ET

Brüssel 17.07.2006

KOM(2006) 400 lõplik

ROHELINE RAAMAT

KOLLISIOONINORMIDE KOHTA ABIELUVARA KÄSITLEVATES ASJADES, SEALHULGAS KOHTUALLUVUSE JA VASTASTIKUSE TUNNUSTAMISE KÜSIMUSTES

(komisjoni esitatud)

{SEK(2006) 952}

1. Sissejuhatus

Käesoleva rohelise raamatuga avatakse laiaulatuslik arutelu rahvusvahelises kontekstis esile kerkivate õiguslike küsimuste üle seoses abieluvararežiimidega ja muude kooseluvormide kui abielu varaliste tagajärgedega. Selles esitatakse asjaomase valdkonna eri aspekte, mis võivad nõuda õigusnormide vastuvõtmist ühenduse tasandil.

Komisjon palub kõigil huvitatud isikutel esitada oma vastused ning kõik muud asjakohased märkused enne 30. novembrit 2006 järgmisele aadressile:

Commission européenne

Direction générale Justice, Liberté et Sécurité

Unité C1 – Justice civile

B – 1049 Bruxelles

Faks: + 32 (0) 2 299 64 57

e-post: jls-coop-jud-civil@ec.europa.eu

Kui käesolevas arutelus osalenud isikud ei soovi oma vastuste ja märkuste avaldamist komisjoni veebilehel, tuleb teha sellekohane märge.

MÕISTED

Rahvusvaheline kohtualluvus: ühe riigi kohtute pädevus teha otsus rahvusvahelises kohtuasjas.

Kollisioon: olukord, kus enam kui ühe riigiga seotud suhetele (asjaolud, lepingud, peresuhted jne) on kohaldatavad kahe või enama riigi seadused. Kollisiooninormid määravad kindlaks kõige kohasema riikliku seaduse asjaomase õigussuhte reguleerimiseks.

Abieluvaraleping: abielu sõlmimisele eelnev kokkulepe abikaasadevaheliste varaliste suhete korraldamiseks.

Välisriigi kohtuotsuse tunnustamine: menetlus, mis võimaldab täita ühe riigi territooriumil välismaal väljakuulutatud või tehtud kohtuotsuse, vahekohtu otsuse, notariaalselt kinnitatud dokumendi või kohtuliku kokkuleppe.

Foorum: asja arutamiseks pädev või tegelikult asja arutav kohus

Abieluvararežiim: abikaasade omavahelised varalised õigused („matrimonial property rights”). Abieluvararežiimid koondavad õigusnorme abikaasade omavaheliste abielust tulenevate varaliste suhete kohta ja nende suhete kohta kolmandate isikutega, eelkõige võlausaldajatega.

Registreeritud kooselu: paarina elava kahe isiku kooseluvorm, mis on registreeritud nende elukohariigi õiguse kohaselt loodud ametiasutuses. Rohelise raamatu huvides hõlmab see kategooria ka „registreeritud lepinguga”, nagu Prantsuse „PACS”, seotud abielus mitteolevate paaride suhteid [1].

Vabaabielu (või mitteabieluline kooselu): olukord, kus kaks isikut elavad stabiilselt ja püsivalt koos, ilma et see suhe oleks ametiasutuses registreeritud.

Abieluvararežiime käsitleva Euroopa tasandi dokumendi vastuvõtmine esitati prioriteedina juba 1998. aasta Viini tegevuskavas [2]. 2000. aasta lõpus vastu võetud komisjoni ja nõukogu programmis, mis käsitleb meetmeid tsiviil- ja kaubandusasjades tehtud otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte rakendamiseks, [3] nähti ette dokumendi väljatöötamine kohtualluvuse ning „abieluvararežiime ja mitteabieluliste paaride lahkumineku varalisi tagajärgi” käsitlevate otsuste tunnustamise ja täitmise kohta. Euroopa Ülemkogu poolt 4. ja 5. novembril 2004 vastu võetud Haagi programmis, milles esitati esmase prioriteedina vastastikuse tunnustamise programmi elluviimine ning nõukogu ja komisjoni tegevuskava selle rakendamiseks, tehti komisjonile ettepanek avaldada roheline raamat, mis käsitleks „kollisiooninorme abieluvara käsitlevates asjades, sealhulgas kohtualluvuse ja vastastikuse tunnustamise küsimustes”. [4] [5]

