Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile ja nõukogule

Andmekaitse-eeskirjad kui usalduse tagajad ELis ja väljaspool – ülevaade

I.Sissejuhatus

Isikuandmete kaitse üldmäärust (edaspidi „määrus“) on Euroopa Liidus kohaldatud juba üle aasta. See on kõige olulisem osa ELi sidusast ja tänapäevasest andmekaitsemaastikust, kuhu kuuluvad veel õiguskaitse andmekaitse direktiiv ning ELi institutsioonide ja organite andmekaitse direktiiv. Kõnealusesse õigusraamistikku hakkab kuuluma ka koostamisel olev internetiprivaatsuse määrus.

Tugevad andmekaitse-eeskirjad on vajalikud isikuandmete kaitseks, mis on üks põhiõigustest. Need on demokraatliku ühiskonna jaoks keskse tähtsusega ja üha enam andmetel põhineva majanduse oluline osa. EL püüab haarata kinni neist paljudest võimalustest, mida digitaliseerimine pakub teenuste, töökohtade ja innovatsiooni valdkonnas, aga tegeleda ühtlasi ka nendega kaasnevate probleemidega. Identiteedivargus, tundlike andmete lekked, diskrimineerimine, sisseehitatud kallutatus, ebaseadusliku sisu jagamine ja privaatsust rikkuvate jälgimisvõimaluste loomine on vaid mõni näide probleemidest, mis tulevad üha sagedamini jutuks avalikus mõttevahetuses, kust ilmneb selgelt, et inimesed eeldavad, et nende andmed on kaitstud.

Andmekaitsest on saanud tõeliselt üleilmne nähtus, sest kogu maailma inimesed hindavad ja väärtustavad üha enam oma andmete kaitset ja turvalisust. Paljud riigid on juba võtnud või võtmas vastu kõikehõlmavaid andmekaitse-eeskirju, mille aluseks on määruses sätestatutega sarnased põhimõtted ning mille tulemusel muutuvad andmekaitse-eeskirjad kogu maailmas ühesugusemaks. See pakub uusi võimalusi ettevõtete ja avaliku sektori asutuste andmeedastuse lihtsustamiseks ja parandab ühtlasi isikuandmete kaitset nii ELis kui ka kogu maailmas.

Andmekaitsesse suhtutakse üha tõsisemalt ning sel on eri sidusrühmadele ja sektoritele laialdane mõju. Komisjon on kindlalt otsustanud olla ELis uue andmekaitsekorra rakendamise eestvedaja ja aidata sel igati korralikult toimima hakata. Käesoleva teatisega annab komisjon ülevaate seni saavutatud tulemustest: kui järjepidevalt on andmekaitse-eeskirju ELis rakendatud, kuidas toimib uus juhtimissüsteem, milline on olnud mõju kodanikele ja ettevõtetele ning mida on eri riikide andmekaitsekorra üldisel lähendamisel teinud EL. Teatises vaadeldakse, mis on muutunud pärast 2018. jaanuaris määruse kohaldamise kohta avaldatud teatist, ning selles on arvesse võetud määruse sidusrühmade töörühma tööd, eriti selle panust aasta möödumisel tehtud kokkuvõtetesse, ja komisjoni korraldatud ülevaateüritusel 13. juunil 2019. aastal toimunud arutelusid. Käesolev teatis on aluseks ka läbivaatamisele, mis on kavandatud 2020. aasta maisse.

ELi andmekaitse õigusraamistik on Euroopa inimkeskse innovatsiooni nurgakivi. Regulatiivse aluse ühe osana kasutatakse seda üha enamates poliitikavaldkondades, nagu tervishoid, teadus, tehisintellekt, transport, energeetika, konkurents ja õiguskaitse. Komisjon on järjekindlalt rõhutanud, kui tähtis on uute andmekaitse-eeskirjade korralik rakendamine ja jõustamine, nagu on esile toodud ka 2018. aasta jaanuari teatises määruse rakendamise kohta ja 2018. aasta septembris avaldatud komisjoni juhistes isikuandmete kasutamise kohta valimiste kontekstis. Käesoleva teatise koostamise ajal on selle eesmärgi saavutamiseks juba palju ära tehtud, aga et määrus täiel määral toimima hakkaks, on kindlasti vaja veel palju tööd.

II.Üks maailmajagu, ühed eeskirjad: andmekaitseraamistik on liikmesriikides paigas

Määruse üks peamisi eesmärke oli kaotada varasema andmekaitsedirektiivi alusel kehtestatud killustunud õigusaktid, mis olid kõigis 28 riigis erinevad, ning anda inimestele ja ettevõtetele kogu liidus õiguskindlus. See on enamjaolt saavutatud.





Õigusraamistiku ühtlustamine

Kuigi määrus on liikmesriikides otsekohalduv, on selles neile pandud kohustus võtta riigi tasandil mitu õiguslikku meedet, täpsemalt asutada riiklikud andmekaitseasutused ja anda neile volitused, kehtestada eeskirjad teatavate probleemküsimuste jaoks (isikuandmete kaitse ning väljendus- ja teabevabaduse ühildamine) ning muuta andmekaitsenorme sisaldavaid valdkondlikke õigusakte (või need tühistada). Teatise koostamise ajaks olid kõik liikmesriigid (v.a kolm) oma riigisisesed andmekaitsenormid ajakohastanud. Valdkondlike õigusaktide ajakohastamine veel käib. Pärast määruse inkorporeerimist Euroopa Majanduspiirkonna lepingusse laienes selle kohaldamine ka Norrasse, Islandile ja Liechtensteini, kes on samuti vastu võtnud oma riigisisesed andmekaitsenormid.

Sidusrühmad nõuavad aga kohati veelgi suuremat ühtlustamist. Määrusega lubatakse liikmesriikidel tõesti veidi täpsustada selle kohaldamist teatavates valdkondades (nt iga, millest alates võivad lapsed hakata internetipõhiseid teenuseid kasutama vanema loata, või isikuandmete töötlemine valdkondades, nagu meditsiin ja tervishoid). Sellisel juhul peavad aga liikmesriigid arvesse võtma kahte aspekti:

I)kõik täpsustavad riigisisesed normid peavad olema kooskõlas põhiõiguste harta nõuetega (ning mitte väljuma määruse kui hartal põhineva õigusakti kehtestatud piiridest);

II)need ei tohi takistada isikuandmete vaba liikumist liidus.

Mõnel juhul on liikmesriik kehtestanud määruses sätestatutele lisaks ka riigisisesed nõuded, eriti valdkondlikes õigusaktides, ning see tekitab killustatust ja ebavajalikku lisatööd. Üks näide sellisest lisanõudest on Saksamaa kehtestatud kohustus, et vähemalt 20 töötajaga ettevõtetes, kes tegelevad alaliselt isikuandmete automatiseeritud töötlemisega, peab olema andmekaitseametnik.

Jätkuv töö suurema ühtlustatuse nimel

Komisjon on riikide ametiasutustega pidevas kahepoolses dialoogis, pöörates erilist tähelepanu alljärgnevaga seotud riigisisestele meetmetele: