ET Euroopa Liidu Teataja C 286/1

Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamus teemal “Ettepanek: Euroopa parlamendi ja nõukogu direktiiv vahenduse teatavate aspektide kohta tsiviil- ja kaubandusasjades”

(KOM(2004) 718 (lõplik) — 2004/0251 (COD))

(2005/C 286/01)

Vastavalt Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklile 95 otsustas nõukogu 16. novembril 2004 konsulteerida Euroopa majandus- ja sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses: “Ettepanek: Euroopa parlamendi ja nõukogu direktiiv vahenduse teatavate aspektide kohta tsiviil- ja kaubandusasjades”.

Ühtse turu, tootmise ja tarbimise sektsioon, millele tehti ülesandeks komitee asjaomase töö ettevalmistamine, võttis oma arvamuse vastu 23. mail 2005. Raportöör oli pr SÁNCHEZ MIGUEL.

Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee võttis 418. täiskogu istungil 8. ja 9. juunil 2005 (9. juunil) vastu järgmise arvamuse 157 poolt- ja 1 vastuhäälega, erapooletuks jäi 1.

1. Sissejuhatus

1.1 Euroopa Ülemkogu kohtumisest Tamperes 15. ja 16. oktoobril 1999 alustas Euroopa Komisjon õiguslike vahendite loomise ja ühtlustamise protsessi, mis võimaldab Euroopa Liidust kujundada vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala, kus on tagatud isikute vaba liikumine. Nõukogu oli eelnevalt (1) tutvustanud asjaomaseid sätteid, lihtsustamaks kohtu- ja kohtuväliste dokumentide vahendamist Euroopa Liidu liikmesriikide vahel, edendades kõnealust meedet kodanikele põhjalikumat teavet tagades.

1.2 Euroopa Ülemkogu Tampere kohtumise tulemusena kutsus komisjon liikmesriike üles rakendama menetlusi lahenduste tunnustamiseks ja jõustamiseks ning alternatiivseid kohtuväliseid menetlusi vaidluste lahendamiseks tsiviil- ja kaubandusasjades, et parandada igas liikmesriigis kohtusüsteemi toimimist ning ühtlasi tugevdada Euroopa andmekogumissüsteeme ja teabevõrgustikke uue, Euroopa üldsusele kättesaadava tehnoloogia abil.

1.3 Eelmist arvestades esitati nõukogu määrus kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (2). Muuhulgas võimaldab see lihtsustada välisriigi kohtuotsuse tunnustamist, lahendite jõustamist lihtsustavate kaitsemeetmete vastuvõtmist ning Euroopas kehtivate kohtumääruste jõustamise tunnustamist.

1.4 Komisjon esitas samas laadis otsuse ettepaneku tsiviil- ja kaubandusasju käsitleva Euroopa kohtute võrgu loomiseks (3). Eesmärk on kehtestada Euroopa õigusalase koostöö vahend, et teavitada eraisikuid, spetsialiste, asutusi ja haldusasutusi igas liikmesriigis tsiviil- ja kaubandusasjadele kohaldatavatest seadustest ja menetlustest, mis peaksid eriti kasulikud olema piiriüleste vaidluste lahendamisel.

1.5 Järgides komisjoni 2002. aastal esitatud rohelist raamatut alternatiivse lähenemisviisi kohta Euroopa Liidu vaidlusküsimuste lahendamiseks, mille koostamisel konsulteeriti ulatuslikult nii liikmesriikide kui huvitatud pooltega, on esitatud käesolev direktiivi ettepanek, mis on kasulik vahend tõhusate tulemuste saavutamiseks; seejuures kaitstakse tsiviil- ja kaubandusasjades vaidluste lahendamise siseriikliku õiguse tunnusjooni.

1.6 Eelmist punkti arvestades on tarbijavaidluste vahenduse praktika (4) kasulik pretsedent, mis on aja jooksul väga otstarbekaks osutunud, osaliselt tänu tarbijavaidluste vahenduse ühendamisele tarbijakaitse seadustega. Kõnealune süsteem on edukalt kohandunud uute tarbijaharjumustega, nii et seda võib kasutada erinevates valdkondades, mis puudutavad nii teenuseid kui kaupu.

