EUROOPA KOMISJON 
Brüssel, 13.7.2011 
SEK(2011) 884 lõplik 
  
KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT 
MÕJUHINDAMISE KOKKUVÕTE 
Lisatud dokumendile 
ETTEPANEK: 
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS 
kalandus- ja vesiviljelustoodete turu ühise korralduse kohta 
{KOM(2011) 416 lõplik} 
{SEK(2011) 883 lõplik}  
 
 1KOKKUVÕTE  
EL on maailma tähtsaim kalandus- ja  vesiviljelustoodete turg – selle väärtus on 55 miljardit 
eurot (või 12 miljonit tonni). ELi kodani kud söövad aastas keskmise lt 22 kg kalandus- ja 
vesiviljelustooteid, mis moodustab 15 % nende tarbitavatest valkudest. 
Tarbimisharjumused on liikmesriigiti väga erinevad, ulatudes pelgalt 10 kg mõnedes riikides (peamiselt idapoolsed) kuni üle 30 kg teistes. Samas täheldavad kõik ELi riigid tarbimise kasvu. Kuna viimasel aastakümnel on ELi toodang vähenenud, on järsult vähenenud ka ELi omavarustatuse määr: 57 %-lt 35 %-le.  
Kalandus- ja vesiviljelustoodete turu ühine kor raldus kehtestati 1970. aastal. See on ühise 
kalanduspoliitika üks sammastest. Selle keht iv õiguslik alus on 1999. aastal vastuvõetud 
määrus (EÜ) nr 104/2000. Ühise kalanduspoliitik a käimasolev reform annab suurepärase 
võimaluse vaadata läbi kalandus- ja vesiviljel ustoodetega seotud turupoliitika eesmärgid ja 
vahendid ning vajaduse korral neid ka muuta. 
Probleemid 
 
Komisjon on 2008. aastast alates  teostanud ulatuslikke hindamisi ja korraldanud 
konsultatsioone. Esiteks sellek s, et hinnata kehtiva õigu sraamistiku tulemuslikkust ja 
turusuundumusi ELis viimase aastakümne jooksul. Ning teiseks selleks, et kuulata ära asjaosaliste arvamused. Käesolevas aruandes tutvustatakse ja analüüsitakse viit peamist 
tuvastatud probleemvaldkonda, mis kokkuvõtlikult on järgmised.  
• ELi turupoliitika ei ole piisaval määral toetanud säästvat tootmist;  
• ELi toodangu turupositsioon on halvenenud;  
• turukõikumisi ei ole suudetud ette näha ega ohjata;  
• ELi turupotentsiaal on suures osas kasutamata; 
• turupoliitika rakendamist raskendab kohma kas ja liialt keerukas raamistik.  
 
Tänaseni ei kasutata paljusid ELi kalavarusid säästvalt. Säästva tegevuse eest antavad turutoetused ei ole märkimisväärsed, sama s kui turusanktsioonid reaalse või võimaliku 
mittesäästva tegevuse eest puuduvad üldse. Me ie turupoliitika ei ole suutnud paremini 
kasutada stagneeruvat või vähenevat tootmismahtu ega soodustada parimate tavade kasutamist.  
ELi tarned on samaaegselt mitmekesised ja ki llustunud. Seistes silmitsi kahaneva tootmise 
ja üha globaliseeruvama turuga , ei ole ELi tarned piisaval t konkurentsivõimelised ning on 
osutunud võimetuks ennetama ja ohjama turukõi kumisi ning kohandama tarneid vastavalt 
nõudlusele, prognoosides toodete mahtu või kvaliteeti ja esitusviisi. 
Viie nimetatud põhiprobleemi kõrval on ka terve rida muid probleeme. 
Kalandus- ja vesiviljelussektori tootjaorganisatsioonidel, mis võiksid mängida tähtsat rolli 
ühise kalanduspoliitika igapäevasel rakenda misel (tingimusel, et nende ülesanded, 
vahendid, õigused ja kohustused on asjakohase d), puuduvad üldjuhul vahendid ja stiimulid, 
mis on vajalikud tootmise tõhus aks korraldamiseks, püügitegevuse juhtimiseks, toodangu 
turuleviimiseks jne. Veelgi enam, ehkki en amik kalandussektorist on killustunud, kipuvad 
töötlejad ja turustajad koonduma, eelkõige jaemüügi sektoris. Kui arendatakse või 
edendatakse pakkumise koondumist, siis tõenäo liselt paraneks ELi kalurite majanduslik 
 
