ET Euroopa Liidu Teataja C 267/6

TÄISKOGU 85. ISTUNGJÄRK 9. JA 10. JUUNIL 2010

Regioonide Komitee omaalgatuslik arvamus teemal „Ühine põllumajanduspoliitika pärast 2013. aastat”

(2010/C 267/03)

POLIITILISED SOOVITUSED

REGIOONIDE KOMITEE,

Kontekst ja probleemid

arvestades paljudes kohtades käimasolevaid arutelusid Euroopa põllumajanduspoliitika tulevase koha ja rolli üle,

1. peab oma ülesandeks ja prioriteediks koostada omaalgatuslik arvamus ühise põllumajanduspoliitika üldpõhimõtete ja peamiste suundumuste kohta pärast 2013. aastat;

2. peab vajalikuks määrata soovitavad põhimõtted ja sihid kindlaks enne kõnealuse poliitika eelarve arutamist;

3. nendib, et maailma ees seisavad praegu väga mitmetahulised ja ulatuslikud probleemid: rahvaarvu kasv, veevarude kahanemine, fossiilkütuste ja maavarade üha kiirem vähenemine, pinnase vaesumine, bioloogilist mitmekesisust ähvardavad ohud ja kliimamuutused;

4. tõdeb, et praegu põllumajanduses ja karjakasvatuses esinevad raskused (turgude heitlikkus, põllumajandustootjate sissetuleku langus, kaubanduse üleilmastumine, demograafiline surve ja kiiresti areneva majandusega riikide pakutav konkurents, üha sagedasemad toiduohutuse probleemid, kõige väiksemate põllumajandus- ja karjakasvatusettevõtete püsimajäämine ja ajakohastamine, muldade vaesustumine, üleminek fossiilkütustelt muudele energiaallikatele ning teised põllumajandustegevuse püsimajäämisega seotud keskkonna-, majandus- ja sotsiaalprobleemid, eelkõige mägipiirkondades ja teistes ebasoodsamates piirkondades jne) ei ole samasugused kui varem;

5. peab hädavajalikuks ühist põllumajanduspoliitikat põhjalikult uuendada, et Euroopa Liit suudaks muutustega kohaneda, aidates vähendada toimuvate või eesootavate muutuste negatiivset mõju Euroopa inimestele ning maapiirkondadele ja linnalähedastele aladele. Me peame toiduohutuse, bioloogilise mitmekesisuse ning loodus- ja kultuurimaastiku säilitamise abil looma aruka ja säästva majanduskasvu. Seejuures tuleks lähtuda kümnest järgmisest aluspõhimõttest ja suunast;

A. Põllumajanduspoliitika, mis peab jääma ühiseks poliitikaks

6. märgib, et Euroopa põllumajanduse esmane ülesanne on varustada liikmesriikide elanikke toiduainetega, pidades kinni ausa konkurentsi, keskkonnakaitse ja muudest tingimustest, millega tagatakse toiduohutus, kvaliteet ja mõistlikud hinnad;

7. märgib, et ELi põllumajandus annab Euroopa ühiskonnale ka mitmeid avalikke hüvesid, mida turg ei kompenseeri (maa korraldus, maastiku hooldus, keskkonna- ja loodusvarade kaitse, territoriaalne ühtekuuluvus jne), kuid mis pakuvad iseenesest kogu ELi jaoks lisaväärtust;

8. leiab, et põllumajandus- ja toiduainetesektor on Euroopa jaoks strateegiliselt oluline ning et vajadus ELi ühise kooskõlastatud põllumajandus- ja toiduainepoliitika järele on praegu suurem kui kunagi varem;

9. peab vajalikuks seista vastu kiusatusele viia põllumajanduspoliitika kas või osaliselt taas liikmesriikide pädevusse;

B. Ühine põllumajanduspoliitika, mis peab tagama eurooplaste toidualase sõltumatuse ja toiduga kindlustatuse

10. leiab, et ELi toidualane sõltumatus ja toiduga kindlustatus peavad olema ühise põllumajanduspoliitika peaeesmärgid;

