ET Euroopa Liidu Teataja C 72/1

Komisjoni teatis langenud väärtusega varade käsitlemise kohta ühenduse pangandussektoris

(2009/C 72/01)

1. SISSEJUHATUS

1. Hulgilaenuturgude toimimine on 2007. aasta keskpaigast alates olnud tugevalt häiritud. Selle tulemuseks on olnud pangandussektori likviidsuse kokkukuivamine ja pankade soovimatus üksteisele ja ettevõtjatele laiemalt laenu anda. Laenuturu olukorra halvenemine viimase 18 kuu jooksul on süvendanud finantskriisi ning maailmamajandust on tabanud ränk langus.

2. Finantskriisi lahendust ja maailmamajanduse taastumist on raske ette kujutada ilma pangandussektori ja laiema finantssüsteemi stabiilsuse tagamiseta. Ainult siis taastub investorite usaldus ning pangad alustavad taas laenuandmist. Seetõttu on liikmesriigid võtnud meetmeid oma pangandussektori stabiilsuse ning laenuandmise toetamiseks. Meetmed hõlmavad riiklikest vahenditest uue kapitali kaasamist ning valitsuse tagatisi pankade võetud laenudele. Kõnealused meetmed kuulutati välja 2008. aasta oktoobris ning neid on viimastel kuudel järk-järgult rakendatud.

3. Hiljuti teatasid mitu liikmesriiki oma kavatsusest täiendada oma olemasolevaid toetusmeetmeid, andes pankadele seoses väärtust kaotanud varadega teatavas vormis abi. Kõnealused teated koos Ameerika Ühendriikide sarnase algatusega on käivitanud ühenduses laiema debati selle üle, kas taoliste valitsuse toetusmeetmete vormis abi andmine pankadele on põhjendatud. Seoses kõnealuse debatiga on komisjon koostöös Euroopa Keskpangaga koostanud käesoleva teatise, mis põhineb eurosüsteemi 5. veebruaril 2009 esitatud soovitustel (vt I lisa).

4. Teatises keskendutakse küsimustele, mida liikmesriigid peavad langenud väärtusega varade suhtes võetavate toetusmeetmete kaalumisel, kavandamisel ja rakendamisel arvestama. Üldises plaanis hõlmavad kõnealused küsimused finantsstabiilsuse kindlustamist ja laenuandmise toetamist käsitlevate meetmete põhimõtteid; pangandussektori elujõulisust käsitlevaid pikaajalisemaid kaalutlusi ja eelarve jätkusuutlikkust, mida tuleb arvestada toetusmeetmete võtmisel; ning vajadust ühtse ja kooskõlastatud ühenduse lähenemisviisi järele, et langenud väärtusega varade toetusmeetmete võtmisel oleksid tagatud võrdsed tingimused. Sellise ühenduse lähenemisviisi raames antakse käesolevas teatises ka konkreetsemaid juhiseid riigiabieeskirjade kohaldamise kohta toetusmeetmete võtmisel langenud väärtusega varade suhtes, keskendudes sellistele küsimustele nagu i) läbipaistvus ja avalikustamistingimused; ii) vastutuse jagamine riigi, sidusrühmade ja võlausaldajate vahel; iii) toetusesaajatele tehtavate soodustuste ühtlustamine avaliku poliitika eesmärkidega; iv) toetusmeetmete kavandamisel kohaldatavad põhimõtted, mis käsitlevad langenud väärtusega varade sobivust, hindamist ja haldamist ning v) varade suhtes kohaldatavate toetusmeetmete, muude riigi toetusmeetmete ja pankade ümberkorraldamise vaheline seos.

2. VARADE SUHTES KOHALDATAVAD TOETUSMEETMED KUI FINANTSSTABIILSUSE KINDLUSTAMIST JA LAENUANDMISE TOETAMIST KÄSITLEVAD MEETMED

5. 2008. aasta oktoobris liikmesriikide välja kuulutatud päästepakettide esmane eesmärk on tagada finantsstabiilsus ja toetada laenuandmist reaalmajandusele. Praegu on liiga vara teha lõplikke järeldusi nimetatud pakettide tõhususe kohta, kuid on selge, et tänu nendele on suudetud vältida finantssektori täielikku kokkuvarisemist ning on toetatud oluliste pankadevaheliste turgude toimimist. Teisalt on reaalmajandusele suunatud laenamise areng toetuspakettide välja kuulutamise järel olnud ebasoodus, kuna värskeimate andmete kohaselt on laenuandmine teravalt vähenenud (1). Paljudes liikmesriikides teatatakse massiliselt juhtumitest, kus ettevõtjad ei saa pangast laenu, ning tundub, et laenusaamise karmistumist ei ole võimalik enam seletada ainult tsükliliste muutustega.

6. Kõige olulisem ebapiisava krediidivoo põhjus on ebakindlus langenud väärtusega vara väärtuse ja asukoha suhtes, mis on tekitanud pangandussektoris probleeme finantskriisi algusest peale. Varade väärtusega seotud ebakindlus on lisaks pangandussektori usaldusväärsuse jätkuvale õõnestamisele nõrgestanud ka 2008. aasta oktoobris kokkulepitud valitsuse toetusmeetmete mõju. Näiteks pankade rekapitaliseerimine on pehmendanud varade väärtuse langust, kuid suurem osa kapitalipuhvrist on pankadel kulunud selleks, et luua reservid varade tulevase väärtuselanguse puhuks. Pangad on juba võtnud samme langenud väärtusega varade küsimuse lahendamiseks. Nad on varade väärtust märkimisväärselt alla hinnanud (2), võtnud meetmeid kahjumite piiramiseks varade ümberliigitamise kaudu oma bilansis ning pannud järk-järgult kõrvale täiendavat kapitali oma maksevõime tugevdamiseks. Probleemi ei ole siiski suudetud piisavalt lahendada ning majanduse ootamatult suure langusega kaasneb arvatavasti jätkuv ja ulatuslikum pangavarade krediidikvaliteedi halvenemine.

7. Varade suhtes kohaldatavad toetusmeetmed aitaksid otseselt lahendada pankade bilansi kvaliteediga seotud ebakindluse probleemi ning toetaksid seega usalduse taastumist kõnealuses sektoris. See aitaks ka vältida olukorda, kus panku tuleb korduvalt rekapitaliseerida, kuna reaalmajanduse halvenedes varade väärtuse languse ulatus laieneb. Seetõttu on mitu liikmesriiki aktiivselt kaalumas langenud väärtusega pangavaradega seotud abi andmist, mis täiendaks muid meetmeid, millega rakendatakse riigi- ja valitsusjuhtide kohtumisel 2008. aasta oktoobris kokkulepitud strateegiat.

3. PIKEMAAJALISED KAALUTLUSED: PANGANDUSSEKTORI ELUJÕULISUSE JA RIIGI RAHANDUSE JÄTKUSUUTLIKKUSE TAASTAMINE

8. Toetusmeetmeid tuleb kavandada ja rakendada viisil, mis on finantsstabiilsuse tagamiseks ja laenuandmise toetamiseks esmajärjekorras kõige tõhusam. Kõnealuses kontekstis on oluliseks küsimuseks toetusmeetmete võtmisel piisava osaluse tagamine, määrates kindlaks asjaomase hinnakujunduse ja tingimused. Vajadusel toimub see kohustusliku osalemise kaudu. Toetusmeetmete kavandamisel ja rakendamisel ei tuleks siiski piirduda ainult kõnealuste esmaste eesmärkidega. On oluline, et arvesse võetakse ka pikemaajalisi kaalutlusi.

9. Kui toetusmeetmeid ei teostata viisil, mis pakub vastavalt EÜ asutamislepingu riigiabi eeskirjadele kaitset pankadevahelise suure konkurentsimoonutuse ohu eest (nii liikmesriikides kui ka piiriülesel alusel), sealhulgas vajadusel abisaajate ümberstruktureerimise kaudu, on tulemuseks struktuuriliselt nõrgem ühenduse pangandussektor, mis hakkab negatiivselt mõjutama majanduse tootmispotentsiaali. Lisaks sellele võib meetmete väärrakendamine viia selleni, et valitsus peab korduvalt sekkuma sektoris toimuvasse, mille tagajärjena koormus riigirahandusele aina kasvab. Arvestades oletatavat riigi kohustuste ulatust on nimetatud ohud märkimisväärsed. Kõnealuse pikaajalise ohu piiramiseks peaks valitsuse sekkumine pangandussektorisse olema asjakohaselt suunatud ning sellega peaksid kaasnema sektori tegevust reguleerivad kaitsemeetmed, millega pankade stiimulid viiakse vastavusse riigi eesmärkidega. Toetusmeetmed peaksid moodustama ühtse meetmetepaketi, millega taastatakse vajaliku ümberkorraldamise alusel pangandussektori elujõulisus. Vajadust pangandussektori ümberkorraldamise järele vastutasuks valitsuse toetuse eest on üksikasjalikumalt arutatud riigiabi eeskirjade kontekstis allpool 5. ja 6. osas.

10. Toetusmeetmete kavandamise ja rakendamise kaalumisel on samuti oluline, et liikmesriigid arvestaksid eelarveraamistikku. Varade väärtuse allahindamise prognoositav kogusumma näitab, et varade suhtes kohaldatavate toetusmeetmete eelarvekulud (tegelikud, tingimuslikud või mõlemad) võivad olla suured nii absoluutarvudes kui ka suhtes liikmesriikide sisemajanduse koguprodukti (SKP). Varade suhtes kohaldatavate toetusmeetmete (ja muude meetmete) kaudu antav valitsuse abi ei peaks saavutama taset, mis sunniks tundma muret riigi rahanduse jätkusuutlikkuse, näiteks ülelaenamise või rahastamisprobleemide pärast. Nimetatud kaalutlused on eriti olulised praeguses olukorras, kus eelarvepuudujääk ja riigivõlg suureneb ning võlakirjadega väljastamisega seoses on palju lahendamata väljakutseid.

11. Liikmesriikide eelarveseisundit tuleb lisaks arvesse võtta eriti siis, kui otsustatakse toetusmeetmete alla kuuluvate varade haldamiskorra üle: varade ostmise, kindlustamise, vahetamise või nende võimaluste kombineerimise üle (3). Eri lähenemisviisidel põhinevate toetusmeetmete mõju eelarve usaldusväärsusele ei pruugi märkimisväärselt erineda, kuna finantsturud hindavad võimalikke kahjumeid alla tõenäoliselt samadel alustel (4). Sellisel lähenemisviisil, mis nõuaks kohe langenud väärtusega vara ostmist, oleks siiski vahetu mõju eelarveseisundile ja rahastamisele. Kuigi iga liikmesriik valib ise viisi, kuidas langenud väärtusega vara hallata, võiks kaaluda ka kombineeritud meetmete võtmist, kus langenud väärtusega varad paigutatakse pankade bilansist ümber eraldi üksustesse (kas pankade sees või väljaspool neid), millele antakse mingis vormis riigi tagatis. Selline lähenemisviis on atraktiivne, kuna kätkeb endas vara ostmisega kaasnevaid eeliseid, taastades pangandussüsteemis usalduse, kuid piirates samal ajal vahetut mõju eelarvele.

12. Nappide eelarvevahendite kontekstis võib olla sobilik keskenduda toetusmeetmetele piiratud arvul pankades, mis on finantssüsteemi jaoks eriliti tähtsad. Mõne liikmesriigi puhul võivad pankade vara suhtes kohaldatavate toetusmeetmete võtmise võimalusi oluliselt kitsendada riigi eelarvepiirangud ja/või pankade bilansi suurus võrreldes SKPga.

4. VAJADUS ÜHISE JA KOOSKÕLASTATUD ÜHENDUSE LÄHENEMISVIISI JÄRELE

13. Toetusmeetmete vormi kaaludes tuleb finantsstabiilsust ja laenuandmist käsitlevad vahetud eesmärgid ühitada vajadusega vältida pikaajalist kahju ühenduse pangandussektorile, ühisturule ja majandusele laiemalt. Seda on võimalik kõige tõhusamalt saavutada ühise ja kooskõlastatud ühenduse lähenemisviisi kaudu järgmiste laiemate eesmärkide kaudu: a) suurendada turul usaldust, ilmutades suutlikkust reageerida ühenduse tasandil tõhusalt finantskriisile ning luues võimaluse positiivse kõrvalmõju tekkeks teistes liikmesriikides ja finantsturgudel laiemalt; b) piirates negatiivse kõrvalmõju teket liikmesriikides, keda esimesena toetusmeetmed kasutusele võtnud liikmesriigi tegutsemine survestab käituma samal viisil, võides esile kutsuda liikmesriikide omavahelise võistlemise toetuste andmisel; c) kaitstes finantsteenuste ühisturgu liikmesriikide võetud toetusmeetmete järjepidevuse tagamise ja finantsprotektsionismile vastu seismise kaudu; d) tagades riigiabi kontrollinõuete ja muude õigusnõuete järgimise toetusmeetmete järjepidevuse tagamise ning konkurentsimoonutuste ja moraalse ohu minimeerimise kaudu.

14. Kooskõlastamine liikmesriikide vahel oleks vajalik ainult üldisel tasandil ja samal ajal võiks säilida piisav paindlikkus, et võtta meetmeid, mis on koostatud erinevate pankade olukorda täpselt arvestades. Piisava eelkooskõlastamise puudumisel saavutatakse paljud nimetatud eesmärgid ainult täiendavate riigiabi kontrollinõuete kaudu tagantjärele. Toetusmeetmete peamisi omadusi käsitlevad ühtsed suunised aitaksid seetõttu minimeerida riigiabi eeskirjade alusel tehtavatest hindamistest tulenevate paranduste ja kohanduste tegemise vajadust. Nimetatud suuniseid antakse järgmistes osades.

5. SUUNISED, MIS KÄSITLEVAD RIIGIABI EESKIRJADE KOHALDAMIST VARADE SUHTES KOHALDATAVATE TOETUSMEETMETE SUHTES

15. Pankadel on alati kohustus hinnata omandatud varadega seotud ohte ja tagada, et nad suudavad katta võimalikud kahjud (5). Langenud väärtusega varade suhtes kohaldatavaid toetusmeetmeid võib siiski pidada finantsstabiilsust tagavateks meetmeteks. Riigi võetud toetusmeetmed kujutavad endast riigiabi niivõrd, kui need vabastavad abi saava panga kohustusest kajastada langenud väärtusega varadest tulenev kahjum või võimaliku kahjumiga seotud reservid (või hüvitavad need) ja/või vabastada normkapitali muudeks otstarveteks. See kehtib näiteks siis, kui langenud väärtusega varasid ostetakse või kindlustatakse turuhinnast kõrgema hinnaga või kui tagatise hind ei ole piisavalt suur, et hüvitada võimalik maksimaalne kohustus, mida riik peab tagatise raames täitma (6).

16. Toetusmeetmete raames antav abi peaks siiski vastama üldpõhimõtetele, mis käsitlevad abi vajalikkust, proportsionaalsust ja konkurentsimoonutuste minimeerimist. Selline abi võib märkimisväärselt moonutada konkurentsi abi saavate pankade ja muude pankade vahel ning abi saavate pankade vahel, kellel on erinevad vajadused. Pangad, kes abi ei saa, sest neil ei ole probleeme, võivad jõuda järeldusele, et nad peavad turul konkurentsis püsimiseks riigilt abi paluma. Samalaadset konkurentsimoonutust võib esineda ka liikmesriikide vahel: oht seisneb selles, et riigid hakkavad toetuste andmisel omavahel võistlema (soovitakse päästa enda panku, arvestamata selle mõju teiste liikmesriikide pankadele) ning toimub pööre finantsprotektsionismi ja siseturgude killunemise suunas. Seetõttu tuleks toetusmeetmete kohaldamiseks kehtestada selgelt määratletud objektiivsed kriteeriumid, et üksikud pangad ei saaks põhjendamatut eelist.

17. Komisjoni teatisega (Riigiabi eeskirjade kohaldamine meetmete suhtes, mida on võetud seoses finantsasutustega praeguse ülemaailmse finantskriisi olukorras) (7) kehtestati põhimõtted riigiabi eeskirjade ja eelkõige EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 3 punkti b kohaldamisele pankadele ülemaailmse finantskriisi olukorras suunatud toetusmeetmete võtmisel. Komisjoni teatises (Finantsasutuste rekapitaliseerimine praeguses finantskriisis: piirdumine minimaalselt vajaliku abiga ja kaitsemeetmed põhjendamatute konkurentsimoonutuste vastu) (8) anti seejärel üksikasjalikumaid suuniseid kõnealuste põhimõtete kohaldamise kohta rekapitaliseerimise suhtes. Alljärgnevates suunistes, mis toetuvad samadele põhimõtetele, esitatakse langeva väärtusega varade suhtes kohaldatavate toetusmeetmete või -kavade olulisemad omadused, millest olenevad nende tõhusus ja mõju konkurentsile. Kõnealuseid suuniseid kohaldatakse võrdselt kõigile pankadele, kellele antakse toetust, sõltumata nende individuaalsest olukorrast. Suuniste kohaldamine võib praktikas siiski erineda sõltuvalt abisaaja riskiprofiilist ja elujõulisusest. Suuniste põhimõtteid kohaldatakse mutatis mutandis juhul, kui vähemalt kaks liikmesriiki kooskõlastavad omavahel meetmeid, et anda abi piiriüleselt tegutsevatele pankadele.

18. Teatisega soovitakse kehtestada kooskõlastatud põhimõtted ja tingimused, millega tagatakse toetusmeetmete maksimaalne tõhusus siseturul, võttes arvesse pikaajalist eesmärki naasta normaalsete turutingimuste juurde. Samal ajal peavad suunised olema piisavalt paindlikud, et arvestada üksikjuhtudel või liikmesriigiti teatavaid erijooni või näha ette täiendavaid meetmeid või algatada menetlusi finantsstabiilsuse tagamiseks. Tõhusate toetusmeetmetega peaks olema võimalik tagada laenamise jätkumine reaalmajandusele.

5.1. Probleemi ja lahenduste asjakohane tuvastamine: väärtuse langust käsitlev täielik läbipaistvus ja eelnev avalikustamine ning abikõlblike pankade eelhindamine

19. Enne toetusmeetmete võtmist peab olema selgelt kindlaks tehtud panga varadega seotud probleemide ulatus, panga tegelik maksevõime enne toetuse saamist ning tema võimalused elujõulisuse taastamiseks. Seejuures tuleb nõuetekohaselt arvestada ka kõiki muid valikuvõimalusi, et lihtsustada vajalikku ümberkorraldusprotsessi, ennetada kõigile osalejatele pakutavate stiimulite moonutamist ning vältida riigi vahendite raiskamist, tagades, et nendega edendatakse naasmist tavaolukorda, kus reaalmajandusele antakse jälle laenu.

20. Vältimaks ohtu, et samad abisaajad vajavad korduvalt riigiabi, peaks langeva väärtusega vara suhtes antavat abi taotlev pank täitma eelnevalt järgmised tingimused: a) abikõlblikud pangad peaksid abitaotlusi tehes esitama eelnevalt täielikult läbipaistvad ja täielikud andmed langenud väärtusega varade kohta, mille tarbeks toetusmeetmeid taotletakse, kasutades selleks sõltumatute ja tunnustatud ekspertide tõendatud ja asjaomaste järelevalveasutuste kinnitatud asjakohast hindamismenetlust vastavalt osas 5.5 esitatud hindamispõhimõtetele (9). Selline vara väärtuse langust käsitlevate andmete avalikustamine peaks toimuma enne valitsuse sekkumist. Selle alusel tuleks kindlaks määrata abisumma suurus ning pangale varade üleandmisest tulenev kahjum (10); b) üksikpanga abitaotluse esitamise järel tuleks kontrollida kõnealuse panga tegevust ja bilanssi ning hinnata panga kapitali adekvaatsust ja tema edasisi elujõulisuse väljavaateid (elujõulisuse kontroll). Kontroll peab toimuma samaaegselt abikavaga hõlmatud langenud väärtusega varade tõendamisega, kuid kuna tegemist on ulatusliku protsessiga, võib selle lõpule viia ka pärast seda, kui pank on abikavaga liitunud; elujõulisuse kontrolli tulemused esitatakse komisjonile ning neid arvestatakse vajalike järelmeetmete hindamisel (vt 6. osa).

5.2. Langeva väärtusega varadega seotud kulude jagamine riigi, aktsionäride ja võlausaldajate vahel

21. Põhimõtteliselt peaksid pangad kandma võimalikult suures osas langeva väärtusega varadega seotud kahjumist. See eeldab esiteks langeva väärtusega varade kohta läbipaistvate ja täielike andmete eelnevat avalikustamist, varade väärtuse korrektset hindamist enne valitsuse meetmeid ning valitsusele mingis vormis toetusmeetmete eest makstavat asjakohast hüvitist, millega tagatakse aktsionäride võrdväärne vastutus ja kulude jagamine sõltumata sellest, milline mudel valiti. Kõik nimetatud tegurid kokku peaksid tagama vastutuse jagamise sidususe erinevas vormis riigiabi meetmete puhul, võttes arvesse abimeetmete eripära (11).

22. Kui pärast langenud väärtusega varade väärtuse nõuetekohast hindamist ja kahjumi kindlaks määramist (12) selgub, et pank oleks ilma riigi sekkumiseta tehniliselt maksevõimetu, tuleks määrata pangale pankrotihaldur või pank likvideerida vastavalt ühenduse ja siseriiklikele õigusaktidele. Sellises olukorras võib olla asjakohane pakkuda võlakirjade omanikele kaitset või garantiisid, et tagada finantsstabiilsus ja usaldusväärsus (13).

23. Kui pangale pankrotihalduri määramine või likvideerimine ei ole finantsstabiilsuse (14) seisukohast hea lahendus, võiks pankadele abi anda üksnes vajaliku miinimumiga piirduva tagatise või varade ostmise vormis, et nad oleksid võimelised oma tegevust jätkama, kuni on võimalik koostada kava, mis hõlmaks panga ümberkorraldamist või likvideerimist. Sellistes olukordades peaksid ka aktsionärid kahjumit kandma vähemalt seni, kui panga kapitali adekvaatsus jõuab seadusega ettenähtud tasemele. Kaaluda võib ka riigistamise võimalust.

24. Kui kulude täielikku jaotamist ei ole võimalik eelnevalt saavutada, tuleks pangalt nõuda, et ta osaleks hiljem kahjumi või riskide katmisel näiteks tagastusklausli kaudu. Kindlustuskava puhul võiks kasutada „esmakahjumi” klauslit, mis käsitleb panga kanda jäävat osa (tavaliselt vähemalt 10 %) ning ülejäänud kahjumi jagamise klausli abil, mille kaudu pank osaleb teatava protsendi ulatuses (tavaliselt vähemalt 10 %) võimalikes muudes kahjudes (15).

25. Üldiselt on nii, et mida vähem pank eelnevalt kuludes osaleb, seda suurem on aktsionäride panus hiljem, kusjuures hüvitamine peab toimuma valitsuse kahjumi panga aktsiateks muutmise kaudu ja/või võttes muid täiendavaid hüvitusmeetmeid, millega piiratakse konkurentsimoonutusi võimalike ümberkorralduste hindamisel.

5.3. Toetusmeetmetes osalemiseks pankadele pakutavate stiimulite ühtlustamine avalike eesmärkidega

26. Langenud väärtusega varade suhtes kohaldatavate abikavadega liitumiseks peaks üldiselt kehtestama kuuekuulise tähtaja alates abikava väljakuulutamisest riigi poolt. Nii on võimalik piirata pankade võimalusi viivitada kohustuslike andmete esitamisega lootuses, et hiljem antaks veelgi suuremat toetust. Samal ajal tagatakse pankade probleemide kiire lahendamine enne, kui majanduslangus jõuab olukorda veelgi halvendada. Kuuekuulise tähtaja jooksul oleks pankadel võimalus esitada andmed abikõlblike varade kohta, mille suhtes toetusmeetmeid taotletakse, võimalusega toetusmeetmeid pikendada (16).

27. Vajadusel tuleb luua asjaomased mehhanismid tagamaks, et valitsuse meetmetes osalevad pangad, kes vajavad abi kõige rohkem. Nimetatud mehhanismid võiksid hõlmata kohustuslikku osalemist abikavas ning peaksid vähemalt nägema ette kohustuse avalikustada andmeid järelevalveametile. Kõiki pankasid siduv kohustus teatada oma varadega seotud probleemide ulatusest aitab liikmesriikide tasandil kaasa abikava vajalikkuse ja ulatuse kindlaks määramisele.

28. Kui osalemine ei ole kohustuslik, võib kavasse lisada asjakohaseid stiimuleid (näiteks tagatiste või õiguste andmine praegustele aktsionäridele, et neil oleks tulevikus võimalus osaleda erakapitali osaluse suurendamises soodsamatel tingimustel), millega lihtsustatakse pankade osalemist, kahjustamata läbipaistvust ja avalikustamist, õiglast väärtuse hindamist ja vastutuse jagamist käsitlevate põhimõtete järgimist.

29. Pärast kuuekuulise tähtaja möödumist on kavaga ühinemine võimalik ainult erandjuhtudel ja pangast mittesõltuvatel ettenägematutel asjaoludel (17). Sellisel juhul kohaldatakse rangemaid tingimusi nagu näiteks suurem hüvitis riigile ja/või suuremad kompensatsioonimeetmed.

30. Juurdepääs toetusmeetmetele peaks alati sõltuma pankade tegevust reguleerivate piirangute järgimisest. Abi saavate pankade suhtes tuleks kohaldada kaitsemeetmeid, millega tagatakse, et abi kapitalimõjusid kasutatakse laenude andmiseks, mis vastatavad äriliste kriteeriumite alusel ja ilma diskrimineerimiseta asjakohaselt nõudlusele ning millega ei rahastata kasvustrateegiat (eelkõige korralikult toimivate pankade ostuks), mis kahjustaks teisi konkurente.

31. Kaaluda tuleks ka dividendipoliitikale piirangute seadmist ja juhtkonna palkadele ülempiiri määramist. Pankade tegevust reguleerivate piirangute kindlaks määramisel tuleks lähtuda nende proportsionaalsuse hindamisest, võttes arvesse erinevaid tegureid, mis võivad mõjutada ümberkorralduste vajadust (vt 6. osa).

5.4. Varade abikõlblikkus

32. Toetust vajavate abikõlblike varade ulatust kindlaks määrates tuleb leida tasakaal järgmiste eesmärkide vahel: vahetu finantsstabiilsuse tagamine ja turu normaalse toimimise taastumise tagamine keskpikas perspektiivis. Tundub, et väärtusetu vara (nt Ameerika Ühendriikide hüpoteegiga tagatud väärtpaberid, nendega seotud riskifondid ja tuletisinstrumendid), mis on käivitanud praeguse finantskriisi ning suures osas muutunud ebalikviidseteks või mille väärtust on tulnud märkimisväärselt alla hinnata, on suurim põhjus, miks pankade elujõulisusse suhtutakse ebakindluse ja skepsisega. Kui abikõlblike varade hulka kuuluksid ainult sellised varad, siis piiraks see riigi võimalike kahjusid ja aitaks kaasa konkurentsimoonutuste ennetamisele (18). Kui toetusmeetmete kohaldamisala on liiga kitsas, siis on aga olemas oht, et pangandussektori usaldusväärsust ei suudeta taastada, kuna liikmesriikidel ja pankadel on erinevad probleemid ning väärtuse langus on nüüdseks ulatuslikult tabanud ka muid varasid. Seetõttu on vaja pragmaatilist ja paindlikku lähenemisviisi, mis tagaks, et muude varade suhtes oleks samuti võimalik kohaldada asjakohasel määral toetusmeetmeid, kui see on nõuetekohaselt põhjendatud.

33. Ühtset ja kooskõlastatud ühenduse lähenemisviisi toetusmeetmete kohaldamiseks sobivate langenud väärtusega varade kindlaks määramiseks on vajalik selleks, et ennetada liikmesriikide vahelisi ja ühenduse pangandussektori siseseid konkurentsimoonutusi, ning selleks, et anda mitmes riigis tegutsevatele pankadele vähem põhjust kasutada liikmesriikide pakutavaid toetusmeetmeid spekuleerimiseks. Et tagada kõigis liikmesriikides abikõlblike varade määratlemisel järjepidevus, tuleks välja töötada vararühmad, mis peegeldavad olemasoleva vara väärtuse languse ulatust. Üksikasjalikumad suunised kõnealuste kategooriate kohta on esitatud III lisas. Nimetatud vararühmade kasutamine lihtsustaks pankade ning nende riskiprofiilide võrdlemist üle kogu ühenduse. Liikmesriikide otsustada jääks sel juhul, millised varakategooriad kuuluvad abikava kohaldamisalasse ja mis ulatuses, samal ajal kui komisjon vaatab läbi valitud varade väärtuse languse ulatuse.

34. Välja tuleb töötada proportsionaalne lähenemisviis, mis võimaldaks liikmesriigil, kelle pangandussektorit mõjutavad ka muud tegurid, mis ohustavad kogu finantsstabiilsust (näiteks kinnisvaramulli lõhkemine), ilma koguseliste piiranguteta laiendada abikõlblikkust teatavate selgelt kindlaks määratud ja kõnealusele süsteemsele ohule vastavatele vararühmadele, esitades nõuetekohased põhjendused.

35. Võimalik on kaaluda ka veelgi paindlikumat lähenemisviisi, mis annaks pankadele võimaluse vabaneda põhjendustes 32, 33 ja 34 kehtestatud meetmetest välja jäävatest langenud väärtusega varadest, ilma et oleks vaja esitada täiendavaid põhjendusi. See hõlmaks 10–20 % toetusmehhanismis osaleva panga koguvaradest ning arvesse võetaks eri liikmesriikide ja pankade olukorra eripära. Toetusmeetmed ei tohiks siiski hõlmata varasid, mille väärtust ei saa praegu pidada langenuks. Toetusmeetmete eesmärk ei ole pakkuda piiramatut kindlustust majanduslanguse võimalike tulevaste tagajärgede vastu.

36. Üldiselt tuleks lähtuda põhimõttest, et mida laiemad abikõlblikkuse kriteeriumid kehtestatakse ja mida suurem on kõnealuste varade osa panga portfellist, seda põhjalikumad peavad olema ümberkorraldus- ja parandusmeetmed põhjendamatute konkurentsimoonutuste vältimiseks. Igal juhul ei kaalu komisjon toetusmeetmete võtmist selliste varade suhtes, mis on kantud abi saava panga bilanssi pärast abikava väljakuulutamisele eelnenud konkreetset tähtaega (19). Vastasel korral võib tulemuseks olla varade enda huvides kasutamine ja vastuvõetamatu moraalse ohu suurenemine, kuna pankadel on suurem ahvatlus jätta laenuandmise ja muude investeeringutega seotud ohud tulevikus asjakohaselt hindamata ning seega korrata samu vigu, mis on põhjustanud praeguse kriisi (20).

5.5. Abikõlblike varade väärtuse hindamine ja hinnakujundus

37. Konkurentsi põhjendamatu moonutamise vältimiseks ja liikmesriikide vahelise võistluse ennetamiseks toetuste andmisel on oluline töötada välja sobiv ja järjepidev lähenemisviis, mille abil oleks võimalik hinnata varade väärtust, sealhulgas keerukate ja vähelikviidsete varade väärtust. Väärtuse hindamisel tuleks järgida ühenduse tasandil kehtestatud üldist meetodit ning komisjon peaks seda eelnevalt liikmesriikide seas igati kooskõlastama, tagamaks toetusmeetme maksimaalse tõhususe ning vähendamaks moonutuste ohtu ja spekuleerimise kahjustavat mõju eelkõige mitmes riigis tegutsevate pankade puhul. Lisaks võib vaja minna alternatiivseid meetodeid, et arvesse võtta erilisi asjaolusid, mis on seotud näiteks asjaomase teabe kättesaadavusega, tingimusel, et tagatakse samavõrd suur läbipaistvus. Igal juhul peaksid abikõlblikud pangad hindama oma portfelle igapäevaselt ning edastama korrapäraste ja lühikeste ajavahemike tagant teavet riiklikele ametiasutustele ja järelevalveametitele.

38. Kui varade väärtuse hindamine osutub eriti keerukaks, võib kaaluda selliste alternatiivsete lähenemisviiside kasutamist nagu näiteks nn „hea panga” loomist, mille raames riik ostab langenud väärtusega varade asemel ära säilinud väärtusega varad. Alternatiivseks lahenduseks võib olla panga riigi omandisse võtmine (ka riigistamine), mille puhul varade väärtuse hindamine toimuks aja jooksul ümberkorraldamise või nõuetekohase likvideerimise käigus, kõrvaldades nii igasuguse ebaselguse kõnealuste varade tegeliku väärtuse suhtes (21).

39. Esimese sammuna tuleks varad hinnata võimalusel nende praeguse turuhinna alusel. Üldiselt kujutavad endast riigiabi kõik juhtumid, kus abikava alla kuuluvate varade üleandmisel on kasutatud kõrgemat hinda kui turuhinda. Praegune turuväärtus võib käesolevas olukorras siiski olla üpris erinev kõnealuste varade arvestuslikust väärtusest või turu puudumisel võib turuhinna määratlemine olla võimatu (mõnede varade puhul võib väärtus olla isegi null).

40. Teises etapis langenud väärtusega varadele abikava raames määratav väärtus („üleandmise väärtus”) on toetava mõju saavutamiseks paratamatult kõrgem kui praegused turuhinnad. Et abi kokkusobivuse hindamine oleks järjepidev, lähtub komisjon üleandmise väärtusest kui sobivast võrdluspunktist, mis peegeldab varade pikaajalist majanduslikku väärtust („tegelikku majanduslikku väärtust”) rahavoogude ja pikemate ajavahemike alusel ning näitab, et abisumma langeb kokku vajatava miinimumiga. Teatavate varakategooriate suhtes tuleks võimalusel kaaluda ühtse allahindamise kohaldamist, et ühtlustada selliste varade tegelikku majanduslikku väärtust, mis on nii keerukad, et nende tulevast arengut on võimatu täpselt prognoosida.