 2olukord. Tootmise parem korraldus näib olev at turustusahela kõigi osade hästitoimiva 
koordineerimise eelduseks. 
Teave turunõudluse, tarbijate eelistuste, suundumuste ja hinnakujunduse kohta ei ole 
kõigile osalejatele laialdaselt kättesaadav. Oma tegevusvaldkonna turumõõtmeid paremini 
mõistes suudaksid ELi tootjad kalureid pa remini suunata toodangu suunas, mida saaks 
tõenäolisemalt müüa mõistliku hinnaga (siinj uures on kuldreegel see, et kala, mida 
tõenäoliselt ei müüda ära, peaks jääma vette ). See tähendab tarn ete ja müügi paremat 
planeerimist – teisisõnu hoolikat otsustamist,  milliseid tooteid müüa, millal ja kus.  
Poliitikakujundajad vajavad poliitika kavandami seks ka taustteavet ning samuti varast 
hoiatamist võimalike turukriiside eest. 
Praeguses olukorras, kus varud on ülepüütud, ei ole enam õigus tatud riigi raha kasutamine 
kalade hävitamiseks. Kalandustoodete nn turult kõrvaldamine tuleks kaotada. Sekkumismehhanismide mõju turu stabiilisusele  on niigi olnud vähene  ning piiratud üksnes 
mõne sadama ja mõnede väikes te pelaagiliste liikidega.  
See on tingitud asjaolust, et turusekkumine võib leevendada äkiliste hinnalanguste 
sümptomeid, kuid see ei lahend a kunagi probleemi peapõhjust. Kalapüük jääb kahtlemata 
ebakindlaks ja riskantseks majandustegevusek s. Püügiaja ja saagi koguse kohandamine turu 
konkreetsetele vajadustele teataval ajahetkel jä äb alati keeruliseks ülesandeks. Iga mõistlik 
turupoliitika peab selle iseloomuliku probleemig a arvestama ja hõlmama vähemalt kalurite 
loomupäraseid riske.  
ELi turustusnormid, millega määratletakse ühesugused kaubanduslikud omadused, on 
olulised ELi kalandustoodete siseturu sujuvaks  toimimiseks. Nii teostatud hindamistes kui 
ka käesolevas aruandes analüüsitakse, millisel määral tuleks kehtivad ühised turustusnormid läbi vaadata. 
Turukorralduse oluliseks osaks on tarbijate teavit amine. Esiteks seetõttu, et müügiks 
pakutavate kalade ja mereandide valik on väga lai ja teiseks seepärast, et inimesed on aina 
enam teadlikud keskkonnaküsimustest ning soov ivad teha teadlikke ostuvalikuid. Kas see 
kala on värske või pärast külmutamist sulata tud? Kust täpselt on see püütud? Kas see püüti 
või toodeti jätkusuutlikult või imporditi ausalt? Tarbijatel õigus saada toote etiketilt ostu 
kohta usaldusväärset teavet.  
Lõpetuseks, kogu ELis kasvav tarbimine pakub nii ELi kui ka kolmandate riikide tootjatele 
käegakatsutavaid majanduslikke võimalusi.  
 
ELi õigus võtta meetmeid 
 
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 3 lõ ike 1 punkti d järgi on Euroopa Liidul 
ainupädevus mere bioloogiliste ressursside kaitses ühise kalanduspoliitika raames. ELi 
toimimise lepingu artikli 4 lõike 2 punkti d kohaselt jagab EL pädevust ühise kalanduspoliitika ülejäänud osas. Kõnealuste sätetega on kindlaks määratud tegevusulatus seoses sellega, mida tuleks käsitleda ELi tasandil ning milliseid meetmeid võivad võtta liikmesriigid. Samuti mõjutavad need ELi meetmete vormi, st õigusakti valikut. Ühise turukorralduse turumeetmed kuuluvad ELi toimimise lepingu artikli 4 lõike 2 punkti d 
 
