ET Euroopa Liidu Teataja C 311/31

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Euroopa Liidu roll sunniviisilise töö vastases võitluses Euroopas ja maailmas – Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee panus ILO 2014. aasta konverentsiks” (omaalgatuslik arvamus)

2014/C 311/05

Täiskogu 2013. aasta 11. detsembri istungjärgul otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastavalt kodukorra artikli 29 lõikele 2 koostada omaalgatusliku arvamuse järgmises küsimuses:

„Euroopa Liidu roll sunniviisilise töö vastases võitluses Euroopas ja maailmas – Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee panus ILO 2014. aasta konverentsiks”

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav välissuhete sektsioon võttis arvamuse vastu 10. aprillil 2014.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 498. istungjärgul 29.–30. aprillil 2014 (30. aprilli istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 167, vastuhääli ei olnud, erapooletuks jäi 1.

1. Järeldused ja soovitused

Inimkaubandusel ei ole kohta tsiviliseeritud ühiskonnas. Sellele vaatamata areneb kõnealune nähtus pidevalt ning sellest on saanud tööturu teatud valdkondade lahutamatu osa ja suur turg organiseeritud kuritegevuse jaoks. 2014. aasta juunis toimuval Rahvusvahelise Töökonverentsi 103. istungil on päevakorras arutelu, mille eesmärk on tõhustada sunniviisilise töö vastast võitlust. Alates Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) esimestest konventsioonidest, mis koostati asjaomasel teemal 1929. aastal (nr 29) ja 1957. aastal (nr 105), on sunniviisilise töö olemus muutunud. Varem oli see eelkõige riigitasandi probleem, kuid praegu on see koondunud erasektorisse ning kasvanud globaliseerumise, rändevoogude, mitteametliku majanduse ja kuritegelike võrgustike globaliseerumise tagajärjel. Euroopa Liit võttis vastu inimkaubandusevastase direktiivi, milles käsitletakse ühtlasi sunniviisilist tööd (1). Käesoleva aasta juunis peaks liikmesriigid ja Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni sotsiaalpartnerid vastu võtma uue rahvusvahelise vahendi. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võiks sellega seoses teha ettepanekuid, mis põhinevad ELi oma territooriumil ja väljaspool seda saadud kogemustel, rõhutades eelkõige rolli, mida etendab või võiks etendada kodanikuühiskond põhiõiguste tegelikul rakendamisel. Tööturu vaatlusrühmale tehakse ülesandeks jälgida inimkaubandusevastase direktiivi ja ILO poolt sunniviisilise töö vastu võitlemiseks vastuvõetud tekstide rakendamise arengut.

1.1 Soovitused

1.2 Euroopa Liidule: võtta vastu ILO ühine seisukoht, et inimkaubanduse tõkestamise, selle vastase võitluse ja inimkaubanduse ohvrite kaitse Euroopa direktiivi ning inimkaubanduse kaotamist käsitleva ELi strateegia (2) (2012) eesmärgid oleksid kaasatud rahvusvahelisse tööõigusesse.

1.3 Liikmesriikidele: — võtta järgmisel rahvusvahelisel töökonverentsil vastu konventsiooni nr 29 täiendav protokoll koos sellele lisatud soovitusega, mis hõlmab tööalase ekspluateerimisega seonduvat inimkaubandust, täites õiguslüngad ennetuse, ohvrite kaitse ja neile põhjustatud kahju hüvitamise ning inimestega kaubitsejate karistamisega seonduvates valdkondades, võttes rahvusvahelisse õigusesse üle ELi õiguse olemasolevad sätted; — ratifitseerida koduabiliste inimväärse töö konventsioon nr 189; — tugevdada tööinspektsioonide meetmeid ja nende koostööd Euroopa tasandil; — kooskõlastada inimkaubanduse ja sisserände alased poliitikameetmed ning tagada inimkaubanduse tõkestamist ja sellevastast võitlust ning inimkaubanduse ohvrite kaitset käsitleva direktiivi 2011/36/EL tõhus rakendamine (3); — kõrvaldada kõnealuse nähtuse põhjused, vähendades ohvrite vaesust ja haavatavust ning suurendada üldsuse teadlikkust.

1.4 Ettevõtetele-tööandjatele ja investoritele: — tagada, et tarneahelas oleks välistatud sunniviisiline töö ning et seal järgitaks inimõigusi nii Euroopas kui kolmandates riikides, rakendades OECD suuniseid rahvusvahelistele ettevõtetele ja Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) kolmepoolse deklaratsiooni suuniseid rahvusvaheliste ettevõtete ja sotsiaalpoliitika põhimõtete kohta; — jälgida asjaomaseid töid ja osaleda Euroopa Komisjoni poolt peatselt käivitatava inimkaubandusevastase Euroopa ettevõtluskoalitsiooni tegevuses.