1.7 Kohtumenetlustes on vahendusel tsiviil- ja kaubandusasjades kindlad tunnusjooned, mis eristavad seda teistest vahenduse liikidest. Iga liikmesriik vastutab ise täiel määral oma kohtusüsteemi eest ja vahendus on väärtuslik meetod vaidlusküsimuste lahendamiseks, kui pooled sellega nõustuvad. Mõlemad tunnusjooned piiravad komisjoni volitusi direktiivi ettepaneku sisulisel koostamisel. Eesmärk on luua alternatiivne vaidluste lahendamise praktika, kuid – nagu komisjon välja toob – on liikmesriigid kohustatud tagama ja säilitama tõhusa ning õiglase kohtusüsteemi, mis vastab inimõiguste kaitsmise põhinõuetele.

2. Ettepaneku sisu

2.1 Kõnealuse direktiivi ettepaneku eesmärk on vahenduse kaudu lihtsustada ühtsel turul tekkida võivate vaidlusküsimuste lahendamist tsiviil- ja kaubandusõiguse valdkonnas. See hõlmab vahenduse ning vahendaja mõiste määratlemist, samas jättes liikmesriikide otsustada üksikasjaliku kohtumenetluse, eelkõige vahendajale esitatavad nõudmised.

2.2 Vahendus võib toimuda poolte soovil vabatahtlikult või kohtumenetluse tulemusel. Viite või ettepaneku vahenduse kasutamiseks võivad seega esitada kas osapooled või kohtud. Mõlemal juhul valivad osapooled vahenduse, et vältida kohtumenetlusi või, kui kohtumenetlused on alanud, siis nõustutakse nende lihtsustamiseks vahenduse tulemustega. Mõlemal juhul võivad osapooled nõuda, et pöörataks täitmisele lahendus, mis on saavutatud kohtuotsuse, otsuse või ametliku dokumendi kaudu.

2.3 Vahendustegevuse sisu ei tohi kohtumenetlustes tõendina kasutada artikli 6 lõikes 1 kehtestatud juhtudel. Nii kaitstakse vaidluspooli ja vahendusmenetluses osalejaid puudutava teabe konfidentsiaalsust. Teavet võib siiski kasutada vaidluspoolte ja vahendaja nõusolekul, eriti kui teave aitab kaitsta alaealisi või ära hoida isiku füüsilise või vaimse puutumatuse rikkumist.

2.4 Algatatud menetlusest tulenevate meetmete aegumis- või muud tähtajad peatatakse vahenduse käigus hetkel, kui vaidluspooled või kohtud seda nõuavad.

3. Märkused direktiivi ettepaneku kohta

3.1 Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee usub, et komisjoni kõnealune algatus on kasulik vahend, edendamaks Euroopa Ülemkogu Tampere kohtumisel võetud meetmeid Euroopa Liidu õiguskindluse suurendamiseks. Tsiviil- ja kaubandusasjade vahenduse Euroopa õiguslik raamistik hõlmab vahendi kaasamist, mida mõnede liikmesriikide kohtumenetlustes juba kasutatakse, kuigi peamiselt eravaidluste lahendamisel. Nii antakse kohtutele võimalus teha ettepanek menetlusevälise vahendaja kasutamiseks, kes lihtsustaks poolte vaidlusküsimuste lahendamist.

3.2 Direktiivi ettepaneku eesmärk on suurendada vahenduse kasutamist kohtumenetlustes Euroopa Liidus. See tooks nii majanduslikku kui sotsiaalset kasu, vähendades menetluste kulusid ning lühendades tavaliselt liigpikki tsiviilkohtumenetlusi, mis võivad pooltele põhjustada kahjustavaid tagajärgi (eriti perekonnaõiguse kohtuasjades), millest tulenevate sotsiaalsete probleemidega pooled tihti kokku puutuvad. Vahendusmenetlust ei tohiks segi ajada lepitusmenetlusega, mida enamikes liikmesriikides kasutatakse tavaliselt enne kohtumenetluste algust ning mille käigus üritavad pooled koos advokaatidega, kohtuniku kaitse all, saavutada kokkulepet kohtumenetluse vältimiseks.

3.3 Vahendaja on oluline tegur hea tulemuse saavutamisel. Vahendaja tegevuse usaldusväärsus ja õiglus, eriti tema erapooletu suhtumine osapooltesse ning diskreetsus vahendusprotsessis suurendab vahenduse tõhusust ning muudab positiivse tulemuse tõenäolisemaks. Komisjoni ettepaneku artiklis 4 jäetakse vahendajale esitatavad tingimused ja nõudmised siiski liikmesriikide pädevusse, rõhutades enesekontrollisüsteemi ühenduse tasandil ning eriti Euroopa tegevusjuhiseid. Kuigi direktiivi ettepanek ei puuduta vahendust mitte üksnes piiriülestes vaidlusküsimustes, on siiski vajadus ühenduse õiguse valdkonnas vahendajateks määratud isikute väljaõppe ning eelkõige õigusliku raamistiku loomise järele, mis tagaks kõnealuse teenuse kättesaadavuse kõigis liikmesriikides.

