EUROOPA KOMISJON Brüssel,24.11.2021 COM(2021) 741 final KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE NING EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE Häiremehhanismi aruanne 2022





















































Koostatud vastavalt määruse (EL) nr 1176/2011 (makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja korrigeerimise kohta) artiklitele 3 ja 4 {SWD(2021) 361 final}



Sisukord Kokkuvõte 1.Makromajanduslik kontekst ja tasakaalustamatuste muutumine euroalas 2.Tasakaalustamatus, riskid ja kohandamine: peamised suundumused liikmesriigiti 2.1.Tulemustabeli näitajate väljavõte 2.2.Välissektor ja konkurentsivõime 2.3.Erasektori võlg ja eluasemeturud 2.4.Valitsemissektor 2.5.Finantssektor 3.Kokkuvõte peamistest probleemidest ja järelevalvevajadus 4.Märkused iga liikmesriigi kohta 1. lisa. Tulemustabeli põhinäitajate prognoosid ja nüüdisprognoosid 2. lisa. Makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse tulemustabel Käesoleva häiremehhanismi aruandega käivitatakse makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse üheteistkümnes iga-aastane tsükkel. Kõnealuse menetluse eesmärk on teha kindlaks, hoida ära ja kõrvaldada tasakaalustamatused, mis takistavad liikmesriikide majanduse, majandus- ja rahaliidu või liidu kui terviku sujuvat toimimist, ning anda tõuge sobivate poliitikameetmete võtmiseks. Makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse rakendamine on majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta osa, et tagada kooskõla teiste majanduse järelevalve vahendite raames tehtud analüüside ja esitatud soovitustega (määruse (EL) nr 1176/2011 artiklid 1 ja 2). Häiremehhanismi aruande analüüs põhineb valitud näitajatest koosneval tulemustabelil, mida täiendavad laiem täiendavate näitajate kogum, analüüsivahendid, hindamisraamistikud ja asjakohane lisateave, sealhulgas hiljuti avaldatud andmed ja prognoosid. Käesolev häiremehhanismi aruanne sisaldab makromajandusliku stabiilsuse ja makromajandusliku tasakaalustamatuse kujunemisega seotud riskide põhjalikumat tulevikuhinnangut. Häiremehhanismi aruanne sisaldab ka analüüsi selle kohta, kuidas liikmesriikide makromajanduslikud tasakaalustamatused mõjutavad euroala tervikuna. Häiremehhanismi aruandes tehakse kindlaks liikmesriigid, kelle kohta tuleks koostada põhjalikud analüüsid, et hinnata, kas neid mõjutavad tasakaalustamatused, mis nõuavad poliitikameetmete võtmist (määruse (EL) nr 1176/2011 artikkel 5). Võttes arvesse häiremehhanismi aruannet käsitlevaid arutelusid Euroopa Parlamendiga ning nõukogus ja eurorühmas toimunud arutelusid, koostab komisjon asjaomaste liikmesriikide kohta põhjalikud analüüsid. Põhjalikud analüüsid avaldatakse 2022. aasta kevadel ning nende alusel koostab komisjon hinnangu makromajanduslike tasakaalustamatuste olemasolu ja tõsiduse kohta ning nende alusel tehakse kindlaks poliitikalüngad. Kokkuvõte Käesolev häiremehhanismi aruanne on aruannetest teine, mis esitatakse COVID-19 pandeemia ajal, kui majandus taastub 2020. aastal äkitselt ja ootamatult tekkinud kriisist COVID-19 pandeemia põhjustas tõsiduselt ainulaadse majanduskriisi. Pärast 2020. aasta esimeses pooles tekkinud häireid taastus majandus esialgu kiiresti, kui Euroopas pandeemia leviku tõkestamise meetmeid leevendati. Vaktsiinide kasutuselevõtuga muutus majandusprognoos paremaks. Kuigi olukord eri liikmesriikides on jätkuvalt erinev, annavad tulemusi majandusšoki vahetu mõju kõrvaldamiseks võetavad meetmed. Vaktsiinide edukas kasutuselevõtt ning tulemuslik ja sihipärane pandeemia leviku tõkestamise strateegia aitasid majandustegevusel alates 2021. aasta kevadest tugevamalt taastuda ning majanduspoliitika koordineerimise rõhuasetuseks seati kindla ja kaasava taastumise ning suurema vastupanuvõime baasi loomine. Komisjoni 2021. aasta sügisese majandusprognoosi kohaselt saavutavad enamik liikmesriike eeldatavasti kriisieelsed majandustulemused 2021. aasta lõpuks ning ainult üksikud riigid saavutavad need järgmisel aastal. Pandeemia tekkis ajal, kui enamikke tasakaalustamatusi korrigeeriti soodsates makromajanduslikes tingimustes ning ilmnesid ülekuumenemise märkidest tulenevad uued riskid. Eelmisest kümnendist enamiku vältel toimunud pikaaegne majanduskasv võimaldas tasakaalustamatusi järk-järgult korrigeerida. Tasakaalustamatused olid seotud kõrgetasemelise era- ja avaliku sektori võla suhtega SKPsse, mis pärines üleilmsest finantskriisist ning sellele eelnenud võlataseme suurenemisest. Samuti korrigeeriti ülemäärased jooksevkonto puudujäägid ja laenumahu hoogne kasv, tänu millele vähendati järk-järgult välisvõlga ja tugevdati pangandussüsteemi. Viimastel aastatel olid suurenenud ülekuumenemise märkidest tulenevad probleemid ja riskid, teatavate riikide teatavates sektorites pärast pikaajalist majanduskasvu, peamiselt eluasemete hindade ja kulupõhise konkurentsivõime tasandil, eelkõige riikides, kus majanduskasv oli hoogsam. Pandeemia tõttu peatus võla suhte SKPsse vähendamine ja kiirenes eluasemete hinnakasv, mis osutab makromajanduslike riskide üldisele suurenemisele. Kõrge valitsemis- ja erasektori võlatasemega seotud tasakaalustamatused suurenesid SKP järsu languse ja eelarvemõju tõttu, mis tekkis COVID-19 kriisile reageerimiseks, tootmisvõimsuse kaitseks ning tööhõivele avalduva ja sotsiaalse mõju piiramiseks vajalikest meetmetest. Juba kiire eluasemete hinnakasv kiirenes veelgi ja tekitab riski mitmes riigis, eelkõige kui sellega kaasneb hüpoteeklaenude märkimisväärne kasv. Pangad suutsid tänu soodsatele omavahendite suhtarvudele ja suurtele likviidsuspuhvritele jätkata laenuandmist majandusele. Kuid pangandussektoris võib tekkida järelmõju, kui kaitsemeetmed kõrvaldatakse ja majandusele hakkab avalduma pandeemiast ettevõtete maksevõimele tekkinud pikaajaline mõju. Maksebilanss halvenes riikides, mis sõltuvad piiriülesest turismist saadavast tulust. Laiendatud poliitiline toetus aitas piirata töötust ja stabiliseerida kodumajapidamiste sissetulekuid. Taastumise ajal tekivad teatavates riikides tööjõupuudus ja kulusurve ning mitmes riigis prognoositakse märkimisväärset palgakasvu.