11. rõhutab, et oluline on tagada ELis tootmise piisav mitmekesisus, kvaliteet ja ohutus ning säilitada seejuures võimalikult suures ulatuses optimaalne jaotus nii liikmesriikide kui ka eri piirkondade vahel sõltuvalt nende eripärast;

12. on seisukohal, et toidualase sõltumatuse osas on eesmärk keskenduda nendele põllumajandustoodetele, mille järele valitseb praegu suur puudus, nagu näiteks taimsetele valkudele;

13. arvab, et üksnes lõpphinna seisukohast suudaks Euroopa põllumajandustootmine vaevalt konkureerida kõigi maailma riikide põllumajandustootmisega, sest nende tootmiskulud, õigusaktid ja areng on sedavõrd erinevad;

14. peab seega vältimatuks eelistada jätkuvalt ELi toodangut;

15. lisaks toetab jõuliselt Euroopa Parlamendi deklaratsiooni (0088/2007) suurte selvehallide jõupositsiooni kontsentreerumise mõju uurimise ning sellest tulenevate asjakohaste meetmete ettepanekute kohta;

16. soovitab tungivalt, et ELis tarbitavate toiduainete suhtes kohaldataks ühtseid fütosanitaar-, veterinaar- ja keskkonnastandardeid, sõltumata sellest, kas need on toodetud ELis või kolmandates riikides;

C. Ühine põllumajanduspoliitika, mis peab tagama sissetulekute stabiilsuse

17. peab vajalikuks tagada Euroopas pidev toiduainetega varustatus;

18. peab tingimata vajalikuks, et tootjad saaksid oma toodangu pealt ka piisavat kasumit;

19. on seisukohal, et töökohtade säilitamine põllumajanduses ja põllumajanduslikus toidutööstuses tuleb seada esmatähtsaks;

20. peab seega vajalikuks töötada välja tõhusad vahendid, mis võimaldavad hindu stabiliseerida ja tootmist juhtida ning tagavad omakorda põllumajandustootjatele stabiilse sissetuleku; samas tuleb nende kasutamisel olla väga ettevaatlik;

21. leiab, et tootmise juhtimise vahendite eesmärk on hoida ära liigseid pakkumise ja nõudluse erinevusi, mis omakorda põhjustavad hindade järsku langust;

22. on seisukohal, et hindade stabiliseerimise vahenditega (tagasivõtumeetmed, ladustamine, tagatised seoses ilmastiku- ja tervishoiuteguritega jne) tuleks püüda piirata turgude heitlikkust;

23. on seisukohal, et WTO läbirääkimiste raames saavutatud üldkokkuleppe alusel tuleks loobuda eksporditoetuste meetmest ja kõigist muudest kaubandust moonutavatest ekspordisubsiidiumidest;

24. peab väga oluliseks hoida põllumajandustoodete hinnad tootmisperioodi jooksul stabiilsena, et säiliks soov toota ja et tootmistegurid jääksid pikaks ajaks püsima;

25. kutsub seepärast Euroopa Komisjoni üles sõnastama esimesel võimalusel praktilised ettepanekud tootmise juhtimise ja hindade stabiliseerimise vahendite kohta;

26. on arvamusel, et konkurentsieeskirjad peavad võimaldama põllumajandustootjatel, tootjate ühendustel ja kutseliitudel kujundada hinnapoliitikat nii, et saada oma töö eest õiglast hinda;

D. Ühine põllumajanduspoliitika, mis peab tooma kasu kõigile põllumajandustootjatele, soodustama põllumajandustavade muutusi ning edendama tööhõivet ja säästvat maakasutust

27. nendib, et viimaste reformidega saavutatud edule vaatamata püsivad ühises põllumajanduspoliitikas jätkuvalt väga suured ebavõrdsused eri tootmisliikidele ning sellest tulenevalt ka eri põllumajandusettevõtetele ja piirkondadele eraldatavates toetustes;

28. leiab, et muudetud põllumajanduspoliitikas tuleb jätta kõrvale igasugune ebaõiglane kohtlemine, mida ei ole võimalik objektiivselt põhjendada, eri liiki tootmise, samuti eri tüüpi ja suurusega ettevõtete ning eri piirkondade toetamisel;