3.4 Vahenduse puhul on oluline tagada osutatud teenuse kvaliteet. Seetõttu peaks ettepanek sisaldama suuniseid vahendajatele esitatavate nõudmiste üldiseks ühtlustamiseks. Kooskõlas soovitustega tarbijavaidluste vahenduses oleks niisugused eeltingimused vahendajate pädevus ja sõltumatus. Siinkohal on oluline koostöö tugevdamine Euroopa tasandil, et saavutada suurem ühtsus erinevate riikide vahendajate väljaõppes ja määramises.

3.5 Juhtumite määratlus, mille puhul tsiviil- ja kaubandusasjades vahendust kasutada saab, on piirav. Põhjendus 8 välistab “menetlused nagu vahekohtumenetlus, ombudsmani kasutamine, tarbijakaebuste lahendamise menetlus, ekspertide otsused või menetlused, kus mõni asutus annab vaidluse lahenduse kohta ametliku soovituse, mis võib olla õiguslikult siduv või mitte”. Oletatavalt seepärast, et igal mainitud juhul on tegu erilise vahendusmenetlusega. Siiski ei tohiks välistada vahenduse võimalust kriminaal- või maksuasjadest (5) tulenevate tsiviilhagide puhul, kuigi need menetlused jäävad vahenduse alt välja. Vahendus võiks kaasa aidata kõnealuste tsiviilhagide lahendamisele.

3.6 Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee nõustub sättega, mis tagab tsiviilasjade vahendusmenetluses kasutatud tsiviil– ja kaubandusõiguslike andmete kõrgeima konfidentsiaalsuse (artikkel 6, lõige1), seda nii isiklikku laadi andmete kui suhteid puudutavate aspektide osas. Kuid mitte mingil tingimusel ei tohi konfidentsiaalsuse nõue rikkuda alaealiste õigusi ning vaidluse lahendamisse kaasatud isikute füüsiline ja vaimne puutumatus ei tohi konfidentsiaalsuse nõude tõttu ohtu sattuda.

4. Erimärkused

Arvestades, et vahendus on vabatahtlik vaidluste lahendamise menetlus, mis toimib ainult juhul, kui mõlemad pooled nõustuvad osalema ning aktsepteerivad tulemust, peaks kõnealune direktiiv selgitama mõnda äärmiselt olulist aspekti. Eesmärk on tagada vahenduse toimimine ning Euroopa kodanike usalduse suurenemine vahenduse vastu. Komitee arvates tuleks arvestada järgmiste tähelepanekutega.

4.1 Vahenduse pakutud õiguslikul raamistikul on piiratud õigus tsiviil- ja kaubandusasjades (6). Vaatamata pretsedendiõiguse väga suurele osakaalule tsiviil- ja kaubandusõiguse alla käivates asjades, peaks artikli 1 lõikes 2 kehtestama raamistiku rakendusala ning mitte lähtuma põhjenduse (8) piiravast sõnastusest. Lisaks tuleks arvestada teistest valdkondadest tulenevate tsiviil- ja kaubandushagidega, nagu näiteks maksu- ja haldusasjadest ja isegi kriminaalhagidest tulenevate tsiviilhagidega (7)

4.1.1 Tulevikus võiks ettepanekuga vastavuses teostatud vahendamise kogemusi arvestades kaaluda vahenduse reguleerimisala laiendamise võimalust haldus- ja maksuasjadele.

4.2 Üks võimalik probleem tekib ettepaneku erinevate keeleversioonide erinevustest, mis võib raskendada ülevõtmist siseriiklikusse õigusesse (8). Silmas tuleb pidada asjaolu, et kohtusüsteemi korraldamine kuulub liikmesriikide ainupädevusse ja õiguslikud tavad võivad liikmesriigiti erineda. Selgeks tuleb teha, et mitte ainult kohtud ei või soovitada vahendust, vaid ka kohtuasutused, ning mitte ainult kohtutel ei ole õigus tagada vahendustulemuste täitmist, vaid vastavalt iga liikmesriigi õigussüsteemile võib seda teha sobiva pädevusega asutus.

