ET Euroopa Liidu Teataja C 170/40

Nõukogu põhjendused: nõukogu esimese lugemise seisukoht (EL) nr 9/2016 eesmärgiga võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, mis käsitleb kolmandate riikide kodanike teadustegevuse, õpingute, praktika, vabatahtliku teenistuse, õpilasvahetusprogrammides või haridusprojektides osalemise ja lapsehoidmise eesmärgil riiki sisenemist ja seal elamise tingimusi

(2016/C 170/02)

I. SISSEJUHATUS

Komisjon võttis 25. märtsil 2013 vastu direktiivi ettepaneku, mis käsitleb kolmandate riikide kodanike teadustegevuse, õpingute, õpilasvahetuse, tasustatud ja tasustamata praktika, vabatahtliku teenistuse ja lapsehoidmise eesmärgil riiki sisenemist ja seal elamise tingimusi.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee ning Regioonide Komitee võtsid oma arvamuse ettepaneku kohta vastu vastavalt 18. septembril 2013 ja 28.–29. novembril 2013.

Asjaomased nõukogu organid alustasid ettepaneku arutamist 2013. aasta aprillis. Euroopa Parlament võttis oma esimese lugemise seisukoha vastu 25. veebruaril 2014. Nõukogu ei nõustunud Euroopa Parlamendi esimese lugemise tulemusega ning alaliste esindajate komitee volitas 10. detsembril 2014 nõukogu alustama läbirääkimisi Euroopa Parlamendiga.

Pärast kuut mitteametlikku kolmepoolset kohtumist nõukogu ja Euroopa Parlamendi vahel (3. ja 31. märtsil, 26. mail, 16. juulil, 29. oktoobril ja 17. novembril 2015) jõudsid kaks kaasseadusandjat, keda abistas Euroopa Komisjon, teksti suhtes kokkuleppele. Oma 26. novembri kohtumisel kinnitas alaliste esindajate komitee teksti Euroopa Parlamendiga kokku lepitud kujul. Nõukogu andis oma poliitilise nõusoleku kõnealusele tekstile oma 4. detsembri 2015. aasta koosolekul. Eelnevalt on Euroopa Parlamendi kodanikuvabaduste, justiits- ja siseasjade komisjoni esimees COREPERi eesistujale 1. detsembril 2015 saadetud kirjas märkinud, et juhul kui kompromisstekst edastatakse Euroopa Parlamendile nõukogu esimese lugemise seisukohana, soovitab ta kodanikuvabaduste, justiits- ja siseasjade komisjoni liikmetel ja seejärel täiskogu istungil nõukogu seisukoha pärast selle viimistlemist mõlema institutsiooni õiguskeele ekspertide poolt ilma muudatusteta parlamendi teisel lugemisel heaks kiita.

Euroopa Parlament ja komisjon tegid avalduse, mis lisatakse nõukogu protokollile.

Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukohta seoses vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva alaga käsitleva protokolli artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale need liikmesriigid käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ja see ei ole nende suhtes siduv ega kohaldatav.

Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

Nõukogu võttis 10. märtsil 2016 vastu oma esimese lugemise seisukoha vastavalt ELi toimimise lepingu artiklile 294.

II. EESMÄRK

Ettepanekuga muudetakse direktiivi 2004/114/EÜ kolmandate riikide kodanike riiki lubamise kohta õpingute, õpilasvahetuse, tasustamata praktika või vabatahtliku teenistuse eesmärgil ning direktiivi 2005/71/EÜ kolmandate riikide kodanike teadusuuringute eesmärgil riiki lubamise erimenetluse kohta ning sõnastatakse need uuesti. Ettepaneku eesmärk on parandada õigusraamistikku, mida kohaldatakse nimetatud kahe direktiiviga hõlmatud kategooriatesse kuuluvate kolmandate riikide kodanike suhtes, ning laiendada direktiivi kohaldamisala uutele kolmandate riikide isikukategooriatele (tasustatud praktikandid ja lapsehoidjad).

III. NÕUKOGU ESIMESE LUGEMISE SEISUKOHA ANALÜÜS

Üldülevaade

Läbirääkimised toimusid poliitilises kontekstis, mida kujundasid komisjoni 2014. aasta märtsis vastu võetud teatis „Avatud ja turvalise Euroopa muutmine tõelisuseks“ (1) ja Euroopa Ülemkogu 2014. aasta juuni strateegilised suunised vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala jätkuvaks väljatöötamiseks (2). Euroopa Ülemkogu kohtumisel märgiti, et pidades silmas üleilmseid ja Euroopa demograafilisi suundumusi, peab Euroopa jääma andekate ja oskusi omavate isikute jaoks atraktiivseks sihtkohaks. Selle tõttu peab Euroopa välja töötama strateegiad, mis maksimeerivad seadusliku rände võimalusi sidusate ja tõhusate eeskirjade kaudu. Samuti on aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegia „Euroopa 2020“ kontekstis rändel kõrge kvalifikatsiooniga isikute allikana jätkuvalt oluline roll.

2015. aasta läbirääkimiste viimane faas langes kokku rände- ja pagulaskriisiga. Selles kontekstis oli oluline pidada läbirääkimisi käesoleva direktiivi üle, et luua rohkem võimalusi kolmandate riikide kodanike seaduslikuks sisenemiseks ELi. Komisjoni 2015. aasta mai teatises „Euroopa rände tegevuskava“ (3) kutsutakse üles direktiivi kiiresti vastu võtma, mis annaks üliõpilastele ja teadlastele, keda nähakse strateegiliselt tähtsate rühmadena, ELis uusi liikuvuse ja tööotsimise võimalusi.

