SELETUSKIRI

1. ETTEPANEKU TAUST

Üldine taust

Töötajate vaba liikumine, asutamisvabadus ja teenuste osutamise vabadus on Euroopa Liidu aluspõhimõtted.

Töötajate vaba liikumist tuleb eristada Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping”) artiklil 56 põhinevast teenuste osutamise vabadusest.

Töötajate vaba liikumine annab kõikidele kodanikele õiguse liikuda töötamise ja elamise eesmärgil vabalt ühest liikmesriigist teise ning kaitseb töötajaid diskrimineerimise eest tööhõive, töötasu ja muude töötingimuste osas võrreldes vastuvõtva riigi kodanikega. Teenuste osutamise vabadus annab seevastu aga ettevõtetele õiguse osutada teenuseid teises liikmesriigis. Selleks võivad nad saata („lähetada”) oma töötajaid teenuste osutamiseks vajalike tööde tegemiseks ajutiselt teise liikmesriiki. Selles tähenduses lähetatud töötajad on hõlmatud direktiiviga 96/71/EÜ[1].

Direktiivi eesmärk on sobitada ELi toimimise lepingu artiklis 56 sätestatud põhivabadust osutada piiriüleseid teenuseid ja nende töötajate õiguste nõuetekohast kaitset, kes on ajutiselt lähetatud välismaale neid teenuseid osutama. Selleks kehtestatakse ELi tasandil kohustuslikud eeskirjad, mida tuleb kohaldada lähetatud töötajate suhtes vastuvõtvas riigis[2]. Direktiiviga luuakse töötajate miinimumkaitse tagamiseks selgelt määratletud töötingimuste tuumik, mida teenuse osutaja peab vastuvõtvas riigis järgima. Direktiiviga luuakse seega märkimisväärsel tasemel kaitse töötajatele, kes võivad olla oma olukorra tõttu kaitsetud (ajutine töö välisriigis, raskused asjakohase esindaja leidmisel, puudulikud teadmised kohalike seaduste, institutsioonide ja keele kohta). Direktiivil on ka oluline osa kõigi teenuseosutajate (sealhulgas teistest liikmesriikidest pärit) vahelise ausa konkurentsi õhkkonna edendamisel, tagades võrdsed võimalused ning õiguskindluse teenuse osutajate, teenuse saajate ja teenuse osutamiseks lähetatud töötajate jaoks.

Direktiivi 96/71/EÜ põhipunktid

Direktiivi kohaldatakse ettevõtete suhtes, kes lähetavad töötajaid ajutiselt muusse liikmesriiki kui see, mille seadused töösuhte puhul kehtivad. See hõlmab kolme piiriülese lähetamise varianti:

- lähetamine lepingu alusel, mis sõlmitakse lähetava ettevõtte ja selle poole vahel, kelle jaoks teenuseid osutatakse (leping/allhange);

- lähetamine tegevuskohta või ettevõttesse, mille omanikuks on teise liikmesriigi territooriumil asuv kontsern (ettevõttesisene lähetamine);

- töötaja lähetamine ajutist tööjõudu vahendava ettevõtte või töötajate vahendamisega tegeleva ettevõtte poolt teises liikmesriigis asuvasse kasutajaettevõttesse;

tingimusel et kõigi kolme variandi puhul on lähetava ettevõtte ja töötaja vahel lähetamise jooksul[3] töösuhe.

Direktiivi artikli 3 lõikes 1 esitatud peamised järgitavad töötingimused sisaldavad järgmist:

- maksimaalne tööaeg ja minimaalne puhkeaeg;

- tasulise põhipuhkuse minimaalne pikkus;

- töötasu miinimummäärad, kaasa arvatud ületunnitöötasud (seda punkti ei kohaldata täiendavate tööandjapensioni skeemide suhtes);

- töötajate vahendamise tingimused, eelkõige ajutist tööjõudu vahendavate ettevõtete kaudu vahendatavate töötajate puhul;

- töötervishoid, -ohutus ja -hügieen;

- rasedate või hiljuti sünnitanud naiste ning laste ja noorukite töötingimuste suhtes kohaldatavad kaitsemeetmed;

- meeste ja naiste võrdne kohtlemine ning muud diskrimineerimisvastased sätted.

Kui need töötingimused on seadustes, eeskirjades või haldussätetes sätestatud, peavad liikmesriigid neid nende territooriumile lähetatud töötajate suhtes kohaldama. Lisaks sellele peavad liikmesriigid neid kohaldama ka lähetatud töötajate suhtes, kui need tingimused on sätestatud kollektiivlepingutes või vahekohtu otsustes, mis on kuulutatud artikli 3 lõike 8 tähenduses üldiselt kohaldatavaks, kui nad puudutavad direktiivi lisas (ehitustööd) osutatud tegevusi. Muude tegevuste puhul on liikmesriikidel vabadus valida, kas rakendada selliste kollektiivlepingute või vahekohtu otsustega ette nähtud tingimusi või mitte (artikli 3 lõike 10 teine taane). Liikmesriigid võivad kooskõlas aluslepinguga kehtestada töötingimusi ka muude kui direktiivis osutatud valdkondade suhtes, kui tegemist on avaliku korra sätetega (artikli 3 lõike 10 esimene taane).

Direktiiviga ei kohustata liikmesriike miinimumpalku kindlaks määrama. Direktiivi vastuvõtmisel olid nõukogu ja komisjon seisukohal, et artikli 3 lõike 1 esimene ja teine lõik ei kohusta liikmesriike, kelle seadustega ei ole miinimumpalku ette nähtud, vastavaid sätteid kehtestama[4].

Kuigi direktiivi ei kohaldata vahetult kolmandas riigis asutatud ettevõtete suhtes, ei tohi artikli 1 lõike 4 kohaselt kohelda kolmandas riigis asutatud ettevõtteid soodsamalt kui liikmesriigis asutatuid. See tähendab, et liikmesriigid ei või luua kolmandas riigis asutatud ettevõtetele soodsamat konkurentsiseisundit kui liikmesriigis asutatud ettevõtetele, seda eelkõige töötingimuste ja palgakulude osas. Seega kehtestatakse direktiiviga kaudselt nende töötajate miinimumkaitse.

Direktiivi artiklites 4, 5 ja 6 on sätted ka teabe kättesaadavuse, halduskoostöö, jõustamise ja kohtualluvuse kohta.

Poliitiline taust – pärast direktiivi vastuvõtmist 1996. aastal toimunud areng

Euroopa Kohtu kohtupraktikast on näha, et juba enne töötajate lähetamise direktiivi vastuvõtmist, tekitas probleeme küsimus, kas ja millises ulatuses rakendada riigisiseseid tööõigusalaseid eeskirju välisriikide teenusepakkujate suhtes.

Komisjon hindas direktiivi rakendamist ja kohaldamist ning võttis selle kohta 2003. aastal vastu aruande[5]. Kõnealusest aruandest selgus, et teatavates liikmesriikides on vajakajäämisi ja probleeme direktiivi rakendamise ja/ või kohaldamisega.

2006. aastal võttis komisjon vastu suunised[6], et selgitada, millises ulatuses on Euroopa Kohtu praktika valguses teatavad riigisisesed kontrollimeetmed Euroopa Liidu kehtiva õiguse kohaselt õigustatud ja proportsionaalsed. Teises teatises[7], mis esitati 2007. aastal, osutati puudustele kontrollide läbiviimisel teatavates liikmesriikides ning halvale halduskoostööle ja teabe kättesaadavusele[8].

Euroopa Kohtu otsused kohtuasjades Viking-Line, Laval, Rüffert ja komisjon vs Luksemburg[9] käivitasid elava arutelu ELi institutsioonide, teadlaste ja sotsiaalpartnerite vahel, keskendudes kahele küsimusele.

Esimene puudutas probleemi, kuidas leida õige tasakaal ametiühingute kollektiivse tegutsemise õiguse, sealhulgas streigiõiguse, ning ELi toimimise lepingus talletatud majandusvabaduste vahel, st asutamisvabadus ja teenuste osutamise vabadus. Teine küsimus käsitles seda, kuidas tõlgendada teatavaid direktiivis 96/71/EÜ sätestatud põhisätteid, nagu avaliku korra mõistet, direktiiviga kehtestatud töötingimuste reguleerimisala ja kohustuslikke eeskirju, eelkõige miinimumpalka.

Poliitiliste prioriteetide esitlemisel Euroopa Parlamendile 15. septembril 2009, tunnistas president Barroso vajadust käsitleda küsimusi, mida mitmed sidusrühmad nimetatud arutelu raames tõstatasid, ja andis teada uuest seadusandlikust algatusest, millega lahendada lähetatud töötajate direktiivi rakendamise ja tõlgendamisega seotud probleeme.

Neid küsimusi käsitleti ka 9. mail 2010 professor Monti esitatud aruandes ühtse turu taaskäivitamise kohta[10]. Ta jõudis järeldusele, et kohtuotsustest lahvatanud vaidlus võib ühtsest turust ja EList eemale peletada selle osa üldsusest, töölisliikumistest ja ametiühingutest, kes aja jooksul on olnud peamised majandusintegratsiooni toetajad. Ta lisas, et kõnealused kohtuotsused on tähelepanu juhtinud erinevustele ühtse turu ja riiklikul tasandil toimiva sotsiaalkaitse vahel.

Eelnevalt oli komisjon 2008. aastal võtnud vastu soovituse,[11] milles kutsus liikmesriike üles võtma kiireloomulisi meetmeid lähetatud töötajate olukorra parandamiseks riikide ametiasutuste parema koostöö ja liikmesriikidevahelise tõhusama teabevahetuse kaudu ning parema juurdepääsu tagamisega teabele ja parimate tavade vahetamisega. Samal aastal loodi ka liikmesriikide ja sotsiaalpartnerite esindajatest koosnev töötajate lähetamise eksperdikomitee[12], mille eesmärk on arutada ja selgitada direktiivi rakendamise ja kohaldamisega seotud probleeme.

Lähetamise osatähtsus

Lähetamise, kui majandusliku ja sotsiaalse nähtuse analüüsi takistavad täpsete andmete puudumine ja andmebaaside kehv kvaliteet. Kättesaadavad on vaid üksikud tõendid. ELi tasandi ainus kättesaadav andmeallikas on E101 sertifikaadid (2005–2009), mida tööhõive, sotsiaalküsimuste ja sotsiaalse kaasatuse peadirektoraat on koostöös liikmesriikide ametiasutustega[13] sotsiaalvaldkonnas süsteemselt kogunud. Sellel andmebaasil on aga mitmeid miinuseid[14].

Neid andmeid arvesse võttes võib hinnanguliselt öelda, et töövõtjad on saatnud igal aastal ühest liikmesriigist teise lähetusse ligi miljon töötajat. Seega puudutab lähetamine vaid väikest osa aktiivsest elanikkonnast (0,4 % EL 15 saatjariikide aktiivsest elanikkonnast ja 0,7 % EL 12 lähetatavate riikide tööjõust). ELi siseses tööjõu liikuvuses moodustasid aga lähetused 2007. aastal 18,5 % nendest EL 27 kodanikest kogutööjõus, kes töötasid liikmesriigis, mille kodanikud nad ei olnud. Seega võib järeldada, et kuigi lähetamine on tööjõu liikuvuse seisukohalt oluline nähtus, eelkõige teatavates riikides ja sektorites, on see siiski küllaltki väheoluline nähtus ELi tööturul[15].

Siiski on lähetatud töötajate arv mõnes liikmesriigis märkimisväärselt suur (Saksamaa, Prantsusmaa, Luksemburg, Belgia ja Poola) ja lähetamist kasutatakse üha ulatuslikumalt ning see mõjutab nüüdseks juba kõiki liikmesriike, mis on kas saatja- ja/või vastuvõtva riigi staatuses. Lähetuste majanduslik tähtsus ületab oluliselt selle kvantitatiivse ulatuse, sest lähetustel võib olla oluline majanduslik roll ajutiste puudujääkide täitmisel tööjõupakkumises teatavate elukutsete või valdkondade puhul (nt ehitus, transport). Peale selle täiustab töötajate lähetamine rahvusvahelist teenusteturgu kõigi teadaolevate ühtse turuga seotud eelistega (suurem konkurents, suurem tõhusus jne).

2. HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED

2.1. Konsulteerimine huvitatud isikutega

Euroopa Kohtu otsused 2007–2008. aasta kohtuasjades Viking-Line, Laval, Rüffert ja komisjon vs Luksemburg käivitasid elava arutelu selle üle, kuidas mõjutab teenuste osutamise vabadus ja asutamisvabadus töötajate õiguste kaitset ning ametiühingute rolli töötajate õiguste kaitsmisel piiriülestes olukordades.

Euroopa ametiühingute ja mõnede Euroopa parlamendi fraktsioonide arvates on need otsused antisotsiaalsed. ETUC nimetab neid sotsiaalse dumpingu lubadeks. Nad nõuavad õigusakti muutmist, et selgitada õiguslikku olukorda ja vältida, et kohtunikud teeksid tulevikus otsuseid, mis nende meelest kahjustavad töötajate huve. Sellest lähtuvalt on nad esitanud kaks peamist nõudmist:

- töötajate lähetamise direktiivi (direktiiv 96/71/EÜ) läbivaatamine, et lisada viide põhimõttele „sama töö eest võrdne tasu” ja võimaldada vastuvõtval liikmesriigil kohaldada soodsamaid tingimusi, kui on ette nähtud põhitöötingimustes vastavalt direktiivi artikli 3 lõikele 1;

- lisada aluslepingutesse sotsiaalarengu protokoll, millega antaks sotsiaalsetele põhiõigustele ülimuslikkus majandusvabaduste ees.

Muud sidusrühmad on teistsugusel seisukohal. BusinessEurope’il on hea meel selguse üle, mis kohtu otsustega loodi, ning ta ei näe vajadust direktiivi läbivaatamiseks. Enamik liikmesriike on samal arvamusel. Liikmesriigid, keda need kohtuotsused kõige enam puudutasid (Rootsi, Saksamaa, Luksemburg ja Taani) on kohtuotsuste järgimiseks oma seadusi muutnud.

Euroopa Parlament võttis 2008. aasta oktoobris vastu resolutsiooni, milles kutsus liikmesriike üles nõuetekohaselt jõustama töötajate lähetamise direktiivi ning palus komisjonil mitte loobuda direktiivi osalisest läbivaatamisest[16] pärast probleemide põhjalikku uurimist. Samas rõhutas Euroopa Parlament, et Euroopa projekti ühe nurgakivi – teenuse osutamise vabaduse – puhul tuleks leida tasakaal ühelt poolt aluslepingute põhiõiguste ja sotsiaalsete eesmärkide ning teiselt poolt üldsuse ja sotsiaalpartnerite õiguse vahel tagada mittediskrimineerimine, võrdne kohtlemine ning elu- ja töötingimuste parandamine[17]. 2. juunil 2010 korraldas tööhõive- ja sotsiaalkomisjon kolme eksperdi (komisjoni, ETUCi ja BusinessEurope'i esindajad) ärakuulamise, kus sotsiaaldemokraatide ja demokraatide (S&D), vasakpoolsete ja roheliste fraktsiooni liikmed kutsusid komisjoni üles võtma meetmeid kooskõlas ETUCi ettepanekuga.