29. nendib ka, et ühises põllumajanduspoliitikas on toetatud tootmisviise, mis ei ole keskkonna ega loodusvarade suhtes säästvad – ning seda hoolimata fossiilkütuste ja maavarade vähenemisest, taimekaitsevahendite akumuleerumisest looduses, veevarude saastumisest, mullaviljakuse võimalikust vähenemisest ning terviseriskide suurenemisest;

30. peab vajalikuks muuta põllumajandustootmise süsteemid mitmekesisemaks ja säästvamaks, et kasutataks vähem vett, fossiilkütuseid, väetisi ja taimekaitsevahendeid ning osataks paremini ära kasutada põllukultuuride ja loomakasvatuse koostoimeid;

31. leiab, et 2013. aasta järgne ühine põllumajanduspoliitika peaks pidama prioriteetseks toetust neile, kes elatuvad peamiselt põllumajandusest;

32. on arvamusel, et 2013. aasta järgne ühine põllumajanduspoliitika peab selliseid muutusi toetama ning aitama põllumajandustootjaid nendega kaasaminekul;

33. nendib samuti, et ühises põllumajanduspoliitikas on juba palju aastaid toetatud rohkem investeeringuid kui tööhõivet;

34. arvab, et põllumajandus võiks olla ka tulevikus üks olulisi töökohtade loojaid;

35. märgib, et ühise põllumajanduspoliitika reform on mõjutanud kohalikku tasandit viisil, mis õõnestab põllumajandusega seotud majandustegevuse püsimajäämist kõige haavatavamates piirkondades;

36. on seisukohal, et 2013. aasta järgses põllumajanduspoliitikas tuleb toetused taas tasakaalu viia, pannes rohkem rõhku tööhõivele ja haavatavate piirkondade, sealhulgas linnalähedaste alade põllumajanduse säilitamisele;

37. soovitab selliste peamiste suundade järgimiseks loobuda 2013. aasta järgses põllumajanduspoliitikas tasapisi kogu Euroopas viidetest senisele traditsioonile ning rakendada pigem kindlasummalisi pindalatoetusi, mille puhul võetakse arvesse piirkondlikke tingimusi seoses tootmis- ja transpordikuludega, põllumajandusettevõtete liigi ning avalike hüvede loomisega;

38. teeb eelkõige ettepaneku seada kindlasummalised pindalatoetused ja teised toetused rohkem ja paremini sõltuvusse nii aktiivsest põllumajandustegevusest kui ka sellest, kas kasutatakse keskkonda ja loodusvarasid säästvaid tootmissüsteeme;

39. teeb ettepaneku, et Euroopa Liidu toetuste maksmisel arvestataks iga põllumajandusettevõtte pakutavat tööhõivet, ning kutsub Euroopa Komisjoni üles kaaluma põllumajandusettevõttele makstava toetuse ülemmäära kehtestamise asjakohasust;

E. Ühine põllumajanduspoliitika, mis peab edendama keskkonda ja loodusvarasid kõige rohkem säästvaid tootmissüsteeme

40. leiab, et keskkonna ja loodusvarade säästmine on 2013. aasta järgse põllumajanduspoliitika muutmisel kahtlemata üks peamisi eesmärke;

41. arvab ka, et põllumajandustootjaid tuleks innustada kasutusse võtma asjaomase valdkonna kõige edukamaid tootmissüsteeme ning neid tuleks nende kasutussevõtul abistada;

42. teeb ettepaneku kehtestada esimese taseme abi (kindlasummalise pindalatoetuse) saamiseks vajalikele miinimumnõuetele lisaks spetsiaalsed tõukemeetmed (nt maakasutuskavadega), et toetada ja väärtustada keskkonda ja loodusvarasid kõige rohkem säästvaid tootmistavasid ja -süsteeme (mahepõllundus, tootmisressursside piiramine, kasvuhoonegaaside vähendamine, veevarude kaitse, bioloogilise mitmekesisuse säilitamine, maastikukaitse jne);