Põhiküsimused

Kooskõlas kaasotsustamismenetluse praktilist korda käsitleva ühise deklaratsiooniga (4) sõlmisid nõukogu, parlamendi ja komisjoni esindajad kontakte, et jõuda käesoleva ettepanekus kokkuleppele. Eesmärgiga ühildada mõlema institutsiooni seisukohad ja võttes arvesse selliste kontaktide käigus saavutatud kokkulepet, võtab nõukogu vastu oma esimese lugemise seisukoha direktiivi kohta, mis käsitleb kolmandate riikide kodanike teadustegevuse, õpingute, praktika, vabatahtliku teenistuse, õpilasvahetusprogrammides või haridusprojektides osalemise ja lapsehoidmise eesmärgil riiki sisenemise ja seal elamise tingimusi, lisades komisjoni ettepanekusse järgmised allpool toodud peamised muudatused.

Kohaldamisala (artikkel 2)

Kui komisjoni ettepanekus on kõik kategooriad kohustuslikud, siis nõukogu seisukohas on kohustuslikud kategooriad ainult teadlased, üliõpilased, praktikandid ja Euroopa vabatahtliku teenistuse vabatahtlikud. Kooliõpilaste, muude vabatahtlike ja lapsehoidjate kategooriad on nõukogu seisukohas valikulised. See tuleneb nõukogu seisukohast, et kõnealuse direktiivi põhieesmärk on muuta EL atraktiivseks kõrge kvalifikatsiooniga kolmandate riikide kodanike jaoks.

Praktikantide osas otsustas nõukogu kaotada erisuse tasustamata ja tasustatud praktikantide vahel, kuna seda ei peetud käesoleva direktiivi seisukohalt asjakohaseks, ning kasutada selle asemel üldist praktikantide kategooriat. Teisest küljest on vabatahtlike kategooria jagatud kaheks: Euroopa vabatahtliku teenistuses osalevad vabatahtlikud ja teised vabatahtlikud. Selleks et tagada juurdepääs Euroopa vabatahtlikule teenistusele, mis on osa ELi Erasmus+ programmist ja millel on rahvusvaheline mõõde, on oluline, et kogu ELis oleksid eeskirjad ühtlustatud. Teiste vabatahtlike puhul on eeskirjade ühtlustamine vähem oluline. Seetõttu on see kategooria nõukogu seisukohas valikuline.

Soodsamad sätted (artikkel 4)

Nõukogu lisab mõned sätted, mille puhul liikmesriigid saavad otsustada, kas võtta need vastu või jätta jõusse soodsamad sätted. Nimelt annab nõukogu liikmesriikidele võimaluse mitte nõuda võõrustamislepingus teadustöö pealkirja või eesmärgi või teadustöö valdkonda märkimist (artikli 10 lõike 2 punkt a). Liikmesriikidele on samuti antud võimalus anda pikema kestusega lube, kui seda näeb ette artikkel 18. Viide artiklile 35, milles käsitletakse läbipaistvust ja teabele juurdepääsu, võimaldab liikmesriikidel vajaduse korral teha taotlejatele kättesaadavaks rohkem teavet. Seega nõustus nõukogu Euroopa Parlamendi muudatusettepanekuga 25 ainult osaliselt, arvestades, et direktiivi eesmärk on ühtlustada liikmesriikides kohaldatavaid eeskirju, eelkõige põhisätete osas.

Põhimõtted (artikkel 5)

Nõukogu lisab täiendava põhimõtte, mis võimaldab liikmesriikidel nõuda taotlejalt käesoleva direktiiviga nõutavate ja riiki lubamiseks vajalike dokumentaalsete tõendite esitamist, kas asjaomase liikmesriigi ametlikus keeles või mõnes muus ELi keeles, mille määrab kindlaks asjaomane liikmesriik. See on liikmesriikide jaoks oluline põhimõte, mis lihtsustab nende haldusasutuste tööd ja aitab kiirendada taotluste menetlemist.

Riiki lubatavate kodanike arv (artikkel 6)

Nõukogu kordab Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 79 lõikes 5 sätestatud põhimõtet, mis puudutab liikmesriikide õigust määrata kindlaks riiki lubatavate nende kolmandate riikide kodanike arv, kes tulevad nende riiki töötamise eesmärgil. Nõukogu selgitab, et see põhimõte on kohaldatav ainult siis, kui konkreetsesse kategooriasse kuuluvaid kolmanda riigi kodanikke käsitatakse asjaomases liikmesriigis töösuhtes olevana. Lisaks on selgelt öeldud, et riiki lubatavate kodanike arvu kriteeriume ei saa kunagi kohaldada üliõpilastele, isegi kui neil on õpingute ajal lubatud töötada, kuna nad on ametlikult taotlenud vastuvõtmist õpingute eesmärgil. Sarnane säte riiki lubatavate kodanike arvu kohta on ka direktiivis 2014/66/EL (5) (ettevõtjasisese üleviimise direktiiv) ja direktiivis 2014/36/EL (6) (hooajatöötajate direktiiv).

Vastuvõtu üldtingimused (artikkel 7)

Artikli 7 lõike 1 punktis a peab nõukogu vajalikuks loetleda lisaks kehtivale reisidokumendile selguse huvides ka kõik muud võimalikud dokumendid, mida võib sõltuvalt konkreetsest riiklikust süsteemist või konkreetse kolmanda riigi kodaniku olukorrast riiki lubamiseks nõuda.