Et analüüsida kõiki perekonnaõiguse varalisi aspekte, käsitleb roheline raamat küsimusi, mis puudutavad nii abieluvararežiime kui ka teiste olemasolevate kooseluliikide varaliste tagajärgede valdkonda. Kõigis liikmesriikides elatakse üha sagedamini koosabiellumiseta. Et võtta arvesse seda uut sotsiaalset reaalsust, mainib eespool viidatud vastastikuse tunnustamise programm, et käsitleda tuleb ka abielus mitteolevate paaride lahkumineku varalisi tagajärgi. Õigusruum peab vastama kodanike konkreetsetele vajadustele.

Isikute suurem liikuvus sisepiirideta alal toob eelkõige kaasa eri liikmesriikidest pärinevate isikute vaheliste igat laadi kooseluvormide märgatava kasvu või nende paaride asetsemise liikmesriigis, mille kodakondsust neil ei ole, millega sageli kaasneb mitme liikmesriigi territooriumil asuvate varade soetamine. Eeluuring, mille komisjon tellis 2002. aastal [6], näitas, et enam kui 5 miljonit eri liikmesriikide kodanikku elas mõnes teises liikmesriigis, samal ajal oli liidu territooriumil elavate EL mittekodanike arv 2000. aastal umbes 14 miljonit. Selle uuringu kohaselt oli abikaasade omanduses olevate ja mujal kui nende elukohaliikmesriigis asuvate kinnisvaraobjektide arv ligi 2,5 miljonit. Mõjuanalüüs [7], mis kaasnes komisjoni tehtud määruse ettepanekuga lahutusasjades kohaldatava õiguse ja kohtualluvuse kohta, näitas, et rahvusvaheliste lahutuste arv Euroopa Liidus on umbes 170 000 aastas ehk 16% kõigist lahutustest.

Nende paaride vara jagamisel ja/või haldamisel ilmneb sageli praktilisi ja õiguslikke probleeme. Need on tihti seotud suurte erinevustega nii materiaalõiguse kui rahvusvahelise eraõiguse eeskirjade vahel, mis reguleerivad liikmesriikides abielu ja teiste kooseluvormide varalisi tagajärgi.

2. ABIELUVARAREŽIIMID

Abieluvararežiimide valdkond on siiani vastuvõetud ühenduse õigusaktidest välja jäänud. Lisaks on 14. märtsi 1978. aasta Haagi konventsiooni abieluvararežiimide suhtes kohaldatava õiguse kohta ratifitseerinud vaid Prantsusmaa, Luksemburg ja Madalmaad.

Kuivõrd materiaalõiguse eeskirjade ühtlustamine ei ole praegu mõeldav, käsitleb käesolev roheline raamat peamise küsimusena kollisiooninorme. Rohelise raamatu lisas on toodud kokkuvõte liikmesriikide siseõigusnormidest.

Kollisiooninormide kohaldamisala võiks potentsiaalselt hõlmata laia küsimuste ringi (lepingute kehtivus, abieluvararežiimi lõpetamine ja vara jagamine jne).

Loomulikult käsitletakse kohtualluvuse küsimust, eelkõige selleks, et tagada järjepidevus tulevikus vastuvõetavate eeskirjade ja nende eeskirjade vahel, mis käsitlevad lahutust ja pärimisõigust puudutavaid kohtumenetlusi. Samuti on vaja otsida lahendusi, mis jätaks pooltele pädeva kohtu valimisel teatava vabaduse.

Abielu varalised küsimused lahendatakse sageli kohtuväliselt. Et lihtsustada juristide tööd ja vastata tõhusalt kodanike konkreetsetele probleemidele, tuleb käsitleda ka kohtuväliste asutuste rolli ja pädevust ning nende asutuste välja antud dokumentide ja sooritatud kohtuväliste toimingute tunnustamist.

Ning lõpuks, Euroopa õigusaktid peaksid kahtlemata püüdma lihtsustada ka kodanike elu, nähes ette abieluvararežiimide registreerimise liikmesriikides.

