ET Euroopa Liidu Teataja C 191/84

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, milles käsitletakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste hankeid”

(KOM(2011) 895 (lõplik)),

„Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv riigihangete kohta”

(KOM(2011) 896 (lõplik))

ja „Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv kontsessioonilepingute sõlmimise kohta”

(KOM(2011) 897 (lõplik))

2012/C 191/16

Raportöör: Miguel Ángel CABRA DE LUNA

19. jaanuaril 2012 otsustas Euroopa Parlament ja 10. veebruaril 2012 otsustas nõukogu vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitele 62, 114 ja artikli 53 lõikele 1 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, milles käsitletakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste hankeid”

COM(2011) 895 final – 2011/0439 (COD).

17. jaanuaril 2012 otsustas Euroopa Parlament ja 10. veebruaril 2012 otsustas nõukogu vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitele 62, 114 ja artikli 53 lõikele 1 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv riigihangete kohta”

COM(2011) 896 final – 2011/0438 (COD).

17. jaanuaril 2012 otsustas Euroopa Parlament ja 10. veebruaril 2012 otsustas nõukogu vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitele 62, 114 ja artikli 53 lõikele 1 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv kontsessioonilepingute sõlmimise kohta”

COM(2011) 897 final – 2011/0437 (COD).

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav ühtse turu, tootmise ja tarbimise sektsioon võttis arvamuse vastu 17. aprillil 2012.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 480. istungjärgul 25.–26. aprillil 2012 (26. aprilli istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 179, vastu hääletas 33, erapooletuks jäi 12.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Riigihankedirektiivide läbivaatamine on osa laiahaardelisest programmist, mille eesmärk on Euroopa Liidu hankesüsteemi ulatuslik ajakohastamine ning mis hõlmab nii üldhankeid kui ka kitsamalt vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste hankeid. Samuti esitati uus direktiivi ettepanek kontsessioonilepingute sõlmimise kohta, mida on seni Euroopa Liidu tasandil reguleeritud vaid osaliselt.

1.2 Nagu on näha hääletustulemustest, kiideti komitee arvamus INT/570 teemal „Roheline raamat ELi riigihankepoliitika ajakohastamise kohta – Euroopa hanketuru tõhustamine” heaks peaaegu ühehäälselt, mistõttu peaks komitee võtma käesolevasse arvamusse üle eelmise arvamuse põhimõtted ja seisukohad. Lisaks on seda laiaulatuslikku konsensust aluseks võttes töötatud käesolevas arvamuses välja konkreetsete valdkondlike õigusakti ettepanekutega kooskõlas olevaid põhimõtteid ja seisukohti.

1.3 Komitee rõhutab, et riigihankemenetluste raames on oluline võtta arvesse strateegia „Euroopa 2020” innovatsiooni-, keskkonna- ja sotsiaalseid aspekte.

1.4 Edendada tuleks riigihankemenetluste kvaliteeti ja innovaatilisust, vähendada tarbetut halduskoormust, arvestada keskkonna- ja sotsiaalseid aspekte (töökohtade ja töötingimuste kaitse, samuti puuetega isikute ja muude ebasoodsas olukorras olevate elanikkonnarühmade kaitse) ning eelistada pigem majanduslikult kõige soodsamaid pakkumusi kui madalaima hinnaga pakkumusi, mis peaks pigem olema erand kui reegel, et muuta riigihangete menetlemine arukamaks ja tõhusamaks. Samuti on vaja suuremat professionaalsust, VKEde, sealhulgas sotsiaalsete ettevõtete ulatuslikumat kaasamist, onupojapoliitika, pettuse ja korruptsiooni vastu võitlemist ning piiriülese komponendiga ELi riigihangete edendamist. Komitee pooldab omalt poolt seda, et arvesse võetaks olelusringi kulude põhimõtet, et edendada säästvat arengut.

1.5 Komitee usub, et ühiste Euroopa hankemenetluste olemasolu tagab suurema läbipaistvuse ja objektiivsuse. Igal juhul jätavad kõnealused ettepanekud igale liikmesriigile märkimisväärse haldusliku paindlikkuse menetluste ja mehhanismide kohandamiseks oma konkreetsete oludega. Nimetatud tegurid ning lisaks kvaliteedi ja professionaalsuse aspektid on kahtlemata kasulikud nii kodanikele kui ka kogu üldsusele.

1.6 Pärast pikka arutelu üldhuviteenuste üle jõuti järeldusele, et nende näol pole tegemist riigihankelepingutega sõna otseses tähenduses, vaid asutuste enda poolt või nende nimel osutatavate teenustega. Komitee kinnitab veel kord, et hankijad võivad täiesti vabalt täita ise kõiki oma ülesandeid või osa neist või valida allhanke korras teostaja ükskõik millise vabalt valitud ülesande täitmiseks.

1.7 Komitee kinnitab veel kord, et ta toetab lepingute sõlmimist puudega inimeste jaoks mõeldud kaitstud töökodadega ning muudele ebasoodsas olukorras olevatele elanikkonnarühmadele tööd pakkuvate sotsiaalsete ettevõtetega, et tagada võrdsed võimalused kõigile kodanikele ja soodustada sotsiaalset kaasatust.

1.8 Tuleb tugevdada eeskirju äriühingute pakkumustes sisalduva teabe konfidentsiaalsuse kohta.

1.9 Hankemenetluse tehnilise kirjelduse ulatust tuleb vajadusel laiendada, et see hõlmaks ka tootmise ja protsessi erijooni. See muudaks hankija jaoks lihtsamaks ja läbipaistvamaks oluliste otsuste tegemise selliste jätkusuutlike eesmärkide edendamiseks nagu keskkonnasäästlikkus, kollektiivlepingute sõlmimine, tööstandardid ja -tingimused ning võrdväärse töö eest võrdne palk.

1.10 Seoses tehniliste kirjeldustega peab komitee kiiduväärseks kohustust koostada need nii, et neis võetakse arvesse puuetega inimeste või kõigi kasutajate ligipääsemise nõuet, v.a nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel.

1.11 Seoses pakkumuste kõrvalejätmise põhjustega, mis on sätestatud riigihangete direktiivi ettepaneku artikli 55 lõikes 3, tervitab komitee asjaolu, et avaliku sektori hankijad võivad kõrvale jätta pakkujad, kes ei täida kohustusi, mis on kehtestatud liidu sotsiaal-, töö- või keskkonnaõiguse valdkonna õigusaktidega või rahvusvahelise sotsiaal- ja keskkonnaõiguse sätetega, mis on loetletud XI lisas. Kuid samuti on ilmselge, et peaks olema sõnaselgelt sätestatud, et nad võib kõrvale jätta ka siis, kui nad ei järgi asjaomase liikmesriigi sotsiaal-, töö- või keskkonnaõiguse valdkonna õigusakte ega kollektiivlepinguid, mis kehtivad kohas, kus tööd, teenust või tarnimist teostatakse. Igal juhul on komitee seisukohal, et sellistel põhjustel kõrvalejätmine peaks olema kohustuslik.