 3reguleerimisalasse, seega on tarvilik meetmete  põhjendamine arvestades subsidiaarsuse 
põhimõtet. 
ELi tasandil turupoliitika ke htestamine on hädavajalik, et luua kalandus- ja 
vesiviljelustoodete siseturg ni ng tagada aus konkurents. S ubsidiaarsuse põhimõtte kohaselt 
peaksid liikmesriigid ja e ttevõtjad olema turupoliitikaga seonduvates eri mehhanismides 
suures osas iseseisvad. 
 
Suhe ühise kalanduspoliitika reformiga  
Ühise kalanduspoliitika reformi põhieesmärk on edendada kalavarude säästvat haldamist 
majanduslikult elujõulise sektori kaudu, millele antakse omakorda suuremad juhtimisõigused. Kõnealuse eesmärgi saavutamis eks tuleb esimese sammuna aidata sektoril 
end tõhusamalt organiseerida.  
Ühise kalanduspoliitika mõjuhinna ngus järeldati, et ühise kalanduspoliitika uusi eesmärke 
ja vahendeid arvesse võttes on turupoliitika t vaja põhjalikult reformida. Turupõhised 
vahendid peaksid ühise kala nduspoliitika põhieesmärkide s aavutamisele otseselt või 
kaudselt kaasa aitama. 
Ülepüügi ja mittesäästva tegevusega seotud probleemide lahendamiseks ning üksnes mahul 
põhinevatest tootmisstrateegiatest loobumisek s toetatakse uue tur upoliitikaga järgnevat:  
• tootjaorganisatsioonide volituste suurendami ne ning juurdepääsuõiguste, tootmis- ja 
turundustegevuse ühine haldamine; 
• turumeetmed, mis suurendavad tootjate  (kalandus- ja vesiviljelussektoris) 
läbirääkimisjõudu, parandavad turukriiside prognoosimist, ennetamist ja ohjamist 
ning suurendavad turu läbipa istvust ja tulemuslikkust; 
• säästva tegevusega seonduvad turustiimulid ja  -toetused; säästva tootmise, tarnimise 
ja tarbimise partnerlused; sertifitseerimine (ökomärgise d), müügiedendus, tarbijate 
teavitamine; 
• saagi vette tagasi laskmisega seonduvad täiendavad turumeetmed. 
 
Eesmärgid
 
Kõigi eespool nimetatud viie peamis e probleemvaldkonna puhul on mõjuhinnangus 
määratletud kalandus- ja vesiviljelustoodetega seotud turupoliitika konkreetsed eesmärgid: 
• turustiimulite parandamine, et toet ada säästvaid tootmismeetodeid;   
• ELi toodangu turupositsiooni parandamine;  
• ELi tootmise ning ELi turu va helise seose parandamine;  
• ELi toodete turupositsiooni edendamine; 
 
 4• parema juhtimise toetamine ja õigusraamistiku lihtsustamine. 
 
Valikuvõimalused  
Teostatud hindamiste, sidusrühmade arvamust e, konkreetsete määratletud eesmärkide ja 
tuvastatud poliitiliste va hendite alusel analüüsiti nelja valikuvõimalust: 
• 1. võimalus: jätkamine kalandus- ja vesi viljelustoodete turu praeguse ühise 
korraldusega;  
• 2. võimalus: kalandus- ja vesiviljelust oodete turu praeguse ühise korralduse 
läbivaatamine;  
• 3. võimalus: kalandus- ja vesiviljelustoodete ga seotud turupoliit ika tõhustamine;  
• 4. võimalus: kalandus- ja vesiviljelust oodete turu praeguse ühise korralduse 
reguleerimise kaotamine. 
 