2.1. Kohaldamisala

27. novembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 2201/2003 [8], mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega ning mida kohaldatakse alates 1. märtsist 2005, ei hõlma abielu lahutamise varalisi tagajärgi.

Varasemate õigusaktidega hõlmatud teemad, näiteks ülalpidamiskohustus, mida käsitletakse määruses (EÜ) nr 44/2001 [9] kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mida kohaldatakse alates 1. märtsist 2002 ja komisjoni määruse ettepanekus kohtualluvuse, kohaldatava õiguse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise ning koostöö kohta ülalpidamiskohustuste küsimustes [10], tuleks loogiliselt võttes tulevikus vastuvõetava õigusakti kohaldamisalast välja jätta.

Lisaks tuleks vaadata, kas tulevikus vastuvõetav õigusakt peaks hõlmama ka teisi abielu isiklikke aspekte, kuivõrd need võivad mõjutada paari varalist seisukorda (näiteks abikaasade vastastikuse esindamise õigus, pere elukoha kaitse, osalus pere väljaminekutes jne).

Abieluvararežiimidega reguleeritakse traditsiooniliselt nii neid varalisi tagajärgi, mis tulenevad abielu lahutamisest, kui ka neid, mis tekivad abielu kestel. Nii tuleb kooselu jooksul abikaasade ühistest või individuaalsetest toimingutest tulenevad võlad maha arvata nende ühis- või lahusvarast, et jagada võlakoormust omavahel ja kolmandate isikute suhtes.

1. küsimus:a) Kas tulevikus vastuvõetavasse õigusakti tuleb kaasata ka mõned abieluvararežiimi isiklikud aspektid, mida eespool nimetatud õigusaktid ei hõlma, või ainult abielusuhtest tulenevad varalised tagajärjed? Kui jah, siis millised ja miks? b) Kas tulevikus vastuvõetav õigusakt peaks olema kohaldatav abielusuhetest tulenevate varaliste tagajärgede suhtes kogu kooselu kestel või ainult kooselu lõppemise või lahutuse hetkel? |

2.2. Kollisiooninormid

2.2.1. Kohtualluvuse määramise kriteeriumid ja kohaldatava õiguse valik

Juristide töö lihtsustamiseks peaks tulevikus vastuvõetavad eeskirjad olema universaalsed, st viima kas ühe liikmesriigi või kolmanda riigi õiguse kohaldamiseni.

Abieluvararežiimide suhtes kohaldatava õiguse kindlaksmääramise eeltingimuseks on ühe või mitme kohtualluvuse määramise kriteeriumi kindlakstegemine.

Samuti tuleb kindlaks määrata, kas valitud kohtualluvuse määramise kriteeriumid peaks olema sama kõigi kohaldatava õigusega hõlmatud abieluvararežiimide aspektide puhul või tuleks teatud aspektide puhul kasutada muid kriteeriume (segaolukord)? Siinkohal peetakse eelkõige silmas kinnisvara, mille puhul kasutatakse kohtualluvuse määramise kriteeriumina mõnikord vara asukohariigi õigust.

2. küsimus:a) Milliseid kohtualluvuse määramise kriteeriume kasutada abieluvararežiimide puhul kohaldatava õiguse kindlaksmääramisel? Ning milline peaks mitme kriteeriumi korral olema nende tähtsusjärjekord (näiteks: esimene on abikaasade alaline elukoht, nende kodakondsus? Muud kriteeriumid?) b) Kui tulevikus vastuvõetav õigusakt on kohaldatav kõigi abielusuhtest tulenevate varaliste tagajärgede suhtes, kas tuleb ette näha ühesugused kriteeriumid nii paari kooselu ajaks kui ka nimetatud suhete lõppemise hetkeks? 3. küsimus: Kas tuleks kasutada samu kohtualluvuse määramise kriteeriume kõigi kohaldatava õigusega hõlmatud aspektide puhul või võiks eri aspektide puhul kasutada eri kriteeriume (segaolukord)? Kui jah, siis milliseid olukordi tuleks arvesse võtta? |

Lisaks tuleb mõelda lahendusele juhuks, kui kollisiooninormide kohaselt valitud kriteerium(id) (näiteks elukoht) aja jooksul muutuvad või kui see (need) asendatakse. 14. märtsi 1978. aasta Haagi konventsioon näeb näiteks ette abieluvararežiimi suhtes kohaldatava seaduse automaatse vahetumise, kui abikaasad on vahetanud elukohta või kodakondsust (artikkel 7) juhul, kui nad ei ole ise määranud kohaldatavat õigust või sõlminud abieluvaralepingut. Abieluvararežiimi suhtes kohaldatava õiguse vahetumise mõju võib olla tagasiulatuv või mitte, vastavalt riigisisestele lahendustele.

