Et paremini hinnata energiatarbimise kasvu suundumust ja kindlaks määrata võimalikud edasised sammud, moodustas Euroopa Komisjon 2018. aasta juulis töörühma, mis töötab välja meetmed 2020. aastaks seatud ELi energiatõhususe eesmärkide saavutamiseks. Seni on töörühm rõhutanud eelkõige vajadust kaasata paremini rahalised vahendid, suurendada hoonete renoveerimise kiirust ja põhjalikkust ning tagada energiatõhususe vähimnõuete järgimine.

Kui alates 2014. aastast täheldatud energiatarbimise kasv lähiaastail jätkub, võib 2020. aastaks püstitatud eesmärgi saavutamine olla ohus nii primaar- kui ka lõppenergia tarbimise osas. Seepärast on vaja veelgi suurendada jõupingutusi, et tagada energiasääst lühemas perspektiivis.

·Kõige viimaseid riiklikke energiatõhususe tegevuskavu ja 2018. aasta aruandeid hinnates ilmneb, et koos teevad liikmesriigid energiatõhususe direktiivi artikli 7 kohase energiasäästu saavutamisel suuri edusamme. Seevastu mõni liikmesriik on teistest maha jäänud ja ei tarvitse oma 2014.–2020. aasta kumulatiivse säästu nõuet täita.

·Energiatarbimist suurendab jätkuvalt majandustegevuse elavnemine. Elavnemise mõju on aidanud tasakaalustada energiasääst, mille tulemusel on järk-järgult vähenenud energiamahukus. Paraku ei olnud energiasääst viimastel aastatel majandustegevuse elavnemise mõju tasakaalustamiseks piisavalt suur, mille põhjuseks võisid muu hulgas olla viivitused energiatõhususe alaste poliitikameetmete rakendamisel mõnes liikmesriigis.

·Viimastel aastatel energiatarbimises täheldatud kõikumiste üks peamisi põhjuseid on ilmamuutused. Energiatarbimise näitajad, mida on korrigeeritud vastavalt ilmastikutingimustele, ei ole nii kõikuvad, kuid ka neist on näha, et alates 2014. aastast on tarbimine hakanud taas suurenema (joonis 1).

Käesolevas aruandes esitatakse kõige värskemad andmed edusammude kohta, mis on tehtud kuni 2017. aastani selleks, et saavutada enne 2020. aastat 20 % eesmärk. Eelkõige on kasutatud ametlikku Euroopa energiastatistikat, mille liikmesriigid olid saatnud Eurostatile enne 2019. aasta jaanuari. Käesolev aruanne põhineb energiatõhususe 2017. aasta vahearuandel, liikmesriikide esitatud 2018. aasta aruannetel ja 2018. aastal tehtud täiendaval analüüsil. Et paremini mõista hiljutisi suundumusi kujundanud tegureid, kasutati Teadusuuringute Ühiskeskuse poolt ja Odyssee-Mure projekti raames koostatud mõjurite analüüse.

Sellega seoses on oluline, et 2020. aastaks seatud energiatõhususe eesmärgid saavutatakse meetmetega, mille abil on võimalik tagada energiasääst ka järgmisel kümnendil.

2018. aasta detsembris võtsid Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu Nõukogu vastu läbivaadatud energiatõhususe direktiivi. Sellega kehtestati 2030. aasta energiatõhususe eesmärgiks vähemalt 32,5 %. Samuti sisaldab see selle eesmärgi võimalikku suurendamist käsitlevat sätet, millega tõstetakse võrreldes 2020. aasta eesmärkide saavutamiseks vajalike jõupingutustega püüdluste taset. Energiatõhusus on oluline tegur 2020. ja 2030. aasta kliimaeesmärkide saavutamisel ning mängib ka väga tähtsat rolli ettepanekus „Euroopa pikaajaline strateegiline visioon, et jõuda jõuka, nüüdisaegse, konkurentsivõimelise ja kliimaneutraalse majanduseni“, mille komisjon esitas 2018. aasta novembris.

