EUROOPA KOMISJON 
Brüssel, 6.10.2011 
SEK(2011) 1142 lõplik 
  
KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT 
MÕJUHINNANGU KOMMENTEERITUD KOKKUVÕTE 
Lisatud dokumendile 
Ettepanek: 
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS, 
millega kehtestatakse ühissätted ühisesse strateegilisse raamistikku kuuluvate fondide – 
Euroopa Regionaalarengu Fondi , Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Maaelu 
Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ja Eur oopa Merendus- ja Kalandusfondi – kohta, 
nähakse ette üldsätted Eur oopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja 
Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1083/2006 
{KOM(2011) 615 lõplik} 
{SEK(2011) 1141 lõplik}  
 
2/9 1. KOKKUVÕTE  
Käesolev dokument on mõjuhinnang ettepanekule määruse kohta, millega kehtestatakse ühissätted 
ühise strateegilise raamistikug a hõlmatud kuuluvate fondide – Euroopa Regionaalarengu Fondi, 
Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, M aaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ja 
Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi – kohta, näha kse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu 
Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistat akse kehtetuks määrus (EÜ) 
nr 1083/2006 (ühissätete määrus). Siin on käsi tletud Euroopa Regionaalarengu Fondi (ERF), 
Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi ga seotud küsimusi 2013. aasta järgseks 
programmiperioodiks. See kuulub kokku Maaelu Are ngu Euroopa Põllumajandusfondi ja Euroopa 
Merendus- ja Kalandusfondi mõjuhinnangutega.  See on osa mõjuhinnangute paketist, kuhu kuulub 
ka ERFi, Ühtekuuluvusfondi ja ETK määruse mõjuhinnang ning ESFi määruse mõjuhinnang.  
On toimunud ulatuslikud avalikud konsultatsiooni d, nagu näiteks tulevase ühtekuuluvuspoliitika 
kõrgetasemelise rühma ja tingimuste rakkerü hma raames ning 12. novembrist 2010 kuni 31. 
detsembrini 2011 kestnud ava lik konsultatsioon viienda üh tekuuluvusaruande järelduste1 kohta.   
Viies ühtekuuluvusaruanne ja mitmesuguste 2000.–2006. aasta programmide järelhindamised 
näitavad, et ühtekuuluvuspoliitik a on andnud olulise panuse maja nduskasvu ja jõukuse levikule 
liidu eri osades, andes tulemusi Euroopa poliiti liste prioriteetide rakendamises ja vähendades 
majanduslikku, sotsiaalset ja territoriaalset ebavõrdsust2. Siiski on veel rida probleeme, mida tuleb 
käsitleda.  
1.1. Euroopa lisaväärtuse loomise suutlikkuse probleem 
a) Toetuse geograafiline jaotumine  
Probleem on seotud ühtekuuluvuspoliitika optimaalse geograafilise jaotumisega. Mõned väidavad, 
et selleks, et toetada Euroopa 2020. aasta strat eegiat kõikides piirkondades ja vähendada veelgi 
ebavõrdsust liidu eri osades, peab säilima täielik geograafiline kaetus. Teised väidavad, et nüüd, mil 
riikide rahandus on üha suurema surve all, saaks rikkamatele piirkondadele eraldatud ressurssidele 
leida parema kasutusviisi.  
b) Keskendumine piiratud arvule priorite etidele, lähtudes Euroopa 2020. aasta 
strateegiast  
On häid põhjusi, miks ühtekuuluvuspoliitika peaks keskenduma ELi priorit eetidele. Euroopa 2020. 
aasta strateegias sisalduvad niihästi selged ühised sihid – sealhulgas peamised eesmärgid ja juhtalgatused – kui ka selge raamistik ra hastusprioriteetide kindlakstegemiseks. 
Ühtekuuluvuspoliitika ja Euroopa 2020. aasta strateegia vaheline selge seos annab reaalse 
võimaluse jätkata ELi vaesemate piirkondade abista mist teistele järelej õudmisel ning arendada 
edasine ühtekuuluvuspoliitika oluliseks majanduskas vu edendajaks kogu ELis. Et see teoks saaks, 
tuleb lahendada rida probleeme. 
a) Ei ole keskendutud strateegilistele eesmärkidele . Hulk uuringuid ja järelhindamisi on 
                                                