Pärast volinik Špidla ja ministri Bertrand’i (nõukogu president) ühist üleskutset 2008. aasta oktoobris toimunud foorumil nõustusid sotsiaalpartnerid tegema ühise analüüsi kohtu otsuste tagajärgede kohta liikuvuse ja üleilmastumise kontekstis. 2010. aasta märtsis[18] esitasid Euroopa sotsiaalpartnerid aruande Euroopa Kohtu otsuste tagajärgede kohta. Dokumendist ilmnesid nende suured lahkarvamused. Kui BusinessEurope on direktiivi läbivaatamise vastu (kuid nõustub, et teatavad jõustamisega seotud aspektid vajavad selgitamist), soovib ETUC selle põhjalikku muutmist.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis 2010. aastal vastu arvamuse „Ühtse turu sotsiaalne mõõde”,[19] milles ta taotles direktiivi 96/71/EÜ tõhusamat rakendamist ning toetas komisjoni algatust täpsustada riiklike ametiasutuste, ettevõtjate ja töötajate juriidilisi kohustusi, sealhulgas direktiivi osalist läbivaatamist. Arvamuses julgustatakse komisjoni streigiõigust ühtse turu teemast välja võtma ning kaaluma Euroopa sotsiaalvaldkonna Interpoli loomist, mis toetaks liikmesriikide tööinspektsioone.

Tunnistades kohtu otsustest tingitud vastuolulisust soovitas professor Monti oma aruandes „A new Strategy for the Single Market”:

- selgitada töötajate lähetamise direktiivi rakendamist ning parandada teabe andmist töötajate ja ettevõtjate õiguste ja kohustuste kohta ning halduskoostööd ja karistusi inimeste vaba liikumise ja piiriüleste teenuste osutamise kontekstis;

- lisada säte streigiõiguse tagamise kohta nõukogu määruse (EÜ) nr 2679/98 (nn Monti määrus) artikli 2 eeskujul ning luua direktiivi kohaldamisest tulenevate töövaidluste mitteametliku lahendamise mehhanism.

2010. aasta oktoobri teatisega „Ühtse turu akt: kõrge konkurentsivõimega sotsiaalne turumajandus 50 ettepanekut ühise tööturu ja ettevõtlusmaastiku ning omavahelise kaubavahetuse parendamiseks”[20] käivitas komisjon avaliku arutelu ühtse turu taaselustamise kohta. Ta esitas kaks ettepanekut (number 29 ja 30) kodanike usalduse ja toetuse taastamiseks. Üks neist käsitles tasakaalu sotsiaalsete põhiõiguste ja majandusvabaduste vahel ning teine töötajate lähetamist.

- Ettepanek 29: „lähtudes oma uuest Euroopa Liidu põhiõiguste harta tõhusa rakendamise strateegiast, tagab komisjon, et hartas sätestatud õigusi, sealhulgas kollektiivse tegutsemise õigust, võetaks arvesse.”

- Ettepanek 30: „komisjon teeb 2011. aastal õigusakti ettepaneku, millega parandada töötajate lähetamist käsitleva direktiivi rakendamist, et lisada sellesse või selle juurde täpsustused selle kohta, kuidas tagatakse ühtse turu pakutavate majandusvabaduste kontekstis sotsiaalsete põhiõiguste kaitse.”

Avalik arutelu näitas, et ametiühingud, kodanikud ja valitsusvälised organisatsioonid on selliste meetmete võtmisest väga huvitatud ja toetavad neid.

Ettepanekut 29 põhiõiguste harta tõhusa rakendamise ja sotsiaalse mõjuhinnangu kohta pidasid 740 vastajat (rohkem kui 800 vastajast) kõige tähtsamaks punktiks.

Euroopa sotsiaalpartnerid vastasid arutelule vastavalt juba nende teadaolevatele seisukohtadele. ETUC kordas oma nõuet aluslepingut muutva sotsiaalarengu protokolli lisamiseks ning oli jätkuvalt seisukohal, et komisjon ei peaks mitte ainult selgitama ja parandama lähetatud töötajate direktiivi rakendamist, vaid selle ka põhjalikult läbi vaatama. BusinessEurope toetas komisjoni strateegiat parandada kehtiva direktiivi rakendamist ja jõustamist.

ETUC toetas lisaks sotsiaalarengu protokollile ka nn Monti II määruse ideed (seda oli selgesõnaliselt mainitud mitmes riikide ametiühingutelt saadud vastuses). BusinessEurope ei võta kindlat seisukohta, kuid näib kahtlevat selle lisaväärtuses, osutades selgelt, et see ei tohiks kahtluse alla seada streigiõiguse väljajätmist ELi pädevusest.

Pärast laialulatuslikku avalikku arutelu võttis komisjon selle käigus saadud vastuste põhjal 13. aprillil 2011 vastu teatise „Ühtse turu akt. Kaksteist vahendit majanduskasvu edendamiseks ja usalduse suurendamiseks”[21]. Töötajate lähetamist käsitlevad seadusandlikud algatused on sotsiaalse ühtekuuluvuse peatükis esitatud kaheteistkümne põhimeetme hulgas: „ Õigusakt, millega parandatakse ja tõhustatakse töötajate lähetamist käsitleva direktiivi ülevõtmist, kohaldamist ja rakendamist . See hõlmab meetmeid kehtivate eeskirjade mis tahes kuritarvitamise või täitmata jätmise vältimiseks ja selle eest karistamiseks, samuti õigusakti, millega täpsustatakse asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse kasutamist koos sotsiaalsete põhiõigustega ”.

Pärast ühtse turu akti vastu võtmist võttis Euroopa Parlament 6. aprillil 2011 vastu kolm resolutsiooni[22]. Vastupidiselt liikuvuse (ja pensioniõiguste ülekandmise) üldisele probleemile ei olnud töötajate lähetamist prioriteedina välja toodud.

Töötajate lähetamise ja majandusvabadused leiab aga Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee seatud prioriteetide hulgast[23].

Oma järeldustes ühte turu taaskäivitamise prioriteetide kohta, nõukogu,

„14. LEIAB, et töötajate lähetamist käsitleva direktiivi nõuetekohane rakendamine ja jõustamine saab parandada lähetatud töötajate õiguste paremat kaitsmist, tagada teenuseid osutavate ettevõtjate ja samuti riiklike asutuste õiguste ja kohustuste suurema selguse ning aidata ennetada kohaldatavate eeskirjade eiramist; lisaks sellele LEIAB, et on vaja suurendada selgust asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse kasutamisel koos põhiliste sotsiaalsete õigustega;[24]”

Sotsiaalseid põhiõigusi ja töötajate lähetamist käsitleval konverentsil (27.-28. juuni 2011) osalesid ministrid, sotsiaalpartnerid, ELi institutsioonide esindajad ja teadlased, et arutada reguleerimisvõimalusi ja aidata välja selgitada teostatavad lahendused[25]. Konverentsi eesmärk oli aidata avatud sisuka arutelu abil kaasa ühisema arusaama kujundamisele ja esitleda viimaste uuringute tulemusi.

Lisaks sellele rõhutati Krakowi deklaratsioonis[26] veelkord, et teenuste piiriülene osutamine ja lähetatud töötajate liikuvus on ühtse turu väga olulised elemendid. Teenuste ajutise piiriülese osutamise lihtsustamine peaks käima käsikäes nõuetekohase ja piisava kaitse tagamisega töötajatele, kes on nende teenuste osutamiseks teise liikmesriiki lähetatud.

2.2. Mõju hindamine

Kooskõlas parema õigusloome poliitikaga koostas komisjon poliitikavalikute mõjuhinnangu, mis põhines välisuuringul[27]. Alates 2009. aastast on komisjon käivitanud neli järelhindamist:

- uuring töötajate lähetamise majandusliku ja sotsiaalse mõju kohta Euroopa Liidus[28];

- uuring Euroopa Liidus teenuste osutamisega seotud töötajate lähetamise õiguslike aspektide kohta (hõlmas 12 liikmesriiki)[29];

- täiendav uuring Euroopa Liidus teenuste osutamisega seotud töötajate lähetamise õiguslike aspektide kohta (hõlmas 15 liikmesriiki)[30];

- uuring töötajate õiguste kaitse kohta Euroopa Liidus toimuva alltöövõtu korral[31].

Erinevad poliitilised alternatiivid hõlmavad kõne alla tulevaid valikuid, allvalikuid ja valikute pakette, kus ELi sekkumise ulatus on erinev: mitteseadusandlik sekkumine ja seadusandlik sekkumine. Seoses seadusandliku sekkumisega pakuvad allvalikud ja valikute paketid rohkem võimalusi , sest sekkumine võib varieeruda minimaalsest maksimaalseni.

Kõiki neid valikuid analüüsiti üldeesmärkide taustal, milleks on ühtse turu jätkusuutlik areng konkurentsivõimelise sotsiaalse turumajanduse keskkonnas, teenuste osutamise vabadus ja võrdsete võimaluste edendamine, elu- ja töötingimuste parandamine, liikmesriikide töösuhete süsteemide erinevuse austamine ja tööturu osapoolte vahelise dialoogi soodustamine. Lisaks analüüsiti neid spetsiifilisemate (ja seotud tegevus-)eesmärkide taustal: i) lähetatud töötajate õiguste parem kaitse, ii) teenuste piiriülese osutamise hõlbustamine ja ausa konkurentsi tingimuste edendamine, iii) õiguskindluse suurendamine seoses tasakaaluga sotsiaalsete õiguste ja majandusvabaduste vahel, eelkõige lähetatud töötajate kontekstis. Lähtudes Euroopa Liidu põhiõiguste harta tõhusa rakendamise strateegiast, kasutati mõjuhinnangut, et teha kindlaks võimalikud mõjutatavad põhiõigused, konkreetse õiguse piirangu ulatus ning selle vajalikkus ja proportsionaalsus poliitikavalikute ja seatud eesmärgi seisukohast[32].

Eelistatuim valik on erinevate meetmete kombinatsioon. Käesolevas ettepanekus peetakse erieesmärkide, nagu lähetatud töötajate parem kaitse, ausa konkurentsi tingimuste parandamine ja teenuste piiriülese osutamise hõlbustamine, saavutamiseks kõige tõhusamaks ja tulemuslikumaks ning üldeesmärkidega kõige paremini vastavuses olevaks seadusandlike meetmete paketti, mis käsitleks nii miinimumtöötingimuste rakendamist, seiret ja jõustamist (probleem 1) kui ka seaduste täitmisest kõrvalehoidmiseks kasutatavat lähetatud töötaja staatuse kuritarvitamist (probleem 2), koos mitteseadusandlike meetmetega, millega käsitletaks direktiivi 96/71/EÜ kohaste töötingimuste vastuolulist või ebaselget tõlgendamist (probleem 3). See valik on seega käesoleva ettepaneku aluseks.

Mõju VKEdele ja mikroettevõtjatele peaks tänu paremale ja selgemale õiguslikule raamistikule olema positiivne. Selge teabe puudumine vastuvõtvas liikmesriigis kohaldatavate töötingimuste kohta mõjutab eriti VKEsid, kuna neil on vähe võimalusi kohaldatavaid eeskirju ise uurida. Seega oleks vastuvõtvas liikmesriigis kohaldatavate töötingimuste uurimise kulud ettevõtjate jaoks väiksemad ning nad saaksid kasu teenuste osutamise võimalustest uutel turgudel. Kuna VKEd ja mikroettevõtjad on eriti tundlikud selliste haldusnõuete suhtes, millega pannakse välisettevõtetele koormavad kohustused, saavad nad kasu käesolevast ettepanekust, millega vähendatakse liikmesriikide võimalusi selliseid meetmeid kehtestada. Liikmesriikidele antakse juhised kontrollide teostamiseks. Hea mainega VKEd ja mikroettevõtjad saavad kasu riskihindamisel põhinevatest kontrollimistest. Tõhusad kontrollimised, parem halduskoostöö, trahvide piiriülene sissenõudmine ja hästi tasakaalustatud kohustuste skeem aitab edendada ausamat konkurentsi ja võrdsemaid võimalusi. VKEd ja mikroettevõtjad, kes on ebaõiglase konkurentsi suhtes eriti tundlikud, saavad kõnealustest sätetest kasu[33].

Oma 23. novembri 2011. aasta aruandes „VKEde regulatiivse koormuse vähendamine – ELi õigusaktide kohandamine mikroettevõtjate vajadustele” pakkus Euroopa Komisjon välja põhimõtte, et mikroettevõtjad peaksid kavandatud uue õigusakti kohaldamisalast välja jääma, kui ei tõendata, et nende hõlmamine on proportsionaalne[34]. Käesoleva ettepaneku puhul ei saa aga mikroettevõtjaid kohaldamisalast välja jätta, kuna see kahjustaks ettepaneku ühe põhieesmärgi saavutamist, milleks on võidelda riiulifirmadega, ning see looks uusi õiguslünki. Samuti vähendaks see õiguskindlust, kuna mikroettevõtjate poolt lähetatud töötajate kaitsetase tuleks iga üksikjuhtumi korral eraldi kindlaks määrata. Kehtiva õigusakti parem jõustamine on võimalik vaid siis, kui mikroettevõtjad on samuti kaasatud jõustamisdirektiivi kohaldamisalasse. Mikroettevõtjad ja muud VKEd saavad aga kasu suuremast õiguskindlusest, ausamast konkurentsist ja sihipärasematest riskipõhistest kontrollimistest.

Kokkuvõttes on jõustamisdirektiivil erinev, kuid enamjaolt väga positiivne mõju erinevat liiki VKEdele. Tegevad VKEd saavad võrdsematest võimalustest kasu, samas kui mõned VKEdest riiulifirmad tõenäoliselt kaovad. VKEd, kellel on juba olnud alltöövõtjad, kes pidid kinni pidama miinimumpalga nõudest ja kel seega olid kõrgemad kulud (võrreldes konkurentidega, kelle alltöövõtjad seda seadust täitma ei pidanud), saavad kasu võrdsematest võimalustest. VKEd, kes said siiani kasutada alltöövõtjaid, kes ei pidanud järgima miinimumpalga nõuet, peavad leidma uued ärimudelid.

Mõju hindamise kavandi vaatas läbi mõju hindamise komitee, kelle soovitustega on lõpparuandes arvestatud. Mõju hindamise komitee arvamus ning lõplik mõjuhindamine ja selle kokkuvõte avaldatakse koos käesoleva ettepanekuga.

