[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 11.4.2008

KOM(2008) 181 lõplik

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Euroopa Komisjoni aastaaruanne stabiliseerimisvahendi rakendamise kohta 2007. aastal – kommenteeritud kokkuvõte {SEK(2008) 446}

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Euroopa Komisjoni aastaaruanne stabiliseerimisvahendi rakendamise kohta 2007. aastal – kommenteeritud kokkuvõte

SISSEJUHATUS

Käesolev aruanne esitatakse Euroopa Parlamendile ja nõukogule vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. novembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1717/2006 (millega kehtestatakse stabiliseerimisvahend (edaspidi „stabiliseerimisvahendi määrus”)) artiklis 23 sätestatud aruandekohustusele. Kõnealuses artiklis on sätestatud:

„Komisjon tutvub käesoleva määruse kohaselt võetud meetmete rakendamise edusammudega ning esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule aastaaruande abi rakendamise kohta. Aruanne esitatakse ka Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele. Aruanne sisaldab teavet eelmisel aastal rahastatud meetmete kohta ja teavet järelevalve- ja hindamistulemuste kohta ning eelarveliste kulukohustuste rakendamise ja maksete kohta, mis on esitatud riikide, piirkondade ja koostöövaldkondade kaupa.”

Käesolev aruanne esitatakse täiendamaks juba vastavalt stabiliseerimisvahendi määruse artikli 6 lõikes 6 sätestatud aruandekohustusele esitatud teavet. Kõnealuses lõikes on sätestatud:

„Võimalikult varases etapis pärast eriabimeetmete vastuvõtmist ja igal juhul seitsme kuu jooksul pärast nende vastuvõtmist esitab komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande, andes ülevaate olemasoleva ja kavandatava ühenduse reageerimise kohta, sealhulgas toetuse kohta muudest ühenduse rahastamisvahenditest, olemasolevate riiki ning mitut riiki hõlmavate strateegiadokumentide seisu kohta ning ühenduse rolli kohta laiemas rahvusvahelise ja mitmepoolse reageerimise kontekstis. Selles aruandes näidatakse ühtlasi, kas ja kui pikalt kavatseb komisjon eriabimeetmeid jätkata.”

Komisjoni 2007. aasta jooksul järgitud tava on teavitada süstemaatiliselt Euroopa Parlamenti ja nõukogu eriabimeetmetest, mida kavatsetakse toetada stabiliseerimisvahendi raames ning mis moodustavad osa ELi kriisidele reageerimisest. Selleks et oleks võimalik täita iga üksikprogrammi aruandekohustusi, on tehtud ettepanek kasutada käesolevat ja tulevasi aastaaruandeid eespool kirjeldatud käimasolevate meetmete üldise rakendamise ajakohastamiseks, kaasates neid meetmeid, mille puhul ei olnud võimalik teavet esitada enne nende rakendamise algust.

I. TAUSTTEAVE STABILISEERIMISVAHENDI KOHTA

EÜ välispoliitika vahendid on paljude aastate jooksul olnud komisjoni panuseks Euroopa Liidu üldisesse kriisidele reageerimisse , olgu siis selleks reageerimine loodusõnnetuste või kolmandate riikide poliitiliste kriiside puhul – viimasel juhul koos ühise välis- ja julgeolekupoliitika (ÜVJP) või Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitikaga (EJKP) seotud ELi ühismeetmetega. Aastatel 2000–2006 täitis kõnealust rolli mittehumanitaarsetele kriisidele reageerimise osas eelkõige EÜ kiirreageerimise kord . Vaatamata tagasihoidlikele rahalistele vahenditele (ligikaudu 30 miljoni eurot aastas) ja programmide kestusele seatud rangetele piirangutele (maksimaalne kestus kuus kuud), olid EÜ kriisireageerimise korra alusel rahastatud projektid tähtsal kohal ELi kriisidele reageerimise alases tegevuses. Paljudel juhtudel lükati nende abil käima piirkondliku rahastamisvahendiga seotud programmid või ühendati need ÜVJP/EJKP meetmetega. EÜ kiirreageerimise korda kasutati edukalt näiteks Afganistani kriisile ja tsunamile reageerimisel ning Acehi rahuprotsessi raames, ELi piirihaldamise abimissioonil Moldova Vabariigis ja Ukrainas ning reageerimisel muudele erinevatele kriisidele Aafrikas, Ladina-Ameerikas, Lääne-Balkani riikides ja Lähis-Idas.