1.12 Nagu märgiti ka komitee varasemas arvamuses INT/570, oleks vaja, et riigihangete direktiivi ettepaneku artiklis 57 nõutaks pakkujatelt sõnaselget kinnitust selle kohta, et nad „järgivad igas riigis asjaomaseid õigusnorme, mis käsitlevad puudega inimeste tööalast integreerimist; näiteks kohustus värvata konkreetne arv või protsent puudega inimesi riikides, kus selline kohustus on õigusaktides kehtestatud”. Loomulikult poleks see vajalik riikides, kus selline kohustus puudub.

1.13 Samas arvamuses INT/570 meenutas komitee ka seda, et 1949. aastal vastu võetud ILO konventsioon nr 94 töönormide kohta riigihankelepingutes on praegu siduv kümnes ELi liikmesriigis, ehkki teised riigid, näiteks Iirimaa, kohaldavad konventsiooni riigihangetes vabatahtlikult. Komitee võtab teadmiseks konventsioonis sisalduvad põhimõtted ja teeb ettepaneku, et liikmesriike tuleks ärgitada konventsiooni ratifitseerima ja selle põhimõtteid järgima.

1.14 Komitee leiab, et lepingu sõlmimisel omistatakse endiselt lepingupartneri valikul liiga suurt tähtsust „väikseima kulu” või „madalaima hinna” kriteeriumile ja kasutatakse seda liiga sageli. Selle liigne kasutamine takistab innovatsiooni ning parema kvaliteedi ja hinna-kvaliteedi suhte saavutamist vastavalt strateegia „Euroopa 2020” nõuetele. Lisaks ei tähenda see ilmtingimata suuremat väärtust. Seepärast peaks madalaima hinna kriteeriumi kasutamine olema alati pigem erand kui reegel.

1.15 Komitee on seisukohal, et allhankeid puudutavaid sätteid tuleb tugevdada. Mitmed allhangete kihid teevad raskeks kollektiivlepingute, töötingimusi puudutavate eeskirjade ning tervist ja ohutust puudutavate menetluste rakendamise. Ametivõimudele peaks andma rohkem manööverdamisruumi, võimaldamaks neil mõjutada lepinguid nii, et need saavutaksid sotsiaalseid, keskkonnaalaseid ja kvaliteediga seotud eesmärke. Enne lepingu sõlmimist tuleks esitada peamiste alltöövõtjate üksikasjalik kirjeldus ning hankiv asutus peaks määrama kindlaks kõigi osapoolte kohustused ja ülesanded võimaldamaks lepingu täitmise tõhusat jälgimist ja järelevalvet. Tuleks luua mehhanism, mis võimaldab avaliku sektori hankijatel ära keelata ja kõrvale jätta teatud alltöövõtjad, kui on põhjust muretseda.

1.16 Komitee pooldab jätkuvat A- ja B-teenuste eristamist, eeldusel et on tagatud õiguskindlus, ning B-teenuseid hõlmavate piiriüleste hankelepingute võimalikku laiendamist. Juba arvamuses INT/570 soovitas komitee komisjonil B-teenuste nimekirja korrapäraselt üle vaadata eesmärgiga uurida, kas mõned B-teenused saaks võimaluse korral üle viia A-teenuste nimekirja. Komitee väljendab igal juhul muret seoses mitmesuguste varem B-teenuste nimekirja kuulunud riigihankelepingute väljajätmisega ettepanekute XVI või XVII lisast. Nimetatud lisades on loetletud teenused, mille suhtes on kohaldatavad mõlema ettepaneku artiklitega 74–76 või 84–86 reguleeritud menetlused. Teisest küljest on komitee arvamusel, et välja tuleks jätta praegu mõlema ettepaneku XVI ja XVII lisas sisalduvad usuorganisatsioonide teenused ja ametiühingute teenused.

1.17 Komitee juhib tähelepanu tõsistele kahtlustele seoses vajadusega kontsessioonilepingute sõlmimist reguleeriva ELi direktiivi järele ja tuletab meelde Euroopa Parlamendi 25. oktoobri 2011. aasta resolutsiooni riigihangete ajakohastamise kohta (2011/2048 (INI)), milles parlament oli arvamusel, et „teenuste kontsessioonide osas õigusakti ettepaneku esitamine oleks õigustatud vaid võimalike siseturu moonutuste kõrvaldamiseks”, ning rõhutas, „et tänaseks ei ole ühtki sellist moonutust tuvastatud”. Komitee soovitab algatada enne ettepanekute edasiarendamist põhjalikum ja täielikum mõjuhinnang.

1.18 Komitee on seisukohal, et üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid reguleerivad tihti konkreetsed ELi ja riiklikud õigusnormid, mille eesmärk on tagada nende teenuste kättesaadavus, jõukohane hind ja kvaliteet, samuti kasutajate võrdne kohtlemine ja üldine juurdepääs, turvalisus ja õigused – kõnealuses ettepanekus tuleks nimetatud aspektidele tähelepanu juhtida ja need tagada. Vastavalt Lissaboni lepingu protokollile üldist majandushuvi pakkuvate teenuste kohta peab riiklikele, piirkondlikele ja kohalikele asutustele jääma üldist huvi pakkuvate eesmärkide täitmiseks laiaulatuslik suvaõigus selliste teenuste määratlemisel, korraldamisel ja osutamisel.

1.19 Riigiasutustel peab olema õigustatult võimalik otsustada viia riigihange läbi asutusesiseselt (siseressursside abil) või koostöös muude riigiasutustega, järgides ELi aluslepinguid ja Euroopa Kohtu praktikat ning läbipaistvuse põhimõtet.

1.20 Komitee toetab riigihangete rakendamise ja järelevalvega tegelevate riiklike kontrollimehhanismide loomist liikmesriikides.

2. Ülevaade Euroopa Komisjoni ettepanekutest

2.1 Riigiasutused kulutavad igal aastal umbes 18 % SKPst kaupadele, teenustele ja ehitustöödele. Arvestades praegusi eelarvelisi piiranguid, peab riigihankepoliitika tagama rahaliste vahendite optimaalse kasutuse, et tugevdada majanduskasvu ja luua töökohti ning aidata seeläbi saavutada strateegia „Euroopa 2020” eesmärke.

2.2 Riigihankedirektiivide praegune põlvkond on pika arengu tulemus. See areng sai alguse 1971. aastal direktiivi 71/305/EMÜ (1) vastuvõtmisega. Põhjalik majandusanalüüs on näidanud, et hankedirektiivid on suures ulatuses oma eesmärgid saavutanud. Siiski on sotsiaalse ja keskkonnaalase jätkusuutlikkusega seotud eesmärkide saavutamiseks vaja minna veel oluliselt kaugemale. On tõsi, et direktiividega on saavutatud suurem läbipaistvus, suurem konkurents ja madalamad hinnad, kuid tähelepanu tuleb pöörata ka töökohtadele ning palga- ja töötingimustele, nii et ei satuks ohtu strateegia „Euroopa 2020” majanduskasvu ja töökohtade loomisega seotud eesmärgid ning Lissaboni lepingus sätestatud valdkonnaülesed sotsiaalsed ja keskkonnanõuded.

2.3 Samuti soovib komitee juhtida tähelepanu võimalusele analüüsida majanduslikult sõltuvate füüsilisest isikust ettevõtjate potentsiaali või tähtsust (2).

2.4 Sidusrühmad on taotlenud riigihankealaste direktiivide läbivaatamist, et lihtsustada eeskirju, suurendada nende tõhusust ja tulemuslikkust ning sobitada neid paremini poliitilise, sotsiaalse ja majandusliku arenguga.