4.3 Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee rõhutab vahendaja olulisust kogu menetluse, selle rakendamise ning tõhususe seisukohalt. Komitee arvates peaks komisjon seetõttu pakkuma välja suunised, et ühtlustada menetlus kõikides liikmesriikides ning tagada vahendajate autoriteet ja kõrge tase. Eriti oluline on tagada teenuse osutamise vabadus kõikides liikmesriikides, mis kindlustaks väiksemates riikides vahendaja erapooletuse osapoolte suhtes. Artiklisse 4 tuleks lisada miinimumnõuded vahendajatele, mis peaksid muuhulgas sisaldama järgmisi nõudeid: — sobiv kvalifikatsioon ja väljaõpe vahenduse alal; — sõltumatus protsessi osapooltest ja erapooletus nende suhtes; — läbipaistvus ja vastutus oma tegevuses. Eriti peaks kõikides liikmesriikides olema tagatud teenuste osutamise vabadus, mis kindlustaks väiksemates riikides vahendaja sõltumatuse asjasse puutuvatest osapooltest.

4.3.1 Üldiselt tervitab komitee võimalust kehtestada vahendajatele eeskirjad Euroopa tegevusjuhise kaudu, kuigi kõnealuse juhise kehtimiseks peaks komisjon – käesoleval juhul asjaomase organina – kaaluma asjaolu, et alati tuleks tagada vahendajatena tegutsevate füüsiliste ja juriidiliste isikute professionaalsus, sõltumatus ja usaldusväärsus, vastavalt artikli 4 kohta tehtud ettepanekule.

4.4 Iga liikmesriigi konkreetsetest kohtusüsteemi tunnusjoontest tulenevalt ei ole võimalik vahenduse kulude probleemi lahendada lihtsalt neid üldistesse kohtukuludesse arvestades. Kehtestada tuleks kas tariifid vastavalt käsitletava teema raskusastmele ja ulatusele või alternatiivina kohustuslik ettemaks, nii et osapooltel oleks võimalik otsustada, kas menetlus tasub ennast ära. Kindlasti ei tohiks vahendamismenetlus olla poolte jaoks kulukam kui kohtumenetlus.

Brüssel, 9. juuni 2005. Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee president Anne-Marie SIGMUND

(1) Nõukogu direktiiv tsiviil- ja kaubandusasjade kohtu- ja kohtuväliste dokumentide vahendamise kohta Euroopa Liidu liikmesriikides [KOM(1999)219 (lõplik)]. Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamus, raportöör hr B. Hernįndez Bataller. EÜT C 368, 20.12.1999.

(2) Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamus, raportöör hr H. Malosse EÜT C 117, 26.4.2000.

(3) KOM (2000) 592 (lõplik). Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamus, raportöör hr D. Retureau, EÜT C 139, 11.5.2001.

(4) Komisjoni soovitus 4. aprillist 2001 kohtuväliste organite põhimõtte kohta tarbijavaidluste üksmeelsel lahendamisel, EÜT L 109, 19.4.2001.

(5) Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamus, punkt 3.7, raportöör hr D. Retureau., EÜT C 139, 11.5.2001.

(6) 27. septembri 1968 aasta Brüsseli konventsioonis piiritleti kohtualluvus tsiviil- ja kaubandusasjades.

(7) Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee asjaomase arvamuse (raportöör hr Retureau, EÜT C 139, 11.05.2001) punktis 3.7 viidati tsiviil- ja kaubandusasjade määratlemise probleemile ning soovitati “otsuses lähtuda otseselt Euroopa Kohtu määratlustest. Kuna tsiviilhagid, mille üle otsustatakse kriminaal- või maksuasjade kontekstis, jäävad ettepaneku reguleerimisalasse, ning on võimalik, et nõutakse dokumente, mida asjaomasel õigusasutusel ei ole õiguslikult lihtne määratleda, tuleks ajaomaste poolte kaitsmiseks lisada järgmine lõik: Vastuvõttev asutus peab võimalikult paindlikult määratlema need dokumendid, mille õigusliku laadi osas ei ole võimalik täpselt eristada, kas tegemist on tsiviil- või kaubandusasjaga, kuid millel on kokkupuutepunkte mõlema valdkonnaga,”

(8) Määruse ettepaneku saksakeelses versioonis kasutatakse tihti terminit Streitschlichtung (vaidluste lahendamise menetlus). Vaidluste lahendamise menetlus ei ole sama mis vahendus, sest esimesel juhul on tulenev otsus vahekohtuniku põhjendatud ettepanek tüliküsimuse lahendamiseks, samas kui klassikalises mõttes vahendaja ei võta konflikti sisu suhtes seisukohta. Seetõttu peaks määruse ettepaneku saksakeelses tekstis termini Streitschlichtung asemel kasutama terminit Streitbeilegung (rahumeelne lahendus).