43. teeb ettepaneku kohandada keskkonna seisukohast eriti haavatavatele piirkondadele ühise põllumajanduspoliitika raames antavat abi, seades selle vahetusse sõltuvusse veelgi karmimate keskkonnanõuete täitmisest ja vältides seejuures halduskoormuse ebaproportsionaalselt suureks muutumist;

44. kordab oma taotlust osaleda ühenduse tasandil tavapäraste ja geneetiliselt muundatud põllukultuuride samaaegset viljelemist puudutavate meetmete määramisel, kuna see puudutab ja mõjutab piirkondi;

F. Ühine põllumajanduspoliitika, mis peab võtma arvesse ebasoodsaid looduslikke ja geograafilisi tingimusi (mäestikualad, saared, väikese asustustihedusega alad, äärepoolseimad piirkonnad)

45. leiab, et mäestikualadel, saartel ja väga hõredalt asustatud piirkondades, aga ka teistes ebasoodsate tingimustega piirkondades on tootmistingimused püsivate piirangute (maapinna kalle, kõrgus, kliima, eraldatus, väheviljakas pinnas) ja spetsiifiliste sotsiaal-majanduslike omaduste tõttu teistsugused;

46. nendib, et eelnimetatud tingimused muudavad põllumajandustegevuse vahel keeruliseks (vähene kasum), ent ometi on see vajalik keskkonnatasakaalu säilitamiseks (võitlus loodusriskidega, bioloogilise mitmekesisuse kaitsmine, avatud ja mitmekesiste maastike kujundamine) ning maaelu arenguks nimetatud piirkondades;

47. märgib, et kuigi selliste ebasoodsate tingimustega piirkondade põllumajandustootmise eesmärgiks on võetud pigem kvaliteet, vajab see vähese tasuvuse ja pidevate suurte kulude tõttu erilist tähelepanu ja käsitlust;

48. teeb ettepaneku, et neis piirkondades kehtestataks põllumajandustootmise säilitamise ja avalike hüvede osutamise toetuseks teatud lisatasu, tähtsustades seejuures kohalikku tootmist, head keskkonnakvaliteeti ning territoriaalset, sotsiaalset ja kultuurilist ühtekuuluvust;

49. märgib, et kui vahendeid ja poliitikameetmeid on palju, ei lase asjaosaliste rohkus jõuda tõeliselt ühtse tegevuseni, mis oleks vajalik põllumajandustootjate püsimiseks mägialadel, saartel ja põhjapoolsetes piirkondades;

50. peab vajalikuks luua alaliste ebasoodsate tingimustega piirkondade jaoks sobival tasandil (nt mägipiirkonnad ja saared) terviklikum strateegia, et kasutada täielikult ära selliste piirkondade potentsiaali ja luua ELi meetmete abil lisaväärtust. Komitee loodab seepärast, et programmiperioodil 2014–2020 rakendatakse täies ulatuses Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 174;

G. Ühine põllumajanduspoliitika, mis peab keskenduma põllumajandusele ja toiduainetega seotud küsimustele

51. leiab, et ühine põllumajanduspoliitika peab ennekõike keskenduma põllumajandusele ja toiduainetega seotud küsimustele ning tõhustama põllumajandust kõigis ELi piirkondades;

52. leiab, et mõnikord võib teise samba sees tekkida segadus või isegi konkurents põllumajanduse arengu meetmete ja mittepõllumajandusliku maaelu arengu meetmete vahel; peab seega vajalikuks piiritleda paremini nimetatud kahe meetmekategooria otstarve, mistõttu kutsub Euroopa Komisjoni määratlema paremini maaelu arengu poliitikat; kutsub lisaks Euroopa Komisjoni üles paremini määratlema maaelu arengu ning regionaal-, ja ühtekuuluvuspoliitika omavahelisi seoseid, et tagada teataval territooriumil võetavate samalaadsete meetmete ühtlus;

53. rõhutab üldiselt maapiirkondadele territoriaalse ühtekuuluvuse eesmärgi nimel antava toetuse olulisust;