Stabiliseerimisvahendi loomine 2007. aastal tõhustas märkimisväärselt komisjoni kriisidele reageerimise suutlikkust, kuna kriisidele reageerimine moodustab suurima osa kõnealusest uuest vahendist (millele eraldatakse seitsme aasta jooksul enam kui poolteist miljardit eurot kahe miljardi euro suurusest kogusummast)[1]. Võrreldes EÜ kiirreageerimise korraga on stabiliseerimisvahendi kriisireageerimise osa märkimisväärselt suurenenud nii rahaeraldiste (93 miljonit eurot 2007. aastal ning keskmiselt 230 miljonit eurot aastas kriisidele reageerimiseks ajavahemikus 2007–2013) kui ka programmide kestuse osas (18 kuud, mida on teatavatel tingimustel võimalik pikendada). Käesoleva aruande II osas ja lisatud komisjoni töödokumendis kirjeldatakse stabiliseerimisvahendi määruse artikli 3 alusel vastu võetud meetmeid, milleks on „abi kriisiolukordadele või tekkivatele kriisidele reageerimiseks”. Stabiliseerimisvahendi kriisidele reageerimise komponent kuulub Euroopa Komisjoni välissuhete peadirektoraadi A direktoraadi otsesesse vastutusalasse, kuid rakendamisetapis on üha suurem roll komisjoni delegatsioonidel kolmandates riikides.

Stabiliseerimisvahendisse kuulub ka pikaajalisem komponent, millega nähakse ette abi stabiilsete koostöötingimuste kontekstis . Stabiliseerimisvahendi kohaselt kavandatavad meetmed on järgmised:

1. Stabiliseerimisvahendi määruse artikli 4 lõigete 1 ja 2 kohased meetmed, mis on suunatud pikaajalisemate piirkondadevaheliste julgeolekuohtudega seotud küsimuste lahendamiseks . Stabiliseerimisvahendi 2007.–2013. aasta strateegiadokumendis on komisjon kindlaks määranud artikli 4 lõigete 1 ja 2 kohaste pikaajalisemate meetmete prioriteedid. Esiteks selleks, et toetada rahvusvahelisi jõupingutusi massihävitusrelvade leviku tõkestamisel nende meetmete kaudu, mille eesmärk on parandada keemiliste, bioloogiliste, radioloogiliste ja tuumamaterjalide ning toimeainete tõhusat kontrolli, kahese kasutusega kaupade kontrolli ning võimaldada relvastusaladele spetsialiseerunud teadlastel suunata oma teadmised rahuotstarbelisse tegevusse (2007.–2008. aastal 53 miljonit eurot). Teiseks selleks, et toetada ülemaailmseid ja piirkondadevahelisi jõupingutusi inimkaubandusest, terrorismist ja organiseeritud kuritegevusest tulenevate ohtude vähendamiseks (2007.–2008. aastal 19 miljonit eurot). Stabiliseerimisvahendi pikaajalise komponendiga tühistatakse mõned varem kehtinud eelarveread (nt uimastite kohta).

Artikli 4 lõike 1 kohaselt on kaks täiendavat prioriteeti hädavajaliku infrastruktuuri ja tervishoiuga seotud ohud, millel võib olla piirkondadevaheline mõõde. Viimati nimetatud valdkonnad on uued ja nõuavad ulatuslikku ettevalmistust konkreetsete programmide väljatöötamiseks. Komisjon kavatseb nende kahe valdkonna juurde tagasi pöörduda järgnevates sihtprogrammides.

