SISSEJUHATUS

Kuritegevusega võime kõik kokku puutuda. Igal aastal langevad Euroopa Liidus miljonid inimesed kuriteoohvriks. Võrdsuse liit peab tagama õiguskaitse kättesaadavuse kõigile kuriteoohvritele olenemata sellest, kus ELis ja mis asjaoludel kuritegu aset leidis.

Kuriteoohvritel peab olema alati võimalik saada tuge ja kaitset. Ühiskonnas kehtestatud liikumispiirangutega COVID-19 pandeemia ajal sagenesid koduvägivald, laste seksuaalne väärkohtlemine, küberkuritegevus ning rassistlikud ja ksenofoobsed vaenukuriteod. Seetõttu on tähtis tugevdada ohvrite toetamise ja kaitse raamistikku ning hoolitseda selle eest, et see toimiks ka kriisiolukordades.

Käesolev esimene ohvrite õiguste ELi strateegia on komisjoni töö raamdokument ajavahemikuks 2020–2025. Selles kutsutakse tegutsema ka teisi osalejaid, sealhulgas liikmesriike ja kodanikuühiskonda. Erilist tähelepanu pööratakse soolise vägivalla ohvrite erivajadustele. EL kavatseb teha kõik endast oleneva soolise vägivalla ennetamiseks ja selle vastu võitlemiseks ning selle ohvrite toetamiseks ja kaitsmiseks. ELi tugevus seisneb tema mitmekesisuses. Seetõttu teeb EL kõik endast oleneva, et ennetada vaenukuritegude kõiki liike, sealhulgas rassilisi, antisemiitlikke, homofoobseid või transfoobseid vaenukuritegusid, ja võidelda nende vastu.

EL on juba vastu võtnud kuriteoohvrite õigusi käsitlevad normid. Kuriteoohvrite õiguste direktiivis on sätestatud õigus saada teavet ning tuge ja kaitset vastavalt oma individuaalsetele vajadustele ning menetlusõigused. Teised asjaomased ELi õigusaktid on hüvitise maksmise direktiiv ja ELi normid Euroopa lähenemiskeelu kohta. EL on vastu võtnud ka mitu õigusakti, milles käsitletakse konkreetset liiki kuritegude ohvrite erivajadusi: inimkaubandusevastane direktiiv , laste seksuaalse väärkohtlemise ja ärakasutamise vastase võitluse direktiiv ning terrorismivastase võitluse direktiiv, kus on sätestatud terrorismiohvrite eriõigused. EL on allkirjastanud ka Euroopa Nõukogu naistevastase vägivalla ja perevägivalla ennetamise ja tõkestamise konventsiooni (Istanbuli konventsioon).

Hiljutistest aruannetest on näha, et edusammudest hoolimata ei saa kuriteoohvrid olla kindlad, et nad saavad oma õigusi ELis täielikult kasutada. Kuriteoohvrite probleemid õiguskaitse saamisel on peamiselt tingitud teabe puudumisest ning ebapiisavast toest ja kaitsest. Kuriteoohvrid langevad kriminaalmenetluse ajal ja hüvitist nõudes sageli uuesti ohvriks. Inimestel, kes langevad kuriteoohvriks välismaal, on õiguskaitset ja hüvitist saada veelgi keerulisem. Kõige haavatavamate kuriteoohvrite, nagu soolise vägivalla ohvrite, lapsohvrite, puudega või eakate ohvrite, vaenukuriteo, terrorismi või inimkaubanduse ohvrite jaoks on kriminaalmenetluse läbimine ja kuriteo tagajärgedega toimetulemine eriti keeruline.

Selle probleemi lahendamiseks tuleb hakata kuriteoohvrite õigusi käsitlevaid ELi õigusnorme tegelikkuses paremini kohaldama. Komisjoni hiljutistest aruannetest kuriteoohvrite õiguste direktiivi ja Euroopa lähenemiskeelu direktiivi rakendamise kohta, selgub, et nende õigusaktide täieliku potentsiaali kasutamiseks tuleb teha veel edusamme. See on peamiselt tingitud nende puudulikust ülevõtmisest. Enamik liikmesriike ei ole ikka veel täielikult üle võtnud miinimumnõudeid, mis on kokku lepitud ohvrite õigusi käsitlevates ELi õigusnormides. Rakendamise aruannetes osutatakse ka ebaõigele rakendamisele liikmesriigi õiguskorras. Täielikuks rakendamiseks peavad olemas olema sobivad struktuurid, mis pakuvad üldisi ja eritoe teenuseid ning kaitset vastavalt iga kuriteoohvri vajadustele. Samuti peavad kõik kuriteoohvritega kokku puutuvad töötajad olema koolitatud ja kuriteoohvrite õigustest täiel määral teadlikud. Liikmesriigid peavad kindlasti kokkulepitud miinimumnõuded täielikult rakendama ja neid kohaldama. Komisjon tagab ELi normide nõuetekohase rakendamise, võttes selleks vajaduse korral täiendavaid õiguslikke meetmeid. Peale selle edendab komisjon häid tavasid nii kokkulepitud miinimumnõuete saavutamiseks kui ka veelgi rangemate normide kehtestamiseks. Vajaduse korral teeb komisjon ettepaneku veelgi karmistada kuriteoohvrite õigusi käsitlevaid ELi õigusnorme.

Mitu valdkonna esindajat on esitanud ohvrite õiguste ELi strateegia täiustamise soovitusi. Komisjon arvestas strateegia koostamisel nõukogu 2019. aasta detsembri järeldustega kuriteoohvrite õiguste kohta, Euroopa Parlamendi uuringuga ning soovitustega, mis on esitatud mitmes aruandes, nagu komisjoni eelmise presidendi Junckeri erinõuniku aruanne kuriteoohvritele hüvitise maksmise kohta, ELi Põhiõiguste Ameti aruanne, Euroopa ohvriabiorganisatsiooni Victim Support Europe aruanne.

