ET Euroopa Liidu Teataja C 277/81

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Ettepanek: Nõukogu direktiiv, millega kohustatakse liikmesriike säilitama toornafta ja/või naftatoodete miinimumvarusid”

KOM(2008) 775 (lõplik) – 2008/0220 (CNS)

(2009/C 277/16)

Raportöör: Carmelo CEDRONE

10. detsembril 2008 otsustas nõukogu vastavalt EÜ asutamislepingu artiklitele 100 ja 262 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Ettepanek: Nõukogu direktiiv, millega kohustatakse liikmesriike säilitama toornafta ja/või naftatoodete miinimumvarusid”

KOM(2008) 775 lõplik – 2008/0220 (CNS).

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav transpordi, energeetika, infrastruktuuri ja infoühiskonna sektsioon võttis arvamuse vastu 15. aprillil 2009. Raportöör oli Carmelo CEDRONE.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 453. istungjärgul 13.–14. mail 2009 (13. mai istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 182, vastu hääletas 3, erapooletuks jäi 8.

1. Järeldused

1.1. Komitee leiab, et lisaks teistele tugevatele külgedele on ettepaneku suur eelis see, et sellega lihtsustatakse kõnealuses valdkonnas kehtivaid eeskirju, kuna praeguse kolme meetme asemel minnakse üle ühele meetmele. Pealegi kiirendatakse sellega liikmesriikides haldusmenetlust, kuna toornafta säilitamise kohustused viiakse kooskõlla Rahvusvahelise Energiaagentuuri (IEA) kohustustega (tegelikult ei ole ühtlustamine kuigi ulatuslik).

1.2. Ettepanekus arvestatakse subsidiaarsuse põhimõttega ja rakendatakse seda nõuetekohaselt üldsuse huvides. Siseturg peab tagama, et ülemaailmses kriisiolukorras saavad kõik asjaomased riigid kõiki ringlusesse lastud varusid vabalt osta, hoolimata sellest, kas riik kuulub Rahvusvahelisesse Energiaagentuuri või mitte.

1.3. Vähemalt praeguses olukorras on kooskõlastamine parim vahend Euroopa Liidu naftatarnete turvalisuse taseme hoidmiseks ja ühiste kriteeriumite vastuvõtmiseks.

1.4. Kõnealune direktiivi ettepanek lihtsustab kiirete ja tõhusamate meetmete vastuvõtmist kriisiolukorras, sh seoses ELi ja IEA süsteemide seniste suhetega, võttes arvesse tegelikke vajadusi, mis võivad eriolukordades tekkida.

1.5. Komitee leiab, et on vaja terviklikku strateegiat, et EL saavutaks võimalikult suure energiasõltumatuse.

1.6. Direktiivi ettepanekuga liigutakse selles suunas, kuid soovitud tulemuse saavutamiseks on see veel ebapiisav.

1.7. Komitee usub, et peamine probleem ei ole niivõrd varude omamises (omandis), millel võivad olla väga suured rahalised tagajärjed, vähemalt mõnes liikmesriigis, vaid kontrollis, mis peab olema väga range, avalik ning mida viiakse eelistatavalt läbi Euroopa tasandil.

1.8. Seetõttu võivad eri- ja julgeolekuvarusid hallata ka ettevõtted, tingimusel, et kontroll jääb riigi või, veelgi parem, ELi ülesandeks. Vastavalt komisjoni ettepanekule võiks vaid juhul, kui kontroll osutub ebatõhusaks, teha kohustuslikuks kriteeriumi, et erivarude omanik on riik.

1.9. Komitee peab asjakohasemaks 70-päevase tarbimise varusid, mitte kohustust omada varusid, mis vastab 90 päevale puhasimpordi kogusest.

1.10. Võib püüda ka eesmärgi poole muuta osa kaubanduslikest varudest julgeolekuvarudeks. Tõelise Euroopa-sisese solidaarsuse saavutamiseks võiks kriisiolukorras rakendada varude kiire ühendamise põhimõtet, näiteks uurida ja kohandada põhimõtet „kasuta või kaota”, mida juba kasutatakse Euroopa energiaturul.