41. Sellest tulenevalt peaks varade ostu või varade kindlustamist (22) käsitlevate meetmete üleandmise väärtuse aluseks olema nende tegelik majanduslik väärtus. Lisaks sellele tagatakse riigile piisav hüvitis. Kui liikmesriigid peavad tehnilise maksevõimetuse vältimiseks vajalikuks kasutada varade üleandmise väärtust, mis ületab nende tegelikku majanduslikku väärtust, on abi osakaal meetmes vastavalt suurem. See on lubatud ainult siis, kui sellega kaasneb ulatuslik ümberkorraldamine ja tingimuste kehtestamine, mis võimaldavad nimetatud täiendava abi hilisemat tagasinõudmist näiteks tagastusmehhanismi kaudu.

42. Hindamismenetlus peaks nii turuväärtuse, tegeliku majandusliku väärtuse kui ka riigile makstava hüvitise puhul järgima IV lisas loetletud juhtpõhimõtteid ja menetlusi.

43. Hinnates liikmesriikide esitatud toetusmeetmete hindamismeetodeid ja nende rakendamist üksikjuhtumitel, konsulteerib komisjon hindamisekspertide komisjoniga (23). Komisjon võtab hindamismeetodite järjepidevuse tagamiseks arvesse ka olemasolevate ELi tasandi asutuste erialateadmisi.

5.6. Toetusmeetmetega toetatavate varade haldamine

44. Kõige asjakohasema mudeli pankade vabastamiseks langenud väärtusega varadest peavad valima liikmesriigid, tehes valiku 3. osas ja II lisas esitatud võimaluste vahel, pidades sealjuures silmas varade väärtuse langemise probleemi ulatust, iga asjaomase panga olukorda ja eelarvelisi kaalutlusi. Riigiabi kontrolli eesmärk on tagada, et valitud mudeli omadused oleksid välja töötatud selliselt, et tagatud oleks võrdne kohtlemine ja välditaks konkurentsi põhjendamatut moonutamist.

45. Kuigi abimeetmete täpsem hinnakujunduse kord võib olla erinev, ei tohiks selle erijooned avaldada tuntavat mõju asjakohasele koormuse jagamisele riigi ja abi saavate pankade vahel. Korrektsele hindamisele tuginedes peaks varahaldusettevõtja, kindlustusseltsi või „segalahenduse” rahastamismehhanism tervikuna tagama, et pank peab võtma enda kanda sama osakaalu kahjumist. Selles kontekstis võib kaaluda tagastusklauslite kasutamist. Üldiselt peavad kõik kavad tagama, et abi saavad pangad kannavad varade üleandmisel kantud kahjumi (vt ka punkt 50 ja joonealune märkus 10).

46. Milline mudel ka ei valitaks, tuleb selleks, et pangal oleks lihtsam keskenduda oma elujõulisuse taastamisele, ja võimalike huvide konfliktide vältimiseks tagada abi saava panga ja tema langenud väärtusega varade selge funktsionaalne ja organisatsiooniline eraldamine üksteisest; sealjuures tuleks eraldada nii nende juhtimine, personal kui ka kliendid.

5.7. Menetluslikud aspektid

47. Üksikasjalikud juhised käesolevate suuniste mõju kohta riigiabi menetlusele nii esialgse abist teatamise kui ka vajadusel ümberkorralduskavade hindamise seisukohast on esitatud V lisas.

6. JÄRELMEETMED — ÜMBERKORRALDUS JA ELUJÕULISUSE TAASTAMINE

48. 5. osas toodud põhimõtted ja tingimused moodustavad raamistiku varade toetusmeetmete väljatöötamiseks kooskõlas riigiabi eeskirjadega. Käesolevas teatises seatakse riigiabi meetmete eesmärgiks tagada miinimumiga piirduv ja vähimal määral konkurentsi moonutava mõjuga toetus eraldi kategooriasse kuuluvate varadega seonduvate riskide kõrvaldamiseks abi saavates pankades, et valmistada ette tugev kandepind ilma riigi toetuseta pikaajalise elujõulisuse taastamisele. Kuigi langenud väärtusega varade käsitlemine eespool kirjeldatud põhimõtete kohaselt on pankade elujõulisuse taastamiseks vajalik samm, ei piisa ainult sellest nimetatud eesmärgi saavutamiseks. Olenevalt oma konkreetsest olukorrast ja majanduslikest näitajatest peavad pangad võtma ka ise asjakohaseid meetmeid, et vältida sarnaste probleemide kordumist ja tagada jätkusuutlik kasumlikkus.

49. Eelkõige päästmise ja ümberkorraldamisega seotud riigiabi eeskirjade kohaselt on selline varade toetamine käsitletav struktuurimeetmetena ning nõuab kolme tingimuse hoolikat hindamist: i) abisaaja piisav panus langenud väärtusega varade programmi kuludesse; ii) asjakohane tegevus, mis tagab elujõulisuse taastumise ja iii) konkurentsimoonutuste heastamiseks vajatavad meetmed.

50. Esimese tingimuse täitmine peaks üldjuhul saavutatama 5. osas esitatud nõuete täitmisega, eelkõige avalikustamise, väärtuse hindamise, hinnakujunduse ja koormuse jagamisega. See peaks tagama, et abisaaja panus katab vähemalt kogu varade riigile üleandmisega seoses tekkiva kahjumi. Kui see ei ole praktikas võimalik, võib erandkorras abi siiski lubada, kui ülejäänud kahele tingimusele seatakse rangemad nõuded.

51. Elujõulisuse taastamisele esitatavad nõuded ja konkurentsimoonutuste heastamiseks võetavate meetmete vajadus määratakse kindlaks iga juhtumi puhul eraldi. Tuleks tähele panna, et varade toetamine võib aidata kaasa eesmärgi saavutamisele, mis tuleneb teisest tingimusest, st vajadusest taastada pikaajaline elujõulisus. Elujõulisuse kontroll peaks pärast igakülgset hindamist ja võimalike riskitegurite arvesse võtmist tõendama, milline on panga tegelik ja prognoositav kapitali adekvaatsus (24).

52. Hinnates varade toetusmeetmete esialgse lubamise järel vajaliku ümberkorralduse ulatust, tugineb komisjon järgmistele kriteeriumidele: Komisjoni teatises (Finantsasutuste rekapitaliseerimine praeguses finantskriisis: piirdumine minimaalselt vajaliku abiga ja kaitsemeetmed põhjendamatute konkurentsimoonutuste vastu) sätestatud kriteeriumid; panga nende varade osakaal, mille jaoks toetust antakse; selliste varade üleandmishind võrreldes turuhinnaga; langenud väärusega varadele antava toetuse erijooned; riigi riskipositsiooni kogusuurus panga riskiga kaalutud varade puhul; abi saava panga probleemide laad ja tekkepõhjused; ning panga ärimudeli ja investeerimisstrateegia usaldusväärsus. Arvesse võetakse ka mis tahes täiendavat riigitagatise andmist või riigipoolset rekapitaliseerimist, et saada abi saava panga olukorrast täielik ülevaade (25).

53. Pikaajaline elujõulisus tähendab, et pank on võimeline ellu jääma ilma riigi toetuseta, mis eeldab selget kava selle kohta, kuidas kogu riigilt saadud kapital välja osta ja riigitagatistest loobuda. Olenevalt kõnealuse hinnangu tulemustest tuleb ümberkorralduse raames põhjalikult läbi vaadata panga strateegia ja tegevus, sealhulgas näiteks keskendumine põhitegevusele, ärimudelite ümberorienteerimine, allüksuste või tütarettevõtete sulgemine või nende loovutamine, muutused varade ja kohustuste haldamises ja muud muutused.

54. Eeldatakse, et põhjalikku ümberkorraldust on vaja juhul, kui osas 5.5 ja IV lisas sätestatud põhimõtete kohaselt teostatud langenud väärtusega varade asjakohase hindamise tulemusel leitakse, et ilma riigi sekkumiseta on omakapital negatiivne või ettevõtja tehniliselt maksejõuetu. Sellisele põhjaliku ümberkorralduse vajadusele osutavad üldjuhul korduvad abitaotlused ja 5. osas kirjeldatud üldpõhimõtetest kõrvalekaldumine.

55. Põhjalik ümberkorraldus on nõutav ka juhul, kui pank on eelnevalt saanud juba mis tahes vormis riigiabi, mis kas aitab kaasa kahjumi katmisele või vältimisele või mis ületab kokku 2 % panga riskiga kaalutud koguvaradest, võttes nõuetekohaselt arvesse iga abisaaja olukorra eripära (26).

56. Elujõulisuse taastamiseks nõutavate mis tahes meetmete ajastamisel võetakse arvesse asjaomase panga konkreetset olukorda, samuti pangandussektori olukorda tervikuna, ning vajalike kohandustega ei viivitata põhjendamatult.

57. Kolmandaks tuleb kaaluda vajalike kompensatsioonimeetmete ulatust, võttes arvesse abist tulenevaid konkurentsimoonutusi. See võib hõlmata ettevõtja kasumlike üksuste või tütarettevõtjate suuruse vähendamist või nende loovutamist või äritegevuse laiendamist piiravate kohustuste võtmist.

58. Eeldatakse, et kompensatsioonimeetmed on vajalikud, kui abi saav pank ei täida 5. osas sätestatud, eelkõige avalikustamisele, väärtuse hindamisele, hinnakujundusele ja koormuse jagamisele esitatavaid tingimusi.

59. Komisjon hindab nõutavate kompensatsioonimeetmete ulatust, tuginedes hinnangule, mille ta on andnud abist tulenevatele konkurentsimoonutustele, ja eelkõige järgmistele teguritele: abi (sealhulgas tagatis- ja rekapitaliseerimismeetmetest saadud abi) kogusumma; meetmest kasu saavate langenud väärtusega varade maht; varast tuleneva kahjumi osakaal; panga üldine usaldusväärsus; toetusmeetmetega hõlmatud varade riskiprofiil; panga riskijuhtimise kvaliteet; maksevõime suhtarvude tase abi puudumisel; abi saava panga turupositsioon ja panga turul tegutsemise jätkumisest tulenevad konkurentsimoonutused; ning abi mõju pangandussektori struktuurile.

7. LÕPPSÄTE

60. Komisjon kohaldab teatist alates 25. veebruarist 2009, st kuupäevast, mil komisjon selle sisus põhimõtteliselt kokku leppis, võttes arvesse kohest tegutsemist nõudnud finants- ja majandusolukorda.

(1) Kuigi euroala ametlike andmete kohaselt püsib pankade laenuandmine ettevõtjatele siiani kõrgel tasemel, see suundumus siiski nõrgeneb. Kuupõhised kasvumäärad on 2008. aasta lõpupoolel selgelt langenud. 2008. aasta detsembris langes eraettevõtlusele antud laenude (laenud mitterahaloomeasutustele, välja arvatud valitsused) arv langes novembriga võrreldes 0,4 %.

(2) 2007. aasta keskpaigast alates alla hinnatud varade väärtus on kokku 1 063 miljardit USD, sellest Ameerika Ühendriikides tegutsevate pankade osa on 737,6 miljardit EUR ja Euroopas tegutsevate pankade osa 293,7 miljardit EUR. Viimasena nimetatud summast on 68 miljardit EUR seotud Šveitsiga. Vaatamata juba teatatud allahindamiste ulatusele prognoosib IMF, et pankade kogukahjum seoses varade langenud väärtusega ulatub tõenäoliselt 2 200 miljardi USD. Nimetatud prognoosi aluseks on Ameerika Ühendriikidest pärinevate väärtpaberistatud hüpoteek-, tarbija- ja ärilaenud ja seda on kriisi algusest peale pidevalt tõstetud. Mõned turuasjatundjad on arvanud, et kahjumid võivad olla oluliselt suuremad. Näiteks Nouriel Roubini, kes on pidevalt väitnud, et ametlikud prognoosid on liiga optimistlikud, on arvamusel, et ainuüksi Ameerika Ühendriikide kahjum võib ulatuda 3 600 miljardi USD.

(3) Kõnealust korda selgitatakse üksikasjalikumalt II lisas.

(4) Vara ostmine valitsuse poolt ei pea pikemas perspektiivis tähendama suuri eelarvekulusid, kui piisav osa omandatud varast on võimalik hiljem kasumlikult maha müüa (vt USA ja Rootsi näiteid II lisas). See tähendaks siiski eelnevat eelarvekulu, mis suurendaks riigivõlga ja valitsussektori bruto rahastamisvajadust. Emissiooni teostamisega seotud probleemide lahendamiseks võib kasutada lähenemisviisi, mis põhineb riigivõla vahetamisel langenud väärtusega vara vastu, kuid see ei võimaldaks vältida mõju eelarve suhtarvudele ega riigivõla pakkumise suurenemist turul.

(5) Pankadel on tavaliselt erinevaid varasid: sularaha, finantsvarad (riigivõlakirjad, võlatagatised, kapitaliväärtpaberid, kaubeldavad laenud ja toorained), tuletisinstrumendid (vahetuslepingud ja optsioonid), laenud finantsinvesteeringud, immateriaalne põhivara ja materiaalne põhivara. Kahju võib tekkida siis, kui vara müüakse alla arvestusliku väärtuse, kui vara väärtus langeb ja on vaja luua reservid võimalike kahjumite jaoks või tagantjärele, kui tuluvood on tähtaja möödudes väiksemad kui arvestuslik väärtus.

(6) Eeldatakse, et tagatis kujutab endast riigiabi, kui abi saav pank ei suuda turult leida sõltumatut ettevõtjat, kes oleks nõus andma samaväärse tagatise. Riigiabi suurus on riigile määratud netokohustuse ülemmäär.

(7) ELT C 270, 25.10.2008, lk 8.

(8) ELT C 10, 15.1.2009, lk 2.

(9) „Täieliku läbipaistvuse” ja „täielike andmete” all mõeldakse läbipaistvust riiklike ametiasutuste, sõltumatute ekspertide ja Euroopa Komisjoni suhtes, ilma et see piiraks kohustust avalikustada asjakohast koormuse jagamist hõlmavate toetusmeetmete mõju pankade bilansile.

(10) Abisumma võrdub varade üleandmise väärtuse (vastab tavaliselt nende tegelikule majanduslikule väärtusele) ja turuhinna vahega. Käesolevas teatises tähendab kahjum varade üleandmise väärtuse ja varade arvestusliku väärtuse vahet. Tegelik kahjum saadakse tavaliselt teada alles hiljem.

(11) Langeva väärtusega varade suhtes kohaldatavaid toetusmeetmeid võib mingil määral võrrelda kapitalisüstidega, kuivõrd nende abil on võimalik katta kahjumit ja mõjutada normkapitali. Toetusmeetmete puhul on riigi risk siiski suurem ja see on seotud langeva väärtusega vara hõlmava portfelliga, mis ei saa mingisugust otsest kasu panga muudest vahenditest ja kasumit tootvast tegevusest. Lisaks sellele on risk suurem kui riigi võimaliku osaluse puhul pangas. Kuna langeva väärtusega varadega seotud riskid on suuremad ja nendest potentsiaalselt saadav kasum on piiratud, peaks selle eest saama suuremat hüvitist kui kapitalisüstide eest.

(12) Varade arvestuslikku väärtust võrreldakse üleandmise väärtusega (nende tegeliku majandusliku väärtusega).

(13) Aktsionäridele tavaliselt siiski kaitset osutama ei peaks. Vt otsused NN 39/08 (Taani likvideerimisabi Roskilde pangale) ja NN 41/08 (Ühendkuningriigi päästmisabi Bradford & Bingley'le).

(14) Kui panka ei ole tema suuruse või tegevusala tõttu võimalik juhtida haldus- või kohtumenetluse vahendusel või likvideerimise kaudu ilma, et sellel oleks ohtlikke süsteemseid tagajärgi teistele finantsasutustele või reaalmajandusele laenuandmisele. Sellisel juhul on vajalikud rahapoliitika eest vastutava ja/või järelevalveasutuse põhjendused.

(15) Asjaomast taset võivad mõjutada ka muud tegurid nagu näiteks suurem hüvitis. Peale selle tuleb märkida, et tagantjärele makstavad hüvitised tasutakse alles mitu aastat pärast seda, kui meetmed on võetud, ja need võivad seetõttu pikendada langenud väärtusega vara hindamisega seotud ebakindlust. Eelhindamisel põhinevate tagastusklauslite puhul sellist probleemi ei ole.

(16) Juhul kui toetusmeetmetega hõlmatud vara maksetähtaeg saabub hiljem.

(17) „Ettenägematud asjaolud” on asjaolud, mida ettevõtja juhtkond ei saanud mingil juhul ette näha, kui ta tegi otsuse mitte osaleda abikavas tähtaja jooksul. Ettenägematu asjaolu ei ole ettevõtja juhtkonna hooletuse või eksimuse või ettevõtja kontserni otsuse tagajärg. See on olukord, mis on erakorraline ka praeguse kriisi tingimustes. Liikmesriigid, kes soovivad nimetatud asjaoludele toetuda, peavad edastama komisjonile kogu vajaliku teabe.

(18) Tundub, et sellise lähenemisviisi valis USA Citigroupi ja Bank of America puhul.

(19) Üldiselt on komisjon arvamusel, et määrates ühtse ja objektiivse tähtaja nagu 2008. aasta lõpp, tagatakse pankadele ja liikmesriikidele võrdsed tingimused.

(20) Tulevaste varadega seotud ohtude suhtes antavat riigiabi on võimalik vajadusel käsitleda garantiisid käsitleva teatise ja ajutise raamistiku alusel.

(21) Nii juhtuks näiteks siis, kui riik vahetaks varad riigi võlakirjade vastu nende nominaalväärtuse ulatuses, kuid saaks vastu tingimuslikud tagatised panga omakapitali kohta, mille väärtus oleneb langenud väärtusega varade lõplikust müügihinnast.

(22) Kindlustusmeetme korral on üleandmise väärtuseks kindlustatud summa.

(23) Komisjon kasutab nimetatud hindamisekspertide komisjoni arvamust sarnaselt muudele riigiabi menetlustele, mille raames tal on õigus kasutama välisekspertide abi.

(24) Tagada tuleb ka pankade rekapitaliseerimist käsitleva komisjoni teatise punktis 40 esitatud kriteeriumide täitmine niivõrd, kuivõrd need on kohaldatavad.

(25) Nende pankade puhul, mis on varasema riigiabi tulemusena juba kohustatud koostama ümberkorralduskava, tuleb sellises kavas nõuetekohaselt arvesse võtta uut abi ja kirjeldada kõiki valikuid alates ümberkorraldamisest kuni nõuetekohase likvideerimiseni.

(26) Käesoleva punkti kohaldamisel ei võeta arvesse osalemist heakskiidetud laenutagatisskeemis, mille puhul ei ole tagatist olnud tarvis kahjumi katteks realiseerida.

I LISA Eurosüsteemi suunised panga varade toetusmeetmete kohta Eurosüsteem on kindlaks määranud seitse peamist põhimõtet, millest lähtuda panga varade toetamiseks meetmete võtmisel: 1) finantsasutuste abikõlblikkus, mis peaks olema vabatahtlik; vahendite piiratuse korral võivad prioriteediks olla finantsasutused, mille langenud väärtusega varade osakaal on suur; 2) suhteliselt lai toetuskõlblike varade määratlus; 3) abikõlblike varade väärtuse hindamine, mis on läbipaistev, lähtub soovitavalt teatavatest lähenemisviisidest ja ühistest kriteeriumidest, mille võtavad vastu kõik liikmesriigid, ning põhineb järgneval: sõltumatute kolmandate isikute ekspertarvamused; selliste mikrotasandi sisendeid kasutavate mudelite rakendamine, millega prognoositakse oodatava kahjumi majanduslikku väärtust ja tõenäosust; varade arvestusliku väärtuse ühtne allahindamine, kui turuväärtuse hinnang on eriti raskendatud või kui olukord nõuab kiiret reageerimist; 4) riskide jagamise piisav tase kui mis tahes abikava vajalik koostisosa, mille eesmärk on piirata kulusid valitsuse jaoks, anda osalevatele finantsasutustele õigeid stiimuleid ja säilitada nimetatud finantsasutuste jaoks võrdsed võimalused; 5) varade toetusmeetmete piisavalt pikk kestus, mis võib ühtida abikõlblike varade tähtajastruktuuriga; 6) finantsasutuste juhtimine, mis peaks jätkuma äripõhimõtete kohaselt ning soodustaks kavasid, millega nähakse ette hästi määratletud väljumisstrateegiad ning 7) riiklike toetuskavade sõltuvusse seadmine mõõdetavatest näitajatest, nagu kohustuse võtmine jätkata laenuandmist, mis vastab äriliste kriteeriumide alusel asjakohaselt nõudlusele.