2.5 Riigihankedirektiivide läbivaatamine on osa laiahaardelisest programmist, mille eesmärk on Euroopa Liidu hankesüsteemi ulatuslik ajakohastamine ning mis hõlmab nii üldhankeid kui ka kitsamalt vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste hankeid. Riigihankealaste õigusaktide reform on üks kaheteistkümnest planeeritud meetmest komisjoni 2011. aasta aprillis vastu võetud teatises „Ühtse turu akt – kaksteist vahendit majanduskasvu edendamiseks ja usalduse suurendamiseks”.

2.6 Samuti esitati uus direktiivi ettepanek kontsessioonilepingute sõlmimise kohta, mida on seni Euroopa Liidu tasandil reguleeritud vaid osaliselt, teiseste õigusaktide kaudu. Siiski on mitmesugused nii ettevõtjate organisatsioonid kui ka ametiühingud, samuti poliitikud ja avaliku sektori asutused, avaldanud sellele ettepanekule juba selget vastuseisu, väljendades kahtlust ettepaneku suutlikkuses tõsta õiguskindlust ja austada täielikult riigiasutustele aluslepingutega antud otsustusõigust.

2.7 Üldiselt on komiteel hea meel selle üle, et nii riigihangete kui ka kontsessioonilepingutega seoses on komisjon võtnud arvesse sotsiaalteenuste omapära ja teinud ettepaneku kasutada lihtsustatud menetlust. Komitee väljendab siiski kahetsust, et komisjon ei kehtesta täpset eraldusjoont ühelt poolt „hangete” ja „kontsessioonide” ja teiselt poolt avalike ja eriti sotsiaalsete ülesannete täitmise muude viiside vahel. Seepärast teeb komitee ettepaneku teha mõlemas direktiivis lisandused, mille kohaselt kõiki liikmesriikide menetlusi, mille alusel kõigil eelnevalt kindlaksmääratud õiguslikele tingimustele vastavatel teenusepakkujatel on nende õiguslikust vormist sõltumata ning vastavalt läbipaistvuse ja mittediskrimineerimise põhimõtetele õigus osutada teenuseid, ei loetaks teenuste kontsessioonide andmiseks või lepingute sõlmimise menetlusteks.

3. Komitee arvamus INT/570 Euroopa hanketuru tõhustamise kohta

3.1 27. jaanuaril 2011 otsustas Euroopa Komisjon vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 304 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses: „Roheline raamat ELi riigihankepoliitika ajakohastamise kohta – Euroopa hanketuru tõhustamine”, COM(2011) 15 final.

3.2 Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav ühtse turu, tootmise ja tarbimise sektsioon võttis arvamuse vastu 23. juunil 2011.

3.3 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis 13. juulil 2011 toimunud täiskogu istungil vastu arvamuse INT/570 nimetatud rohelise raamatu kohta. Poolt hääletas 164, vastu hääletas 1, erapooletuks jäi 4 komitee liiget.

3.4 Nagu näitavad hääletuse tulemused, oli toetus arvamusele peaaegu täielik ning seega peab komitee toetama samu põhimõtteid ja seisukohti ka käesolevas arvamuses, esiteks seepärast, et vahepeal pole juhtunud midagi, mis nõuaks nende muutmist, ja teiseks seepärast, et tuleks säilitada sama enamust ja koostöövaimu, mis motiveeris kogu komiteed eelmise arvamusega nõustuma. Lisaks võib seda laiaulatuslikku konsensust aluseks võttes esitada käesolevas arvamuses konkreetsete valdkondlike õigusakti ettepanekutega kooskõlas olevaid põhimõtteid ja seisukohti.

3.5 Arvamuses INT/570 tervitas komitee Euroopa Komisjoni algatatud arutelu komisjoni rohelise raamatu üle eesmärgiga ajakohastada ELi riigihankepoliitikat selle tõhustamiseks sellise paremini toimiva ühtse turu kontekstis, mis on uuenduslikum, keskkonnasõbralikum ja sotsiaalsem.

3.6 Samuti pooldati arvamuses muu hulgas riigihangete kvaliteedi ja innovaatilisuse edendamist, tarbetu halduskoormuse vähendamist, keskkonna- ja sotsiaalsete aspektide arvestamist (töökohtade ja töötingimuste kaitse, samuti puuetega isikute ja muude ebasoodsas olukorras olevate elanikkonnarühmade kaitse), pigem majanduslikult soodsaimate kui madalaima hinnaga pakkumuste eelistamist, et muuta riigihangete menetlemine arukamaks ja tõhusamaks. Rõhutati ka vajadust muuta hanked professionaalsemaks, kaasata ulatuslikumalt VKEsid, sealhulgas sotsiaalseid ettevõtteid, võidelda onupojapoliitika, pettuste ja korruptsiooniga ning edendada piiriülese komponendiga ELi riigihankeid.

4. Riigihangete direktiivi ettepanek – COM(2011) 896 final – ja direktiivi ettepanek vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste hangete kohta – COM(2011) 895 final

4.1 Kavandatud reformi eesmärk on olemasolevaid mehhanisme ja õigusakte põhjalikult ajakohastada, sobitades neid paremini muutuva poliitilise, sotsiaalse ja majandusliku olukorraga. Seepärast peeti vajalikuks koostada kooskõlas aluslepingutega eraldi direktiiv riigihangete kohta ning eraldi direktiiv vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste hankemenetluste kohta.

4.2 Euroopa Komisjoni väljapakutud reformil on kaks teineteist täiendavat eesmärki:

— tõhustada avaliku sektori kulutusi, et saavutada parim võimalik hanketulemus ehk parim hinna ja kvaliteedi suhe. See tähendab eelkõige olemasolevate riigihanke eeskirjade lihtsustamist. Sujuvamatest ja tõhusamatest menetlustest saavad kasu kõik ettevõtjad ning need hõlbustavad nii VKEde kui ka piiriüleste pakkujate osalemist;

— võimaldada hankijatel kasutada riigihankeid paremini selliste ühiste sotsiaalsete eesmärkide toetamiseks nagu keskkonnakaitse, suurem ressursi- ja energiatõhusus, võitlus kliimamuutuste vastu, innovatsiooni, tööhõive ja sotsiaalse kaasatuse edendamine ning parimate võimalike tingimuste tagamine kvaliteetsete sotsiaalteenuste osutamiseks.

4.3 Komitee usub, et ühiste Euroopa hankemenetluste olemasolu tagab suurema läbipaistvuse ja objektiivsuse, mis omakorda raskendab onupojapoliitikast mõjutatud lepingute sõlmimist. Igal juhul jätavad kõnealused ettepanekud igale liikmesriigile märkimisväärse haldusliku paindlikkuse menetluste ja mehhanismide kohandamiseks oma konkreetse oludega. Nimetatud tegurid ning lisaks kvaliteedi ja professionaalsuse aspektid on kahtlemata kasulikud nii kodanikele kui ka kogu üldsusele.

4.4 Avalik-õiguslike isikute mõiste on ebaselge. Mõlema direktiivi ettepaneku (riigihangete kohta ning vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste hangete kohta) artiklis 2 sisalduv avalik-õiguslike isikute mõiste vajab täiendavat selgitamist.