1.11. Komitee kutsub komisjoni hindama võimalust toornafta varude makse (aktsiise) eri liikmesriikides ühtlustada.

2. Ettepanekud

2.1. Komitee kutsub komisjoni üles võtma tarvitusele põhjalikumaid meetmeid toornafta varude osas, eelkõige kooskõlastamise ja kontrolli valdkonnas. Sarnaseid meetmeid tuleb võtta maagaasi varude osas.

2.2. Seetõttu peaks ELil olema ühtse energiaturu lõpuleviimise poole püüeldes suurem roll.

2.3. Kõik liikmesriigid peaksid ettevõtetelt nõudma, et neil oleks piisavalt varusid võimalike kriisidega toime tulemiseks, ning neid varusid kontrollima.

2.4. Seejärel peaks komisjon jälgima olukorda ühenduse tasandil. Kui liikmesriik ei täida nõudeid, siis tuleks teda karistada kohustusega säilitada oma valdusel erivarud. Igal juhul peab varude rahastamine olema võimalikult läbipaistev.

2.5. Soovitatav on peamiselt eravalduses olevate varude haldamine, mida võiks võib-olla toetada riigi tasandil käibefondi loomisega (mis lihtsustaks varude vabastamist riikliku sertifikaadiga ettevõtete poolt, vältides samas liigset raha kulutamist), kuid mida kontrolliks rangelt riigiasutus.

2.6. Komitee peab ELi kaasamist siiski väga oluliseks, tagamaks, et liikmesriikidele kehtivad võrdsed tingimused, ja et kohustusest varusid moodustada, säilitada ja teha need kättesaadavaks peetakse tõesti kinni, et olla valmis olukorraks, kui varusid peaks ühes või mitmes liikmesriigis vaja minema.

2.7. Tuleks moodustada kooskõlastamise töörühm või amet, millel oleks tegelikud volitused tegutseda või veelgi parem, kui kasutataks energeetikasektorit reguleerivate asutuste koostööametit.

2.8. Komitee kutsub komisjoni üles esitama Euroopa Parlamendile iga-aastase aruande varude seisu kohta.

3. Sissejuhatus

3.1. Viimastel aastatel ja eelkõige hiljuti on suurenenud energiavarustuse katkestuse oht. Sellest on saadud üle ringlusesse lastud toornafta varudega. Viimasel neljakümnel aastal on kõikjal maailmas olnud mitmeid füüsilisi energiavarustuse katkestusi ning eri riikide varude kasutamine on aidanud neid probleeme asjakohaselt leevendada. Kuna Euroopal on naftatoodete ühtne, ühendatud turg, siis mõjutavad varustuse katkestused riike ühtemoodi. Seetõttu oleks Euroopa jaoks asjakohane ja kasulik kooskõlastada toornafta varude säilitamist ning varude ringlusse laskmist tulevikus asetleidvate katkestuste puhuks.

3.2. Seetõttu tuleb parandada varustuskindlust Euroopa Liidus ja liikmesriikides, püüdes paremate ja tõhusamate süsteemide poole, et olla valmis kriisiperioodideks.

3.3. Euroopa õigusaktides on liikmesriike siiani kohustatud säilitama toornafta miinimumvarusid mitmeteks aastateks. See põhineb IEA üldistel soovitustel säilitada alati 90-päevase tarbimise varud. Kuid 2007. aasta märtsis palus ülemkogu energiajulgeoleku küsimusi käsitledes läbi vaadata ELi toornafta säilitamise mehhanismid, viidates eeskätt toornafta kättesaadavusele kriisiolukorras ning rõhutades kõnealuste mehhanismide ja Rahvusvahelise Energiaagentuuri kriisiolukorras kasutatavate meetmete omavahelist täiendavust.

3.4. See on seda vajalikum, et praeguses süsteemis on puudujääke, mis võivad probleemi korral süsteemi nõuetekohast toimimist takistada. Sellel on tõsised tagajärjed majandusele.

