Mõned riigid on keskendunud eelkõige kutsehariduse ja -õppe kvalifikatsioonide sidustamisele ning mõnes riigis ei hõlma sidustamine üldse üldharidussüsteemi. Olukord on veelgi kirjum erasektori, mitteametlike ja rahvusvaheliste kvalifikatsioonide puhul, mis mõnes riigis on hõlmatud riikliku kvalifikatsiooniraamistikuga, kuid mõnes mitte. Praegune soovitus ei sisalda vahendeid, millega tagada, et riiklikud kvalifikatsiooniraamistikud hõlmavad kõiki kvalifikatsioonitüüpe (sealhulgas erasektori omi). Lisaks muutuvad kvalifikatsioonisüsteemid ja -raamistikud aja jooksul ning soovituses ei kutsuta liikmesriike üles ajakohastama riiklike kvalifikatsiooniraamistike sidusust Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga.

Kuigi Euroopa kvalifikatsiooniraamistikku käsitlevat 2008. aasta soovitust on edukalt rakendatud, ei ole kvalifikatsioonide läbipaistvuse, võrreldavuse ja ülekantavusega seotud eesmärgid veel täielikult saavutatud. Peamiselt on see tingitud soovituse piiratud ulatusest. Euroopa kvalifikatsiooniraamistikku käsitlev soovitus tuleks seepärast läbi vaadata, et leida lahendus järgmistele probleemidele.

Euroopa kvalifikatsiooniraamistik on oluliselt kiirendanud riiklike kvalifikatsiooniraamistike väljatöötamist ja liikumist õpiväljundite kirjeldamise suunas eemaldudes süsteemist, kus kvalifikatsioon anti lähtuvalt sisendteguritest, nagu õppetundide arv või kestus. Õpiväljundite kirjelduste süsteemne kasutuselevõtt kõikide kvalifikatsioonitasemete ja -tüüpide puhul on sellest ajast alates olnud peamine suund haridus- ja koolituspoliitika ning -tavade ajakohastamisel, luues paindlikumaid õppimisvõimalusi.

Praeguseks on Euroopa kvalifikatsiooniraamistikku käsitlev 2008. aasta soovitus peaaegu täielikult rakendatud. Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga on ühinenud 39 riiki, mis näitab pühendumust üldeesmärgile saavutada kogu Euroopas kvalifikatsioonide läbipaistvus ja võrreldavus. 2016. aasta alguses jõudis 22 liikmesriigis ja viies riigis väljaspool ELi lõpule riiklike kvalifikatsioonitasemete sidustamine Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga. Kolm liikmesriiki on esitanud esimese aruande sidustamise kohta, kuid Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku nõuanderühm ei ole aruandeid veel heaks kiitnud. Veel kolm liikmesriiki on kavandanud viia sidustamise läbi 2016. aastal. Kõik riigid, v.a Itaalia on sidustanud oma kvalifikatsioonitasemed Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga riiklike kvalifikatsiooniraamistike kaudu. 2016. aasta alguse seisuga märgiti 15 riigis kutsetunnistustele ja diplomitele Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku tase ning 2016. aasta lõpuks peaks selliste riikide arv kiiresti suurenema.

Soovituse kohaselt loodi ühine võrdlusraamistik, mis hõlmab kaheksat Euroopa üldist õppetasandit ja on aluseks riiklike kvalifikatsioonisüsteemide teisendamisel. Iga tasand on määratletud üsna abstraktselt läbi teadmiste, oskuste ja pädevuste. Hõlmatud on kõik kvalifikatsioonitüübid ja -tasemed, kaasa arvatud formaalhariduse ja -koolituse kõikidel tasemetel omandatud kvalifikatsioonid ning ka erasektori ja rahvusvahelised (valdkondlikud) kvalifikatsioonid. Madalaim oskuste tase on 1. ja kõrgeim 8. tase. Põhimõtteliselt saab neid tasemeid saavutada kõikide õppimisviisidega, sealhulgas ka mitteformaalse ja informaalse õppimise teel.

Et erinevustega toime tulla, on vaja mehhanismi, mille abil võrrelda riikide kvalifikatsioonisüsteeme ning tagada, et iga kvalifikatsiooni õpiväljundeid oleks lihtne mõista ja võrrelda.

ELi haridus- ja koolitussüsteemide erinevuste tõttu on keeruline hinnata, mida mõnes muus riigis kvalifikatsiooni omandanud isik teab, millest ta aru saab ja mida ta on võimeline tegema õppe- või töökeskkonnas. Ebapiisav arusaam tekitab usaldamatust teises liikmesriigis omandatud kvalifikatsiooni kvaliteedi ja sisu suhtes. Sama kehtib ka väljaspool ametlikku süsteemi omandatud ning rahvusvaheliste organite ja organisatsioonide antud kvalifikatsioonide puhul. Usaldamatus sellise kvalifikatsiooni vastu vähendab vastava kvalifikatsiooniga töötajate ja õppijate ametialase arengu, töölevõtmise, edutamise ja edasiõppimise võimalusi ning takistab tööjõu ja õppijate liikuvust nii liikmesriikide sees kui ka nende vahel.