Peamine tegur primaarenergia tarbimise vähenemisel oli lõppenergia nõudluse kahanemine, mis oli tingitud lõppenergiamahukuse vähenemisest (joonis 3). See aitas vähendada primaarenergia tarbimist kokku 122 miljonit naftaekvivalenttonni, mis moodustas 2005. aasta tarbimisest 7 %. Muundamistõhususe suurenemise tulemusel vähenes tarbimine 2005.–2016. aastal 30 miljonit naftaekvivalenttonni. Tänu jaotuskadude ja ümbertöötlemissektori tarbimise vähenemisele kahanes primaarenergia tarbimine veel 9,5 miljonit naftaekvivalenttonni. Primaarenergia tarbimise taset alandas ka taastuvenergia üha suurem osakaal lõppenergia kogutarbimises, mis kasvas ELi tasandil 9 %-lt 17 %-le. Paraku tasakaalustas seda elektrienergia üha suurem kasutamine, nii et kokkuvõttes oli muundamistõhususe mõju (–30 miljonit naftaekvivalenttonni ehk võrreldes 2005. aasta primaarenergia tarbimisega –2 %) võrdlemisi mõõdukas.

Energiatarbimises muutusi põhjustanud tegurite kvantitatiivsem analüüs on võimalik tänu mõjurite analüüsidele, mis on tehtud Teadusuuringute Ühiskeskuses ja projekti Odyssee-Mure raames. Paraku hõlmavad mõlemad analüüsid andmeid vaid kuni 2016. aastani.

Energiatarbimise kasvu suundumuste üle arutamiseks ja selliste lahenduste leidmiseks, mille abilt viia EL jälle 2020. aastaks seatud energiatõhususe eesmärkide saavutamise teele, said liikmesriikide esindajad 2018. aasta sügisel kaks korda kokku komisjoni loodud spetsiaalses töörühmas. Töörühma tegevust kajastavas aruandes on kirjeldatud mõnda energiatarbimise suurenemise lisapõhjust, mis on seotud riikliku kontekstiga. Nende hulka kuuluvad i) viivitused energiatõhususega seotud poliitikameetmete rakendamisel; ii) prognoositud energiasäästu ja tegelikult saavutatud energiasäästu vahe; iii) käitumuslike tegurite, nagu tagasilöögiefekt, ebapiisav arvessevõtmine; iv) energiatõhususega seotud poliitikameetmete rahastamiseks vahendite puudumine ning v) ELi riigiabieeskirjadega seotud piirangud.

Et paremini mõista hiljutise energiatarbimise kasvu taga olevaid tegureid, korraldas Euroopa Komisjon ekspertide seminari, kus saadi teavet aruande jaoks, milles tutvustatakse hiljutisi energiatarbimise suundumusi mõjutanud asjaolusid. Analüüsist, kus käsitletakse tegureid, mis võisid suurendada alates 2014. aastast energiatarbimist, on näha, et sektorite vahel esineb erinevusi: hoolimata väikesest langusest 2017. aastal suurenes energiatarbimine kõige rohkem hoonetesektoris (elu- ja teenindushooned), järgnes transpordisektor, seevastu tööstussektoris kasvas energiatarbimine väga vähe. Tarbimine energiavarustussektoris (tootmine, ülekandmine ja jaotamine) vähenes, kuna elektri tootmisel siirduti taastuvenergiaallikate kasutamisele. Aruandes kinnitatakse ka seda, et energia tarbimise suurenemisel ELis alates 2014. aastast ei ole ainult üht põhjust. Tarbimise kasv võib olla osaliselt tingitud alates 2014. aastast toimunud edukast majandustegevusest, osaliselt madalatest naftahindadest ning osaliselt 2015. ja 2016. aasta külmematest talvedest, kusjuures nende tegurite osakaal on sektorite lõikes erinev.