4. küsimus:

Kas tuleb näha ette abieluvararežiimi suhtes kohaldatava õiguse automaatne vahetumine teatavate tingimuste, näiteks abikaasade alalise elukoha, muutumise korral?

Kui jah, siis kas see muutus võib olla tagasiulatuva mõjuga?

2.2.2. Vaba tahte teostamine

Enamik liikmesriike aktsepteerib abieluvararežiimide suhtes kohaldatava õiguse osas abikaasade valikut. Kui kavandada selline valik tulevikus vastuvõetavasse õigusakti, tuleks kindlasti sätestada piiratud arv kohtualluvuse määramise kriteeriume, eelkõige neid, millel on abikaasadega tegelik seos (näiteks alalise elukohariigi õigus või ühe või mõlema abikaasa kodakondsusjärgse riigi õigus jne). Lisaks tuleb analüüsida, kas kohaldatava õiguse valik peaks alluma formaalsustele, ja kui, siis millistele.

Tuleb arutada, kas see abikaasadevaheline kokkulepe peaks olema ajaliselt piiratud või mitte, st kas see peaks olema kohaldatav ainult paari lahkumineku puhul või ka poolte kooselu jooksul. Sellisel juhul tuleks jälgida, et ei kahjustataks kolmandate isikute õigusi.

5. küsimus:a) Kas abikaasadel peaks olema võimalik valida ise oma abieluvararežiimi suhtes kohaldatav õigus? Kui jah, siis milliseid kohtualluvuse määramise kriteeriume võib selle valiku lubamisel arvese võtta?b) Kas tuleks lubada mitme võimalusega valikut, mis allutaks teatud varad ühele õigusele ja teised teisele õigusele?c) Kas seda valikut peaks olema võimalik teha ja muuta igal ajal enne abielu ja selle kestel või ainult ühel kindlal hetkel (abielu lõpetamise ajal)? d) Sellisel juhul, kas kohaldatava õiguse muutmise korral peaks muutus olema tagasiulatuva jõuga? |

6. küsimus:

Kas kokkuleppe vorminõudeid tuleks ühtlustada?

2.3. Kohtualluvuse eeskirjad

2.3.1. Kohtuasutuste pädevus

Liikmesriigid on vastu võtnud väga erinevaid reegleid rahvusvahelise kohtualluvuse kindlaksmääramiseks abieluvararežiimide valdkonnas.

Arvesse tuleb võtta olemasolevaid ühenduse eeskirju, eelkõige eespool viidatud määrust (EÜ) nr 2201/2003, mis reguleerib teatavaid abielu isiklikke tagajärgi. Lisaks, arvestades huvisid, mida tulevikus vastuvõetav õigusakt mõjutab, tuleks säilitada teatav järjepidevus kohtualluvuse eeskirjade ja kollisiooninormide vahel ning näha abikaasadele ette kohtu valimise võimalus.

7. küsimus:a) Kas kohtunikul, kes on määruse nr 2201/2003 kohaselt pädev lahendama lahutuse ja lahuselu asju, peab olema ka abieluvararežiimi lõpetamise üle otsustamise pädevus.b) Kas pärimise korral peaks kohtunikul, kes on pädev pärimisvaidluse korral, olema ka abieluvararežiimi lõpetamise üle otsustamise pädevus? |

8. küsimus:a) Millised rahvusvahelise kohtualluvuse eeskirjad tuleks vastu võtta, eelkõige paari kooselu jooksul tekkivate varalist laadi küsimuste puhul (nt abikaasadevaheline kinge, abikaasadevahelised lepingud)?b) Kas tuleks sätestada üldine ühtne kriteerium või mitu alternatiivset kriteeriumi, nagu on ette nähtud määruses nr 2201/2003 (nt alaline elukoht, ühine kodakondsus)? |