Kvalifikatsioon osutab sellele, mida inimesed teavad, millest nad aru saavad ja mida nad on võimelised tegema. Kvalifikatsiooni omandamist tõendatakse näiteks diplomi või kutsetunnistusega. Selleks et üksikisikud ja tööandjad hindaksid kvalifikatsiooni majanduslikku, sotsiaalset ja akadeemilist väärtust on vaja täpselt teada, mille inimesed kvalifikatsiooni omandamisel tegelikult on ära õppinud (nn õpiväljund).

Õige arusaam olemasolevatest oskustest ja nende hindamine on oluline selleks, et toetada inimesi oskuste omandamisel ja täiendamisel kogu eluea jooksul, liikumisel mitmesuguste haridustüüpide ja -tasemete vahel, üleminekul õpingutelt tööle ja vastupidi ning liikumisel ühest riigist teise. Sel viisil on võimalik saavutada parem tasakaal oskuste ja tööturu vajaduste vahel.

Sarnaste kvalifikatsioonide õpiväljundite kirjeldus on riigiti väga erinev.

Kvalifikatsioonide ja nende õpiväljundite kirjeldamiseks ei ole ühist Euroopa formaati ning see takistab nende võrdlemist. Lisaks on keeruline leida teavet kvalifikatsiooni sisu kohta, sest seda kas ei lisata süstemaatiliselt kvalifikatsioonide andmebaasidesse ja registritesse või ei jagata Euroopa tasandil. Liikmesriikidega on saavutatud tehnilisel tasandil kokkulepe esitatava miinimumteabe osas, mis hõlmab teavet mitte ainult kvalifikatsiooniga seotud õpiväljundite kohta, vaid ka kvaliteedi tagamise ja võimalike arvestuspunktide kohta.

Pädevuse määratlemisel kasutatakse ainult vastutuse ja iseseisva tegutsemise mõisteid.

Euroopa kvalifikatsiooniraamistikku käsitleva 2008. aasta soovituse II lisa 3. veerus on seoses õpiväljunditega märgitud, et pädevuse kirjeldamisel lähtutakse ainult vastutuse ja iseseisva tegutsemise mõistetest. See ei ole kooskõlas pädevuse üldise määratlusega, mida kasutatakse laialdaselt Euroopa haridus- ja koolituspoliitika kontekstis ning mis on Euroopa kvalifikatsiooniraamistikku käsitleva 2008. aasta soovituse I lisas sõnastatud järgmiselt: „pädevus“ – tõendatud suutlikkus kasutada teadmisi, oskusi ja isiklikke, sotsiaalseid ja/või metoodilisi võimeid töö- või õppeolukordades ning erialases ja isiklikus arengus.

Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga seostatud kvalifikatsioonide kvaliteedi ja taseme usaldusväärsus

Tähtis on toetada õppijate ja töötajate valdkonna- ja riigisisest ja -ülest liikuvust. Praegused kvaliteedi tagamise ühised põhimõtted käsitlevad kvaliteedi tagamist üldiselt, mitte konkreetselt Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga seotud kvalifikatsioone. Vaatamata Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku kõikehõlmavale iseloomule hõlmavad selles sätestatud kvaliteedi tagamise põhimõtted (2008. aasta soovituse III lisa) üksnes kutseharidust ja -õpet ning kõrgharidust. Osutatud põhimõtteid ei kohaldata seega

–üldhariduse raames omandatud kvalifikatsioonide,

–mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimisest tulenevate või erasektori kvalifikatsioonide

–ja rahvusvaheliste kvalifikatsioonide (valdkondlike või mitte) suhtes.

See takistab liikmesriikide vahelise usalduse tekkimist kõikide kvalifikatsioonide vastu.

Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga sidustatud kvalifikatsioonide osas puudub ühine arvestuspunktide ülekandmise või kogumise süsteem.

Kuigi Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku eesmärk on edendada paindlikke õppimisvõimalusi ja selle põhitähelepanu on õpiväljunditel, olenemata sellest, kus kvalifikatsioon omandati (formaalhariduse mis tahes tasemel või mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kaudu), ei ole Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga sidustatud olemasolevate kvalifikatsioonide puhul sätestatud ühist arvestuspunktide ülekandmise või kogumise süsteemi. See raskendab liikumist ühest õpikeskkonnast teise nii liikmesriikide sees kui ka nende vahel. Selline liikumine on üksikisikute jaoks oluline, sest õpingute ja karjääri jooksul tuleb ette mitmesugust liikumist.