1. võimalus tähendab, et praegune ühine turukorraldus jääb samaks. Seejuures 
keskendutakse peamiselt turusekkumisele, et toetada hindade stabii lsust (kõrvaldamine, 
ülekandmine, eraladustamine, tuunikala eest makstav hüvitis), ühepoolsetele tariifidele 
(kohaldamise peatamine ja kvoodid), turustusnorm idele (värskus ja s uurus) ning tarbijale 
suunatud kohustuslikule teab ele (tootenimetus; tootmismeetod: püütud merest, püütud 
mageveekogust või kasvatatud ; päritolu (mageveekogust p üütud või kasvatatud toodete 
püügipiirkond või päritoluriik)). 
2. võimalus vähendab sekkumismehhanisme, jä ttes alles ühe toetus e, mis on suunatud 
inimtoiduks kasutatavate kalandustoodete la dustamisele. Sellega püütakse lahendada 
lossitava kala lubatud alammõõdu ja tu rustuskõlbliku miinimumsuuruse vahelised 
vastuolud. See muudab tariifikvootide ja ühepoolse  peatamise läbivaatamise paindlikumaks 
(iga kolme aasta järel). 
3. võimalus on sama kui 2. võimalus, kuid sellega kehtestatakse tootjaorganisatsioonidele ja 
tootmisharudevahelistele organisatsioonidele  lisaülesanded ning antakse neile rahalist 
toetust jätkusuutlike tootmis- ja turustamiskavade koostamiseks ja rakendamiseks. Kõnealuse valikuga ka lihtsustatakse ja kohanda takse turustusnormide ulatust. Autonoomse 
tariifse sooduskorraga nähakse ette ra hvusvaheliste konventsioonide täitmine kalanduse 
juhtimise valdkonnas. Sellega luuakse Euroop a turu seirekeskus. Sellega laiendatakse 
tarbijale suunatud kohustusliku t eabe sisu ja ulatust kõigile toodetele (värsked, külmutatud, 
konserveeritud, töödeldud). Sellega luuakse raam istik vabatahtliku märgistamise täpsuse ja 
kontrolli tagamiseks. 
4. võimalus: Ühine turukorraldus puudub. Kõnealuse valikuga kaotatakse kogu rahaline 
toetus (sekkumine ja toetus ühistegevustele ) ning ka konkreetsed õigusaktid kalandus- ja 
vesiviljelustoodete regu leerimiseks. Imporditud kalandus- ja  vesiviljelustoodete suhtes ei 
kohaldata ühtegi eeltingimust. 
 
 5 
 
 6Võimaluste hindamine  
 
Keskkonnasäästlikkus  
1. võimaluse puhul on keskpunktis sekkumismehhanismide haldamine. Seejuures ei 
võimaldata tootjaorganisatsioonidel oma püügite gevust jätkusuutlikult juhtida ega tagata ka 
vesiviljelusega seotud te gevuse jätkusuutlikkust. 
2. võimalusega ettenähtud kõrvaldamistoetus e kaotamisel oleks üsna piiratud mõju, 
arvestades seda, et viimastel aastatel on turu lt kõrvaldatud vähe koguseid. Siiski saadetaks 
sellega tugev poliitiline signaal, et tarvilik  on turunõudluse ja turu stusvõimaluste parem 
ennetamine.  
3. võimalus: ELi kalandussektori jätkusuutlikku st suurendaks märkimisväärselt see, kui 
tootjaorganisatsioonidele antaks õigus liikmesriikide eraldatud kalapüügivõimalusi (sh individuaalseid püügiõigusi ja oma liikmete püügikoormusi) ühiselt hallata, jälgida ja 
kontrollida. See kui ta rbijatele tehtaks kätt esaadavaks täpsem teave kõigi toodete kaupa, 
esitusviisist hoolimata, suurendaks märk imisväärselt teadmisi kalandus- ja 
vesiviljelustoodete kohta. See aita ks tarbijatel teha paremaid ja teadlikumaid valikuid ning 
toetaks lõppkokkuvõttes vastutustundlikku tarbimist.  
4. valikuga kaasneks tootjaorganisatsioon ide puudulik toetamine, see aga avaldaks 
negatiivset mõju nende koordi neerimisele jätkusuutlike ka lapüügitavade rakendamisel. 
Samuti piiraks see tootjaorgani satsioonide praegusi pingutusi haldamise vallas. Kuigi ELis 
on suurenemas säästvale tarnimisele ja ta rbimisele suunatud eraalgatused, peab uus 
turusuundumus siiski laienema ning suure ndama usaldusväärsust ja usku sellesse. 
Majanduslik jä tkusuutlikkus
 
