NÕUKOGU ESIMESE LUGEMISE SEISUKOHT (EL) nr 1/2012

eesmärgiga võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv kolmandate riikide kodanikele liikmesriigis elamist ja töötamist võimaldava ühtse loa taotlemise ühtse menetluse ning liikmesriigis seaduslikult elavate kolmandatest riikidest pärit töötajate ühiste õiguste kohta

Nõukogu poolt vastu võetud 24. novembril 2011

2012/C 10 E/01

EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 79 lõike 2 punkte a ja b,

võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),

võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust (2),

toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (3)

ning arvestades järgmist:

Euroopa Ülemkogu tõdes oma 15. ja 16. oktoobri 1999. aasta erakorralisel kohtumisel Tamperes vajadust ühtlustada kolmandate riikide kodanike riiki lubamise ja seal elamise tingimusi käsitlevat siseriiklikku õigust. Sellega seoses tõdeti ülemkogul eelkõige, et Euroopa Liit peaks tagama seaduslikult liikmesriikide territooriumil elavate kolmandate riikide kodanike õiglase kohtlemise ning et tuleks taotleda nendele kodanikele liidu kodanikega võrreldavate õiguste ja kohustuste andmist tõhusama integreerumispoliitika abil. Sellest tulenevalt palus Euroopa Ülemkogu võtta nõukogul komisjoni ettepanekute põhjal vastu asjakohased õigusaktid. Tamperes sõnastatud eesmärkide täitmise vajadust kinnitati ka Euroopa Ülemkogu poolt 10. ja 11. detsembri 2009. aasta kohtumisel vastuvõetud Stockholmi programmis.

Liikmesriikides seni kehtivate eeskirjade lihtsustamisele ja ühtlustamisele aitaks kaasa, kui sätestataks ühtne taotlemise menetlus, mille tulemusel üheainsa haldustoiminguga antakse välja üksainus luba, milles on ühendatud elamis- ja tööluba. Mitu liikmesriiki on lihtsustamist juba alustanud ja see on toonud kaasa tõhusama menetluse nii võõrtöötajatele kui ka tööandjatele ning lihtsustanud elamise ja töötamise seaduslikkuse kontrollimist.

Tuleks kehtestada eeskirjad ühtse loa taotluse läbivaatamise menetluse kohta. See menetlus peaks olema tõhus ja juhitav, võttes arvesse liikmesriikide haldusasutuste tavalist töökoormust, ning samuti läbipaistev ja õiglane, et asjaomastel isikutel oleks vajalik õiguskindlus.

Käesolevas direktiivis ei tuleks hõlmata kolmandate riikide kodanikke, kes on saanud pikaajalise elaniku staatuse nõukogu 25. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/109/EÜ (5) (pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta) kohaselt, kuna neil on rohkem õigusi ja erinev elamisluba (pikaajalise elaniku EL elamisluba).

Käesoleva direktiivi kohaselt pädeva asutuse määramine ei peaks piirama teiste ametiasutuste ning, kui see on asjakohane, tööturu osapoolte rolli ja ülesandeid seoses taotluse läbivaatamise ja selle kohta otsuse tegemisega.

Ühtse loa vorm tuleks koostada vastavalt nõukogu 13. juuni 2002. aasta määrusele (EÜ) nr 1030/2002, millega kehtestatakse ühtne elamisloavorm kolmandate riikide kodanike jaoks, (6) ja liikmesriikidel peaks olema võimalik esitada sellel lisateavet eelkõige selle kohta, kas isikul on lubatud töötada. Muu hulgas selleks, et rännet paremini ohjata, peaks liikmesriik esitama teabe töötamise õiguse kohta kõigil väljaantavatel elamislubadel (mitte ainult ühtsel loal), sõltumata loa või liikmesriigis elamise õigust tõendava dokumendi liigist, mille alusel kolmanda riigi kodanik on lubatud liikmesriiki ja mille alusel saab ta juurdepääsu selle liikmesriigi tööturule.

Käesoleva direktiivi sätted, mis käsitlevad ühtset luba ja elamisluba, mis on välja antud muul kui töötamise eesmärgil, ei tohiks takistada liikmesriikidel täiendava dokumendi väljastamist, et anda töösuhte kohta täpsemat teavet kui see, mis mahub elamisloale. Sellise dokumendi abil saab ära hoida kolmandate riikide kodanike ekspluateerimist ning võidelda ebaseadusliku töötamisega, kuid nende kasutamine peaks olema liikmesriikide jaoks vabatahtlik ja sellised dokumendid ei tohiks asendada tööluba, kuna see kahjustaks ühtse loa kontseptsiooni. Samuti on sellise teabe elektroonilisel kujul säilitamiseks võimalik kasutada määruse (EÜ) nr 1030/2002 artikliga 4 ja selle lisa punkti 16 alapunktiga a pakutavaid tehnilisi lahendusi.

Kuna liidul ei ole asjakohaseid horisontaalseid õigusakte, võib kolmandate riikide kodakondsusega töötajate õiguste vahel olla erinevusi sõltuvalt liikmesriigist, kus nad töötavad, ja kodakondsusest. Selleks et arendada sidusat sisserändepoliitikat ning vähendada liidu kodanike ja liikmesriigis seaduslikult töötavate kolmandate riikide kodanike õiguste erinevust ning täiendada olemasolevat sisserände alast acquis’d, tuleks kehtestada ühised õigused ja eeskätt täpsustada valdkonnad, kus kolmandate riikide kodanikke, kellel veel ei ole pikaajalise elaniku staatust, käsitletakse võrdselt liikmesriigi kodanikega. Nende sätete eesmärk on kehtestada liidus ühtsed miinimumtingimused, tunnustada panust, mille kolmandate riikide kodanikud annavad liidu majandusse oma töö ja maksude maksmisega, ning vähendada kolmandate riikide kodanike võimalikust ekspluateerimisest tulenevat ebaõiglast konkurentsi liikmesriigi kodanike ja kolmandate riikide kodanike vahel. Ilma et see piiraks töösuhte tõlgendamist muudes liidu õigusnormides, peaks „kolmandast riigist pärit töötaja” käesoleva direktiivi kohaselt tähendama kolmanda riigi kodanikku, kes on lubatud liikmesriigi territooriumile, elab seal seaduslikult ja kellele on antud luba töötada tasulise suhte raames siseriikliku õiguse või tava kohaselt.

Kõigil liikmesriikides seaduslikult elavatel ja töötavatel kolmandate riikide kodanikel peaks olema sihtliikmesriigi kodanikega vähemalt võrdsed õigused, st neid tuleks kohelda samamoodi kui vastuvõtva liikmesriigi kodanikke, sõltumata nende riiki lubamise esialgsest eesmärgist või alusest. Direktiivis loetletud valdkondades tuleks õigus võrdsele kohtlemisele anda mitte üksnes neile kolmandate riikide kodanikele, kes on liikmesriiki lubatud töötamise eesmärgil, vaid ka neile, kes on liikmesriiki lubatud muudel põhjustel ja kellele on antud juurdepääs liikmesriigi tööturule muude liidu või siseriiklike õigusnormide alusel, sealhulgas kolmandatest riikidest pärit töötajate pereliikmetele, kes on liikmesriiki lubatud nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ (9) (perekonna taasühinemise õiguse kohta) kohaselt, kolmandate riikide kodanikele, kes on liikmesriiki lubatud nõukogu 13. detsembri 2004. aasta direktiivi 2004/114/EÜ (10) (kolmandate riikide kodanike riiki lubamise kohta õpingute, õpilasvahetuse, tasustamata praktika või vabatahtliku teenistuse eesmärgil) kohaselt ning teadlastele, kes on liikmesriiki lubatud nõukogu 12. oktoobri 2005. aasta direktiivi 2005/71/EÜ (kolmandate riikide kodanike teadusuuringute eesmärgil riiki lubamise erimenetluse kohta) (11) kohaselt.

Õigus võrdsele kohtlemisele teatavates valdkondades tuleks tagada vaid neile kolmandate riikide kodanikele, kes elavad liikmesriigis seaduslikult ning kellele on võimaldatud juurdepääs liikmesriigi tööturule, mis on märgitud elamis- ja töötamisõigust andvas ühtses loas või muul eesmärgil antud elamisloas, milles on märge töötamise lubamise kohta.

Kolmandatest riikidest pärit töötajaid tuleks kohelda võrdsena ka sotsiaalkindlustuse vallas. Sotsiaalkindlustuse liigid on kindlaks määratud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruses (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (13) . Sotsiaalkindlustuse valdkonnas võrdset kohtlemist käsitlevaid käesoleva direktiivi sätteid tuleks kohaldada ka töötajate suhtes, kes on lubatud liikmesriiki otse kolmandast riigist. Siiski ei tohiks käesoleva direktiiviga anda kolmandatest riikidest pärit töötajatele, kellel on piiriüleseid seoseid, ulatuslikumaid õigusi sotsiaalkindlustuse valdkonnas kui need, mis on ette nähtud kehtivate liidu õigusega. Lisaks sellele ei tohiks käesoleva direktiiviga anda õigusi olukordades, mis jäävad liidu õiguse reguleerimisalast välja, näiteks seoses kolmandas riigis elavate pereliikmetega. Käesolev direktiiv peaks andma õigused ainult nende pereliikmete suhtes, kes kolivad elama liikmesriigis asuva kolmanda riigi töötaja juurde seoses perekonna taasühinemisega, või nende pereliikmete suhtes, kes juba elavad koos kolmanda riigi töötajaga seaduslikult kõnealuses liikmesriigis.

Liikmesriigid peaksid tagama võrdse kohtlemise vähemalt kolmandate riikide kodanike suhtes, kes töötavad või kes on pärast mõnda aega kestnud töötamist registreeritud töötuna. Sotsiaalkindlustuse valdkonna võrdse kohtlemise piirangud käesoleva direktiivi alusel ei tohiks piirata õigusi, mis on antud vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta määrusele (EL) nr 1231/2010, millega laiendatakse määrust (EÜ) nr 883/2004 ja määrust (EÜ) nr 987/2009 kolmandate riikide kodanikele, keda nimetatud määrused veel ei hõlma üksnes nende kodakondsuse tõttu (14) .

Kooskõlas liikmesriikide ja komisjoni 28. septembri 2011. aasta ühise poliitilise deklaratsiooniga selgitavate dokumentide kohta kohustuvad liikmesriigid põhjendatud juhtudel lisama ülevõtmismeetmeid käsitlevale teatele ühe või mitu dokumenti, milles selgitatakse seost direktiivi osade ja ülevõtvate siseriiklike õigusaktide vastavate osade vahel. Käesoleva direktiivi puhul leiab seadusandja, et selliste dokumentide edastamine on põhjendatud.

Vastavalt ELi lepingule ja ELi toimimise lepingule lisatud Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukohta käsitleva protokolli (nr 21) artiklitele 1 ja 2 ning ilma et see piiraks kõnealuse protokolli artikli 4 kohaldamist, ei osale need liikmesriigid käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ning see ei ole nende suhtes siduv ega kohaldatav.

