga projekt peaks eelkõige olema realistlik ülevaade projektiarendajate tõenäolisest alternatiivsest projekti ülesehitusest nende eesmärkide saavutamiseks kooskõlas Euroopa ja riiklike kliima- ja energiaeesmärkidega, juhul kui koostöö ei realiseeru. Kui koostööprojekti nüüdispuhasväärtus on suurem kui vastupidise stsenaariumi oma, peetakse koostööprojekti süsteemsest perspektiivist kasulikuks ja võib astuda edasisi samme.

Et otsustada, kas jätkata koostööprojekti või mitte, on hädavajalik koostada põhjalik kulude-tulude analüüs.

Kulude-tulude analüüsi tegemise lähtepunktina võivad koostööd tegevad liikmesriigid tugineda olemasolevatele meetoditele ja tavadele. Üldiselt hõlmab see perioodi 2014–2020 ühtekuuluvuspoliitika investeerimisprojektide tasuvusanalüüsi juhendit (17) ja muid lähenemisviise, nagu investeerimisprojektide majandusliku hindamise lähenemisviis, mida kasutatakse Euroopa Investeerimispangas (EIP) (18). Taastuvenergia tootmisvarade kohta on Euroopa ühendamise rahastu piiriüleste taastuvenergiaprojektide kulude-tulude analüüsi põhimõtetes esitatud asjakohased suunised, milles soovitatakse põhjalikku, kuid hallatavat näitajate kogumit (19). Võrguarendus- ja investeerimisprojektide puhul on kõige asjakohasem ressurss kogu energiasüsteemi hõlmav kulude-tulude analüüsi metoodika, mida kasutatakse võrgu investeerimisprojektide puhul vastavalt määrusele (EL) 2022/869 (TEN-E) (20). Sellele tuginedes koostab ENTSO-E kulude-tulude analüüsi, mis on osa kümneaastase võrgu arengukava protsessist. Piiriülese elektritaristu puhul kasutatakse lähtepunktina Euroopa elektri põhivõrguettevõtjate võrgustiku väljatöötatud ja Euroopa Komisjoni heakskiidetud kulude-tulude analüüsi metoodikat.

Tootmisvarade kulude-tulude analüüsi näitajad

Et hoida tehingukulud võimalikult väikesed, keskenduvad koostööd tegevad osalised kulude-tulude analüüsis kõige olulisematele otseste ja kaudsete kulude ja tulude kategooriatele, mis tulenevad nende võimalikust koostööst. Kuigi on olemas teatavad näitajad, mis tõenäoliselt lisatakse kõigisse kulude-tulude analüüsidesse, näiteks energiatootmise kulud, on liikmesriikidel teatav vabadus leppida ühiselt kokku nendes kulu- ja tulukategooriates, mida nad soovivad arvesse võtta. Üldreegel on see, et mida kaugemale on kavandamisprotsess arenenud, seda põhjalikum on kulude-tulude analüüs ja arvesse võetavate näitajate loetelu. Põhimõtteliselt soovitatakse koostööd tegevatel osalistel alustada lihtsast ja vähem põhjalikust kulude-tulude analüüsist, mida saab seejärel protsessi edenedes järk-järgult laiendada rohkemate näitajatega.

Üldiselt muutub koostöö kulude ja tulude hindamise lähenemisviis põhjalikumaks ning hõlmab täiendavaid ja erinevaid näitajaid, kui minnakse üle lihtsalt koostöölt keerukamatele vormidele, nt taristu- ja tootmisvarasid ühendavad projektid.

Kulude-tulude analüüsi ei lisata toetuskulusid, sest need kujutavad endast sotsiaalset netosiiret, kuid nende kvantifitseerimine on tungivalt soovitatav juba kulude-tulude analüüsi etapis (21).

Kulude-tulude analüüsi piirangud

Kuigi kulude-tulude analüüs on hädavajalik, et otsustada, kas koostööprojekti jätkata või mitte, tuleb märkida, et sellel on mõned märkimisväärsed piirangud, mida koostööd tegevad osalised peavad silmas pidama. Nagu eespool kirjeldatud, tuleb kulude-tulude analüüsis leida tasakaal keerukuse ja tehingukulude piiramise vahel hallatavale tasemele, püüdes ühtlasi kaasata kõik asjakohased tegurid. See võib olla keeruline ettevõtmine, eriti kui projekt on alles algusjärgus. Seega muutub hädavajalikuks kasutada eeldusi ja hinnangulisi otsuseid.

Kulude-tulude analüüs ei anna ka teavet selle kohta, milline on projekti mõju eri sidusrühmadele. Hoolimata positiivsest nüüdispuhasväärtusest on võimalik ja isegi tõenäoline, et kõik mõjutatud osalejad ei saa projektis osalemisest kasu. See on eriti oluline järgmise sammu puhul, milleks on kulude ja tulude jagamine.

4. KULUDE JA TULUDE JAGAMISE LÄHENEMISVIISID

Piiriülesed koostööprojektid toovad tavaliselt kaasa ainulaadse hulga kulusid ja tulusid, mis on ebaühtlaselt jaotunud. Kulude-tulude analüüsi lähenemisviisi kasutades saavad koostööd tegevad osalised kindlaks teha, kas projekt on ühiskondlikult kasulik ja seega, kas seda tasub ellu viia. Kulude-tulude analüüsid ei anna aga teavet asjaomaste riikide ja üksikute sidusrühmade vahelise jaotuse mõju kohta.

Koostöömehhanismide kasutamine toob kasu, näiteks vähendab eesmärgi täitmisega seotud kulusid. Sellegipoolest võivad need eelised olla asjaomaste liikmesriikide vahel ebaühtlaselt jaotunud. See tekitab sisuliselt tulu jaotamise probleemi ning on raske leida jaotusprobleemile lahendus nii, et kõik asjaomased liikmesriigid saaksid koostööst saadavast tulust osa ning et jaotamist peetaks koostööd tegevatele osalistele õiglaseks, kajastades iga osalise panust. Kuna selliseks jaotamiseks puudub keskne turg, peavad koostööd tegevad osalised pidama läbirääkimisi kulude jagamise lähenemisviisi üle või võtma kasutusele tulu jaotamise mehhanismi vastavalt varem kokkulepitud kriteeriumidele, eeskirjadele või valemitele.

Üldiselt peavad koostööd tegevad riigid vastama kahele kesksele küsimusele. Esiteks, millise finantsmehhanismi abil ja mis hinnaga osaleb panustav riik projekti toetuskuludes? Teiseks, kas ja millise mehhanismi abil hüvitab panustav riik asukohariigile riigisiseselt kantud kulud? Mõlemal küsimusel on otsene mõju kulude ja tulude jagamisele, mille puhul tavaliselt üks pool hüvitab kulusid teisele poolele.

Samas on kulude hüvitamise aluseks olev loogika lihtne, mis näitab, et sidusrühmad, kes kannavad kulusid, kuid ei saa koostööprojektist (piisavalt) tulu, peaksid saama vastavat hüvitist. Seni on enamik kulude jagamise või hüvitamise juhtumeid piirdunud võrgutaristuga, mille kohta on olemas Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Ameti (ACER) (22) soovitused ja suunised, samas kui tootmisvaradest saadavate tulude ja kulude jagamine on põhinenud valikulisel ja pragmaatilisel lähenemisviisil, et teha kindlaks peamised kulud ja tulud, mida tuleb arvesse võtta. Peamised käsitletavad elemendid on tavaliselt toetuskulud ja taastuvenergia statistika liikmesriigi tasandil. Sellest tulenev hüvitis lepitakse seejärel kokku peamiste osaliste ja/või nende esindajate läbirääkimisprotsessi käigus.

Kulude ja tulude jagamise põhimõtted

Kulude ja tulude jagamine peaks põhinema õiglusel, st ükski osaline ei saa ebaproportsionaalset tulu / ei kanna ebaproportsionaalseid kulusid koostöö tõttu, mida on võimalik saavutada, kui kõigile osalistele makstakse hüvitist vastavalt nende panusele, praktilisusele, st vähendades keerukust ja seega tehingukulusid hallatavale tasemele, piirates osalised ning kulude ja tulude kategooriad kõige olulisematega, ning tegelike kulude ja tulude kajastamisel (ja neist kõrvale kalduvates võimalikes kokkulepetes tuleks kokku leppida alles hilisemas etapis).

Lisaks kolme eespool nimetatud põhimõtte arvestamisele peaksid sidusrühmad ideaaljuhul lähtuma pikaajalisest perspektiivist ja hindama mitte ainult koostöö lühiajalisi, vaid ka pikaajalisi tulemusi.

Mõjutatud sidusrühmad

Üldiselt annavad koostööprojektidele tõuke valitsused. Seetõttu soovivad nad lõppkokkuvõttes saavutada koostööst (sealhulgas kõikidest varakomponentidest) üldist puhaskasu. Enamiku piiriüleste koostööprojektide puhul võib eeldada, et liikmesriigid või kolmandad riigid kannavad suurimaid kulusid ja saavad suurema osa tuludest. Seega on nad loomulikud läbirääkimiste osalised ja esindavad vaikimisi oma sidusrühmi.

