[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 22.7.2008

KOM(2008) 481 lõplik

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Kaheksas teatis piirideta televisiooni direktiivi 89/552/EMÜ, muudetud direktiiviga 97/36/EÜ, artiklite 4 ja 5 kohaldamise kohta aastatel 2005–2006 [SEK(2008) 2310]

1. SISSEJUHATUS

Käesolev teatis on koostatud vastavalt nõukogu 3. oktoobri 1989. aasta direktiivi 89/552/EMÜ (teleringhäälingutegevust käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta),[1] muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. juuni 1997. aasta direktiiviga 97/36/EÜ,[2] (piirideta televisiooni direktiiv, edaspidi „direktiiv”) artikli 4 lõikele 3. Komisjon esitab käesoleva teatise kaudu kaheksanda aruande pärast direktiivi vastuvõtmist, seekord artiklite 4 ja 5 kohaldamise kohta aastatel 2005–2006. Aruanne põhineb liikmesriikide statistilistel ülevaadetel kõnealustes artiklites osutatud osakaalude saavutamise kohta seoses iga teleprogrammiga, mis kuulub asjaomase liikmesriigi jurisdiktsiooni alla ning selles on esitatud komisjoni arvamus kõnealuste sätete kohaldamise kohta, samuti peamised järeldused, mida saab teha liikmesriikide aruannetest.

Sellel iga kahe aasta tagant toimuval aruandlusel on kaks eesmärki. Esiteks teavitatakse teatisega teisi liikmesriike, Euroopa Parlamenti, nõukogu, Euroopa majandus- ja sotsiaalkomiteed ning regioonide komiteed liikmesriikide statistilistest ülevaadetest. Teiseks püütakse kontrollida, kas liikmesriikides kohaldatakse nõuetekohaselt Euroopa ja sõltumatu toodangu edendamise meetmeid.

Esmakordselt on esitatud 1. mail 2004. aastal Euroopa Liiduga ühinenud kümne liikmesriigi statistilised ülevaated aruande kogu vaatlusperioodi (2005–2006) kohta ja neid on hinnatud[3]. Lisaks tuleks märkida, et artikleid 4 ja 5 (eriti esimesena nimetatut) kohaldatakse edukalt üha muutuvas audiovisuaalkeskkonnas: esmakordselt on ühe liikmesriigi aruandes loetletud kanaleid, kes edastavad saateid digitaalse videoringhäälingu mobiilseadmetele edastamise süsteemi (DVB-H) kaudu[4].

Täiendavat üksikasjalikku teavet saab käesolevale teatisele lisatud komisjoni talituste töödokumendi üheksast taustadokumendist. Töödokument sisaldab ka 1. jaanuaril 2007 ELiga ühinenud kahe uue liikmesriigi (Bulgaaria ja Rumeenia) esitatud statistilisi andmeid käesoleva vaatlusperioodi kohta[5]. Kuigi kõnealused liikmesriigid ei olnud kohustatud vaatlusperioodi kohta aruannet esitama, esitasid nad oma statistilised ülevaated vabatahtlikult.

2. KOMISJONI ARVAMUS ARTIKLITE 4 JA 5 KOHALDAMISE KOHTA

2.1. Üldised märkused

2.1.1. Artiklid 4 ja 5 Euroopa audiovisuaalmaastiku kontekstis

Euroopa audiovisuaalmaastik on pidevalt laienenud. Igal aastal lisandub Euroopa turule üha rohkem ringhäälinguorganisatsioone ning selle tagajärjel suureneb vaatajaskonna killustatus. ELis oli artiklite 4 ja 5 reguleerimisalasse kuuluvaid kanaleid[6] 2003. aastal 584, nende arv tõusis 765ni aastal 2004, seejärel 949ni aastal 2005 ja 1096ni aastal 2006[7]. See tähendab, et aruandekohustuslike kanalite arv on suurenenud 512 (88 %) võrra nelja aasta jooksul (2003–2006). Sellist tendentsi ei saa seletada üksnes ELi laienemisega 2004. aastal (mille tulemusel lisandus 2004. aastal 111 uut kanalit ja 2006. aastaks tõusis nende arv 155ni), kuna ka EL-15 riikides on kanalite arv märkimisväärselt suurenenud, 357 uue kanali (61 %) võrra alates 2003. aastast[8]. Selles peegeldub Euroopa televisiooni pidev kasv ja seega Euroopa audiovisuaaltööstuse kestev elujõulisus[9].