Kiire ja kooskõlastatud poliitiline reageerimine pandeemiale maandas selle majanduslikku mõju ning taaste- ja vastupidavusrahastu annab ainulaadse võimaluse kriisist tugevamana väljuda. Kohe pärast pandeemia teket aktiveeriti stabiilsuse ja kasvu pakti üldine vabastusklausel, mis toetab riiklikke eelarvemeetmeid. Riigiabi ajutises raamistikus kokkuleppele jõudmine võimaldas liikmesriikidel kasutada riigiabi eeskirjade alusel ette nähtud täielikku paindlikkust. Eriolukorras töötuseriski leevendamiseks pakutava ajutise toetuse Euroopa rahastu (TERA) aitas kaitsta töökohti. Valitsused andsid enneolematut eelarvelist ja poliitilist toetust ning Euroopa Keskpank (EKP) võttis mitmesuguseid meetmeid, et kaitsta finantsstabiilsust ja tagada finantsturgude ladus toimimine. Taastumise käigus aitab reformide tulemuslik rakendamine ning taaste- ja vastupidavuskavadesse investeerimine edendada kestlikku taastumist, tugevdada vastupanuvõimet ning kiirendada ELi rohe- ja digiüleminekut. Taaste- ja vastupidavuskavade rakendamine võib aidata vähendada tasakaalustamatust ning maandada makromajanduslikke riske. Kavad annavad ainulaadse võimaluse tagada COVID-19 kriisist enim mõjutatud liikmesriikidele eeldused pikaajaliseks suuremaks majanduskasvuks, mis edendab töökohtade loomist, parandab võla jätkusuutlikkust ja aitab tasakaalustada Euroopa majandust tervikuna.



Häiremehhanismi aruandes esitatud horisontaalse analüüsi saab võtta kokku järgmiselt: ·COVID-19 kriis on ajutiselt mõjutanud välispositsioone, aga ei ole olemuslikult muutnud jooksevkontomustreid. Märkimisväärse piiriülese turismi sektoriga riikide jooksevkonto puudujääk on üldiselt märkimisväärselt suurenenud või nende mõõdukas ülejääk on vähenenud. See olukord paraneb eeldatavasti järk-järgult, kui reisimine hakkab taastuma. Teatavad suured jooksevkonto ülejäägid vähenesid 2020. aastal mõnevõrra, mille tulemusena jõudis euroala kui terviku jooksevkonto kooskõlla põhinäitajatega. Kuid 2021. aasta esimese poole andmed näitavad, et euroala jooksevkonto ülejääk on märkimisväärselt suurenenud, peamiselt kõrgema teenuskaubanduse bilansi tõttu. Euroala jooksevkonto jõuab praeguse prognoosi kohaselt 2019. aasta tasemele 2021. aastal, mis kajastab jätkuvat väiksemat sisenõudlust. Üldiselt on jooksevkonto suurimad muutused olnud seotud struktuuriga: erasektor on kõigis liikmesriikides suurendanud oma netosäästupositsiooni ja valitsemissektori netolaenuandmispositsioonid vähenesid märkimisväärselt COVID-19 pandeemia ja selle leevendamiseks võetud meetmete tõttu. Mitmes suure negatiivse rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooniga liikmesriigis jooksevkonto 2020. aastal halvenes, aga mõju nende rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni ja SKP suhtele peaks prognoosi kohaselt järk-järgult paranema. ·Majandustegevuse häired 2020. aastal põhjustasid tööjõu ühikukulu märkimisväärse suurenemise, mis pöördub eeldatavasti osaliselt tagasi, aga mitmes riigis on suurenemas tööjõupuudus ja kulusurve. Tööjõu ühikukulud kasvasid kõikjal ELis, kuna töötajate arv jäi hoolimata järsult langenud tootmisest püsivaks, mida võimaldasid mitmed avaliku sektori töökohtade säilitamise algatused, eelkõige lühendatud tööaja kavad, mille puhul eelistati töötundide vähendamist töötajate arvu vähendamisele. See mõju kajastub põhilise tööjõu tootlikkuse ajutises vähenemises 2020. aastal. Taastumise käigus tootlikkus kasvab ja kompenseerib osaliselt senise tööjõu ühikukulude suurenemise. Teatavates riikides kiireneb siiski palgakasv ja jätkuvad pandeemiaeelsed suundumused. Kuid tööturu olukord on eri sektorites ja riikides erinev ning kui teatavatel juhtudel on tööhõive üldiselt taastunud kriisieelsele tasemele, siis muudel juhtudel on jätkuvalt märkimisväärseid vajakajäämisi. Mõnel juhul võib taastumise ajal jätkuda suurem ümberpaigutamine teistele töökohtadele, teistesse ettevõtetesse ja sektoritesse, mis võib põhjustada teatavaid püsivaid muutusi riikide tootmisvõimsuses. Teatavatel juhtudel tekib tööjõupuudus, eelkõige kriisist vähem mõjutatud riikides, kus on suurem nõudlus. Koosmõjus muude teguritega, nagu kiiresti kasvavad energiahinnad, võib kulusurve muutuda märkimisväärseks ning muutuda tulevikus riskiks. ·Mitmesugused poliitikameetmed aitasid säilitada kriisi ajal töökohti, toetades erasektori likviidsust ja maksevõimet. Toetusmeetmed, näiteks laenude tagasimaksetele kehtestatud moratooriumid ja riigigarantiid laenudele aitasid vältida erasektori likviidsuspuudujäägi muutumist maksevõime probleemideks COVID-19 kriisi alguses. Moratooriumid võimaldasid lükata edasi laenude tagasimakseid, suurendades nominaalset põhivõlga ja sellega seotud intressikoormust. Nende meetmete järkjärgulise kaotamise käigus võivad tekkida raskused laenude tagasimaksmisel, eelkõige kriisist enim mõjutatud sektorites ja juba enne kriisi haavatavates ettevõtetes. Mitmes riigis on nii ettevõtete kui ka kodumajapidamiste laenuvõtmise suurenemisega kaasnenud suuremad netosäästud. ·Ettevõtete võlakoormus suurenes 2020. aastal enamikus ELi riikides, mõnes riigis järsult. Uued laenud pandeemiast põhjustatud äkilise tulu kadumise ja likviidsuspuudujäägi katmiseks suurendasid ettevõtete võla suhet SKPsse lisaks järsu majanduslanguse mõjule. Kuigi netokrediidivood olid märkimisväärselt suuremad kuni 2021. aasta alguseni, võib nende hiljutine mõõdukamaks muutumine olla märk nii väiksemast nõudlusest, mis võib tuleneda sellest, et ettevõtted kasutavad akumuleerunud likviidsust, kui ka väiksemast krediidi pakkumisest. ·Tugevama taastumise käigus on suurenenud kodumajapidamiste laenuvõtmine. 2020. aastal põhjustas kodumajapidamiste kõrgema võla suhte SKPsse peamiselt SKP suur langus. Pandeemia kõrgajal oli krediidivoog piiratud, peamiselt tarbimislaenude järsu languse tõttu. Samal ajal suurenesid mitmes riigis hüpoteeklaenud suure kinnisvaraturu aktiivsuse ja eluasemete hinnakasvu tõttu. Alates 2021. aasta algusest on netokrediidivood taastumise käigus mitmes riigis märkimisväärselt suurenenud.