3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG

3.1 Üldine taust – kavandatud meetme kokkuvõte

Direktiivi 96/71/EÜ üle uut arutelu avamata on käesoleva ettepaneku eesmärk parandada ja tõhustada kõnealuse direktiivi rakendamist, kohaldamist ja jõustamist Euroopa Liidus, luues selleks sätete ja meetmete ühtse üldraamistiku, mis võimaldab direktiivi paremat ja ühtsemat rakendamist, kohaldamist ja jõustamist, sealhulgas meetmed, et vältida eeskirjadest kõrvalehoidmist või nende kuritarvitamist. Ühtlasi antakse sellega tagatised, et kaitsta lähetatud töötajate õigusi ja kõrvaldada põhjendamatud takistused teenuste osutamise vabaduselt. Nagu Euroopa Liidu põhiõiguste harta tõhusa rakendamise strateegias esile tõstetud, peab inimestel olema võimalus ka tegelikult hartas talletatud õigusi kasutada, kui nad on olukorras, kus kehtib liidu õigus[35].

Koos määruse ettepanekuga, milles selgitatakse kollektiivse tegutsemise õigust ühtse turu majandusvabaduste, eelkõige asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse[36] kontekstis, on käesolev ettepanek sihipärane meede, mis on kooskõlas aluslepingu ühe põhieesmärgiga, nimelt luua kõrge konkurentsivõimega sotsiaalse turumajanduse suunas liikuv siseturg, mis püüdleb täieliku tööhõive saavutamise ja sotsiaalarengu poole. Teenuste piiriülese pakkumise hõlbustamise ja ausa konkurentsi toetamisega, võimaldab käesolev algatus kasutada lähetatud töötajate ja neile loodavate töökohtade arvu suurenemisega kaasnevat potentsiaali, sest lähetamine on kujunenud siseturul põhiliseks teenuste osutamise viisiks. Algatus aitab kaasa aruka, jätkusuutliku ja sotsiaalselt kaasavale majanduskasvu taastamisele, mis on kooskõlas strateegiaga „Euroopa 2020”[37].

3.2 Õiguslik alus

Käesolev ettepanek toetub Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 53 lõikele 1 ja artiklile 62, millele toetub ka direktiiv 96/71/EÜ, ning võimaldab direktiivi vastu võtta seadusandliku tavamenetluse kohaselt.

3.3 Subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõte

Direktiivi 96/71/EÜ rakendamise, kohaldamise ja jõustamisega seotud probleemid on seotud ELi lepingu artikli 3 lõike 3 eesmärkidega, mille kohaselt peab Euroopa Liit looma kõrge konkurentsivõimega sotsiaalsel turumajandusel rajaneva siseturu, mille eesmärk on saavutada täielik tööhõive ja sotsiaalne progress, ning Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 56 ja 151.

Nõuetekohane rakendamine ning tõhus kohaldamine ja jõustamine on kohaldatavate ELi eeskirjade tulemuslikkuse tagamise eelduseks. Direktiivi 96/71/EÜ erinev rakendamine, kohaldamine ja jõustamine liikmesriikides takistab direktiivi nõuetekohast toimimist. Seega on väga keeruline kui mitte võimatu luua teenuseosutajatele nõutud võrdsed võimalused ja tagada, et teenuste osutamiseks lähetatud töötajad saaksid kogu liidus direktiiviga ette nähtud kaitse. Neid tingimusi arvesse võttes, saab õiguslikku selgust ja õiguskindlust saavutada vaid ELi tasandil.

Seega ei saa liikmesriigid ise ettepaneku eesmärke piisavalt hästi saavutada, mistõttu on vajalik võtta meetmeid ELi tasandil.

Proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv kaugemale eesmärkide saavutamiseks vajalikust. Direktiivi96/71/EÜ kohaldamise ja jõustamise parandamiseks on kavandatud tõhusad ennetusmeetmed ning asjakohased ja proportsionaalsed karistused. Kavandatud ühtsemad eeskirjad halduskoostöö, vastastikuse abistamise ja riiklike kontrollimeetmete kohta peegeldavad liikmesriikide kontrollisüsteemi ühtsust, püüdes samal ajal vältida teenuste osutajatele ebavajaliku või ülemäärase halduskoormuse tekitamist. Lisaks võetakse arvesse liikmesriikide sotsiaalmudelite ja töösuhete süsteemide erinevust.

3.4 Ettepaneku üksikasjalik selgitus

3.4.1 Sisu

Lisaks käesoleva direktiivi eesmärkide kirjeldamisele hõlmab artikkel 1 nn Monti klauslit. Sõnastus on kombinatsioon nõukogu määruse nr 2679/98[38] artikli 2 ja teenuste direktiivi[39] artikli 1 lõike 7 tekstist. Sõnastus järgib sarnaste sätete teksti hiljutises määruse ettepanekus kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (uuesti sõnastatud Brüsseli I määrus)[40] ja hiljuti vastu võetud määruses makromajandusliku tasakaalustamatuse[41] kohta.

3.4.2 Kuritarvitamise ja eeskirjadest kõrvalehoidmise vältimine – lähetamise mõiste tõhusamat rakendamist ja selle kohaldamise paremat järelevalvet võimaldavad sätted

Vastavalt direktiivi 96/71/EÜ artikli 2 lõikes 1 esitatud määratlusele[42] on lähetatud töötaja käesoleva direktiivi tähenduses töötaja, kes piiratud aja jooksul teeb oma tööd muu liikmesriigi territooriumil kui riik, kus ta tavaliselt töötab .

Ilma et see piiraks direktiivi 96/71/EÜ[43] artikli 2 lõike 2 kohaldamist, võetakse töötaja lähetatud töötajaks liigitamisel arvesse tegelikku olukorda, kus ta peaks oma tööd tegema, sealhulgas:

- töö ajutist iseloomu;

- otsese töösuhte olemasolu lähetava ettevõtja ja töötaja vahel kogu lähetuse ajal;

- riiki kus töötaja tavaliselt töötab, ja

- tegeliku sideme olemasolu tööandja ja töötaja päritoluriigi vahel.

Direktiivis 96/71/EÜ ei ole aga täpsemalt määratletud, kuidas teha kindlaks, kas töövõtja on asutatud liikmesriigis, või kuidas teha kindlaks, kas lähetatud töötaja tehtav töö on ajutine, või liikmesriiki, kus asjaomane töötaja tavaliselt töötab.

See on tekitanud mitmeid probleeme direktiivi rakendamisel, kohaldamisel ja jõustamisel. Liikmesriikide pädevad asutused, teenuseosutajad ja lähetatud töötajad on tihti olukorras, kus neil on raske kindlaks teha, kas lähetamine toimub töötajate lähetamise direktiivi[44] tähenduses või mitte. Õigussätete ebaselgust on ära kasutanud tööandjad, otsides lünki, et kohaldatavate eeskirjade täitmisest kõrvale hoida[45].

Selleks et vältida eeskirjadest kõrvalehoidmist ja võidelda direktiivi 96/71/EÜ kohaldamise kuritarvitamisega on käesoleva ettepaneku artikli 3 lõigetes 1 ja 2 esitatud kvalitatiivsete kriteeriumide soovituslik, mitte ammendav loetelu, mis iseloomustab teenuste osutamisega seotud lähetamise[46] ajalist piiratust ja tegelikku seost tööandja ja lähetava liikmesriigi vahel. See täiendav täpsustus ja selgitus aitab samuti õiguskindlust suurendada.

Selgem ja lihtsamalt jõustatav teenuste osutamisega seotud lähetamise põhimõtte komponentide suunav kirjeldus ning kriteeriumid selle kohta, mida tähendab teenuseosutaja tegelik asutamine ühes liikmesriigis, aitab vältida direktiivi 96/71/EÜ „loomingulist kasutamist” olukordades, mis ei ole direktiivi tähenduses nõuetekohased lähetused.

Lähetava liikmesriigi rolli on täiendavalt selgitatud halduskoostöö all ( artikkel 7 ).

3.4.3 Teabe kättesaadavus

Juurdepääs vastuvõtvas liikmesriigis kehtivaid töötingimusi käsitlevale eelteabele on eeltingimus selleks, et huvitatud isikud saaksid osutada teenuseid kooskõlas direktiivist 96/71/EÜ tulenevate eeskirjadega ja lähtudes direktiivi ülevõtmisest siseriiklikku õigusse. Selge teabe puudumine vastuvõtvas liikmesriigis kohaldatavate töötingimuste kohta mõjutab eriti VKEsid, kuna neil on vähe võimalusi kohaldatavaid eeskirju ise uurida. Seega on vastuvõtvas liikmesriigis kohaldatavate töötingimuste uurimise kulud ettevõtete jaoks madalamad. See on ka tähtis vahend lihtsustamaks töötajate õiguste austamist ja kaitsmist. Lisaks sellele on nõuetekohane ja tõhus halduskoostöö liikmesriikide vahel õigusaktide täitmise kontrollimiseks hädavajalik. Direktiivi 96/71/EÜ edukas rakendamine, kohaldamine ja jõustamine on ilma nende nõuete tagamiseta raske.

Vaatamata teabele juurdepääsu käsitlevate tingimuste parandamisele[47] sisaldab artikkel 5 seega veel mitmeid üksikasjalikumaid meetmeid, millega hõlbustatakse juurdepääsu järgitavaid töötingimusi käsitlevale teabele, mis on kõigile avatud, sealhulgas nendele, mis on sätestatud kollektiivlepingutes (lõige 4).

3.4.4 Halduskoostöö ja vastastikune abistamine

Tõhusa halduskoostöö ja abistamise üldpõhimõtted, eeskirjad ja kord on sätestatud artiklis 6 ning lähetava liikmesriigi rolli on käsitletud artiklis 7 .

Artikliga 18 on ette on nähtud ka asjakohane õiguslik raamistik eraldiseisva ja spetsiaalse siseturu infosüsteemi (IMI) rakenduse kasutamiseks, mis kujutab endast elektroonilist teabevahetussüsteemi halduskoostöö lihtsustamiseks teenuste osutamisega seotud töötajate lähetamise kontekstis.

Artikkel 8 käsitleb täiendavaid meetmeid, sealhulgas rahalist toetust, et arendada, lihtsustada, toetada, edendada ja veelgi parandada halduskoostööd ning suurendada vastastikust usaldust.

3.4.5 Täitmise järelevalve – riiklikud kontrollimeetmed – seos halduskoostööga

Peatükk IV „Täitmise järelevalve” hõlmab riiklikke kontrollimeetmeid, sealhulgas neid, mida võib kohaldada seaduslikult resideeruvate ja töötavate kolmandate riikide kodanike suhtes, keda nende tööandja on saatnud liidu piires lähetusse, ja inspekteerimisi. See on tihedalt seotud III peatüki (Halduskoostöö) ja I peatükiga (Üldsätted, eelkõige artikli 3 lõiked 1 ja 2) ning seega tuleks seda lugeda koos kõnealuste sätetega.

Nagu Euroopa Kohtu kohtupraktikas tunnistatud, võib töötajate õiguste tõhus kaitsmine, mis kujutab endast olulist üldist huvi, õigustada teatavate riiklike kontrollimeetmete võtmist, mis lihtsustaksid ametiasutuste üldiste järelevalveülesannete täitmist sisuliste kohustuste täitmise üle, mida õigustab üldine huvi[48]. Direktiivi rakendamisega seotud kontrollimisi tehes peavad liikmesriigid siiski järgima ELi toimimise lepingu artiklit 56 ja hoiduma teenuste osutajate suhtes põhjendamatute ja ebaproportsionaalsete piirangute kehtestamisest ning säilitamisest Euroopa liidu piires[49]. Kohtuasjas Finalarte[50] aktsepteeris kohus, et väljaspool liikmesriiki asutatud ettevõtetelt võib nõuda ulatuslikuma teabe esitamist kui asjaomases liikmesriigis asutatud ettevõtetelt, tingimusel, et sellist erinevat kohtlemist saab õigustada objektiivsete erinevustega nende ettevõtete ja vastuvõtvas liikmesriigis asutatud ettevõtete vahel.

Kuid nagu Euroopa Kohus samuti tunnistas, on kahtlemata olemas seos koostöö- ja teabevahetussüsteemi[51] olemasolu ning liikmesriikide võimaluse vahel kohaldada teatavaid kontrollimeetmeid nõuete täitmise üle järelevalve teostamiseks. Tõepoolest võib selline hästi toimiv süsteem muuta teatavad ülesanded ülearuseks[52].

Halduskoostöö ja riiklikud kontrollimeetmed on seega ühe medali kaks külge. Teatavate lähetamise olemuse aspektide puhul, nagu tööandja tegelik seos saatva liikmesriigiga, mängib lähetav liikmesriik pearolli, samas kui kohaldatavate töötingimuste järgimist teenuse osutamise liikmesriigis saab kontrollida vaid vastuvõtvas liikmesriigis. Tihe koostöö mõlema riigi vahel on vajalik ka muudes küsimustes, nagu lähetamise põhimõtte kontekstis kasutatavad soovituslikud kvalitatiivsed kriteeriumid. Seega on mõlemal riigil oluline roll koostöö- ja teabevahetussüsteemi tõhusas toimimises, isegi kui nende tegevuse tegelik ulatus on erinev.

Halduskoostöö tõhusus ning asukohaliikmesriigis juba tehtud kontroll ja järelevalve on seega väga tähtsad, et iga juhtumi puhul eraldi hinnata, kas konkreetsed riiklikud kontrollimeetmed on ELi õigusega[53] kooskõlas. Seepärast on lisatud läbivaatamisklausel, et olukorda täiendavalt hinnata, eelkõige selleks, et vaadata, kas teatavate riiklike kontrollimeetmete kohaldamine on halduskoostöö süsteemi ja selle toimimise tõhususe ning tehnika arengu valguses vajalik[54] ( artikli 9 lõige 3 ).

2006. aasta aprilli komisjoni teatise põhjal käivitatud kontrollimine ei näidanud mitte ainult riiklike kontrollimeetmete mitmekesisust, vaid ka seda, et paljud liikmesriigid toetuvad teenuste osutajate kontrollimisel vaid oma riiklikele meetmetele ja vahenditele[55]. Lisaks ei olnud nende kohaldamine saavutatavat eesmärki arvesse võttes mitte alati õigustatud ega proportsionaalne ega olnud seega kooskõlas ELi toimimise lepingu artikliga 56, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus.

Kõnealuses kohtupraktikas on Euroopa Kohus täiendavalt selgitanud teatavate riiklike kontrollimeetmete kooskõla ELi õigusega. Selles kinnitati veelkord, et eelnev proportsionaalne deklareerimiskohustus on jätkuvalt sobiv vahend selleks, et teha vajalikke kontrolle ja vältida pettusi [56]. Seoses kohustusega hoida teatavaid sotsiaalkaitsega seotud dokumente liikmesriigi territooriumil, tunnistas Euroopa Kohus[57], et välisettevõtete kohustus hoida töölepingut (või samaväärset dokumenti direktiivis 91/533 määratletud tähenduses), palgatõendeid, töögraafikuid ning palga maksmist tõendavaid dokumente ehitusplatsil, ning kohustus tõlkida need dokumendid asjaomase liikmesriigi[58]keelde, ei kujuta endast teenuste osutamise vabaduse põhjendamatut ega ebaproportsionaalset piirangut[59]. Sarnast kohustust hoida tööaja arvestuslehti ja palgatõendeid töökohal[60] või tööandja voliniku või vastutava esindaja elukohas, mis asub liikmesriigi territooriumil, ei peetud samuti teenuste osutamise vabadust käsitlevate aluslepingu sätetega vastuolus olevaks[61].