Primaarenergia tarbimine on vähenenud alates 2005. aastast kõigis liikmesriikides, välja arvatud Eestis, Küprosel ja Poolas. Riigid, kus primaarenergia tarbimine vähenes kõige enam, on Leedu (–23,4 %), Kreeka (–23,2 %), Ühendkuningriik (–20,8 %) ja Itaalia (–17 %). 2017. aastal primaarenergia tarbimine 20 liikmesriigis võrreldes eelneva aastaga siiski suurenes, kõige rohkem Maltal (+12,9 %), Rumeenias (+5,7 %) ja Hispaanias (+5,4 %). Kõige märkimisväärsemast vähenemisest võrreldes eelneva aastaga 2016 teatas Eesti (–4,2 %), järgnesid Ühendkuningriik (–1,6 %) ja Iirimaa (–1,4 %).

Primaarenergia tarbimine ELis vähenes 9,2 %, kahanedes 1720 miljonilt naftaekvivalenttonnilt 2005. aastal 1561 miljonile naftaekvivalenttonnile 2017. aastal. Seda on 5,3 % rohkem kui 2020. aastaks seatud eesmärk 1483 miljonit naftaekvivalenttonni. Tarbimine vähenes ajavahemikus 2005–2017 keskmiselt 0,8 % aastas, kuid on alates 2015. aastast taas suurenenud. 2017. aastal registreeriti eelneva aastaga võrreldes kasvuks 0,9 %.

Teenustesektor registreeris aastatel 2005–2017 oma suurima energiatarbimise kasvu (+4 %). See kasv kajastas teatud määral tegevuse taseme suurt tõusu – kogulisandväärtus suurenes kõnealuses sektoris 2005.–2017. aastal ligikaudu 19 %. Veelgi ilmsem on teenustesektoris seos tööhõive kasvu ja energiatarbimise vahel – energiatarbimine suurenes kuni 2008. aastani, mil kasvas ka võrdlemisi jõuliselt tööhõive, ja uuesti alates 2014. aastast. Peale selle, kuna hinnangute kohaselt tarbitakse teenustesektoris 45 % energiast kütmiseks, mõjutavad sektori kogutarbimist aastate lõikes märkimisväärselt talvised temperatuurid.

Tundub, et energiatarbimise hiljutise suurenemise taga võivad olla ka jõukuse kasv (mida muu hulgas kajastab elamute arvu ja eluasemete keskmise põrandapinna suurenemine) ja elustiilimuutused (nt uute väikeste kodumasinate kasutuselevõtt). Üldkasutatavate hoonete puhul on nimetatud energiatarbimise kasvule kaasa aitava tegurina energiatarbimist mugavuse suurendamiseks.

Lõppenergia tarbimine eluasemesektoris vähenes umbes 9 %, kahanedes 310 miljonilt naftaekvivalenttonnilt 2005. aastal 284 miljonile naftaekvivalenttonnile 2017. aastal. Samas suurenes energiakasutus 2014.–2017. aastal 7 % (kahanedes 2017. aastal –0,5 %). See suurenemine oli teatud määral tingitud 2014. aasta erakordselt soojale talvele järgnenud külmemast talvest, võttes arvesse seda, et ruumide kütmiseks tarbitav energia moodustab eluasemesektoris tarbitavast energiast ligikaudu kaks kolmandikku. Vastavalt ilmastikutingimustele korrigeeritud energiatarbimine kütmiseks on püsinud alates 2010. aastast – pärast mõningast vähenemist eelnevatel aastatel – võrdlemisi muutumatuna. 2017. aastal oli kütmise kraadpäevade arv vaid veidi suurem kui 2016. aastal ja energia tarbimine tegelikult vähenes aastate võrdluses 0,5 %. Ehkki energiatarbimine ruumide jahutamiseks moodustab endiselt võrdlemisi väikese osa energiatarbimisest, on see mõnes riigis kiiresti kasvanud, nii et jahutamise kraadpäevade arv on võrreldes 2014. aastaga 2017. aastal peaaegu kahekordistunud.