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:

I PEATÜKK

ÜLDSÄTTED

Artikkel 1

Sisu

1. Käesoleva direktiiviga kehtestatakse:

2. Käesoleva direktiivi sätted ei piira liikmesriikide pädevust lubada kolmandate riikide kodanikke oma tööturule.

Artikkel 2

Mõisted

Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

a) „kolmanda riigi kodanik”– isik, kes ei ole liidu kodanik ELi toimimise lepingu artikli 20 lõike 1 tähenduses;

b) „kolmandast riigist pärit töötaja”– kolmanda riigi kodanik, kes on lubatud liikmesriigi territooriumile, elab seal seaduslikult ja kellele on antud luba selles liikmesriigis töötada tasulise suhte raames siseriikliku õiguse või tava kohaselt;

c) „ühtne luba”– liikmesriigi ametiasutuste väljastatud elamisluba, mis võimaldab kolmanda riigi kodanikul asjaomase liikmesriigi territooriumil töötamise eesmärgil seaduslikult elada;

d) „ühtne taotlemise menetlus”– menetlus, mille käigus kolmanda riigi kodaniku või tema tööandja üheainsa liikmesriigis elamise ja töötamise loa taotluse alusel tehakse otsus selle ühtse loa andmise taotluse kohta.

Artikkel 3

Reguleerimisala

1. Käesolevat direktiivi kohaldatakse:

kolmandate riikide kodanike suhtes, kes on liikmesriiki lubatud liidu või siseriikliku õiguse alusel muul eesmärgil kui töö, kellel lubatakse töötada ja kellel on elamisluba määruse (EÜ) nr 1030/2002 kohaselt, ning

2. Käesolevat direktiivi ei kohaldata järgmiste kolmandate riikide kodanike suhtes:

kes on liidu kodaniku pereliikmed, kellel on olnud või on liidus vaba liikumise õigus kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiviga 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil (17) ;

kes on taotlenud liikmesriiki lubamist või kes on lubatud liikmesriiki ettevõttesiseselt ümberpaigutatavate töötajatena;

kes on taotlenud liikmesriiki lubamist või kes on lubatud liikmesriiki hooajatöölistena või au pair-lepingu alusel;

kellele on antud luba elada liikmesriigis ajutise kaitsekava alusel või kes on taotlenud sel põhjusel elamisluba ja kelle taotluse kohta ei ole veel otsust tehtud;

kes kasutavad nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/83/EÜ (18) (miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta) kohast rahvusvahelist kaitset või kes on taotlenud rahvusvahelist kaitset vastavalt nimetatud direktiivile ning kelle taotluse suhtes ei ole veel tehtud lõplikku otsust;

kes on taotlenud riiki lubamist või kes on lubatud liikmesriigi territooriumile füüsilisest isikust ettevõtjana;

kes on taotlenud liikmesriiki lubamist või kes on liikmesriiki lubatud liikmesriigis registreeritud või liikmesriigi lipu all sõitval laeval töötava meremehe või muu töötajana.

3. Liikmesriigid võivad otsustada, et II peatükki ei kohaldata kolmandate riikide kodanike suhtes, kelle on antud luba töötamiseks liikmesriigis mitte kauemaks kui kuueks kuuks või kes on liikmesriiki lubatud õppimise eesmärgil.

4. II peatükki ei kohaldata kolmandate riikide kodanike suhtes, kellele on antud luba töötamiseks viisa alusel.

II PEATÜKK

ÜHTNE TAOTLEMISE MENETLUS JA ÜHTNE LUBA

Artikkel 4

Ühtne taotlemise menetlus

1. Ühtse loa väljastamise, muutmise või uuendamise taotlus esitatakse ühtse taotlemise menetluse korras. Liikmesriik määrab kindlaks, kas ühtse loa taotluse peab esitama kolmanda riigi kodanik või tema tööandja. Liikmesriik võib samuti otsustada, et taotluse võib esitada ükskõik kumb neist. Kui taotluse peab esitama kolmanda riigi kodanik, lubab liikmesriik taotluse esitamist kolmandast riigist, või kui see on riiklike õigusaktidega ette nähtud, selles liikmesriigis, kus kolmanda riigi kodanik seaduslikult viibib.

2. Kui taotluse esitaja vastab liidu või siseriiklikus õiguses sätestatud tingimustele, vaatavad liikmesriigid lõike 1 kohaselt esitatud taotluse läbi ja võtavad vastu otsuse ühtse loa väljastamise, muutmise või uuendamise kohta. Ühtse loa väljastamise, muutmise või uuendamise otsus esitatakse ühtses haldusdokumendis, mis ühendab nii elamis- kui ka tööluba.

3. Ühtne taotlemise menetlus ei mõjuta viisamenetlust, mida võidakse esmakordsel sisenemisel nõuda.

4. Kui nõutavad tingimused on täidetud, väljastab liikmesriik ühtse loa nendele kolmandate riikide kodanikele, kes taotlevad riiki sisenemist, ning nendele liikmesriigis juba seaduslikult viibivatele kolmandate riikide kodanikele, kes taotlevad elamisloa uuendamist või muutmist pärast siseriiklike rakendussätete jõustumist.

Artikkel 5

Pädev asutus

1. Liikmesriik määrab pädeva asutuse, kelle pädevuses on vastu võtta taotlus ja väljastada ühtne luba.

2. Pädev asutus võtab vastu otsuse täieliku taotluse kohta võimalikult kiiresti ja igal juhul hiljemalt nelja kuu jooksul taotluse esitamise kuupäevast.

Kui taotluse läbivaatamine on erandlike asjaolude tõttu keeruline, võib esimeses lõigus osutatud tähtaega pikendada.

Kui käesolevas lõikes ette nähtud ajavahemiku lõpuks otsust ei tehta, määratakse õiguslikud tagajärjed kindlaks siseriikliku õigusega.