 
1  „Results of the public consultation on the conclusions of the fifth report on econ omic, social and territorial 
cohesion Brussels”, komisjoni talituste töödokument , SEK(2011) 590 lõplik, 13.5.2011. 
2  Viies majandusliku, sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse aruanne, november 2010. „Ex-Post Evaluation of 
Cohesion Policy programmes 2000-06 co-financed by the ERDF (Objective 1 & 2)”, kokkuvõttev aruanne; koostanud 
Applica, Ismeri, Viini Rahvusvaheliste Majandusuur ingute Instituut, aprill 2010. Põhjalikum käsitus 
ühtekuuluvuspoliitika saavutustest ja puudujääkidest ebavõrdsuse vähendamisel on esitatud punktis 2.5. 
 
3/9 esile toonud järgmisi probleeme : ebapiisav keskendatus stra teegilistele eesmärkidele, 
ebapiisav orienteeritus tulemustele ja stii mulite puudumine, mis edendaksid keskendumist 
tulemuste saavutamisele. On tehtud ka tseid saavutada perioodil 2007–2013 suurem 
keskendatus strateegilistele prioriteetidele ja eesmärkidele, kuid nende mõju on jäänud 
piiratuks.  
b) ESFi rahastamise maht ei ole olnud piisavalt ennustatav . Vaatamata töökohtade ja 
oskuste tähtsusele Euroopa 2020. aasta strateegias on ESFi osa (ESFi, ERFi ja Ühtekuuluvusfondi) eraldistes viimasel nelj al programmiperioodil pidevalt langenud: kui 
aastail 1989–1993 oli see 40%, siis praegus el programmiperioodil ainult 22%. 
c) Ebapiisav koordineeritus . Kahe eelnimetatud probleemiga on seotud ka ebapiisava 
koordineerituse ja vastastikuse täiendavus e küsimus eri fondide (ESF, ERF ja 
Ühtekuuluvusfond) ning teiste ELi poliitik avaldkondade ja rahast usvahendite ning ka 
liikmesriikide reformiprogrammide vahel. Koordinatsiooni asjus kaebavad huvirühmad sageli, et kattuvad skeemid lisavad keer ukust või puudub koordineerimine strateegilisel 
tasandil.  
1.2. Poliitika tulemuslikku sega seotud probleemid 
Kuna ühtekuuluvuspoliitika aluspõhimõtteks on hal dus koostöös liikmesriik idega, on siin sageli 
tekkinud pingeid ühelt poolt parimate võimalike tulemuste poole püüdlemise, teiselt poolt aga 
prognoositavate rahaliste eraldist e vahel 7-aastase perioodi j ooksul koos range te ajaliste 
piirangutega kulutuste tegemisel. 
Poliitika-, õigus- ja instit utsiooniraamistiku tingimused 
Struktuurifondide tulemuslikkus  sõltub usaldusväärsest makr omajanduspoliitikast, soodsast 
mikromajanduskliimast ja tugevast institutsioonilisest raamistikust.  
Makromajanduslikud eelarvetingimused 
Praegune õigusraamistik näeb Ühtekuuluvusfondile ette makromajanduslikud ja eelarvetingimused, 
et võimendada stabiilsus- ja lähe nemisprogrammide rakendamist ning vältida liigset defitsiiti. On 
veel ruumi olemasolevate reeglite ülevaatamiseks  ja nende vastavusseviimiseks uute meetmetega, 
mille eesmärk on stabiilsuse ja kasvu pakti tä itmise tagamine ja mis võetakse vastu kuuenda 
majandusjuhtimispaketi osana. 
Sihtide ja eesmärkide saavutamine 
Kuigi programmiperioodi 2000–2006 järelhindamine viitab sellele, et üht ekuuluvuspoliitika on 
avaldanud märkimisväärset ja vahetut kõrvalmõju sisepoliitikale, eelkõige strateegilise planeerimise, hindamiskultuuri ja siseriikliku po liitika tulemusorientatsi ooni valdkonnas, esineb 
siiski veel hulk probleeme seos es järelevalve ja hindamisega,  mis raskendab tulemuslikkusele 
hinnangu andmist.  
1.3. Poliitika rakendamisega seotud probleemid 
Ühtekuuluvuspoliitika vahendite rakendamise usaldus väärne, tulemuslik ja tõhus juhtimine nõuab 
asjakohaseid efektiivseid ja läbipaistvaid struktuure riiklikes ja piirkondlikes juhtivates ametkondades. 
 