II LISA Erinevad lähenemisviisid varade toetamiseks ja kogemused nn rämpspanga lahenduste kasutamisega Ameerika Ühendriikides, Rootsis, Prantsusmaal, Itaalias, Saksamaal Šveitsis ja Tšehhi Vabariigis I. Võimalikud lähenemisviisid Põhimõtteliselt võib toetusmeetmetega toetatavate varade haldamisel kaaluda kahte laiemat lähenemisviisi: 1) mõju, mis oleks panga kvaliteetsete varade selgel eraldamisel rämpsvaradest. a) Langenud väärtusega varade eraldamine kvaliteetsetest varadest kas asjaomases pangas või pangandussektoris tervikuna. Kaaluda võib selle lähenemisviisi erinevaid variante. Iga panga jaoks võib luua varahaldusettevõtja (nn rämpspank või riskikaitse), andes langenud väärtusega varad üle eraldiseisvale juriidilisele isikule, kusjuures varade haldamist jätkaks kas raskustes olev pank ise või eraldiseisev üksus ning võimalik kahjum jagatakse panga toimiva osa ja riigi vahel. Teine võimalus on, et riik loob iseseisva asutuse (sageli nimetatakse seda „koondpangaks” (aggregator bank)), mis ostab langenud väärtusega varad kas ühelt pangalt või kogu pangandussektorilt tervikuna, võimaldades seega pankadel pöörduda tagasi tavapärase laenude andmise juurde, ilma et neid enam koormaks varade allahindluse risk. See lähenemisviis võib hõlmata ka eelnevat riigistamist, kus riik võtab oma kontrolli alla kas mõned või kõik pangad sektoris ja seejärel eraldab nende kvaliteetsed varad nn rämpsvaradest; 2) varade kindlustusskeem, mille puhul pangad jätavad langenud väärtusega varad oma bilanssi, kuid riik annab neile kahjumite katteks hüvitist. Varade kindlustamise puhul jäävad langenud väärtusega varad panga bilanssi ning riik hüvitab pankadele kahjumi kas osaliselt või täielikult. Varade kindlustamise puhul on spetsiifiliseks küsimuseks see, kuidas määrata väga erinevate ja keeruliste varade puhul kindlaks asjakohane kindlustuspreemia, mille aluseks peaks põhimõtteliselt olema kindlustatud varade väärtuse hindamise ja riski väljendavate näitajate teatav kombinatsioon. Teine probleem on see, et olukorras, kus kindlustatud varad on pigem jaotunud arvukate pankade vahel kui koondunud mõnesse suuremasse panka, on kindlustusskeeme tehniliselt raske hallata. Viimaks tuleb märkida, et kindlustatud varade jäämine pankade bilanssi teeb võimalikuks võimaliku huvide konflikti ja ei anna seda olulist psühholoogilist. II. Kogemused rämpspankadega Ameerika Ühendriikides loodi 1989. aastal riigi omandis oleva varahaldusettevõtjana Resolution Trust Corporation (RTC). RTC ülesandeks tehti selliste varade (peamiselt kinnisvaraga seotud varad, sealhulgas hüpoteeklaenud) likvideerimine, mis kuulusid hoiuste ja laenude kriisi (1989–1992) tagajärjel järelevalveameti (Office of Thrift Supervision) poolt maksevõimetuks kuulutatud hoiu-laenuühistutele („S&Ls”). RTC võttis üle ka endise föderaalse eluasemelaenude pangandusnõukogu (Federal Home Loan Bank Board) kindlustusfunktsioonid. Ajavahemikus 1989. aastast kuni 1995. aasta keskpaigani lahendas Resolution Trust Corporation kas sulgemise teel või muul viisil 747 hoiuasutuse probleemid, kelle varade kogumaksumus ulatus 394 miljardi USDni. 1995. aastal anti selle ülesanded üle föderaalse hoiuste kindlustamise korporatsiooni (Federal Deposit Insurance Corporation) hoiustamisasutuste kindlustusfondile (Savings Association Insurance Fund). Kulud maksumaksjale moodustasid hinnanguliselt kokku 124 miljardit USD 1995. aasta hindades. RTC tegutses nn omakapitali partnerlusprogrammide kaudu. Igasse omakapitali partnerlusse kuulus erasektori partner, kes omandas osaluse varakogumis. Osalus varade portfellides võimaldas RTC-l saada kasu portfelliinvestorite saavutatud äärmiselt heast tootlusest. Lisaks võimaldasid omakapitalipartnerlused saada RTC-l kasu oma erasektori partnerite juhtimis- ja likvideerimisalastest jõupingutustest ning struktuur aitas tagada meetmete parema kooskõlastamise, kui see on tellija ja töövõtja suhetes tavapärane. Omakapitalipartnerluste erinevad vormid on järgmised: koondinvesteerimisfond (Multiple Investment Fund) (piiratud ja valikulise osalejate ringiga ning määratlemata varade portfelliga), N-seeria ja S-seeria hüpoteegi usaldusühingud (Mortgage Trusts) (korraldab kindlaksmääratud varade portfelli enampakkumisi), maafond (Land fund) (teenib kasumit pikaajaliste sissenõudmiste ja maa arenduse pealt) ja JDC partnerlus (JDC Partnership) (mille puhul peamise partneri valik toimub konkursi vormis, milles lähtutakse kindlustamata või küsitava väärtusega nõuetest). Rootsis asutati 1992.–1993. aasta finantskriisi lahendamise poliitika raames finantsasutuste halbade laenude haldamiseks kaks pangavarde haldamise korporatsiooni (AMC), Securum ja Retriva. Raskustes oleva panga varad jaotati kvaliteetseteks varadeks ja rämpsvaradeks ning rämpsvarad anti seejärel üle ühele varade haldamise korporatsioonidest, peamiselt Securum'ile. Rootsi programmi üks oluline tunnusjoon oli sundida pankasid oodatavaid laenukahjumeid täielikult avalikustama ning kinnisvarale ja muudele varadele realistlikke väärtusi määrama. Sel eesmärgil karmistas finantsjärelevalveamet oma eeskirjasid tõenäoliste laenukahjumite määratlemise ja kinnisvara väärtuse hindamise kohta. Toetust taotlevatele pankadele kuuluva kinnisvara ühtse hindamise saavutamiseks moodustas finantsjärelevalveamet hindamisnõukogu, kuhu kuulusid kinnisvaraeksperdid. Nõuetekohasuse kontrollimise käigus varadele omistatud madal turuväärtus aitas tõhusalt kaasa varade väärtuse ühtlustamisele. Kuna turuosalised ei arvanud, et hinnad võiksid sellest tasemest allapoole langeda, siis kauplemist jätkati (1). Mõlemad pangavarde haldamise korporatsioonid osutusid pikas perspektiivis edukaks selles mõttes, et finantssüsteemi toetamise eelarvelise kulu tasakaalustas laias laastus tulu, mida pangavarde haldamise korporatsioonid said oma valduses olevate varade likvideerimise eest. Prantsusmaal loodi 1990-ndatel piiramatu riigitagatisega avalik-õiguslik asutus, et see võtaks üle ja aja jooksul likvideeriks Crédit Lyonnais' rämpsvarad. Rämpspank finantseeris varade soetamist Crédit Lyonnais'lt võetud laenuga. Seetõttu sai kõnealune pank vältida varadega seotud kahjumi kajastamist ja vabastada riskiga kaalutud varade ulatuses kapitali, sest tänu riigi tagatisele oli rämpspangal võimalik kasutada 0 % riskikaalu. Komisjon kiitis rämpspanga heaks kui ümberkorraldamisabi. Selle mudeli üks eripära oli toimiva ja rämpspanga selge eraldamine, et vältida huvide konflikti, ja kasumlikkuse taastamise (retour à meilleure fortune) klausel, mille rakendamise kaudu riik sai kasu toimiva panga kasumist. Mõne aasta möödudes pank erastati edukalt. Varade arvestuslikus väärtuses rämpspangale üleandmine kaitses siiski aktsionäre kahjumi kandmise vastutuse eest ja tõi aja jooksul riigi jaoks kaasa suured kulud. Mõni aasta hiljem jagati Itaalias Banco di Napoli toimivaks ja rämpspangaks pärast seda, kui olemasolevad aktsionärid olid kahjumi enda kanda võtnud ja riigikassa oli panga vajalikus ulatuses rekapitaliseerinud, et varustada ta käibevahenditega. Banco di Napoli rahastas juba allahinnatud, kuid ikka veel langeva väärtusega varade omandamist rämpspanga poolt keskpangalt saadud ja subsideeritud laenuga, millele riigikassa oli andnud vastugarantii. Rämpsvaradest vabastatud pank erastati aasta hiljem. Nii Credit Lyonnais' kui ka Banco di Napoli juhtumi puhul ei kandnud riigikassa rämpsvarade omandamisega otsest eelarvelist kulu, mis oleks ületanud pankadele antud kapitali. Saksamaal on hiljuti kasutatud rämpspanga leebemat vormi saksa Landesbankeni rämpsvarade käsitlemiseks. SachsenLB juhtumi korral müüdi abisaaja tegutseva ettevõtjana pärast seda, kui varade tähtajani hoidmise eesmärgil oli umbes 17,5 miljardi EUR väärtuses rämpsvarasid kantud eriotstarbelisse varakogumisse. Endine omanik (Saksimaa liidumaa) andis kahjumile tagatise, mis moodustas umbes 17 % nimiväärtusest, mida stressitesti kohaselt peeti võimaliku kahjumi absoluutseks maksimumiks (baasjuhtumi puhul hinnati kahjumit ainult 2 %-le). Uus omanik võttis enda kanda suurema osa refinantseerimisest ja kattis ülejäänud osa riskist. Eeldati, et abisumma suureneb vähemalt 4 %-ni, st määrani, mida prognoositi halvimas stsenaariumis. WestLB juhtumi puhul suunati 23 miljardi EUR suurune varade portfell eriotstarbelisse varakogumisse ja sellele anti 5 miljardi EUR suurune riigi tagatis, et katta võimalik kahjum ja kaitsta bilanssi IFRSi standardite kohase varade väärtuse korrigeerimise eest. See võimaldas WestLB-l kõrvaldada oma bilansist volatiilse turu mõju varadele. Riigile maksti tagatise eest 0,5 % tasu. Riskikaitse on endiselt jõus ja seda käsitletakse riigiabina. Šveitsis on valitsus loonud uue fondi, millesse UBS on kandnud rämpsvarade portfelli, mille väärtusele andis enne üleandmist hinnangu kolmas isik. Fondi rahastamise tagamiseks tegi Šveits kõigepealt UBSi kapitalisüsti (UBSi aktsiate vastu vahetatavate võlakirjade vormis), mille UBS koha maha kandis ja fondile üle andis. Fondi rahastamise ülejäänud osa tagati Šveitsi Riigipangalt saadud laenuga. 1990ndatel olid Tšehhi pankade laenutingimused ettevõtjatele väga vähesiduvad. See kahjustas tšehhi pankasid tõsiselt ja 1990ndate lõpus pidi valitsus nende päästmiseks sekkuma. Pangandussektori elujõulisuse taastamiseks võeti ulatuslikke meetmeid pankade bilansside puhastamiseks. 1991. aasta veebruaris asutas Tšehhi valitsus konsolideerimispanga (Konsolidační banka, KOB) et võtta pangandussektorilt üle enne 1991. aastat kogunenud rämpslaenud, näiteks plaanimajanduselt päritud võlad, eriti võlad, mis olid tekkinud kaubavahetusest Nõukogude blokiga. 2001. aasta septembris muudeti eriotstarbeline pank agentuuriks, mis pidi katma ka „uute innovatiivsete” laenudega (eriti nn erastamislaenude, maksetähtaja ületanud laenude ja pettuse teel võetud laenudega) seotud rämpslaenud. Alates 1991. aastast vabastati rämpslaenudest suuremad pangad ja alates 1994. aastast liikus rõhuasetus väikematele pankadele. Eelkõige põhjustasid Tšehhi pangandussüsteemis teatavaid pingeid Kreditní banka kokkuvarisemine 1996. aasta augustis ja sellele järgnenud osaline pangapaanika Agrobankas. Asjaomaste programmide tulemusel suurenes riigi osalus panganduses vaid ajutiselt 1995. aastal ja uuesti 1998. aastal Agrobanka tegevusloa tühistamise tõttu. Kokkuvõttes suurenes valitsuse osa panganduses 1994. aasta 29 %-lt 1995. aasta lõpuks 32 %-le. Lisaks kiideti väikeste pankade toetamiseks 1997. aastal heaks veel üks programm — stabilisatsiooniprogramm. Programmi põhimõtteks oli ebakvaliteetsete varade asendamine likviidsete vahenditega kuni 110 % ulatuses iga osaleva panga kapitalist. Selleks ostis spetsiaalne äriühing nimega Česká finanční kõigepealt ebakvaliteetsed varad pangalt ära ja seejärel toimus 5–7 aasta jooksul varade jääkväärtuse tagasiost. Programmiga ühinesid kuus panka, kuid viis neist arvati kriteeriumidele mittevastamise tõttu programmist välja ja lõpetasid seejärel oma äritegevuse. Seega ei olnud stabilisatsiooniprogramm edukas ja see peatati. 1998. aasta lõpuks oli välja antud 63 panga tegevusluba (60 neist enne 1994. aasta lõppu). 2000. aasta septembri lõpuks jätkas äritegevust 41 panka ja välispankade filiaali, 16 suhtes rakendati erikorda (8 olid likvideerimisel ja 8 suhtes oli käimas pankrotimenetlus), 4 olid ühinenud teiste pankadega ning ühe välispanga tegevusluba oli tühistatud, sest ta ei olnud oma tegevust alustanud. Allesjäänud 41 finantsasutusest (sh CKA) kuulusid 15 panka kodumaise kapitali kontrolli alla ja 27 välismaise kapitali kontrolli alla (sh välispankade tütarettevõtjad ja filiaalid). 2000. aasta mais jõustusid muudetud pankroti- ja võlausaldajatega kokkuleppele jõudmise seadus ning avalike oksjonite seadus, mille eesmärk oli kiirendada pankrotimenetlusi ning tasakaalustada võlausaldajate ja võlgnike õigusi, lubades spetsialiseerunud ettevõtjatel või juriidilistel isikutel tegutseda pankrotimenetluses usaldusisikutena ning nähes ette võimaluse kohtuväliste lahenditeni viivateks läbirääkimisteks. (1) See on teravas kontrastis Jaapani poliitikaga, millega omistati nn rämpsvaradele liiga kõrged väärtused, mille tulemusel sisuliselt külmutati kinnisvaraturg umbes aastakümneks.