Kuigi koostööprojekt võib mõjutada suuremat hulka sidusrühmi, on tõenäoline, et ainult vähestel on suur mõju. Peamised sidusrühmad, keda koostööprojektid mõjutavad, on liikmesriigid / kolmandad riigid (kes esindavad nende kodanikke, st elektritarbijaid), tootmisvarade arendajad, põhivõrguettevõtjad või muud taristuprojektiarendajad (nt hübriidprojektide puhul ja mõnikord avamere radiaalprojektide puhul) ning riikide reguleerivad asutused. Samuti on soovitatav kaasata kodanikuühiskond ennetavalt ja varakult koostööprojektide ettevalmistamisse.

Et lihtsustada läbirääkimisi ja hoida tehingukulud väiksed, peaksid koostööd tegevad osalised siiski hoidma tegelikes läbirääkimistes osalevate osaliste arvu võimalikult väiksena, eriti vähem keerukate olukordade puhul. Tavaliselt tuleks kaasata riikide valitsuste esindajad. Muid riiklikke sidusrühmi võib kaasata otse läbirääkimistesse või samaaegsetesse protsessidesse riiklikul tasandil.

Muud sidusrühmad võib näiteks kaasata juhul, kui nad saavutavad teatava künnise, nt teatava protsendi netokulude kogusummast. Mõnel juhul võib koostööprojekt mõjutada kolmandate riikide sidusrühmi ja neid võib olla vaja protsessis arvesse võtta.

Toetuskulude jagamise ja taastuvenergia statistikaga seotud kaalutlused

Koostööd tegevad osalised peavad lõpuks kokku leppima jagamismehhanismis, mille alusel jaotatakse koostööst saadud kasu. Kulude ja tulude jagamise mudelid erinevad peamiselt selle poolest, kuidas nendes käsitletakse toetuskulusid.

Enamikul koostööjuhtumitel jagatakse toetuskulud panustava riigi või osaleva riigi ja asukohariigi vahel, kuid võib esineda ka juhtumeid, kus toetuskulud kannab ühepoolselt osalev riik. Kui asukohariik on huvitatud osa taastuvenergia statistika säilitamisest, et oma eesmärk saavutada, võiksid osalev riik ja asukohariik leppida kokku, et mõlemad panustavad toetuskuludesse. Et hüvitada asukohariigile kõik kohalikul tasandil tekkinud kulud, nt süsteemi lõimimise kulud, peaks taastuvenergia osakaal, mida ta saab, olema suurem kui toetuskulude osa, mille ta on andnud. Teisest küljest võib kaaluda ka kohalikul tasandil saadud kasu, nagu energiavarustuskindlusega seotud kasu.

Proportsionaalne lähenemisviis

See, kui suures ulatuses panustab osalev pool toetusmaksetesse, määrab seejärel kindlaks ülekantava taastuvenergia statistika osa. Selle proportsionaalse lähenemisviisi kohaselt kantakse liikmesriigile, kes maksab poole toetuskuludest, üle ka pool taastuvenergiaeesmärgi statistikast. Seda võib kohandada, kui on muid kulude või tulude näitajaid, mida koostööd tegevad osalised peavad oluliseks.

Ülekande kindlasummalise lisatasu meetod

Alternatiivina võivad koostööd tegevad riigid leida, et ülekande hinna kokkuleppimine on mugavam. See tähendaks, et asukohaliikmesriik lisaks ülekantud taastuvenergia statistilise üksuse kohta kindlasummalise lisatasu, nt eurot kWh kohta, et katta oma (kaudsed) kulud. Lisatasu peaks kandma kas panustav liikmesriik või otse projektiarendaja ning see võib olla ka tehnoloogiapõhine.

Elektrienergia füüsiline või virtuaalne ülekandmine koostööprojektides Koostööprojekte saab eristada ka selle järgi, kas need nõuavad toodetud elektrienergia füüsilist ülekandmist või mitte. Eelkõige riigid, kes soovivad suurendada oma pikaajalist energiajulgeolekut, võivad leida, et füüsiline ülekanne on atraktiivne. Samuti võib see suurendada üldsuse toetust koostööprojektile panustavas riigis ja muuta projekti käegakatsutavamaks. Füüsiline ülekanne ei pruugi aga alati olla võimalik, sest sellega kaasnevad spetsiifilised tehnilised probleemid, mis nõuavad piisavat omavahelist ühendamist ja võrgutaristut koostööd tegevate riikide vahel. Elektri füüsilise ülekande nõudmine võib muutuda keeruliseks, kui koostööd tegevad riigid ei ole naaberriigid, sest koostöö kavandamisse ja läbirääkimistesse tuleb kaasata teised riigid. Seetõttu on paljudele riikidele lihtsam elektri füüsilist ülekannet mitte nõuda. Teine argument selle poolt, et füüsilist ülekannet mitte nõuda, on see, et Euroopa elektriturud on turgude liitmise kaudu üha enam üksteisega põimunud. Selle loogika kohaselt võib füüsiline ülekanne häirida elektrienergia siseturu põhimõtteid, st piiriüleste võimsuste kõige tõhusamat kasutamist. Seoses ühisprojektidega kolmandate riikidega tuleb märkida, et taastuvenergia direktiivi artiklis 11 nõutakse piisavat ülekandevõimsust, et toodetud elektrit saaks arvesse võtta liikmesriigi taastuvenergia osakaalu arvutamisel (23).

Piirtingimused

On hulk tegureid, mis mõjutavad oluliselt taastuvenergia koostööprojektide kulude ja tulude jaotumist ning mida tuleb arvesse võtta. Tuleb täpsustada kõik piirtingimused, mis mõjutavad projekti toimimist ja selle lõimimist laiemasse energiasüsteemi, kuna need mõjutavad kulude ja tulude näitajaid.

Koostöömehhanism ja toetusmaksed. Lisaks valitud koostöömehhanismile on üks põhikaalutlusi toetusmaksete võimalik kulu. Kuigi toetuskulud võib ühiskondlikust vaatepunktist tähelepanuta jätta, kuna need kujutavad endast lihtsalt üleminekut ühelt osaliselt teisele (nt valitsuselt arendajale), tulevad need siiski mängu, kui kavandatakse taastuvate energiaallikate osakaalu ülekandmist.

Asukoha valik ja võrguga ühendamise kord. Asukoha valiku protsess ja võrguga ühendamise kord mõjutavad oluliselt ka kulude ja tulude algset jaotumist ning hüvitamisvajadust, sest sellega seotud kulud kannavad kas põhivõrguettevõtjad ja need kajastuvad võrgutariifides või need lisatakse vähempakkumisel tehtavasse pakkumisse ning neid rahastatakse toetuskavast ja selle tulemusena maksumaksjate poolt. See mõjutab seda, millisele osalisele tuleb hüvitist maksta.

Toetusmakse liik. Olenevalt toetusmakse liigist, st kindlasummalisest või ujuvast lisatasust, on taastuvate energiaallikate toetuskulud algusest peale selged või sõltuvad elektrituru hindade arengust asukohariigis või koostööd tegevate osaliste kokkulepitud riikides. Maksed võivad erineda ka ühisprojekti kuuluvate üksikute jaamade vahel, kui määratakse erinevad toetusmäärad. Neid erinevusi tuleb arvesse võtta konkreetse taastuvenergia statistika väärtuste jaotamisel.

Kulude ja tulude jagamise praktiline rakendamine

Joonisel 1 antakse ülevaade kulude ja tulude jagamise rakendamise konkreetsetest sammudest tootmisvahenditele keskenduvate koostööprojektide puhul. Neid selgitatakse üksikasjalikumalt järgmistes jagudes.

Joonis 1.

Tootmisvarade kulude ja tulude jagamise etapid

1. etapp: algse kulude-tulude analüüsi läbivaatamine

Põhjalik ühiskondlik kulude-tulude analüüs on eeltingimus kulude ja tulude jaotamiseks liikmesriikide ja teiste osaliste vahel. Siiski ei pruugi see olla piisav alus läbirääkimiste pidamiseks nende jaotuse üle. Seega tuleb tehtud kulude-tulude analüüs uuesti läbi vaadata ja seda laiendada. Koostööd tegevad riigid kalduvad kõrvale kulude-tulude analüüsis kindlaks määratud kulude ja tulude loetelust ning lisavad toetuskulud. Nad peavad kaaluma, kas lisada täiendavaid kulu- ja tulunäitajaid, mis mõjutavad kulude ja tulude esialgset jaotumist sidusrühmade kaupa.

Et säilitada sidusus tuvastatud peamiste mõjudega, peaks kulude ja tulude jagamine tuginema võimalikult suures ulatuses kulude-tulude analüüsile ning säilitama peamised piirtingimused. Tehnilistel või regulatiivsetel põhjustel ja projekti ülesehituse üksikasjade tõttu jaotatakse kulud ja tulud esialgu ühele või teisele osalisele. Kulude-tulude analüüsis kindlaks määratud netokulud ja -tulud sidusrühmade kaupa on lähtepunkt mis tahes edasistele kaalutlustele. Pärast kulude ja tulude esialgse jaotamise mõistmist tuleb kõigi asjaomaste osaliste vahel kokku leppida kooskõlastatud lähenemisviis nende ümberjaotamiseks, kusjuures iga koostööd tegev riik võib riiklikud kulud ümber jaotada vastavalt riiklikele eripäradele.

Järgmises tabelis on loetletud kulude ja tulude näitajad, mõjutatud osalised ning see, kuidas neid võiks kohandada või kasutusele võtta, kui liigutakse kulude-tulude analüüsilt kulude ja tulude jagamisele. Lihtsaim lähenemisviis on kõrvale kalduda algsest kulude-tulude analüüsist ja lihtsalt asendada tootmiskulud toetuskuludega.