Siiski otsustas kohus vastupidiselt eelmises lõigus esitatud nõuetele, et liikmesriigid ei tohi kehtestada teises liikmesriigis asutatud teenuseosutaja suhtes, kes lähetab ajutiselt töötajaid teenuste osutamise eesmärgil teise liikmesriiki, järgmisi nõudeid:

- teenuseosutaja kohustus olla asutatud kõnealuse liikmesriigi territooriumil;

- teenuseosutaja kohustus saada asjaomase liikmesriigi pädevalt asutuselt luba või olla seal registreeritud, kaasa arvatud registrisse kandmine või registreerimine kõnealuse liikmesriigi territooriumil asuvas kutseühingus või -liidus, või täita muud samaväärset nõuet, välja arvatud muudes ELi õigusaktides sätestatud juhtudel;

- kohustust määrata esindaja või agent, kes on asutatud, asub või elab vastuvõtvas liikmesriigis;

- teenuseosutajale kehtestatud keeldu seada kõnealuse liikmesriigi territooriumil sisse teatavas vormis või teatavat tüüpi infrastruktuur, sealhulgas kontor või büroo, mida teenuseosutaja vajab asjaomaste teenuste osutamiseks;

- ühegi erandita ja/või ajapiiranguta kohustust hoida teatavaid sotsiaalkaitsega seotud dokumente oma territooriumil, kui teavet saab tööandja või asutamiskoha liikmesriigi ametiasutuste kaudu mõistliku aja jooksul;

- kohustust koostada sotsiaalkaitsega seotud dokumente kooskõlas vastuvõtva liikmesriigi eeskirjadega.

Asjakohane on kõnealust kohtupraktikat käesolevas ettepanekus kodifitseerimise kaudu selgitada ja näidata selgelt, millised eeskirjad on ELi õigusega kooskõlas ja millised mitte. Täites oma kohustusi, aitaksid liikmesriigid olulisel määral kaasa halduskoormuse vähenemisele kooskõlas Euroopa Ülemkogus sätestatud eesmärkidega. VKEdele tuleks kehtiva direktiivi parem jõustamine, võrdsemad võimalused ja ausam konkurents kasuks. Parem halduskoostöö ning tõhusad ja nõuetekohased kontrollimised, mis põhinevad riskihindamisel, muudaksid kontrollimise tõhusamaks ja vähendaksid ettevõtete kulusid riskivabades sektorites, muutes seega kontrollimised vähem koormavaks[62].

Kooskõlas ILO konventsiooniga nr 81[63], tuleks ametiasutuste poolt korrapäraselt koostatud riskihindamiste põhjal läbi viia tõhusad ja nõuetekohased kontrollid, et kontrollida kohaldatavatest eeskirjadest kinnipidamist ja teostada selle üle järelevalvet ( artikkel 10 ). Võtmaks arvesse liikmesriikide töösuhete ja kontrollisüsteemide mitmekesisust, võivad lähetatud töötajate töötingimusi, nagu töötasu miinimummäärad ja tööaeg, kontrollida ka teised osalejad ja/või asutused.

3.4.6. Jõustamine – õiguste kaitse, alltöövõtt, kohustused ja karistused

V peatükk ( artiklid 11 ja 12 ) käsitleb õiguste jõustamist ja kaitset, mis kujutab endast põhiõigust: Euroopa Liidu põhiõiguste harta kohaselt on igaühel õigus tõhusale õiguskaitsevahendile, kui on rikutud isiku õigusi ja vabadusi, mis on tagatud Euroopa Liidu õigusaktidega.

Kaebuste mehhanism

Direktiivi 96/71/EÜ artikli 6 parema jõustamise ja nõuetekohase kohaldamise tagamiseks on vaja tõhusaid mehhanisme, mille abil lähetatud töötajad saaksid esitada kaebusi otse või selleks ette nähtud kolmanda isiku, näiteks ametiühingu kaudu, kui viimatinimetatu sellega nõus on ( artikkel 11 ). See ei piira liikmesriikide kohtute pädevust, nagu see on eelkõige sätestatud liidu õiguse ja/või rahvusvaheliste konventsioonide asjakohastes vahendites, ega ka esindamist ja kohtulikku kaitset käsitlevate siseriiklike menetlusnormide kohaldamist. Sotsiaalpartnerite ühistel institutsioonidel, kui nad on hõlmatud direktiivi 96/71/EÜ artikli 3 lõikega 1, võib samuti olla õigustatud huvi, et direktiivi 96/71/EÜ sätteid järgitaks.

Solidaarvastutus

Töötajate õiguste kaitse on eriti tähtis allhankeahelas, mis on ELis laialt levinud eelkõige ehitussektoris. On tõendeid selle kohta, et mitmel juhul on lähetatut töötajaid ära kasutatud ning neile on maksmata jäetud palk või osa palgast, millele neil direktiivi 96/71/EÜ kohaselt õigus on. Lähetatud töötajatel ei pruugi olla võimalust oma töövõtjale palganõuet esitada, sest ettevõte on kadunud või see ei ole kunagi tegelikult eksisteerinud. Tagamaks, et alltöövõtjad järgiksid oma õiguslikke ja lepingulisi kohustusi, eelkõige töötajate õiguste osas, on vaja asjakohaseid, tõhusaid ja hoiatavaid meetmeid. Läbipaistvam alltöövõtt parandaks töötajate õiguste kaitset.

Parlamendi küsimuste raames[64] on Euroopa Parlament osutanud vajadusele esitada ettepanek ning võtnud vastu mitu resolutsiooni selles küsimuses, kutsudes komisjoni üles koostama liidu tasandil seadusandlikku vahendit solidaarvastutuse kohta, seda eelkõige pikkade allhankeahelate puhul[65].

Siiski on vaja siin ettevaatlik olla ja võtta arvesse liikmesriikide erinevaid õigussüsteeme ja ka seda, milline mõju on sellisel süsteemil teenuste piiriülesele osutamisele siseturul. Seega on arusaadav, et sidusrühmade seisukohad ELi tasandi vahendi teostatavuse ja vajaduse osas on erinevad[66].

Praegu kohaldavad vaid mõned liikmesriigid (8) ja Norra solidaarvastutust seoses sotsiaalkindlustusmaksete, maksude ja/või (miinimum)palgaga ka teiste kui vaid otsese töövõtja jaoks. Riiklike solidaarvastutussüsteemide vahel on suured erinevused[67]. Asjaomaste riikide erinevad õigustraditsioonid ja töösuhete süsteemid näitavad, et riigis kehtiv süsteem sõltub suuresti riiklikust olukorrast ning Euroopa lahenduse jaoks saab heal juhul üle võtta vaid üksikuid elemente.

Täiendavad uuringud näitavad, et isegi kui mõned solidaarvastutussüsteemid on sarnased, on nende kohaldamisala, rakendamine ja tõhusus erinev, seda ka piiriülestes olukordades[68].

Euroopa Liidu Kohtu järjepidevas kohtupraktikas on kinnitatud, et töötajate õiguste kaitse võib õigustada teenuste osutamise vabaduse piiramist. Kohtuasjas Finalarte[69] märkis kohus, et kodu- ja välisriigi ettevõtete erinevat kohtlemist võivad õigustada objektiivsed erinevused ning see ei tähenda tingimata diskrimineerimist teenuste osutamise vabaduse osas.

Euroopa Kohtu kohtupraktika annab mõningaid suuniseid teatavate solidaarvastutussüsteemide võimaliku kokkusobimatuse kohta ELi õigusest tulenevate kohustustega. Otsuses Wolff-Müller ’i kohtuasjas[70], teatas kohus, et Saksamaa solidaarvastutussüsteemi palkade maksmise osas teatavatel tingimustel võib pidada õigustatud meetmeks, samas kui Belgia solidaarvastutussüsteem (palga-) maksuvõlgade osas on ebaproportsionaalne ja seega õigustamatu meede, mis on vastuolus aluslepingus sätestatud teenuste osutamise vabadusega[71].

Käesolev ettepanek sisaldab konkreetseid sätteid lepingulise töövõtja kohustuste ja (solidaar)vastutuse kohta seoses alltöövõtjate lähetatud töötajate töötingimuste järgimisega ( artikkel 12 ). Tähelepanu on ennetusmeetmetel, jättes liikmesriikidele, kes seda soovivad, võimaluse säilitada või kehtestada kaugemaleulatuva solidaarvastutuse või vastutusahela süsteemi.

Sätted piirduvad ehitussektoriga, nagu see on määratletud direktiivi 96/71 lisas esitatud toimingute loetelus. Hõlmatud on ajutist tööd vahendavate tööbüroode lähetamised, kui tegemist on töödega ehitussektoris. Liikmesriigid võivad aga soovi korral neid sätteid laiendada teistele valdkondadele.

Tasakaalustatud meetmete pakett peaks piisavalt hästi peegeldama praeguste riiklike süsteemide rohkust, vältides sama ajal ettevõtjatele ebavajaliku või õigustamatu halduskoormuse lisamist. Lisaks sellele ei peaks ettevõtted võtma endale pädevate asutuste kohustusi kontrollida, kuidas järgivad tööseadusi teised ettevõtted. Siiski peaks kooskõlas OECD suunistega rahvusvahelistele ettevõtetele äritegevuse vastutustundlik teostamine ja juhtimine hõlmama vähemalt riskipõhist hoolsuskohustust alltöövõtjate valimisel. On piisavalt tõendeid selle kohta, et proportsionaalsed riskijuhtimismeetmed on majanduslikult mõttekad[72].

Käesoleva direktiivi ettepanekus lähenetakse jõustamisele terviklikult, hõlmates teadlikkuse suurendamise (parem teave), riigi jõustamismehhanismid (kontrollid ja sanktsioonid) ja eraõiguslikud jõustamismehhanismid (solidaarvastutus). Tasakaalustatud lähenemisviisi jaoks on tähtsad kõik aspektid. Ühe aspekti nõrgestamine tähendaks muude jõustamisaspektide tugevamaks muutmist, et saavutada samaväärne tulemus. Seega on kõik aspektid kaasatud ettepanekusse tasakaalustatud viisil. Kavandatava solidaarvastutussüsteemi puhul piirdutakse vaid otseste alltööhankeolukordadega ehitussektoris, kus on registreeritud kõige rohkem juhtumeid palga mittemaksmise kohta. Töövõtjaid, kes on täitnud hoolsuskohustust, ei saa võtta vastutusele artikli 12 lõike 1 alusel. Solidaarvastutus on isereguleeruv mehhanism eraettevõtjate vahel ja oluliselt vähem piirav ja palju proportsionaalsem kui alternatiivsed süsteemid, nagu puhas riiklik sekkumine kontrollide ja sanktsioonide kaudu.

3.4.7. Haldustrahvide ja -karistuste piiriülene jõustamine

Võttes arvesse lähetamise piiriülest iseloomu, on trahvide ja karistuste vastastikune tunnustamine ja jõustamine eelkõige teise liikmesriiki ajutiselt töötajaid lähetava ettevõtte asutamiskoha liikmesriigis hädavajalik Ühise vastastikuse tunnustamise ja jõustamisvahendi puudumine põhjustab praktikas suuri jõustamisprobleeme[73].

Üks probleemi põhjusi on asjaolu, et direktiivist 96/71/EÜ tulenevate kohustuste täitmata jätmist sanktsioneeritakse liikmesriigiti erinevalt[74]. Mitmes liikmesriigis rakendatakse kriminaalkaristust, samas kui teistes riikides reguleerib seda haldusõigus ning võimalik on ka mõlema kombinatsioon. Järgitavate töötingimuste suhtes esitatud kaebused on aga enamasti (kuigi mitte alati) tsiviilõiguslikud.

Kehtivad ELi vahendid reguleerivad teatavas ulatuses mõnesid kohaldatavaid trahve ja karistusi, sealhulgas vastastikuse abistamise kaudu, ning nende vastastikust tunnustamist. Näiteks nõukogu 24. veebruari 2005. aasta raamotsuses 2005/214/JHA rahatrahvide vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta[75] on ette nähtud rahatrahvide vastastikune tunnustamine[76], mis lihtsustab lihtsa ja tõhusa süsteemi abil rahatrahvide piiriülest jõustamist. See hõlmab ka selliste rikkumist käsitlevate otsuste tunnustamist ja jõustamist, mille eesmärk on tagada aluslepingute kohaselt vastu võetud vahenditest tulenevate kohustuste täitmine. Tsiviilõiguslike kaebuste osas tehtud kohtuotsuste tunnustamine ja jõustamine on reguleeritud Brüsseli I määrusega[77].

Haldustrahvide ja -karistuste osas, mida saab vaidlustada muudes kui kriminaalkohtutes, samaväärsed vahendid puuduvad. Seega on VI peatükis ( artiklid 13–16 ) ette nähtud selliste trahvide ja karistuste piiriülese jõustamise süsteem. Aluseks võeti määrusega 987/2009[78] kehtestatud sotsiaalkindlustusega seotud nõuete sissenõudmise ja direktiiviga 2010/24/EL[79] kehtestatud maksude sissenõudmise süsteem. IMI süsteemi kasutatakse pädevate asutuste vahelise vastastikuse abistamise ja koostöö jaoks.

Kõnealuse peatüki eesmärk ei ole kehtestada tsiviil- ja kaubandusasjade õigusalase koostöö, kohtualluvuse, otsuste tunnustamise ja jõustamise kooskõlastatud juhiseid või tegeleda kohaldatavate seadustega. Kehtivaks jäävad muud selliseid küsimusi üldiselt reguleerivad muud ELi vahendid.

3.4.8. Lõppsätted - Karistused

Artiklis 17 on ette nähtud standardsätted karistuste kohta, kui eeskirjadest kinni ei peeta, ning need karistused peaksid olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. Tõhusus tähendab seda, et karistus on asjakohane soovitud eesmärgi saavutamiseks, milleks on eeskirjade järgimine; proportsionaalsus nõuab, et sanktsioon oleks vastavuses rikkumise raskuse ja mõjuga ega tohiks ületada eesmärgi saavutamiseks vajalikku; hoiatav tähendab seda, et karistus on piisavaks hoiatuseks, et vältida võimalikke tulevasi rikkumisi.

Õiguslik alus siseturu infosüsteemi (IMI) kasutamiseks, mis kujutab endast elektroonilist teabevahetussüsteemi halduskoostöö lihtsustamiseks, on sätestatud artiklis 18 ning IMI-määrusesse tehtavad vajalikud tehnilised muudatused on esitatud artiklis 19 .