3. Pädev asutus teatab taotluse esitajale otsusest kirjalikult asjaomastes siseriiklikes õigusaktides sätestatud teatamismenetluse kohaselt.

4. Kui taotluse tõendamiseks esitatud teave või dokumendid on siseriikliku õiguse kohaselt kehtestatud kriteeriumide järgi puudulikud, teatab pädev asutus taotlejale kirjalikult, milline teave või dokumendid tuleb täiendavalt esitada, ja võib määrata mõistliku tähtaja nende esitamiseks. Lõikes 2 nimetatud tähtaja arvestamine peatatakse niikauaks, kui pädev asutus või muud asjaomased ametiasutused on saanud vajaliku täiendava teabe. Kui täiendavat teavet või dokumente ei ole tähtaja jooksul esitatud, võib pädev asutus taotluse tagasi lükata.

Artikkel 6

Ühtne luba

1. Liikmesriigid väljastavad ühtse loa, kasutades ühtset vormi, mis on kehtestatud määruses (EÜ) nr 1030/2002, ning esitavad sellel teabe töötamisloa kohta vastavalt selle lisa punkti a alapunktile 7.5–9.

Liikmesriik võib esitada kolmanda riigi kodaniku töösuhte kohta lisateavet (näiteks tööandja nimi ja aadress, töötamise koht, töö liik, tööaeg, tasu) kas paberkandjal või säilitada sellist teavet elektroonilisel kujul vastavalt määruse (EÜ) 1030/2002 artiklile 4 ja selle lisa punkti 16 alapunktile a.

2. Ühtse loa väljastamisel ei väljasta liikmesriik tööturule juurdepääsu andmise tõendamiseks täiendavaid lube.

Artikkel 7

Elamisload, mis on välja antud muul kui töötamise eesmärgil

1. Vastavalt määrusele (EÜ) nr 1030/2002 väljastatud elamislubadel esitab liikmesriik teabe töötamise õiguse kohta sõltumata loa liigist.

Liikmesriik võib esitada kolmanda riigi kodaniku töösuhte kohta lisateavet (näiteks tööandja nimi ja aadress, töötamise koht, töö liik, tööaeg, tasu) kas paberkandjal või säilitada sellist teavet elektroonilisel kujul vastavalt määruse (EÜ) nr 1030/2002 artiklile 4 ja selle lisa punkti 16 alapunktile a.

2. Elamisloa väljastamisel vastavalt määrusele (EÜ) nr 1030/2002 ei väljasta liikmesriik tööturule juurdepääsu andmise tõendamiseks täiendavaid lube.

Artikkel 8

Menetlustagatised

1. Kirjalikus teates ühtse loa väljastamise, muutmise või uuendamise taotluse tagasilükkamise otsuse kohta või ühtse loa tühistamise kohta liidu või siseriiklikus õiguses sätestatud kriteeriumide alusel, esitatakse põhjendused.

2. Ühtse loa väljastamise, muutmise või uuendamise taotluse rahuldamata jätmise või ühtse loa tühistamise otsuse võib vaidlustada asjaomase liikmesriigi kohtus siseriikliku õiguse kohaselt. Lõikes 1 osutatud kirjalikus teates osutatakse kohtule või haldusasutusele, kuhu otsuse saab edasi kaevata, ja selle esitamisega seotud tähtaegadele.

3. Taotluse võib tunnistada vastuvõetamatuks ning seega ei ole seda vaja läbi vaadata, kui põhjuseks on tööhõive eesmärgil riiki sisenemist taotlevate kolmandate riikide kodanike arv.

Artikkel 9

Teabe kättesaadavus

Liikmesriigid esitavad avalduse alusel kolmanda riigi kodanikule ja tema tulevasele tööandjale asjakohase teabe taotluse esitamiseks vajalike dokumentide kohta.

Artikkel 10

Tasud

Vajadusel võib liikmesriik võib nõuda taotlejalt tasu maksmist taotluste läbivaatamiseks käesoleva direktiivi kohaselt. Sellise tasu suurus on proportsionaalne ja selle suuruse kindlaksmääramisel võib lähtuda teenuste maksumusest, mida on tegelikult osutatud taotluste läbivaatamisel ja loa väljaandmisel.

Artikkel 11

Ühtse loa alusel saadavad õigused

Kui ühtne luba on siseriikliku õiguse kohaselt väljastatud, annab see oma kehtivusaja jooksul omanikule vähemalt õiguse:

saada teavet loa omaniku õiguste kohta, mis on loaga seotud ja mis on ette nähtud käesoleva direktiiviga ja/või siseriiklikus õiguses.

III PEATÜKK

ÕIGUS VÕRDSELE KOHTLEMISELE

Artikkel 12

Õigus võrdsele kohtlemisele

1. Artikli 3 lõike 1 punktides b ja c osutatud kolmandatest riikidest pärit töötajaid koheldakse võrdselt selle liikmesriigi kodanikega, kus nad elavad, järgmistes valdkondades:

ühinemisvabadus ning õigus liituda töötajate või tööandjate organisatsiooni või kutseühinguga või mis tahes organisatsiooniga, mis ühendab teataval tegevusalal tegutsevaid isikuid, sealhulgas õigus selliste organisatsioonide pakutavatele eelistele, ilma et see piiraks avalikku korda ja julgeolekut käsitlevate siseriiklike õigusaktide kohaldamist;

2. Liikmesriigid võivad võrdset kohtlemist piirata järgmiselt:

jättes välja need kolmandatest riikidest pärit töötajad, kes on lubatud liikmesriiki vastavalt direktiivile 2004/114/EÜ;

piirates selle kohaldamist nendele kolmandatest riikidest pärit töötajatele, kellel on või on olnud töökoht ja kes on registreeritud töötuna;