Nõukogu viib lõike 1 punkti e vastavusse vastavate ettevõtjasisese üleviimise direktiivi (artikli 5 lõige 5) ja hooajatöötajate direktiivi (artikkel 5 lõige 3) sätetega, lisades „liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi kasutamata“. Selguse huvides lisab nõukogu ka avatud loendi allikatest, kust piisavad rahalised vahendid võivad pärineda. Pidades silmas direktiiviga hõlmatud kategooriate rohkust, aitab selline loend liikmesriikidel hinnata vahendite piisavust. Nõukogu lisab sellesse artiklisse ka uue sätte (lõige 3), mis võimaldab liikmesriikidel määrata kindlaks lähtesumma, mida peetakse piisavaks. Nõukogu lisab artiklisse 35, milles käsitletakse läbipaistvust ja teabele juurdepääsu, liikmesriikide jaoks kohustuse teha teave igakuise piisava summa kohta taotlejatele kergesti kättesaadavaks. See annab taotlejatele ja teistele asjaosalistele selge ülevaate, mida eri liikmesriigid piisavate vahendite all silmas peavad.

Nõukogu lisab uue lõike 2, mis võimaldab liikmesriikidel nõuda, et kolmanda riigi kodanikust taotleja esitaks oma aadressi selles liikmesriigis. Mitu liikmesriiki on sellise nõude juba kehtestanud ja aadress on vajalik selleks, et pidada taotlejaga sidet või määrata haldusalluvus asjaomases liikmesriigis. Nõukogu täpsustab ka, et kui taotluse esitamise ajal tuleb märkida aadress, aga kolmanda riigi kodanik veel ei tea oma tulevast aadressi, peab liikmesriik piisavaks ka ajutist aadressi. Nõue, et taotleja esitaks oma aadressi, sisaldub ka ettevõtjasisese üleviimise direktiivis.

Nõukogu lisab lõiked 4 ja 5, et täpsustada, kes ja kus saab loataotlusi esitada. Komisjoni ettepanekus on vastavad sätted artiklis, mis käsitleb teadlaste eritingimusi. Nõukogu viib need üle üldtingimuste artiklisse, muutes need kohustuslikuks kõigi direktiiviga hõlmatud kategooriate jaoks. Sisuliste küsimuste osas sätestab komisjoni ettepanek, et taotlused võetakse vastu ja vaadatakse läbi, kui asjaomane kolmanda riigi kodanik elab väljaspool selle liikmesriigi territooriumi, kuhu lubamist ta taotleb. Nõukogu leppis kokku, võttes arvesse Euroopa Parlamendi muudatusettepanekut 28, et taotlused võetakse vastu ja vaadatakse läbi ka juhul, kui kolmanda riigi kodanik juba elab selles liikmesriigis ja tal on kehtiv elamisluba või pikaajaline viisa.

Nõukogu lisab uue lõike 6, mis sätestab, et kolmanda riigi kodanikku, keda peetakse ohuks avalikule korrale, avalikule julgeolekule või rahvatervisele, käesoleva direktiivi kohaselt riiki ei lubata. Komisjoni ettepanekus on sarnane säte selle artikli lõikes 1, mis hõlmab tõendeid, mis taotlejal palutakse taotluse osana esitada. Nõukogu leiab, et see säte peaks olema pigem taotluse tagasilükkamise põhjuste seas, mille korral oleks tõendamiskoormus liikmesriigil. Sarnast lähenemist kasutatakse ettevõtjasisese üleviimise direktiivis (artikli 5 lõige 8) ja hooajatöötajate direktiivis (artikli 6 lõige 4).

Vastuvõtvate üksuste heakskiitmine (artiklid 9 ja 15)

Kui komisjoni ettepanek nägi ette kohustusliku heakskiitmismenetluse teadusasutustele ja teiste kategooriate vastuvõtvatele üksustele seda ette ei näinud, siis nõukogu otsustas kasutada sama lähenemisviisi kõigi vastuvõtvate üksuste suhtes. Nõukogu leppis kokku, et liikmesriigid võivad ise otsustada, kas käesoleva direktiivi raames toimuv riiki lubamine toimub läbi heakskiidetud vastuvõtvate üksuste või mitte.

Näiteks teadusasutuste korral võivad liikmesriigid nõuda avalik-õiguslikele ja/või eraõiguslikele teadusasutustele heakskiitmist või võivad otsustada, et seda ei ole vaja. See jätab liikmesriikidele piisava paindlikkuse, et võtta nende õigussüsteemi seisukohalt parim lähenemisviis.

Selle lähenemise osana sätestatakse nõukogu seisukohas, et kõigile kolmandate riikide kodanikest taotlejatele, kes taotlevad riiki lubamist heakskiidetud vastuvõtvate üksuste kaudu, peavad liikmesriigid kohaldama lihtsustatud menetlust (artikli 8 lõige 3; artikli 11 lõige 3). Sellised taotlejad tuleb vabastada osade käesoleva direktiiviga nõutud dokumentide või tõendite esitamisest. Teine lihtsustav element on see, et heakskiidetud teadusasutuse kaudu esitatud taotluse kohta tuleb teha otsus hiljemalt 60 päeva jooksul (artikli 34 lõige 2), samas kui tavaline tähtaeg on 90 päeva. Selle menetluse kehtestamisel võttis nõukogu arvesse Euroopa Parlamendi muudatusettepanekut 57 kiirendatud menetluse kohta.

Teadlaste kategooria (artiklid 3, 8, 9, 10)

Nõukogu laiendab artiklis 3 olevat teadlase määratlust, lisades, et lisaks asjakohasele kraadile, mis võimaldab kõnealusel kolmanda riigi kodanikul astuda doktoriõppesse, võib neil olla ka doktorikraad.