Samal ajal viitab selline arengusuund Euroopa vaatajaskonna suurenevale killustatusele. Peamiste telekanalite vaatajate osakaal on vähenenud ja üha vähem kanaleid suudab köita olulist osa vaatajatest. Selline üha kasvav killustatus mõjutab kõige rohkem suuri siseriiklikke televisiooniturge nagu Saksamaa, Prantsusmaa, Itaalia ja Ühendkuningriik[10].

2.1.2. Liikmesriikide rakendamis- ja järelevalvemeetodid

Järelevalve meetodid ja rangus erinevad liikmesriigiti oluliselt[11]. Need ulatuvad alates üksnes ennustustest ja uuringutest kuni korrapärase järelevalveni programmide koostamise ja näidiste väljavalimise üle. Mõnes liikmesriigis vastutavad andmete kogumise ja analüüsimise eest sõltumatud reguleerivad asutused, samas kui mõnes muus riigis on see ülesanne antud uuringutega tegelevatele eraettevõtjatele. Üsna mitmes liikmesriigis toetuvad järelevalvet teostavad asutused ringhäälinguorganisatsioonide esitatud statistilistele ülevaadetele ning piirduvad sellega, et kontrollivad, kas esitatu ühtib nende valduses olevate andmetega.

Enamus liikmesriikidest edastasid komisjonile vaatlusperioodi jooksul põhjalikku teavet. Pärast pädevate asutuste antud selgitusi sai komisjon vajalikud andmed kokku koguda ja neid analüüsida. Aruandluse kvaliteet on märgatavalt tõusnud, mida näitab ka aruannetes kajastatud telekanalite arv.

Sellele vaatamata oli mõne liikmesriigi aruandes loetletud võrdlemisi palju (10 või rohkem) selliseid kanaleid, mille puhul ei esitatud andmeid Euroopa päritoluga teoste, sõltumatute toodete või neist kummagi kohta[12]. Komisjon rõhutab, et aruandluskohustus vastavalt direktiivi artikli 4 lõikele 3 kehtib iga teleprogrammi suhtes, mis kuulub asjaomase liikmesriigi jurisdiktsiooni alla, sõltumata selle edastamise viisist või vaatajate osakaalust[13]. Iga liikmesriigi kohuseks on esitada direktiivi artiklite 4 ja 5 reguleerimisalasse kuuluvate kanalite kõikehõlmav nimekiri ning täielikud andmed nende kohta, välja arvatud juhul, kui esitamata jätmiseks on toodud konkreetsed ja mõjuvad põhjused.

Artiklite 4 ja 5 kohaldamine liikmesriikides on endiselt märkimisväärselt erinev. Näiteks võib direktiivi artikli 5 kohane sõltumatute teoste minimaalne osakaal kajastada kas ringhäälinguorganisatsiooni saateaega või programmieelarvet: vastava valiku teevad liikmesriigid oma äranägemisel[14]. Seoses arvesse võetava saateaja mõistega esineb teatavaid erinevusi: enamus liikmesriikidest on siseriiklikus õiguses otseselt rakendanud artiklites 4 ja 5 sätestatud saateaja negatiivset definitsiooni, mõni on aga kõnealusest määratlusest veel teisigi saatevaldkondi välja jätnud või lisanud arvesse võetava saateaja mõistele positiivse määratluse, muutes seega nõutud osakaalude saavutamise raskemaks. Lisaks on paljud liikmesriigid kehtestanud asjaomases valdkonnas üksikasjalikumad või rangemad eeskirjad[15].

Need ja muudki erinevused, mis mahuvad direktiivi reguleerimisala raamesse, raskendavad liikmesriikide statistiliste ülevaadete objektiivset hindamist. Järgnevad tulemused võimaldavad komisjonil siiski teha riikide aruannetest usaldusväärseid järeldusi artiklite 4 ja 5 tegeliku rakendamise kohta.

2.1.3. Analüüsi- ja hindamisvahendid

Nimetatud direktiivi artikli 4 lõike 3 kohaselt tagab komisjon artiklite 4 ja 5 kohaldamise vastavalt asutamislepingu sätetele. Selleks et toetada liikmesriike nende aruandluskohustuse täitmisel, on koostatud suunised, milles on määratletud artiklite 4 ja 5 rakendamise teatavad mõisted ning selgitatud võtmepõhimõtteid[16]. Lisaks on määratletud terve rida näitajaid eesmärgiga pakkuda objektiivset analüüsikoordinaadistikku, et hinnata liikmesriikide esitatud aruandeid[17].

Eespool nimetatu taustal avaldab komisjon käesolevas teatises oma arvamuse ning esitab alljärgnevalt Euroopa teleprogrammide tootmise ja levitamise soodustamise meetmete rakendamise üldised arengusuunad ühenduse tasandil[18].

2.1.4. Artikli 4 kohaldamine

Käesolevas jaos on esitatud analüüs selle kohta, kuidas järgitakse kohustust võimaluse korral ja asjakohaste vahenditega edastada Euroopa päritoluga teoseid enamusosakaaluga vastavalt direktiivi artiklile 4.

Keskmine ELi saateaeg, mis oli reserveeritud Euroopa päritoluga teostele kõigi teavitatud kanalite poolt kõigis EL-25 liikmesriikides, oli 63,52 % aastal 2005 ja 65,05 % aastal 2006, mis tähendab saateaja pikenemist 1,53 protsendipunkti võrra vaatlusperioodi jooksul. Euroopa päritoluga teostele pühendatud saateaja keskmine osakaal on võrreldes eelmise aruandlusperioodiga (65,18 % aastal 2003 ja 63,32 % aastal 2004) vähenenud 0,13 protsendipunkti võrra nelja järjestikuse aasta jooksul (2003–2006). Kuue aasta jooksul (66,95 % aastal 2001 ja 66,10 % aastal 2002) vähenes keskmine osakaal 1,90 protsendipunkti võrra.

Seega viitavad keskpika ajavahemiku näitajad mõningale langusele. Tuleb aga märkida, et selliste võrdluste usaldusväärsus on seotud teatavate piirangutega. Esiteks hõlmas ajavahemiku 2001–2003 aruanne ainult EL-15 riike. Viimasesse, aastaid 2003–2004 käsitlevasse aruandesse oli lisatud mais 2004 ELiga ühinenud liikmesriikide statistilised ülevaated vaid mõne kuu pikkuse piiratud ajavahemiku kohta. Kõnealuste riikide poolt Euroopa päritoluga teostele eraldatud saateaja keskmine osakaal vaatlusperioodil 2005–2006 oli 64,15 % aastal 2005 ja seejärel 67,30 % aastal 2006, samas kui ühinemisjärgsel perioodil (maist detsembrini 2004) oli nende riikide keskmine oluliselt madalam (61,77 %). Arvestades sellega, et uued liikmesriigid vajasid veel direktiivi nõuetega kohanemiseks aega, on nende saavutused kiiduväärsed. Nende saavutatud osakaal on EL-15 poolt saavutatust oluliselt kõrgem (1,05 protsendipunkti võrra aastal 2005 ja 3,75 punkti võrra aastal 2006). Teisisõnu on nüüd kinnitatud artikli 4 edukat rakendamist kõnealustes liikmesriikides, millele viidati juba eelmises aruandes. Selline optimistlik tulemus annab põhjust loota, et võimalikku paigalseisu EL-15 riikides tasakaalustab tõusutendents EL-10 riikides.