1.5 Ametiühingutele: koolitada ametühinguliikmeid, et nad oskaksid pöörduda ohvrite poole ja neid abistada asjaomases protsessis, eelkõige sellistes tundlikes sektorites nagu põllumajandus, ehitus, restorani- ja hotellimajandus või majapidamistööd; teha koostööd valitsusväliste organisatsioonidega, mis on spetsialiseerunud ohvrite ja mitte kurjategijatena käsitatavate ebaseaduslike rändajate abistamisele.

1.6 Ühendustele: Tarbijaühendused peavad tegelema toodete päritolu küsimusega ning nõudma kogu tootmisahela läbipaistvust. Ühendused, kes aitavad ebaseaduslikke rändajaid, korraldavad koduabiliste tegevust või võitlevad prostitutsiooni kaotamise eest, peaksid olema tunnustatud ja arvestatavad partnerid võitluses sunniviisilise töö vastu.

2. Üldised märkused

2.1 Mis on sunniviisiline töö?

177 riigi poolt ratifitseeritud ILO konventsiooni nr 29 artiklis 2 määratletakse sunniviisilist tööd kui „igasugust tööd või teenistust, mida nõutakse mis tahes isikult ükskõik missuguse karistusega ähvardades ning milleks see isik ei ole ennast vabatahtlikult pakkunud”. See määratlus hõlmab sunnitöölaagri vange, võlaorjust, inimkaubandust sunniviisilise töö eesmärgil (töötajad, kellele ei ole makstud palka, kelle isikut tõendavad dokumendid on konfiskeeritud jms). Raske on teha vahet tööalase ekspluateerimise ja sunniviisilise töö vahel. Rahvusvahelise Tööbüroo andmeil on sunniviisilise töö puhul üldjuhul tegemist aeganõudva ja vaevarikka tööga väga rasketes tingimustes väga väikese palga eest või tasustamata tööga, mida tehakse ilma asjaomase osapoole nõusolekuta ja karistuse ähvardusel. Tegemist võib olla füüsilise karistusega, sh peksmine, piinamine, seksuaalne väärkohtlemine või psühholoogilise karistusega, sh ülemäärane võlgnevus, isikut tõendavate dokumentide konfiskeerimine, ähvardused teavitada migratsiooniametit või represseerida perekonda jms (4). Mineviku orjaahelad on asendatud hirmu ja majandussurvega.

Sunniviisilist tööd määratletakse ka tööalase ekspluateerimise ühe vormina vastavalt inimkaubandust käsitlevale direktiivile 2011/36/EL.

2.2 Kus leiab aset sunniviisiline töö?

Majapidamistes, põllumajanduses, ehituses, töötlevas tööstuses (tekstiilitööstus, mänguasjade tootmine) esineb seda kõige enam. Kui sunniviisiline töö erasektoris kujutab endast peamiselt ebaseaduslikku tegevust, siis seaduslikku majandustegevusse levib see allhangete ja tööbüroode kaudu. Nii võtab sunniviisiline töö maad mh väga suurte eraettevõtete tarneahelas. Viimasel juhul on kõige sagedamini tegemist sunniviisilise tööga väljaspool Euroopa Liitu ning kõige enam on see levinud Aasia ja Vaikse ookeani piirkonnas (56 %). Kesk- ja Lõuna-Euroopa ning Sõltumatute Riikide Ühendusse kuuluvad riigid moodustavad piirkonnad, kus sunniviisiline töö on kõige enam levinud kogu maailmas (1 000 elaniku kohta 4,2). Selle piirkonna 19 riigist asub 13 ELi vahetus läheduses. Kuid vastupidiselt paljude inimeste hulgas levinud arusaamale ei ole Euroopa Liidus ja tööstusriikides sunniviisiline töö välistatud (siin esineb seda 7 %) (5). Sunniviisilist tööjõudu on tuvastatud naiskoduabiliste ja põllumajandustöötajate hulgas kõigis ELi liikmesriikides. Täiskasvanud ja lapsed on samuti sunnitud tegelema ebaseadusliku või mitteametliku majandustegevusega, sh kerjamisega. Neid arve tuleb võrrelda arvudega, milles väljendatakse Euroopa Liidus esinevat korruptsiooni, mis muudab võitluse sunniviisilise töö vastu veelgi raskemaks.