Strateegial on kaks suunda: kuriteoohvrite võimestamine ja koostöö nende õiguste nimel. Kuriteoohvreid on vaja võimestada, et nad saaksid kuritegudest teada anda, osaleda kriminaalmenetluses, nõuda hüvitist ja lõpuks ka kuriteo tagajärgedest võimalikult suurel määral toibuda. Selliseid suuri eesmärke on võimalik saavutada vaid komisjoni ja kõigi asjaomaste valdkondade esindajate koostöös. Sellepärast pööratakse strateegias tähelepanu ka koostöö ja koordineerimise parandamisele.

Strateegias on viis põhiprioriteeti: i) tulemuslik suhtlemine ohvritega ja neile turvaline keskkond kuritegudest teatamiseks; ii) kõige haavatavamate ohvrite toetamise ja kaitse parandamine; iii) hüvitise saamise lihtsustamine ohvrite jaoks; iv) kõigi asjaomaste osalejate koostöö ja koordineerimise parandamine ning v) kuriteoohvrite õiguste rahvusvahelise mõõtme tugevdamine.

KURITEOOHVRITE VÕIMESTAMINE

1.Tulemuslik suhtlemine ohvritega ja neile turvaline keskkond kuritegudest teatamiseks

Tulemuslik kuritegevusevastane poliitika peab olema selline, mille kohaselt riigi ametiasutused tagavad kuriteoohvritele ohutu keskkonna kuritegudest teatamiseks. Kuriteoohvrite parem toetamine ja kaitse suurendab kõigi inimeste turvalisust ELis.

Liiga sageli ei ole kuriteoohvrid oma õigustest teadlikud. Kuriteoohvritega tegelevad inimesed (sh esmakontakti asutused), kes peaksid ohvreid nende õigustest teavitama, ei ole sageli piisavalt hästi koolitatud, et seda teha. Kuritegudest teatamata jätmine on teine suur probleem. Ohvrid jätavad kuriteost teatama sageli seetõttu, et kardavad kurjategijat või kohtumenetluses osalemise negatiivseid tagajärgi. Seksuaalse ja soolise vägivalla juhtumitest jäetakse sageli teatamata. Vaid umbes kolmandik peamiselt partneri või lähisugulase poolt füüsiliselt või seksuaalselt väärkoheldud naistest annab sellest õigusasutustele teada. Soolise vägivalla korral tuleb erilist tähelepanu pöörata laste teistkordse ohvristamise vältimisele. Ka lapsel võib olla raske kuriteost teada anda. Lapsed langevad ohvriks sageli perekeskkonnas või isikute tõttu, kellest nad sõltuvad. Seetõttu tuleb sellistele ohvritele kindlasti tagada spetsiaalsed kuriteost teada andmise võimalused. Nendega kokku puutuvad kutselised töötajad (nt tervishoiutöötajad või õpetajad) peavad olema koolitatud kuritegusid ära tundma ja nendega asjakohasel viisil tegelema.

Samuti on tähtis, et ohvritega tegelevad töötajad suhtleksid ohvritega nende konkreetseid vajadusi arvestades. See on eriti oluline puuetega ohvrite puhul. Nendega kokku puutuvad töötajad peavad olema koolitatud nendega suhtlema nii, et nad arvestaksid ohvri vaimse või füüsilise puude, näiteks kuulmis- või kõnepuudega. Samuti tuleb tagada puudega isikute jaoks ruumidesse pääs, et nad saaksid kuriteost teada anda ja kriminaalmenetluses osaleda.

Peale selle võib ebasoodsas olukorras või haavatavasse elanikkonnarühma või vähemusse kuuluvatel kuriteoohvritel puududa piisav usaldus ametiasutuste vastu, mistõttu ei anna ka nemad kuritegudest teada. ELi Põhiõiguste Ameti uuringutest on näha, et LGBTI-, mustanahaliste, moslemi- ja juudikogukonna liikmed jätavad vaenukuritegudest sageli teatamata. Et nendesse kogukondadesse kuuluvad inimesed kuritegudest sagedamini teada annaksid, on vaja suurendada nende usaldust ametiasutuste vastu, näiteks tugevdada koostööd ametiasutuste ja kogukondade vahel. Tähtis on koolitada politseinikke ja teisi ohvritega kokku puutuvaid töötajaid mittediskrimineerimise küsimustes.

Üha rohkem aega oma elust veedame internetis ja COVID-19 pandeemia ajal see suundumus süvenes veelgi. Küberkuritegu võib olla raske isikuvastane kuritegu, nagu seksuaalne internetikuritegu (sh lapse vastu), identiteedivargus, internetis aset leidnud vaenukuritegu ja varavastane kuritegu (nt pettus ja mitterahaliste maksevahendite võltsimine). Küberkuritegevuse ohvrid ei leia alati sobivat abi saadud kahju korvamiseks ega teata ka sageli kuriteost. Eelkõige laste või eakate inimeste digioskused või teadlikkus õiguskaitsevahenditest ei pruugi olla piisavad. Küberkuritegudest teatamist tuleks lihtsamaks muuta ja anda ohvritele vajalikku abi.

Suurem teadlikkus kuriteoohvrite õigustest on ohvritele turvalisema keskkonna loomiseks hädavajalik. Seetõttu soodustab komisjon selle strateegia kohaselt paremat teavitamist kuriteoohvrite õigustest ja vajadustest ning käivitab ohvrite õiguste ELi teabekampaania ja soodustab koolituste korraldamist.