4/9 1.4. ELi meetme põhjendus 
ELi meetmed on õigustatud nii aluslepingu artiklis 174 sätestatud eesmärkide kui ka subsidiaarsuse 
põhimõtte seisukohalt. Õigus tegutseda on ette nä htud Euroopa Liidu lepingu artikliga 3, milles 
seisab: „Liit edendab majanduslikku, sotsiaalset ja  territoriaalset ühtekuuluvust ja liikmesriikide 
vahelist solidaarsust”, ning ELTL artikliga 175, mille s sõnaselgelt palutakse liidul seda poliitikat 
struktuurifondide kaudu rakendada, ning artikliga 177, milles määratakse kindlaks 
Ühtekuuluvusfondi roll. Euroopa Sotsiaalfondi (ESF), Euroopa Re gionaalarengu Fondi (ERF) ja 
Ühtekuuluvusfondi eesmärgid on määrat ud kindlaks artik lites 162, 176 ja 177. 
2. EESMÄRGID  
Aluslepingus määratletud üldeesmärk on edendada liikmesriikide ja piirkondade tasakaalustatud ja 
harmoonilist arengut ning vähendada eri regi oonide arengutaseme ebavõrdsust ja kõige 
ebasoodsamate piirkondade mahajäämust.  
Erieesmärgid  on aidata liikmesriikidel ja piirkondadel edendada arukat, jätkusuutlikku ja kaasavat 
majanduskasvu kooskõlas Euroopa 2020. aasta stra teegiaga, lahendades konkreetseid probleeme. 
Võttes arvesse käesoleva mõjuhinnangu rakendusala, on erieesmärgiks tagada , et struktuurifondide 
ja Ühtekuuluvusfondi rahasid kasutatakse: 
• viisil, mis loob suure Euroopa lisaväärtuse,  
• tulemuslikult  – see tähendab, et neid kasutataks viisil, mis annab maksimaalse 
tulemuse, 
• tõhusalt  – viies tarbetutest haldusnõuetest või liigkeerukatest menetlustest tuleneva 
ebatõhususe miinimumini ja pakkudes stiimuleid ressursside tõhusaks kasutamiseks.  
Sellistest üldküsimustest tulenevad järgmi sed tegevuspõhised poliitilised eesmärgid: 
• et saavutada suurimat Euroopa lisaväärtust, on vaja koondada ühtekuuluvuspoliitika 
ressursid jätkusuutliku arengu ja majandus kasvu raamtingimuste väljatöötamisele, 
• kehtestada määrustes sobivad mehhanismid, mis võimaldaksid täielikku vastavust 
Euroopa 2020. aasta strateegia, si htide ja peamiste eesmärkidega , 
• tagada optimaalne koordineerimine fondide endi vahel ja te iste rahastusvahenditega, 
• seada selged ja mõõdetavad eesmärgid , 
• leida õige tasakaal ühelt poolt kor raldusasutuste ja  toetusesaajate madalate 
halduskulude / madala halduskoormuse  ning teiselt poolt ELi eelarvele avalduva 
võimalikult väikese riski  vahel.  
3. VÕIMALIKUD VARIANDID , ANALÜÜS JA VÕRDLUS  
29. juunil 2011 võttis komisjon vastu ettepaneku mi tmeaastase finantsraamistiku kohta aastateks 
2014–2020, milles kutsuti üles tugevdama ühtekuuluvus poliitika raames tehtavate kulutuste 
tulemuslikkust. See ettepanek kajastub mitmetes esile toodud variantides.  
 