4.5 Komitee on seisukohal, et ettepanekute artiklites 4 ja 12 sätestatud mõlema direktiivi kohaldamise piirmäärad on asjakohased.

4.6 Pärast pikka arutelu üldhuviteenuste üle jõuti järeldusele, et nende näol pole tegemist riigihankelepingutega sõna otseses tähenduses, vaid asutuste enda või nende nimel osutatavate teenustega. Komitee kinnitab veel kord, et hankijad võivad täiesti vabalt täita ise kõiki oma ülesandeid või osa neist või valida allhanke korras teostaja ükskõik millise vabalt valitud ülesande täitmiseks. Samuti tuleb silmas pidada liikmesriikide süsteeme, mis järgivad ELi esmases õiguses sätestatud võrdse kohtlemise, mittediskrimineerimise ja läbipaistvuse põhimõtteid ning milles on sätestatud üldine õigus teenuseid osutada. Seepärast ei peaks üldhuviteenused (3) ise direktiivi reguleerimisalasse kuuluma, kuid mis tahes nendega seotud alltöövõtt või leping, mille sõlmivad avaliku sektori hankijad või mis sõlmitakse nende nimel, peaks selgelt direktiivi reguleerimisalasse kuuluma.

Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 14 ja protokollis nr 26 üldhuviteenuste kohta tunnistatakse avalike teenuste eripära ja olulisust ning riiklike, piirkondlike ja kohalike ametiasutuste laiaulatuslikku suvaõigust nende teenuste osutamisel, tellimisel ja korraldamisel. See hõlmab teenuste osutamist asutuse enda või avaliku sektori koostöö kaudu. Esmatähtis on tagada kõrge kvaliteet, ohutus ja taskukohane hind, võrdne kohtlemine ning üldise juurdepääsu ja kasutajate õiguste edendamine. Nimetatud põhimõtteid tuleb kohaldada kõikide riigihankeid käsitlevate direktiivi ettepanekute puhul.

4.7 Direktiividega ei peaks ette kirjutama, mida avaliku sektori hankija peaks või ei peaks omandama või tellima, vaid need peaksid piirduma omandamise või tellimise menetluste sätestamisega. Komitee usub, et seda tegevusvabadust ei tohiks piirata. Igal juhul peaks see toimuma läbipaistvalt ja proportsionaalselt, ilma kuritarvitusi või pettusi põhjustamata.

4.8 Riigiasutustel peab olema õigustatult võimalik otsustada viia riigihange läbi asutusesiseselt (siseressursside abil) või koostöös muude riigiasutustega, järgides ELi aluslepinguid ja Euroopa Kohtu praktikat ning läbipaistvuse põhimõtet.

4.9 Kahe direktiivi ettepaneku artiklites 16 ja 30 sisalduvad ettevõtjate kohta käivad üldised eeskirjad on õiged, kuna soodustavad VKEde osalemist, kusjuures viimased peavad tingimata järgima sotsiaalseid ja keskkonnanorme.

4.10 Komitee kinnitab veel kord, et nagu on sätestatud arvamuses INT/570, toetab ta lepingute sõlmimist puudega inimeste jaoks mõeldud kaitstud töökodadega, et tagada võrdsed võimalused kõigile kodanikele ja soodustada sotsiaalset kaasatust. Komitee märgib, et ettepanekute artiklitega 17 ja 31 on laiendatud direktiivi 2004/18/EÜ põhjenduse 28 ja artikli 19 kohaldamisala, hõlmates nüüd ka ebasoodsas olukorras olevad isikud. Seepärast teeb komitee ettepaneku need kaks aspekti teineteisest järgmisel viisil eraldada: „Liikmesriigid võivad jätta hankelepingute sõlmimise menetluses osalemise õiguse:

a) kaitstud töökodadele või sätestada selliste lepingute täitmise kaitstud töökohtade programmi raames, tingimusel et enamik asjaomastest töötajatest on puudega isikud, kes ei ole oma puude laadi või raskuse tõttu võimelised töötama tavatingimustes või kellel on raske leida tööd tavalisel tööturul;

b) sotsiaalsetele ettevõtetele või programmidele, mille peamine eesmärk on ebasoodsas olukorras olevate töötajate sotsiaalne ja kutsealane integreerimine, tingimusel et üle 30 % sellises ettevõttes või selliste programmidega hõivatud töötajatest on ebasoodsas olukorras olevad töötajad. Hanketeates viidatakse sellele tingimusele.”

Komitee usub, et ettepanekutes tuleb näha sõnaselgelt ette teatud arvu või teatud protsendi nimetatud lepingute kohustuslik sõlmimine neis liikmesriikides, kus olukord seda nõuab, näiteks juhul kui seal on arvestatav hulk puudega inimesi, kes suudavad küll töötada, kuid pole siiski aktiivsed.

4.11 Igal juhul on komitee seisukohal, et ettepanekutes peaks sisalduma säte reserveeritud hankelepingute kohta, mille kohaselt kaitstud töökojad ja ettevõtjad, kelle peamine eesmärk on puudega või ebasoodsas olukorras olevad töötajate sotsiaalne ja kutsealane integreerimine, „peaksid olema peamiselt kasumit mittetaotlevate üksuste juhtimise ja kontrolli all”. See annaks lisaõigustuse sellisele eesõigustatud ja eelistatud juurdepääsule valitsuse toetusele.

4.12 Kõnealuse kahe ettepaneku artiklites 18 ja 32 sisalduvaid eeskirju äriühingute pakkumustes sisalduva teabe konfidentsiaalsuse kohta tuleb tugevdada, eriti juhtudel kui kasutatakse võistleva dialoogi menetlust. Komitee peab äärmiselt oluliseks, et avaliku sektori hankijad ei avaldaks ettevõtjate esitatud teavet, mis on märgitud konfidentsiaalseks, kuid samuti ei peaks nad ilma mõjuva põhjuseta avaldama muud neile edastatud teavet. Samuti ei peaks avaliku sektori hankijad kasutama sellist ettevõtjatel saadud teavet muudes võistlevates menetlustes.

4.13 Konkurentsipõhist läbirääkimistega hankemenetlust puudutavad eeskirjad, mis on sätestatud riigihangete direktiivi ettepaneku artiklis 27, on ebaselged ja valitseb oht, et selliste läbirääkimiste varjus võib juurduda muu soovimatu praktika. Seepärast võib olla parem see menetlus direktiivi ettepanekust välja jätta või kui see ei ole võimalik, siis kehtestada vähemalt selged kriteeriumid, millega piiratakse menetluse kasutamist nii, et hoida ära selle igasugune kuritarvitamine.

4.14 Kõikide pakkumuste korral, kuid eriti võistleva dialoogi menetluse puhul, peab pakkujate intellektuaalomand igal juhul kaitstud olema.

4.15 Komitee on seisukohal, et arvestades, et riigihangete direktiivi ettepaneku artiklis 28 esitatud võistleva dialoogi menetlus on üldjuhul keerukas ja kestab kaua, peaks selle võimalik kasutamine piirduma juhtumitega, kus see on tõesti asjakohane – direktiivi 2004/18/EÜ artikli 29 kohaselt näiteks eriti keeruliste lepingute puhul, kui avatud või piiratud menetlus ei võimalda hankija arvates lepingut sõlmida; samuti tuleks kaaluda lepingu sõlmimise tähtajale ülempiiri kehtestamist.