3.5. Kuna toornafta on jätkuvalt peamine ELi energiaallikas, siis peaks varude süsteemi muutma usaldusväärsemaks, arvestades et energiasektor EI tööta veel ühtse turu tingimustes. Peale selle puudub kooskõlastatud sekkumismenetlus ning side ELi ja IEA süsteemide vahel.

3.6. Praktiliselt teeb Euroopa Liidus igaüks seda, mida ta tahab. Süsteemid ja tavad on väga erinevad, mis võib muu hulgas viia majandustegevuses osalejate vahelise konkurentsi moonutusteni.

4. Direktiivi ettepaneku kokkuvõte

4.1. Enne direktiivi ettepaneku tegemist viis komisjon läbi mitmeid konsultatsioone ning koostas ekspertide abil mõjuhinnangu.

4.2. Mõjuhinnangus kaaluti nelja võimalust:

— võimalus 0: praegust olukorda ei muudeta, mis on täiesti ebarahuldav;

— võimalus 1: tõhustatakse kontrollmehhanisme ja praeguse süsteemi kooskõlastamist, mis jätaks praegused õigusaktid muutumatuks. Samad puudujäägid jääksid alles ning olulist paranemist ei saavutataks;

— võimalus 2: luuakse selline tsentraliseeritud süsteem, kus on kohustus hoida avalikus-õiguslikus omandis 90-päevaseid varusid, mis on kaubanduslikest varudest eraldatud. See võimaldaks kriisiolukordades küll paremini hakkama saada, kuid sellega kaasneksid suured kulud;

— võimalus 3: praeguse süsteemi läbivaatamisega moodustatakse julgeoleku erivarud. See võimalus tagaks, et vajaduse korral on olemas lisakogused, mistõttu see tundub olema kõige sobivam lahendus.

4.3. Komisjoni ettepanek põhineb kolmandal võimalusel. Kuid liikmesriikidelt nõutakse ainult julgeolekuvarude moodustamist, mis vastaks rohkem kui 90-päevasele impordile ja 70-päevasele tarbimise kogusele. Liikmesriigid ei pea moodustama erivarusid, välja arvatud juhul, kui nad otsustavad seda teha vabatahtlikult. Sätestatakse eeskirjad kontrolli tugevdamiseks ning kõik liikmesriigid peavad koostama aastaaruande, milles määratletakse julgeolekuvarude paiknemine ja omanik.

4.4. Kavas on tuua üldised varude säilitamise kohustused lähemale IEA kohustustele.

4.5. Liikmesriigid saavad suurema paindlikkuse varude säilitamise kohustuse rakenduseeskirjade määratlemisel. Neil on võimalus delegeerida haldamise kohustus mõnele teisele liikmesriigile.

4.6. Kehtestatakse eeskirjad ja menetlused IEA tegevuse korral (tõhus rahvusvaheline otsus lasta varud ringlusesse). EL kooskõlastab IEAsse mitte kuuluvate riikide tegevust.

4.7. Komisjon võib pärast kolme aastat teha ettepaneku, et iga liikmesriigi julgeolekuvarusid haldaks kohustuslikult kas riik või vastav amet.

5. Üldised märkused

Komitee jagab komisjoni eelistust mõjuhinnangu 3. võimaluse osas, kuna see on vähem kulukas kui 2. võimalus, mis tundub praegu liiga kaugele minevat, eriti kulude poolest. Nimelt usub komitee, et ettepanekule lisatud dokumentides viidatud uuringu järgi võib erivarude (liikmesriigi omanduses olevate toornaftatoodete kogus) moodustamine olla vastuolus vajadusega säilitada julgeoleku- ja kaubanduslikud varud, mida võidakse hoida isegi samades ladudes.

5.1.1. Tehnilisest küljest tundub see parim võimalus, v.a muidugi vältimatu vajaduse korral tagada julgeoleku kaalutlustel säilitatud varude ja kaubanduslike varude pidev kättesaadavus. Igal juhul tuleks arvesse võtta mõlema meetme sotsiaalseid ja keskkondlikke tagajärgi.

5.2. Komitee on nõus direktiivi ettepaneku eesmärgiga seista vastu kriisile, mis tekib toornafta ja/või naftatoodete varustuse katkestusel.