Artiklisse 8, mis käsitleb vastuvõtmise eritingumusi teadlastele, lisab nõukogu selgituse, et teadusasutuste finantsvastutus lõppeb tööotsinguks või ettevõtlusega tegelemiseks saadud loa alguskuupäeval vastavalt artiklile 25 (lõige 2). Alates sellise loa alguskuupäevast ei käsitata asjaomast kolmanda riigi kodanikku enam käesoleva direktiivi tähenduses teadlasena.

Artiklis 10, mis käsitleb võõrustamislepingut, muudab nõukogu komisjoni seisukohta, sätestades, et liikmesriigid võivad tagada, et käesoleva direktiivi kohaldamisel peetakse muid lepinguid võõrustamislepingutega võrdseteks, eeldusel, et need sisaldavad võõrustamislepinguga samu elemente (lõige 1). See muudatus tuleneb osas liikmesriikides praegu kasutusel olevast tavast.

Võõrustamislepingu sisu osas muudab nõukogu mõned kohustuslikud sätted valikulisteks. Liikmesriigid saavad ise otsustada, kas teatud teave peab olema võõrustamislepingus esitatud või mitte (lõike 3 punktid a ja b). Nõukogu leiab, et on oluline vähendada teadusasutuste halduskoormust.

Nõukogu lisab samuti nõude, et võõrustamislepingus peab sisalduma teave kavandatava liikuvuse kohta teise liikmesriiki, juhul kui see on esimesele liikmesriigile taotluse esitamise ajaks teada (lõike 2 punkt e). Selline teave on oluline teadlastele käesoleva direktiivi raames ette nähtud liikuvuskava seisukohalt (artiklid 28 ja 29).

Üliõpilaste kategooria (artiklid 3, 11 ja 24)

Nõukogu lisab artiklis 3 toodud üliõpilase määratlusele, et täiskoormusega õpe ELis, milleks üliõpilane on vastu võetud, võib hõlmata ka nende õpingute raames toimuvat praktikat. Artiklisse 11, mis käsitleb vastuvõtmise eritingimusi üliõpilastele, lisab nõukogu nõude, et liikmesriigi nõudmisel peab kolmanda riigi kodanikust taotleja tõendama, et tal on õppimiskulude katmiseks piisavalt vahendeid. Seda peetakse vajalikuks, kuna õppekulud on raamatute, õppematerjalide jne kulud, mis ei kuulu ei artikli 7 piisavate vahendite (elamis- ja reisikulude katmiseks) ega ka kõrgkooli nõutavate tasude hulka, mida käsitleb artikli 11 kõike 1 punkt b.

Et üliõpilased saaksid oma õpingute kulusid osaliselt ise katta, antakse neile vastavalt artiklile 24 juurdepääs tööturule selles liikmesriigis, kus nad õpivad. Nõukogu muudab komisjoni ettepanekut, määrates minimaalseks tudengile lubatud töötundide arvuks nädalas 15 tundi, mis on eri riikide kogemusi arvestav tasakaalustatud kompromiss. Nõukogu järgib põhimõtet, et liikmesriigid peavad olema võimelised võtma arvesse nende tööturu olukorda (lõige 3), võtmata arvesse Euroopa Parlamendi muudatusettepanekus 46 väljapakutud lisandust. Tööturu uuring puudutab alati konkreetset töökohta ja seetõttu ei saa seda teha süstemaatiliselt. Selleks et siiski käsitleda Euroopa Parlamendi mureküsimusi, selgitatakse nõukogu seisukoha põhjenduses 52, et tudengite juurdepääs tööturule peaks olema üldreegel ja liikmesriigid peaksid võtma arvesse oma tööturu olukorda ainult erandjuhul.

Kooliõpilaste kategooria (artiklid 3, 12)

Nõukogu seisukohas on see valikuline kategooria. Nõukogu täiendab artikli 3 kooliõpilase määratlust, et sobitada seda eri riikide süsteemidega. Seega võib keskhariduse programm olla kas tunnustatud (või mitte) riiklikul või piirkondlikul tasandil ning võib olla ka teise astme hariduse alumine või ülemine aste. Nõukogu laiendab määratlust, lisades, et nagu ka komisjon soovitas, võib kooliõpilasi lisaks õpilasvahetusprogrammides oselemisele vastu võtta ka haridusprojektides osalemiseks. Haridusprojektis osalemiseks ei ole õpilasvahetus vajalik. Artikli 12 lõike 1 punktis e, mis käsitleb vastuvõtmise eritingimusi kooliõpilastele, lisab nõukogu võimaluse, et lisaks majutusele peres võib kooliõpilane olla majutatud eriotstarbelises majutusasutuses haridusasutuse juures või mõnes muus tingimustele vastavas majutusasutuses.

Praktikantide kategooria (artiklid 3, 13)

Nõukogu kitsendab praktikandi mõistet, lisades nõude, et praktikandil peab olema kõrgharidus või ta peab seda omandama. See on kooskõlas nõukogu seisukohaga, et kõnealuse direktiivi peamine eesmärk on keskenduda kõrge kvalifikatsiooniga kolmandate riikide kodanikele. Samal ajal kaotab nõukogu eristuse tasustatud ja tasustamata praktikantide vahel ning võtab kasutusele üldise praktikantide kategooria. Praktikantide riiki lubamise eritingimusi käsitleva artikliga 13 lisab nõukogu mitmed nõuded, mida asjaomane kolmanda riigi kodanik peab täitma. Nõukogu eesmärk on kehtestada piisavad tagatised kindlustamaks, et nimetatud kategooria kolmandate riikide kodanike ELi territooriumile lubamisel süsteemi ei kuritarvitata. Liikmesriikide hinnangul on olemas oht, et praktikante võidakse kasutada töötajate asendamiseks kehvamatel tingimustel ja kehvema töölepinguga.