Lisaks võivad liikmesriigid otsustada, et lõike 1 punkti e ei kohaldata perehüvitiste osas nende kolmandate riikide kodanike suhtes, kellel ei ole luba töötada liikmesriigis rohkem kui kuus kuud, nende kolmandate riikide kodanike suhtes, kellel on luba õpinguteks, või nende kolmandate riikide kodanike suhtes, kellel on lubatud töötada viisa alusel;

piirates lõike 1 punkti e alusel kolmandatest riikidest pärit töötajatele antud õigusi, kuid mitte piirates neid õigusi nendele kolmandatest riikidest pärit töötajatele, kellel on töökoht või kes on töötanud vähemalt kuus kuud ja on registreeritud töötutena.

lõike 1 punkti f alusel piirates selle kohaldamist maksusoodustuste osas nende juhtudega, kus kolmandast riigist pärit töötaja perekonnaliikmetel, kellele see töötaja soodustusi taotleb, on registreeritud või alaline elukoht asjaomases liikmesriigis;

3. Lõikes 1 sätestatud õigus võrdsele kohtlemisele ei piira liikmesriigi õigust tühistada käesoleva direktiivi kohaselt väljastatud elamisluba, muul kui töötamise eesmärgil väljastatud elamisluba või mis tahes muu liikmesriigis töötamise luba või keelduda nende pikendamisest.

4. Vanaduse, töövõimetuse või surma korral makstakse kolmandasse riiki ümber asuvatele kolmandatest riikidest pärit töötajatele või selliste töötajate ülalpidamisel olnud isikutele, kelle õigused tulenevad kõnealusest töötajast, kohustuslikke hüvitisi, mis põhinevad töötaja varasemal tööga hõivatusel ja mis teeniti välja nõukogu määruse (EÜ) nr 883/2004 artiklis 3 osutatud õigusaktide kohaselt, samadel tingimustel ja samal määral kui asjaomase liikmesriigi kodanikele kolmandasse riiki ümberasumise korral.

IV PEATÜKK

LÕPPSÄTTED

Artikkel 13

Soodsamad sätted

1. Käesolev direktiiv ei piira järgmiste soodsamate sätete kohaldamist:

2. Käesolev direktiiv ei piira liikmesriikide õigust võtta vastu või jätta kehtima sätteid, mis on direktiivi kohaldamisalasse kuuluvate isikute suhtes soodsamad.

Artikkel 14

Üldsuse teavitamine

Iga liikmesriik teeb üldsusele kättesaadavaks korrapäraselt ajakohastatava teabe kolmandate riikide kodanike töötamise eesmärgil liikmesriiki sisenemise ja seal elamise tingimuste kohta.

Artikkel 15

Aruandlus

1. Komisjon esitab korrapäraselt ja esimest korda hiljemalt … (19) Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande käesoleva direktiivi liikmesriikides kohaldamise kohta ning vajaduse korral teeb muudatusettepanekud.

2. Igal aastal ja esimest korda hiljemalt … (20) esitavad liikmesriigid komisjonile statistilised andmed selliste kolmandate riikide kodanike arvu kohta, kellele on eelmise kalendriaasta jooksul antud ühtne luba kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. juuli 2007. aasta määrusega (EÜ) nr 862/2007, mis käsitleb ühenduse rände- ja rahvusvahelise kaitse statistikat (21).

Artikkel 16

Ülevõtmine

1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt … (22). Liikmesriigid edastavad komisjonile viivitamata nende sätete teksti.

Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.

2. Liikmesriigid edastavad komisjonile põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti, mille nad on vastu võtnud käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas.

Artikkel 17

Jõustumine

Käesolev direktiiv jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

Artikkel 18

Adressaadid

Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele kooskõlas aluslepingutega.

(1) ELT C 27, 3.2.2009, lk 114.

(2) ELT C 257, 9.10.2008, lk 20.

(3) Euroopa Parlamendi 24. märtsi 2011. aasta seisukoht (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 24. novembri 2011. aasta esimese lugemise seisukoht. Euroopa Parlamendi … seisukoht (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata).

(4) EÜT L 18, 21.1.1997, lk 1.

(5) ELT L 16, 23.1.2004, lk 44.

(6) EÜT L 157, 15.6.2002, lk 1.

(7) ELT L 105, 13.4.2006, lk 1.

(8) EÜT L 239, 22.9.2000, lk 19.

(9) ELT L 251, 3.10.2003, lk 12.

(10) ELT L 375, 23.12.2004, lk 12.

(11) ELT L 289, 3.11.2005, lk 15.

(12) ELT L 255, 30.9.2005, lk 22.

(13) ELT L 166, 30.4.2004, lk 1.

(14) ELT L 344, 29.12.2010, lk 1.

(15) EÜT L 180, 19.7.2000, lk 22.

(16) EÜT L 303, 2.12.2000, lk 16.

(17) ELT L 158, 30.4.2004, lk 77.

(18) ELT L 304, 30.9.2004, lk 12.

(19) Viis aastat pärast käesoleva direktiivi jõustumist.

(20) Kolm aastat pärast käesoleva direktiivi jõustumist.

(21) ELT L 199, 31.7.2007, lk 23.

(22) Kaks aastat pärast käesoleva direktiivi jõustumist.

NÕUKOGU PÕHJENDUSED

I. SISSEJUHATUS

Komisjon võttis 23. oktoobril 2007 vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi ettepaneku kolmandate riikide kodanikele liikmesriigis elamist ja töötamist võimaldava ühtse loa taotlemise ühtse menetluse ning liikmesriigis seaduslikult elavate kolmandatest riikidest pärit töötajate ühiste õiguste kohta.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee ning Regioonide Komitee võtsid oma arvamuse ettepaneku kohta vastu vastavalt 9. juulil 2008 ja 18. juunil 2008.