Odyssee-Mure analüüsis on näha seoses ajavahemikuga 2005–2016 sarnased suundumused. Selles kinnitatakse, et energiasäästul oli vaatlusalusel ajavahemikul oluline roll majandustegevusest, eluviisidest ja demograafiast tingitud tarbimise kasvu tasakaalustamisel. Erinevuste tõttu metoodikas ja kasutatud andmetes ei ole erinevate tegurite olulisus ja suurusjärk siiski sama. Primaarenergia väiksema tarbimise põhjus oli eelkõige lõppenergia tarbimise kahanemine (–85 miljonit naftaekvivalenttonni), kuid üsna olulised olid ka energiatõhususe suurenemine ja muutused elektritootmise kütusekasutuse struktuuris (–75 miljonit naftaekvivalenttonni). Lõppenergia puhul suurendas majandustegevuse mõju tarbimist 58 miljonit naftaekvivalenttonni ning eluviiside ja demograafia tõttu suurenes lõppenergia tarbimine veel vastavalt 32 miljonit naftaekvivalenttonni ja 25 miljonit naftaekvivalenttonni. Seda tarbimise kasvu tasakaalustas märksa suurem energiasääst ajavahemikus 2005–2016 (–163 miljonit naftaekvivalenttonni), seevastu struktuursed muutused ja ilm tõid mõlemad kaasa tarbimise vähenemise veel 11 miljonit naftaekvivalenttonni.

Teadusuuringute Ühiskeskuse analüüsist on näha, et nagu primaarenergia puhul, vähenes ka lõppenergia tarbimine ajavahemikus 2005–2016 tänu energiatõhususe suurenemisele (–171,4 miljonit naftaekvivalenttonni), mis tasakaalustas majanduskasvust tingitud energiatarbimise kasvu (+117,4 miljonit naftaekvivalenttonni). Struktuursed muutused, millega liiguti energiatõhusamate sektorite poole, tõid kaasa lõppenergia tarbimise kahanemise 9,1 miljonit naftaekvivalenttonni, kuid tänu soojematele talvedele vähenes energiatarbimine 13,1 miljonit naftaekvivalenttonni. Selle tulemusel kahanes aastatel 2005–2016 ELis lõppenergia tarbimine 1174 miljonilt naftaekvivalenttonnilt 1098 miljonile naftaekvivalenttonnile (vt joonis 4).

Teenustesektori lõppenergiamahukus vähenes 2005.–2017. aastal 13 %. Kõige suuremaid edusamme tehti Iirimaal, Ungaris, Slovakkias, Austrias ja Rootsis. 2017. aastal vähenes ELi energiamahukus võrreldes 2016. aastaga veelgi: energiatarbimine püsis muutumatuna, kuid sektori kogulisandväärtus suurenes ligikaudu 2 %.

4.4.Transpordisektor

Lõppenergia tarbimine ELi transpordisektoris suurenes 2,5 %, kasvades 369 miljonilt naftaekvivalenttonnilt 2005. aastal 378 miljoni naftaekvivalenttonnini 2017. aastal. Võrreldes 2005. aastaga suurenes 2017. aastal energiatarbimine selles sektoris 19 liikmesriigis. Tarbimine suurenes oluliselt (alates 2005. aastast üle 40 %) Poolas, Rumeenias, Leedus ja Maltal. Seevastu Kreekas ja Itaalias vähenes see üle 10 %.

Lõppenergia tarbimine ELi transpordisektoris suurenes 2017. aastal võrreldes 2016. aastaga 2,5 %, kusjuures tarbimise kasvust teatasid kõik liikmesriigid peale kolme. See kasv on jätk alates 2014. aastast täheldatud kasvutrendile – energiatarbimine transpordisektoris suurenes 2014.–2017. aastal 7 %. Ligikaudu 81 % lõppenergiast tarbitakse transpordisektoris maanteevedude tegemisel ning ülekaalukalt suurimad energiakandjad selles sektoris on naftatooted (bensiin ja diislikütus). Üha suurem osa transpordisektoris tarbitavast energiast tarbitakse lennunduses, kus tarbimine suurenes samal ajavahemikul 14 %. Riigid, kus aastane kasv oli kõige suurem, on Poola (+16 %) ja Slovakkia (+13 %) ning Horvaatia, Malta ja Rumeenia (kõikides +8 %).