H. Ühine põllumajanduspoliitika, mis peab arendama teatavaid rakendusaspekte

54. leiab, et kui soovitakse tõhusalt toetada keskkonda ja loodusvarasid kõige rohkem säästvaid tootmissüsteeme ning arvestada seejuures looduslikult ja geograafiliselt ebasoodsaid tingimusi ning pöörata lisatähelepanu ka maapiirkondade elukvaliteedile ja kohapealsetele algatustele, tuleb kehtivat korda ja vahendeid kohandada piirkondlikul tasandil;

55. peab tingimata vajalikuks arvestada nii piirkonna eripära kui ka regionaalpoliitika prioriteete, mis võivad eri piirkondades aga märgatavalt erineda;

56. leiab, et on hädavajalik muuta ühise põllumajanduspoliitika elluviimise ja juhtimise tingimusi. Enam ei piisa üksnes sellest, et kaasatakse vaid Euroopa ja liikmesriigi tasand, nagu tehakse praegu enamikus liikmesriikides;

57. on seisukohal, et piirkondliku tasandi kaasamine on väga oluline, kuigi ka Euroopa ja liikmesriigi tasandid on hädavajalikud;

58. kutsub lisaks Euroopa Komisjoni üles mõtlema ühise põllumajanduspoliitika praeguse kahte sambasse jagunemise asjakohasuse ja sobivuse üle;

59. leiab, et POSEI programmide raames tuleb erimeetmed äärepoolseimatele piirkondadele põllumajandussektoris säilitada ja neid tuleb tõhustada, et võtta arvesse nende piirkondade põllumajanduse eripära, sest neil on erilisi raskusi täiendavate tootmis- ja turustamiskulude tõttu ning vähe võimalusi oma põllumajandustoodangu mitmekesistamiseks;

60. soovib piirkondlike meetmete kõrval mitmeid piirkondi hõlmavaid või piirkonnaüleseid meetmeid, mis täiendaksid piirkondades kohaldatud meetmeid;

61. rõhutab veel kord subsidiaarsuse põhimõtet ja selle konkreetset väärtust juhtimise muutmisel kõige kodanikulähedasemaks;

62. leiab, et 2013. aasta järgne ühine põllumajanduspoliitika peaks olema põllumajandustootjate jaoks lihtsalt rakendatav ning Euroopa kodanike jaoks läbipaistev ja mõistetav;

I. Ühine põllumajanduspoliitika, mis peab arendama juhtimise korda

63. leiab, et piirkonnad ja maakogukonnad ei tohi enam piirduda üksnes kaasrahastaja rolliga, osalemata aktiivselt teatud suuniste ning rakendus- ja juhtimiskorra üle otsustamisel;

64. on seisukohal, et ühise põllumajanduspoliitika edukaks muutmiseks on vaja ulatuslikult kaasata piirkondlik ja teatavatel juhtudel ka kohalik tasand;

65. on arvamusel, et praegu on just piirkondlik ja teatavatel juhtudel ka kohalik tasand ainus, mis suudab

— kujundada välja tõhusama ja kiiremini reageeriva juhtimissüsteemi;

— arvestada toetuste eraldamisel piirkondade põllumajanduse, keskkonna ja territooriumi eripära;

— muuta ühist põllumajanduspoliitikat nii, et see soosib keskkonda ja loodusvarasid säästvaid tootmissüsteeme;

— toetada sellist põllumajandustootmist (köögi- ja puuviljakasvatus ning viinamarjakasvatus) ning selliseid tootmissüsteeme (mahepõllundus), mis seni on ühisest põllumajanduspoliitikast väga vähe kasu saanud;

— kohandada uutele põllumajandustootjatele toetuste jagamise poliitika asjaomase piirkonna või teatavatel juhtudel kohalike oludega;

— tihendada sidemeid põllumajanduse ja põllumajandusliku toidutööstuse ettevõtete vahel;

— toetada põllumajandustoodete kiire turustamise süsteemi kehtestamist;