Seetõttu lisab nõukogu lõike 1 punkti a all, et praktikalepingus tuleb näha ette teoreetiline ja praktiline koolitus ning et liikmesriigid võivad nõuda, et lepingu tingimused peavad vastama liikmesriigi õiguses, kollektiivlepingutes või haldustavades kehtestatud tingimustele.

Nõukogu lisab kooskõlas praktikandi mõistesse tehtud muudatustega artiklisse 13 nõude, mille kohaselt tuleb esitada tõend, et kolmanda riigi kodanik on omandanud kahe aasta jooksul enne praktikataotluse esitamist kõrghariduskraadi või et ta omandab kõrgharidust (lõike 1 punkt b). Lisaks võivad liikmesriigid nõuda, et praktika toimuks samas valdkonnas ja samal kvalifikatsioonitasemel kõrghariduse või õpingutega (lõige 2). See nõue on vastuolus Euroopa parlamendi muudatusettepanekuga 32, millega jäeti selline tingimus tekstist välja.

Nõukogu lisab samuti, et taotleja esitab liikmesriigi nõudmisel tõendi, et kolmanda riigi kodanikul on piisavad vahendid praktikakulude katmiseks, et vastuvõttev üksus võtab vastutuse praktikandi eest kogu tema liikmesriigis viibimise ajal ning et praktikandi majutamisel vastuvõtva üksuse poolt vastab majutus nõutud tingimustele. Nõukogu lisab liikmesriikidele teadlaste puhul sätestatule sarnase võimaluse nõuda, et juhul, kui praktikant jääb seadusevastaselt asjaomase liikmesriigi territooriumile, võtab vastuvõttev üksus tema eest majandusliku vastutuse (lõige 4). Kui komisjoni ettepanekus nähakse ette, et liikmesriigid võivad nõuda, et vastuvõttev üksus kinnitaks, et kolmanda riigi kodanik ei täida töökohta, läheb nõukogu natuke kaugemale, võimaldades liikmesriigil nõuda kinnitust selle kohta, et praktikaga ei asendata töökohta (lõige 3).

Vabatahtlike kategooria (artikkel 14)

Nõukogu seisukohas käsitatakse Euroopa vabatahtlikus teenistuses osalevaid vabatahtlikke kohustusliku kategooriana ning muid vabatahtlikke valikulise kategooriana. Seoses vabatahtlike riiki lubamise tingimustega nõustub nõukogu põhimõtteliselt Euroopa Parlamendi muudatusettepanekuga 33, mis käsitleb vastuvõtva üksusega sõlmitud ja esitada tuleva lepingu sisu (artikli 14 lõike 1 punkti a). Lisaks peab nõukogu vajalikuks lisada – nagu ka kooliõpilaste ja praktikantide puhul – liikmesriikidele võimaluse nõuda tõendit, et kui kolmanda riigi kodanik majutatakse vastuvõtva üksuse poolt, vastab majutus asjaomase liikmesriigi kehtestatud tingimustele (lõike 1 punkt b). Kuna see on nii mitmes liikmesriigis juba tavaks, lisab nõukogu liikmesriikidele võimaluse määrata kindlaks vanuse alam- ja ülempiir kolmandate riikide kodanikele, kes esitavad taotluse vabatahtliku teenistuse programmi raames vastuvõtmiseks (lõige 2). See ei piira siiski Euroopa vabatahtliku teenistuse eeskirjade kohaldamist. Selleks et tagada vastavus Euroopa vabatahtliku teenistuse kava nõuetele, näeb nõukogu ette, et selle kava alusel taotlejad vabastatakse osade käesolevas direktiivis nõutud tõendite esitamisest (lõige 3).

Lapsehoidjate kategooria (artikkel 16)

Nõukogu seisukohas on see valikuline kategooria. Artiklis 16, mis käsitleb riiki lubamise eritingimusi lapsehoidjatele, nõustub nõukogu täielikult Euroopa Parlamendi muudatusettepanekute 34 ja 35 sisuga seoses lapsehoidjate õiguste ja kohustustega. Nõukogu läheb siin isegi kaugemale ja täpsustab, et lapsehoidja töötundide arv ei tohi ületada 25 tundi nädalas (artikli 16 lõige 5). Nõukogu muudab siiski vähesel määral lapsehoidjate vanuse alampiiri, mis on komisjoni ettepanekus 17 ja nõukogu ettepanekus 18. See on vastavuses mitmes liikmesriigis praegu kasutatava vanusepiiriga.

Nõukogu lisab ka mitmed nõuded lapsehoidjate riiki lubamise kohta. Täpsemalt võivad liikmesriigid paluda kolmanda riigi kodanikul esitada tõend, et ta oskab algtasemel asjaomase liikmesriigi keelt, et tal on keskharidus või kutsekvalifikatsioon (lõige 2). Arvestades praegust tava mõnes liikmesriigis, näeb nõukogu ette, et liikmesriigid võivad kindlaks määrata, et lapsehoidjakoha võib saada üksnes lapsehoidjate vahendusorganisatsiooni kaudu (lõige 3). Nõukogu lisab ka võimaluse liikmesriikidele nõuda, et vastuvõtva perekonna liikmed oleksid teisest rahvusest kui kolmanda riigi kodanikust lapsehoidja ja et neil ei oleks asjaomase lapsehoidjaga perekondlikke sidemeid (lõige 4). Liikmesriigid võivad ka kehtestada minimaalse taskurahasumma, mis lapsehoidjale makstakse (lõige 6).