4. MÕJU EELARVELE

Ettepanekul on mõju ELi eelarvele. Kulutused toetuste andmiseks 2 miljoni euro ulatuses (projektid, seminarid, heade tavade vahetamine jne) ja töötajate lähetamise eksperdikomitee kulud, mida on 0,264 miljardit eurot aastas, kaetakse programmist PROGRESS (2013) ja sotsiaalsete muutuste ja innovatsiooni programmist (2014–2020). 2016. aastal läbi viidava järelhindamise kulud (0,5 miljonit eurot) kaetakse sotsiaalsete muutuste ja innovatsiooni programmist. Vahendid personali- (0,232 miljonit eurot) ja muude halduskulude (reisikulud 0,01 miljonit eurot; igal teisel aastal korraldatavad huvirühmade konverentsid 0,36 miljonit eurot) katmiseks on ette nähtud mitmeaastase finantsraamistiku rubriigi 5 all. Üksikasju on selgitatud käesolevale ettepanekule lisatud finantsselgituses.

2012/0061 (COD)

Ettepanek:

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV

direktiivi 96/71/EÜ (töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega) jõustamise kohta

(EMPs kohaldatav tekst)

EUROOPA PARLAMENT JA NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 53 lõiget 1 ja artiklit 62,

võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut

olles edastanud seadusandliku akti eelnõu riikide parlamentidele,

võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[80],

võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust[81],

olles konsulteerinud Euroopa andmekaitseinspektoriga,

toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt

ning arvestades järgmist:

(1) Töötajate vaba liikumine, asutamisvabadus ja teenuste osutamise vabadus on aluslepingus sätestatud Euroopa Liidu ühtse turu aluspõhimõtted. Nende põhimõtete rakendamist on liit edasi arendanud, et tagada ettevõtjatele võrdsed võimalused ja töötajate õiguste austamine.

(2) Töötajate vaba liikumine annab kõikidele kodanikele õiguse liikuda töötamise ja elamise eesmärgil vabalt ühest liikmesriigist teise ning kaitseb töötajaid diskrimineerimise eest tööhõive, töötasu ja muude töötingimuste osas võrreldes vastuvõtva riigi kodanikega. Seda tuleb vaadelda eraldi teenuste osutamise vabadusest, mis hõlmab ettevõtjate õigust pakkuda teenuseid mõnes teises liikmesriigis ning lähetada nende teenuste osutamiseks vajalike tööde tegemiseks ajutiselt oma töötajaid.

(3) Seoses töötajatega, kes on ajutiselt lähetatud tegema tööd teenuste osutamiseks teises liikmesriigis kui see, kus nad tavapäraselt töötavad, on Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1996. aasta direktiiviga 96/71/EÜ töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega[82] kehtestatud selgelt määratletud peamised töötingimused, mida teenuse osutaja peab järgima liikmesriigis, kuhu töötaja on lähetatud, et tagada asjaomaste lähetatud töötajate miinimumkaitse.

(4) Selleks et ennetada ja vältida kohaldatavatest eeskirjadest kõrvalehoidmist ja/või nende kuritarvitamist ettevõtjate poolt, kes kasutavad lubamatult või pettuslikult ära aluslepingus sätestatud teenuste osutamise vabadust ja/või direktiivi 96/71/EÜ kohaldamist, ning sellise praktikaga võidelda, tuleks parandada lähetamise põhimõtte rakendamist ja järelevalvet.

(5) Seega tuleks lähetamise põhimõtte ajutist olemust määratlevad elemendid, milles eeldatakse, et tööandja asub tõepoolest lähetatava liikmesriigi territooriumil, ning direktiivi 96/71/EÜ ja määruse (EÜ) nr 593/2008 (lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta)(edaspidi „Rooma I määrus”)[83] omavaheline seos selgemaks muuta.

(6) Samamoodi nagu direktiivi 96/71/EÜ puhul ei tohiks käesolev direktiiv piirata õigusaktide kohaldamist, mida vastavalt Rooma I määruse artiklile 8 kasutatakse individuaalsete töölepingute suhtes, ega Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta)[84] ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määruse nr 987/2009 (milles sätestatakse määruse (EÜ) nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta) rakendamise kord)[85] kohaldamist.

(7) Riiklike töösuhete süsteemide erinevuse ja sotsiaalpartnerite sõltumatuse austamist on aluslepingus sõnaselgelt tunnustatud[86].

(8) Ametiühingud mängivad teenuste osutamise raames töötajate lähetamisel olulist rolli, kuna nad võivad vastavalt siseriiklike õigusaktide ja/või tavadega määrata kindlaks töötasu miinimummäärad, mida kohaldatakse eraldi või samaaegselt[87].

(9) Tagamaks, et lähetatud töötaja saab nõuetekohase tasu ja et lähetamisega seotud toetusi saaks pidada töötasu miinimummäära osaks, tuleks kõnealused toetused palgast maha arvata vaid siis, kui see on vastuvõtva liikmesriigi seaduste, kollektiivlepingute ja/või tavadega ette nähtud.

(10) Nõuetekohane ja tõhus rakendamine ning jõustamine on lähetatud töötajate õiguste kaitsmise peamised elemendid, samal ajal kui puudulik jõustamine nõrgendab selles valdkonnas kehtivate liidu eeskirjade tõhusust. Seetõttu on oluline rõhutada komisjoni ja liikmesriikide vahelist koostööd, pisendamata siinjuures tööinspektsioonide ja sotsiaalpartnerite tähtsat rolli.

(11) Siinkohal on eelduseks vastastikune usaldus, koostöövaim ja pidev dialoog ning vastastikune mõistmine.

(12) Selleks et lihtsustada direktiivi 96/71/EÜ paremat ja ühtsemat kohaldamist, on oluline luua halduskoostööd hõlbustav elektrooniline teabevahetussüsteem ning pädevad asutused peaksid kasutama siseturu infosüsteemi (IMI) nii palju kui võimalik. See ei tohiks aga takistada halduskoostööd käsitlevate kahepoolsete lepingute või kokkulepete kohaldamist.

(13) Halduskoostöös ja vastastikuses abistamises liikmesriikide vahel tuleks järgida direktiivis 95/46/EÜ sätestatud isikuandmete kaitse eeskirju ning siseturu infosüsteemi kaudu (IMI) toimuvas koostöös ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2000. aasta määrust (EÜ) nr 45/2001 üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ühenduse institutsioonides ja asutustes ning selliste andmete vaba liikumise kohta[88] ning määrust (EL) xxx siseturu infosüsteemi kaudu tehtava halduskoostöö kohta (IMI määrus).

(14) Selgemaks tuleks muuta liikmesriikide kohustusi teha töötingimusi käsitlev teave nii teistest liikmesriikidest pärit teenuseosutajatele kui ka asjaomastele lähetatud töötajatele avalikult kättesaadavaks ja tagada sellele juurdepääs.

(15) Liikmesriigid peaksid kindlaks määrama, kuidas tehakse teenuste osutajatele ja saajatele hõlpsasti kättesaadavaks vajalik teave, soovituslikult võiks see toimuda veebisaidi kaudu, järgides veebisisu kättesaadavuse standardeid. Sellised veebisaidid peaksid hõlmama eelkõige neid veebisaite, mis on loodud vastavalt ELi eeskirjadele, et edendada ettevõtlust ja/või piiriüleste teenuste arengut.

(16) Selleks et tagada lähetatud töötajate puhul järgitavaid töötingimusi käsitlevate sisuliste eeskirjade nõuetekohane kohaldamine ning nende täitmise järelevalve, peaksid liikmesriigid kohaldama ettevõtjate suhtes, kes lähetavad töötajaid teenuste osutamise eesmärgil, vaid teatavaid kontrollimeetmeid või haldusformaalsusi. Selliseid meetmeid ja formaalsusi võib kehtestada ainult juhul, kui pädevad ametiasutused ei saa ilma nõutud teabeta oma järelevalveülesandeid tõhusalt täita ning kui vajalik teave ei ole lähetatud töötajate tööandja või teenuseosutaja asutamiskoha liikmesriigi asutuste kaudu mõistliku aja jooksul lihtsasti kättesaadav ja/või kui vähem piiravate meetmetega ei ole tagatud riiklike kontrollimeetmete eesmärkide saavutamine.

(17) Tõhusaks võitluseks varjatud tööhõivega peaks piisama ennetus- ja kontrollimeetmete terviklikust süsteemist ja hoiatavatest karistustest, et tuvastada ja vältida fiktiivsete füüsilisest isikust ettevõtjatega seotud juhtumeid.

(18) Selleks et tagada direktiivi 96/71/EÜ parem ja ühtlasem kohaldamine ja jõustamine ning vähendada võimalikult suures ulatuses kohaldamise ja jõustamise erinevusi liidu piires, peaksid liikmesriigid tagama, et kontroll nende territooriumil on tõhus ja piisav.

(19) Riiklikel tööinspektsioonidel, sotsiaalpartneritel ja muudel järelevalveorganitel on ja peaks olema ka edaspidi selles valdkonnas esmatähtis roll.

(20) Selleks et tööturgude ja töösuhete süsteemide mitmekesisusega paindlikult toime tulla, võivad lähetatud töötajate töötingimuste täitmist erandkorras kontrollida muud turul osalejad ja/või asutused tingimusel, et nad pakuvad asjaomastele isikutele samaväärsel tasemel kaitset ning teostavad järelevalvet diskrimineerimata ja erapooletult.

(21) Liikmesriikide kontrolliasutused ning muud asjakohased järelevalve- ja täiteasutused peaksid tegema koostööd ja vahetama asjakohaste õigusaktidega ettenähtud teavet, et kontrollida, kas lähetatud töötajate suhtes kohaldatavatest eeskirjadest on kinni peetud.

(22) Eriti julgustatakse liikmesriike kehtestama töötingimuste kontrollimiseks ühtsemat lähenemisviisi. Samuti tuleks uurida, kas on vaja koostada ühtsed standardid võrreldavate meetodite, tegevustavade ja miinimumnõuete kehtestamiseks liidu tasandil.

(23) Et hõlbustada direktiivi 96/71/EÜ jõustamist ja tagada selle tõhusam kohaldamine, peaks olema loodud tõhus kaebuste mehhanism, mis võimaldaks lähetatud töötajatel esitada kaebusi või osaleda menetlustes kas otse või määratud kolmanda isiku kaudu, nagu ametiühingud või muud ühendused või sotsiaalpartnerite ühised organisatsioonid. See ei piira siseriiklike menetlusnormide kohaldamist, mis käsitlevad esindamist ja kaitset kohtus.

(24) Arvestades alltöövõtu suurt levikut ehitussektoris ning selleks, et kaitsta lähetatud töötajate õigusi, on vaja tagada, et selles sektoris võib lisaks tööandjale või tööandja asemel vähemalt sellele töövõtjale, kelle tööandja on otsene alltöövõtja, teha kohustuseks maksta välja saadaolev töötasu miinimummääras, maksmata jäänud töötasu ja/või osamaksud, mis ollakse võlgu siseriikliku õiguse või kollektiivlepingu kohaselt sotsiaalpartnerite lepingulistele fondidele või ühendustele, kui need on hõlmatud direktiivi 96/71/EÜ artikli 3 lõikega 1. Töövõtjat, kes on järginud hoolsuskohustust, ei võeta vastutusele. Hoolsuskohustuse järgimine võib seisneda ennetavate meetmete võtmises seoses alltöövõtja esitatavate tõenditega, toetudes vajaduse korral riigi ametiasutuste esitatud teabele.

(25) Siseriiklikku õigust ja tava arvestades võib pärast konsulteerimist riikliku või sektori tasandi sotsiaalpartneritega võtta käesolevas direktiivis sätestatud kohustuste täitmata jätmise eest erandjuhtudel vastutusele ka muid lepingulisi töövõtjaid või nende vastutust piirata.

(26) Kohustus kehtestada vastutusnõue töövõtja puhul, kui otseseks alltöövõtjaks on teise liikmesriigi teenuseosutaja, kes töötajaid lähetab, on õigustatud suure avaliku huvi tõttu töötajate sotsiaalse kaitse tagamisel. Võttes arvesse võimalust nõuda välja maksmata jäänud töötasu, maksude tagasimakseid või põhjendamatult kinni peetud sotsiaalkindlustusmakseid, ei pruugi kõnealused lähetatud töötajad olla samas olukorras töötajatega, kelle on palganud töövõtja asutamiskoha liikmesriigis asuv otsene alltöövõtja.

(27) Liikmesriikide süsteemide erinevused määratud haldustrahvide sissenõudmisel ja/või karistuste piiriülesel jõustamisel takistavad siseturu nõuetekohast toimimist ja on oht, et lähetatud töötajate kaitse ühtlase taseme tagamine kogu Euroopa Liidus on väga raske, kui mitte võimatu.

(28) Teenuste osutamisega seotud töötajate lähetamist käsitlevate sisuliste eeskirjade tõhus jõustamine tuleks tagada erimeetmetega, mille eesmärk on määratud haldustrahvide ja karistuste piiriülene jõustamine. Liikmesriikide õigusaktide ühtlustamine selles valdkonnas on oluline eeltingimus, et tagada siseturu nõuetekohaseks toimimiseks vajalik kindlam, ühetaolisem ja võrreldavam kaitse.

(29) Ühiste nõuete kehtestamine vastastikuse abi ja toetuse osutamiseks täitemeetmete rakendamisel ja kulude sissenõudmisel kõnealustes küsimustes ning ühtsete nõuete kinnitamine haldustrahvide ja karistuste määramisega seotud otsustest teatamisel, peaks aitama lahendada mitmeid piiriülese jõustamisega seotud praktilisi probleeme ning tagama parema teavitamise ja teistes liikmesriikides tehtud otsuste parema jõustamise.

(30) Olenemata ühtsemate eeskirjade kehtestamisest karistuste ja trahvide piiriüleseks jõustamiseks ning vajadusest kehtestada trahvide maksmatajätmise korral kohaldatava järelkontrollimenetluse jaoks üldisemad kriteeriumid, ei tohiks see mõjutada liikmesriikide pädevust kehtestada siseriiklike õigusaktide kohaseid karistus-, sanktsiooni- ja trahvisüsteeme või sissenõudmismeetmeid.

(31) Käesoleva direktiivi eesmärk ei ole kehtestada õigusalase koostöö, kohtualluvuse, tsiviil- ja kaubandusasjades tehtud otsuste tunnustamise ja jõustamise kooskõlastatud eeskirju või tegeleda kohaldatavate seadustega.

(32) Liikmesriigid peaksid võtma asjakohased meetmed, mis hõlmaksid ka haldus- ja kohtumenetlusi, juhuks kui käesolevas direktiivis sätestatud kohustusi ei täideta ning tagama käesolevas direktiivis sätestatud kohustuste täitmata jätmise korral tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad karistused.

(33) Käesolev direktiiv austab põhiõigusi ning järgib Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid, eelkõige isikuandmete kaitset (artikkel 8), kutsevabadust ja õigust teha tööd (artikkel 15), ettevõtlusvabadust (artikkel 16), kollektiivläbirääkimiste ja kollektiivse tegutsemise õigust (artikkel 28), õigust headele ja õiglastele töötingimustele (artikkel 31) ning õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele (artikkel 47) ning direktiivi tuleb rakendada kooskõlas kõnealuste õiguste ja põhimõtetega.