9. küsimus:a) Kas on mõeldav, et ainult üks kohtunik langetab otsuse igat tüüpi vara, nii kinnisvara kui vallasvara üle, isegi kui need asuvad mitme liikmesriigi territooriumil?b) Kui vaidluses osaleb kolmas isik, kas tuleb kohaldada üldkehtiva õiguse eeskirju? |

10. küsimus:Kas on mõeldav lubada pooltel valida pädev kohus? Kui jah, siis millistel tingimustel? |

11. küsimus:Kas oleks asjakohane võimaldada selles valdkonnas kohtuasja üleviimist ühe liikmesriigi kohtust teise liikmesriigi kohtusse? Ning kui jah, siis millistel tingimustel? |

2.3.2. Kohtuväliste asutuste pädevus

Arvestades seda, kui oluline roll on selles valdkonnas kohtuvälistel asutustel (eelkõige notarid, advokaadid…) võiks olla asjakohane lahendada ka nende pädevuse küsimus. Samuti tuleks vaadelda, kas paarid võiks täita teatavaid formaalsusi nende elukohaliikmesriigi ametiasutustes, isegi kui kohtualluvuse eeskirjadega on selleks määratud teise liikmesriigi ametiasutus.

12. küsimus:Kas tuleks sätestada pädevusreeglid kohtuvälistele asutustele? Kui jah, siis kas tuleb rakendada samasuguseid pädevuskriteeriume kui kohtuasutuste puhul? Kas seejuures võiks juhinduda määruse (EÜ) nr 2201/2003 artiklis 1 esitatud mõiste „kohus” laiemast määratlusest? |

13. küsimus:Kas tuleks lubada, et asutus, kelle poole on pöördutud abieluvararežiimi lõpetamiseks ja vara jagamiseks, oleks pädev ka juhul, kui osa varast paikneb väljaspool territooriumi, kus kõnealune asutus on volitatud tegutsema? |

14. küsimus:Kas tuleks ette näha, et teatavaid toiminguid oleks võimalik sooritada mõne teise liikmesriigi ametiasutustes kui see riik, mis on määratud kohtualluvuse konflikti põhieeskirjaga? |

2.4. Tunnustamise ja täitmise eeskirjad

2.4.1. Kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine

Kehtestades ühtsed eeskirjad kohaldatava õiguse ja pädevuse kohta, võimaldab tulevikus vastuvõetav õigusakt saavutada väga kõrge vastastikuse usalduse taseme, mis võib muuta võimalikuks vahemeetmete kaotamise kohtuotsuste tunnustamiseks ja täitmiseks.

15. küsimus:Kas tulevikus vastuvõetav Euroopa õigusakt peaks tühistama tema kohaldamisalas tehtud välisriigi kohtuotsuse tunnustamise? Kui ei, siis millised põhjused kohtuotsuste tunnustamisest keeldumiseks tuleks ette näha?16. küsimus:Kas on mõeldav, et ühes liikmesriigis abielu varaliste tagajärgede osas tehtud kohtuotsuseid tunnustatakse täiejõulisena teises liikmesriigis, et võimaldada teise liikmesriigi kinnisvararegistrite muutmist ilma erimenetluseta? Kas seejuures võib lähtuda määruse (EÜ) nr 2201/2003 artikli 21 lõikest 2? |

2.4.2. Kohtuväliste asutuste dokumentide tunnustamine ja täitmine

Arvestades kohtuväliste asutuste olulist rolli, tuleks lihtsustada ka nende koostatud dokumentide tunnustamist.

17. küsimus: Kas kohtuväliste asutuste koostatud dokumentidele, näiteks abieluvaralepingud, võib laiendada sama tunnustamise ja täitmise korda, mida kohaldatakse kohtuotsuste suhtes?Kui ei, siis millist korda tuleb kohaldada? |

2.5 Abieluvararežiimide registreerimine ja nendest teavitamine

Tuleks parandada abieluvararežiimidest teavitamist liidus, et tagada kõigi huvitatud isikute, eelkõige võlausaldajate õiguskindlus. Samuti oleks soovitatav vabastada abikaasad kohustusest teatada iga elukohavahetuse korral nende abieluvararežiimi mõjutavatest muutustest.