Kulude ja tulude näitaja Mõjutatud osaline Mõju Tootmise kapitalikulud ja tegevuskulud Tootmisvahendite arendajad Tootmise kapitalikulud/tegevuskulud kannab algselt tootmisvarade arendaja ning tavaliselt refinantseeritakse neid turutuludest ja/või toetuskavade maksetest. Turutulud Tootmisvahendite arendajad Olenevalt turukorraldusest saab arendaja elektriturult tulu. Toetusmaksed Riigid / tootmisvahendite arendajad Taastuvenergia rajatised saavad tavaliselt kasu toetusmaksetest. Üldiselt kohaldatakse selle riigi rahastamissüsteemi, kus jaam asub. Toetusmaksete võimalik jagamine riikide vahel ei ole turupõhine ümberjaotamise mõju, vaid põhimõtteline otsus koostööpõhise lähenemisviisi raames. Taastuvenergiaeesmärgi saavutamine Liikmesriigid Kõigepealt jaotatakse taastuvenergiaeesmärkide saavutused liikmesriigile, kus jaam asub. Sarnaselt toetusmaksetega on taastuvenergiaeesmärkide saavutuste jaotamine taastuvenergia statistika kujul liikmesriikide läbirääkimiste tulemus. Elektrihinna mõju (hulgituruhind) Riigid Koostööprojektid võivad mõjutada elektrihindu asjaomastes pakkumispiirkondades. See omakorda mõjutab elektrihindu tarbijate jaoks. Kuigi on ebatõenäoline, et seda mõju korvatakse, võib see olla osa koostööprojekti poliitikakaalutlustest. CO2 ja muud heited Riigid Koostööprojektist tulenevad muutused CO2 ja muu kui CO2 heite tasemes. Taastuvate energiaallikate potentsiaali kasutamine Riigid Riigil, kus koostöörajatis asub, võib olla vähem võimalusi siseriiklike eesmärkide saavutamiseks. Täiendava taastuvate energiaallikate tootmisvõimsusega seotud investeeringute edasilükkamine Riigid Muude (siseriiklike) projektide edasilükkamine koostööprojektiga liitumise tõttu. Täiendavad mõjud Riigid Võib esineda muid mõjusid, nagu mõju tööturule, keskkonnamõju, mõju innovatsioonile jne. Võttes arvesse nende laadi, võib neid täiendavaid mõjusid olla raske kvantifitseerida, kuid neil võib olla oma osa poliitilistes läbirääkimistes. Taristu kapitalikulud ja tegevuskulud Põhivõrguettevõtjad Enamikul juhtudel vastutavad põhivõrguettevõtjad taristuvara eelfinantseerimise eest, sealhulgas kaldaga ühendamise ja maapealse tugevdamise eest. Taristu kapitalikulud ja tegevuskulud hõlmavad võrkudevahelise ühenduse ja potentsiaalselt võrguga liitmise kulusid. Esialgu jaotatakse need ühele või mitmele põhivõrguettevõtjale ning refinantseeritakse ülekoormuse kasutamise eest saadud tulu ja võrgutasude kaudu vastavates pakkumispiirkondades/riikides. Ülekoormuse kasutamise eest saadud tulu Põhivõrguettevõtja Olenevalt turukorraldusest võib tekkida tulu ülekoormuse kasutamise eest saadud tuluna. Täiendav ümberjaotamine või ümberjaotamise reservid Põhivõrguettevõtja Põhivõrguettevõtjad võivad koostööprojekti tulemusena ümberjaotamist suurendada või vähendada. Põhivõrguettevõtja hüvitab ümberjaotamise kulud võrgutariifide kaudu. Täiendav mõju, näiteks mõju süsteemi paindlikkusele või taristu investeeringute edasilükkamine Põhivõrguettevõtja Positiivne või negatiivne mõju süsteemi paindlikkusele või selline mõju nagu taristu tugevdamise edasilükkamine.

Et lihtsustada kulude ja tulude jagamise üle peetavaid läbirääkimisi, peaksid läbirääkimiste osalised püüdma hoida kulude ja tulude jagamisel arvestatavate näitajate loetelu hallatavas mahus. Koostööd tegevate riikide kõige olulisemad näitajad on toetuskulud ja ka taastuvenergia statistika. Koostööd tegevad osalised võivad lisada täiendavaid mõjusid või muuta need üheks läbirääkimiste teemaks, kui nad eeldavad, et mõju või poliitiline kaal on märkimisväärne.

2. etapp: kulude ja tulude jaotamine asjaomaste riikide vahel

Järgmises etapis jaotavad koostööd tegevad riigid kõik kulud ja tulud, sealhulgas toetuskulud, omavahel vastavalt kulude-tulude analüüsi tulemustele ja olenevalt peamiselt sellest, kus taastuvenergia käitised rajatakse/asuvad (kusjuures asukohariik kannab suurema osa kaudsetest mõjudest). Tuleb märkida, et see võib mõjutada ka teisi riike, mis ei ole asukoha- ega panustavad riigid, nt võrgu ülekoormusega seotud probleemide tõttu. Sellistel juhtudel võiks kulude ja tulude jagamise kokkulepet laiendada nendele riikidele.

Jaotamisreegli liiki mõjutab tugevalt toetuskava valik. Koostööd tegevad riigid võivad kokku leppida, et nad loovad ühisfondi/-kava või laiendavad ühe koostööd tegeva riigi riiklikku toetuskava toetusmaksete voogude haldamiseks koostööprojektile, ning kehtestada kompensatsioonina ülekande hinna. Ühise toetuskava puhul loovad koostööd tegevad riigid loomulikult ühisfondi. Statistilised ülekanded ja ühisprojektid on seevastu altimad kompenseerimisele ülekande hindade kaudu. Lõpuks peavad valitsused kokku leppima, kas jaotada kõigepealt kõik uued käitised ühele riigile või jagada need vastavalt sellele, milline riik kannab toetuskulud. Lisaraskus tekib juhul, kui käitiste lõplikku asukohta ei ole veel kindlaks määratud, ja siis saab lõpliku jaotamise teha alles pärast pakkumismenetluse lõpuleviimist. Igal juhul on soovitatav, et valitsused lepiksid juba enne kokku jaotamise üldtingimustes ja teeksid tagantjärele kohandusi.

3. etapp: kulude jaotamine toodetud energiaühikute vahel

Tuginedes kulude-tulude analüüsile, milles on kindlaks määratud prognoositav kogutoodang toodetud energia seisukohalt (GWh), jaotavad koostööd tegevad riigid kulud toodetud energiaühikutele. Esiteks peavad nad kokku liitma iga koostööd tegeva osalise kõik kulud ja tulud, mille tulemuseks on kogu netotulu/-kulu riigi kohta. Järgmine etapp on jaotada see summa iga riigi käitis(t)est tulevikus toodetavale elektrile, et saada kulu toodetud taastuvenergia ühiku kohta. Koostööd tegevad riigid võiksid eeldada keskmisi kulusid käitise kohta.

4. etapp: kokkulepe teise riiki ülekantava taastuvenergia statistika ja ülekande hinna kohta (EUR/kWh)

Järgmises etapis peaksid liikmesriigid seejärel määrama ülekantava elektri koguse ja ülekantava kilovatt-tunni hinna. Ülekanne võib toimuda füüsiliselt või üksnes virtuaalselt, kasutades taastuvenergia statistikat. Ülekande hind arvutatakse toodetava elektrienergia eeldatava koguse põhjal. Ülekande hinna arvutamine annab hea ettekujutuse asjakohasest suurusest, kuid koostööd tegevatel riikidel on mõningane läbirääkimisruum, mille annab koostööst tulenev netokulude kokkuhoid.

Statistilises ülekandes osalevad liikmesriigid võivad kokku leppida eri liiki lepingute kasutamises, näiteks ex-post-hetkelepingud, ex-ante-hetkelepingud või optsioonilepingud. Nende lepinguliikide kombineerimine on samuti võimalik ja võib aidata leevendada mõlema poole riske. Tuleb kokku leppida ühikuhind, mis erineb eri taastuvenergiatehnoloogiate siseriiklikest võrdlushindadest ja võtab arvesse nii tehingukulusid kui ka võimalikke võrgu tugevdamise kulusid. Kaudne kasu asukohariigile lahutatakse.

Samuti on oluline tunnistada, et piiriüleste koostööprojektide eelanalüüsis esineb alati teatav ebakindlus, mida ei saa kaotada. Osalised saavad ebakindlust käsitleda mitmel viisil ning seda saab leevendada tundlikkusanalüüsi ja usaldusväärsuse kontrollimisega. Vähem keerukate koostööjuhtumite puhul võivad projektiarendajad otsustada lihtsalt aktsepteerida ebakindlust ja sellest tulenevaid kulu- ja tuluerinevusi ning pidada poliitilisi läbirääkimisi eelneva panuse üle. Keerukamate ja ulatuslikumate koostööjuhtumite puhul on siiski soovitatav lisada koostöölepingusse läbivaatamisklausel, mille üks või kumbki osaline võib aktiveerida, et vaadata läbi kulude ja tulude jagamine märkimisväärsete kõrvalekallete korral. Selle võib algatada näiteks siis, kui kõrvalekalded saavutavad kokkulepitud künnise. Kolmas võimalus on määrata kindlaks hüvitise jagamise eeskirjad, mis võivad näiteks sõltuda tegelikest vajalikest toetuskuludest, mis on kindlaks määratud tagantjärele.