·COVID-19 kriis ja meetmed, mille valitsused on selle mõju leevendamiseks võtnud, on märkimisväärselt mõjutanud valitsemissektori võlataset. Valitsuste antud ülioluline ulatuslik toetus on aidanud suunata osa pandeemia kahjulikust majanduslikust mõjust ära kodumajapidamistelt ja ettevõtetelt, kaitstes töökohti ja majanduskasvu potentsiaali. Valitsemissektori võla suhe SKPsse on rohkem suurenenud riikides, mida majanduslangus peamiselt nende turismisektori tõttu ebaproportsionaalselt suurel määral mõjutab. Taastumise käigus peaks võla suhe SKPsse eeldatavasti stabiliseeruma ja mõnes riigis on see juba hakanud vähenema, kuid üldiselt väljuvad valitsused sellest kriisist märksa kõrgema võlatasemega. Toetav eelarvepoliitika ja rahanduspoliitika meetmed on vastastikku aidanud säilitada usaldust ja stabiilsust. Valitsuste laenuvõtu tingimused on jäänud toetavaks hoolimata suuremast rahastamisvajadusest nii rahapoliitika meetmete kui ka selliste pikaajalisemate tegurite tõttu nagu ülemäärane säästmine investeeringute asemel euroalas. Laenuvõtukulud on inflatsiooni tõttu mõnevõrra suurenenud, aga on üldiselt jätkuvalt madalad. Laenuvõtukulud on mõnevõrra rohkem suurenenud teatavates euroalavälistes liikmesriikides, millel on ujuv vahetuskurss. Mõnel neist on välisvaluutas nomineeritud võla osakaal märkimisväärne või võlatähtajad suhteliselt lühikesed. ·Pandeemiaga on kaasnenud eluasemete täiendav hinnakasv. Mitu aastat kestnud eluasemete hinnakasv kiirenes 2020. aastal ja 2021. aasta esimeses pooles veelgi ning jõudis pärast üleilmset finantskriisi kõrgeimale tasemele. Mitmes ELi riigis on märke ülehindamise riskist. See annab põhjust muretsemiseks, eriti juhul, kui kodumajapidamiste võlatase on kõrge või kasvab kiiresti. Eluasemehindade kasvu on soodustanud mitmesugused nõudlust toetavad ja pakkumist piiravad tegurid. Pakkumine oli piiratud juba enne pandeemiat ja liikumispiirangud süvendasid seda ajutiselt. Pandeemia võis põhjustada teatavaid struktuurseid muutusi eluasemete nõudluses, kuna üleminek kaugtööle võib muuta geograafilisi eelistusi. Finantstingimused on olnud soodsad ning toetavad tõenäoliselt üldiselt jätkuvalt suuremat nõudlust eluasemete järele ning taastumise käigus kasvavad kodumajapidamiste sissetulekud toetavad tõenäoliselt edasist eluasemete hinnakasvu. ·Pangandussektoris on omavahendite suhtarvud püsinud tugevad, aga kasumlikkus vähenes 2020. aastal ja kriisi tegelik mõju pankade bilanssidele võib olla nähtav viivitusega. Pangandussektori tingimused on pärast üleilmset finantskriisi tänu pandeemiaeelsetel aastatel kogunenud kapitalipuhvritele märkimisväärselt paranenud ning omavahendite suhtarvud kasvasid 2020. aastal veelgi, sh dividendimaksete ajutiste regulatiivsete piirangute tõttu. COVID-19 kriisi mõju pangandussektorile on olnud piiratud tänu pärast finantskriisi saavutatud sektori tugevdamisele ja sellistele ulatuslikele ajutistele poliitikameetmetele nagu krediidigarantiid, laenude tagasimaksete moratooriumid ja ajutine regulatiivsete nõuete lõdvendamine. Viivislaenud vähenesid 2020. aastal jätkuvalt, eelkõige riikides, kus need olid märkimisväärsed ja kus pangad vabanesid varasemast ajast päritud probleemsetest varadest. Kuid säilib madala kasumlikkusega seotud pikaajaline probleem. Lisaks sellele võib kriisi täielik mõju varade kvaliteedile, kasumlikkusele ja kapitalipuhvritele avalduda siis, kui poliitikameetmed kaotatakse. Tuleks põhjalikult järgida võimalikke vastastikuseid sõltuvusi pankade, valitsemis- ja ettevõtlussektori vahel. Kuigi otsustavad poliitikameetmed on pandeemia mõju leevendanud, on pandeemia süvendanud erinevusi euroala riikide vahel. COVID-19 pandeemia avaldas suurimat majanduslikku mõju märkimisväärse piiriülese turismi sektoriga liikmesriikidele, mis põhjustas omakorda erineva mõju tööhõivele ja majanduskasvule. Kuna neil riikidel oli ka suhteliselt kõrge avaliku, erasektori või välisvõla tase, on see põhjustanud euroala piires suuremad erinevused võlatasemes. Mõned neist mustritest on seotud selliste ajutiste teguritega nagu reisipiirangute mõju, aga hoolimata otsustavate poliitikameetmete tulemuslikkusest süvenevate majanduslike ja sotsiaalsete erinevuste leevendamisel, võib kriis põhjustada varasemast ajast jäänud ja püsivad erinevused. Euroalas tervikuna on jätkuvalt suur jooksevkonto ülejääk, mis toob esile, et euroalas tervikuna on olemas eeldused taastumise jätkumiseks. See aitaks samuti tasakaalustamatusi kiiremini vähendada. Euroala kui terviku jooksevkonto on ajutiselt vähenenud selle põhinäitajate lähedasele tasemele, aga see peaks prognooside kohaselt jõudma uuesti kriisieelsele põhinäitajaid ületavale tasemele. Tulemused liikmesriikide tasandil on väga erinevad. Euroala välispositsiooni tasakaalustamine on veelgi olulisem, võttes arvesse, et nõudluse säilitamiseks vajaliku täiendava rahalise toetuse saamiseks on piiratud võimalused.



Võttes arvesse euroala majanduste omavahelisi seoseid on vaja liikmesriikide makromajanduslike poliitikameetmete sobilikku kombinatsiooni, et toetada taastumist, korrigeerides samal ajal tasakaalustamatused ja maandades tekkivaid riske. Euroala netovõlausaldajariikide majanduskasv, sh toetava nõudluse tingimustes, ei oleks kasulik ainult neile riikidele endile, vaid ka netovõlgnikriikidele, kuna euroala suurem majanduskasv toetab majanduskasvu ja võlakoormuse vähendamist ning välispositsiooni parandamist viimatinimetatud riikide rühmas. Sel puhul oleks abi sellest, kui kriisi ajal antud erakorralise poliitilise toetuse kaotamise aeg lähtuks kohandamisvajadustest. Netovõlgnikriikide tootlikkuse ja konkurentsivõime märkimisväärne ja püsiv parandamine aitaks samuti kaasa välispositsiooni tasakaalustamisele ning võlakoormuse vähendamisele. Euroala ja ELi tasandil vahendite tulemuslik kasutamine koos vajalike reformide ja investeeringute tulemusliku rakendamisega aitaks edendada majanduse püsivat taastumist ja tugevdada vastupanuvõimet, sh kõrvaldades tasakaalustamatusi ja maandades tekkivaid riske. On esmatähtis, et taasterahastu „NextGenerationEU“ ja mitmeaastase finantsraamistiku rahalised vahendid kasutataks ära täielikult ja kõige otstarbekamalt. Seeläbi oleks võimalik maksimeerida vahendite majanduslikku mõju ja toetada tasakaalustatud majanduskasvu. Pandeemia täielik mõju tasakaalustamatustele selgub alles viivitusega, kui võib avalduda järelmõju. Ettevõtete poolel esineb jätkuvalt pistelisi rahalisi haavatavusi pikaajalisest kahjumist põhjustatud omakapitali vähenemise ja kõrge võlataseme tõttu. Mõnda ettevõtet võivad mõjutada struktuursed muutused, mille tõttu on vaja kohandada nende ärimudeleid. Kui toetusmeetmed aeguvad, võib suureneda viivislaenude ja pankrottide arv vähemalt sektorites, mida COVID-19 kriis kõige rohkem mõjutas, ning ettevõtetes, mis olid haavatavad juba enne kriisi. Selle avaldumine võib võtta aega, olenevalt makseraskuste tõttu restruktureerimisest, mida võidakse pakkuda vastasel juhul maksejõuetutele laenuvõtjatele. Võimalus kõrvaldada maksejõuetusmenetluste abil olemasolevaid vajakajäämisi on oluline, et tagada majanduse jaoks uued krediidivood. Valitsuse garantiid ettevõtete laenudele aitavad säilitada ettevõtete elujõulisust, aga kui need on märkimisväärsed, siis võivad need ka põhjustada vastastikuse mõju ettevõtlus- ja valitsemissektori vahel, mõjutades ka panku. Ettevõtete nõrk bilanss võib mõjutada tööturgu ja seeläbi omakorda teatavate kodumajapidamiste võimet oma võlad tagasi maksta. Hüpoteeklaenude märkimisväärne suurenemine on täiendav riskitegur, eelkõige hinnalanguse korral eluasemeturgudel. Finantssektorit võib nõrgendada ka ärikinnisvarahindade täiendav langus. Rahastamistingimused mõjutavad muutusi tasakaalustamatustes. Madalad intressimäärad on võimaldanud valitsustel, ettevõtetel ja kodumajapidamistel võtta suuremaid laenusid ning maandada pandeemia mõju, kaitsta töökohti ja tootmisvõimsust. Intressimäärade suurenemine suurendaks laenu finantseerimiskulusid nii avalikus kui ka erasektoris, suurendades riske, kui rahastamisvajadus on suur. Inflatsioon on euroalas ja mitmes muus arenenud majanduspiirkonnas alates 2021. aasta algusest märkimisväärselt suurenenud. Kuigi seda inflatsiooni suurenemist põhjustavad tegurid, sh energiahindade tõus, tunduvad olevat peamiselt ajutised, esineb risk, et see võib kesta pikemat aega. Kui rahastamistingimusi ei karmistata, võib suurem inflatsioon aidata vähendada võlakoormust. Kuid pikaajaline suurem inflatsioon võib tuua kaasa karmimad rahastamistingimused ning suuremad laenuvõtukulud. Muutusi eluasemeturgudel tuleb põhjalikult jälgida. Kõrged eluasemehinnad on risk, eelkõige kombineerituna kodumajapidamiste kõrge võlatasemega, mida võimendavad ettenägematud kohandused tööturul. See seab ohtu kodumajapidamiste suutlikkuse täita oma hüpoteeklaenude kohustusi. Kõrgemad intressimäärad võivad avaldada täiendavat survet võimele maksta tagasi hüpoteeklaenusid, mis avaldab järelmõju pangandussektorile. Taastumise jätkudes jätkuv hinnatõus võib põhjustada palgasurvet ja ajendada võtma rohkem hüpoteeklaene. Eluasemete taskukohasus on viimastel aastatel halvenenud, millel võib olla kahjulik makromajanduslik mõju, mis on seotud väiksema erasektori tarbimise ja tööjõu liikuvusega, ning vähendada tootlikust suurendavateks investeeringuteks võetavaid laene. Nii valitsemis- kui ka erasektori kõrge võlataseme vähendamiseks on hädavajalik tagada taastumise käigus püsiv majanduskasv, mis eeldab tootlikke investeeringuid. Püsiv taastumine oleneb toetavast poliitikast ning sellest, et kriisi ajal antud erakorraline poliitiline toetus kaotatakse õigel ajal. Püsiv majanduskasv oleneb majandusliku ja sotsiaalse vastupanuvõime tugevdamisest, milleks tuleb teha sobilikud reformid ja