Stabiliseerimisvahendi artikli 4 kohased 2007.–2011. aasta strateegia ja 2007.–2008. aasta sihtprogrammid on saanud stabiliseerimisvahendi komitee üksmeelse poolehoiu, samuti Euroopa Parlamendi pooldava arvamuse, ning need võeti vastu 2007. aasta augustis. Kõnealuse komponendi on koostanud välissuhete peadirektoraat, kuid selle haldamise eest vastutab otseselt koostöötalitus EuropeAid. Seda on kirjeldatud käesoleva aruande IV jaos.

2. Stabiliseerimisvahendi määruse artikli 4 lõike 3 kohased kriisieelse ja –järgse suutlikkuse suurendamise meetmed , edaspidi „kriisivalmidus”. Ajavahemikuks 2007–2008 oli kõnealusele komponendile ette nähtud 15 miljonit eurot, millest 7 miljonit eurot aastaks 2007. Kõnealust komponenti, mida haldab samuti tsentraliseeritult välissuhete peadirektoraadi A direktoraat, kirjeldatakse käesoleva aruande III jaos.

II. KRIISIDELE REAGEERIMINE STABILISEERIMISVAHENDI RAAMES (ARTIKKEL 3, EELARVERUBRIIK 19.06.01)

II.1. Stabiliseerimisvahend kui üks ELi laiahaardelisematest kriisile reageerimise vahenditest

Selleks et ELil oleks suurem roll välis- ja julgeolekupoliitikas, peab tal olema suutlikkus reageerida kolmandate riikide kriisiolukordadele , et abistada kõnealuste riikide tagasipöördumist jätkusuutliku arengu rajale. Euroopa Liidu ülemaailmsetele kriisidele reageerimise suutlikkuse suurendamine tähendab nii mitmete ühenduse käsutuses olevate vahendite (tsiviil- ja sõjaliste kriiside ohjeldamise vahendid, diplomaatia, aga ka arenguabi või kaubanduspoliitika) tõhustamist kui ka selle tagamist, et neid vahendeid saab ühtse tervikuna koos rakendada . Stabiliseerimisvahend täiendab oluliselt ühenduse kriisiolukordadele reageerimise vahendeid, milleks on humanitaarabi,[2] kodanikukaitse (järelevalve- ja teabekeskuste kaudu)[3] või muud ühendusevälised rahastamisinstrumendid, juhul kui kriisiolukorra lahendamiseks on vaja kiiresti ümber orienteeruda[4]. Need ühenduse vahendid koos ÜVJP/EJKP kohaste ELi ühismeetmetega on ELi kriisidele reageerimise suutlikkuse võti.

Isegi enne Lissaboni lepingu jõustumist on ühenduse ja ÜVJP vahendite üksteist täiendav ja kooskõlastatud kasutamine kolmandate riikide poliitilistele kriisidele reageerimisel saanud reegliks. Lisaks lepingus sätestatud kohustusele tagada ühtsus välistegevuses, ootavad Euroopa kodanikud ja ülejäänud maailm Euroopa Liidult üldist tegutsemisvalmidust. Kõige paremaks näiteks sellest on stabiliseerimisvahendi kriisidele reageerimise komponent: samal ajal, kui see on jätkuvalt esimese samba vahend, mille üle otsustab komisjon, on ELi liikmesriikidega tiheda poliitilise kooskõlastamise tava (eelkõige poliitika- ja julgeolekukomitee, aga ka piirkondlike töörühmade kaudu) muutnud selle poliitiliselt toimivaks EÜ vahendiks.

II.2. Stabiliseerimisvahendi kriisidele reageerimise programmide tekkimine

Stabiliseerimisvahendi kriisidele reageerimise programmide laadi tõttu ei saa neid eelnevalt programmeerida. Need luuakse kriisiolukorrale või alles tekkivale kriisile reageerimiseks , kui muude EÜ vahendite raames ei ole võimalik piisavalt kiiresti reageerida. Stabiliseerimisvahendit saab kasutada suurema uue poliitilise kriisi või loodusõnnetuse puhul, see võib olla ka võimaluseks kriiside ennetamisel või konflikti lahendamise edendamisel või EÜ abi andmiseks vajalike tingimuste tagamisel. Kõnealuse vahendi kasutamiseks poliitilistele kriisidele reageerimisel on seda mitmel puhul kujundatud ja kasutatud koos ÜVJP/EJKP meetmetega.