1. valiku kohaselt jääb tootjaorganisatsioon ide lisandväärtus piiratuks võimalusega saada 
kasu sekkumismehhanismidest. Seejuures on ebatõenäoline, et tootjaorganisatsioonid 
pakuksid oma liikmetele lisateenuseid, eelkõige selleks, et nende toodang vastaks paremini turunõuetele ning tõstaks nende toodete väärtust. 
Kui analüüsida 2. valikuvõimaluse mõju esma müügi hindadele, siis on tõenäoline, et 
tootjad jäävad hinnavõtjateks seni, kuni nad õpivad oma pakkumist rühmitama ja oma 
toodangut paremini reklaamima. 
3. valiku puhul näitab võrdlus  puu- ja juurviljasektorig a selget seost tootmise 
struktureerimise taseme, hindade stabiilsuse ja lisandväärtuse vahel. Tarnete planeerimine 
ja koondamine peaks seega kaasa tooma esmamü ügi hindade suurema stabiilsuse. Piisavad 
turualased teadmised peaksid tugevdama turupo sitsiooni ning turusuund umuste ja -kriiside 
ettenägemise võimet. Tootjate suuren enud läbirääkimisjõuga peaks kaasnema 
tasakaalustatum lisandväärtuse jaotumine. Tarb ijale suunatud täpsem päritoluteave (nt varu, 
FAO alapiirkond, täpne merepiirko nd, nagu näiteks Biskaia laht, La Manche’i väin jne) 
toetaks ostude sooritamist koha likult turult ja pööraks tähele panu säästvale tarbimisele. 
väikesed kalalaevastikud saaksid oma tooda ngut paremini turustada ning taastuks või 
säiliks tarbijate usaldus. Teavitamisnõuete  laiendamine töödeldud toodetele rahuldaks 
samuti tarbijate ootusi ning aitaks vältida pettusi. 
 
 74. valikuvõimalusega ettenäht ud turupoliitika vahendite kaotamine kaotaks igasuguse 
stiimuli sektorit struktureerida. See nõrgendaks tootjate läbirääkimisjõudu ja piiraks nende 
suutlikkust kohandada pakkumist nõudlusele (pakkumise hajutatus,  tootjatevaheline 
koordineerimatus). Tarbijatele vahatahtlikult esitatav teave on toimiv  lahendus, arvestades 
tootjate pühendumust jätkusuutlikule tootmisele. Samas ei saavutaks see eesmärki teavitada 
ELi tarbijaid paremini ning s uurendada nende teadmisi ka landus- ja vesiviljelustoodete 
kohta. On täheldatud juhtumeid, kus eks likud väited keskkonnasõbralikkuse kohta on 
tarbijaid eksitanud või segadusse ajanud, ning see õõnestab pü üet taastada sektori mainet.  
Sotsiaalne jätkusuutlikkus  
1. ja 2. valiku puhul jääb mõju sissetulekule vä ga piiratuks. Ühelt poolt seetõttu, et see 
hõlmab üksnes juhtumeid, kus tuleb ära hoida hi ndade langus, ning teiselt poolt seetõttu, et 
abi osatähtsus on väga madal (0,2 % ELi toodangu väärtusest).  
3. valiku puhul eeldatakse, et tootmise parem st ruktureerimine parandab kriiside ennetamist 
ja suurendab turustusstrateegiaid mitmekesistades lisandväärtust. Seeläbi peaksid säilima tööhõive ja sissetuleku tasemed. 
4. valiku puhul on tõenäoline, et turumehhanism ide kaotamine mõjutab teatavaid sektoreid 
(väikesemahulised pelaagilisi liike töö tlevad konservitehased), mis võidakse ümber 
paigutada EList väljapoole. Sellistel puhkudel või b mõju töökohtadele ja sissetulekule olla 
kohalikul tasandil märkimisväärne. 
Valikuvõimaluste võrdlus
 