5. etapp: finantsülekannete institutsionaliseerimine

Lõpuks peavad koostööd tegevad osalised kokku leppima finantsülekande viisides. Mis puutub vääringusse, siis võib hüvitis olla kas rahamakse või taastuvenergia statistika ülekande vormis. Kui põhivõrguettevõtjate vaheline hüvitamine toimub tavaliselt rahamaksete kaudu, siis riigid võivad valida, kas neile makstakse hüvitist rahas, statistiliste ülekannetega või mõlema kombinatsioonina.

Kuigi toetusmaksete ühisfondi loomine on kulukas, võib sellest olla kasu riskide jagamisel osalevate riikide vahel ja seega iga riigi individuaalse riski vähendamisel ning see võib olla kasulik menetluste lihtsustamiseks, eriti juhul, kui on rohkem kui kaks koostööd tegevat osalist ja sarnaste parameetritega järelkoostööprojektid. Ühisfondi loomise korral peaksid sellesse tehtavad maksed olema vastavuses taastuvenergia sihtsumma jagamisega ning kulude ja tulude jaotamisega. Igal juhul võiks olla kasulik määrata sellisteks ülekanneteks ühtsed kontaktpunktid.

Näited koostöö kohta

1. näide: statistiline ülekanne

Võtame kaks liikmesriiki (liikmesriik A ja liikmesriik B), kes lepivad kokku statistilise ülekande mehhanismi kasutamises. Eeldatakse, et liikmesriigil A (müüv riik) on taastuvenergia ülejääk tänu selle suurele hüdroenergia ja maismaa tuuleenergia potentsiaalile ning ta soovib müüa eeldatava ülemäärase koguse. Selle peamised eesmärgid on seega aidata katta kohaliku taastuvenergia tootmise kulusid ja vähendada kodumaiste elektritarbijate koormust. Statistiliste ülekannete kasutamiseks on olemas riiklik õiguslik alus – see oleks esimene kord, kui seda tegelikult kasutatakse. Liikmesriik B (panustaja) ei suuda saavutada oma riiklikke eesmärke üksnes omavahendite abil ning on sätestanud statistiliste ülekannete kasutamise riiklikes õigusaktides ja peamistes strateegilistes dokumentides, nähes ette, et ta peab neid kasutama, täitmaks oma riiklikke taastuvenergiaeesmärke.

Et planeerimiskindlust suurendada, otsustavad mõlemad liikmesriigid eelnevalt kindlaks määrata ülekande hinna ja määrata kindlaks ka kaubeldava taastuvenergia miinimumkoguse. Liikmesriik A on valmis seda lepingut sõlmima, sest ta on oma siseriiklikku taastuvenergia eesmärki märkimisväärselt ületamas ja saavutab kindlasti taastuvenergia ülejäägi.

Kulude ja tulude jagamise seisukohast on peamised kulud, mida tuleb arvesse võtta, toetuskulud. Arvesse võetavate toetuskulude tase sõltub sellest, kas kasutatakse keskmisi või piirkulusid ja milliseid võrdlustehnoloogiaid kasutatakse.

Koostööst tulenevad ka tehingukulud. Kuna need on eeldatavasti suhteliselt väikesed ning jagunevad võrdselt liikmesriikide A ja B vahel, võib neid kulude ja tulude jagamisel eirata. Asukohariiki võivad mõjutada ka mitmed kaudsed mõjud, näiteks kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamine, süsteemi lõimimise kulud ja energiavarustuskindlus, kuid on vaieldav, kas neid saab kanda koostöömehhanismi, kuna liikmesriigil A oli taastuvenergia ülejääk tekkinud juba enne statistilise ülekande tegemist liikmesriigiga B. Seega lepivad liikmesriigid A ja B kokku, et need mõjud jäetakse kulude ja tulude jagamisel kõrvale ning keskendutakse üksnes toetuskuludele.

Liikmesriigid A ja B peavad kõigepealt kokku leppima ülekande hinna alam- ja ülempiiris. Et määrata kindlaks läbirääkimiste hinnapõrand, peaks liikmesriik A kaaluma eri tehnoloogiate riikliku toetuse taset. Kui on jõutud kokkuleppele, et statistilist ülekannet toetatakse tehnoloogiaga, tuleks valida selle konkreetse tehnoloogia toetushind. Kui sellist kokkulepet ei ole, on võimalus arvutada taastuvate energiaallikate keskmine toetushind liikmesriigis A. See arvutatud hind oleks seega hinnapõrand. Ülempiir määratakse kindlaks kohaliku taastuvate energiaallikate kasutuselevõtu hinna alusel liikmesriigis B. Teoreetiliselt mõjutab maksimaalset hinda, mida liikmesriik B on valmis maksma, ka ülekande hind, mida teised liikmesriigid statistiliste ülekannete eest pakuvad. Kui teoreetilises hinnakoridoris on kokku lepitud, peaksid koostööd tegevad liikmesriigid jätkama läbirääkimisi tegeliku ülekande hinna üle, mis tõenäoliselt jääb koridori piiridesse. Nad peavad leidma kesktee, mis võimaldaks liikmesriigile A piisavalt suuri tulusid ja liikmesriigile B piisavalt madalat hinda, luues seega kasu mõlemale poolele.

2. näide: ühisprojekt ja statistiline ülekanne, mis hõlmab radiaalselt ühendatud meretuuleparki (ilma füüsilise piiriülese elektri ülekandeta)

Võtame kolm liikmesriiki (A, B ja C), kes lepivad kokku ulatuslikus ühisprojektis, kasutades vastavat koostöömehhanismi. Ühisprojekt kujutab endast meretuuleparki, mis ehitatakse ja asub liikmesriigi A (edaspidi: asukohariik) majandusvööndis, kusjuures liikmesriik B (edaspidi: panustav riik) osaleb toetuskulude katmises. Lisaks lepivad panustav riik ja liikmesriik C kokku täiendavas statistilises ülekandes, mis vastab 10 %-le ühisprojekti raames toodetud taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia tuludest kokkulepitud hinnaga. Liikmesriik C on huvitatud üksnes eelnevalt kindlaksmääratud koguse taastuvenergia statistika ostmisest, et saavutada kiiremini oma siseriiklikud taastuvenergiaeesmärgid, kuid tal ei ole muud erilist huvi ühisprojekti vastu.

Panustav riik on projekti liikumapanev jõud ja koordineerib teiste osaliste kaasamist. See ei nõua elektrienergia füüsilist importi ja projekt ei sisalda mingeid võrkudevaheliste ühenduste funktsionaalsusi ning tuulepark ühendatakse radiaalselt asukohariigi kaldaga. Selle ühisprojekti raames koostööd tehes loodavad asukohariik ja panustav riik saavutada oma taastuvate energiaallikate kava aastani 2030 ja pärast seda kulutõhusamalt, saades ühtlasi majanduslikku, keskkonnaalast ja sotsiaalset kaasnevat kasu töökohtade loomise ja energiavarustuskindluse suurendamise kaudu.

Kuna nii asukohariik kui ka panustav liikmesriik soovivad saada projektist taastuvenergia statistikat, mida võetakse arvesse nende riiklike eesmärkide saavutamisel, nõustuvad nad mõlemad panustama toetusmaksetesse. Eeldame, et nad ei loo ühist toetuskava, vaid lepivad kokku, et kasutavad meretuuleenergia jaoks juba olemasolevaid riiklikke kavasid, mis tähendab, et iga liikmesriik käsitleb meretuuleparki nii, nagu see oleks osa tema taastuvenergia toetuskavast. Projekt sõlmitakse ühispakkumuse alusel. Lepitakse kokku, et kohaldatakse asukohaliikmesriigi võrdlushinda, st panustav liikmesriik aktsepteerib oma toetussüsteemis lisatasu kindlaksmääramise alusena asukohaliikmesriigi võrdlushinda. Kuna projekt on esmaesindaja, tehakse erand panustava riigi riikliku toetuskava alusel, mis tavaliselt seda ei võimalda.

Asukohariik ja panustav liikmesriik allkirjastavad ühisprojekti koostöölepingu. Kõrgetasemelises poliitilises kokkuleppes on sätestatud, et igale neist eraldatakse projektist taastuvenergia statistika kogus, mis vastab asjaomase riigi toetatavale elektrienergia kogusele. Kuna meretuulepark asub asukohariigi majandusvööndis, eraldatakse taastuvenergia statistika vaikimisi talle, mis tuleb seejärel lepingu kohaselt ümber jaotada.

Asukohariik ja panustav riik teevad kulude-tulude analüüsi, selgitades välja kõige asjakohasemad kulu- ja tuluartiklid ning nende mõju. Kulude-tulude analüüsis otsustavad nad keskenduda energiatootmise kuludele, süsteemi lõimimise kuludele, kasvuhoonegaaside heitele, õhu- ja muule kohalikule saastele, energiavarustuskindlusele ning innovatsiooni mõjule. Et teha kindlaks nende mõju kulude ja tulude jagamisele, hõlmavad ja hindavad nad ka toetuskulusid ning mõju taastuvenergia statistikale.