18. küsimus: Kuidas parandada abieluvararežiimide registreerimist Euroopa Liidus? Kas tuleks näiteks sätestada registreerimissüsteemi sisseseadmine kõigis liikmesriikides? Ja kuidas korraldada selle süsteemi kaudu huvitatud isikute teavitamine? |

3. MUUD KOOSELUVORMID

Abielus mitteolevate paaride arvu märkimisväärne suurenemine liikmesriikides tähendab ka vastavat rahvusvaheliste õiguslike olukordade suurenemist, millega asjaomased isikud kokku puutuvad. Ühenduse õigus käsitleb juba vanemlikku vastutust abielus mitteolevate paaride laste suhtes määruse (EÜ) nr 2201/2003 kaudu ja määruse (EÜ) nr 44/2001 kaudu ülalpidamiskohustust.

3.1. Registreeritud kooselu

Üha enam liikmesriike näeb ette ametisasutuses registreeritud kooseluvorme ja lepinguid. [11] See küsimus on seega nende riikide jaoks erilise tähtsusega, kuid on oluline ka teistele riikidele, kes võivad sattuda vastamisi mitmesuguste õiguslike probleemidega sellise registreeritud kooselu lõppemisel, seoses ühe partneri või partnerite vara asumisega nende territooriumil.

3.1.1. Kollisiooninormid

Üldjuhul ei ole abieluvararežiimide suhtes kohaldatavaid kollisiooninorme üle kantud muudele kooseluvormidele kui abielu. Seega võib registreeritud kooselust tulenevate varaliste tagajärgede puhul kasutada erinevaid kriteeriume.

19. küsimus:

a) Kas tuleks sätestada eraldi kollisiooninormid registreeritud kooselust tulenevate varaliste tagajärgede suhtes?

b) Kas registreeritud kooselust tulenevaid varalisi tagajärgi reguleeriva õigusena tuleb kohaldada nende suhte registreerimise koha õigust? Mõnda muud õigust?

c) Kas määratud õigus peab reguleerima kogu asjaomast valdkonda või tuleb kasutada ka teisi kriteeriume, nagu vara asukohariigi õigus?

3.1.2. Kohtuasutuste pädevus

Vähesed liikmesriigid on võtnud vastu eraldi kohtualluvuse eeskirjad, mis käsitlevad varalisi tagajärgi abielus mitteolevate paaride puhul. Määrus (EÜ) nr 2201/2003 ei ole kohaldatav registreeritud kooselude lõpetamise suhtes, mis ei kuulu tema kohaldamisalasse. Määrus (EÜ) nr 44/2001, mis ei ole kohaldatav abieluvararežiimide suhtes, võib teatavatel juhtudel olla kohaldatav registreeritud kooselu varaliste tagajärgede suhtes (nt lepingulised või lepinguvälised vaidlused).

Registreerimisriigi ametiasutused on pädevad nende territooriumil registreeritud kooselusid lõpetama. Siiski võiks olla asjakohane määrata, millised ametiasutused on pädevad otsustama, näiteks lahuselu korral, sellise paari vara jaotamise üle, kellele omistati registreeritud kooselu staatus välismaal.

20. küsimus:

Kas tuleks sätestada eraldi rahvusvahelise kohtualluvuse eeskirjad registreeritud kooselust tulenevate varaliste tagajärgede reguleerimiseks?

Kui jah, siis millised? Ainult kooselu registreerimise riigi kohus (pädev selle lõpetamiseks)? Või tuleks tugineda ka teistele kriteeriumidele, näiteks kostja või ühe partneri alaline elukoht kohtu asukohamaal või ühe või mõlema partneri kodakondsus?

3.1.3. Registreeritud kooselu puudutavate otsuste tunnustamine ja täitmine

Mõned liikmesriigid lubavad registreeritud kooselu lõpetamise tunnustamist vastavalt tunnustamise üldreeglitele või vastavalt eeskirjadele, mida kohaldatakse abielusid puudutavate otsuste suhtes (nt Saksamaa ja Põhjamaad).