5/9 3.1. Euroopa lisaväärtuse loomine 
Toetuse geograafilise keskendamise  all näeb variant 1 ette senise olukorra säilitamise: toetus 
keskendatakse vähim arenenud piirkondadele, praegused lähenemisees märgi alla kuuluvad 
piirkonnad aga, mis on ületanud 75% künnise, saaksi d toetuse järkjärgulise lõpetamise toetust. 
Variant 2 oleks üsna sarnane, peamine erine vus seisneks selles, et kehtestataks uus 
üleminekukategooria, mis asendaks praegused statis tilised toetuse järkjärg ulise lõpetamise ja 
järkjärgulise kasutuselevõtu režiimid. Variant 3 oleks loomult radikaal sem: ühtekuuluvuspoliitikast 
ei antaks mingeid toetusi väljaspool liikmesriike, kus keskmine rahvamajanduse kogutulu inimese kohta on alla 90% liidu keskmisest. Variandi 3 alusel ei vastaks piirkonnad, kus toetuste andmist 
järkjärguliselt alustatakse või lõpetataks e, ning konkurentsivõime eesmärgi alla kuuluvad 
piirkonnad enam ühtekuuluvuspoliitikas t toetuse saamise tingimustele.  
Tabel 1. Eelarve-eraldised igale variandile  
 Variant 1 Variant 2 Variant 3 
Vähem arenenud 
piirkonnad 70,3% 67,9% 100% 
Üleminekupiirkonnad 8,4% 13,5% 0% 
Enam arenenud piirkonnad 21,3% 18,6% 0% 
Kokku 100% 100% 100% 
Variandid 1 ja 2 tagaksid, et  kogu ELi elanikkond oleks kaetud, ehkki abiandmine oleks erineva 
intensiivsusega. Seega saaksid ühtekuuluvuspoliitika alusel toetus t kõik ELi piirkonnad, samas kui 
variant 3 tagaks, et ühtekuuluvus poliitika ressursid oleksid koonda tud üksnes mahajäänumatesse 
liikmesriikidesse. Ainult variant 2 näeb vahepealsete  piirkondade kategooria näol ette elanikkonna 
ulatuslikuma kaetuse ja saavutab kõikidest va riantidest kõige kõrgema SKP kasvu, pakkudes samal 
ajal mahajäänumatele piirkondadele intensiivset abi.  
ELi prioriteetidele keskendumise  küsimuses näeb vari ant 1 ette ELi tasandi l kulutuste suunamise 
ühenduse strateegiliste suuniste kaudu Euroopa 2020. aas ta strateegia eesmärkide saavutamisele. 
Variant 2 läheb veelgi kaugemale : see hõlmab rida temaatilisi eesmärke, mis on seotud otseselt 
Euroopa 2020. aasta strateegiaga ja milles piirit letakse fondide investeerimisprioriteedid. ELi 
prioriteetidele keskendu mist võimendab struktuurifondide toetuse miinimumosade kehtestamine 
teatavates poliitikavaldkondades. Arvestades variandi  3 alusel kehtivat piiratud geograafilist ulatust, 
toimub ELi prioriteetidele keskendumine  ainult vähem arenenud liikmesriikides. 
Variant 1 võimaldab liikmesriikidele paindlikumat lähenemist eraldiste suunamise kaudu, variant 2 
aga pakub nähtavamat ja igakülgsemat sidet Eur oopa 2020. aasta strateegia peamiste eesmärkide ja 
koondsuunistega. Variandis 3 keskendutakse ELi pr ioriteetidele ainult vä hem arenenud riikides. 
Seega annab variant 2 suurima panuse peamiste eesmärkide saavutamisse, variant 1 tooks aga kaasa ühtekuuluvuspoliitika alusel toimuva sekkumise killustatuse.  
ESFi rahastuse nähtavuse ja prognoositavuse  küsimuses tagaksid ainult variandid 2 ja 3 ESFi 
minimaalse osa, variant 1 võimaldaks aga liikmesr iikidele paindlikkust oma ESFi eraldiste üle 
vastavalt oma vajadustele läbirääkimisi pidada.  
Mis puudutab  koordineerimist teiste ELi poliitik avaldkondade ja rahastamisvahenditega,  siis 
variandid 1 ja 2 kujutavad enda st astmelist teed strateegilise  joondumise suunas Euroopa 2020. 
aasta eesmärkidega. Kui variant 1 näeb ette nõrga  vastavuse, mis põhineb mittesiduvatel ühenduse 
strateegilistel suunistel, siis  variant 2 näeb ette põhjalik uma vastavuse Euroopa 2020. aasta 
strateegia eesmärkidega ühise strateegilise raamis tiku ja partnerluslepingu kaudu, variant 3 aga ei 
 