Üha rohkem on rahvusvahelisi (valdkondlikke) kvalifikatsioone, mis põhinevad rahvusvaheliste äriühingute või valdkondlike organisatsioonide loodud standarditel.

Seoses toodete ja teenuste väärtusahelate üha suureneva rahvusvahelistumisega on tekkinud hulgaliselt rahvusvahelisi (valdkondlikke) kvalifikatsioone ning tööstusharupõhiseid koolitusvõimalusi ja sertifikaate, mis põhinevad rahvusvaheliste äriühingute või valdkondlike organisatsioonide loodud standarditel, nagu näiteks e-pädevuste raamistik või pangandus- ja keevitamisalased valdkondlikud raamistikud.

Lisaks on Euroopa kvalifikatsiooniraamistikku käsitlevas soovituses sätestatud, et rahvusvahelistel valdkondlikel organisatsioonidel peab olema võimalus sidustada oma kvalifikatsioonisüsteemid Euroopa ühiste võrdlusalustega ja seega näidata rahvusvaheliste valdkondlike kvalifikatsioonide seost riiklike kvalifikatsioonisüsteemidega. Soovituses ei ole aga üksikasjalikult selgitatud, kuidas luua sellist otsest seost Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga. Ühise menetluse puudumise tõttu on mõned liikmesriigid kaasanud teatavad rahvusvahelised (valdkondlikud) kvalifikatsioonid riiklikkusse kvalifikatsiooniraamistikku. Seega tuleb ühe ja sama kvalifikatsiooni puhul järgida asjaomaseid riikide menetlusi ning on suur oht ebakõlade tekkeks riikide vahel, kui samale kvalifikatsioonile omistatakse Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku erinevad tasemed. Lisaks tähendab see rahvusvaheliste (valdkondlike) organisatsioonide jaoks ka suurt halduskoormust, sest nad peavad järgima kõiki riiklikke kvaliteedi tagamise menetlusi ja nõudeid.

Ühised koolitusraamistikud, mis põhinevad Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku tasemetel.

Kutsekvalifikatsioonide tunnustamise direktiivis (2005/36/EÜ) on sätestatud, et riiklikul tasandil reguleeritud kutsealade suhtes võib komisjon kehtestada delegeeritud õigusaktidega ühised koolitusraamistikud, mis sisaldavad Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku tasemetele vastavate õpiväljundite miinimumnõudeid. Kvalifikatsiooni, mis vastab ühisele koolitusraamistikule, tunnustatakse automaatselt kogu ELis. See on uus säte ja ühiseid koolitusraamistikke ei ole veel kehtestatud. Direktiivis ei ole sätestatud, kuidas ühised koolitusraamistikud Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku tasemetega seotakse.

Kolmandate riikide kvalifikatsiooniraamistike ja Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku vahelised seosed

Euroopa kvalifikatsiooniraamistik on andnud tõuke riiklike kvalifikatsiooniraamistike loomiseks ja metaraamistike väljatöötamiseks väljaspool Euroopa Liitu. Mitmed kolmandad riigid on väljendanud huvi sidustada oma süsteemid või viia need vastavusse Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga, et nende riikide kvalifikatsioonid oleksid võrreldavad ELi kvalifikatsioonidega. Vaatamata õppijate ja töötajate üha hoogustuvale liikumisele Euroopa Liitu ja Euroopa Liidust välja, ei ole Euroopa kvalifikatsiooniraamistikku käsitlevas soovituses ühtegi sätet, mis võimaldaks kolmandate riikide raamistike vastavust ametlikult tunnustada. Praktikas tähendab see, et kolmandas riigis omandatud kvalifikatsiooni ametlik võrdlemine ELi omaga ei ole võimalik.

Kuna ELis ja kolmandas riigis omandatud kvalifikatsioone ei saa omavahel võrrelda, vähendab see usaldust välismaiste kvalifikatsioonide vastu ja muudab nende tunnustamise palju keerulisemaks. See asetab välismaise kvalifikatsiooniga rändajad (sealhulgas pagulased) tööle võtmisel põliselanikega võrreldes ebasoodsamasse olukorda ning piirab nende ametialase arengu ja edutamisvõimalusi. Olukord puudutab nii kolmanda riigi kvalifikatsiooniga isikuid ELis kui ka ELi kvalifikatsiooniga isikuid kolmandates riikides. Institutsioonilise tasandi kohta tuleb märkida, et ELi assotsieerimislepingud selliste kolmandate riikidega nagu Maroko, Ukraina, Gruusia ja Moldova sisaldavad sätteid koostöö kohta, et sidustada sealsed kvalifikatsioonid Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga, kuid kõnealuste sätete rakendamiseks ei ole loodud ühtegi juhtimismehhanismi.