Stabiliseerimisvahendi kasutamine mis tahes kriisiolukorrale reageerimisel ei või olla automaatne . Iga kolmanda riigi kriisiolukorra või tekkima hakkava kriisiolukorra puhul tehakse eraldi otsus selle kohta, kas kõnealuse vahendi kasutamine on õigustatud. On selliseid pikaajalisi kriise, mille iseloom ei õigusta uute algatuste rahastamist stabiliseerimisvahendi raames ning mille puhul on asjakohased EÜ piirkondlikud vahendid. Samuti on olukordi, mille puhul vahendi kasutamise õigustamiseks piisab vaid kriisi tekkimise võimalusest.

Kui stabiliseerimisvahendi kohaste uute kriisidele reageerimise meetmete esitamine kuulub komisjoni välissuhete peadirektoraadi pädevusse ja stabiliseerimisvahendi programmide üle otsustamine ja nende rakendamine komisjoni ainupädevusse, siis uute stabiliseerimisvahendi programmide ideid arendatakse paindlikult ja mitmete ELi (muud peadirektoraadid ja komisjoni talitused, delegatsioonid, aga ka nõukogu või üksikud ELi liikmesriigid, Euroopa Parlament...) või laiema rahvusvahelise üldsuse (abi saava riigi ametiasutused, ÜROga seotud asutused, kahepoolsed partnerid) või kodanikuühiskonna osapooltega peetavate arutelude kaudu. Programmi komponendid määratakse kindlaks asjaomase kriisiolukorra vajaduste hindamise ja lahendamist vajavate olulisimate küsimuste põhjal. Projekte kavandavad mõnikord algusest peale komisjoni töötajad, kuigi mõnel juhul saadakse projekte käsitlevad väljatöötatud ettepanekud valitsusvälistelt või rahvusvahelistelt organisatsioonidelt. Peale ettepanekute esialgset läbivaatamist, et teha kindlaks nende juriidiline sobivus ja praktiline teostatavus, osutuvad tavaliselt vajalikuks ka täiendavad tööd projekti määratlemisel ja läbirääkimised koostööpartneritega.

Stabiliseerimisvahendi heakskiitmismenetlused on loodud programmide kiire vastuvõtmise tagamiseks, võimaldades vajalikku konsulteerimist ja kooskõlastamist ettevalmistusperioodil. Erinevalt EÜ humanitaarmeetmete vahenditest, mida rakendatakse päevade või nädalate jooksul, on stabiliseerimisvahendi programmide teostusaeg – alates algsest vajaduste hindamisest esimeste meetmete rahastamiseni sündmuskohal – tavaliselt kaks kuni kolm kuud. See on ka arusaadav, kuna humanitaarmeetmed on apoliitilised ja võimaldavad kiiret kasutuselevõttu, samal ajal kui stabiliseerimisvahendi meetmed on väga poliitilist laadi ning neid ei saa nii kergesti ja ilma nõuetekohase ELi-sisese, riigi ametiasutuste ja muude rahvusvaheliste osapooltega peetavate poliitiliste konsultatsioonideta rakendada.

II.3. 2007. aastal vastu võetud stabiliseerimisvahendi kriisidele reageerimise programmid

Stabiliseerimisvahendi kriisidele reageerimise komponendi jaoks on ette nähtud suurem osa peatüki 19.06 assigneeringutest (91 miljonit eurot 2007. aastal)[5]. Kõnealune assigneering kasutati 2007. aastal peaaegu täielikult ära : kulukohustuste assigneeringute tarbimine jõudis 99 %-ni võimalikust tasemest, samal ajal kui maksete assigneeringute tarbimine saavutas 68 % võimalikust tasemest[6] (vt täpsemalt lisas). Kuigi ettenähtud eelarveassigneeringute täielik kasutamine ei ole a priori sellist laadi vahendi oluline eesmärk, näitab kõrge kulukohustuste assigneeringute tarbimise määr, et assigneeringuid oleks olnud võimalik kasutada enam. Seega lükati paljude juba kavandatud programmide vastuvõtmine edasi 2008. aasta algusesse. See näitab, et kõnealuse eelarveartikli assigneeringute kavandatud suurendamine finantsperspektiivides on asjakohane.