Liikmesriik A (asukohariik) Liikmesriik B (panustav riik) Liikmesriik C (statistiline ülekanne) Toodetud taastuvenergia 40 % 60 % Ei kohaldata Taastuvenergia statistika 40 % 50 % 10 % Toetuskulud 40 % 60 % Ei kohaldata Süsteemi lõimimise kulud (24) 100 % Ei kohaldata Ei kohaldata Kasvuhoonegaaside heite vähenemine 40 % 60 % Ei kohaldata Õhu- ja muu kohapealne saaste 40 % 60 % Ei kohaldata Energiavarustuskindlus 40 % 60 % Ei kohaldata

Kaks koostööd tegevat osalist lepivad kokku, et nad keskenduvad toetuskuludele, taastuvenergia statistikale ja süsteemi lõimimise kuludele üksnes kulude ja tulude jagamise eesmärgil ning jätavad kõrvale kõik muud kulu- ja tuluelemendid.

Järgmise sammuna liidavad asukohariik ja panustav riik kokku igaühe kõik kulud ja tulud, mille tulemusena saadakse kogu netotulu/-kulu liikmesriigi kohta. Kuna asukohariik kannab kõik süsteemi lõimimise kulud, tekib tal netokulu ja ta nõuab süsteemi lõimimise kulude arvestamist ülekande hinnas.

Üldiselt määratakse ülekande hinna läbirääkimisruum kindlaks koostööd tegevate liikmesriikide suhtelise panuse alusel toetuskuludesse. Olenevalt sellest, kas toetuskulud on üksteisega võrreldes suuremad panustavas või asukohaliikmesriigis, saab üks või teine liikmesriik koostööst kasu seoses toetusmaksetega. Üldiselt määratakse ülekande hinna põrand kindlaks liikmesriigi A või B täiendavate toetuskulude alusel, ülempiir on toetuskulude kokkuhoid.

Eeldame, et tehnoloogiapõhised toetuskulud on panustavas liikmesriigis asukohaliikmesriigiga võrreldes suuremad. Koostöö toob seega kaasa kulude kokkuhoiu panustavas liikmesriigis, samas kui toetuskulud asukohaliikmesriigis võivad suureneda (võrreldes koostööst loobumisega). Koostöö toob siiski kaasa puhaskokkuhoiu kuludelt, kuna toetuse kogukulud on koostöö puhul väiksemad kui koostööst loobumise puhul. Siinses näites tekivad asukohaliikmesriigile suuremad toetuskulud kui koostööst loobumise korral, mille tulemuseks oleks rahaline hüvitis asukohaliikmesriigile ülekande vormis. Ülekande hinna tase määratakse kindlaks läbirääkimiste teel, kuid see tuleks kehtestada nii, et see pakuks mõlemale riigile piisavalt stiimuleid, pidamaks koostööd kasulikuks, st asukohaliikmesriigile peab see olema vähemalt sama suur, ideaaljuhul suurem, kui on tekkivad täiendavad toetuskulud, ning panustava liikmesriigi jaoks peab see olema väiksem kui tema kogukulude kokkuhoid. Loomulikult võivad riikidel olla koostööks ka mitterahalised ajendid, mis võivad mõjutada nende valmisolekut nõustuda väiksema/suurema ülekande hinnaga.

Kaldudes kõrvale tulevase toodetud taastuvenergia kogumahust ja mõlema riigi kantud kuludest, arvutavad nad ülekande hinna (EUR/kWh), milles võetakse arvesse ka süsteemi lõimimise kulude võrdset jaotust.

3. näide: ühisprojekt, milles käsitletakse päikeseelektriseadmeid ja elektrienergia füüsilist ülekannet

Võtame kaks liikmesriiki (A ja B), kes lepivad kokku ulatuslikus ühisprojektis, kasutades vastavat koostöömehhanismi. Ühisprojekt koosneb suurest maapinnale paigaldatavast päikeseenergiajaamast, mis asub liikmesriigis A (edaspidi: asukohariik) majandusvööndis, kusjuures liikmesriik B (edaspidi: panustav riik) tasub toetuskulud. Asukohariigil on päikeseelektri tootmiseks rohkesti kohti ja päikeseelektri potentsiaal on suur. Ta on graafikus, et ületada oma riiklikud taastuvenergiaeesmärgid, ning on huvitatud koostööst teiste liikmesriikidega, et kasutada ära oma liigset potentsiaali ja elavdada kohalikku tööturgu. Seevastu liikmesriik B ei ole oma eesmärgi saavutamisel graafikus ja on huvitatud koostöömehhanismide kasutamisest, et saavutada oma taastuvenergiaeesmärk väiksemate kuludega. Poliitilisel tasandil on ta juba loonud eeltingimused koostöömehhanismide kasutamiseks, võimaldades avada oma riigisisese tehnoloogianeutraalse taastuvenergia toetuskava välismaistele projektidele. Liikmesriik A ei ole huvitatud koostööprojektiga seotud taastuvenergia statistika endale hoidmisest, mis tähendab, et toetuskulud kannab täielikult liikmesriik B, kes lõimib jaama oma siseriiklikku kavasse.

Liikmesriik A vajab elektrienergia füüsilist ülekannet tagamaks, et projekt ei mõjuta siseturu tasakaalustamist. Seetõttu on vaja, et koostööd tegevate liikmesriikide vahel oleks piisav piiriülene ülekandevõimsus ja võrkudevahelise ühenduse võimsus. Koostööprojektide kulude ja tulude analüüsimisel on see oluline, sest toodetud elektrienergia füüsilise ekspordi vajadus toob tõenäoliselt kaasa märkimisväärseid kulusid.

Asukohariik ja panustav riik allkirjastavad ühisprojekti koostöölepingu ning teevad kulude-tulude analüüsi. Kulude-tulude analüüsis otsustavad nad keskenduda energiatootmise kuludele, süsteemi lõimimise kuludele, kasvuhoonegaaside heitele, õhu- ja muule kohalikule saastele, energiavarustuskindlusele ning innovatsiooni mõjule. Kulude ja tulude jagamisel otsustavad nad keskenduda ainult kõige olulisematele, st toetuskuludele (mille kannab üksnes liikmesriik B), energia füüsilise ülekande kuludele (mille kannab liikmesriik B), tööhõivemõjule (liikmesriigile A) ja süsteemi lõimimise kuludele (samuti liikmesriik A). Mis puudutab liikmesriiki A, siis peamine kasu, mida ta soovib koostööst saada, on kohaliku tööturu ergutamine, samas kui liikmesriigi B puhul on peamine huvi vähendada oma siseriiklike toetusmakseid, mida on vaja taastuvenergiaeesmärkide saavutamiseks. Kuna mõlemad liikmesriigid on veendunud, et võimalik on mõlemale poolele kasulik olukord, kus suured kulud ja eelised tasakaalustavad teineteist, lepivad nad kokku, et arvestavad üksnes toetuskuludega.

Samuti peavad riigid leppima kokku võrdlusturuhinna. Kuna on kokku lepitud, et liikmesriik B lisab tehase oma riiklikku toetuskavasse, võib kasutada liikmesriigi B võrdlusturuhinda. Mis puutub elektri ülekande kuludesse, siis kõige lihtsam viis see lahendada on lasta arendajatel need kulud oma pakkumistes arvesse võtta, mis tähendab, et toetuskulud suurenevad vastavalt.

Et määrata kindlaks liikmesriigilt B liikmesriigile A makstav tõenäoline ülekande hind, tuleb kõigepealt arvutada kokkuhoid, mida liikmesriik B saab tänu koostööprojektile saavutada, st toetuskulude kokkuhoid. See hõlmab päikeseelektri otseste toetuskulude arvutamist (25) nii liikmesriigis A kui ka liikmesriigis B. Nende kahe erinevus paneb aluse läbirääkimistele ülekande hinna üle.

5. KULUDE-TULUDE ANALÜÜSI JA KULUDE JA TULUDE JAGAMIST KÄSITLEVATE SOOVITUSTE KOKKUVÕTE

Kokkuvõtteks võib öelda, et liikmesriikidel ja kolmandatel riikidel on hulk võimalusi ja vabadust kulusid ja tulusid analüüsida ja jagada, kui nad osalevad vastastikku kasulikes taastuvenergia valdkonna koostööprojektides.

Üldiselt peavad koostööd tegevad riigid vastama kahele kesksele küsimusele. Esiteks, millise finantsmehhanismi abil ja mis hinnaga osaleb panustav riik projekti toetuskuludes? Teiseks, kas ja millise mehhanismi abil hüvitab panustav riik asukohariigile riigisiseselt kantud kulud? Üldjuhul peaks toetuskulusid tasuv liikmesriik saama vastava taastuvenergiastatistika.

Järgmistes punktides esitatakse kulude-tulude analüüsi alusel kokkuvõte peamistest sammudest ja soovitustest kulude ja tulude jagamiseks. See loetelu ja kriteeriumid ei piira Euroopa ühendamise rahastu määruses sätestatud kulude-tulude analüüsi kriteeriumide kohaldamist, mis on asjakohased piiriülese taastuvenergiaprojekti staatuse saamise taotluste puhul.