investeeringud. Tootlikkust suurendavaid investeeringuid on vaja, et edendada majanduskasvu keskpikas perspektiivis ja toetada struktuurseid muutusi, mis on vajalikud rohe- ja digiüleminekuks demograafiliste muutuste kontekstis. See on seda olulisem, kuna mitmes riigis on kõrge avaliku ja erasektori võlatase ning suhteliselt madal kasvupotentsiaal, mille tõttu on kõrget võlataset keerukam vähendada. Kui valitsemissektori võlatase on kõrge, siis on vaja parandada kulude ja tulude koosseisu, et luua võimalused avaliku sektori investeeringute tegemiseks, kuna selleks, et tagada vajalik manööverdamisruum tulevaste kriisidega toimetulekuks, on samuti vaja vähendada võlakoormust lähtuvalt usaldusväärsest eelarve kohandamise strateegiast. Samal ajal võivad erasektori investeeringuid takistada ettevõtete võlakoormuse vähendamise vajadused. Taaste- ja vastupidavuskavade tulemuslikul rakendamisel on oluline osa, et toetada avaliku ja erasektori investeeringuid, aidates seeläbi leevendada pandeemia pikaajalist mõju ning luua võimalused tugevamaks majanduskasvuks ja suuremaks vastupanuvõimeks. Uus taaste- ja vastupidavusrahastu edendab koostoimes Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidega rohketel investeeringutel põhinevat taastumist ning nende tulemuslik rakendamine muudab ELi majanduse kestlikumaks, kaasavamaks ja vastupanuvõimelisemaks ning valmistab selle paremini ette rohe- ja digiüleminekuks kooskõlas selles valdkonnas kehtestatud liidu eesmärkidega. Pandeemia on toonud esile vastutsükliliste vabalt valitud eelarvepoliitikameetmete, toetava rahapoliitika ja Euroopa koordineerimise positiivse rolli majanduskriisile reageerimisel. COVID-19 kriis on näidanud, et märkimisväärsed vabalt valitud eelarvemeetmed saavad tulemuslikult maandada suure šoki vahetut mõju ning luua edukalt eeldused kiireks taastumiseks. Viivitamatult võetud riiklikke eelarvemeetmeid toetas ELi õigusraamistiku võimaldatud paindlikkus. Ühised meetmed suurendasid usaldust. Rahapoliitika meetmed aitasid kogu pandeemia vältel säilitada kõigi majandussektorite jaoks soodsad rahastamistingimused, toetades sel teel majandustegevust ja kaitstes keskpikas perspektiivis hinnastabiilsust. Eelarve- ja rahapoliitika vastastikku toetav mõju on olnud kriisi mõju leevendamisel otsustava tähtsusega ning toetab majanduse taastumist. Kuigi rahapoliitika jääb tulevastel aastatel eeldatavasti toetavaks, piiravad madal intressimäär ja hiljuti kiirenenud inflatsioon võimalusi rahapoliitika täiendavaks leevendamiseks. Seetõttu võib olla vajalik säilitada eelarvepoliitika stabiliseerivat rolli, kui tekivad langusriskid, samas kui usaldusväärne eelarvepoliitika kriisivälistel aegadel suurendab usaldust eelarvepoliitika tulemuslikkuse vastu kriisi ajal. Makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamine ja korrigeerimine on jätkuvalt määrava tähtsusega. Esiteks võib majanduse nõrk taastumine suurendada ettevõtete pankrottide arvu, mille tõttu kaovad töökohad ja realiseeritakse rohkem kriisiga seoses ettevõtete laenudele antud garantiisid ning vähendatakse investeeringuid. Teiseks võib ebasoodne majandusolukord süvendada valitsemissektori ja pankade vastastikust mõju. Kolmandaks võivad kõrged varade ja eluasemete hinnad suurendada eluasemesektori haavatavust mittejätkusuutliku varade hinnaralli tõttu. Need riskid võivad kahjulikult mõjutada valitsemissektori võla jätkusuutlikkust ja piirata eelarvepoliitika võimalusi tulevastele probleemidele reageerimiseks. Kui peatada haavatavuste suurenemine, siis on võimalik samuti kindlustada taastumist ja tugevdada pikaajalist majanduskasvu. Sarnasemad majandusstruktuurid ja paremini sünkroniseeritud majandustsüklid aitavad suurendada ühise rahapoliitika tulemuslikkust. Taaste- ja vastupidavusrahastu toetab rohketel investeeringutel põhineva taastumise edendamise teel makromajanduslikku stabiilsust. Taaste- ja vastupidavuskavade tulemuslik rakendamine muudab ELi majanduse kestlikumaks, kaasavamaks ja vastupanuvõimelisemaks ning tagab paremad eeldused rohe- ja digiüleminekuks. See aitab samuti maandada ELis tekkivate erinevuste riski, kuna taaste- ja vastupidavusrahastu toetused on suunatud liikmesriikidele, mille SKP elaniku kohta on väiksem, mille töötuse määr on kõrgem ja millele COVID-19 kriis avaldas kõige suuremat mõju. Lisaks sellele toetavad pandeemiajärgset taastumist suuremad avaliku sektori investeeringud, erinevalt üleilmsele finantskriisile järgnenud aastatest. Taaste- ja vastupidavusrahastu toetustest rahastatakse kvaliteetseid investeerimisprojekte ja need võimaldavad tootlikkust suurendavaid reforme, põhjustamata suuremat riigi eelarvepuudujääki ja kõrgemat võlataset. Need toetused ja muud ELi rahastamise allikad suurendavad hinnanguliselt avaliku sektori investeeringuid liikmesriikides aastas keskmiselt ligikaudu 0,5 % SKPst 2021. ja 2022. aastal.

Makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamine ja korrigeerimine suurendab liikmesriikide võimet reageerida šokkidele ja toetab majanduslikku lähenemist. Kui peatada tasakaalustamatuste suurenemine või seda ennetada, siis on võimalik kindlustada taastumist ja tugevdada pikaajalist majanduskasvu. Riigid, kus on tasakaalustamatusi, peavad jätkama pandeemiaeelseid korrektsioone, mida toetab majanduskasvu potentsiaali edendav poliitika. Tasakaalustamatuste vähendamine võib avaldada positiivset ülekanduvat mõju teistele riikidele. Suurem majanduslik ja rahanduslik integratsioon ning paremini sünkroniseeritud äritsüklid aitavad suurendada ühise rahapoliitika tulemuslikkust, eelkõige euroala liikmete puhul, mis võimaldab paremini reageerida tulevastele probleemidele. Käesolevas häiremehhanismi aruandes jõutakse järeldusele, et põhjalik analüüs tuleb koostada 12 liikmesriigi kohta: Hispaania, Horvaatia, Iirimaa, Itaalia, Kreeka Küpros, Madalmaad, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Rumeenia ja Saksamaa. Nende riikide kohta koostati ka eelmise makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse raames põhjalik analüüs, mille tulemused osutasid tasakaalustamatuse (Hispaania, Horvaatia, Iirimaa, Madalmaad, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Rumeenia, ja Saksamaa) või ülemäärase tasakaalustamatuse (Itaalia, Kreeka ja Küpros) olemasolule. Uute põhjalike analüüside käigus hinnatakse, kuidas need tasakaalustamatused välja kujunesid, analüüsides nende tõsidust, muutumist ja nendega seoses liikmesriikide võetud poliitilisi meetmeid, et ajakohastada kehtivaid hinnanguid ning hinnata võimalikke jätkuvaid poliitilisi vajadusi. Punktis 3 on esitatud kokkuvõte nende tasakaalustamatuste muutumisest ja punktis 4 on esitatud riigipõhine teave. Lisaks sellele esineb mitme liikmesriigi puhul, mille kohta eelmise menetluse raames põhjalikku analüüsi ei tehtud, märke suundumustest, mis vajavad eritähelepanu. Slovakkias kasvab kiiresti eluasemete hinnatase ning suureneb jätkuvalt kodumajapidamiste laenuvõtmine, kuigi selle kasv on mõnevõrra aeglustunud. Eksport on märkimisväärselt koondunud üksikutesse konkreetsetesse sektoritesse ning kulupõhine konkurentsivõime on vähenenud, aga see ei ole ekspordi turuosa siiani kahjulikult mõjutanud. Ungari puhul tuleb tähelepanu pöörata valitsemissektori laenuvõtu ja välisrahastamise koosmõjule märkimisväärse välisvaluutas võlapositsiooni kontekstis. Samuti on olnud suur eluasemete hinnakasv. Kasvab surve kulupõhisele konkurentsivõimele, aga see ei ole siiani ekspordi turuosa kahjulikult mõjutanud. Samuti on vaja jälgida riskide muutumist teistes liikmesriikides, mitmel juhul seoses eluasemeturgudega. Luksemburgi ja Taani eluasemeturu muutused osutavad kasvavale riskile. Kuigi eluasemete hinnad võivad muutunud eelistuste, toetavate finantstingimuste ja pakkumise piirangute tõttu jätkuvalt kasvada, ei saa välistada langusriski, mis võib mõjutada laiemat majandust. Tšehhis on mitu aastat märkimisväärselt kasvanud eluasemete hinnad ja pidevalt vähenenud kulupõhine konkurentsivõime. Maltal tekitab märkimisväärseid haavatavusi kasvav erasektori võlatase koostoimes maksejõuetusraamistiku nõrkusega. Tuleks põhjalikult teha nendes kuues liikmesriigis toimuvate muutuste seiret ja järelevalvet ning teha kindlaks, kas need on kooskõlas makromajandusliku stabiilsusega ja soodustavad seda. Riskitasakaal ei osuta praegu põhjaliku analüüsi vajadusele. Punktis 4 on esitatud lisateave riigipõhiste muutuste kohta. 1. Makromajanduslik kontekst ja tasakaalustamatuste muutumine euroalas Majanduslik taust Käesoleva häiremehhanismi aruande koostamise majanduslik taust on COVID-19 pandeemia. Pandeemia esialgne mõju oli järsk majanduslangus, kui viiruse leviku tõkestamiseks kehtestatud piirangutel oli märkimisväärne mõju majandustegevusele 2020. aastal. Selle tulemusena vähenes SKP 2020. aastal ELis 5,9 % ja euroalas 6,4 %, kusjuures riikide vahel oli märkimisväärseid erinevusi. Mõnes riigis oli ligi kahekohaline või sellest suurem langus ja teistes kerge majanduslangus. Paranev tervishoiuolukord võimaldas piiranguid 2020. aasta teises kvartalis leevendada, tänu millele hakkas majandus taastuma. Pandeemia eri lainete tõttu taastus majandus kuni 2021. aasta alguseni ebaühtlases tempos. Vaktsiinide kasutuselevõtt, tulemuslik ja sihipärane pandeemia leviku tõkestamise strateegia ning ulatuslikud avaliku sektori toetusmeetmed võimaldasid alates 2021. aasta kevadest suuremat liikuvust ning tõid kaasa oodatust kiirema majandustegevuse taastumise. Komisjoni 2021. aasta sügisese majandusprognoosi kohaselt kasvab SKP 2021. aastal nii ELis kui ka euroalas 5 % ja 2022. aastal 4,3 %. Enamik liikmesriike saavutavad prognoosi kohaselt kriisieelsed majandustulemused 2021. aasta lõpuks ning ainult üksikud riigid saavutavad need järgmisel aastal (joonis 1.1 a). ( ) Kuigi otsustavad poliitilised meetmed on pandeemia mõju leevendanud, on pandeemia süvendanud erinevusi euroala riikide vahel. See