III LISA Abikõlblike vararühmade määratlus ning langenud väärtusega varade ja panga äritegevuse täielik avalikustamine I. Abikõlblike vararühmade määratlus Pankade langenud väärtusega finantsvara rühmade määratlus peaks toimima ühise nimetajana ja põhinema kategooriatel, mida juba kasutatakse järgnevates valdkondades: 1) usaldatavusnormatiividele vastav aruandlus ja väärtuse hindamine (Baseli 3. sammas = kapitalinõude direktiivi XII lisa; finantsaruanne FINREP ja adekvaatsuse aruanne COREP); 2) finantsaruandlus ja väärtuse hindamine (eelkõige IAS 39 ja IFRS 7); 3) spetsiaalne erakorraline aruandlus krediidikriisi kohta: läbipaistvust käsitlev IMFi, FSFi, Roubini ja CEBSi töö. Kehtivate aruandlus- ja väärtuse hindamise kategooriate kui ühise nimetaja kasutamine vararühmade määratlemisel: 1) väldib pankade mis tahes täiendavat aruandluskoormust; 2) võimaldab hinnata iga üksiku panga langenud väärtusega vararühmi ühenduse ja üleilmsete prognooside alusel (mis võivad olla asjakohased majandusliku väärtuse kindlaksmääramisel teataval ajahetkel) ja 3) annab objektiivse (tõendatud) lähtepunkti langenud väärtusega varade hindamiseks. Eelnevat arvesse võttes soovitab komisjon kasutada langenud väärtusega varadele antava toetuse majandusliku väärtuse kindlaksmääramisel lähtepunktina järgmisi finantsvarade rühmi: Tabel 1 I. Struktureeritud finants/ja väärtpaberistatud tooted Toote liik Raamatupidamisarvestuse liik Kava väärtuse hindamise alus Märkused Turuväärtus Majanduslik väärtus Üleandmisväärtus 1 Elamukinnisvaraga seotud hüpoteeklaenudega tagatud väärtpaberid (RMBS) FVPL/AFS (1) Täiendav jaotus järgneva põhjal: geograafiline piirkond, toote osade eelisõigus, reitingud, riskantsete või Alt-A laenudega seotud või muud alusvarad, tähtaeg/emissiooni kuupäev, hüvitised ja mahakandmised 2 Ärikinnisvaraga seotud hüpoteeklaenudega tagatud väärtpaberid (CMBS) FVPL/AFS 3 Hajutatud tagatisega võlaobligatsioonid (CDO) FVPL/AFS 4 Varadega tagatud väärtpaberid (ABS) FVPL/AFS 5 Ettevõtete võlad FVPL/AFS 6 Muud laenud FVPL/AFS Kokku II. Väärtpaberistamata laenud Toote liik Raamatupidamisarvestuse liik Kava väärtuse hindamise alus Märkused Kulud (2) Majanduslik väärtus Üleandmisväärtus 7 Ärilaenud HTM/L&R (1) Kulud (2) Täiendav jaotus järgneva põhjal: geograafiline piirkond, vastaspoole risk (PD), krediidiriski maandus (tagatis) ja tähtajastruktuurid; hüvitised ja mahakandmised 8 Eluasemelaenud HTM/L&R Kulud 9 Muud laenud füüsilistele isikutele HTM/L&R Kulud Kokku II. Langenud väärtusega varade ja panga nendega seonduva äritegevuse täielik avalikustamine 1. tabelis esitatud vararühmade põhjal tuleks toetusmeetmega hõlmatud panga langenud väärtusega varasid käsitlev teave esitada koos tabeli 1 märkuste veerus soovitatud täiendavate üksikasjadega. Lähtudes headest tavadest, mida Euroopa Pangandusjärelevalve Komitee (CEBS) järgib turu ebastabiilsuse tõttu kannatanud tegevuse kohta avalikustava teabe puhul (3). võiks andmed panga tegevuse kohta, mis seondub langenud väärtusega varadega ja mida peaks arvesse võtma jaos 5.1 osutatud elujõulisuse kontrollimisel, struktureerida järgmiselt: Tabel 2 CEBSi järgitavad head tavad Kõrgemate järelevalveametnike rühm: Parimate tavade avalikustamine Ärimudel — Ärimudeli (tegevuse eesmärk ja panus väärtuse loomise protsessi) ning mis tahes võimalike (nt kriisi tulemusel) tehtud muutuste kirjeldus. — Strateegiate ja eesmärkide kirjeldus. — Eri liiki tegevuse olulisuse ja äritegevusse antava panuse kirjeldus (sh ülevaade arvudes). — Tegevuse liikide kirjeldus, sh instrumendid ja nende toimimine ning kriteeriumid, millele tooted/investeeringud peavad vastama. — Finantsasutuse rolli ja osalemise ulatuse, st võetud ja ettenähtud kohustuste kirjeldus. — Tegevus (SPE) (4). — Riskipositsiooni laad (sponsor, likviidsuse ja/või krediidikvaliteedi parandamise pakkuja) (SPE). — Kvaliteedi aspektist lähtuv ülevaade tegevuspõhimõtetest (LF). Riskid ja riskijuhtimine — Tegevuse ja instrumentidega seoses kantava riski laadi ja ulatuse kirjeldus. — Tegevusega seonduvate riskijuhtimistavade ja nende suhtes võetud võimalikes parandusmeetmetes tuvastatud mis tahes puuduste kirjeldus. — Praeguses kriisis tuleks erilist tähelepanu pöörata likviidsusriskile. Kriisi mõju tulemustele — Tulemuste kvaliteedi ja kvantiteedi aspektist lähtuv kirjeldus, milles keskendutakse kahjumile (juhul, kui on tekkinud kahjum) ja tulemusi mõjutavatele allahindlustele. — Allahindluste/kahjumi jagunemine kriisist mõjutatud toodete ja instrumentide liikide (CMBS, RMBS, CDO, ABS ja LBO; need on täiendavalt jaotatud erinevate kriteeriumide alusel) lõikes. — Mõju avaldumist võimaldanud põhjuste ja tegurite kirjeldus. — Järgnevate andmete võrdlus: i) mõju jaotumine (asjaomaste) ajavahemike lõikes; ja ii) kasumiaruande saldod enne ja pärast kriisi mõju. — Realiseeritud ja realiseerimata summade allahindluste eristus. — Ülevaaade kriisi mõjust ettevõtja aktsia hinnale. — Maksimaalse kahjumi riski avalikustamine ja mõju kirjeldamine, mida finantsasutuse olukorrale avaldaks ühelt poolt majanduslanguse jätkumine ja teiselt poolt turu taastumine. — Ettevõtja enda kohustustega seonduva krediidiriski hinnavahe muutuste poolt tulemustele avalduva mõju ja selle suuruse kindlakstegemise metoodika avalikustamine. — Riskipositsiooni muutus võrreldes eelneva perioodiga, sh müük ja allahindlused (CMB/LF). Riskitasemed ja -liigid — Riskipositsioonide nominaalsumma (või amortiseeritud väärtus) ja õiglane väärtus. — Teave krediidiriski kaitse (nt krediidiriski ülekandetehingute kaudu) ja selle mõju kohta riskipositsioonidele. — Teave toodete arvu kohta. — Üksikasjalik riskipositsioonide avalikustamine koos nende jaotumisega järgnevate omaduste alusel: — osade eelisõiguse järk; — krediidikvaliteedi tase (nt reitingud, investeerimisjärk, emissiooni kuupäevad); — geograafilise päritolu; — kas riskipositsioone on loodud, hoitud, hoiule antud või ostetud; — muud omadused: nt reitingud; riskantsete hüpoteeklaenude osakaal; allahindluse määrad; piirmäär, mille juures võlakirja emitendil tekib kahjumi kandmise kohustus (attachment points); hinnavahed; rahastamine; — alusvarade omadused, nt emissiooni kuupäevad, laenusummade ja selle eest omandatud varade suhe; teave eelisõiguste kohta, alusvara kaalutud keskmine kasutusiga, eeldused ettemaksete kiiruse kohta, oodatav krediidikahjum. — Riskipositsioonide muutumise ajakava asjaomaste aruandeperioodide lõikes ja muutuste põhjused (müük, võõrandamise, ostud jne). — Ülevaade konsolideerimata (või pärast kriisi algust kajastama hakatud) riskipositsioonidest ja sellega seonduvad põhjendused. — Riskipositsioonid üheliigiliste kindlustusandjate suhtes ja kindlustatud varade kvaliteet: — kindlustatud riskipositsioonide nominaalsumma (või amortiseeritud väärtus) ja ostetud krediidiriski kaitse summa; — riskipositsioonide ja nendega seotud krediidiriski kaitse õiglased väärtused; — allahindluste ja kahjumite summa, mis on jaotatud realiseeritud ja realiseerimata summadeks; — riskipositsioonide jaotumine vastaspoole reitingute alusel. — Varakogumi suurus võrrelduna ettevõtja kogu riskipositsiooniga (SPE/CDO). — Tagatis: liik, osad, krediidireiting, geograafiline jaotumine, keskmine tähtaeg, emissiooni kuupäev (SPE/CDO/CMB/LF). — Riskimaandused, sh riskipositsioonid üheliigiliste kindlustusandjate suhtes, teised vastaspooled (CDO). Riskimaandustehingute vastaspoolte krediidivõime (CDO). — täielikud laenud, elamukinnisvaraga seotud hüpoteeklaenudega tagatud väärtpaberid (RMBS), tuletisinstrumendid, muud (O). — Üksikasjad krediidikvaliteedi kohta (nt krediidireiting, laenusummade ja selle eest omandatud varade suhe, laenukohustuste täitmise tagamise meetmed) (O). — Riskipositsiooni muutus võrreldes eelneva ajavahemikuga, sh müük ja allahindlused (CMB/LF). — Konsolideeritud ja konsolideerimata varakogumite eristus. Konsolideerimise põhjus (kui on toimunud konsolideerimine) (SPE). — Rahastatud riskipositsioonid ja rahastamata kohustused (LF). Arvestuspõhimõtted ja väärtuse hindamise küsimused — Tehingute ja struktureeritud toodete raamatupidamislik liigitus ja nende käsitlemine raamatupidamisarvestuses. — Eriotstarbelised majandusüksuste (SPE-d) ja muude varakogumite konsolideerimine ja nende vastavusse viimine riskantsete laenude kriisist mõjutatud struktureeritud toodetega. — Finantsinstrumentide õiglase väärtuse üksikasjalik avalikustamine: — finantsinstrumendid, mille puhul kohaldatakse õiglast väärtust; — õiglase väärtuse hierarhia (kõigi õiglases väärtuses mõõdetud riskipositsioonide jaotumine õiglase väärtuse hierarhia eri tasemete lõikes, jaotumine rahaks ja tuletisinstrumentideks ning eri tasemete vahel toimunud liikumiste avalikustamine); — 1. päeva kasumite käsitlemine (sh arvandmed); — õiglase väärtuse kasutamise võimaluse rakendamine (sh rakendamise tingimused) ja sellega seonduvad summad (mis on asjakohaselt liigitatud). — Finantsinstrumentide väärtuse hindamiseks kasutatavate modelleerimismeetodite avalikustamine, sh ülevaade järgnevast: — modelleerimismeetodid ja instrumendid, mille puhul neid kohaldatakse; — väärtuse hindamise protsessi kirjeldus (sh eelkõige ülevaade eeldustest ja sisendteguritest, millel mudelid põhinevad); — modelleerimisest tuleneva riski kajastamiseks kasutatavate korrigeerimiste liik ja muud väärtuse hindamisega kaasnevad ebamäärasused; — õiglast väärtust mõjutavad tegurid ja — stressistsenaariumid. — Metoodikale ja esmaste mõjuritele antud hinnang (CDO). — Krediidi väärtuse korrigeerimised konkreetsete vastaspoolte puhul (CDO). — Peamiste eelduste ja sisendite muutumise mõju väärtuse hindamisele (CDO). Muud avalikustamise aspektid — Avalikustamispoliitika ja avalikustamisel ja finantsaruandluses rakendatavate põhimõtete kirjeldus. Esitusviisi küsimused — Asjakohane teave, mis põhjendab finantsasutuse tegevust teatavas valdkonnas, tuleks võimalusel esitada ühe tervikuna. — Kui teave on esitatud aruande eri osades või allikates, tuleks lisada selged ristviited, et huvitatud lugejal oleks võimalik nende osade vahel orienteeruda. — Avalikustatava teabe selguse suurendamiseks tuleks tekstile lisada võimalikult palju näitlikke tabeleid ja ülevaateid. — Finantsasutused peaksid tagama, et keeruliste finantsinstrumentide ja tehingute kirjeldamiseks kasutatavale terminoloogiale oleksid lisatud selged ja asjakohased selgitused. (1) FVPL (Fair value through profit and loss) = õiglases väärtuses muutustega läbi kasumiaruande kajastatavad varad = kauplemisportfelli + õiglase väärtuse kasutamise võimalus; AFS (available for sale) = likviidsed, HTM (Held to Maturity) = tähtajani hoitavad, L&R (loans and receivables) = laenud ja nõuded. (2) Kulud tähendavad bilansilist maksumust, millest on lahutatud väärtuse langus. (3) Allikas: CEBSi (Euroopa Pangandusjärelevalve Komitee) aruanne, milles käsitletakse pankade läbipaistvust seoses finantsturgude hiljutise ebastabiilsuse poolt mõjutatud tegevuse ja toodetega, 18. juuni 2008. (4) Kõrgemate järelevalveametnike rühma aruandes viitab iga tunnusjoon kas kindlat liiki eriotstarbelisele majandusüksusele või neile kõigile üldiselt; nimetatud üksuste liigid on SPE (Special Purpose Entities) — eriotstarbelised majandusüksused üldiselt, LF (Leveraged Finance) — võimendusega rahastamine, CMB (Commercial Mortgage-Backed Securities) — ärikinnisvaraga seotud hüpoteeklaenudega tagatud väärtpaberid, O — muud riskantsed või Alt-A laenude riskipositsioonid, CDO (Collateralised Debt Obligations) — hajutatud tagatisega võlaobligatsioonid.