2007. aastal vastu võetud meetmed erinevad nii geograafiliselt kui ka valdkondlikult : kokkuvõtted projektikirjeldustest ja tabelikujuline ülevaade on esitatud lisades. Mitmete 2007. aastal vastu võetud programmide puhul võib juba täheldada konkreetseid tulemusi.

Valdkondlikult hõlmavad toetatud meetmed laia teemade valikut ning need on suunatud iga konflikti / konfliktijärgse olukorra konkreetsete vajaduste rahuldamiseks: lühiajaline nõustamine ja konfliktijärgse julgeolekusüsteemi reformi käivitamine (Kongo Demokraatlik Vabariik, Guinea-Bissau, Liibanon), täiendavad meetmed valdkondades, mille puhul kasutatakse EJKP missioone (näiteks Kongo Demokraatlik Vabariik, Afganistan, Tšaad), toetus piirkondlikule rahu tagamise suutlikkusele (Aafrika Liit – Aafrika Liidu missioon Somaalias (AMISOM), Aafrika Liidu ja ÜRO vahendustegevus Darfuris), õigusriik ning üleminekuperioodi õigusemõistmine (Afganistan, Colombia, Haiti), toetus ajutistele haldusasutustele (rahvusvaheline tsiviilbüroo Kosovos), konfliktide lahendamine ja lepitamine (Uganda, Zimbabwe, Birma/Myanmar, Tai lõunaosa), konfliktijärgne vajaduste hindamine ja rehabilitatsioon (Liibanoni põgenikelaager), toetus ümberasustatud isikutele (Liibanon, Süüria) ja konfliktiallikad (Kimberley protsessi jaoks loodud vahendi kaudu).

2007. aastal ei rahastatud ühtegi suuremat suurõnnetuste abiprogrammi . Sellele vaatamata toetati stabiliseerimisvahendi kaudu 2007. aasta lõpus ja 2008. aasta alguses mitmeid loodusõnnetustejärgseid vajaduste hindamisi, millest tõenäoliselt kujunevad käesoleval aastal välja suurõnnetuste abiprogrammid.

Geograafiliselt eraldati suurem osa rahalistest vahenditest (38,9 miljonit eurot, umbes 43 % koguvahenditest) Sahara-taguse Aafrika meetmetele, eelkõige Tšaadile, Darfurile, Somaaliale, Kongo Demokraatlikule Vabariigile, Ugandale, Guinea-Bissaule ja Zimbabwele (vt täpsemalt lisas).

Lähis-Ida puhul eraldati 19,7 miljonit eurot ehk 22 % rahalistest vahenditest Liibanoni, ja okupeeritud Palestiina aladega seotud programmidele ning Iraagi põgenike abistamiseks Süürias (vt täpsemalt lisas).

Lääne-Balkani riikide puhul otsustati eraldada 10 miljonit eurot, et toetada Kosovos asuva rahvusvahelise tsiviilbüroo jooksvaid kulusid (vt täpsemalt lisas).

Ladina-Ameerika ja Kariibi mere piirkonnas kasutati 9 miljonit eurot (ligikaudu 10 % vahenditest) Colombia, Haiti ja Boliiviaga seotud programmides (vt täpsemalt lisas).

Aasia ja Vaikse ookeani piirkonnas tehti 5,9 miljonit eurot (umbes 6 % koguvahenditest) kättesaadavaks stabiliseerimisvahendi programmidele Afganistanis, Tai lõunaosas ja Birmas/Myanmaris (vt täpsemalt lisas).

Lisaks eespool loetletud vastuvõetud programmidele ja toetatud meetmetele rahastati 2007. aastal mitmeid ettevalmistavaid meetmeid (nt eksperdihinnangu andmine), millest tulenevalt võidakse 2008. aastal stabiliseerimisvahendi raames esitada mitmeid programme (vt täpsemalt lisas).