kajastab pandeemia erinevat mõju ja majandusstruktuuride erinevusi. Piirangud on avaldanud kahjulikumat mõju suure kontaktide arvuga teenustele kui tootmisele. Selle tõttu on tekkinud suured erinevused majandustulemustes nii riikide piires kui ka üleselt. Riikides, millel on märkimisväärne piiriülese turismi sektor ja mida liikumispiirangud on eriti suurel määral mõjutanud, oli SKP langus keskmisest suurem ning välispositsioonid halvenesid märkimisväärselt. See kehtib Hispaania, Kreeka ja Portugali puhul. Majanduslangus mõjutas suurel määral ka kõrge võlatasemega riike, näiteks Itaaliat ja Prantsusmaad (vt joonis 1.1 b). Need on ka riigid, millel on ühed suurimad era- ja valitsemissektori ning välisvõlad ELis. Teatavates neist riikidest prognoositakse aeglasemat taastumist. Erakorralised poliitikameetmed on osutunud ülioluliseks, et leevendada COVID-19 kriisi mõju ning toetada taastumist, avaldades samal ajal positiivset mõju makromajanduslikule stabiilsusele. Valitsused on andnud enneolematut eelarvetoetust, et kaitsta töökohti ja sissetulekuid ning toetada ettevõtteid, vähendades ettevõtete pankroti riski. Kehtestati moratooriumid maksudele ning kodumajapidamiste ja ettevõtete laenude tagasimaksetele ning anti riigigarantiid pangalaenudele. Selle tulemusena jäi 2020. aastal kodumajapidamiste kasutada olev kogutulu ELis tervikuna hoolimata märkimisväärsest majanduslangusest sisuliselt muutumatuks. Töötuse määr tõusis ELis ainult 0,4 protsendipunkti ning ettevõtte pankrotte oli väga vähe, kuna valitsus võttis suure osa mõjust enda peale. ELi tasandil koordineeriti enneolematul viisil poliitikameetmeid. Kohe pärast pandeemia teket aktiveeriti stabiilsuse ja kasvu pakti üldine vabastusklausel, mis toetab eelarvemeetmeid. Riigiabi ajutises raamistikus kokkuleppele jõudmine võimaldas liikmesriikidel kasutada riigiabi eeskirjade alusel ette nähtud täielikku paindlikkust. Eriolukorras töötuseriski leevendamiseks pakutava ajutise toetuse Euroopa rahastu (TERA) kaitses tööturge. Koroonaviirusele reageerimise investeerimisalgatused (CRII ja CRII+) ning REACT-EU aitasid rakendada ja täiendada ühtekuuluvuspoliitika vahendeid, et toetada rahvatervise sektorit, ettevõtteid ja kõige haavatavamat elanikkonda. Euroopa stabiilsusmehhanismi ja Euroopa Investeerimispanga kaudu tehti kättesaadavaks rahastamisvahendid. Reformide ja investeeringute eesmärgil taaste- ja vastupidavusrahastu tulemuslik rakendamine aitab muuta ELi majanduse kestlikumaks, kaasavamaks ja vastupanuvõimelisemaks ning tagab paremad eeldused rohe- ja digiüleminekuks kooskõlas selles valdkonnas seatud liidu eesmärkidega. Sihipärased üleilmsed rahapoliitikameetmed tagasid soodsad finantstingimused. Euroopa Keskpank (EKP) võttis mitmesuguseid meetmeid, et kaitsta finantsstabiilsust ja tagada finantsturgude ladus toimimine. Ta tagas pankadele täiendava likviidsuse, leevendas tagatisnõudeid ning ostis märkimisväärses koguses täiendavaid avaliku ja erasektori varasid. Toetav rahapoliitika tagas soodsad finantsturu tingimused ja aitas vältida krediidituru kriisi ning mitme võlakirja- ja aktsiaturu näitajad ületasid pandeemiaeelseid tasemeid. Koos pikemaajaliste teguritega, muu hulgas ülemäärane säästmine investeeringute asemel euroalas, tagas suur turu likviidsus madalad ja teatavatel juhtudel isegi kriisieelsest tasemest madalamad riigi laenukulud ning vähenesid erinevused euroala piires. Tugeva taastumise ootus suurendas turgude positiivset meelestatust, mida toetas 2020. aasta sügisel saavutatud läbimurre vaktsiinide väljatöötamisel. Finantstingimused on ajalooliselt madalal tasemel, aga tuleks jälgida märke tingimuste karmistumisest. Kuigi riigivõlakirjade tootlus on 2021. aastal mõnevõrra kasvanud, on see üldjuhul ajaloolisest keskmisest märksa väiksem. Kõige kõrgema reitinguga valitsuste võlgade intressimäär on negatiivne või nullilähedane, kuid mõnes liikmesriigis, eelkõige väljaspool euroala, on see suurenenud. Äriühingute võlakirjade turgude finantstingimused on soodsad, kuigi karmistuvad mõnevõrra, ning pankade laenuintressimäärad on olnud ELis rekordiliselt madalal tasemel või sellele lähedal. Euro tugevnes 2020. aasta teises pooles ja nõrgenes seejärel mõnevõrra ning see suundumus ilmnes ka teatavate euroalasse mittekuuluvate liikmesriikide valuutade puhul. Inflatsioon hakkas 2021. aastal kasvama, aga eeldatakse, et see kasv on peamiselt ajutine. Euroala koguinflatsioon jõudis hiljutistel kuudel kümne aasta kõrgeimale tasemele pärast seda, kui see oli peaaegu kümne aasta jooksul olnud alla sihtmäära. Mitme euroalasse mittekuuluva liikmesriigi inflatsioon on sihtmäära ületanud. Selle suurenemise üks olulisi põhjuseid on olnud energiahindade kasv ning alusinflatsioon on vähem suurenenud. Inflatsiooni suurenemist peetakse peamiselt ajutiseks, kuigi see ei pruugi olla lühiajaline. Fossiilkütustelt teistele energiaallikatele üleminekuga seotud teatavate ebakõlade lahendamine võib võtta mõnda aega. Majanduse taasavamine on nõudlust märkimisväärselt suurendanud, aga aktiivsust