5.3. Nagu komisjon õigustatult ütleb, on varude kättesaadavus parim võimalik vahend kriisi tõsisemate mõjudega tegelemiseks, kui naftaturul tekib katkestusi (kuigi ei tohiks ära unustada gaasituru praegust peamist ülesannet, mida direktiivi ettepanekus ei käsitleta).

5.4. Komitee on julgeoleku- ja kaubanduslike varude füüsilise eraldamise idee vastu. Varusid saab hoida samades rajatistes või ladudes.

Komitee arvates tuleks jätkata ja tugevdada ka teisi kolme strateegiat, millele komisjon viitab ja mida Rahvusvaheline Energiaagentuur on juba alates 1974. aastast edendanud.

5.5.1. Sisetoodangut tuleks suurendada (mõned liikmesriigid ei järgi seda eesmärki, püüdes säilitada strateegilised reservid maa all või hoida toornafta hinnad kõrgel).

5.5.2. Energiarakendustes tuleks rohkem kasutada alternatiivseid tehnoloogiaid, rakendades eelkõige lähenemisviisi, mille kohaselt elektrienergia tootmises laiendatakse alternatiive primaarkütustele. Seda võib saavutada, asendades kütteõli, kui see on tehniliselt, keskkonna seisukohast ja rahaliselt võimalik, eelkõige maagaasi, kivisöe (mille nn puhas kasutus tundub olevat perspektiivikas) ja tuumakütusega (ka sel juhul viimase põlvkonna tehnoloogiaga).

Tarbimist tuleks piirata ja seda mitte niivõrd kodude kütmisel või keemiatööstuses, vaid pigem eratranspordisektoris, mis on osa üldisest strateegiast eelistada ühistransporti.

5.5.3.1. Arvestades, et Euroopas võib peagi tekkida energiaga varustamise probleem, isegi, kui eelmisel suvel tekkida ähvardav kriis ei ole praegu enam päevakorral, on see strateegia õigustatud ka seetõttu, et eratransport on mitmest aspektist (eelkõige keskkonna seisukohast) vaadatuna jõudnud piirini, mil on vaja tähelepanelikult kaaluda võimalikke tasakaalu leidmise meetmeid.

6. Konkreetsed märkused

6.1. Direktiivi ettepanekus tuleks teha selgemalt vahet erivarude (artikkel 9) ja julgeolekuvarude (artikkel 3) vahel, määrates kindlaks, kas erinevus kahe kategooria vahel seisneb ainult selles, kas liikmesriikidel on kohustus neid varusid moodustada, või kas erinevad määratlused katavad ka naftatoodete tüüpe ning jätavad liikmesriikidele valiku, kas nad täidavad või ei täida kohustust moodustada teiste naftatoodete varusid, mis antud juhul ei moodusta julgeolekuvarusid. Ei ole selge, miks otsustatakse varude nimekirja lisada mõned naftatooted või teatud naftatoodete omadused.

6.2. Koht, kus julgeolekuvarusid tuleb säilitada (artikkel 3), ei ole selgelt määratletud, arvestades, et kasutatakse väljendit „ühenduse territooriumil”. Peale selle tasuks teha kindlaks, millised geograafilised ja kliimatingimused ning üleeuroopalise energiavõrgu ühendused peavad selles kohas olema, kuna tulevikus puudutavad need ühendused ka naftat. Seda tuleks teha selleks, et tagada vajaduse korral kõikidele liikmesriikidele juurdepääs varudele. Asjakohane oleks varude säilitamise kohustust jagada mitme liikmesriigi vahel, sh rotatsiooni teel.

6.3. Artikli 5 sisu peaks olema selgem, sest praeguses sõnastuses võib sellest mitmeti aru saada. Eelkõige on vastuolulised esimene ja teine punkt. Esimeses punktis sätestatakse nimelt, et liikmesriigid tagavad oma riigi territooriumil asuvatele julgeolekuvarudele ja erivarudele pideva füüsilise juurdepääsu ja varude kättesaadavuse. Samas tundub teise punkti järgi, et samad liikmesriigid võivad varude eraldamise ja ringlusesse laskmise üle ise otsustada, ilma et võetaks tarvitusele ühtlustavaid meetmeid.