Peamised põhjused, miks energiatarbimine asjaomasel ajavahemikul suurenes, olid transpordi alal toimunud kasv ja madalad naftahinnad. Reisijatevedu suurenes pärast kolmeaastast langust 2012.–2016. aastal 8,3 %. 2016. aasta 3,2 % suurune kasv oli viimase kahekümne aasta kiireim. Alates 2012. aastast on suurenenud ka kaubavedu, mis kasvas kuni 2016. aastani 7,9 %. Ent hoolimata sellest kasvusuundumusest jäi kaubaveo maht tonnkilomeetrites endiselt 2,4 % allapoole 2007. aasta tipptaset. Lisaks on energianõudlust transpordisektoris veelgi suurendanud ummikud, eriti suurlinnades.

Majanduskasv ja nõudlus kaupade autoveo järele on omavahel tihedalt seotud, SKP kasvu ja reisijateveo vaheline seos on aga keerulisem ja seda mõjutavad arvukad tegurid. Transpordikütuse nõudlust on väidetavalt suurendanud ka suhteliselt madalamad kütusehinnad ning muutuv makromajanduslik keskkond on mõjutanud alates 2000. aastast ELis kütusehindade ja transpordinõudluse suhet. Mis puudutab ühelt transpordiliigilt teisele üleminekut ELi tasandil, siis muudatused reisijateveoks kasutatavate eri transpordiliikide proportsioonis ei ole mõjutanud paaril viimasel aastal olulisel määral energiatarbimist. Lennukiga reisimise pidev suurenemine on tarbimist siiski mõnevõrra suurendanud. Kaubaveo puhul on eri transpordiliikide osakaal püsinud aja jooksul üldjoontes muutumatuna.

Kergsõiduautode segmendi tõhusus on aja jooksul suurenenud ja esmaregistreeritud sõidukite arvu pidev kasv on aidanud suurendada kogu masinapargi kütusesäästu. Samas on registreerimine suurenenud viimastel aastatel eriti palju linnamaasturite segmendis. Võrreldes muud tüüpi autodega on linnamaasturitel sellised omadused nagu suur lauppind ja suur õhutakistustegur, millel on halb mõju kütusesäästule. JATO andmetel oli 26 % kõikidest 2016. aastal Euroopas müüdud sõiduautodest linnamaasturid, mis tähendab 2007. aasta 8 %ga võrreldes kasvu. Peale selle LMC sõnul see tugev kasvusuundumus eeldatavasti jätkub ja linnamaasturite osakaal kõikide Euroopas müüdud sõiduautode seas jõuab 2020. aastal 34 %ni.

5.Energiatõhususe direktiivi ülevõtmise seis

Komisjon jätkab koos liikmesriikidega energiatõhususe direktiivi ülevõtmise ja rakendamise jälgimist.

2018. aastal jätkas komisjon aasta varem liikmesriikidega alustatud struktureeritud dialoogi (EU Piloti teabenõuded) kandmaks hoolt selle eest, et kõik energiatõhususe direktiivist tulenevad kohustused ja nõuded kajastuvad nõuetekohaselt liikmesriikide õigusaktides ja poliitikas. Pärast teabenõuete peale laekunud vastuste hindamist saatis komisjon kõikidele liikmesriikidele märgukirja, et saada veel lahendamata küsimustes lisaselgitusi.