4.16 Komitee nõustub innovatsioonipartnerluse menetluse eeskirjadega ettepanekute artiklites 29 ja 43, sest liiga karm reguleerimine raskendaks selle tegelikku kasutamist. Samal põhjusel peab see menetlus olema paindlik riigiabi eeskirjadega seoses.

4.17 Raamlepingute kasutamine (ettepanekute artiklid 31 ja 45) ei tohi kaasa tuua hinna põhjendamatut alanemist, mis võib kahjustada ehitustööde, toodete või teenuste kvaliteeti. Igal juhul tunnistab komitee samuti, et raamlepingute asjakohane reguleerimine võib investeeringute turvalisust tagavate sätete kaudu ka soodustada jätkusuutlikkuse ja kvaliteedi tõstmise eesmärkide arvessevõtmist.

4.18 Ettepanekute artiklites 33 ja 47 sisalduvad eeskirjad elektrooniliste oksjonite kohta soosivad madalaimat hinda liiga palju. Selle laialdane kasutamine on vastuolus komitee asjaomaste ettepanekutega, mis on esitatud nii käesolevas kui ka eelmises arvamuses INT/570. Samuti võib see olla väga kahjulik Euroopa äriühingutele, võrreldes kolmandate riikide äriühingutega, mille kulud on palju madalamad. Seepärast tuleks seda kasutada asjakohase ettevaatusega.

4.19 Nagu märgitakse arvamuses INT/570, tuleb hankemenetluste tehnilise kirjelduse ulatust vajadusel laiendada, et see hõlmaks ka tootmise ja protsessi erijooni. See muudaks hankija jaoks lihtsamaks ja läbipaistvamaks oluliste otsuste tegemise selliste jätkusuutlike eemärkide edendamiseks nagu keskkonnasäästlikkus, kollektiivlepingute sõlmimine, tööstandardid ja -tingimused ja võrdväärse töö eest võrdne palk. Taastuvenergia juhtum on selge näide selle kohta, kuidas ja miks tuleks tootmise erijooned lisada tehnilisse kirjeldusse ja mitte piirduda nende esitamisega vaid lepingu täitmise tingimustes (vt 4. detsembri 2003. aasta kohtuotsus EVN ja Wienstrom, C-448/01, EKL I-14527).

4.20 Samuti peab komitee seoses tehniliste kirjeldustega kiiduväärseks, et mõlema ettepaneku artikli 40 lõikes 1 ja artikli 54 lõikes 1 on sätestatud kohustus koostada need nii, et neis võetakse arvesse puuetega inimeste või kõigi kasutajate ligipääsemise nõuet, v.a nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel. Direktiivis 2004/18/EÜ kasutatud väljend „võimaluse korral” on asendatud väljendiga „välja arvatud nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel” ning komitee arvates rõhutatakse nüüdsest täiesti õigustatult puudega inimeste või kõigi kasutajate ligipääsemise nõude täitmise kohustuslikku olemust. Siiski peaks komitee arvates seda kohustuslikkust veelgi tugevdama ning sätestama, et isegi põhjendatud juhud peavad olema erandlikud. Seepärast tehakse ettepanek sõnastada artiklite 40 ja 54 vastavad väljendid järgmiselt: „välja arvatud erandjuhtudel, mis on nõuetekohaselt põhjendatud”.

4.21 Kõnealuse kahe ettepaneku artiklites 41 ja 55 ning põhjendustes 28 ja 36 osutatud märgistega seotud eeskirjad pole täiesti kooskõlas, sest põhjendustes 28 ja 36 nimetatakse avaliku sektori hankijaid, „kes soovivad osta teatavate keskkonna-, sotsiaalsete või muude näitajatega ehitustöid, asju või teenuseid (…)”, kuid hiljem nimetatakse sidusrühmade hulgas ainult keskkonnaorganisatsioone ja mitte sotsiaalorganisatsioone; lisada tuleks ka viimased. Sama kehtib ka artikli 41 lõike 1 punkti c ja artikli 55 lõike 1 punkti c teksti puhul, millest sotsiaalorganisatsioonid on jällegi välja jäetud.

4.22 Ettepanekute artiklitesse 41 ja 55 võiks lisada uue lõike, kus, arvestades nende märgiste omapära ja nende reguleerimisega saavutada soovitavat eesmärki, oleks märgitud, et „avaliku sektori hankijad võivad nõuda või eelistada märgiseid, mis kinnitavad, et on järgitud sotsiaalseid ja keskkonnaalaseid üldiseid lepingupartnerite valiku kriteeriume, ehkki need pole tingimata otseselt seotud lepingu esemega”.

4.23 Seoses ettepanekute artiklites 43 ja 58 käsitletud alternatiivsete lahendustega usub komitee, et selle asemel, et lubada alternatiivseid lahendusi ainult siis, kui see on sõnaselgelt lubatud, oleks asjakohasem alternatiivsete lahenduste esitamist pakkumustes alati lubada, juhul kui see pole sõnaselgelt keelatud, sest see tõstaks hanked paremini esile ja muudaks nad innovaatilisemaks.

4.24 Nagu märgitud arvamuses INT/570, pooldab komitee riigihankeid võrdsetel konkurentsitingimustel, mis võimaldavad VKEdel saada riigihankelepingutest „õiglase osa”, kuid komitee ei poolda VKEde suhtes positiivse diskrimineerimise meetmete võtmist muu hulgas seepärast, et see võib põhjustada kavaldamist ja sellest tuleneda võivat korruptsiooni. Seevastu lepingute võimalik osadeks jaotamine, kui see on otstarbekas, nagu on sätestatud ettepanekute artiklites 44 ja 59, on positiivne samm, sest see annab VKEdele selgemaid ja kättesaadavamaid võimalusi.

4.25 Siiski peaksid lepingute osadeks jaotamise eeskirjad olema selged, et tagada, et kõik eri osade edukaks osutunud pakkujad järgivad sotsiaalseid ja keskkonnanorme, ning et vältida ettevõtete vahelist kõlvatut konkurentsi. Komitee on seisukohal, et nõue, mille kohaselt avaliku sektori hankijad peavad põhjendama oma otsust jätta lepingud osadeks jaotamata, ei ole praktiline ega kooskõlas eesmärgiga hankemenetlused sujuvamaks muuta. Samuti usub komitee, et eeskiri, millega piiratakse pakutavate või sõlmitavate lepingu osade arvu, on põhjendamatult keeruline ja soovitav oleks see ettepanekust välja jätta.

4.26 Seoses pakkumuste kõrvalejätmise põhjustega, mis on sätestatud riigihangete direktiivi ettepaneku artikli 55 lõikes 3, tervitab komitee asjaolu, et avaliku sektori hankijad võivad kõrvale jätta pakkujad, kes ei täida kohustusi, mis on kehtestatud liidu sotsiaal-, töö- või keskkonnaõiguse valdkonna õigusaktidega või rahvusvahelise sotsiaal- ja keskkonnaõiguse sätetega, mis on loetletud XI lisas. Kuid samuti on ilmselge, et peaks olema sõnaselgelt sätestatud, et nad võib kõrvale jätta ka siis, kui nad ei järgi asjaomase liikmesriigi sotsiaal-, töö- või keskkonnaõiguse valdkonna õigusakte ega kollektiivlepinguid, mis kehtivad kohas, kus tööd, teenust või tarnimist teostatakse. Igal juhul on komitee seisukohal, et sellistel põhjustel kõrvalejätmine peaks olema kohustuslik.