2.3 Kes teeb sunniviisilist tööd?

Kuigi kogu sunniviisiline tööjõud ei koosne ebaseaduslikest rändajatest, on selge, et kõnealused töötajad on kõige haavatavamad ja moodustavad ohvritest enamuse. Olles sattunud nõiaringi, ei julge ohvrid kurta, kartes päritoluriiki tagasisaatmist. Sageli on inimestega kaubitsejad samuti ebaseaduslikud rändajad, kes kasutavad ära oma kaasmaalasi. Sunniviisiline töö ähvardab kõige enam järgmisi elanikkonna rühmi: etnilised või rassilised vähemused, rändajad, vaesed ning nende seas eelkõige naisi ja lapsi. Naised on enamuses seksuaalse ärakasutamise ning koduste tööde ohvrid, kuna nad on isoleeritud. Ohvrid on sageli haavatavad isikud, kes ei ole ametiühingu liikmed ning ei suuda ennast ise kaitsta. Mitteametliku majanduse levik pakub võimalusi inimestega kaubitsejatele. Tööinspektsiooni ja politsei nõrkus ei võimalda selle arenguga võidelda.

Majanduskriis, mis 2008. aastast alates läbib Euroopat, on sundinud kvalifitseeritud töötajaid lahkuma oma päritoluriigist, et leida tööd rikkamates riikides. Nende päritoluriikides jääb nüüd nende oskustest puudu ning seal tuleb rakendada veelgi kaugemalt tulnud sisserändajaid, kes otsivad samuti paremaid elutingimusi. Lõpuks leiavad nad end raskustes, mida nad ei olnud endale ette kujutanud, ilma dokumentideta, ajutistel töökohtadel, ilma sotsiaalkaitseta, ning neil puudub võimalus naasta oma kodumaale. Selline olukord, mis muudab paljud perekonnad haavatavaks, on soodne pinnas inimestega kauplejate paljunemiseks.

2.4 Sunnitöö arvudes

— Maailmas on vastavalt 2012. aasta koostatud ILO hinnangule ligi 21 miljonit sunniviisilise töö ohvrit, kellest 58 % moodustavad naised ja tütarlapsed. Üks neljandik ohvritest on alla 18-aastased lapsed. Ligikaudu 19 miljonit neist kasutatakse ära eraisikute või -ettevõtete poolt ja üle 2 miljoni on mõne riigi või mässulise rühmituse poolt. Eraisikute või ettevõtete poolt ärakasutatud ohvrite hulgas on 4,5 miljonit seksuaalse ekspluateerimise eesmärgil ärakasutatud isikut. Vastavalt ILO asjaomastele andmetele kestab ohvrite sunniviisiline töö keskmiselt 18 kuud.

Vastupidiselt eelarvamustele on inimkaubandust käsitlevatele 2013. aasta Eurostati andmete kohaselt enamus liikmesriikides tuvastatud ohvritest ELi kodanikud, aastatel 2008–2010 moodustasid nad 61 %. Samuti oli enamusel inimestega kaubitsejaist, kellele on jälile saadud, ELi kodakondsus (2008. aastal 67 %-l, 2010. aastal 76 %-l) (6). Kolmandatest riikidest pärit tuvastatud või eeldatavate ohvrite protsent kolmekordistus ajavahemikus 2008–2010, kasvades 12 %-lt 37 %-le, kinnitades asjaolu, et kolmandatest riikidest pärit rändevood jäävad ka edaspidi haavatavuse teguriks. 2010. aasta andmetel olid inimkaubanduse tuvastatud või eeldatavaid ohvreid kõige enam järgmistes riikides: Itaalia (2 381), Hispaania (1 605), Rumeenia (1 154) ja Madalmaad (993); kõige vähem järgmistes riikides: Ungari (10), Portugal (8), Malta (4) ja Leedu (3) (7). ELi liikmesriikides on 8 80 000 sunniviisilisest töötajast hinnanguliselt 2 70 000 (30 %) seksuaalse ärakasutamise ohvrid ja 6 10 000 (70 %) sunniviisilise töö ohvrid (8).