6/9 sisalda mingit vastavusseviimist peale formaalse järgimise. Panus Euroopa 2020. aasta strateegia 
peamiste eesmärkide saavutamisse on suur im variandi 2 puhul tänu selle siduvamale 
strateegiaraamistikule, variandi 1 puhul on see väiksem ja varian di 3 puhul kõige väiksem selle 
mittesiduva laadi ja madalama geograafilise ulatuse tõttu.  
Alates geograafilisest keskenda tusest kuni koordineerimiseni te iste ELi poliitikavaldkondade ja 
rahastamisvahenditega pakub variant 2 suurimat Euroopa lisaväärtust.  
3.2. Poliitika tulemuslikkuse suurendamine 
3.2.1.  Variant 1: senise olukorra säilitamine 
Variandis, kus poliitikat ei muudeta, jääks kehtima sõltuvus järgmistest tingimustest : 
− Ühtekuuluvusfondi makromajanduslikud ja eelarv etingimused (kuigi neid ei ole seni 
mitte kunagi täitmisele pööratud), 
− menetluste järgimine, 
− otseselt investeeringute suht es kohalduvate ELi valdkondlike  õigusaktide täitmine ja 
mõningate strateegiaraamistikega seotud temaatiliste tingimuste täitmine. 
Selle variandi peamine eelis on, et korraldusasut ustele ei tule uusi nõudmisi. Peamine puudus on, et 
ebatõhusus, mis on seotud nõrga in stitutsioonilise suutlikkuse, ELi õigusaktide puuduliku järgimise, 
ebaadekvaatse fiskaalpoliitika ja  strateegiaraamistikuga, jääks püsima. Sõltuvus Ühtekuuluvusfondi 
makromajanduslikest ja eelarvetingimustest j ääks oma äranägemise küsimuseks. Tulemuste 
premeerimise ja stimuleerimise süsteemi puudumine piirab variandi mõju poliitika tulemuslikkusele 
ja tõhususele. 
3.2.2.  Variant 2: eeltingimused 
Eeltingimuste nõue tähendab strateegia-, õigus - ja institutsioonilise raamistikuga seotud 
eeltingimuste täitmist ning poliitika rakendamist vastavalt ELi poliitikas uunistele. Eeltingimused 
võivad sageli olla juba kehtestatud, enne kui uue põlvkonna  programmid vastu võetakse. Mõnel 
juhul aga võib olla vaja täiendavaid muudatu si või kohandusi, sõltuvalt kontekstist, ning need 
võivad olla seotud liik mesriikide ja piirkondade jaoks siduva  ajakavaga. K ohustuste tegeliku 
rakendamise üle toimuks järelevalve.  
Selle variandi peamine eelis on, et see suurendaks  ühtekuuluvuspoliitika kul utuste tulemuslikkust, 
sest kehtestataks regulatiivse d, strateegilised ja institutsioonilise d eeltingimused, mis on 
investeeringute tulemuslikkuse huvides vajalikud. Se lle variandi peamine puudus seisneb selles, et 
programmide alustamises võib esineda viiv itusi ja halduskoormus võib suureneda. 
3.2.3.  Variant 3: tulemusraamistik ja tulemusreserv 
Kehtestataks tulemusraamistik, mis väljendaks peri oodi algul seatud eesmärki de ja sihtide suunas 
liikumise ettenähtud tempot, kehtestades vahe- eesmärgid. Need oleksid seotud kohustuste, 
väljundite ja vajaduse korral kulutuste ja tulemustega.  Tulemusraamistik tuleks partnerluslepingus 
ja programmides kokku leppida. Tulemusreserv  eraldataks liikmesriigile programmide / 
prioriteetsete suundade jaoks, mille s on jõutud vahe-eesmärkideni.  
Selle variandi peamine eelis on, et  selles võetakse kasu tusele mehhanism, mis stimuleerib fondide 
panust üleeuroopaliste eesmärkide ja sihtide saa vutamiseks, jälgitakse saavutatud eesmärke ja 
 