Üldine lähenemisviis ja esmase kulude-tulude analüüsi jaoks vajalikud sammud

Neid mitteammendavaid samme soovitatakse projektiarendajatel järgida kulude-tulude analüüsi tegemisel:

— Tehke kindlaks asjaomased sidusrühmad

— Täpsustage piiriülese koostöö projekti ülesehitus — Koostööd tegevad isikud ja üksused — Muud asjakohased asutused ja sidusrühmad, keda kulud või tulud võivad mõjutada, näiteks arendajad, põhi- ja jaotusvõrguettevõtjad jne — Projekti toimumise koht — Kasutatav tehnoloogia ja ülesehitus — Muud asjakohased tehnilised omadused või karakteristikud — Võimsus / projekti suurus — Ajaline horisont — Kavandatud väljundite ja teenuste liik — Asjakohased lisakomponendid

— Määrake kindlaks asjakohane vastupidine stsenaarium, sealhulgas selle ülesehitus (samad aspektid nagu eespool)

— Loetlege kõik kulud ja tulud, mis tuleb lisada

— Leppige kokku kulude-tulude analüüsi näitajate arvutamise lähenemisviisis ja metoodikas

— Koguge uusimaid andmeid kontrollitud riiklikest, Euroopa ja rahvusvahelistest allikatest

— Kvantifitseerige ja väljendage rahas mõõdetavad näitajad, kui see ei ole liiga kulukas, ning kirjeldage sõnaliselt mitterahaliste näitajate mõju

— Arvutage piiriülese koostööprojekti ja selle vastupidise stsenaariumi nüüdispuhasväärtuste delta

— Koostage analüüs ja kaasnevad selgitused

— Kontrollige tulemusi asjaomaste asutuste ja muude (sõltumatute) ekspertidega

— Vajaduse korral täiustage analüüsi, kohandades andmeid ja/või metoodikat.

Sammude järjekord ei ole ilmtingimata järjestikune ja võib mõnel juhul olla korduv. Liikmesriigid võivad kaaluda ühtsete kontaktpunktide loomist, et toetada projektiarendajaid nendes sammudes, eelkõige piiriüleste koostööprojektide projekti ülesehituse täpsustamisel.

Võimalikult suures ulatuses tuginemine kulude-tulude analüüsile

Põhjalik ühiskondlik kulude-tulude analüüs on eeltingimus kulude ja tulude jaotamiseks liikmesriikide ja teiste osaliste vahel. Siiski ei pruugi see olla piisav alus läbirääkimiste pidamiseks nende jaotuse üle. Seega tuleb tehtud kulude-tulude analüüs uuesti läbi vaadata ja seda laiendada.

Koostööd tegevad osalised peaksid tagama, et nad tugineksid kulude-tulude analüüsile nii palju kui võimalik, et säilitada sidusus peamiste tuvastatud mõjudega. Projekti määratlust, kasutatud andmeid, alusstsenaariumi ja piirtingimusi ei tohi muuta ning edasiste arutelude lähtepunktina tuleks kasutada kulude-tulude analüüsis arvutatud netoväärtusi. Tuleb täpsustada kõik piirtingimused, mis mõjutavad projekti toimimist ja selle lõimimist laiemasse energiasüsteemi, kuna need mõjutavad kulude ja tulude näitajaid.

Kulude ja tulude jagamise kokkulepe on lõppkokkuvõttes koostööd tegevate osaliste läbirääkimiste tulemus. Nad peaksid saama paindlikult kokku leppida, milliseid kulusid ja tulusid lisada. Kulude-tulude analüüsis tuleb leida tasakaal keerukuse ja tehingukulude piiramise vahel hallatavale tasemele, püüdes ühtlasi hõlmata kõiki asjakohaseid tegureid.

Kulude ja tulude jagamise põhimõtted

Kulude ja tulude jagamine peaks põhinema õiglusel, st ükski osaline ei saa ebaproportsionaalset tulu / ei kanna ebaproportsionaalseid kulusid koostöö tõttu, mida on võimalik saavutada, kui kõigile osalistele makstakse hüvitist vastavalt nende panusele, praktilisusele, st vähendades keerukust ja seega tehingukulusid hallatavale tasemele, piirates osalised ning kulude ja tulude kategooriad kõige olulisematega, ning tegelike kulude ja tulude kajastamisel (ja neist kõrvale kalduvates võimalikes kokkulepetes tuleks kokku leppida alles hilisemas etapis).

Keerukuse vähendamine

Varasemad koostöömehhanismide kogemused on näidanud, et keerukus võib olla takistus ja et väga keerukate, mitme sidusrühmaga peetavate läbirääkimiste puhul on suurem tõenäosus, et need ebaõnnestuvad. Seda saab aga leevendada, kui koostööd tegevad riigid lepivad kõigepealt kokku koostöö aluspõhimõtetes ja -tingimustes ning alles siis alustavad läbirääkimisi üksikasjade üle. Samuti võivad olla abiks kõrgetasemelised poliitilised kokkulepped kulude ja tulude jagamise kohta, nagu see oli Rootsi ja Norra puhul, pidades läbirääkimisi oma ühise toetuskava üle.

Ebakindlusega tegelemine ja selle arvestamine otsuste tegemisel

Kuna teavet kulude, tulude ja riskide kohta ei ole võimalik kindlalt teada, on ebakindlus protsessi loomulik osa ning seda tuleb vastavalt arvesse võtta. Seda saab leevendada tundlikkusanalüüsi ja stabiilsuskontrolliga.

Üldsuse heakskiit

Mis puudutab üldsuse heakskiitu, siis on soovitatav, et igas koostööprojektis käsitletaks üldsuse kaasamist varakult ja ennetavalt, vältimaks hilisemaid tagasilööke. Kõiki koostööga seotud otseseid ja kaudseid kulusid ja tulusid ning üldist lähenemisviisi nende jaotamisele koostööd tegevate partnerite vahel tuleks selgelt kirjeldada ja üldsusele tutvustada.

6. VALITSUSTEVAHELISE KOKKULEPPE VORM

I osa. Eesmärk ja mõisted

Artikkel eesmärgi kohta

— Liikmesriigid peaksid märkima valitsustevahelise kokkuleppe eesmärgi. Üks näide Põhjamere energiakoostöö kontekstis võib olla täiendavate taastuvenergia tootmisvõimsuste ehitamise võimaldamine Põhjameres. Eesmärgi üle otsustavad koostööd tegevad liikmesriigid.

Artikkel mõistete kohta

— Liikmesriigid peaksid määratlema põhimõisted, mis sisalduvad valitsustevahelises kokkuleppes. See tagab osaliste ühise arusaamise ja parandab lepingu õiguskindlust.

II osa. Koostöömehhanism

Artikkel koostöömehhanismi kohta

— See element peaks kirjeldama koostöö õiguslikku lõimimist taastuvenergia direktiivi kontekstis, st kas valitud on statistiline ülekanne, ühisprojekt (koos teise ELi liikmesriigi või kolmanda riigiga) või ühine toetuskava.

III osa. Koostöö üksikasjad

Artikkel koostöö ulatuse kohta

— Liikmesriigid peaksid täpsustama koostöö ulatuse: 1) ainult taastuvate energiaallikate kasutuselevõtt, 2) taristu lisamine koostöösse, 3) innovatsiooniaspektide lisamine koostöösse (nt salvestamine, muundamise rajatised jne)

Valitud toetuskava käsitlev artikkel

— Liikmesriigid peaksid täpsustama kohaldatava toetuskava (asukohaliikmesriik, osalev liikmesriik või uus toetuskava). Kui kasutatakse olemasolevat kava, peaksid liikmesriigid lisama viite asjakohasele õiguslikule alusele.

Artikkel uue toetuskava kohta (kohaldatakse ainult ühiste toetuskavade suhtes)

— Liikmesriigid peaksid täpsustama toetuskava tehnilised elemendid. Elemendid, mida tuleb arvesse võtta: a. Ühte/mitut projekti hõlmav koostöö b. Maksimaalne võimsus/maht (ülesseatud MW või ülekantava MWh kogus) c. Abikõlblik tehnoloogia (tehnoloogiad) d. Asukoht või asukoha valiku ja arendamise eelne protsess e. Võrguga ühendamise kord f. Toetuse vorm g. Pakkumismenetluse/vähempakkumise kavandamine h. Kokkulepe riigiabist teatamise kohta

Artikkel asjaomase turukorralduse kohta

— Liikmesriigid peaksid täpsustama koostööprojekti asjakohase turukorralduse (nt määratud võrdlusturg) ja kõik asjakohased lisasätted, mida see võib sisaldada.

Artikkel kulude-tulude analüüsi ja kulude piiriülese jaotamise kohta

— Liikmesriigid peaksid leppima kokku kulude-tulude analüüsis ja kulude piiriüleses jaotamises. — Lihtsa koostöö korral võib taastuvenergia statistika üle kanda kokkulepitud ülekande hinnaga. Sellise koostöö puhul tuleks kulude-tulude analüüs hoida võimalikult lihtne, vähendades tehingukulusid. — Keerukama koostöö jaoks (või kui taotletakse juurdepääsu piiriülesele taastuvate energiaallikate rahastamisele Euroopa ühendamise rahastust ja/või taristu rahastamisele) võib olla vaja põhjalikumat kulude-tulude analüüsi. Valitsustevahelises kokkuleppes tuleks käesolevas jaos viidata kättesaadavatele kulude-tulude analüüsi arvutustele ja sellest tulenevale kulude piiriülese jaotamise lähenemisviisile. — Sotsiaalse netotulu kindlaksmääramine — Peamiste kulude ja tulude jaotumine osaliste vahel — Sellest tulenevad hüvitisemaksed liikmesriikide vahel (sealhulgas iga koostööpartneri rahastatud toetuskulude osa, sellest tulenev RESi statistika jaotamine eesmärki panustamise jaoks). — Maksemenetlus — Euroopa Komisjoni teavitamine vastavalt taastuvenergia direktiivile

Artikkel osaliste kohustuste kohta

— Siin peaksid koostööd tegevad liikmesriigid määrama kindlaks kohustused vastavalt valitud koostöövormile, samuti menetlused ja süsteemi, mis võimaldab järelevalvet, jälgimist ning tõendite ja kontrollide väljaandmist (sealhulgas andmeedastust: sisu, vorming ja ajastus).