Teiseks tuleb meeles pidada, et alates viimasest aruandest põhinevad Euroopa päritoluga teoste keskmised osakaalud kõikidel kanalitel, mitte üksnes neil kanalitel, mille vaatajate osakaal on suurem kui 3 %[19]. Televisioonisektori üha suureneva killustatuse tagajärjel on tekkinud märkimisväärne arv väikseid kitsast valdkonda hõlmavaid kanaleid, kellel võib esialgu olla raske näidata suurema osa ajast Euroopa päritoluga teoseid. Lõpuks tuleb ka toonitada, et kõnealused näitajad on püsinud suhteliselt stabiilsetena ja on keskmiselt tublisti üle 50 % miinimumi, mis peegeldab üldiselt nõuetekohast artikli 4 kohaldamist kogu ELis.

Liikmesriikide tasandil oli saateaja keskmine osakaal 47,31 % (Sloveenia) kuni 81,14 % (Taani) 2005. aastal ja 45,44 % (Rootsi) kuni 81,07% (Poola) 2006. aastal. Kõnealuse vaatlusperioodi jooksul oli Euroopa päritoluga teostele eraldatud keskmisel saateajal tõusutendents viieteistkümnes ja langustendents kümnes liikmesriigis. Kui vaadelda eelmist vaatlusperioodi ja sellele järgnenud arengusuundi, on keskpika ajavahemiku tulemused erinevad: kolmeteistkümnes liikmesriigis ei ole Euroopa päritoluga teoste 50 % osakaalu saavutamisele lähemale jõutud, samal ajal kui kaheteistkümnes riigis on keskmist enamusosakaalu suurendatud kas nelja aasta jooksul (2003–2006) või alates aruandluse algusest 2004. aastal (EL-10 riigid). Seda näiliselt ebarahuldavat tulemust leevendab aga asjaolu, et üheksa liikmesriigi puhul langes tulemus nelja aasta jooksul vaid viie või vähema protsendipunkti võrra. Vaid kolmel liikmesriigil oli raskusi artiklis 4 sätestatud enamusosakaalu saavutamisega 2005. või 2006. aastal[20].

Kui vaadelda artiklis 4 sätestatud enamusosakaalu nõuet täitvate kanalite koguarvu, oli keskmine nõuetele vastavuse tase kõigi kanalite puhul kõigis liikmesriikides 68,60 % aastal 2005 ja 72,88 % aastal 2006. See tähendab taseme tõusu 4,28 protsendipunkti võrra vaatlusperioodi jooksul ja 4,60 punkti võrra aastatel 2003–2006 (68,28 % aastal 2003 ja 72,80 % aastal 2004). Võttes arvesse kõnealuse sektori killustatust ning sellega kaasnevat eri sihtgruppidele suunatud ja kitsast valdkonda hõlmavate kanalite arvu suurenemist, on säilinud juba eelmises aruandes märgitud positiivne areng, kuna nõuetele vastavuse näitajad on jäänud püsima suhteliselt kõrgele tasemele. Aastal 2005 oli nõuetele vastavuse tase liikmesriikide tasandil kõigi aruandekohustuslike kanalite puhul alates 30 % Sloveenias kuni 100 % Lätis, Maltal ja Slovaki Vabariigis. Aastal 2006 oli see tase alates 41 % Sloveenias ja Rootsis kuni 100 % Eestis, Maltal ja Slovaki Vabariigis. Vaatlusperioodil tõusis nõuetele vastavuse tase kaheteistkümnes, püsis muutumatuna viies ja langes kaheksas liikmesriigis.

Eespool kirjeldatud tulemused näitavad, et olukord seoses artikli 4 eesmärkide saavutamisega on positiivne. Üldiselt on liikmesriigid, sealhulgas uued liikmesriigid, artiklis 4 sätestatud enamusosakaalu saavutanud, kusjuures keskmine osakaal on jäänud püsima suhteliselt kõrgele tasemele (63 %) ja on seega oluliselt kõrgem kui direktiivis ettenähtud miinimum (50 %), ning nõuetele vastavuse tase tõuseb pidevalt. Lisaks näitavad Rumeenia ja Bulgaaria poolt vabatahtlikud esitatud andmed,[21] et kõnealuste uute liikmesriikide integreerimine direktiivis sätestatud korda seoses Euroopa päritoluga teoste edendamisega ei tekita järgmise aruande koostamise ajaks raskusi.