Mis puudutab komisjoni teavitamise kohustust, siis kõik riiklikud energiatõhususe tegevuskavad, mis tuli esitada 2017. aasta aprilli lõpuks, esitati, ehkki mitu neist märkimisväärse viivitusega. Kümme liikmesriiki lisas oma 2017. aasta riiklikusse energiatõhususe tegevuskavva oma ajakohastatud eesmärgid või prognoosid 2020. aastaks. Need läbivaadatud eesmärgid näitavad, et vahe prognoositava koondpanuse ja ELi eesmärgi vahel suureneb. Riiklikud energiatõhususe tegevuskavad sisaldavad üksikasjalikku teavet energiatõhususe poliitika ja meetmete kohta, mille liikmesriigid on kavandanud järgmiseks kolmeks aastaks, et saavutada oma riiklikud energiatõhususe eesmärgid. Uusi meetmeid ja eri vahendite (regulatiivsed ja rahalised vahendid, maksustamine, energiatõhususkohustuste süsteemid) kasutamist on kirjeldatud ja hinnatud Teadusuuringute Ühiskeskuse aruandes. Kõnealuses aruandes analüüsitakse ka energiatõhususe meetmete rakendamist eri sektorites (eluasemesektor, tööstussektor, transpordisektor, põllumajandussektor ja avalik sektor) ning hinnatakse energiasäästu, mille peaksid kaasa tooma peamised poliitilised algatused ja programmid.

Kõikide liikmesriikide 2018. aasta aruanded esitati 2018. aasta jooksul, nagu on sätestatud energiatõhususe direktiivi artiklis 24. Esitamise ajastust ning esitatava teabe kvaliteeti ja täielikkust saaks aga parandada. Teadusuuringute Ühiskeskus analüüsis neid aastaaruandeid 2018. aastal.

5.1.Artikli 7 (energiasäästukohustus) alusel tehtud edusammud

Liikmesriigid on teatanud artikli 7 alusel 2014.–2016. aastal saavutatud säästust. ELi tasandil oli selle suuruseks kokku 54 547 000 naftaekvivalenttonni. See moodustab 2020. aasta lõpuks nõutavast kumulatiivsest energiasäästust ligikaudu 24 % ning on umbes 10 % suurem kui aastateks 2014–2016 prognoositud sääst, kui eeldada nõutava säästu lineaarset saavutamist. Ehkki energia kogusääst ELi tasandil osutab sellele, et sääst oli 2016. aastal suurem, tuleb artikli 7 alusel tehtud edusamme vaadelda liikmesriigi tasandil: iga liikmesriik peaks täitma 2020. aasta lõpuks oma energiasäästu nõuded.

Analüüsist on näha, et mitu liikmesriiki on 2016. aastal saavutatud säästuga teistest maha jäänud. Bulgaaria, Horvaatia, Kreeka, Küpros, Luksemburg, Läti, Portugal ja Tšehhi saavutasid 2016. aastal nõutavast säästust alla 60 %. Hispaania, Itaalia, Leedu, Prantsusmaa ja Ungari saavutasid üle 80 %, kuid on ikkagi jäänud maha sellest, mida nõuti 2016. aastaks. Seevastu Austria, Belgia, Eesti, Iirimaa, Madalmaad, Malta, Poola, Rootsi, Rumeenia, Saksamaa, Slovakkia, Sloveenia, Soome, Taani ja Ühendkuningriik püsisid graafikus või saavutasid suuema energiasäästu, kui oli nõutud aastatel 2014–2016.

Üheksa riiki teatasid oma viimases aastaaruandes, et nad olid kasutusele võtnud uued poliitikameetmed. Peale selle ajakohastas mõni riik oma teavet 2014. ja 2015. aasta prognoositud/tegeliku säästu kohta võrreldes varem edastatud poliitikameetmetes esitatud teabega.

Kõige suurem osa (umbes kolmandik) energiasäästust saavutati energiatõhususkohustuste süsteemide kaudu, 23 % tänu energia- ja CO2 maksule ning 18 % rahastamiskavade või eelarvemeetmete abil. Vaid väike osa energiasäästust saavutati tänu märgistussüsteemidele ja riiklikele vahenditele.

Allikas: liikmesriikide 2018. aasta aruannetel põhinevad arvutused