(34) Kuna käesoleva direktiivi eesmärki, nimelt luua üldine ühine raamistik selliste asjakohaste sätete, meetmete ja kontrollimehhanismide jaoks, mis on vajalikud direktiivi 96/71/EÜ paremaks ja ühtsemaks rakendamiseks, kohaldamiseks ja jõustamiseks, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning meetme ulatuse ja mõju tõttu on seda parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv kaugemale sellest, mis on vajalik seatud eesmärgi saavutamiseks,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:

I PEATÜKK ÜLDSÄTTED

Artikkel 1 Reguleerimisese

1. Käesoleva direktiiviga luuakse üldine ühine raamistik selliste asjakohaste sätete, meetmete ja kontrollimehhanismide jaoks, mis on vajalikud direktiivi 96/71/EÜ paremaks ja ühtsemaks rakendamiseks, kohaldamiseks ja jõustamiseks, ning luuakse meetmed, et takistada kohaldatavate eeskirjade kuritarvitamist ja nendest kõrvalehoidmist ning võtta sellise tegevuse eest vastutusele.

Käesoleva direktiivi eesmärk on tagada, et teenuste piiriülese osutamise raames lähetatud töötajate õigused oleksid asjakohasel miinimumtasemel kaitstud, lihtsustada teenuseosutajate jaoks teenuste osutamise vabaduse kasutamist ja edendada ausat konkurentsi teenuseosutajate vahel.

2. Käesolev direktiiv ei mõjuta mingil viisil liikmesriikides ja Euroopa Liidu õigusega tunnustatud põhiõiguste, sealhulgas streigiõiguse või -vabaduse teostamist või õigust või vabadust võtta muid liikmesriikide töösuhete erisüsteemidega hõlmatud meetmeid, mis on kooskõlas siseriikliku õiguse ja tavadega. Samuti ei mõjuta direktiiv õigust pidada läbirääkimisi kollektiivlepingute üle, neid sõlmida ja rakendada ega kollektiivse tegutsemise õigust vastavalt siseriiklikele õigusaktidele ja tavadele.

Artikkel 2 Mõisted

Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

1. „pädev asutus” – asutus, kelle liikmesriik on määranud käesolevas direktiivis sätestatud ülesannete täitmiseks;

2. „taotluse esitanud asutus” – liikmesriigi pädev asutus, kes esitab abi-, teabe-, teatamis- või sissenõudmistaotluse seoses V peatükis osutatud karistuse või trahviga;

3. „taotluse saanud asutus” – liikmesriigi pädev asutus, kellele on esitatud abi-, teabe-, teatamis- või sissenõudmistaotlus.

Artikkel 3 Eeskirjade kuritarvitamise ja nendest kõrvalehoidmise ennetamine

1. Direktiivi 96/71/EÜ rakendamiseks, kohaldamiseks ja jõustamiseks ning selleks et hinnata, kas ettevõtja sisuline tegevus, mitte üksnes sisemine juhtimis- ja/või haldustegevus, toimub ka tegelikult selle liikmesriigi territooriumil, kus ettevõtja on asutatud, võtavad pädevad asutused arvesse kõiki kriteeriume, mis iseloomustavad kõnealuse ettevõtja tegevust selles riigis, kus ta on asutatud. Selliste kriteeriumide hulka võivad kuuluda:

4. koht, kus ettevõtja registrijärgselt asub ja kus asub tema juhatus, kus ta kasutab kontoriruume, maksab makse, kus tal on kutsealal tegutsemise luba või kus ta on registreeritud kaubanduskoja või kutseühingu liikmena;

5. lähetatud töötajate töölevõtmise koht;

6. ühelt poolt ettevõtja ja töötaja vahel sõlmitud lepingute suhtes kohaldatav õigus ja teiselt poolt klientidega sõlmitud lepingute suhtes kohaldatav õigus;

7. koht, kus toimub ettevõtja sisuline äritegevus ja kus on võetud tööle halduspersonal;

8. ebatavaliselt väike täidetavate lepingute arv ja/või asutamiskoha liikmesriigis realiseeritud käive.

Kriteeriumide hindamisel kohaldatakse neid kriteeriume üksikjuhtumipõhiselt ning võetakse arvesse ettevõtja tegevuse laadi tema asutamiskoha liikmesriigis.

2. Selleks et hinnata, kas lähetatud töötaja töötab ajutiselt muus liikmesriigis kui see, kus ta tavaliselt töötab, uuritakse kõiki seda tööd ja töötaja olukorda iseloomustavaid faktilisi andmeid ja kriteeriume.Siinkohal võidakse arvesse võtta,

9. kas töötamine muus liikmesriigis toimub piiratud aja jooksul;

10. kas lähetus toimub muus liikmesriigis kui see, kus või kust töötaja määruse (EÜ) nr 593/2008 ja/või Rooma konventsiooni kohaselt tavapäraselt oma tööd teeb;

11. kas lähetatud töötaja pöördub pärast tööde lõpetamist või teenuste osutamist, mille jaoks ta lähetatud on, tagasi või eeldatakse, et ta asub pärast seda taas tööle päritoluliikmesriiki;

12. kas töötaja lähetanud tööandja katab reisi-, eluaseme-/majutus- ja toitlustuskulud või tagab nende kulude hüvitamise ja kui see on nii, siis kuidas on see korraldatud; ning

13. kas samal töökohal on varem korduvalt töötanud sama või mõni teine (lähetatud) töötaja.

Kõik eespool loetletud kriteeriumid on tegurid, mida tuleb arvesse võtta üldhinnangu koostamisel, seega ei saa neid käsitleda eraldiseisvatena. Neid kriteeriume tuleb kohaldada üksikjuhtumipõhiselt, võttes arvesse iga olukorra eripära.

II PEATÜKKTEABE KÄTTESAADAVUS

Artikkel 4 Kontaktasutuste roll

Käesoleva direktiivi kohaldamise jaoks määravad liikmesriigid siseriiklike õigusaktide ja/või tavade kohaselt ühe või mitu pädevat asutust, kelle hulka võib arvata ka direktiivi 96/71/EÜ artiklis 4 osutatud kontaktasutuse(d).

Pädevate asutuste kontaktandmed edastatakse komisjonile ja teistele liikmesriikidele. Komisjon avaldab kontaktasutuste loetelu ning ajakohastab seda korrapäraselt.

Artikkel 5 Parem juurdepääs teabele

1. Liikmesriigid võtavad asjakohased meetmed tagamaks, et direktiivi 96/71/EÜ artiklis 3 osutatud teave kohaldatavate töötingimuste kohta, mida teenuseosutaja peab järgima, tehakse üldiselt teatavaks selgelt ja terviklikult ning eemalt ja elektrooniliste vahenditega kergesti kättesaadaval viisil ning vormingus, mis võimaldab juurdepääsu ka puuetega isikutele, ning liikmesriigid tagavad, et direktiivi 96/71/EÜ artiklis 4 osutatud kontaktasutused ja muud riiklikud pädevad asutused suudavad oma ülesandeid tõhusalt täita.

2. Et veelgi parandada andmete kättesaadavust, peavad liikmesriigid:

14. osutama ametlikel veebilehtedel selgelt ja üksikasjalikult, kasutajasõbralikul moel ning juurdepääsetavas vormingus, milliseid töötingimusi ja/või milliseid (siseriiklikke ja/või piirkondlikke) õigusakte kohaldatakse nende territooriumile lähetatud töötajate suhtes;

15. võtma vajalikke meetmeid, et muuta veebisaitidel üldiselt kättesaadavaks teave selle kohta, milliseid kollektiivlepinguid (ja kelle suhtes) kohaldatakse ning milliseid töötingimusi peavad välismaised teenuseosutajad kohaldama vastavalt direktiivile 96/71/EÜ ning esitama võimaluse korral viidad olemasolevatele veebisaitidele ja muudele kontaktpunktidele, eelkõige asjaomastele sotsiaalpartneritele;

16. tegema teabe töötajatele ja teenuseosutajatele kättesaadavaks ka muus keeles, kui selle riigi riigikeel(ed), kus teenuseid osutatakse ning võimaluse korral koostama kokkuvõtliku voldiku põhiliste kohaldatavate töötingimuste kohta, mida saaks taotluse korral välja anda ka puuetega isikutele sobivas vormingus;

17. muutma ametlikel veebisaitidel edastatava teabe selgemaks ja kättesaadavamaks;

18. võimaluse korral nimetama kontaktasutuses kontaktisiku, kelle ülesandeks on tegeleda teabepäringutega;

19. ajakohastama ametlikke andmeid.

3. Komisjon toetab jätkuvalt liikmesriike selles valdkonnas.

4. Kui kooskõlas siseriikliku õiguse, traditsioonide ja tavadega sätestatakse direktiivi 96/71/EÜ artiklis 3 osutatud töötingimused kollektiivlepingutes vastavalt nimetatud direktiivi artikli 3 lõigetele 1 ja 8, peavad liikmesriigid tagama, et kõnealused tingimused määravad kindlaks sotsiaalpartnerid, kes teevad asjaomase teabe, eelkõige tingimuste kohta, mis hõlmavad töötasu miinimummäära ja selle koostisosi, maksmisele kuuluva tasu arvutamiseks kasutatavat meetodit ja palgakategooriasse liigitamise kriteeriume, kättesaadaval ja läbipaistval viisil juurdepääsetavaks nii muude liikmesriikide teenuseosutajate kui ka lähetatud töötajate jaoks.

III PEATÜKKHALDUSKOOSTÖÖ

Artikkel 6 Vastastikune abi – üldpõhimõtted

1. Liikmesriigid teevad tihedat koostööd ning osutavad üksteisele vastastikust abi, et hõlbustada käesoleva direktiivi rakendamist, kohaldamist ja jõustamist.

2. Liikmesriikide koostöö hõlmab eelkõige vastamist põhjendatud teabenõuetele ning pädevate ametite tehtavaid kontrollimisi ja uurimisi lähetatud töötajate olukorra kohta, millele on osutatud direktiivi 96/71/EÜ artikli 1 lõikes 3, kaasa arvatud lähetatud töötajate suhtes kohaldatavate eeskirjade mis tahes kuritarvitamise kohta või võimaliku piiriülese ebaseadusliku tegevuse juhtude kohta.

3. Vastates teise liikmesriigi pädevalt asutuselt saabunud abitaotlusele, tagavad liikmesriigid, et nende territooriumil asutatud teenuseosutajad edastavad oma riigi pädevatele asutustele kogu teabe, mis on vajalik nende tegevuse järelevalveks siseriikliku õiguse kohaselt.

4. Teabenõudele vastamisel esinevate raskuste korral või kontrollimiste või uurimiste läbiviimisel teavitab asjaomane liikmesriik kiiresti teavet taotlenud liikmesriiki, et leida lahendus.

5. Liikmesriigid edastavad teiste liikmesriikide ja komisjoni taotletud teabe elektrooniliste sidevahendite abil võimalikult kiiresti, hiljemalt kahe nädala jooksul pärast taotluse saamist.

Kui liikmesriik saab teada eriasjaoludest, mis nõuavad kiiret tegutsemist, kasutatakse eriolukordade jaoks loodud menetlust. Sellisel juhul edastatakse teave 24 tunni jooksul.

6. Liikmesriigid tagavad, et registritest, millesse teenuseosutajad on kantud ja millest kõnealuse liikmesriigi pädevad asutused võivad teha päringuid, saavad samadel tingimustel päringuid teha ka teiste liikmesriikide samaväärsed pädevad asutused.

7. Liikmesriigid tagavad vahetatava teabe konfidentsiaalsuse. Kõnealust teavet kasutatakse üksnes sel eesmärgil, milleks seda taotleti.

8. Vastastikust haldusabi antakse tasuta.

9. Komisjon ja pädevad asutused teevad tihedat koostööd raskuste analüüsimisel, mis võivad tekkida direktiivi 96/71/EÜ artikli 3 lõike 10 kohaldamisel.

Artikkel 7 Asutamiskoha liikmesriigi roll

1. Teenuseosutaja asutamiskoha liikmesriik jätkab teise liikmesriiki lähetatud töötajate olukorra kontrollimist ja seiret ning võtab vastavalt siseriiklikule õigusele, tavale ja haldusmenetlustele vajalikud järelevalve- või täitevmeetmed.

2. Artikli 3 lõigetes 1 ja 2 ning artikli 9 lõikes 1 nimetatud asjaoludel aitab teenuseosutaja asutamiskoha liikmesriik seda liikmesriiki, kuhu töötaja on lähetatud, et tagada direktiivi 96/71/EÜ ja käesoleva direktiivi alusel kohaldatavate tingimuste täitmine. Teenuseosutaja asutamiskoha liikmesriik edastab omal algatusel liikmesriigile, kuhu töötaja on lähetatud, artikli 3 lõigetes 1 ja 2 ning artikli 9 lõikes 1 osutatud kogu asjakohase teabe, kui teenuseosutaja asutamiskoha liikmesriik on teadlik konkreetsetest asjaoludest, mis viitavad nõuete võimalikule eiramisele

3. Lisaks võivad vastuvõtva liikmesriigi pädevad asutused küsida asutamiskoha liikmesriigi pädevatelt asutustelt teavet mis tahes teenuste osutamise või teenuseosutaja kohta ning iga teenuseosutaja asutamise seaduslikkuse, tema hea käitumise, samuti kohaldatavate eeskirjade rikkumise puudumise kohta. Asukohaliikmesriigi pädevad asutused annavad sellist teavet kooskõlas artikliga 6.

4. Lõigetes 1 ja 2 sätestatud kohustus ei hõlma asutamiskoha liikmesriigi kohustust viia läbi kontrollimisi selle vastuvõtva liikmesriigi territooriumil, kus teenust osutatakse. Vajaduse korral teostavad asutamiskoha liikmesriigi pädevate asutuste taotlusel selliseid kontrollimisi vastuvõtva liikmesriigi ametiasutused, toimides kooskõlas artikliga 10 ning vastavalt liidu õigust austavate siseriiklike õigusaktide, tavade ja haldusmenetluste kohaselt neile antud järelevalveõigusele.

Artikkel 8 Kaasnevad meetmed

1. Komisjoni abiga võtavad liikmesriigid kaasnevaid meetmeid, et arendada, hõlbustada ja edendada teabevahetust ametnike vahel, kes vastutavad halduskoostöö ja vastastikuse abi osutamise eest ning kohaldatavate eeskirjade järgimise kontrollimise ja nende jõustamise eest.

2. Komisjon hindab rahalise toetuse andmise vajadust, et tõhustada halduskoostööd veelgi ja suurendada vastastikust usaldust projektide kaudu, mis edendavad asjaomaste ametnike vahetust ja väljaõpet, ning arendada, hõlbustada ja edendada parimaid tavasid käsitlevaid algatusi, sealhulgas ELi tasandi sotsiaalpartnerite omi, nagu andmebaaside arendamine ja ajakohastamine või ühiste veebisaitide loomine, mis sisaldavad üldist või sektoripõhist teavet kohaldatavate töötingimuste kohta.