2.1.5. Artikli 5 kohaldamine

Käesolevas teatise teises osas vaadeldakse direktiivi artiklis 5 sätestatud miinimumnõude täitmist.

ELis oli sõltumatutelt tootjatelt pärinevate Euroopa päritoluga teoste (sõltumatud tooted) keskmine osakaal kõigi teavitatud kanalite puhul kõigis liikmesriikides 36,44 % aastal 2005 ja 37,59 % aastal 2006, mis tähendab osakaalu suurenemist 1,15 protsendipunkti võrra vaatlusperioodi jooksul. Võrreldes eelmise vaatlusperioodiga (2003–2004), mil osakaal suurenes vaid 0,11 protsendipunkti võrra (31,39 % aastal 2003 ja 31,50 % aastal 2004), on olukord paranenud. Nelja aasta jooksul (2003–2006) suurenes keskmine osakaal seega 6,20 protsendipunkti võrra. Kuue järjestikuse aasta jooksul võib täheldada olukorra stabiliseerumist, kuna pärast olulist langust (6,25 protsendipunkti) ajavahemikul 2001–2004, tõusis protsentuaalne osakaal taas sellisele tasemele (37,59 %), mis on võrreldav 2001. aasta omaga (37,75 %). Liikmesriikide ringhäälinguorganisatsioone tuleb seepärast innustada sellist tõusutendentsi jätkama. Samal ajal tuleb meelde tuletada, et alates maist 2004 on aruandluskohustust kohaldatud suurema arvu (25) liikmesriikide suhtes. On loomulik, et kümne uue liikmesriigi ringhäälinguorganisatsioonidel võib olla raskem sõltumatutesse toodetesse investeerida, kuna neil ei ole veel direktiivi artikli 5 kohaldamise alal suuri kogemusi. Kümne uue liikmesriigi keskmised näitajad (30,54 % aastal 2005 ja 31,64 % aastal 2006) on tõepoolest madalamad kui EL-15 riikide poolt saavutatud protsentuaalsed keskmised (40,38 % aastal 2005 ja 41,55 % aastal 2006). Enamikus liikmesriikides püsis üldine osakaal palju kõrgemal tasemel kui direktiivis ettenähtud 10 %: 18 liikmesriiki suutsid stabiliseerida sõltumatute toodete osakaalu tasemel, mis on tublisti üle 25 % (teisisõnu veerand) kogu arvesse võetavast saateajast. Vaid üks liikmesriik peab oma tulemusi parandama, et saavutada nõutud 10 % miinimumi[22].

ELi keskmine nõuetele vastavuse tase kõigi kanalite puhul kõigis liikmesriikides oli 75,92 % aastal 2005 ja 79,20% aastal 2006, mis tähendab 3,28 protsendipunkti suurust tõusu vaatlusperioodi jooksul. Võrreldes kahe eelmise vaatlusperioodiga (90,67 % aastal 2001, 89,13 % aastal 2002, 78,40 aastal 2003 ja 81,92 % aastal 2004), tõusis nõuetele vastavuse tase 0,80 protsendipunkti võrra nelja aasta jooksul (2003–2006), kuid langes 11,47 punkti võrra kuue järjestikuse aasta jooksul (2001–2006). See on märkimisväärne, ent arusaadav langus, kui võtta arvesse, et andmetele on lisatud kümne uue liikmesriigi andmed. Märgatav on aga, et nõuetele vastavuse tase taastus käesoleval vaatlusperioodil, vaatamata uute liikmesriikide suhteliselt kesistele saavutustele ja meetodite muutmisele alates eelmisest aruandest.