Mõjuhinnangu ja tuvastatud riskide alusel võrre ldakse valikuvõimalusi  lähtestsenaariumiga 
(praeguse olukorra säilitamine), analüüsides eesmärkide saavutamise tulemuslikkust ja tõhusust ning kooskõla ELi ülde esmärkidega (ühise kalandus poliitika eesmärgid, kuid ka 
muud valdkondadevahelised küsimused). Võ rdluse võib kokku võtta järgmiselt. 
1. valikut ehk praeguse olukorra säilitamist analüüsiti põhjalikult ning leiti, et see on 
osaliselt ebatõhus ja liiga keerukas praeguste  eesmärkide saavutamiseks. Seni on ühise 
turukorralduse puhul peamiselt keskendutud hinn astabiilsuse saavutam isele turusekkumise 
kaudu. Ilmnes, et selle mõju ja tulemuslikkus on  väike; tõeliste põhjuste asemel tegeleti 
sümptomitega, saadeti valesid poliitilisi signa ale ning ettevõtjate va stutus oli väike või 
olematu. 12 aastat pärast selle kehtestamist nä ib, et praegune ühine turukorraldus ei suuda 
lahendada ELi turu ees seisvaid väljakutsei d. Seega ei võimalda see tõhusalt saavutada 
reformitud ühise kalanduspolii tika põhieesmärke ning võib nende ga isegi vastuollu sattuda. 
2. valiku eesmärk on olemasoleva ühise tur ukorralduse peamiste puuduste kõrvaldamine, 
pannes ette kohandusi ja lihtsustusi, mis para ndaksid selle toimi vust. Seotus ühise 
kalanduspoliitika reformi põhieesmärkidega jääks aga küsitavaks.  
4. võimalus kõrvaldaks täielikult ELi turupoliit ika. Tõsi on, et tu rupõhised arengud ja 
säästlikkusele suunatud stiimulid on suurene nud. Töötlejate ja jaemüüjate kohustused koos 
valitsusväliste organisatsioonide ja koda nikuühiskonna avaldatava suurema survega 
jätkusuutlike toodete saamiseks peaks lähendama meid keskkonnakaitsealastele 
eesmärkidele. Siiski ei lahendaks see täielikult põhiprobleeme, milleks on keerukas ja killustunud ELi tarnesektor ning ohud, mis se onduvad tarbijatele suunatud eksitava või 
segase teabega. Tööstusele antaks küll rohkem vastutust oma tegevuse haldamisel, kuid 
 
 8tootmisstruktuuri toetuse ja kaasnevate turu meetmete puudumine läheks vastuollu reformi 
eesmärgiga toetada turu põhiseid vahendeid (kulukate st ruktuurimeetmete asemel) ning 
aidata tootjaorganisatsioonide l oma tooteid turustada.  
3. valikuvõimalusega pannakse ette turupoliitik a tõhustamine, et abistada kalandus- ja 
vesiviljelussektorit üleminekul  säästvatele tootmismeetoditele. Korralduse ja turustamise 
osas saab palju ära teha, et suurenda da tarnete prognoosita vust ja vähendada 
tehingukulusid. Selle võimalusega rõhutatakse iga peamise sidusrühma rolli, kes pooldab 
säästvat tegevust. 
Kõnealuse valikuga nähakse uuele turupolii tikale ette palju laiaulatuslikum ja 
ambitsioonikam struktuur ja eesmärk. 
• Loobutakse mitmetest vahenditest, eelkõi ge turu sekkumismehhanismidest. See 
tähendab tugeva poliitilise signaali saat mist ja ulatuslikku lihtsustamist.  
• Mõned elemendid, nagu turustusnormid ja aut onoomne tariifipoliitika, jäävad alles, 
kuid suureneb nende paindlikkus. Kehtestatakse lisaeesmärgid (kaugmüügi või e-
kaubanduse arendamise toetamine, võr dsete võimaluste tagamine jne). 
• Rõhku pannakse muudele elementidele: se ktori korraldus muutub, keskendutakse 
rohkem tootjate suutlikkusele oma tootmist hallata ja oma tooteid turustada; ette on 
nähtud üks lihtsustatud ja ladustamisele suunatud toetus (toode ladustatakse, 
töödeldakse ja viiakse hiljem uuesti turule);  tarbijale suunatud teabe sisu ja ulatust 
laiendataks märkimisväärselt.  
• Uueks elemendiks on ELi turu seirekeskus. 
 