7/9 esitatakse nende  kohta aruandeid. Peamine pu udus on halduskoormuse suurenemine, probleemid 
seoses robustsete mõõtemeetoditega ja pr ogrammide peatamisest tulenev ebakindlus. 
  
3.2.4.  Variant 4: tugevam sõltuvus makr omajanduslikest ja eelarvetingimustest 
Ühtekuuluvuspoliitika sõltuvust makr omajanduslikest ja eelarvetingi mustest saab tugevdada kahe 
etapina: 
i) Ühtekuuluvusfondi seniste tingimuste tulemu sliku kohaldamise saaks tagada, kui vaadata 
üle praegused fondi rakendamise eeskirjad, nagu näiteks võimaluse korral ülemäärase 
eelarvepuudujäägi menetluse varasema käivitami se mehhanism, kõigi või osade kohustuste 
järkjärguline peatamine stabiilsuse ja ka svu pakti korduva rikkum ise korral, lähtudes 
objektiivsetest ja läbipaistvatest eeltingimustest.  
ii) Neid makromajanduse muudetud eelarvetingimu si saaks laiendada st ruktuurifondidele, sest 
nende tulemuslikkus sõltub ka usaldusväärse st, kasvu soodustavast makromajandus- ja 
fiskaalpoliitikast. 
3.2.5.  Variant 5: variantide 2, 3 ja 4 kombinatsioon 
Selles variandis kombineeritakse kõ ik variantide 2, 3 ja 4 elemendid, kaasa arva tud järgmised: i) 
eeltingimuste täitmise nõue, ii) tu lemusraamistik ja tulemusreser v ning iii) tugevam sõltuvus 
makromajanduslikest ja eelarvetingimustest, se alhulgas nende laiendamine struktuurifondidele. 
Selle variandi peamine eelis oleks, et see lahe ndaks kõik poliitika tulemuslikkuse alal tuvastatud 
probleemid. See tagaks piisavad st rateegilised, regulatiivsed ja in stitutsioonilised tingimused ning 
usaldusväärse makromajandusliku ja eelarvepo liitika. See kehtestaks  stiimulid programmide 
tegeliku teostamise, s.t nende eesmärkide ja si htide saavutamise eest ning teostaks selle üle 
järelevalvet. Selle variandi peamine puudus oleks suurem halduskoormus, mille tekitaks vajadus 
täita vajalikud tingimused ja kehtestada tulemusraamistik.  
3.2.6.  Poliitika tulemuslikkuse variantide võrdlus 
Variante on hinnatud selle põhjal , kuivõrd nad aitavad lahendada probleeme, mis on seotud i) 
strateegiliste, regulatiivsete ja institutsioonil iste eeltingimustega, ii) makromajanduslike ja 
eelarvetingimustega ja iii) programmide tulemusli kkusega, s.t sihtide ja ees märkide saavutamisega. 
Tulemuslike investeeringute jaoks vajalike tingi muste asjus on variante hinnatud lähtuvalt 
Maailmapanga põhimõtetest ja tingimustest
3.  
Variant 1 ei anna kuigi palju j uurde tulemusliku toetuse jaoks vajalike eeltingimuste tagamisele ja 
programmide tulemuslikkuse stiimulite kehtestamisele. Variant 2 tegeleks ainult eeltingimustega, mis on vajalikud tulemusliku toetuse jaoks, kuid ei aitaks kehtestada stiimuleid programmide 
tegeliku tulemuslikkuse jaoks. Vari ant 3 keskenduks aga ainult viimas ele. Eelistatav on variantide 
2, 3 ja 4 kombinatsioon, mis käsitleks kõi ki tulemuslikkusega seotud probleeme.  
 