Tiheda ja korrapärase järelevalve kõikide stabiliseerimisvahendi programmide üle tagavad EÜ delegatsioonid abi saavates riikides. Delegatsioonid vastutavad paljudel juhtudel ka abiprogrammide rakendamise eest. Võttes arvesse asjaolu, et esimesed stabiliseerimisvahendi programmid on kestnud vaid mõned kuud, ei ole siiani veel ühtegi hindamist läbi viidud.

II.4. Esimesed 2007. aastal saadud õppetunnid

Stabiliseerimisvahendi kriisidele reageerimise komponendi esimene aasta on olnud edukas . Vaatamata sellele, et vahendid ja struktuurid ei olnud optimaalsed, peeti 2007. aasta kriisile reageerimise eelarvest täielikult kinni (vt lisa). Vastuvõetud programmid on panustanud ülemaailmsetele kriisidele reageerimiseks tehtud jõupingutustesse, täiendades kasulikult (ja mõnikord otsustavalt) muid ELi kriisidele reageerimise meetmeid.

Valdkondlikult on mitmed toetatud programmid edenenud tänu paralleelsele poliitikale ja kontseptuaalsetele arengutele EÜ/ELi tasandil ning eelkõige tänu hiljutistele teatistele/suunistele julgeolekusektori ümberkorraldamise (SSR), demobiliseerimise ja taasintegreerimise (DDR), integreeritud piirihalduse, nõrkade riikide jne kohta.

Geograafiliselt peetakse tähtsaks sekkuda kriisi selle tekkimise momendil, püüdmata sealjuures piirkondade vahel tasakaalu saavutada. Näiteks ei rahastatud 2007. aastal ühtegi programmi uute sõltumatute riikide piirkonnas, kuigi varem rahastati kõnealuses piirkonnas märkimisväärsel arvul programme (EUBAM Moldova) ning tõenäoliselt jätkub rahastamine ka 2008. aastal (Kirgiisi Vabariigi kohtusüsteemi ja põhiseaduslik reform). Samuti kulutati 2007. aastal suhteliselt vähe vahendeid Aasias, kuid 2008. aastaks valmistatakse ette suuremaid programme Bangladeshis, Nepalis jne.

III. STABILISEERIMISVAHENDI KRIISOLUKORRAKS VALMISOLEKU KOMPONENT (ARTIKKEL 4.3, EELARVERUBRIIK 19.06.01).

Lisaks eespool kirjeldatud märkimisväärsele ja suurenevale kriisidele reageerimise komponendile uueneb stabiliseerimisvahend täiendava kriisiolukorraks valmisoleku komponendiga (7 miljonit eurot 2007. aastal ja 8 miljonit eurot 2008. aastal). See on koostatud kui uus rahu tagamise partnerlus, eesmärgiga koondada ja tugevdada kodanike asjatundlikkust rahu tagamise toimingutes. Kõnealune komponent keskendub peamiselt asjaomaste partnerite ennetava suutlikkuse otsesele tõhustamisele, mis võimaldaks kriisiolukorra puhul kiiresti reageerida, ning on suunatud eelkõige kodanikuühiskonna organisatsioonidele, aga ka rahvusvahelistele organisatsioonidele ja asjaomastele asutustele ELi liikmesriikides. Rahu tagamise partnerluse raames tehtav töö on Euroopa Parlamendi väliskomisjoni asjaomase alakomiteega peetava eduka dialoogi teema.

Rahu tagamise partnerluse alusel rahastatakse (kuni 7 miljoni euro ulatuses) esimese (2007. aasta) aastase tegevusprogrammi raames muu hulgas järgmiseid valdkondi: kodanikuühiskonna organisatsioonide suutlikkuse suurendamine ja varajane hoiatustegevus ning kogemuste ja parimate tavade vahetus; varajane hoiatus- ja taastustegevus koostöös ÜRO arenguprogrammi ja Aafrika Liiduga; stabiliseerimiseks ettenähtud tsiviiloperatsioonidega seotud väljaõpe. Teise (2008. aasta) aastase tegevusprogrammi (milleks on ettenähtud 8 miljonit eurot) on liikmesriigid ja parlament juba kinnitanud ning see võetakse vastu 31. märtsil.