Kõnealuse direktiivi alusel antavad load (artiklid 17, 18 ja 19)

Nõukogu täiendab artiklis 17 komisjoni esialgset ettepanekut seoses lubadele kantavate erinevate märgetega. Nõukogu võtab siin sarnase lähenemisviisi sellele, mida kasutati hooajatöötajate direktiivis.

Nõukogu järgib seoses teadlastele, üliõpilastele, kooliõpilastele, lapsehoidjatele ja vabatahtlikele antavate lubade kehtivusajaga (artikkel 18) komisjoni lähenemisviisi ja lükkab seega tagasi Euroopa Parlamendi muudatusettepaneku 37. Nõukogu täiendab komisjoni ettepanekut, tuues selgelt välja, et liikmesriigid võivad teatavatel tingimustel lubada kooliõpilaste ja lapsehoidjate lubade pikendamist. Lisaks nähakse nõukogu seisukohas ette, et liikuvuse meetmeid sisaldavates liidu või mitmepoolsetes programmides osaleva teadlase ja üliõpilase loa kehtivusaeg on vähemalt kaks aastat või võrdne võõrustamislepingu või õpingute kestusega, juhul kui see on lühem (eeldusel, et teatavad tingimused on täidetud). Nimetatud säte lisati selleks, et teha kõnealuse kolmanda riigi kodanike rühma viibimise ELis veelgi lihtsamaks.

Praktikantide osas muudab nõukogu komisjoni ettepanekut, sätestades, et loa kehtivusaeg on maksimaalselt kuus kuud. Liikmesriigid võivad siiski kooskõlas liikmesriigi õigusega näha ette pikema kehtivusaja, mis vastab praktikalepingu pikkusele. See on seotud nõukogu seisukohaga, mille kohaselt on selle kolmandate riikide kodanike kategooria jaoks tarvis täiendavaid tagatisi.

Nõukogu lisab lisateavet käsitlevasse artiklisse 19 viite teabele, mille võib elamisloal või pikaajalisel viisal esitada lisateabena. Nõukogu lükkab selles kontekstis tagasi Euroopa Parlamendi muudatusettepaneku 39 sõnastuse kui üleliigse.

Taotluse tagasilükkamise alused või loa pikendamata jätmise alused (artiklid 20 ja 21)

Seoses taotluse tagasilükkamise alustega järgib nõukogu seisukoht Euroopa Parlamendi muudatusettepaneku 40 sisu ning muudab mitmed kohustuslikud tagasilükkamise alused valikulisteks alusteks (artikli 20 lõike 2 punktid a, c ja d). Mõnede nende sätete sõnastus on viidud siiski kooskõlla ettevõtjasisese üleviimise direktiivi ja hooajatöötajate direktiivi vastavate sätetega.

Nõukogu lisab ka uue kohustusliku aluse, mis on seotud kõnealuses direktiivis vastuvõtvate üksuste jaoks kavandatud heakskiitmismenetlusega (lõike 1 punkt c). Nõukogu lisab samuti mitmed uued valikulised tagasilükkamise alused. Nõukogu peab oluliseks, et liikmesriigid saavad taotluse tagasi lükata, kui vastuvõttev üksus või vastuvõttev perekond ei täida asjaomase liikmesriigi kohaldatavas õiguses, kollektiivlepingutes või tavades ette nähtud tingimusi (lõike 2 punkt b). Selle sätte eesmärk on kaitsta kolmandate riikide kodanikke ärakasutamise eest ja hoida ära sotsiaalset dumpingut. Lõike 2 punkt e, mis puudutab olukorda, kus vastuvõttev üksus on äritegevuse lõpetanud, on üle võetud ettevõtjasisese üleviimise direktiivist. Nõukogu lisab ka aluse, mis võimaldab liikmesriigil lükata taotlus tagasi, kui ta teeb kindlaks, et kolmanda riigi kodanik kavatseb elada riigis muul eesmärgil kui see, milleks ta riiki sisenemiseks luba taotleb (lõike 2 punkt f). Selle aluse eesmärk on võimaldada liikmesriikidel võidelda kõnealuses direktiivis sätestatud menetluste kuri- ja väärtarvitamise vastu. Nõukogu lisab liikmesriikidele ka võimaluse lükata taotlus tagasi pärast tööturu uuringu tegemist, kuna liikmesriikide jaoks on oluline suuta oma tööturge juhtida (lõige 3).

Nõukogu lisab tagatisena taotlejatele ja austades Euroopa Parlamendi seisukohti, et igas taotluse tagasilükkamise otsuses võetakse arvesse juhtumi konkreetseid asjaolusid ning austatakse proportsionaalsuse põhimõtet (lõige 4).