Euroopa Parlament võttis 24. märtsil 2011 vastu oma esimese lugemise seisukoha, eesmärgiga võtta direktiiv vastu. Nõukogu ei saanud parlamendi seisukohta heaks kiita ja võttis oma esimese lugemise seisukoha vastu 24. novembril 2011, kooskõlas aluslepingu artikliga 294.

II. ETTEPANEKU EESMÄRK

Ettepaneku eesmärk on võtta kasutusele ühtne taotlemise menetlus ning ühtne elamis- ja tööluba kolmandate riikide kodanikele, kes soovivad elada liikmesriigis töötamise eesmärgil, ning pakkuda kõigile liikmesriigis seaduslikult elavatele kolmandatest riikidest pärit töötajatele ühiseid õigusi.

III. NÕUKOGU ESIMESE LUGEMISE SEISUKOHA ANALÜÜS

Üldine taust

Läbirääkimised toimusid poliitilises kontekstis, mida kujundas Haagi programm, millega kehtestati vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala eesmärgid ja vahendid ajavahemikuks 2005–2010, ning pärast seda ajavahemikku 2010–2014 hõlmav Stockholmi programm. Euroopa Ülemkogu tunnistas Stockholmi programmis tööjõu sisserände tähtsust konkurentsivõime ja majandusaktiivsuse suurenemise toetamise seisukohalt ning julgustas selleks paindliku vastuvõtukorra loomist, millega võetakse arvesse iga liikmesriigi määratletud prioriteete, vajadusi ja arvnäitajaid. Täpsemalt kutsus Euroopa Ülemkogu komisjoni ja nõukogu jätkama 2005. aasta seadusliku rände poliitikakava elluviimist, milles nähakse muu hulgas ette horisontaalne meede, kus on sätestatud õigusi käsitlev raamistik kõigile liikmesriigis seaduslikult elavatele kolmandate riikide kodanikele ja millega võetakse kasutusele ühtne taotlemise menetlus ning ühtne töö- ja elamisluba.

Nõukogu alustas ettepaneku arutamist 2008. aasta algul, kuid ei jõudnud selle suhtes ühehäälsele kokkuleppele. Pärast Lissaboni lepingu jõustumist tuleb ettepanekut käsitleda seadusandliku tavamenetluse raames ja võtta see nõukogus vastu kvalifitseeritud häälteenamusega.

Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artiklite 1 ja 2 kohaselt, ja ilma et see piiraks kõnealuse protokolli artikli 4 kohaldamist, ei osale need liikmesriigid ühtset luba käsitleva direktiivi vastuvõtmisel ning see ei ole nende suhtes siduv ega kohaldatav.

Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani direktiivi vastuvõtmises ning see ei ole talle siduv ega kuulu tema suhtes kohaldamisele.

Peamised küsimused

Kooskõlas kaasotsustamismenetluse praktilist korda käsitleva ühise deklaratsiooni (1) sätetega sõlmisid nõukogu, Euroopa Parlamendi ja komisjoni esindajad kontakte, et saavutada kokkulepe nõukogu esimese lugemise seisukoha vastuvõtmise etapis. Mõlema institutsiooni seisukohtade lepitamise eesmärgil ning võttes arvesse nimetatud kontaktide tulemusel saavutatud kokkulepet, võtab nõukogu ühtset luba käsitleva direktiivi ettepaneku suhtes esimesel lugemisel vastu oma seisukoha, mis sisaldab järgmisi peamisi muudatusi komisjoni ettepanekus.

Reguleerimisala (artikkel 3)

Nõukogu muudab komisjoni ettepanekut eesmärgiga täpsustada direktiivi reguleerimisala. Selguse huvides eristab nõukogu kahte kolmandatest riikidest pärit töötajate liiki – need kolmandate riikide kodanikud, kellel elamisluba määruse (EÜ) nr 1030/2002 kohaselt ning kes on liikmesriiki lubatud muudel põhjustel kui töötamine, kuid kellel on lubatud töötada, ja need, kes on liikmesriiki lubatud töötamise eesmärgil. Kui teisel kategoorial on kõnealuse direktiivi alusel õigus ühtsele loale ja võrdsele kohtlemisele, siis esimesel kategoorial on õigus võrdsele kohtlemisele, kuid nende suhtes ei kohaldata ühtse taotlemise menetlust. Artikli 12 sissejuhatavas lauses on vastavalt viidatud mõlemale kategooriale seoses õigusega võrdsele kohtlemisele.

Võrreldes komisjoni ettepanekuga, lisab nõukogu kolmandate riikide kodanike kategooriad, mis on direktiivi reguleerimisalast välja jäetud. Kuna rahvusvahelise kaitse saajate, ajutise kaitse saajate või siseriikliku õiguse alusel kaitse saajate õigusi reguleeritakse muude liidu õigusaktidega, peaksid need kategooriad olema õigusselguse huvides selgesõnaliselt kõnealuse direktiivi reguleerimisalast välja jäetud. Samal põhjusel jätab nõukogu direktiivi reguleerimisalast välja meremehed. Kuigi see tuleneb ka kolmandatest riikidest pärit töötajate määratlusest kõnealuses direktiivis, eelistab nõukogu jätta füüsilisest isikust ettevõtjad selgesõnaliselt direktiivi reguleerimisalast välja.

Nõukogu näeb ka vajadust anda liikmesriikidele võimalus mitte väljastada ühtset luba üliõpilastele ja neile kolmandate riikide kodanikele, kellel on lubatud töötada liikmesriigis vähem kui kuus kuud, ega neile, kellel on lubatud töötada viisa alusel. Sellest hoolimata kehtib nimetatud kategooriate suhtes õigus võrdsele kohtlemisele.