IV LISA Väärtuse hindamise ja hinnakujunduse põhimõtted ja menetlus I. Väärtuse hindamise metoodika ja menetlus Toetusmeetmete võtmiseks tuleks varad liigitada vastavalt III lisas esitatud näitlikele tabelitele 1 ja 2. Tegeliku majandusliku väärtuse kindlaksmääramine käesoleva teatise tähenduses (vt osa 5.5) peaks põhinema jälgitavatel turusisenditel ning tulevaste rahavoogude kohta tehtud realistlikel ja usaldatavusnormatiividele vastavatel eeldustel. Abikõlblike varade suhtes kohaldatav väärtuse hindamise meetod tuleks ühenduse tasandil kokku leppida ja see võib erinevate asjaomaste varade või vararühmade puhul olla erinev. Kui vähegi võimalik, tuleks kõnealune väärusele antud hinnang vara kasutusea jooksul regulaarsete ajavahemike järel turu arengut arvestades läbi vaadata. Minevikus on väärtuse hindamiseks suhteliselt edukalt kohaldatud mitut meetodit. Lihtsad tagurpidi oksjoni menetlused osutusid otstarbekaks selliste vararühmade korral, mille turuväärtuses võib olla suhteliselt kindel. Ameerika Ühendriikides kukkus see lähenemisviis aga läbi keerulisemate varade väärtuse hindamisel. Keerulisemad oksjonimenetlused on asjakohasemad, kui turuväärtus on ebakindlam ja iga vara puhul on vaja täpsemat hinna kindlaksmääramise meetodit. Kahjuks ei ole need aga oma ülesehituselt kuigi selged. Keeruliste varade puhul on alternatiiv mudelitel põhinevad arvutused, mille puuduseks on aga asjaolu, et neid mõjutavad aluseks võetud eeldused (1). Võimalus kohaldada kõigi keeruliste varade suhtes ühtset allahindlust lihtsustab väärtuse hindamise protsessi tervikuna, kuigi selle tulemusel on üksikute varade hinnakujundus ebatäpsem. Keskpankadel on refinantseerimiseks panditud tagatiste võimalike kriteeriumide ja parameetritega suuri kogemusi, mida oleks mõttekas ära kasutada. Olenemata valitavast mudelist, peaks väärtuse hindamise protsess ja eelkõige tulevase kahjumi tõenäosuse hindamine põhinema rangel stressitestimisel, võttes aluseks pikaajalise üleilmse majanduslanguse stsenaariumi. Väärtuse hindamine peab põhinema rahvusvaheliselt tunnustatud standarditel ja võrdlusnäitajatel. Ühenduse tasandil kokkulepitud ja liikmesriikides järjepidevalt rakendatav ühine väärtuse hindamise metoodika aitaks suurel määral hajutada ebakindlust, mis tuleneb asjaolust, et erinevused väärtuse hindamise süsteemides võivad märkimisväärselt ohtu seada pankade võrdsed võimalused. Hinnangu andmisel väärtuse hindamise meetoditele, mis liikmesriigid esitavad varade toetusmeetmete raames, konsulteerib komisjon põhimõtteliselt väärtuse hindamise eksperdirühmadega (2). II. Riigi toetuse hinnakujundus väärtuse hindamise põhjal Varade väärtuse hindamist tuleb eristada toetusmeetme hinnakujundusest. Kindlustus või ost, mis põhineb kindlakstehtud jooksval turuväärtusel või „tegelikul majanduslikul väärtusel”, pidades silmas tulevasi rahavoogude prognoose ja võttes aluseks tähtajani hoidmise, ületab praktikas sageli abi saavate pankade praeguse suutlikkuse jagada koormust (3). Hinnakujunduse eesmärk peab põhinema kindlakstehtud tegelikule majanduslikule väärtusele võimalikult lähedasel üleandmisväärtusel. Kuigi tegelikul majanduslikul väärtusel põhinev hinnakujundus kujutab endast eelist võrreldes jooksva turuväärtusega ja seega riigiabi, peaks see tasakaalustama jooksva turuväärtuse äärmusi, mida veelgi võimendavad praeguse kriisi tingimused, mis on viinud mõnede turgude madalseisu või isegi kokkuvarisemiseni. Mida suurem on üleandmisväärtuse erinevus tegelikust majanduslikust väärtusest ja seega abisumma, seda enam vajatakse parandusmeetmeid, et tagada läbi aja täpne hinnakujundus (näiteks kasumlikkusklauslite abil), ja seda põhjalikumad peavad olema ümberkorraldused. Selliste varade korral, mille väärtuse saab kindlaks määrata usaldusväärsete turusisendite alusel, peaks erinevus väärtuse hindamise tulemusest olema väiksem kui selliste varade korral, mille korral turg ei ole likviidne. Nimetatud põhimõtetest kõrvalekaldumist tuleb tõlgendada kui mõjuvat põhjust põhjalikuks ümberkorraldamiseks ja kompensatsioonimeetmete võtmiseks või isegi panga nõuetekohaseks likvideerimiseks. Igal juhul peab igasugune varadele antava toetuse hinnakujundus hõlmama sellist hüvitist riigile, milles võetakse nõuetekohaselt arvesse riski, et tulevane kahjum ületab tegeliku majandusliku väärtuse kindlaksmääramisel prognoositud tulevase kahjumi, ja mis tahes täiendavat riski, mis tuleneb sellest, et üleandmisväärtus ületab tegelikku majanduslikku väärtust. Sellise hüvitise võib ette näha kas seades üleandmishinna tegelikust majanduslikust väärtusest nii palju madalamale, et riskile vastaks võimaliku kasu vormis piisav hüvitis, või korrigeerides vastavalt riskil tagatise eest makstavat tasu. Vajaliku soovitud kasumi kindlaksmääramine võib tugineda tasule, mida nõutaks rekapitaliseerimismeetmete eest, mille mõju omakapitalile oleks sama kui kavandataval varadele antaval toetusel. See peaks toimuma kooskõlas komisjoni teatisega — finantsasutuste rekapitaliseerimine praeguses finantskriisis: piirdumine minimaalselt vajaliku abiga ja kaitsemeetmed põhjendamatute konkurentsimoonutuste vastu, võttes arvesse varade toetusmeetmete erijooni ja eelkõige asjaolu, et nendega võib kaasneda suurem risk kui kapitalisüstidega (4). Hinnakujundussüsteem võib hõlmata ka varadega võrdses väärtuses ostutähti panga aktsiatele (mis tähendab, et kõrgema tasutud hinna korral on ka potentsiaalne aktsiaomand suurem). Üks sellise hinnakujunduse süsteemi mudel võib olla varade ost, mille puhul kõnealused ostutähed tagastatakse pangale pärast seda, kui rämpspank on varad maha müünud ja need on teeninud vajaliku soovitud kasumi. Kui varadelt sellist kasumit ei teenita, peaks pank soovitud kasumini jõudmiseks erinevuse kinni maksma. Kui pank erinevust kinni ei maksa, siis soovitud kasumini jõudmiseks müüb liikmesriik ostutähed. Varade tagamise korral võib tagatise eest tasu maksta aktsiate vormis ning sel juhul on soovitud kasumiks fikseeritud kumulatiivne intress. Kui tekib vajadus tagatis realiseerida, siis võib liikmesriik kasutada ostutähti, et omandada aktsiaid, mis vastavad summadele, mis tuli tagatisest katta. Igasugune hinnakujunduse süsteem peab tagama, et abi saavate pankade kogupanus vähendab riigi sekkumise netoulatust minimaalse vajalikuni. (1) Oksjon on siiski võimalik ainult ühesuguste vara liikide puhul ja kui potentsiaalsete ostjate hulk on piisavalt suur. Lisaks tuleks kehtestada baashind, et tagada riigi huvide kaitse, ja tagastusmehhanism juhuks, kui lõplik kahjum ületab baashinna, et tagada abi saava panga piisav panus. Selliste mehhanismide hindamiseks tuleb esitada võrdlusstsenaariumid koos erinevate tagatis- ja/või ostuskeemidega, sealhulgas stressitestid, et tagada nende mehhanismide üldine rahaline võrreldavus. (2) Komisjon kasutab nimetatud hindamisekspertide komisjoni arvamust sarnaselt muudele riigiabi menetlustele, mille raames tal on õigus kasutama välisekspertide abi. (3) Vt osa 5.2. (4) Varade tagamise stsenaariumi korral tuleb arvesse võtta ka seda, et vastupidiselt rekapitaliseerimismeetmetele ei ole likviidsus tagatud.