Loa kehtetuks tunnistamise või pikendamata jätmise alused (artikkel 21) on suurel määral samad mis taotluse tagasilükkamise puhul, kusjuures esinevad mõned erinevused. Alus, milles viidatakse olukorrale, kus kolmanda riigi kodanik elab riigis muul eesmärgil kui see, milleks talle elamisluba anti (lõike 1 punkt d), jääb nõukogu seisukohas kohustuslikuks, samas kui Euroopa Parlament esitas selle oma seisukohas valikulise sättena. Teisest küljest nõustub nõukogu Euroopa Parlamendi ideedega ja lisab, et selle kaalumisel, kas luba kehtetuks tunnistada, kui õpingutes ei ole tehtud piisavalt edusamme, võib asjaomane liikmesriik konsulteerida vastuvõtva üksusega (lõige 3). Nõukogu nõustub ka parlamendi muudatusettepanekuga, mille kohaselt lubatakse üliõpilasel esitada taotlus vastuvõtuks mõnda muusse kõrgkooli, et võimaldada õpingud lõpetada, kui loa kehtetuks tunnistamise või selle pikendamata jätmist kaalutakse põhjustel, mis ei puuduta üliõpilast (lõige 6). Seoses võimalusega keelduda pikendamisest tööturu uuringu tulemusena (lõige 5), võttis nõukogu arvesse Euroopa Parlamendi väljendatud muresid ja jättis välja teadlased, kes töötavad endiselt sama vastuvõtva üksuse juures. Nõukogu ei nõustunud avalikku korda ja avalikku julgeolekut puudutavaid aluseid käsitleva parlamendi muudatusettepanekuga (lõige 4). Selles kontekstis peeti piisavaks põhjenduse 36 sõnastust.

Õigus võrdsele kohtlemisele (artikkel 22)

Mis puudutab vastuvõtva liikmesriigi kodanikega võrdset kohtlemist, siis tegi nõukogu komisjoni ettepanekusse muudatusi. Tekstis järgitakse direktiivi 2011/98/EL (ühtse loa direktiiv) artiklit 12 (õigus võrdsele kohtlemisele) sõnastust, kuna selles direktiivis käsitletakse kõiki kolmandate riikide kodanikke, kes elavad liikmesriigis seaduslikult ning kes kas töötavad või kellel on lubatud liikmesriigis töötada.

Vastavalt nõukogu seisukohale kohaldatakse põhimõtteliselt ühtse loa direktiivi artiklis 12 sätestatud õigusi, koos seal ette nähtud võimalike piirangutega, teadlaste ja üliõpilaste ning praktikantide, vabatahtlike ja lapsehoidjate suhtes, keda käsitatakse asjaomases liikmesriigis töösuhtes olevatena. Selles kontekstis peetakse teadlasi alati töösuhtes olevateks ja neil on õigus ühtse loa direktiivis ette nähtud seonduvatele õigustele. Nõukogu lükkab tagasi Euroopa Parlamendi muudatusettepaneku 43, mille kohaselt ei tuleks teadlaste ja üliõpilaste suhtes kohaldada ühtse loa direktiivis sätestatud haridust ja kutseõpet ning sotsiaalkindlustuse liike puudutavaid piiranguid.

Seoses praktikantide, vabatahtlike ja lapsehoidjate õigustega, keda ei käsitata asjaomases liikmesriigis töösuhtes olevatena, läheb nõukogu seisukoht Euroopa Parlamendi muudatusettepanekust 44 kaugemale ning selles nähakse ette, et lisaks võrdsele kohtlemisele seoses juurdepääsuga kaupadele ja teenustele, on neil ka õigus võrdsele kohtlemisele seoses diplomite, tunnistuste ja muude kutsekvalifikatsiooni tõendavate dokumentide tunnustamisega.

Teadlaste ja üliõpilaste riigis viibimine tööotsingute või ettevõtluse eesmärgil (artikkel 25)

Nõukogu seisukohas nähakse teadlastele ja üliõpilastele ette võimalus viibida kõnealuse direktiivi kohaselt neile loa väljastanud liikmesriigi territooriumi töö otsimise või ettevõtte asutamise eesmärgil vähemalt üheksa kuud. Nõukogu lükkab seega tagasi Euroopa Parlamendi muudatusettepaneku kõnealuse sätte kohta. Üheksakuulist perioodi töö otsimiseks või ettevõtte asutamiseks peetakse piisavaks. Ajavahemik, pärast mida asjaomane liikmesriik võib nõuda, et kolmandate riikide kodanikud tõestaksid, et neil on reaalne võimalus saada tööd või alustada ettevõtlust, on nõukogu seisukohas kolm kuud, mis erineb Euroopa Parlamendi muudatusettepanekust. Nõukogu lisab liikmesriikidele võimaluse nõuda, et töö, mida kolmanda riigi kodanik otsib, või ettevõtlus, mille alustamist ta kavandab, vastaksid lõpuleviidud teadustegevuse või lõpetatud õpingute tasemele.

Samuti võimaldab nõukogu liikmesriikidel määrata kindlaks kvalifikatsiooni miinimumtaseme (mis ei tohi olla kõrgem kui magistrikraad või sellele vastav tase), mille üliõpilane peab olema omandanud, et kõnealust õigust kasutada. Liikmesriigid võivad nõukogu seisukoha kohaselt nõuda vastuvõtvalt asutuselt kinnitust kas teadustegevuse lõpuleviimise või kõrgharidust tõendava diplomi saamise kohta. Kui selline tõend ei ole kättesaadav enne teadustegevuseks või õpinguteks välja antud loa kehtivuse lõppu, lubatakse kolmanda riigi kodanikul viibida asjaomase liikmesriigi territooriumil kõnealuste tõendite esitamiseks mõistliku aja jooksul.

Nõukogu näeb lisaks ette esitatud taotluse tagasilükkamise alused ning kõnealuse artikliga kooskõlas välja antud elamisloa kehtetuks tunnistamise alused (lõiked 4 ja 8).

ELi-sisene liikuvus (artiklid 27, 28, 29, 30 ja 31)

Nõukogu seisukohas on ELi-sisene liikuvus lubatud ainult teadlastele ja üliõpilastele. See seisukoht erineb Euroopa Parlamendi muudatusettepanekust. Järjepidevuse huvides kasutati nende kahe kategooria jaoks ELi-sisese liikuvuse kavandamisel eeskujuna ettevõtjasisese üleviimise direktiivis toodud liikuvuskava.