Keskmine nõuetele vastavuse tase kõigi liikmesriikide kanalite puhul oli alates 20 % (Küpros ja Tšehhi Vabariik) kuni 100 % viies liikmesriigis (Eesti, Iirimaa, Läti, Malta ja Slovaki Vabariik) aastal 2005 ning alates 20 % (Küpros) kuni 100 % kuues liikmesriigis (Eesti, Iirimaa, Läti, Malta, Slovaki Vabariik ja Soome) aastal 2006. Keskmine nõuetele vastavuse tase tõusis kümnes, püsis stabiilsena üheksas ja langes kuues liikmesriigis. Eelmises aruandes märgitud tulemustega võrreldes kinnitab see direktiivi artikli 5 nõuete täitmise paranemist.

Keskmine ELi saateaeg, mis oli eraldatud sõltumatute tootjate loodud Euroopa päritoluga uutele teostele (uued teosed),[23] oli 68,65 % kõikide sõltumatute Euroopa teoste puhul (uued või mitte) aastal 2005 ja 66,75 % aastal 2006, mis tähendab väikest langust (1,90 protsendipunkti) vaatlusperioodi jooksul. Eelmiste vaatlusperioodidega võrreldes (61,78 % aastal 2001, 61,96 % aastal 2002, 71 66 % aastal 2003 ja 69,09 % aastal 2004) vähenes saateaeg 4,91 protsendipunkti võrra nelja aasta jooksul (2003–2006), kuid tõusis 4,97 punkti võrra kuue aasta jooksul. Kuigi see võib olla vähem muljetavaldav kui ajavahemikul 1999–2004 saavutatud 30 % tõus, viitab see siiski asjaolule, et pärast märkimisväärseid edusamme seoses uute teostega teatava ajavahemiku jooksul, on osakaal vägagi rahuldavale tasemele püsima jäänud.

Liikmesriikide tasandil oli keskmine osakaal alates 26,13 % Eestis kuni 100 % Küprosel ja Slovaki Vabariigis aastal 2005 ning alates 24,80 % Iirimaal kuni 100 % Slovaki Vabariigis aastal 2006. Uute teoste keskmine osakaal suurenes kümnes, püsis muutumatuna ühes ja vähenes viieteistkümnes liikmesriigis. Samuti väärib märkimist, et sõltumatute tootjate loodud uutele teostele oli püsivalt eraldatud üle 25 % (25,02 % aastal 2005 ja 25 09% aastal 2006) kogu arvesse võetavast saateajast. See kinnitab tõusutendentsi seoses uute teoste saatekavasse võtmisega, suurenedes 2,59 protsendipunkti võrra nelja aasta jooksul (2003–2006)[24].

Ülaltoodud tulemused näitavad, et direktiivi artikli 5 eesmärgid seoses sõltumatute toodete saatekavasse võtmisega, sealhulgas piisav uute teoste osakaal, saavutatakse ühenduse tasandil ilma raskusteta. Rumeenia ja Bulgaaria poolt vabatahtlikud esitatud andmed[25] annavad põhjust loota, et kõnealused riigid aitavad järgmisel vaatlusperioodil kaasa artikli 5 eesmärkide saavutamisele.

3. KOKKUVÕTE

Liikmesriikide esitatud statistiliste ülevaadete kohaselt suurenes käesoleval vaatlusperioodil Euroopa päritoluga teoste osakaal ühenduse tasandil, seda pärast osakaalu langust eelmise vaatlusperioodi jooksul. See tendents on püsinud nelja aasta vältel suhteliselt stabiilsena, samas kui kuue aasta jooksul (2001–2006) on osakaal mõnevõrra vähenenud. Üldiselt on ELi ekraanidel näidatavate Euroopa päritoluga teoste osakaal jäänud püsima suhteliselt kõrgel tasemel (üle 63 %). Neli tegurit takistavad aga kõigiti järjepideva hindamise läbiviimist. Esiteks on alates eelmisest aruandest andmetele lisatud ELiga 2004. aastal ühinenud kümne liikmesriigi statistilised ülevaated. Teiseks on muudetud arvutusmeetodit, sest alates eelmisest aruandest võetakse keskmise osakaalu puhul arvesse alla 3 % vaatajaskonnaga kanaleid. Kolmandaks tekitab televisioonisektori suurenev killustatus majanduslikku survet ning vajaduse odavate ja kergesti kättesaadavate materjalide järele, luues seega keerulisemad olud Euroopa päritoluga toodetesse investeerimiseks ja nende saatekavasse võtmiseks. Neljandaks on vähenenud selliste kanalite arv, mille kohta ei ole esitatud andmeid.