4.27 Vastasel korral võivad need kohustused, mille mittejärgimine võib olla kõrvalejätmise aluseks, jääda liiga üldiseks ja ebakonkreetseks, näiteks need, mis on sätestatud ettepaneku XI lisas või olemasolevates liidu õigusaktides.

4.28 Arvamuses INT/570 meenutas komitee seda, et 1949. aastal vastu võetud ILO konventsioon nr 94 töönormide kohta riigihankelepingutes on praegu siduv kümnes ELi liikmesriigis, ehkki teised riigid, näiteks Iirimaa, kohaldavad konventsiooni riigihangetes vabatahtlikult. Komitee võtab teadmiseks konventsioonis sisalduvad põhimõtted ja teeb ettepaneku, et liikmesriike tuleks ärgitada konventsiooni ratifitseerima ja selle põhimõtteid järgima.

4.29 Seoses sotsiaalsete ja keskkonnaalaste nõuete täitmise kontrollimisega tuleks riigihangete direktiivi ettepaneku artikli 57 lõikes 1 nõuda huvitatud osapooltelt nõuete täitmise esialgse tõendina kinnitust selle kohta, et nad on kõnealused sotsiaalsed ja keskkonnaalased nõuded täitnud. Eesmärk oleks muuta kõnealuste nõuete järgimine äriühingutele (eriti VKEdele) lihtsamaks, suurendamata nende halduskoormust.

4.30 Sellega seoses, nagu märgiti ka komitee varasemas arvamuses INT/570, oleks vaja, et riigihangete direktiivi ettepaneku artiklis 57 nõutaks pakkujatelt sõnaselget kinnitust selle kohta, et nad „järgivad igas riigis asjaomaseid õigusnorme, mis käsitlevad puudega inimeste tööalast integreerimist; näiteks kohustus värvata konkreetne arv või protsent puudega inimesi riikides, kus selline kohustus on õigusaktides kehtestatud”. Loomulikult poleks see vajalik riikides, kus selline kohustus puudub.

4.31 Samas arvamuses osutati ka sellele, et kui riigiasutused sõlmiksid lepingu õigusnorme mittejärgivate üksustega, siis oleks tegemist Euroopa ja riiklike eeskirjade rikkumisega. Vastasel korral oleks tegemist neid õigusnorme järgivate äriühingute diskrimineeriva ja ebaõiglase kohtlemisega ning see annaks kunstliku eelise neile, kes õigusnorme ei järgi. See annaks võimaluse isegi kõlvatu konkurentsi tekkimiseks eeskirju mittejärgivate ja järgivate äriühingute vahel.

4.32 Komitee tervitab asjaolu, et majanduslikult soodsaima pakkumuse valimise kriteeriumid on endiselt lepingu esemega seotud, kuid see seos tuleks muuta mõnevõrra paindlikumaks, hõlmamaks tõhusamalt sotsiaalseid ja keskkonnaalaseid kriteeriume strateegia „Euroopa 2020” egiidi all ning samuti jätkusuutlikuma majanduskasvu toetamise lubadusi.

4.33 Komitee usub, et mõlemas direktiivi ettepanekus (artiklid 66 ja 76) omistatakse endiselt lepingupartneri valikul liiga suurt tähtsust „väikseima kulu” või „madalaima hinna” kriteeriumile ja kasutatakse seda liiga sageli. Oma varasemas arvamuses väitis komitee, et selle liigne kasutamine takistab innovatsiooni ning parema kvaliteedi ja hinna-kvaliteedi suhte saavutamist vastavalt strateegia „Euroopa 2020” nõuetele. Lisaks ei tähenda see ilmtingimata suuremat väärtust. Seepärast peaks madalaima hinna kriteeriumi kasutamine alati olema pigem erand kui reegel.

4.34 Seepärast tuleb rohkem kasutada „majanduslikult soodsaima pakkumuse” kriteeriumi, et hinnata soodsaima pakkumuse jätkusuutlikkust nii majanduslikest kui ka keskkonnaalastest ja sotsiaalsetest aspektidest lähtuvalt. Selliselt on pakkumuse hindamise kriteeriumides võimalik arvestada ka neid aspekte laias, fantaasiarikkas ja mittepiiratud tähenduses, tunnistades laiemalt selle kriteeriumi seost lepingu esemega ja selle kaalutud väärtust võrreldes teiste kriteeriumidega.

4.35 Konkreetsemalt peavad lepingu esemega seotud kriteeriumid, mida võidakse kasutada majanduslikult soodsaima pakkumuse valimiseks, sõnaselgelt sisaldama järgmist kriteeriumi (ettepanekute artikli 66 lõige 2 ja artikli 76 lõige 2): „töötingimuste need parameetrid, mis on mõeldud töötajate tervise kaitseks või ebasoodsas olukorras olevate või puudega isikute sotsiaalseks integreerimiseks lepingu täitmisega hõivatud töötajate hulka”, arvestades, et see sisaldub hankedirektiivide ettepanekute põhjendustes (vastavalt 41 ja 47), kuid mitte järgnevas tekstis.

4.36 Direktiivis sätestatud ehitustööde, asjade või teenuste olelusringi kulude arvestamise kontseptsioon on samuti asjakohane. Igal juhul peaksid need ettepanekute artiklites 67 ja 77 määratletud olelusringi kulud hõlmama ka asjaomaseid sotsiaalseid kulusid. Olelusringi kulude arvestamise meetodi peab andma hankija ning see peab sobima VKEdele.

4.37 Avaliku sektori hankijad peavad olema eriti tähelepanelikud pakkumustega, milles ehitustööde, asjade või teenuste hind näib ebanormaalselt madal, ja selliseid juhtumeid asjakohaselt uurima. Komitee on varem märkinud, et avaliku sektori hankijatel peaks olema kohustus küsida pakkumuse hinna selgitust, kui see on teiste pakkujate küsitud hinnast märkimisväärselt madalam. Kui pakkuja ei suuda hinda piisavalt põhjendada, peaks avaliku sektori hankijal olema õigus pakkumus tagasi lükata. Komitee tervitab asjaolu, et vastavalt ettepanekute artikli 69 lõikele 4 ja artikli 79 lõikele 4 peavad avaliku sektori hankijad pakkumuse tagasi lükkama, kui see ei vasta sotsiaal-, töö- või keskkonnaõiguses sätestatud nõuetele, kuid on seisukohal, et siinkohal ei tuleks piirduda vaid liidu õigusega või sõltuvalt ettepanekust XI või XIV lisas esitatud loeteluga, vaid tuleks hõlmata ka nende valdkondade kohta käivad riigisisesed õigusaktid.