Nõukogu jagab teadlaste liikuvuse lühiajaliseks ja pikaajaliseks liikuvuseks. Lühiajalise liikuvuse raames on teadlastel, kellel on teadustöö eesmärgil esimese liikmesriigi väljastatud kehtiv luba, lubatud viibida ühes või mitmes teises liikmesriigis, et sooritada seal nimetatud loa ja kehtiva reisidokumendi alusel osa oma teadustegevusest mis tahes teadusasutuses, kuni 180 päeva iga 360-päevase ajavahemiku jooksul, tingimusel et käesolevas direktiivis sätestatud tingimused on täidetud. Teine liikmesriik võib nõuda, et teda teavitatakse teadlase lühiajalisest liikuvusest kooskõlas artiklis 28 sätestatud menetlusega. Teine liikmesriik võib nõuda, et teavitamine hõlmaks kõnealuses artiklis ettenähtud dokumente ja teavet, kuid ta võib otsustada seda ka mitte nõuda. Teine liikmesriik võib teavitamisele vastuväiteid esitada. Vastusena mitmete liikmesriikide poolt seoses teavitamismenetlusega väljendatud praktiliste muredele, sisaldab nõukogu seisukoht võimalust teise liikmesriigi jaoks väljastada teadlasele dokument, mis kinnitab, et tal on õigus viibida kõnealuse riigi territooriumil.

Teadlaste pikaajalise liikuvuse (rohkem kui 180 päeva liikmesriigi kohta) puhul võib teine liikmesriik kas otsustada kohaldada lühiajalise liikuvuse jaoks kavandatud teavitamismenetlust, mis lubab teadlasel viibida oma territooriumil esimese liikmesriigi väljastatud loa alusel, või nõuda pikaajalise liikuvuse taotluse esitamist kooskõlas artiklis 29 sätestatud menetlusega. Teine liikmesriik väljastab nimetatud taotluse tulemusel teadlasele loa, kui kõik nõutud tingimused on täidetud. Pikaajalise liikuvuse taotlusmenetlus on võrreldes algse taotlemisega esimeses liikmesriigis lihtsam. Teadlaste pereliikmetel lubatakse teadlasega ühte või mitmesse teise liikmesriiki kaasa minna ning nende jaoks kavandatud liikuvuskava on sarnane teadlastele mõeldud liikuvuskavaga (artikkel 30).

Seoses üliõpilaste liikuvusega eristab nõukogu üliõpilasi, kelle suhtes kehtivad liikuvuse meetmeid sisaldavad ELi või mitmepoolsed programmid või kahe või enama kõrgkooli vaheline leping, ning nn iseseisvaid üliõpilasi, kes ei ole hõlmatud ühegi programmi või lepinguga. Esimestel lubatakse siseneda ühte või mitmesse teise liikmesriiki ja seal viibida, et sooritada sealses kõrgkoolis osa oma õpingutest, kuni 360 päeva jooksul liikmesriigi kohta, võttes arvesse artiklis 31 sätestatud tingimusi. Nende liikuvuskava sarnaneb teadlaste lühiajalise liikuvuse jaoks mõeldud kavale, st teise liikmesriigi võimalus nõuda teavitamist. Iseseisvad üliõpilased peavad aga esitama taotluse loa saamiseks õpingute eesmärgil teise liikmesriiki sisenemiseks ja seal viibimiseks. Taotlusmenetlus on sellisel juhul sama mis algse taotlemise puhul esimeses liikmesriigis.

Võttes eeskujuks ettevõtjasisese üleviimise direktiivi, lisab nõukogu uue artikli 32, milles käsitletakse tagatisi ja karistusi liikuvuse puhul ja millega nähakse ette täiendavad üksikasjad seoses tõenditega, mis tuleb teatavatel liikuvust puudutavatel juhtudel esitada (näiteks kui üliõpilasel või teadlasel on vaja liikuvuse käigus ületada Schengeni piir või kui nad enam liikuvuse suhtes kehtestatud tingimusi ei täida).

Tasud (artikkel 36)

Nõukogu seisukohas lisatakse, et liikmesriigid võivad lisaks taotluste läbivaatamise eest nõutavale tasule nõuda tasu teavituste läbivaatamise eest. Liikmesriigid leiavad, et ELi-sisese liikuvuse menetluse kontekstis hõlmab teavituste läbivaatamine ka teatavaid halduskulusid. Lisaks võivad liikmesriigid väljastada selle menetluse tulemusena kolmandate riikide kodanikele dokumente.

IV. KOKKUVÕTE

Nõukogu esimese lugemise seisukoht kajastab kompromissi, milleni jõuti nõukogu ja Euroopa Parlamendi vahelistel läbirääkimistel, mille läbiviimist toetas komisjon. Direktiivi (kolmandate riikide kodanike teadustegevuse, õpingute, praktika, vabatahtliku teenistuse, õpilasvahetusprogrammides või haridusprojektides osalemise ja lapsehoidmise eesmärgil riiki sisenemise ja seal elamise tingimuste kohta) vastuvõtmine on väga oluline selleks, et muuta EL andekate ja kvalifitseeritud inimeste jaoks atraktiivsemaks.

(1) KOM(2014) 154 (lõplik).

(2) EUCO 79/14.

(3) KOM(2015) 240 (lõplik).

(4) EÜT C 148, 28.5.1999, lk 1.

(5) ELT L 157, 27.5.2014, lk 1.

(6) ELT L 94, 28.3.2014, lk 375.