Sellele vaatamata on Euroopa päritoluga teoste osakaal vaieldamatult stabiliseerunud, mida kinnitab veelgi keskmise nõuetele vastavuse kasv aruandekohustuslike kanalite hulgas. Nõuetele vastavus kasvas vaatlusperioodil 4 protsendipunkti võrra ja arenes positiivselt ka neljaaastase ajavahemiku jooksul (2003–2006). Kokkuvõtteks on üldine olukord seoses Euroopa päritoluga teoste edastamisega ELi telekanalitel rahuldav, ehkki teatavate liikmesriikide puhul on veel võimalik edusamme teha. Euroopa päritoluga teoste osakaal Euroopa tasemel on jäänud püsima üle 60 % ja võiks tulevikus edukalt püsida 65 % või kõrgemal tasemel. Selline positiivne hinnang kehtib ka kümne uue liikmesriigi puhul (kelle saavutused olid vaatlusperioodil vanade liikmesriikide omadest paremad), mis näitab, et nende esialgsed jõupingutused seoses artikli 4 järgimisega on olnud edukad.

Ka direktiivi artikli 5 rakendamisel võib täheldada tõusutendentsi: pärast märkimisväärset langust (6,25 protsendipunkti) ajavahemikul 2001–2004, jäi nõuetele vastavuse tase 2006. aastal (37,59 %) püsima 2001. aasta omaga võrreldavale tasemele (37,75 %). See tähendab, et vaatamata eespool kirjeldatud tegurite mõjule kasvas keskmine osakaal nelja aasta jooksul oluliselt (6,20 protsendipunkti). On tähelepanuväärne, et enamus liikmesriikidest suutsid stabiliseerida sõltumatute toodete osakaalu tasemel, mis on tublisti üle 25 % (teisisõnu veerand) kogu arvesse võetavast saateajast.

Olukord seoses sõltumatute tootjate loodud teostega on samuti vägagi rahuldav: vaatamata osakaalu langusele vaatlusperioodi ja nelja aasta jooksul, paranesid kuueaastase ajavahemiku näitajad. Vaatlusperioodil eraldati üle 25 % kogu arvesse võetavast saateajast uutele teostele.

Need tulemused, mis põhinevad liikmesriikide aruannete üksikasjalikul analüüsil,[26] näitavad, et direktiivi artiklite 4 ja 5 eesmärgid täideti käesoleval võrdlusperioodil raskusteta nii ühenduse kui ka liikmesriikide tasandil.

[pic]

[1] EÜT L 298, 17.10.1989.

[2] EÜT L 202, 30.7.1997.

[3] Viimases (seitsmendas) teatises (KOM(2006) 459 (lõplik)) esitati aruanne artiklite 4 ja 5 järgimise kohta nende kümne uue liikmesriigi poolt üksnes vaatlusperioodi asjakohase ajavahemiku jooksul, nimelt 1. maist kuni 31. detsembrini 2004.

[4] Itaalia nimetas oma aruandes nelja sellist kanalit. Vt käesolevale teatisele lisatud komisjoni talituste töödokumendi taustadokument 4, SEK (lõplik) XYZ (edaspidi „töödokument”), lk 88.

[5] Vt töödokumendi taustadokument 5.

[6] Vt töödokumendi taustadokumendi 1 indikaator 1.

[7] Vt töödokumendi taustadokumendi 2 diagramm 1.

[8] Vt töödokumendi taustadokumendi 2 tabel 1.

[9] Vt töödokumendi taustadokumendi 2 diagramm 1.

[10] Vt töödokumendi taustadokument 4.

[11] Vt eelmine joonealune märkus.