Artikkel vastutava asutuse kohta (kohaldatakse ühisprojektide või ühiste toetuskavade puhul)

— See element peaks kirjeldama vastutavat asutust (nt agentuur või ühtne kontaktpunkt) ja selle kohustusi. Nende kohustuste hulka võib kuuluda projektide kindlaksmääramine, pakkumismenetluse määratlemine, pakkuja valimine, järelevalve toetust saavate projektide rakendamise üle, toetusmaksete tegemine ja aruandlus koostööd tegevatele riikidele.

Artikkel Euroopa Komisjoni teavitamise kohta

— Taastuvenergia direktiivi kohaselt peaks müüv/asukohaliikmesriik teavitama Euroopa Komisjoni kokkuleppest ja sellest tuleneva statistilise ülekande täpsest summast.

7. LISA

Olemasolevad koostöömehhanismid ja koostöö aluspõhimõtted

Taastuvenergia direktiivi artiklite 8, 9, 11 või 13 kohaselt on kolm peamist koostöömehhanismi, mida liikmesriigid saavad kasutada:

Statistilised ülekanded (artikkel 8). Statistiliste ülekannete puhul lepivad kõige rohkem kaks liikmesriiki kokku, et nad teevad koostööd ja kannavad virtuaalselt üle ühe liikmesriigi toodetud ülemäärase koguse taastuvenergiat teisele liikmesriigile. Seda tehakse tagantjärele, läbiräägitud ülekande hinna alusel. Ühe liikmesriigi ostetud energiat võetakse arvesse tema direktiivi kohase riikliku panuse arvutamisel. Füüsilise energia ülekandmist ega tarnimist ei toimu. Statistilised ülekanded ei ole tavaliselt seotud konkreetsete projektidega, kuigi liikmesriigid võivad otsustada sellise lepingu sõlmida, kui seda peetakse vastastikku kasulikuks. Samuti on statistilised ülekanded põhimõtteliselt tehnoloogianeutraalsed. Liikmesriigid, kes teevad statistilisi ülekandeid, peavad teavitama komisjoni hiljemalt 12 kuu jooksul pärast selle aasta lõppu, mil ülekanne jõustub. Statistiliste ülekannete tehingukulud on suhteliselt väikesed, sest neid on üsna lihtne luua ja nende asjus on kerge läbi rääkida ning need võimaldavad liikmesriikidel teha piiratud koostööd, ilma et nad peaksid muutma oma siseriiklikke toetusmeetmeid. Nende väiksema keerukusastme tõttu on statistiliste ülekannete puhul vaja vähem suuniseid, kuid probleemiks võib olla üldsuse heakskiit, kuna makse eest ei kanta üle taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergiat. Erasektori osalejad on statistilistes ülekannetes osalemisest välja jäetud, st need on reserveeritud avalik-õiguslikele asutustele.

Liikmesriikide ühisprojektid (artikkel 9). Liikmesriigid võivad samuti alustada üksteisega ühisprojekte, et teha koostööd taastuvenergiaprojektide vallas, mis on seotud elektrienergia või kütte ja jahutuse tootmisega taastuvatest energiaallikatest. Ühisprojektid lähevad kaugemale pelgalt statistilistest ülekannetest ja koostöö toimub alati seoses konkreetse uue projektiga. Ühisprojekt võib ette näha või mitte ette näha elektrienergia füüsilise ülekande. Lisaks üksikutele koostööprojektidele, näiteks suuremahulistele meretuuleenergia projektidele, on võimalik ka mitut projekti hõlmav kord, kui korratakse väikeste või keskmise suurusega käitistega seotud ülesehitust. Siiski tuleb neid mitut projekti hõlmavaid kokkuleppeid eristada ühistest toetuskavadest nende piiratud olemuse tõttu. Projektid võivad olla seotud olemasolevate käitiste renoveerimisega või uute käitistega. Nende projektide tulud ja kulud jagatakse koostööd tegevate osaliste vahel kokkulepitud eeskirjade alusel. Liikmesriigid võivad kokku leppida, et projekti rakendatakse kas koostööd tegeva osalise olemasoleva toetuskava kaudu, või luua kohandatud kava.

Ühisprojektid võivad sobida ka selleks, et ühiselt investeerida uutesse tehnoloogiatesse ja koguda nendega seotud kogemusi. Koostöö ulatus ja tehingukulude tase on statistiliste ülekannetega võrreldes suuremad, kuid tavaliselt väiksemad kui ühiste toetuskavade puhul, kuna koostöö piirdub kokkulepitud arvu projektidega. Erinevalt statistilistest ülekannetest võivad ühisprojektid hõlmata ka eraettevõtjaid.

Liikmesriikide ja kolmandate riikide ühisprojektid (artikkel 11). Liikmesriigid võivad rakendada ka ühisprojekte kolmandate riikidega ja need võivad osutuda eriti oluliseks energiaühenduse riikide või Ühendkuningriigiga tehtava koostöö kontekstis. Ühisprojektid kolmandate riikidega piirduvad aga taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergiaga (küte ja jahutus ei ole hõlmatud) ning peavad looma tegeliku füüsilise ühenduse kolmanda riigiga. Et tagada ELi elektrisüsteemi sisestus, tuleb vastav võrkudevahelise ühenduse võimsus õigel ajal broneerida. Välja arvatud käitisele antud investeeringuteks ettenähtud abi, ei tohi toodetud ja eksporditud elektrienergia kogus olla saanud toetust kolmanda riigi toetuskavast.

Ühised toetuskavad (artikkel 13). Veel üks võimalik liikmesriikide käsutuses olev koostöömehhanism on ühised toetuskavad. See tähendab kahe või enama liikmesriigi riiklike toetuskavade osalist või täielikku koordineerimist ja/või ühendamist. Kuna ühised toetuskavad võivad kaasa tuua märkimisväärseid tehingukulusid, hõlmavad need tavaliselt mitut projekti. Neid võib siiski kasutada ka väga spetsiifilise ülesehitusega suurte üksikprojektide puhul. Ühised toetuskavad võivad olla seotud ka ainult riigi taastuvate energiaallikate turu ühe segmendiga, näiteks konkreetse tehnoloogia või geograafilise piirkonnaga, näiteks piirialaga. Kui ei ole sätestatud teisiti, ei asenda kokkulepitud ühine toetuskava olemasolevaid riiklikke toetuskavasid, mis jäävad samal ajal kehtima. Ühised toetuskavad on tavaliselt nõudlikumad ja keerukamad kui ühisprojektid ning vajavad harilikult muudatusi riiklikes õigusaktides ja/või eeskirjades.

Taastuvenergiaalase koostöö põhimõtted

Üldiselt juhindutakse liikmesriikide taastuvenergiaalases koostöös järgmistest põhimõtetest.

Vaba valik. Kaks või enam liikmesriiki, kes teevad omavahel või kolmanda riigiga koostööd, teevad seda vabatahtlikkuse alusel. Kui liikmesriigid otsustavad ühendada jõud taastuvenergia valdkonnas, on neil vabadus kavandada sellise koostöö üksikasju ja tingimusi.

Sotsiaal-majandusliku kasu loomine. Piiriülesed koostööprojektid peavad looma väärtust terviklikust ja ühiskondlikust vaatepunktist. Üldiselt peab projektist saadav sotsiaal-majanduslik kasu olema suurem kui selle kulud, kui võrrelda seda taastuvate energiaallikate kasutuselevõtuga ilma koostööta.

Vastastikku kasuliku koostöö loomine. Lisaks ühiskondliku netokasu loomisele saavad piiriülesed koostööprojektid teoks ainult siis, kui projektid tagavad vastastikuse kasu kõigile osalevatele riikidele ja riikide peamistele sidusrühmadele. Üldiselt on ebatõenäoline, et kõik sidusrühmad oleksid paremas seisus/olukorras kui ilma selleta, mistõttu peavad riigid kokku leppima, millistele sidusrühmadele tuleks hüvitist maksta ja millistele mitte.

Kokkulepe koostöö tingimuste kohta. Liikmesriigid, kes kavatsevad koostööd teha, peavad sõlmima koostöölepingu, milles sätestatakse tingimused.

Kohalike eritingimuste kohaldamine. Kuigi koostööd tegevad riigid püüavad asjaomaseid eeskirju ja määrusi ühtlustada nii palju kui vaja, võivad sellel olla loomulikud piirid. Sellised piirangud kehtivad eelkõige asukohaspetsiifiliste tingimuste, näiteks litsentside ja maksude kohta. Seetõttu on vaikimisi ette nähtud, et kohaldatakse selle riigi eeskirju, kus projekt füüsiliselt asub, kui koostööd tegevad riigid ei ole kokku leppinud ega täpsustanud teisiti.

Tuntava mõju tagamine. Liikmesriigid võivad otsustada struktureerida koostööd nii, et sellel oleks tuntav mõju nende energiasüsteemidele ja -turgudele. Koostööd tegevad liikmesriigid võivad näiteks nõuda elektrienergia füüsilist importi (mis muutub kohustuslikuks ühisprojektides kolmandate riikidega).