Taotlemise menetlus (artiklid 4, 5, 8 ja 10)

Seoses ühtse loa taotluse esitamisega oli nõukogu ja Euroopa Parlamendi vaheliste mitteametlike kontaktide tulemuseks sätestada üksikasjalikumalt, kes peaksid taotluse esitama ja kus nad seda tegema peaksid. Üldreeglina on liikmesriik kohustatud kindlaks määrama, kas taotluse peab esitama kolmanda riigi kodanik või tema tööandja. Erandina võib siiski olla teatavaid olukordi, kus teisel poolel on lubatud taotlus esitada.

Nende kolmandatest riikidest pärit töötajate käsitlemiseks, keda on liikmesriigi territooriumile lubatud enne kõnealuse direktiivi jõustumist, sätestatakse nõukogu seisukohas, et sellistele töötajatele väljastatakse samuti ühtne luba, kui nad taotlevad oma elamisloa uuendamist või muutmist ja kui nad vastavad direktiivis sätestatud tingimustele.

Nõukogu peab vajalikuks täpsustada, et kõnealuses direktiivis sätestatud ühtne taotlemise menetlus ei mõjuta viisamenetlust, mida liikmesriik võib kohaldada esimest korda riiki sisenemiseks. Samuti on konkreetselt välja toodud, et liikmesriikidel on võimalus tunnistada taotlus vastuvõetamatuks ning seega ei ole seda vaja läbi vaadata, kui põhjuseks on tööhõive eesmärgil riiki sisenemist taotlevate kolmandate riikide kodanike arv.

Selge ja läbipaistva menetluse tagamiseks lisatakse nõukogu seisukohas nõue liikmesriikidele sätestada oma siseriiklikes õigusaktides kõnealuses direktiivis ette nähtud tähtaegade jooksul otsuse tegemata jätmisest tulenevad tagajärjed. Samuti on lisatud üksikasjalikumad menetluseeskirjad olukordadeks, mille puhul taotluse tõendamiseks esitatud teave või dokumendid on riiklikes õigusaktides kehtestatud kriteeriumide järgi puudulikud. Liikmesriigid peavad teavitama taotlejat kirjalikult, milline teave või dokumendid tuleb täiendavalt esitada, ja nad võivad selleks määrata taotlejale mõistliku tähtaja. Selleks et vältida süsteemi võimalikku väärkasutamist, antakse liikmesriikidele võimalus lükata taotlus tagasi, kui määratud tähtaja jooksul ei ole vajalikku teavet esitatud. Samas, et tagada võimalus õiguslikuks vaidlustamiseks, kohustatakse nõukogu seisukohas liikmesriike määratlema kohust või haldusasutust, kuhu asjaomane taotleja saab negatiivse otsuse edasi kaevata.

Mis puudutab tasu, mida võidakse taotlejatelt nõuda taotluse läbivaatamise eest, siis nõukogu seisukohas võimaldatakse liikmesriikidel lähtuda (proportsionaalsuse põhimõtet järgides) tasu suuruse kindlaksmääramisel teenuste maksumusest, mida on tegelikult osutatud taotluste läbivaatamisel ja loa väljaandmisel.

Ühtne luba ja elamisload, mis on välja antud muul kui töötamise eesmärgil (artiklid 6 ja 7)

Nõukogu ja Euroopa Parlamendi vaheliste mitteametlike kontaktide tulemusel sätestatakse nõukogu ettepanekus liikmesriikidele võimalus täiendada ühtset luba ja elamisluba, mis on välja antud muul kui töötamise eesmärgil, lisateabega, milleks elamisloal ei ole piisavalt ruumi. Asjaomase kolmanda riigi kodaniku töösuhtega seotud teabe võib esitada kas eraldi paberkandjal või salvestada loale elektrooniliselt. Sellise teabe eesmärk on hoida ära kolmandate riikide kodanike ärakasutamist ja võidelda ebaseadusliku töötamisega.

Õigus võrdsele kohtlemisele (artikkel 12)

Arvestades kolmandas riigist pärit töötaja laia määratlust kõnealuses direktiivis ja tulenevalt direktiivi peamisest eesmärgist, milleks on tagada võrdne kohtlemine juba tegelikult töötavatele kolmandatest riikidest pärit kodanikele ning mitte tingimata neile, kellel on lubatud töötada, aga kes ei ole seda kunagi teinud, muudab nõukogu komisjoni ettepanekut, laiendades veelgi liikmesriikide võimalusi piirata kolmandatest riikidest pärit töötajate õigusi liikmesriigi kodanikega võrdsele kohtlemisele.

Samas muudetakse nõukogu seisukohas komisjoni ettepanekut, tagades võrdse kohtlemise kolmandatest riikidest pärit kodanikele sõltumata sellest, kas nad töötavad või mitte, töötingimuste, ühinemisvabaduse ja maksusoodustuste osas (seni kuni töötajat peetakse asjaomases liikmesriigis maksuresidendiks).

Nõukogu leiab, et on oluline selgitada, et kolmandate riikide kodanike õigus võrdsele kohtlemisele põhimõtteliselt iseenesest ei mõjuta liikmesriikide õigust tühistada kõnealuse direktiivi alusel väljastatud elamisluba või keelduda selle pikendamisest.