2.5 Kuidas toimub inimkaubandus?

Inimkaubanduse ja sunnitöö vaheline seos on tugev ja seda tunnistatakse dokumentides (kuigi sunniviisilise töö ohvrid ei ole kõik inimkaubanduse ohvrid). Vaesus ja/või relvastatud konfliktid ning geograafiliselt lähestikku asuvate piirkondade ebavõrdne areng käivitavad väljarändeprotsessi. Inimestega kauplejad kasutavad järgmisi vahendeid: pettus, ähvardus, võlad. Ohvreid värvatakse, transporditakse või majutatakse sageli jõu, sunni või pettusega. Võlad ja nendega manipuleerimine on üks vahend inimese üle kontrolli saamiseks ja selle säilitamiseks. Võõrtöötajad laenavad sageli suuri summasid, et maksta inimestega kauplejatele transpordi korraldamise ja reisidokumentide saamise eest ning katta töökoha saamisega seonduvad kulud. Selle raha on potentsiaalne sisserändaja laenanud sõpradelt, vanematelt, lähtuvalt põhimõttest, et tal on hiljem võimalik toetada oma perekonda ja kindlustada oma tulevik. Mõte naasmisele, suutmata seejuures oma võlgu tasuda, on paljude rändtööliste jaoks vastuvõetamatu, isegi siis, kui nad saavad aru, et lubatud tööd ei eksisteeri ning et neid kasutatakse ära igavesti. Summad, mis nad võlgnevad oma passide ja transpordi ning majutuse ja toidu eest, on erakordselt suured. Paljudes riikides puudub rändtöölistel juurdepääs õiguskaitsele (9).

2.6 Sunniviisilise töö tagajärjed

Lisaks sellele, et tegemist on inimõiguste rikkumisega, kahjustab sunniviisiline töö ettevõtteid ja töötajaid. Ausatele ettevõtetele pakuvad kõlvatut konkurentsi ettevõtted, kellel on juurdepääs sunniviisilise töö tulemusel saadud toodetele. Töötajate seisukohast aitab sunniviisiline töö kaasa palkade ja töötingimuste ning sotsiaalse solidaarsuse rahastamise taseme langusele.

2.7 Kelle arvel toimub sunniviisiline töö?

Inimestega kauplemine on väga tulus äri: need, kes tellivad või sunnivad tegema sunniviisilist tööd, saavad tohutut ebaseaduslikku kasumit. 2005. aastal ulatus sunniviisilise töö tulemusel saadav iga-aastane tulu maailmas hinnanguliselt 44,3 miljardi USA dollarini, millest 31,6 miljardit saadi inimestega kauplemise tulemusel. Sellest 15,5 miljardit USA dollarit (49 %) teenitakse sunniviisilise tööga tööstusriikides, (10) sh ELi liikmesriikides. Inimkaubandus on sarnaselt relva- ja uimastiäriga tulus kuritegelikele võrgustikele.

3. Konkreetsed märkused

3.1 Sunniviisilise töö vastu võitlemise vahendid

Mitte nõustuda sunniviisilise tööga on üks ÜRO, ILO, OECD ja Euroopa Liidu kinnitatud tööõiguse põhiõigus, koos ühinemisvabaduse ja kollektiivse läbirääkimise õiguse, tööhõive alumise vanusepiiri (laste töö keelustamine) ning diskrimineerimise keeluga tööl ja kutsealal (Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 5, Euroopa inimõiguste konventsiooni artikkel 4). Lisaks ILO konventsioonile nr 29 ja 105 võimaldavad võtta meetmeid koduabiliste inimväärse töö konventsioon (nr 189), tööinspektsioonide konventsioonid (nr 81 ja 129), rändtööliste konventsioonid (nr 97 ja 143) ning eratööhõivebüroode konventsioon (nr 181).

Põhiõigus on universaalne ja seda tuleb rakendada ka riikides, kes ei ole ratifitseerinud kõnealuseid põhikonventsioone ILO deklaratsiooni põhjal aluspõhimõtete ja -õiguste kohta tööl ning selle järelmeetmete kohta. Vastavalt ÜRO juhtpõhimõtetele ettevõtete ja inimõiguste alal on rahvusvahelised ettevõtted, tahes milline ka poleks riigi osatähtsus nende asukohariikides, vastutavad inimõiguste järgimise eest (11).

Sunniviisiline töö on üks ekspluateerimise vorm vastavalt Euroopa direktiivile 2011/36/EL. Direktiivis määratletakse kõiki ekspluateerimise vorme kuriteona ning ühtlustatakse sunniviisilist tööd kasutavate ekspluateerijate ja ettevõtete karistused. Selles sisalduvad ka sätted ennetusmeetmete, ohvrite kaitse ja neile tekitatud kahju hüvitamise kohta.

Vaatamata õiguste kinnitamisele ja arvukatele rahvusvahelistele dokumentidele ei ole sunniviisiline töö kadunud. Kuritegelikud võrgustikud kasutavad ära piiriprobleeme ja eri süsteemide seaduslünki.