Kulude ja tulude jagamine. Direktiivi kohaselt tuleks toodetud taastuvenergiat arvestada käitist rahastava riigi arvestuses. Olenevalt tehnoloogiast on peale toetuskulude asjakohased ka muud kulud ja tulud. Võrguühenduse ja süsteemi lõimimise kulud on eriti olulised meretuuleenergia projektide puhul, samas kui toetuskulude asjakohasus väheneb tavaliselt koos tehnoloogia valmimise ja turuintegratsiooni tasemega. Raamatupidamise puhul saab kasutada eri võimalusi. Partnerriigid võivad sätestada üksikasjad koostöölepingus.

(1) See põhineb varasemal dokumendil „Guidance on the use of renewable energy cooperation mechanism“ („Suunised taastuvenergia koostöömehhanismi kohta“), SWD(2013) 440 final, kättesaadav aadressil https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/com_2013_public_intervention_swd05_en.pdf

(2) Koostöömehhanismide üksikasjalikum kirjeldus on esitatud lisas.Liidu õiguse siduva tõlgendamise pädevus on ainult Euroopa Liidu Kohtul.

(3) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. juuli 2021. aasta määrus (EL) 2021/1153, millega luuakse Euroopa ühendamise rahastu (ELT L 249, 14.7.2021, lk 38).

(4) „ELi piirialad: Euroopa integratsiooni eluslaborid“ (COM(2021)393).

(5) Piirialad on territooriumid kummalgi pool sama piiri (määratlus on kättesaadav aadressil https://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php?title=Glossary:Border_region).

(6) Selle juhtumi kirjeldus põhineb aruandel „Piiriüleste vähempakkumiste kavandamise võimalused“, mis koostati projekti AURES II raames, mis käsitleb taastuvenergia toetuse vähempakkumisi. Aruande täistekst on kättesaadav aadressil http://aures2project.eu/wp-content/uploads/2019/06/AURES_II_D6_1_final.pdf

(7) Praeguse seisuga on rakendatud / kokku lepitud 12 koostööprojekti (nendest kümme statistilist ülekannet, üks ühisprojekt ja üks ühine toetuskava). Kuigi see näitab, et rakendamine võib kiireneda, on koostöömehhanismide kasutamine endiselt oodatust väiksem. Ellu on viidud ja/või kokku lepitud järgmised projektid: statistilised ülekanded Luksemburgi ja Leedu, Luksemburgi ja Eesti, Malta ja Eesti, Madalmaade ja Taani, Iirimaa ja Taani, Iirimaa ja Eesti, Taani ja Belgia, Soome ja Belgia, Tšehhi ja Sloveenia ning Leedu ja Belgia vahel; Saksamaa ja Taani ühisprojekt ning Rootsi ja Norra ühine toetuskava. Kui vaadata liikmesriikide 2020. aasta riiklikke taastuvenergia tegevuskavasid, on ilmne, et mehhanismide uudsuse ja rakendatud projektide puudumise tõttu olid koostöömehhanismide kasutamise kavad endiselt ebamäärased, ettevaatlikud või lausa olematud. Mõni aasta hiljem olid liikmesriikide lõimitud riiklikes energia- ja kliimakavades koostöömehhanismide kasutamise kavad juba konkreetsemad, eelkõige liikmesriikide vahel kahe- või mitmepoolselt, individuaalselt või eri rühmade ja foorumite kaudu peetud konsultatsioonide tõttu. Sellega seoses tuleks rõhutada tööd piirkondlikel energiafoorumitel, sealhulgas Põhjamere energiakoostöö (NSEC), Läänemere energiaturu ühendamise tegevuskava (BEMIP), Kesk- ja Kagu-Euroopa energiavõrkude ühendamise (CESEC) või Edela-Euroopa energiaühenduste (SWE) kõrgetasemelises töörühmas või viiepoolsel foorumil. Foorumitel on õnnestunud tuua kokku peamised sidusrühmad ja hõlbustada dialoogi. Sellest hoolimata puuduvad endiselt konkreetsed esitatud kavad, mis kajastavad koostöömehhanismide rakendamisel ilmnenud raskusi.

(8) Uuringud ja projektid hõlmavad muu hulgas ELi liikmesriikide vaheliste koostöömehhanismide projekti ja koostoimet taastuvenergia direktiivi (2009/28/EÜ) (https://res-cooperation.eu/) kohaste toetuskavadega, projekti CA-RES (https://www.ca-res.eu/) või projekti MUSTEC (https://mustec.eu/ ). Vt ka uuring „Koostöö ELi riikide vahel taastuvate energiaallikate direktiivi alusel“, 2014, kättesaadav aadressil https://energy.ec.europa.eu/topics/renewable-energy/renewable-energy-directive-targets-and-rules/cooperation-mechanisms_en#documents

(9) Teadaolevad näited on Taani ja Madalmaade vaheline vastastikuse mõistmise memorandum ühe või mitme avamereenergiakeskuse kohta, Läti ja Eesti vaheline vastastikuse mõistmise memorandum avamere ühisprojekti kohta, kavatsuste deklaratsioon Taani ja Saksamaa ühiste ja hübriidsete avamereprojektide analüüsimise kohta ning Taani ja Belgia vaheline vastastikuse mõistmise memorandum energiasaarte võimaluste uurimise kohta.

(10) Enamiku piiriülese koostöö projektide puhul võib eeldada, et liikmesriigid või kolmandad riigid kannavad suurimaid kulusid ja saavad suurema osa tuludest. Seega on nad loomulikud läbirääkimiste osalised ja esindavad vaikimisi oma sidusrühmi.

(11) Tunnistades, et üha enam keskendutakse keerukatele taastuvenergiaalase koostöö vormidele, näiteks hübriidsete meretuuleparkide kontekstis, esitatakse „suunised selle kohta, kuidas koordineerida kulude ja tulude piiriülest jagamist energiaülekandeprojektide puhul koos energiatootmisprojektide arendamisega“. Suunis on seotud TEN-E määruse artikli 15 lõikega 1 [määrus (EL) 2022/869] ning komisjoni teatisega Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „ELi strateegia avamere taastuvenergia potentsiaali kasutamiseks kliimaneutraalsuse saavutamise eesmärgil“ (COM(2020) 741 final), kättesaadav aadressil https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/offshore_renewable_energy_strategy.pdf

(12) Tsentraliseeritud mudeli elemendid on osa komisjoni 18. mai 2022. aasta ettepanekust vaadata läbi taastuvate energiaallikate projektide lubade andmist käsitlevad sätted taastuvenergia direktiivis (COM(2022) 222 final).

(13) See tuleneb peamiselt võrgu mõjust, kuid ebakindlus võib olla seotud ka regulatiivsete muudatustega.

(14) Ühesuunalise lisatasu süsteemi puhul saavad tootjad juhul, kui turuhind on vähempakkumise täitmishinnast madalam, toetust, mis katab vahe, ja kui turuhind on kõrgem, võivad nad ülemäärase tulu endale jätta. Kahesuunaline lisatasu toimib sarnaselt, kuid tootja peab ülemäärase tulu tagasi maksma. Kindlasummalise lisatasu kava raames saavad tootjad lisaks turuhinnale kindlaksmääratud summa ülemäärast tulu.

(15) Iga koostööd tegev riik võib otsustada ka toetuskulude katmise üle riiklikul tasandil, välja arvatud ühiste toetuskavade puhul.

(16) 2022/C 80/01

(17) Vt https://ec.europa.eu/regional_policy/en/information/publications/guides/2014/guide-to-cost-benefit-analysis-of-investment-projects-for-cohesion-policy-2014-2020.

(18) „The Economic Appraisal of Investment Projects at the EIB. Versioon märts 2013 – läbivaatamisel“, kättesaadav aadressil https://www.eib.org/attachments/thematic/economic_appraisal_of_investment_projects_en.pdf

(19) „Metoodika, kuidas hinnata piiriüleste projektide panust üldkriteeriumide täitmisse ning kuidas koostada määruse (EL) 2021/1153 (millega luuakse Euroopa ühendamise rahastu) lisa IV osas täpsustatud kulude-tulude analüüs“, kättesaadav aadressil https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?uri=CELEX:52021SC0429&qid=1564520971474

(20) Vt https://tyndp.entsoe.eu/cba

(21) Kui taastuvenergiaprojekti elluviimiseks on vaja riigiabi, peaks kliima-, keskkonnakaitse- ja energiaalase riigiabi suuniste kohaselt tehtud rahastamispuudujäägi analüüs olema kooskõlas kulude-tulude analüüsi põhieeldustega.

(22) Mis puudutab taristut, siis ACERi avaldatud neljandas seirearuandes kulude piiriülese jaotamise otsuste kohta selgus, et enamik piiriülest taristut hõlmavatest üleeuroopalistest energiaprojektidest valib traditsioonilise kulude jaotamise lähenemisviisi. Enamik maismaaprojekte järgib nn territoriaalset põhimõtet, mille kohaselt iga riik kannab oma territooriumil projekti rakendamisega seotud kulud, hoolimata sellest, et projekt võib tuua tulu teistele riikidele, samas kui avamereprojektide puhul on levinud kulude jaotamine 50/50. Selline lähenemisviis ei pruugi osutuda tõhusaks näiteks uute avamere silmusvõrkude puhul, mis võivad mõjutada suuremat hulka osalisi.

(23) Vt eelkõige direktiivi (EL) 2018/2001 artikli 11 lõike 2 punktides a ja c sätestatud tingimused.

(24) Kannab põhivõrguettevõtja.

(25) Kui otsene võrdlus ei ole võimalik ega realistlik, võib arvutamisel kasutada alternatiivset tehnoloogiat.