4.38 Komitee on seisukohal, et allhankeid puudutavaid sätteid tuleb tugevdada. Mitmed allhangete kihid teevad raskeks kollektiivlepingute, töötingimusi puudutavate eeskirjade ning tervist ja ohutust puudutavate menetluste rakendamise. Ametivõimudele peaks andma rohkem manööverdamisruumi, võimaldamaks neil mõjutada lepinguid nii, et need saavutaksid sotsiaalseid, keskkonnaalaseid ja kvaliteediga seotud eesmärke. Enne lepingu sõlmimist tuleks esitada peamiste alltöövõtjate üksikasjalik kirjeldus ning hankiv asutus peaks määrama kindlaks kõigi osapoolte kohustused ja ülesanded võimaldamaks lepingu täitmise tõhusat jälgimist ja järelevalvet. Tuleks luua mehhanism, mis võimaldab avaliku sektori hankijatel ära keelata ja kõrvale jätta teatud alltöövõtjad, kui on põhjust muretseda. Peale selle tuleb olla ettevaatlik seoses allhanke eeskirjadega, sest avaliku sektori hankijate võimalus sooritada ettenähtud maksed otse alltöövõtjatele võib äriühingute ja avaliku sektori hankijate vahel tekitada lisaprobleeme.

4.39 Komitee pooldab jätkuvat A- ja B-teenuste eristamist, eeldusel et on tagatud õiguskindlus, ning B-teenuseid hõlmavate piiriüleste hankelepingute võimalikku laiendamist. Juba arvamuses INT/570 soovitas komitee komisjonil B-teenuste nimekirja korrapäraselt üle vaadata eesmärgiga uurida, kas mõned B-teenused saaks võimaluse korral üle viia A-teenuste nimekirja. Komitee väljendab igal juhul muret seoses mitmesuguste varem B-teenuste nimekirja kuulunud riigihankelepingute väljajätmisega ettepanekute XVI ja XVII lisast. Nimetatud lisades on loetletud teenused, mille suhtes on kohaldatavad mõlema ettepaneku artiklitega 74–76 või 84–86 reguleeritud menetlused.

4.40 Välja tuleks jätta praegu mõlema ettepaneku XVI ja XVII lisas sisalduvad usuorganisatsioonide teenused ja ametiühingute teenused.

4.41 See-eest tervitab komitee lihtsustatud menetluse kohaldamist sotsiaalteenuste ja muude eriteenuste suhtes, piirmäärade tõstmist ning liikmesriikidele antud suuremat suvaõigust asjaomaste menetluste käivitamisel, sest just isikuteenuste valdkonnas peab kohaldatav menetlusõigus taotlema tasakaalu esmase õigusega reguleeritavate konkurentsipõhimõtete ja sotsiaalõiguse normide vahel.

4.42 Direktiivis sätestatud halduseeskirjadega seoses on komitee seisukohal, et kavas on liiga palju meetmeid, mida on raske praktikas kohaldada, ja see võib tähendada neist tulenevate heade kavatsuste teostumata jäämist.

4.43 Igal juhul on ettepanekute artiklites 84 ja 93 osutatud avaliku järelevalve ja sellega seotud aastaaruandega seoses oluline, et kõnealune aruanne sisaldaks ka esitatud hindade ja juba täidetud lepingute tegelike kulude aastast võrdlust ning samuti andmeid selle kohta, kui suur on Euroopas avaliku sektori hankijate igal aastal sõlmitavate hankelepingute hulgas kolmandate riikide tarnijate osakaal.

4.44 Komitee väljendab muret selle üle, et Euroopa Komisjon on välja jätnud kehtiva direktiivi artikli 27 töökohtade, töötingimuste ja keskkonna kaitse kohta. Kõnealuse kahe ettepaneku artiklid 87 ja 96 sisaldavad sätet, mis on selle tähtsa mõtte tugevalt lahjendatud versioon. Kehtiva artikli 27 tekst tuleks täies mahus taastada. Samuti tuleks seda kohaldada alltöövõtjate ja kogu tarneahela suhtes.

5. Direktiivi ettepanek kontsessioonilepingute sõlmimise kohta – COM(2011) 897 final

5.1 Ettepanek võtta vastu direktiiv kontsessioonilepingute sõlmimise kohta reguleerib partnerluslepinguid tavaliselt avalik-õiguslike juriidiliste isikute ja eraõiguslike äriühingute vahel, milles viimane võtab operatsiooniriski infrastruktuuri (sadamad, veejaotusvõrk, parklad, maksulised teed, jne) käitamise ja arendamise suhtes või üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamise suhtes (energiavarustus, tervishoid, veevarustus ja kanalisatsioon, jäätmekäitlus jne). Ettepanek hõlmab kõiki – nii ehitustööde kui ka teenuste – kontsessioonilepinguid, neid siiski piisavalt omavahel eristamata. Käsitlemist leiavad ehitustöö- ja teenuslepingud laiemalt, kuid välja ei ole toodud üldhuviteenuste kontsessioonilepingute eripära, s.o asjaolu, et tegemist ei ole ei hanke- ega ostu-müügilepingutega, vaid üldist majandushuvi pakkuvate teenuste delegeerimisega ning sageli täiendava vahendiga avalik-õiguslike asutuste uute üldist huvi pakkuvate teenuste rahastamiseks.

5.2 Komitee juhib tähelepanu tõsistele kahtlustele seoses vajadusega kontsessioonilepingute sõlmimist reguleeriva ELi direktiivi järele ja tuletab meelde Euroopa Parlamendi 25. oktoobri 2011. aasta resolutsiooni riigihangete ajakohastamise kohta (2011/2048 (INI)), milles parlament oli arvamusel, et „teenuste kontsessioonide osas õigusakti ettepaneku esitamine oleks õigustatud vaid võimalike siseturu moonutuste kõrvaldamiseks”, ning rõhutas, „et tänaseks ei ole ühtki sellist moonutust tuvastatud”. Komitee soovitab algatada enne ettepanekute edasiarendamist põhjalikum ja täielikum mõjuhinnang. Komitee on seisukohal, et Euroopa Liidu Kohtu lahendid on suurel määral selgitanud Euroopa Liidu toimimise lepingu võrdse kohtlemise, mittediskrimineerimise ja läbipaistvuse põhimõtete kohaldamist kontsessioonilepingute sõlmimisel. Nagu kohus on selgitanud, kohaldatakse neid põhimõtteid piiriülest huvi, sh üldist majandushuvi pakkuvate mis tahes tüüpi teenuste kontsessioonilepingute sõlmimise suhtes.

5.3 Sellest hoolimata, et kontsessioon on direktiivis 2004/18/EÜ määratletud kui sama liiki leping kui riigihankeleping, välja arvatud asjaolu, et teostatavate tööde või teenuste eest antakse vastutasuks üksnes ehitise või teenuse ekspluateerimise õigus või see õigus koos tasuga, märgib komitee, et kontsessioonilepingud on riigihankelepingutest oluliselt erinevad, sest kontsessionäär võtab osutatava teenuses suhtes olulise operatsiooniriski ja satub turu kõikumiste meelevalda. See kehtib ka selliste teatud kontsessioonide, näiteks „varitollide” puhul, kus avaliku sektori hankija maksab kontsessionäärile vastavalt sellele, kui palju tarbijad on teenust kasutanud. Seega konkreetselt riigihankelepingute sõlmimiseks mõeldud eeskirjad pole sobivad kontsessioonilepingute sõlmimiseks ning võivad isegi avaliku sektori hankijaid ja ettevõtjaid selliste kokkulepete sõlmimisel tagasi hoida.

5.4 Komitee tuletab meelde Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 14 üldist majandushuvi pakkuvate teenuste kohta, milles on sätestatud, et „ilma et see piiraks Euroopa Liidu lepingu artikli 4 ja käesoleva lepingu artiklite 93, 106 ja 107 kohaldamist ning arvestades kohta, mis liidu ühistes väärtustes kuulub üldist majandushuvi pakkuvatele teenustele, nagu ka nende osa ühiskondliku ja territoriaalse ühtekuuluvuse edendamisel, hoolitsevad liit ja liikmesriigid, igaüks oma vastavate volituste ja aluslepingute kohaldamisala piires, et niisugused teenused toimiksid põhimõtete ja tingimuste ning eelkõige majandus- ja rahandusalaste tingimuste alusel, mis võimaldavad neil täita oma ülesandeid”.

5.5 Komitee on seisukohal, et üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid reguleerivad tihti konkreetsed ELi ja riiklikud õigusnormid, mille eesmärk on tagada nende teenuste kättesaadavus, jõukohane hind ja kvaliteet, samuti kasutajate võrdne kohtlemine ja üldine juurdepääs, turvalisus ja õigused – kõnealuses ettepanekus tuleks nimetatud aspektidele tähelepanu juhtida ja need tagada. Vastavalt Lissaboni lepingu protokollile üldist majandushuvi pakkuvate teenuste kohta peab riiklikele, piirkondlikele ja kohalikele asutustele jääma üldist huvi pakkuvate eesmärkide täitmiseks laiaulatuslik suvaõigus selliste teenuste määratlemisel, korraldamisel ja osutamisel, sealhulgas teenuse kvaliteedi või hinnaga seotud tingimuste kindlaksmääramisel. Kõnealused asutused peaksid samuti saama vabalt kindlaks määrata sellised pakkumuse hindamise sotsiaalsed, keskkonnaalased ja kvaliteedi kriteeriumid, mida nad lepingu esemega seoses kõige asjakohasemaks peavad. Mitte ühelgi juhul ei tohiks riiklikke, piirkondlikke või kohalikke asutusi sundida vastu nende parimat äranägemist üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamist liberaliseerima või sisse ostma. Komitee palub mitte unustada, et Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 kohaselt kehtivad ettevõtjate suhtes, kellele on usaldatud üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamine, konkurentsi- ja siseturueeskirjad niivõrd, kuivõrd nimetatud eeskirjade kohaldamine ei takista juriidiliselt ega faktiliselt nendele määratud eriülesannete täitmist.

5.6 Riigiasutustel peaks olema võimalik teha koostööd neile seatud avalikku huvi pakkuvate ülesannete täitmiseks, kasutades oma enda halduslikke, tehnilisi ja muid ressursse, ilma et nad oleksid kohustatud kasutama väliseid üksusi, mis ei kuulu nende endi struktuuri. Sellised kokkulepped ei kvalifitseeru kontsessioonidena ja seepärast tuleks kooskõlas Euroopa Kohtu lahenditega sätestada kontsessioonilepingute sõlmimise direktiivi ettepanekus selgelt nende välistamine direktiivi reguleerimisalast. Samuti ei peaks kavandatud eeskirjad hõlmama teatud kontsessioonilepinguid, mis sõlmitakse ettevõtetega, mis on hankijatega seotud ja mille põhitegevus on teenuste osutamine kontsernile, millesse nad kuuluvad, või kontsessioonilepingud, mille hankija sõlmib sellise ühisettevõttega, mille on moodustanud mitu hankijat eesmärgiga tegutseda kõnealuse direktiiviga reguleeritud tegevusaladel (näiteks veevarustuse või sadamateenused) ja mille osa hankija on.

5.7 Riigiasutustel peab olema õigustatult võimalik otsustada viia riigihange läbi asutusesiseselt (siseressursside abil) või koostöös muude riigiasutustega, järgides ELi aluslepinguid ja Euroopa Kohtu praktikat ning läbipaistvuse põhimõtet.

5.8 Nimetatud põhjustel tuleks seotud äriühingutega sõlmitavate kontsessioonilepingute suhtes kohaldada kitsendavaid eeskirju, selleks et hoida ära süsteemi kuritarvitamist ja tagada hankemenetluse läbipaistvus.

5.9 Euroopa Kohtu asjaomase praktika kohaselt võivad hasartmängusektoris kehtestatud üldise huvi ranged nõuded, millega kaasnevad liikmesriikide avaliku korra ja tarbijakaitse meetmed, õigustada aluslepingutes kontsessioonilepingute sõlmimist käsitlevate põhimõtete piiramist. Seepärast oleks kohane jätta kõnealuse direktiivi kohaldamisalast välja hasartmängu kontsessioonid, mille puhul on ettevõtjale aluslepingu või Euroopa Kohtu praktika alusel antud riigi õigus- või haldusnormiga reguleeritav ainuõigus, kuna see muudaks võimatuks kontsessiooni jaoks konkursi korraldamise. Seepärast usub komitee, et ettepaneku artikli 8 lõikesse 5, milles käsitletakse direktiivi kohaldamata jätmist teatavate teenuste kontsessioonide suhtes, tuleks lisada „hasartmängud ehk õnnemängud, milles osalemise õiguse eest tehakse rahaline panus, kaasa arvatud loteriid ja kihlveod”.

5.10 Direktiivi ettepanekus tuleb sellised aspektid, nagu kontsessioonide määratlemine, riski ülekandmine eraettevõtjale, kontsessioonilepingu muutmine enne kehtivusaja lõppu või kontsessioonilepingu lõpetamine, määratleda viisil, mis ei takista sellist liiki lepingute rahastamist ega edasiarendamist. Liikmesriikide praeguste kohandamiskavade ja avaliku sektori investeeringute piiramise valguses tuleb nimetatud lepinguid pidada oluliseks vahendiks majandusarengu elavdamisel ja töökohtade loomisel.

5.11 Õiguskindluse suurendamiseks tuleks kontsessioonilepingute väärtuse arvutamiseks sätestatud meetodeid kooskõlastada ja lihtsustada. Vaatamata sellele, et ehitustööde kontsessioonide väärtuse arvutamise meetod on kindlaks kujunenud ja tuttav, on komitee seisukohal, et igat liiki kontsessioonide väärtuse hindamisel tuleks kohaldada ainult üht meetodit. Sellega seoses nõuab komitee meetodit, mis võtaks aluseks kontsessionääri prognoositava käibe (maksudeta) kogu kontsessiooni kestuse jooksul, võttes arvesse nii tööde maksumust kui ka hankelepingu vältel teostatavate tööde jaoks vajalike materjalide hinnangulist väärtust.

5.12 Pakkujate konfidentsiaalsuse kaitseks teeb komitee ettepaneku sätestada direktiivis, et avaliku sektori hankijad vastutavad nende kohustuste igasuguse mittejärgimise eest.

Brüssel, 26. aprill 2012 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Staffan NILSSON

(1) EÜT L 185, 16.8.1971, lk 5. Komitee arvamus EÜT 63, 13.4.1965, lk 929.

(2) ELT C 18, 19.1.2011, lk 44–52.

(3) Vt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklid 14 ja 106 ning selle protokoll nr 26.