ILO konventsioone tuleb täiustada, et nad vastaksid sunniviisilise töö praegustele vormidele. Neis ei viidata inimkaubandusele, asjakohastele ennetus- ja ohvrite kaitsemeetmetele ega ohvritele tekitatud kahju hüvitamisele.

3.2 Õiguslüngad

Lai kuristik haigutab õigusjõu (põhiõigused) ja arvukate õigusnormide nagu (ÜRO) eeskirjad, (ILO) konventsioonid või (OECD) vabatahtlikud suunised rahvusvahelistele ettevõtetele, (12) ISO 26000, (13) Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) kolmepoolse põhimõtete deklaratsioon rahvusvaheliste ettevõtete ja sotsiaalpoliitika kohta, (14) ning nende rakendamise vahel. Kuigi tegevusplaanid on olemas, puuduvad nende jaoks sageli eelarvevahendid, järelmeetmed ja hindamismeetmed. Kõnealuste vahendite vahel puudub sidusus: rändepoliitika, piirikontroll ja inimõiguste kaitse on sageli vasturääkivuses, samas kui koostööpoliitikameetmetes, mis võiksid tõhustada võitlust inimkaubanduse ja sunniviisilise töö vastu, ei mainita kõnealust aspekti.

Tekstide üleküllus ei taga tõhusust. Rahvusvaheliste institutsioonide omadele lisandub praegu terve rida eramärgistusi: käitumisjuhendid, sertifikaadid, märgised jms. Euroopas on 240 märgist, millest paljud on määratletud ilma, et seejuures oleks ette nähtud mingid kontrollimeetmed. Mõned rahvusvahelised ettevõtted näiteks võtavad endale oma käitumisjuhendis kohustuse järgida kohalikku õigust kõikjal: see on kahtlase väärtusega kinnitus riikides, kus diskrimineeritakse naisi või ei kaitsta ametiühingute vabadusi. Leidub käitumisjuhendeid, mis on koostatud selleks, et rahustada tarbijaid ja investeerijaid, ilma mingite kontrollimeetmete kehtestamiseta ning ilma tegeliku mõjuta sunniviisilisele tööle, mis võimaldab vähendada kulusid ja suurendada kasumit.

3.3 Võidelda sunniviisilise töö vastu ELi territooriumil ja väljapool seda

3.3.1 Täita õiguslüngad olemaolevates dokumentides. Rahvusvahelises Tööorganisatsioonis peaksid liikmesriigid rääkima ühel häälel, et võtta vastu ILO konventsiooni nr 29 lisaprotokoll ja soovitus asjakohaste ennetus- ja ohvrite kaitsemeetmete ning ohvritele tekitatud kahju hüvitamise kohta. Euroopa Liidu territooriumil — Euroopa Liit võttis vastu direktiivi 2011/36/EL inimkaubanduse vastase võitluse kohta ja asjaomase strateegia (Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus SOC/467). Inimkaubandusevastase võitluse ELi strateegias on üks konkreetne meede pühendatud tööalasele ekspluateerimisele kui ühele väheuuritud vormile ning selles nähakse ette terve rida meetmeid, mis hõlmavad tööinspektoreid ja pädevaid asutusi ning Euroopa Komisjoni. Sellele vaatamata ei ole äsjaavaldatud dokumendid avaldanud veel oodatud mõju. Lisaks sellele, et majanduskriisi tagajärjel vähenesid politsei ja tööinspektsiooni vahendid ning arenes mitteametlik majandus, suurenes ka vaesus ja ebakindlus, rõhutades sunniviisilise töö leviku ohtu. Ennetusmeetmed on kindlasti teadlikkuse tõstmine, haridus, teavitamine, aga ka võitlus mitteametliku majanduse ja vaesuse vastu, pöörates seejuures erilist tähelepanu kõige haavatavamatele elanikkonna rühmadele, sh rändajad, kes ei räägi vastuvõtva riigi keelt. — Tööinspektsioonile tuleb tagada piisavad kontrollivahendid, tõhustada koostööd Euroopa tasandil, luues piiriüleste küsimustega tegelemiseks agentuuri ning laiendades tööinspektsioonide koostööplatvormi volitusi nii, et see hõlmaks sunniviisilist tööd, ning kooskõlastada teiste (maksuhaldusega tegelevate) pädevate asutuste tegevus, et võidelda mitteametliku töötamise vastu. — Tööinspektorid, sotsiaaltöötajad ja ametiühingutegelased peaksid lähtuma järgmistest näitajatest (kas töötajal on pass, kas ta võib vabalt liikuda, kas talle on makstud palka jne), et tuvastada sunniviisilist tööd ja pöörduda politseisse (15). — Töölevõtmise ja töötajate paigutamisega tegelevaid talitusi, kes võtavad tööle teistest liikmesriikidest ja mujalt (sh ehitus-, põllumajandus-, jäätme- ja korrashoiuga tegelevas sektoris jne) tuleb kontrollida ja jälgida pettuse vältimiseks. Inimkaubandusevastase võitluse ELi strateegias nähakse ette Euroopa Komisjoni koostöö Euroopa Elu- ja Töötingimuste Parandamise Fondiga (Eurofound), et arendada suuniseid heade tavade kohta avaliku sektori asutustele, kes teostavad järelevalvet töölevõtmise ja töötajate paigutamisega tegelevate talituste üle, ning ajutist tööd vahendavatele tööbüroodele, eesmärgiga ennetada inimkaubandust. Suunised peaksid käsitlema ka selliste asutuste litsentseerimissüsteeme ning nende asutuste vastutustundlikku tegevust. — Ohvreid tuleb kaitsta, tagades nende õigused – ka tagasiulatuvalt – (saadaolev töötasu, sotsiaalkaitse) ning hüvitades nende kantud kahju täies ulatuses. Neid ei tuleks karistada selliste rikkumiste eest nagu sisseränne, võltsitud isikut tõendavate dokumentide omamine ja sunniviisil tehtud kuriteod (16). Inimestega kaubitsejad on kurjategijad, keda tuleb karistada. Inimestega kaubitsejate konfiskeeritud varast peaks olema võimalik hüvitada nende ohvritele tekitatud kahju. — Ohvritel peab olema võimalik kohtusse pöörduda ning selleks peab neil olema luba jääda asjaomase riigi territooriumile kogu kohtumenetluse ajaks, isegi juhul, kui nad on sisenenud ELi territooriumile ebaseaduslikult. Elamisloa andmine ei peaks sõltuma ohvrite soovist teha koostööd politsei ja kohtuga, kuna paljud neist on traumeeritud ja neil on sageli väga negatiivsed kogemused seoses politseiga. Nad võivad karta, et tunnistades oma ekspluateerijate vastu, võidakse hakata taga kiusama nende perekonda kodumaal. Direktiivis 2011/36/EL nähakse ette teatud arv kohustusi liikmesriikidele ohvrite abistamiseks ja kaitsmiseks. Kõnealuste meetmete rakendamine peab olema võimalikult tõhus, et tagada ka kõige haavatavamate ohvrite asjakohane kaitse.