IV. STABILISEERIMISVAHENDI PIKAAJALINE OSA (ARTIKLID 4.1 JA 4.2, EELARVERUBRIIGID 19.06.02 JA 19.06.03)

2007. aasta tegevusprogramm võeti vastu 2007.–2008. aasta strateegia ja sihtprogrammi põhjal 2007. aasta detsembris. Aastases tegevusprogrammis keskendutakse järgmistele meetmetele:

19.06.02.01 – MEETMED KEEMILISTE, TUUMA- JA BIOLOOGILISTE MATERJALIDE VÕI VAHENDITEGA SEOTUD RISKIDE MAANDAMISE JA NENDEKS VALMISOLEKU VALDKONDADES .

1. Toetus Moskva rahvusvahelisele teadus- ja tehnoloogiakeskusele ja Kiievi teadus- ja tehnoloogiakeskusele – kokku: 15 miljonit eurot.

2. Keemiliste, bioloogiliste, radioloogiliste, tuumaainete kaubandust käsitlev info- ja teadmushaldussüsteem – kokku: 1 miljon eurot.

3. Tuumamaterjalide ja radioaktiivsete ainete salakaubaveo vastane võitlus endise Nõukogude Liidu aladel – kokku: 5 miljonit eurot.

4. Toetus kahese kasutusega kaupade ekspordikontrollile – kokku: 5 miljonit eurot.

19.06.03.01 – PIIRKONDADEVAHELISED MEETMED ORGANISEERITUD KURITEGEVUSE, SALAKAUBAVEO, HÄDAVAJALIKU INFRASTRUKTUURI KAITSMISE, RAHVATERVISEGA SEOTUD OHTUDE NING TERRORISMIVASTASE VÕITLUSE VALDKONNAS

5. Ekspertide rahastamise vahend – kokku: 3,8 miljonit eurot

6. Inimkaubanduse vastu võitlemine Afganistanis – kokku: 5,2 miljonit 2007. aastal.

Üksikasjalikum teave kõnealuste programmide ja nende eesmärkide kohta on esitatud lisatud töödokumendis. Programme hakatakse rakendama 2008. aastal. Seega on liiga vara hinnata nende tõhusust.

Koostöötalitus EuropeAid valmistab praegu ette 2008. aasta tegevusprogrammi.

IV.1. Miinivastane tegevus ja stabiliseerimisvahend

Jalaväemiinide puhul tasub meelde tuletada, et stabiliseerimisvahend ei ole loodud asendama (ei juriidiliselt ega rahaliselt) jalaväemiinide vastase tegevuse temaatilist eelarverida. Peamised vahendid miinivastase tegevuse toetamiseks peaksid tulema piirkondlikest ja arenguvahenditest (lisaks Euroopa Arengufondile arengukoostöö rahastamisvahend, ühinemiseelse abi rahastamisvahend, Euroopa naabruspoliitika ja partnerluse rahastamisvahend) või kriisiolukordade puhul humanitaarabivahendist.

Stabiliseerimisvahendi puhul on miinivastane tegevus ette nähtud ainult selle lühiajaliste volituste raames (artikli 3 lõike 2 punkt h) ning teatavate piirangutega. Stabiliseerimisvahendi pikaajaline osa ei sisalda sätteid jalaväemiinide vastase tegevuse võimalikuks toetamiseks (art. 4 – kohaldatakse stabiilsete tingimuste puhul). Siiski hõlmab kõnealune komponent tulirelvi ja laskemoona . Komisjoni asjaomaste talituste koostatud kokkuvõttest võib järeldada, et miinivastasele tegevusele eraldatud assigneeringud (pärast jalaväemiinide vastase tegevuse eelarverea tühistamist) on vähenenud ühe kolmandiku võrra, mille katsid jalaväemiinide vastase tegevuse horisontaalne eelarverida ning piirkondlikud ja arenguvahendid (ülejäänud kahe kolmandiku ulatuses). Välissuhete peadirektoraadi A direktoraat tõhustab komisjonisisest kooskõlastamist, et tagada asjakohane tähelepanu jalaväemiinide vastasele tegevusele ning sellest tulenevalt kaasatakse kõnealune komponent ka riiklikesse programmidesse.