21. küsimus:

Millistel tingimustel peaks ühe liikmesriigi kohtuotsuseid registreeritud kooselust tulenevate varaliste tagajärgede kohta tunnustama kõigis liikmesriikides?

3.2. Vabaabielu

Enamik liikmesriikide õigusloome või kohtupraktika sisaldab eeskirju paaride kohta, kes ei ole ei abielus ega muus registreeritud kooselus. Eraldi eeskirjade puudumisel kohaldatakse põhimõtteliselt kollisiooninorme, mis käsitlevad lepinguid (1980. aasta Rooma konventsioon lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse kohta) ja tsiviilvastutust, või üldiselt selle riigi õigust, kus kahju tekkis.

3.2.1. Kollisiooninormid

22. küsimus:

a) Kas tuleks sätestada eraldi kollisiooninormid vabaabielust (vabaabielu või registreerimata kooselu) tulenevatele varalistele tagajärgedele?

b) Kui jah, siis millised?

c) Kui ei, siis kas tuleks vähemalt sätestada erieeskirjad selliste paaride lahkumineku puhul kolmandaid isikuid mõjutavate tagajärgede reguleerimiseks (vastutus kolmandate isikute ees võlgade puhul, õigused, mida pooled võivad kasutada kolmandate isikute vastu (nt elukindlustus…)?

d) Kas kinnisvara puhul tuleb kohaldada üksnes vara asukohariigi õigust?

3.2.2. Kohtuasutuste pädevus, kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine

Neid küsimusi on õiguses vähe arutatud ja üldiselt kohaldatakse rahvusvahelise kohtualluvuse tavaeeskirju, mis eeldab eelkõige, et määrus (EÜ) nr 44/2001 võiks reguleerida teatavaid varalisi vaidlusi vabaabielupaaride poolte vahel.

23. küsimus:

Kas tuleb sätestada eraldi pädevuse ja tunnustamise eeskirjad vabaabielust tulenevate varaliste suhete reguleerimiseks?

Isegi kui 22. ja 23. küsimusele on vastatud eitavalt, võiks kodanikele ja juristidele selguse ja õiguskindluse tagamiseks siiski olla asjakohane koondada tulevikus vastuvõetavasse õigusakti seni laialipaisatud eeskirjad, mida vabaabielupaaride lahkumineku varaliste tagajärgede suhtes (ühisvara, elukoht, …) juba praegu rahvusvahelises kontekstis kohaldatakse.

[1] Vt komisjoni tellitud uurimus abielupaaride abieluvararežiimide ja vabaabielupaaride varaliste suhete kohta rahvusvahelises eraõiguses ja Euroopa Liidu liikmesriikide siseõiguses, 30. aprill 2003, Consortium ASSER-UCL, lk 206 jj,

- http://europa.eu.int/comm/justice_home/doc_centre/civil/studies/doc_civil_studies_en.htm

[2] EÜT C 19, 23.1.1999.

[3] EÜT C 12, 15.1.2001.

[4] Haagi programm, pealkirjaga „Vabaduse, turvalisuse ja õiguse tugevdamine Euroopa Liidus”, avaldatud 4. novembri 2004. aasta Euroopa Ülemkogu eesistujariigi lõppjäreldustes.

[5] Nõukogu ja komisjoni tegevuskava vabaduse, turvalisuse ja õiguse tugevdamist Euroopa Liidus käsitleva Haagi programmi rakendamiseks; ELT C 198, 18.8.2005, lk 1.

[6] Vt joonealune märkus nr 1.

[7] Mõjuanalüüsi avaldab komisjon ühel ajal ettepaneku vastuvõtmisega.

[8] ELT L 338, 23.12.2003, lk 1.

[9] EÜT L 12, 16.1.2001, lk 1.

[10] KOM (649) 2005(lõplik), 15.12.2005; 2005/0259 (CNS)

[11] Need riigid on Taani (1989), Rootsi (1994), Madalmaad (1998), Belgia ja Hispaania, Prantsusmaa (1999), Saksamaa (2000), Soome (2001), Portugal, Luksemburg (2004) ja Ühendkuningriik (2005).

--------------------------------------------------