3.3.2 Väljaspool ELi tuleb paremini arvesse võtta globaliseerumise tõttu esilekerkinud uusi osalejaid, sh valitsusvälised ja rahvusvahelised organisatsioonid. WTO eeskirjades ei ole piisavalt selgelt ära toodud ILO konventsioonid. ILO vaatleja peaks osalema WTO töödes. ILO kontrollimehhanismide järelduste ja soovituste rakendamist ILO liikmesriikide seadustele ja tavadele tuleb samuti tõhustada. Kõnealustele soovitustele ei järgne sageli järelmeetmeid nende rakendamiseks vajaliku poliitilise tahte ja/või vajalike finantsvahendite ja asjakohase haldusvõimekuse puudumise tõttu.

3.3.3 EL valmistab ette ettevõtete sotsiaalse vastutuse direktiivi, (17) milles nõutakse, et üle 500 töötajaga ettevõtted kaasaks oma tegevusaruandesse mittefinantsdeklaratsiooni selle mõju kohta, mida avaldab nende tegevus keskkonna-, sotsiaal- ja personalivaldkonnas, sh inimõiguste kaitse ja korruptsiooni vastu võitlemiseks tehtavad jõupingutused. Kõnealune direktiiv on kooskõlas ILO eeskirjadega (komitee arvamus INT/698).

3.3.4 Arengu- ja välisabipoliitika võiks olla tõukejõuks juhul, kui antud abi on kooskõlas põhiõiguste järgimisega nii riikide kui teiste osalejate, sh eelkõige nende rahvusvaheliste ettevõtete poolt, kes kasutavad abi saavate riikide ressursse. Lisaks sellele peaks arenguabi sisaldama haldussuutlikuse parandamise projekte, mis hõlmavad ka tööinspektoritele ja sotsiaalpartneritele suunatud asjakohast koolitust ILO konventsioonide rakendamise kohta. Kaubandus- ja arengupoliitikameetmed peaksid üksteist toetama inimõiguste paremaks rakendamiseks. Sunniviisilist tööd käsitlevate ILO konventsioonide (nr 29 ja 105) ja teiste ILO põhikonventsioonide ratifitseerimine ja tõhus rakendamine peaks sisalduma ELi ja kolmandate riikide kaubandus-, koostöö- ja assotsiatsioonilepetes ning alluma korrapärastele järelmeetmetele. Kodanikuühiskonna organisatsioonid peavad olema kaasatud järelmeetmeid teostavate organite kaudu, mis on pühendatud kaubanduslepete ja neis sisalduvate kaubandust ja säästvat arengut hõlmavate peatükkide rakendamisele.