6.4. Sätestada võiks ühtsed nõuded, millele varude säilitamise kesküksused peavad varude pakkumise tingimuste tagamisel vastama (artikli 7 neljas punkt).

6.5. Kooskõlastamise töörühmale antud ülesanded (artikkel 18) on küllaltki tagasihoidlikud, kuna piirdutakse lihtsalt ühenduses valitseva nafta varustuskindluse analüüsimise (mille puhul komisjon vastutab kontrolli eest), kooskõlastamise hõlbustamise ning meetmete rakendamisega kõnealuses valdkonnas. Töörühmale tuleks anda suurem roll, näiteks varude ja menetluse kontrolli osas (võib-olla tuleks moodustada reaalne asutus).

6.6. Vajalikke meetmeid, mida liikmesriigid peavad vastu võtma (artikkel 21) tõsiste tarnekatkestuste korral, ei ole selgelt määratletud. Eelnevalt tuleks täpsustada toornafta ja naftatoodete protsent, mille iga liikmesriik peab ringlusse laskma või kui palju liikmesriigid peavad tarbimist vähendama. Kõnealused protsendid võiksid olla võrdsed olemasolevate või kasutatud varudega või vähemalt nendega võrreldes proportsionaalsed. Arvestades, et varude eesmärk on tagada Euroopa solidaarsus, tuleks paremini määratleda ka see, kuidas liikmesriigid kriisiolukorras vastastikku abi pakuvad ja varusid kompenseerivad, eelkõige aga ELi tootjariikide kohustused. Lisaks tuleks Euroopa avalikkust nii elulistest küsimustest teavitada, et kodanikke liidule lähemale tuua.

6.7. Komitee usub, et varustuse katkestuse korral ei tohiks väheneda ühistranspordi ja kaubavedude varustamine kütusega. Küte tuleks tagada nii eraisikutele kui ka eelkõige avalikele teenustele nagu koolidele ja haiglatele. Samuti tuleb tagada naftakeemiatööstuse varustamine.

6.8. Rahvusvahelise Energiaagentuuri (IEA) lepingus ettenähtud menetluse ühtlustamise tagamiseks (artikli 21 kolmas punkt) võivad riigid, mis on nii Euroopa Ühenduse kui ka IEA liikmed, kasutada oma erivarusid (kui need on moodustatud) ja vastavaid julgeolekuvarusid rahvusvaheliste kohustuste täitmiseks. Sellisel juhul tekib aga olukord, kus meetmeid võtavad ainult liikmesriigid, mis on nii ELi kui ka IEA liikmed. Selle vältimiseks tuleks võib-olla teha kohustuslikuks erivarude moodustamine kõikides ELi liikmesriikides või kasutada juba olemasolevaid varusid, mis tuleks kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega anda ainult komisjoni kasutusse ja mida peaks haldama kooskõlastuse töörühm.

6.9. Ei ole eriti selge, kelle suhtes karistusi rakendatakse (artikkel 22). Kui neid rakendatakse ainult ettevõtetele, siis tundub õiglane, et liikmesriigid otsustavad karistuste suuruse üle ja vastutavad nende rakendamise eest. Kuid kui trahve võib määrata ka liikmesriikidele endile, siis tuleks karistusi sätestada ja reguleerida ühenduse tasandil.

6.10. Eraldi komitee moodustamisest (artikkel 24) komisjoni abistamiseks ei ole mingit kasu, kui tegemist ei ole juba kavandatud komitee või kooskõlastamise töörühmaga. Lisaks sellele ei sätestata artiklis 24 komitee ülesandeid, liikmete valimise menetlust ega ka liikmete arvu. Samuti ei öelda, kuidas komiteed rahastatakse. Kõnealuses ettepanekus ei tehta selget vahet komisjoni teostatava kontrolli (artikkel 19), kooskõlastamise töörühma (artikkel 19) ja komitee vahel (artikkel 24). Komitee ei kiida seda heaks, kuna see ei aita suurendada läbipaistvust ega demokraatiat.