[12] Tšehhi Vabariigi aruandes oli loetletud 13 kanalit, mille puhul ei esitatud andmeid Euroopa päritoluga teoste kohta ja 20 kanalit, mille puhul puudusid andmed sõltumatute toodete kohta aastal 2005. Itaalia nimetas 10 sellist kanalit, mille puhul ei oldud esitatud andmeid kummagi kategooria kohta aastal 2006. Prantsusmaa ei esitanud 18 kanali puhul andmeid sõltumatute toodete kohta aastatel 2005 ja 2006, Sloveenia aruandes on loetletud 11 sellist kanalit.

[13] Piirideta televisiooni direktiivi artiklite 4 ja 5 rakendamise jälgimise soovituslikes suunistes (avaldatud 11. juunil 1999) on kinnitatud, et „(…) kui ringhäälinguorganisatsioon edastab rohkem kui ühte kanalit, tuleb (Euroopa päritoluga ja sõltumatute teoste) osakaal esitada kõikide asjakohaste kanalite kohta”, vthttp://ec.europa.eu/comm/avpolicy/docs/reg/tvwf/eu_works/controle45_en.pdf .

[14] Kuni viimase ajani oli Prantsusmaa ainus liikmesriik, kes teatas komisjonile teise võimaluse kasutamisest. Sõltumatute toodete osakaal arvutatakse Prantsusmaal digitaalsete maapealsete kanalite puhul välja käibe ning kaabel- ja satelliidikanalite puhul programmieelarve alusel, vt töödokumendi taustadokument 4, lk 83. Seda eeskuju on nüüdseks järginud ka Itaalia, kes on asendanud kohustuse reserveerida vähemalt 10 % saateajast sõltumatutele toodetele kohustusega investeerida vähemalt 10 % kanalite tulust sellistesse toodetesse, vt töödokumendi taustadokument 4, lk 97.

[15] Nagu on direktiivi artikli 3 lõike 1 kohaselt selgesõnaliselt lubatud. Rida liikmesriike on seda võimalust kasutanud, näiteks kohustavad nad mõnda või kõiki ringhäälinguorganisatsioone täitma kõrgemaid protsentuaalseid nõudeid kui on sätestatud direktiivis.

[16] Vt joonealune märkus 13 eespool.

[17] Vt töödokumendi taustadokument 1.

[18] Üksikasjad seoses meetmete rakendamisega igas liikmesriigis on esitatud töödokumendi taustadokumendis 4.

[19] Varasem meetod, mille puhul jäeti arvestusest välja kanalid vaatajate osakaaluga alla 3 %, võis aidata saavutada kaalukamaid tulemusi. Ent see meetod võeti kasutusele põhjusel, et väiksemat kui 3 % vaatajate osakaalu peeti vähetähtsaks. Kanalite arvu märkimisväärse suurenemise tõttu ei ole see kaalutlus enam põhjendatud. Et aga siiski rõhutada peamiste kanalite suhtelist tähtsust, on töödokumendi taustadokumendis 7 esitatud Euroopa päritoluga teoste saateaja osakaal kanalites, mille vaatajate osakaal on suurem kui 3 %.

[20] Leedu edastas keskmiselt 46,98 % Euroopa päritoluga teoseid aastal 2006, Sloveenia 47,31 % aastal 2005 ja Rootsi 45,44 % aastal 2006.

[21] Bulgaarias oli Euroopa päritoluga teostele pühendatud saateaega keskmiselt 67,65 % aastal 2005 ja 72,83 % aastal 2006. Rumeenias olid need andmed 51,08 % aastal 2005 ja 57,95 % aastal 2006.

[22] Küpros eraldas sõltumatutelt tootjatelt pärinevate Euroopa päritoluga teostele 9,70 % saateajast aastal 2005 ja 6,48 % aastal 2006.

[23] St teosed, mida edastatakse viie aasta jooksul alates nende valmimisest.

[24] Vt töödokumendi taustadokumendi 2 diagramm 2.

[25] Bulgaarias eraldati sõltumatutele toodetele 17,42 % saateajast aastal 2005 ja 14,95 % aastal 2006; Rumeenias olid need näitajad vastavalt 36,22 % ja 38 62 %.

[26] Vt töödokumendi taustadokument 3.