3.3.5 Kodanikuühiskonna kaasamine

3.3.5.1 OECD soovitab oma juhtpõhimõtetes rahvusvaheliste ettevõtete kohta (18) suurendada ettevõtete osatähtsust inimõiguste järgimisel ja edendamisel. Seda soovitatakse ka John Ruggie aruandes (ÜRO), (19) kus kaasatakse ka valitsused, ettevõtted, kodanikuühiskond ja investorid. Selles aruandes soovitatakse ettevõtetel teostada riskianalüüse (hoolsuskohustus). Ettevõtted peavad end kaitsma ning osalema aktiivselt inimõiguste rikkumise vastases võitluses. Rahvusvahelistel ettevõtetel ja investoritel tuleb võtta vastutus, kuna mängus on nende huvid, kuid ühtlasi seetõttu, et valvsuse puudumisel oleks võimalik neid karistada. Ettevõtted peavad samuti vastutama ILO normide rakendamise eest. Nende deklaratsioonide täpsust peavad kontrollima sõltumatud finantstegevuse välist tegevust hindavad reitinguagentuurid.

3.3.5.2 Paljud rahvusvahelised ettevõtted on ELi päritoluga, olles juhtival kohal nende rahvusvaheliste raamlepingute valdkonnas, mis on allkirjastatud rahvusvaheliste ametiühingute liitudega, eelkõige ettevõtjate sotsiaalse vastutuse küsimuses, hõlmates ka sunniviisilise töö vastast võitlust. ELi uuendatud strateegias (20) aastateks 2011–2014 ettevõtja sotsiaalse vastutuse kohta eeldatakse, et Euroopa ettevõtted võtavad endale vastutuse austada inimõigusi (21).

3.3.5.3 Ka investeeringud on liikumapanev jõud: paljud investorid on võtnud omaks ÜRO vastutustundliku investeerimise põhimõtted, (22) ning sotsiaalselt vastutustundlikud investeeringud moodustavad praegu 22 % investeeringute kogusummast, millest 49 % on Euroopa investeeringud.

3.3.5.4 Ettevõtted võivad sekkuda vastutustundliku hankepoliitika kaudu, samuti nagu haldusasutused ning kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused, tagades riigihangete puhul selle, et nendega koostööd tegevad ettevõtted on võtnud tarvitusele meetmed sunniviisilise töö kõrvaldamiseks oma tarneahelast.

3.3.5.5 Euroopa valitsusvälised organisatsioonid on samuti juhtival kohal tarbijaõiguste valdkonnas, et teada, kus ja millistes tingimustes on toodetud riided ja kingad (23) või kolmandatest riikidest pärit toiduained. Suurema läbipaistvuse ja jälgitavuse nõue kõigi elementide puhul, mis moodustavad ühe toote või teenuse, peaks võimaldama sunniviisilise töö kõrvaldamist.

3.3.5.6 Paljudel ametiühingutel on kogemusi, mida jagada: koolituste loomine, et teada kuidas käsitleda sunniviisilist tööjõudu, ebaseaduslike rändajate abistamisele spetsialiseerunud valitsusväliste organisatsioonide töömeetodid, kuid kõik maailmas ei ole veel teadlikud kõnealuse probleemi ulatusest – paljud mõtlevad, et see toimub mujal, või, et nad ei saa midagi teha. Riigid võiksid aidata ametiühingutel organiseerida mitteametliku sektori töötajaid. Tellimuse esitanud riikide ametiühingud peaksid tellimusi täitvates riikides toetama ametiühingutesse ühinemist ning kolmandate riikide töötajate nõudmist toimetulekut võimaldava palga ja mõistliku tööaja järele. Euroopa valdkondliku sotsiaaldialoogikomiteed on teadlikkuse tõstmise ja sunniviisilise töö vastu võitlemise üks vahend.

Brüssel, 30. aprill 2014 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Henri MALOSSE

(1) 2011/36/EU.

(2) http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:52012DC0286:EN:NOT.

(3) EÜT L 101/1, 15.4.2011

(4) ILO ja Euroopa Komisjon soovisid eksperdirühmalt rakenduslikke näitajaid inimkaubitsemise tuvastamiseks. Dans ce document, une page est consacrée spécifiquement à l’exploitation par le travail http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_105023.pdf.