IV PEATÜKKJÄRELEVALVE KOHUSTUSTE TÄITMISE ÜLE

Artikkel 9 Riiklikud kontrollimeetmed

1. Liikmesriigid võivad kehtestada vaid järgmisi haldusnõudeid ja kontrollimeetmeid:

20. kohustus, et teises liikmesriigis asutatud teenuseosutaja peab hiljemalt teenuseosutamist alustades esitama riigi pädevatele ametiasutustele asjakohase tõendi, milles märgitakse vaid teenuseosutaja nimi, et lähetatakse üks või enam töötajat, kes on selgelt identifitseeritavad, töötajate eeldatav arv, nende lähetuse eeldatav kestus ja asukoht ning teenused, mille osutamiseks nad lähetatakse;

21. kohustus hoida või teha kättesaadavaks ja/või säilitada paber- või digikoopia töölepingust (või sellega samaväärsest dokumendist direktiivi 91/533 tähenduses, mis vajaduse korral sisaldab ka kõnealuse direktiivi artiklis 4 osutatud täiendavat teavet) palgatõenditest ja töögraafikutest ning palga maksmist tõendavatest dokumentidest või samaväärsete dokumentide koopiatest kogu lähetusperioodi vältel ettevõtja territooriumil ligipääsetavas ja selgelt kindlaksmääratud kohas, nt töökohal või ehitusplatsil, või transpordisektori liikuvate töötajate puhul tegevuskohas või sõidukis, millega teenust osutatakse;

22. punktis b osutatud dokumentide puhul võib olla õigustatud ka nende tõlkimine, kui need ei ole liiga pikad ning kui nende puhul kasutatakse üldjuhul standardvorme;

23. kohustus määrata tööandja kontaktisik, kes vajaduse korral peab teenuse osutamise aja jooksul läbirääkimisi lähetuse sihtliikmesriigi asjakohaste sotsiaalpartneritega vastavalt siseriiklikele õigusaktidele ja tavadele.

2. Liikmesriigid tagavad, et võimaluste piires saavad ettevõtjad töötajate lähetamisega seotud menetlusi ja formaalsusi hõlpsasti täita vahemaa tagant ja elektrooniliste vahendite abil.

3. Kolm aastat pärast artiklis 20 osutatud tähtpäeva vaadatakse läbi riiklike kontrollimeetmete kohaldamise vajalikkus ja otstarbekus, võttes arvesse saadud kogemusi ning teabevahetuse ja koostöökorralduse tõhusust, ühtsemate standarddokumentide väljatöötamist, ühiste kontrollipõhimõtete või -nõuete kehtestamist töötajate lähetamisega seotud küsimustes ning tehnoloogia arengut ning vajaduse korral esitatakse vajalikud parandused või muudatused.

Artikkel 10 Kontrollimised

1. Liikmesriigid tagavad, et luuakse asjakohased kontrolli- ja seiremehhanismid ning et nende territooriumil toimuvad inspekteerimised on tõhusad ja piisavad, et kontrollida ja jälgida direktiivi 96/71/EÜ sätete ja eeskirjade järgimist ning tagada nende nõuetekohane kohaldamine ja jõustamine. Kontrollimised põhinevad peamiselt pädevate ametiasutuste korrapäraselt koostatavatel riskihinnangutel. Riskihinnangutes määratakse kindlaks tegevusvaldkonnad, kus nende liikmesriigi territooriumil kasutatakse teenuste osutamisel kõige sagedamini lähetatud töötajaid. Kõnealuste riskihinnangute koostamisel võetakse arvesse suurte infrastruktuuriprojektide elluviimist, konkreetsetele sektoritele iseloomulikke probleeme ja vajadusi, varasemaid andmeid rikkumiste kohta ning teatavate töötajate rühmade haavatavust.

2. Liikmesriigid tagavad, et direktiivi 96/71/EÜ kohased kontrollimised ei ole diskrimineerivad ega ebaproportsionaalsed.

3. Kui kontrollimise käigus ja artiklis 3 osutatud kriteeriume arvesse võttes vajatakse teavet, siis tegutsevad nii see liikmesriik, kus teenuseid osutatakse, kui ka asutamiskoha liikmesriik kooskõlas halduskoostöö eeskirjadega, st pädevad asutused teevad koostööd artiklites 6 ja 7 sätestatud eeskirjade ja põhimõtete kohaselt.

4. Liikmesriikides, kus kooskõlas siseriikliku õiguse, traditsioonide ja tavadega, kuulub direktiivi 96/71/EÜ artiklis 3 osutatud töötingimuste, eelkõige töötasu miinimummäära ja tööaja kehtestamine lähetatud töötajate jaoks sotsiaalpartnerite pädevusse, võivad sotsiaalpartnerid asjakohasel tasemel ja liikmesriikide kehtestatud tingimustel kontrollida asjakohastest töötingimustest kinni pidamist lähetatud töötajate puhul, tingimusel, et sellega tagatakse nõuetekohasel tasemel kaitse, mis on võrdväärne direktiivis 96/71/EÜ ja käesolevas direktiivis sätestatuga.

5. Liikmesriigid, kus tööinspektsioonidel puudub pädevus kontrollida ja jälgida lähetatud töötajate töötingimustest kinnipidamist, võivad erandkorras pärast riigi tasandil sotsiaalpartneritega konsulteerimist kehtestada või säilitada korra, mis tagab kõnealustest töötingimustest kinnipidamise, tingimusel et kohaldatavad meetmed tagavad asjaomastele isikutele nõuetekohase kaitse, mis on võrdväärne direktiivis 96/71/EÜ ja käesolevas direktiivis sätestatuga.

V PEATÜKKJÕUSTAMINE

Artikkel 11 Õiguste kaitse – kaebuste esitamise lihtsustamine – maksmata jäänud töötasu väljamaksmine

1. Liikmesriigid tagavad direktiivi 96/71/EÜ artiklis 6 ja käesolevas direktiivis sätestatud kohustuste jõustamiseks tõhusad mehhanismid, mille kaudu saavad lähetatud töötajad esitada otse kaebuse oma tööandja vastu, samuti tagavad nad, et liikmesriigis, mille territooriumil töötaja lähetuse korras töötab või töötas, on tal õigus algatada kohtu- või haldusmenetlust, kui ta leiab, et ta on kohaldatavate eeskirjade kohaldamata jätmise tõttu kahju kannatanud, isegi kui see töösuhe, millega väidetav kohustuste eiramine kaasnes, on lõppenud.

2. Lõige 1 ei piira liikmesriikide kohtute pädevust, nagu see on ettenähtud eelkõige liidu asjakohaste õigusaktidega ja/või rahvusvaheliste konventsioonidega.

3. Liikmesriigid tagavad, et ametiühingud ja muud kolmandad isikud, nagu ühendused, organisatsioonid või muud juriidilised isikud, kellel on kooskõlas siseriiklikus õiguses sätestatud kriteeriumidega õigustatud huvi käesoleva direktiivi sätete järgimise tagamiseks, võivad lähetatud töötaja või tema tööandja nõusolekul esineda nende nimel või nende toetuseks kohtu- või haldusmenetluses, mille eesmärk on käesoleva direktiivi rakendamine ja/või käesolevast direktiivist tulenevate kohustuste jõustamine.

4. Lõiked 1 ja 3 ei piira tähtaegu või ajapiiranguid käsitlevate siseriiklike eeskirjade kohaldamist kõnealuste menetluste algatamise suhtes ega ka riigisiseste kohtus esindamise ja kohtuliku kaitse menetlusnormide kohaldamist.

5. Liikmesriigid tagavad vajalike mehhanismide olemasolu, et lähetatud töötajad saaksid kätte

24. maksmata jäänud töötasu, mis kuulub väljamaksmisele vastavalt direktiivi 96/71/EÜ artikli 3 kohaselt kohaldatavatele töötingimustele ning

25. neile hüvitatakse ülemääraselt makstud summad, mis on seotud netotöötasu või majutuse kvaliteediga, ning on kinni peetud või maha arvatud töötasust tööandja korraldatud majutuse eest,

Käesolevat lõiget kohaldatakse ka juhul, kui lähetatud töötajad on lähetuse sihtliikmesriigist juba tagasi pöördunud.

Artikkel 12 Alltöövõtt – solidaarvastutus

1. Selleks et kindlustada liikmesriigi territooriumil asuvate otseste alltöövõtjate töötajatega samaväärne õiguskaitse võrdsetel alustel tagab liikmesriik, et direktiivi 96/71/EÜ lisas osutatud ehitustegevuse puhul ja kõigi direktiivi 96/71/EÜ artikli 1 lõikega 3 hõlmatud lähetusolukordade puhul võib lisaks tööandjale (teenuseosutaja või ajutist tööjõudu vahendav ettevõtja või töötajate vahendamisega tegelev ettevõtja) või tööandja asemel vähemalt sellele töövõtjale, kellele tööandja on otsene alltöövõtja, teha kohustuseks maksta välja lähetatud töötajatele ja/või sotsiaalpartnerite lepingulistele fondidele või asutustele järgmised tasumata jäänud summad:

26. maksmata netotöötasu miinimummääras ja/või tasumata sissemaksed sotsiaalpartnerite lepingulistele fondidele või asutustele, kui need on hõlmatud direktiivi 96/71/EÜ artikli 3 lõikega 1;

27. töötaja palgast liigselt kinni peetud maksud või sotsiaalkindlustusmaksed.

Käesolevas lõikes nimetatud vastutus piirdub töötaja õigustega, mis tulenevad töövõtja ja tema alltöövõtja vahelisest lepingulisest suhtest.

2. Liikmesriigid näevad ette, et töövõtjat, kes on järginud hoolsuskohustust, ei võeta vastutusele lõike 1 kohaselt. Sellist süsteemi kohaldatakse läbipaistval, mittediskrimineerival ja proportsionaalsel viisil. Direktiivi 96/71/EÜ artikli 3 lõike 1 kohaselt võivad liikmesriigid kehtestada ka töövõtja poolt võetavad ennetavad meetmed, mis hõlmavad alltöövõtja esitatavaid tõendeid lähetatud töötajate suhtes kohaldatavate peamiste töötingimuste kohta, sealhulgas palgatõendeid ja palga maksmist tõendavaid dokumente, asutamiskoha liikmesriigi sotsiaalkindlustus- ja/või maksusüsteemist tulenevate kohustuste täitmise kohta ning lähetatud töötajate suhtes kohaldatavate eeskirjade järgimise kohta.

3. Kooskõlas liidu õigusega võivad liikmesriigid, lähtudes mittediskrimineerimise ja proportsionaalsuse põhimõttest, kehtestada siseriikliku õigusega alltöövõtja vastutuse kohaldamisala ja ulatuse suhtes rangemad vastutuseeskirjad. Lisaks direktiivi 96/71/EÜ lisas osutatud sektoritele võivad liikmesriigid kooskõlas liidu õigusega kehtestada sellised vastutuseeskirjad ka muude sektorite suhtes. Liikmesriigid võivad selliste juhtude puhuks ette näha, et töövõtjat, kes on järginud siseriiklikes õigusaktides määratletud hoolsuskohustust, ei võeta vastutusele.

4. Kolm aastat pärast artiklis 20 osutatud tähtpäeva, vaatab komisjon üle käesoleva artikli kohaldamise ning konsulteerib liikmesriikide ja ELi tasandi sotsiaalpartneritega, et esitada vajaduse korral asjakohased parandused või muudatused.

VI PEATÜKKHaldustrahvide ja karistuste piiriülene jõustamine

Artikkel 13 Üldpõhimõtted – vastastikune abi ja tunnustamine

1. Ilma et see piiraks meetmeid, mis on või võivad olla sätestatud liidu õigusaktides, kohaldatakse teises liikmesriigis asutatud teenuseosutaja suhtes, kes ei järgi teenuse osutamise liikmesriigis kohaldatavat korda, haldustrahvide ja karistuste piiriülesel jõustamisel käesoleva artikliga ettenähtud vastastikuse abi ja tunnustamise üldpõhimõtteid, meetmeid ja menetlusi.

2. Taotluse esitanud asutus võib kooskõlas oma liikmesriigis kehtivate õigus- ja haldusnormidega nõuda, et teise liikmesriigi pädev asutus nõuaks sisse trahvi või jõustaks karistuse või annaks teada otsusest trahvi sissenõudmise või karistuse jõustamise kohta, kui taotluse saanud asutuse liikmesriigis kehtivad asjakohased õigus- ja haldusnormid võimaldavad esitada selliseid nõudeid ja teha selliseid otsuseid.

Taotluse esitanud liikmesriigi pädev asutus tagab, et taotlus trahvi sissenõudmise või karistuse jõustamise kohta või trahvi sissenõudmist või karistuse jõustamist käsitlevast otsusest teatamise kohta on kooskõlas kõnealuses liikmesriigis kehtiva korraga, ning taotluse saanud pädev asutus tagab, et sissenõudmine või teatamine toimub kooskõlas taotluse saanud liikmesriigi kehtivate siseriiklike õigus- ja haldusnormidega.

Taotluse esitanud asutus ei või esitada taotlust trahvi sissenõudmise või karistuse jõustamise kohta või trahvi sissenõudmist või karistuse jõustamist käsitlevast otsusest teatamise kohta, kui ja nii kaua, kuni trahv või karistus või selle aluseks olev nõue ja/või otsus selle täimisele pööramiseks on taotluse esitanud liikmesriigis vaidlustatud.

Artikkel 14 Sissenõudmis-, teabe- ja teavitamistaotlus

1. Kui taotluse esitanud asutus esitab taotluse trahvi sissenõudmise või karistuse jõustamise kohta või trahvi sissenõudmist või karistuse jõustamist käsitlevast otsusest teatamise kohta esitab taotluse saanud asutus kogu teabe ja osutab vastastikust abi, mis võib taotluse esitanud asutusele trahvi sissenõudmiseks ja/või karistuse ning võimaluse korral ka selle aluseks oleva nõude jõustamiseks vajalik olla.

Teabetaotlus, mis on seotud trahvi sissenõudmise või karistuse jõustamisega, ning teatis nimetatud küsimusi käsitleva otsuse kohta peab sisaldama vähemalt järgmist:

28. adressaadi nimi ja teadaolev aadress, ning muud andmed ja teave, mis on vajalikud adressaadi identifitseerimiseks;

29. teatise või sissenõudmistaotluse eesmärk, selle täitmiseks ettenähtud ajavahemik ning muud täitmisele pööramise seisukohast olulised kuupäevad;

30. trahvi või karistuse ning taotluse aluseks oleva nõude laad ja summa ning nõude erinevate osade kirjeldus;

31. kogu muu asjakohane teave või dokumendid, sealhulgas ka kohtuotsused, nõude, trahvi või karistuse kohta ning

32. trahvi ja/või karistuse hindamise eest vastutava pädeva asutuse nimi, aadress ja muud kontaktandmed ning kui asutused on erinevad, siis pädev asutus, kelle käest saab täiendavat teavet trahvi ja/või karistuse või maksmiskohustuse või neid käsitleva otsuse vaidlustamisega seotud võimaluste kohta.