                                                
 
3  World Bank (2005), Review of World Bank Conditiona lity, Operations Policy and Country Services, The World 
Bank, Washington, DC, September. 
 
8/9 3.3. Rakendamise lihtsustamine ja täiustamine ning veariski minimeerimine  
3.3.1.  Lihtsustamine: halduskulude vähen damine ja veariski minimeerimine 
3.3.1.1.  Variant 1: poliitikat ei muudeta 
− Tagasimaksed tehakse tegelike kulude põh jal; võimalusena mõne d lihtsustatud kulude 
variandid 
− ELi tasandil ei kehtestataks  ühtekuuluvuspoliitika rakendami seks sisulisi e-valitsuse4 juhiseid 
− Juhtimis- ja kontrollisüsteemide siseriiklik ak rediteerimine komisjonipoolse sajaprotsendilise 
läbivaatamisega 
 
3.3.1.2.  Variant 2: paindlik lähenemine  
− Paindlikud maksevariandid vastavalt toetus esaaja poolt määratavatele toimingutele 
− Juhistel põhinev lähenemine e-valitsusele 
− Liikmesriigi vastutus juhtimis- ja kontrollisüs teemide eelneva läbivaatamise eest (puhtriiklik 
akrediteerimine) 
 
3.3.1.3.  Variant 3: normeeriv lähenemine  
− Maksed põhinevad projekti objektiivsetel tulemustel 
− Kohustuslik e-valitsus ELi tasandil 
− Komisjon vaatab läbi juhtimis- ja kontrollisüsteemid 
  
3.3.1.4.  Variant 4: proportsionaalne lähenemine  
− Maksed põhinevad kas tegelikel kuludel või lihtsustatud kulude variantidel 
− Kohustuslik e-valitsus liik mesriigi või piirkonna tasandil 
− Proportsionaalne lähenemine juhtimis- ja kontrollisüsteemide eelnevale läbivaatusele 
Nende variantide peamised erinevused on seotud se llega, millisel määral osaleb komisjon juhtimis- 
ja kontrollisüsteemide hindamises, kas on olemas tulemustega seotud tagasimaksevõimalused ja 
millised on e-valitsuse edendamise mehha nismid ühtekuuluvuspoliitika kontekstis. 
                                                 
4  Ühtekuuluvuspoliitikas peaks e-valitsus tagama, et toetusesaajatelt ei küsitaks sama teavet rohkem kui ühel korral 
ning et see teave oleks kättesaadav ja edastatav elektrooniliselt.  
 