Ühise kalanduspoliitika reformi mõjuhinnangus järeldati, et turupoliitikat on vaja 
põhjalikult reformida. Reformiga tuleks tugevdada tootjaorganisatsioonide ja 
tootmisharudevaheliste organisa tsioonide rolli ning turustusmeetmeid üldiselt. See aitaks 
saavutada reformi eesmärki – majanduslikku jätkusuutlikkust ning edendaks ka keskkonnasäästlikkust. Turupoliitikaga tuleks tootmistegevused suunata piirkondadesse, 
kus turutingimused on head ning kus on olemas  kalandus- ja vesivilje lustoodete turg.  
Turupoliitika peaks aitama suurendada kalandus- ja vesiviljelustoodete lisandväärtust 
olukorras, kus laevastiku toetamise (eelkõige vanametalliks lammutamise ja tegevuse ajutise peatamise) asemel eelistatakse rahalise toetuse andmist nutikatele, 
loodussõbralikele, uuenduslikele ning turupõ histele kalandus- ja vesiviljelussektori 
lahendustele. Täpsemalt peaksid mõned järgmise d turureformi aspektid kaasnema uue ühise 
kalanduspoliitika rakendamisega ja seda toetama: 
• tootjaorganisatsioonide volituste suurendamine, et tagada oma liikmete 
püügitegevuse juhtimine, jõustamine ja kontroll; 
• turupõhised ülekantavad püügi kontsessioonid võimaldavad ka latööstusel kohandada 
laevastiku püügivõimsust olemasolevatele mereressurssidele, riikliku sekkumise 
tarviduseta. Tootjaorga nisatsioonid võiksid vastutada ülekantavate 
püügikontsessioonide ühise haldamise eest; 
 
 9• Hoolikalt tuleks kindlaks määrata turum eetmed, mis kaasnevad aktiivse poliitikaga 
lossida kohustuslikult kogu saak vastava lt püügi piirnormidele, ning neid peaksid 
rakendama tootjaorganisatsioonid; 
• valikulisema ja jätkusuutlikuma tootmi stegevuse väärtustamine ning loobumine 
mahul põhinevast strateegiast, tootmise  ja turustamise parem planeerimine 
tootjaorganisatsioonide poolt ning ELi tarbij ate aktiivsem roll, kui nad saavad teha 
põhjendatud valikuid. 
 Jaotamise mõju erinevus valdkonniti või piirkonniti on väga piiratud, kuna 
tootjaorganisatsioonidel on täielikult ühetao line juurdepääs rahastamisvahenditele ja 
kõikidele eeskirjadele.  
Paljudele sidusrühmadele osutuks en amasti kasulikuks 3. valikuvõimalus. 
Tootjaorganisatsioonide vastutuse ja vahendite suurenemine loob kalandus- ja 
vesiviljelustoodete to otjatele uusi ettevõtlusvõi malusi ning tootjad peavad 
tootjaorganisatsiooni liikmelisust atraktiivsema ks. Uus tariifipoliitika parandab toorainetega 
varustamise prognoositavust ja võimaldab töö tlejatel oma tegevust paremini ette näha. 
Kogu sektori koordineerimine paraneb ja s oodustatakse ühist huvi pakkuvate algatuste 
käivitamist, eelkõige jätkusuutliku kala nduse edendamiseks. Tänu kalandus- ja 
vesiviljelustoodete paremale ja täpsemale märgistusele saavad tarbijad teha paremaid ja 
teadlikumaid valikuid. Lõpetuseks on lihtsu stamisel ja halduskoormise vähendamisel 
positiivne mõju komisjonile, liikmesriikid e ametiasutustele ja ettevõtjatele. 
 
Mõjuhinnangut arvestades toetab merendus- ja kalandusasjade peadirektoraat 3. valikut ehk 
kalandus- ja vesiviljelustoodetega se otud turupoliitika tõhustamist.