(5) http://www.unodc.org/documents/data-and-analysis/glotip/Trafficking_in_Persons_2012_web.pdf.

(6) EUROSTAT (2013) Trafficking in Human Beings (Inimkaubandus) http://ec.europa.eu/anti-trafficking/EU+Policy/Report_DGHome_Eurostat.

(7) Tuleb rõhutada, et Eurostati 2013. aasta andmed põhinevad üksnes liikmesriikide esitatud arvudel ning need ei kajasta inimkaubanduse tuvastamata ohvreid. Kõik liikmesriigid ei ole andmeid esitanud. Samuti on eri ametiasutuste poolt kasutatud meetodid väga erinevad. Seepärast võivad otsesed võrdlused riikide vahel olla petlikud.

(8) ILO (2012): „Rahvusvahelise Tööbüroo hinnangulised andmed sunniviisilise töö kohta maailmas: Tulemused ja meetodid”, Genf, 2012. Rahvusvahelise Tööbüroo andmed (vastupidiselt registreeritud juhtumite arvule) nende isikute kohta, keda kasutatakse ära sunnitöö (sealhulgas seksuaalsel) eesmärgil, on hinnangulised. Need arvud vastavad minimaalsele hinnangule, kuna rakendati andmete väärtustamise ja ekstrapoleerimise rangeid kriteeriume. Hinnangud on koostatud piirkonniti. Hinnangud riikide kaupa ei ole kättesaadavad, kuna väga vähesed riigid on koostanud hinnanguid üleriigilisel tasandil.

http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_182004.pdf.

(9) Nt pidi üks Iiri tööandja maksma 90 000 euro ulatuses trahvi sunnitöölisele maksmata palga eest. Tööandja kaebas edasi, rõhutades asjaolu, et töötajal ei ole õigust hüvitisele, kuna ta viibib riigis ebaseaduslikult, ning võitis kohtuprotsessi (http://www.mrci.ie/resources/publications/mrciupdates/the-fight-for-justice-muhammads-story-part-ii/).

(10) Patrick Belser, „Forced Labor and Human Trafficking: Estimating the Profits”, töödokument, Genf, Rahvusvaheline Tööbüroo, 2005. http://www.ilo.org/sapfl/Informationresources/ILOPublications/WCMS_081971/lang--en/index.htm.

(11) Inimõiguste ning rahvusvaheliste korporatsioonide ja muude äriühingute küsimusi käsitleva ÜRO peasekretäri eriesindaja John Ruggie aruanne (2011), UN GA A/HRC/17/31 www.ohchr.org/Documents/.../GuidingPrinciplesBusinessHR_FR.pdf.

(12) Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) suunised rahvusvahelistele ettevõtetele http://www.oecd.org/fr/daf/inv/mne/principesdirecteursdelocdealintentiondesentreprisesmultinationales.htm.

(13) ISO 26000 – Sotsiaalne vastutus http://www.iso.org/iso/fr/home/standards/iso26000.htm.

(14) Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) kolmepoolne põhimõtete deklaratsioon rahvusvaheliste ettevõtete ja sotsiaalpoliitika kohta, 2006, 4. väljaanne.

http://www.ilo.org/empent/Publications/WCMS_124923/lang--fr/index.htm.

(15) http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_105023.pdf.

(16) OSCE guidelines on non-punishment 2013 (OSCE suunised karistamata jätmise kohta), http://www.osce.org/cthb/101083.

(17) Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega muudetakse nõukogu direktiive 78/660/EMÜ ja 83/349/EMÜ seoses mittefinantsteabe ja mitmekesisust käsitleva teabe avalikustamisega suurte äriühingute ja kontsernide poolt – COM(2013) 207 final – 2013/0110 (COD).

(18) http://www.oecd.org/fr/daf/inv/mne/principesdirecteursdelocdealintentiondesentreprisesmultinationales.htm.

(19) http://www.ohchr.org/Documents/Issues/Business/A.HRC.17.31_fr.pdf.

(20) http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0681:FIN:fr:PDF.

(21) ELi uuendatud strateegia aastateks 2011–2014 ettevõtja sotsiaalse vastutuse valdkonnas.

2011–2014 COM(2011) 681 final http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0681:FIN:et:PDF.

(22) ÜRO vastutustundliku investeerimise põhimõtted on ära toodud veebilehel http://www.unpri.org/ (inglise keeles).

(23) Kampaania Clean Clothes (puhtad riided) veebileht: http://www.cleanclothes.org/ (inglise keeles).