9/9 Eelistatakse varianti 4 ehk proportsionaalset lä henemist, sest see toob potentsiaalselt kaasa 
kontrollikulude märkimisväärse vähenemise ja t öökoormuse kahanemise; administratsioonide jaoks 
tagaks proportsionaalne lähenemine õiguspära suse kinnitamise nõudele töökoormuse vähenemist 
ligikaudu 4%, võrrelduna poliitika muutmata jä tmise variandiga.  Samuti on see paremini 
vastavuses subsidiaarsuse põhimõttega. Lisaks  saavutataks täiendav 5–10% vähenemine ELi 
eeskirjade rakendamise siseriiklike reeglite ja protseduuride lihtsus tamise teel ning ELi eeskirjade 
rakendamisel esineva ülepingutamise (siseriiklike nõuete lisamine ELi nõuetele) vähendamise abil. 
3.3.2.  Ühtekuuluvuspoliitika instrumen tide omavaheline koordineeritus 
3.3.2.1.  Variant 1: poliitikat ei muudeta 
ERFi ja ESFi programmid on oma vormilt ühe ra hastajaga programmid. Fondide omavaheline 
piiritlemine põhineb sisuliselt inve steeringute liigil. Rakendustasand il on teatavate investeeringute 
„ristfinantseerimine” lubatud tänu paindlikkusklauslile.  
3.3.2.2.  Variant 2: integreeritud programmide hõlbustamine 
Selle variandi alusel julgustataks liikmesriike kasutama mitme rahastajaga programme , millel on 
ühine ettevalmistus-, läbirääkimis -, juhtimis- ja rakendusprotsess. Vajadusel määratakse „juhtfond”, 
mis on seotud programmi poliitikavaldkonnaga. Juhtfo ndist pärit eraldisi täiendaksid muudest 
struktuurifondidest pärit eraldi sed. See võimaldab sidusalt tä ita ühtekuuluvuspoliitika erinevaid 
temaatilisi eesmärke.  
3.3.2.3.  Variant 3: üks poliitika, üks fond 
Selle variandi alusel oleksid ERFi  ja ESFi programmid oma vormilt kas ühe rahastajaga 
programmid või mitme rahastajaga programmid  ning fondide vahele tõ mmataks selge piir.  
Variant 2 pakub kõige suuremat võitu tõhususe osas  ning kõige suuremat paindlikkust. Variant 1 
toob kaasa täiendava halduskoormuse (ristfinantseerimissäte te tõttu) ning variant 3 tekitaks jäigad 
eraldusjooned.  
4. JÄRELEVALVE JA HINDAMINE  
Käesolevas mõjuhinnangus esitat ud variandid näitavad, kuidas pol iitika eesmärke ja struktuuri 
võiks ümber formuleerida, et lahendada eelkõige kolm küsimust.  Selles osas on järelevalvel ja 
hindamisel tähtis osa. Kõigi muudatusvarian tide alusel tugevdataks  järelevalve- ja 
hindamissüsteeme, võrrelduna praeguse olukorraga.  Kavandatavad muudatuse d järelevalve- ja 
hindamissüsteemides tooksid paremini tähelepa nu keskmesse tulemused ja vastavuse Euroopa 
2020. aasta strateegiale.  
• Kõikidel programmidel saab olema selgem sekkumisloogika, mis visa ndab selgesti, kuidas 
ressursside (sisendite) kulutamine konkreetsete le sekkumistele (väljunditele) aitab kaasa 
tulemuste saavutamisele. 
Kõikides programmides, kus see on asjakohane, kasutatakse ühiseid nä itajaid, mis on viidud 
vastavusse Euroopa 2020. aasta eesmärkidega. Nende  näitajate hulka kuuluvad peamiselt väljundid, 
aga ka mõningad vahetulemused.