2. Sissenõudmis- või teavitamistaotluse saanud liikmesriik menetleb kõiki taotlusi trahvi sissenõudmise või karistuse jõustamise kohta või trahvi sissenõudmist või karistuse jõustamist käsitlevast otsusest teatamise kohta nii, nagu oleks tegemist taotluse saanud liikmesriigi enda määratud trahvi või karistusega.

3. Taotluse saanud asutus informeerib kohe taotluse esitanud asutust pärast teavitamis- või sissenõudmistaotluse saamist alustatud tegevusest ning eelkõige juriidilise dokumendi või otsuse adressaadile edastamise või otsuse teatamise kuupäevast.

Taotluse saanud asutus teatab taotluse esitanud asutusele ka sissenõudmis-, teabe- või teavitamistaotluse tagasilükkamise põhjused.

Artikkel 15 Menetluse peatamine

1. Kui asjaomane teenuseosutaja või huvitatud isik vaidlustab sissenõudmis- või teavitamismenetluse jooksul trahvi, karistuse ja/või selle aluseks oleva nõude, peatatakse trahvi või karistuse piiriülene täitemenetlus, kuni pädev riiklik asutus langetab kõnealuses küsimuses otsuse.

Taotluse esitanud asutus teatab vaidlustamisest viivitamata taotluse saanud asutusele.

2. Vaidlustega, mis käsitlevad taotluse saanud liikmesriigis võetud täitemeetmeid või taotluse saanud liikmesriigi pädeva asutuse esitatud teavituse nõuetekohasust, tuleb pöörduda kõnealuse liikmesriigi pädeva asutuse või õigusasutuse poole vastavalt seal kehtivatele õigusnormidele.

Artikkel 16 Kulud

1. Taotluse saanud asutus annab käesolevas peatükis osutatud trahvi või karistusega seoses sissenõutud summad üle taotluse esitanud asutusele.

Taotluse saanud asutus võib asjaomaselt füüsiliselt või juriidiliselt isikult nõuda sisse summad ja pidada kinni kõik sissenõudmisega seoses tekkinud kulud kooskõlas õigus- ja haldusnormidega, mida taotluse saanud asutuse liikmesriigis kohaldatakse samalaadsete nõuete suhtes.

2. Liikmesriigid ei nõua üksteiselt käesoleva direktiivi kohaselt teineteisele antavast vastastikusest abist tekkivate kulude või direktiivi rakendamisega seotud kulude hüvitamist.

Kui sissenõudmine põhjustab erilisi probleeme ja on seotud väga suurte summadega, võivad taotluse esitanud ja taotluse saanud asutus kokku leppida kõnealuse juhtumiga seotud tagasimaksmise korras.

3. Olenemata lõikest 2 vastutab taotluse esitanud liikmesriigi pädev asutus taotluse saanud liikmesriigi ees põhjendamatuks osutunud toimingutest tulenevate kulude ja kahjude eest, kui toimingute põhjendamatus oli seotud trahvi või karistuse sisuga või taotluse esitanud asutuse väljastatud täitemeetmete võtmist lubava juriidilise dokumendi kehtivusega ja/või ettevaatusabinõudega.

VII PEATÜKK LÕPPSÄTTED

Artikkel 17 Karistused

Liikmesriigid kehtestavad eeskirjad käesoleva direktiivi rakendamiseks vastu võetud siseriiklike õigusnormide rikkumiste eest määratavate karistuste kohta ning võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada nende rakendamine ja järgimine. Karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. Liikmesriigid teatavad neist sätetest komisjonile hiljemalt [ülevõtmise kuupäevaks]. Liikmesriigid annavad viivitamata teada kõikidest nende hilisematest muudatustest.

Artikkel 18 Siseturu infosüsteem

1. Artiklites 6 ja 7, artikli 10 lõikes 3 ning artiklites 13, 14 ja 15 osutatud halduskoostöö ja vastastikuse abi osutamine liikmesriikide pädevate asutuste vahel toimub siseturu infosüsteemi (IMI) kaudu, mis loodi määrusega [IMI määruse viide][89].

2. Liikmesriigid võivad jätkata pädevate asutuste halduskoostööd käsitlevate kahepoolsete kokkulepete kohaldamist seoses lähetatud töötajate suhtes kohaldatavate töötingimuste rakendamise ja järelevalvega, millele on osutatud direktiivi 96/71/EÜ artiklis 3, tingimusel et need kokkulepped ei kahjusta asjaomaste töötajate ja äriühingute õiguseid ja kohustusi.

3. Lõikes 2 osutatud kahepoolsete kokkulepete raames kasutavad liikmesriikide pädevad asutused IMI süsteemi nii palju kui võimalik. Kui ühe asjaomase liikmesriigi pädev asutus on kasutanud infovahetussüsteemi, tuleb seda süsteemi kasutada ka vajalike järelmeetmete puhul ja see on ülimuslik mehhanismide ja vahendite suhtes, mis on ette nähtud halduskoostööd ja vastastikust abi käsitlevates kahepoolsetes kokkulepetes.

Artikkel 19 [IMI määruse]muutmine

[IMI määruse] I lisasse lisatakse järgmine punkt:

1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 96/71/EÜ töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega[90]: artikkel 4

2. Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv xx/xx/EÜ direktiivi 96/71/EÜ (töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega) jõustamise kohta[91]: artiklid 6 ja 7, artikli 10 lõige 3 ning artiklid 13, 14 ja 15 .

Artikkel 20 Ülevõtmine

1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid kahe aasta jooksul pärast käesoleva direktiivi jõustumist. Nad edastavad kõnealuste normide teksti ning kõnealuste normide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli viivitamata komisjonile.

Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse normidesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.

2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetavate põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.

Artikkel 21 Aruandlus

Hiljemalt viis aastat pärast ülevõtmise tähtaega esitab komisjon Euroopa Parlamendile, nõukogule ning Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele aruande käesoleva direktiivi rakendamise kohta, lisades sellele vajaduse korral asjakohased soovitused.

Artikkel 22 Jõustumine

Käesolev direktiiv jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas .

Artikkel 23 Adressaadid

Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

Brüssel, 21.3.2012

Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu nimel

president eesistuja

FINANTSSELGITUS

1. ETTEPANEKU/ALGATUSE RAAMISTIK

1.1. Ettepaneku/algatuse nimetus:

1.2. Asjaomased poliitikavaldkonnad vastavalt tegevuspõhise juhtimise ja eelarvestamise struktuurile

1.3. Ettepaneku/algatuse liik

1.4. Eesmärgid

1.5. Ettepaneku/algatuse põhjendus

1.6. Meetme kestus ja finantsmõju

1.7. Ettenähtud eelarve täitmise viisid

2. HALDUSMEETMED

2.1. Järelevalve ja aruandluse eeskirjad

2.2. Haldus- ja kontrollisüsteem

2.3. Pettuse ja eeskirjade eiramise ärahoidmise meetmed

3. ETTEPANEKU/ALGATUSE HINNANGULINE FINANTSMÕJU

3.1. Mitmeaastase finantsraamistiku rubriigid ja kulude eelarveread, millele mõju avaldub

3.2. Hinnanguline mõju kuludele

3.2.1. Üldine hinnanguline mõju kuludele

3.2.2. Hinnanguline mõju tegevusassigneeringutele

3.2.3. Hinnanguline mõju haldusassigneeringutele

3.2.4. Kooskõla kehtiva mitmeaastase finantsraamistikuga

3.2.5. Kolmandate isikute rahaline osalus

3.3. Hinnanguline mõju tuludele

FINANTSSELGITUS

1. ETTEPANEKU/ALGATUSE RAAMISTIK

1.1. Ettepaneku/algatuse nimetus:

Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV direktiivi 96/71/EÜ (töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega) jõustamise kohta.

1.2. Asjaomased poliitikavaldkonnad vastavalt tegevuspõhise juhtimise ja eelarvestamise (ABM/ABB[92] ) struktuurile

Tööhõive, sotsiaalne solidaarsus

Ühtse turu poliitika

Teenuste siseturg

1.3. Ettepaneku/algatuse liik

( Ettepanek/algatus käsitleb uut meedet

( Ettepanek/algatus käsitleb uut meedet, mis tuleneb katseprojektist / ettevalmistavast meetmest[93]

( Ettepanek/algatus käsitleb olemasoleva meetme pikendamist

( Ettepanek/algatus käsitleb ümbersuunatud meedet

1.4. Eesmärgid

1.4.1. Komisjoni mitmeaastased strateegilised eesmärgid, mida ettepaneku/algatuse kaudu täidetakse

Toetus strateegia „Euroopa 2020” eesmärkide saavutamisele:

– edendada tööturul osalemist

– arendada turvalist, paindlikku ja mobiilset Euroopa tööturgu

– edendada sotsiaalset ja majanduslikku ühtekuuluvust

– luua tõhus teenuste siseturgu reguleeriv raamistik, mis toetub kindlatele tõenditele ning kaitseb nii tarbijaid kui ka ettevõtjaid

1.4.2. Erieesmärgid ning asjaomased tegevusalad vastavalt tegevuspõhise juhtimise ja eelarvestamise süsteemile

Erieesmärk nr 1 (EMPL):

Töötervishoiu, tööohutuse ja tööõigusega seotud ELi õiguse tõhus kohaldamine kõikides liikmesriikides.

Erieesmärk nr 3 (EMPL):

Tugevdada riiklike ja üleeuroopaliste sidusrühmade tõhusat partnerlust, et saavutada paremaid tulemusi tööhõive ja sotsiaalse solidaarsusega seotud poliitikavaldkondades.

Erieesmärk nr 1 (MARKT):

Rakendada ühtse turu akti ja edendada sotsiaalset ettevõtlust

Erieesmärk nr 12 (MARKT):

Arendada siseturu infosüsteemi (IMI) ja kasutada süsteemi kogu potentsiaali, et tõhustada ühtset turgu käsitlevate õigusaktide rakendamist.

Asjaomased tegevusalad vastavalt tegevuspõhise juhtimise ja eelarvestamise süsteemile

Tööhõive, sotsiaalne solidaarsus (EMPL)

Ühtse turu poliitika (MARKT)

Teenuste siseturg (MARKT)

1.4.3. Oodatavad tulemused ja mõju

Täpsustage, milline peaks olema ettepaneku/algatuse oodatav mõju abisaajatele/sihtrühmale.

1. Lähetatud töötajate õiguste parem kaitse

– parandada lähetatud töötajate suhtes kohaldatavaid töötingimusi käsitleva teabe kättesaadavust

– võimaldada lähetatud töötajatel oma õigusi paremini kaitsta, sealhulgas alltöövõtu puhul

– selgitada sotsiaalpartnerite rolli jõustamistegevuses

– parandada töötingimuste jõustamist ja nende täitmise kontrollimist

2. Teenuste piiriülese osutamise lihtsustamine ja ausa konkurentsi tingimuste edendamine

– määratleda täpsemalt lähetamise mõiste

– parandada teabe kättesaadavust ettevõtete kohustuste kohta seoses lähetatud töötajate suhtes kohaldatavate töötingimustega

– muuta haldusnõuded ja riiklikud kontrollimeetmed selgemaks

– parandada vastutavate riiklike ametiasutuste vahelist halduskoostööd

1.4.4. Tulemus- ja mõjunäitajad

Täpsustage, milliste näitajate alusel hinnatakse ettepaneku/algatuse elluviimist.

Pärast võetavate meetmete kindlakstegemist töötab komisjon koos töötajate lähetamise eksperdikomitee ( Expert Committee on the Posting of Workers – EPCW) välja teatava hulga näitajaid, mille põhjal hinnata direktiivi toimivust. Esialgsed kavandatud jälgitavad näitajad on järgmised (iga näitaja kohta on esitatud teabeallikas): i) lähetamist käsitlevatel riiklikel veebisaitidel tehtud otsingute arv (liikmesriigid); ii) lähetust käsitlevate riigisiseste projektide arv, mille korraldajateks on riiklikud ametiasutused või sotsiaalpartnerid (liikmesriigid); iii) lähetamiste jaoks spetsiaalselt välja töötatud IMI-rakenduse kaudu tehtud päringute arv (komisjon); iv) kohtuvaidluste arv liikmesriikide kohtutes (liikmesriigid); v) trahvideni viinud kontrollimiste protsent (liikmesriigid). Komisjon jätkab haldusandmete kogumist lähetamiste kohta, võttes aluseks sotsiaalkindlustusandmed. Andmed nende näitajate kohta esitatakse regulaarselt ECPW-le, kes neid arutab, ning samuti kuuluvad need näitajate hulka, mida kasutatakse allpool nimetatud hindamises.

1.5. Ettepaneku/algatuse põhjendus

1.5.1. Lühi- või pikaajalises perspektiivis täidetavad vajadused

Ettepaneku eesmärk on töötajate lähetamise direktiivi parem rakendamine, kohaldamine ja jõustamine, sealhulgas meetmed kohaldatavate eeskirjade kuritarvitamise ja nendest kõrvalehoidmise ennetamiseks ning sellise tegevuse eest vastutusele võtmiseks.

Ettepanekus käsitletakse tööandjate ja lähetatud töötajate teavitamisega, kontrolli- ja jõustamismeetmetega ning halduskoostööga seotud puudusi. Sellega püütakse kõrvaldada teenuseosutajate suhtes kehtestatud tarbetud haldusnõuded ja kontrollimeetmed ning parandada lähetatud töötajate kaitset nende individuaalseid töötingimusi käsitlevates vaidlustes ja soovitakse vältida olukorda, mil lähetamine ei ole enam mitte ajutise vaid roteeruva iseloomuga või kus tööandjal puudub tegelik seos lähetava liikmesriigiga.

Eesmärkide elluviimiseks on algatuse raames kavas kehtestada direktiivi rakendamiseks, järelevalveks ja jõustamiseks täpsemad sätted, mis hõlmavad lähetatud töötajate õiguste kaitsmist ning täiendavaid kriteeriume lähetamise mõiste põhielementide täpsustamiseks, et võidelda tõhusamalt eeskirjade kuritarvitamise ja nendest kõrvalehoidmise vastu.

1.5.2. Euroopa Liidu meetme lisandväärtus

Välja toodud probleemid on seotud Euroopa Liidu lepingu artikli 3 lõikes 3 ja ELi toimimise lepingu artiklites 56 ja 151 sätestatud eesmärkidega. Probleemid saavad alguse kehtiva ELi tasandi õigusliku raamistiku ebaselgusest. Kehtiv direktiiv, mis jätab liikmesriikidele suure vabaduse rakendamise, kohaldamise ja jõustamise osas, ning eelnevad püüdlused lahendada probleeme mittesiduvate meetmete abil ei ole olnud probleemide lahendamiseks piisavad. Aluslepingu eesmärkide