— viia ühine põllumajanduspoliitika, regionaalpoliitika ja ühtekuuluvuspoliitika omavahel paremini kooskõlla;

— tagada Euroopa ruumi tasakaalustatum ja jätkusuutlikum planeerimine;

66. leiab, et mitmetasandilise – Euroopa, liikmesriigi ja piirkonna tasandi – juhtimise kehtestamine on 2013. aasta järgse ühise põllumajanduspoliitika eduka muutmise hädavajalik eeltingimus;

J. Ühine põllumajanduspoliitika, millel peab olema käsitletavate raskuste ja küsimustega toimetulekuks piisav eelarve

67. peab 2013. aasta järgse ühise põllumajanduspoliitika muutmist tingimata vajalikuks, et EL saaks tulla toime arvukate raskustega selles tegevusvaldkonnas, mis mõjutab eriti olulisel määral inimesi, ühiskonda, majandust, keskkonda ja piirkondi, ning et saaks anda tõhusama panuse Euroopa 2020. aasta strateegias sätestatud prioriteetidesse (arukas, jätkusuutlik ja kaasav majanduskasv), millesse tuleks Euroopa põllumajandus- ja toiduainetesektorit rohkem kaasata, sest sellel sektoril on kõnealuste prioriteetidega seoses ELi jaoks strateegiline roll;

68. on seisukohal, et ühise põllumajanduspoliitika muutmiseks, mis nõuab ennekõike keskkonda ja loodusvarasid säästvate tootmissüsteemide toetamist, tuleb teha märkimisväärseid jõupingutusi, et sobivalt kohandada muutuvate oludega kõikide Euroopa piirkondade tootmist või isegi korraldada põllumajandustootjate ümberõpet. Sellega seoses on jätkuvalt äärmiselt oluline, et ülikoolid kaasataks vahetult põllumajanduse arengusse ning et teaduslikku panust võetaks rohkem arvesse ühise põllumajanduspoliitika kujundamises ja rakendamises ning selle hõlmatavates algatustes, meetmetes ja kontrollides. Haridusasutused võimaldavad muuta paljud põllumajandussektori uuendamise soovid reaalseteks toimivateks projektideks. Neid tasub kaasata innovatsiooniprogrammidesse ja fondidesse;

69. arvab, et Euroopa Liit peaks eraldama vajalikud vahendid sellise muudatuse elluviimiseks;

70. leiab, et nimetatud eesmärgi saavutamiseks tuleb ühise põllumajanduspoliitika jaoks aastateks 2014–2020 ette näha käsitletavate raskuste ja küsimustega toimetulekuks piisav ning konsolideeritud ja tugevdatud eelarve;

Järeldused

71. soovib Euroopa Komisjonile, Euroopa Parlamendile ja nõukogule meelde tuletada, et tulevase ühise põllumajanduspoliitika lisaväärtust – nagu ka selle panust ELi 2020. aasta strateegia prioriteetsete eesmärkide saavutamisse – hinnatakse selle järgi, kui hästi see suudab

— tagada Euroopa toidualase sõltumatuse ja toiduga kindlustatuse, tootes tervislikke, mitmekesiseid ja kvaliteetseid põllumajandustooteid;

— tagada põllumajandustootjatele ja põllumajandusettevõtetele stabiilsed ja piisavad sissetulekud, et soodustada püsivate töökohtade loomist;

— aidata kaasa kliimamuutustega võitlemisele ja bioloogilise mitmekesisuse säilitamisele, võttes selleks üha laiemalt kasutusele keskkonnasäästvuse nõude ning toetades keskkonda ja loodusvarasid kõige rohkem säästvaid tootmisviise;

— edendada territoriaalset ühtekuuluvust kogu Euroopa Liidus, tagades põllumajandustegevuse ja elujõuliste maakogukondade säilimise kõigis Euroopa piirkondades;

72. leiab, et vaid selline ühine põllumajanduspoliitika, millel on selged sihid, pikaajaline perspektiiv ja vajalikud rahalised vahendid, saab anda Euroopa Liidule võimaluse tema ees seisvate suurte raskuste ületamiseks.