[1] Stabiliseerimisvahendi üldine finantsraamistik ajavahemikuks 2007–2013 on 2 062 000 000 eurot. Määruses on sätestatud, et kõnealusest summast saab artikli 4 lõike 1, artikli 4 lõike 2 ja artikli 4 lõike 3 kohastele meetmetele eraldada maksimaalselt vastavalt 7 %, 15 % ja 5 %. Seega jääb umbes 73 % kogusummast ehk 1 505 260 000 eurot artiklis 3 nimetatud meetmetele ehk kriisidele reageerimisele.

[2] 18. detsembril 2007 kirjutasid Euroopa Komisjoni ja Euroopa Parlamendi president ning Euroopa Liidu Nõukogu eesistuja 27 ELi liikmesriigi nimel alla dokumendile „Euroopa konsensus humanitaarabi valdkonnas”, milles esitatakse ülevaade ELi ühisest visioonist ja praktilisest lähenemisviisist, et jõuda miljonite inimesteni üle kogu maailma, kes vajavad ellujäämiseks hädavajalikku abi. Komisjon koostab praegu 5-aastast tegevuskava, et konsensuse kaudu rakendada ELi tasandil võetud kohustusi. Tegevuskava vastuvõtmine ja sellele järgnev rakendamine tugevdab ja arendab ELi humanitaarkriisidele reageerimist.

[3] Ühenduse kodanikukaitse mehhanismi, mida rakendatakse nii ELis kui väljaspool ELi järelevalve- ja teabekeskuste kaudu, tõhustati täiendavalt 2007. aastal, et võimaldada komisjonil muu hulgas hõlbustada ja teatavatel juhtudel kaasrahastada (kuni 50 % ulatuses) kodanikukaitse abi transporti õnnetusest mõjutatud riiki.

[4] Praegu tehakse ka jõupingutusi selleks, et täiendavalt parandada komisjoni kriisidele reageerimise suutlikkust. Kooskõlas varem Michel Barnier' aruandes esitatud soovitustega tugevdatakse enam kui 130-st kolmandates riikides asuvast komisjoni delegatsioonist koosnevat võrgustikku eelkõige seoses kriisidele reageerimise koordineerimise/hõlbustamisega, et järk-järgult asutada mitmeid piirkondlikke keskusi, mis pakuksid mitmekülgset asjatundlikku abi kriisidele reageerimiseks. Tehakse ka jätkuvaid jõupingutusi, et tõhustada veelgi nii peakorteri tasandil kui ka sündmuskohal hädaabi koordineerimist humanitaarabi, kodanikukaitse ja muude kriisidele reageerimise vormide vahel.

[5] Artikli 190601 algseteks eelarvelisteks assigneeringuteks oli kavandatud 100 miljonit eurot, millest 7 miljonit eurot kriisivalmiduse komponendile (vt allpool), jättes 93 miljonit eurot kriisidele reageerimiseks. Erinevust esialgse 93 miljoni euro ja lõpliku 91 miljoni euro suuruse assigneeringu vahel selgitab 2 miljoni euro erakordne ülekandmine eelarvereale 19.06.03 (pikaajalised stabiliseerimisvahendi meetmed). Viimati nimetatud eelarverida loodi pärast Euroopa Kohtu otsust selleks, et komisjon saaks stabiliseerimisvahendi pikaajalise komponendi alusel vastu võtta ettenägematuid rahastamisotsuseid, et toetada käimasolevat piirihalduse projekti jätkamist Filipiinidel asjakohasema õigusliku aluse raames kui seda on ALA määrus.

[6] Kavandatust veidi väiksem maksete määr on selgitatav asjaoluga, et mitmete 2007. aasta programmide ettemaksed tehti 2008. aasta alguses pärast lepingu allkirjastamist.