Haridus ja kutseõpe

Hariduse ja kutseõppe osas leppisid nõukogu ja parlament kokku, et liikmesriikidel lubatakse piirata juurdepääsu haridusele ja kutseõppele neile kolmandatest riikidest pärit töötajatele, kellel on töökoht või kes on töötanud ja on registreeritud töötutena. Nõukogu seisukohas võimaldatakse liikmesriikidel jätta välja need kolmandatest riikidest pärit töötajad, kes on liikmesriiki lubatud direktiivi 2004/114/EÜ alusel, kuna selles direktiivis käsitletakse konkreetselt kolmandate riikide kodanikke, kes on liikmesriiki lubatud õpingute eesmärgil. Lisaks komisjoni ettepanekus õppetoetuste suhtes tehtud erandile, võimaldatakse nõukogu seisukohas liikmesriikidel eelarvelistel põhjustel jätta välja toimetulekutoetused ning -laenud või muud toetused ja laenud. Liikmesriikidel lubatakse samuti nõuda teatavate eeltingimuste täitmist, enne kui kolmandast riigist pärit töötajale antakse juurdepääs kõrgharidusele ja keskkoolijärgsele haridusele ning kutseharidusele. Nimetatud eeltingimused ei ole ainult haridusalase iseloomuga ja võivad hõlmata keeleoskust ja õppemaksu tasumist. Neid eeltingimusi ei saa siiski kohaldada kutseharidusele, mis on seotud konkreetse tööga.

Sotsiaalkindlustuse liigid

Nõukogu muudab komisjoni ettepanekut, kohustades liikmesriike tagama võrdset kohtlemist sotsiaalkindlustuse valdkonnas mitte ainult neile, kellel on töökoht, vaid ka neile, kes on töötanud vähemalt kuus kuud ja on registreeritud töötutena. Liikmesriikidel on siiski võimalus keelduda perehüvitiste maksmisest neile kolmandate riikide kodanikele, kellel ei ole luba töötada liikmesriigis rohkem kui kuus kuud, neile kolmandate riikide kodanikele, kellel on luba õpinguteks, või neile kolmandate riikide kodanikele, kellel on lubatud töötada viisa alusel. See piirang tuleneb asjaolust, et mitmed liikmesriigid käsitlevad peretoetusi pikaajalise demograafilise mõjuga meetmena, mis on suunatud neile, kes elavad riigis pikaajaliselt.

Kaubad ja teenused ning tööhõiveametite pakutavad nõustamisteenused

Nõukogu muudab komisjoni ettepanekut, lubades liikmesriikidel tagada juurdepääsu kaupadele ja teenustele ainult neile kolmandast riigist pärit töötajatele, kellel on töökoht. Lisaks nähakse nõukogu seiskohas eelarvelistel põhjustel ette, et liikmesriigid võivad kohaldada juurdepääsule elamuasemele üldist piirangut. Samas tuleb kõigile kolmandatest riikidest pärit töötajatele tagada tööhõiveametite pakutavate nõustamisteenuste osas võrdne kohtlemine liikmesriigi kodanikega.

Maksusoodustused

Nõukogu seisukohas täpsustatakse, et maksusoodustuste osas tagatakse võrdne kohtlemine senikaua, kui kolmandast riigist pärit töötajat peetakse asjaomases liikmesriigis maksuresidendiks. Perekonnaliikmetele taotletud maksusoodustuste osas võivad liikmesriigid nõuda, et perekonnaliikmete registreeritud või alaline elukoht oleks asjaomases liikmesriigis.

Kohustuslikud hüvitised

Nõukogu seisukohas selgitatakse täiendavalt komisjoni ettepanekut seoses võrdse kohtlemisega kohustuslike hüvitiste osas kolmandate riikide kodanikele, kes kolivad kolmandasse riiki, või nende ülalpidamisel olnud isikutele, kes elavad kolmandas riigis.

Aruandlus (artikkel 15)

Nõukogu seisukohas sätestatakse, et kooskõlas määrusega (EÜ) nr 862/2007, mis käsitleb ühenduse rände- ja rahvusvahelise kaitse statistikat, tuleb esitada statistilised andmed selliste kolmandate riikide kodanike arvu kohta, kellele on antud ühtne luba.

Ülevõtmine (põhjendus 32 ja artikkel 16)

Pärast Euroopa Parlamendi, komisjoni ja nõukogu selgitavaid dokumente käsitlevate ühiste poliitiliste deklaratsioonide heakskiitmist saatis komisjon nõukogule kirja, milles põhjendatakse vajadust esitada ühtset luba käsitleva direktiivi puhul selgitavad dokumendid (2). Seejärel lisas nõukogu uue põhjenduse 32 ja muutis direktiivi vastavat artiklit.

IV. JÄRELDUSED

Nõukogu esimese lugemise seisukoht kajastab kompromissi, milleni jõuti nõukogu ja Euroopa Parlamendi vahelistel läbirääkimistel, mille läbiviimist komisjon lihtsustas. Coreper kiitis nimetatud kompromissi heaks oma 20. juuli 2011. aasta koosolekul. Eelnevalt on Euroopa Parlamendi kodanikuvabaduste, justiits- ja siseasjade komisjoni esimees COREPERi eesistujale 15. juulil 2011 saadetud kirjas märkinud, et juhul kui kompromisstekst edastatakse Euroopa Parlamendile nõukogu esimese lugemise seisukohana, soovitab ta kodanikuvabaduste, justiits- ja siseasjade komisjoni liikmetel ja seejärel täiskogu istungil nõukogu seisukoha pärast selle viimistlemist mõlema institutsiooni õiguskeele ekspertide poolt ilma muudatusteta heaks kiita parlamendi teisel lugemisel. Ühtset luba käsitleva direktiivi vastuvõtmine on selle horisontaalse iseloomu tõttu keskse tähtsusega seadusliku rände valdkonnas ELi tasandil.

(1) EÜT C 148, 28.5.1999, lk 1.

(2) 16058/11 MIGR 164 SOC 917 CODEC 1815 (http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/11/st16/st16058.en11.pdf).