piiravad tarne kitsaskohad. Suurenevad kulud avaldavad tõenäoliselt osalist mõju teatavatele tarbijahindadele, kuigi selle mõju ulatus ei ole kindel, ning väiksemad kasumimarginaalid võivad tasakaalustada osa sellest suurenemisest. Püsiva inflatsiooni riskid näivad praegu olevat maandatud, kuna euroala inflatsiooni prognoosid on jätkuvalt täpsed ja kajastavad üldiselt pandeemiaeelsete suundumuste taastumist. Kuid struktuursed kohandused, sh pandeemia mõju tarbimisharjumustele ja sektoripõhised oskuste nappused võivad mõjutada suhtelisi hindasid ja palkasid, mis võib suurendada inflatsiooni volatiilsust. Inflatsiooni pikaajaline suurenemine võib muuta rahapoliitika normaliseerumise aega ning tuua kaasa rangemad finantstingimused ja suuremad laenukasutuse kulutused. ELi majandus taastub oodatust kiiremini, aga majandusprognoos on jätkuvalt ebakindel. Edukad vaktsineerimiskampaaniad on vähendanud ELis vajadust rangete pandeemia leviku tõkestamise meetmete järele, et tulla toime tulevaste nakkuslainetega. Üleilmselt on pandeemiaga seotud riskid aeglase vaktsineerimistempo tõttu jätkuvalt asjakohased. Kaubandus taastub siiani pandeemia tõttu kehtestatud piirangutest ning seda on nõrgendanud pakkumispoolsed kitsaskohad, mis mõjutavad tegevust suurel määral integreeritud üleilmsetes väärtusahelates. Väärtusahelate püsivad ümberkorraldused tekitavad kulusid ja võivad tuua kaasa ELi riikidele nii riske kui ka võimalusi. Ettevõtete kasumlikkuse vähenemine ja finantsvõimenduse suurenemine on vähendanud erasektori investeeringuid. See võib pikendada taastumist ja takistada ettevõtete võlakoormuse vähendamist. Poliitilise toetuse kaotamine võib põhjustada riskide ümberhindamise. Ebakindlus võib suurendada volatiilsust finantsturgudel, mis võib avaldada kahjulikku mõju finants- ja kinnisvarahindadele, võttes arvesse väärtpaberihindade üldist lahknevust majanduse põhinäitajatest. ( ) ( ) ( ) Positiivse poole pealt võib kiirem edu pandeemia tõkestamisel kõikjal maailmas ning ambitsioonikate ja kooskõlastatud reformide ja investeeringute rakendamine ELis aidata kaasa majanduse püsivale taastumisele. Tugev taastumine toetab makromajanduslikku stabiilsust, aga majanduslanguse järelmõju võib tekkida viivitusega ja põhjustada ikkagi riske. Tänu SKP kiirele kasvule on kõrged valitsemis- ja erasektori võla suhted stabiliseerunud või vähenevad mõnevõrra enamikus ELi riikides pärast märkimisväärset suurenemist eelmisel aastal. Kui poliitiline toetus kaotatakse, siis avalduvad vältimatult COVID-19 pandeemiast enim mõjutatud sektorite ja valdkondade potentsiaalsed varjatud haavatavused. Võlgade tagasimaksete moratooriumide kaotamine võib põhjustada ettevõtetele ja kodumajapidamistele raskusi võlgade teenindamisel ning ettevõtete maksejõuetuse ja töötuse. Omavahelised seosed riigi ja erasektori võla ning finantssektori vahel kannavad riske üle. Valitsemis- ja erasektori vara kvaliteedi halvenemine võib mõjutada nende finantsasutuste bilanssi, mille madal kasumlikkus on pandeemia ajal veelgi vähenenud. Raskused võla teenindamisel võivad vähendada investeeringuid, kodumajapidamiste sissetulekuid ja tarbimist, pärssides majanduskasvu ja seades ohtu võlakoormuse vähendamise. Pandeemia on vähendanud kulupõhist konkurentsivõimet mitmes riigis, kus tööjõukulud suurenesid märkimisväärselt juba enne kriisi, kusjuures suurenemine teatavatel juhtudel prognooside kohaselt jätkub. Eluasemehinnad kasvavad viimase kümnendi kiireimas tempos ning pandeemia ei ole seda kasvu takistanud või on isegi seda kiirendanud. Erinevalt võlakoormuse kasvust ei põhjusta majanduse taastumine tõenäoliselt eluasemehindade langust, kuigi teatavad lühiajalised tarneraskused võivad leeveneda. Eluasemete hinnakasvu kiirenemine põhjustab probleeme makromajanduslikule stabiilsusele, eriti kui sellega kaasneb kodumajapidamiste kõrge võlatase ja suur laenuandmise kasv. Eluasemete vähenev taskukohasus võib põhjustada majanduslikku kulu, vähendades tarbimist ja õõnestades tööjõu liikuvust. Samal ajal võib kinnisvara ja muu vara hindade langus avaldada negatiivset mõju finantsasutuste bilansile. Joonis 1.1.SKP võrreldes pandeemiaeelse taseme, kriisieelse võlataseme ja COVID-19 pandeemiast põhjustatud majanduslangusega Allikas: AMECO andmebaas, Eurostat ja Euroopa Komisjoni 2021. aasta sügisene majandusprognoos. Ülekanduv mõju ning euroala kohandamisega seotud probleemid ( ) COVID-19 kriis on süvendanud tasakaalustamatust euroalas. Enamikus riikides, mida COVID-19 kriis kõige enam mõjutas, oli pandeemia alguses kõige suurem valitsemis-, erasektori või välisvõlg, mida teatavatel juhtudel süvendas väike potentsiaalne SKP kasv. COVID-19 kriis on märkimisväärselt mõjutanud suure turismisektoriga netovõlgnikriikide välispositsiooni, avaldades väiksemat mõju muude riikide maksebilansile. Mõned majanduslangusest enim mõjutatud riigid taastuvad kiiresti, aga teistes on taastumine aeglasem. See näitab, et majanduskasv võib avaldada väiksemat mõju šokiga seotud tasakaalustamatuste kõrvaldamisele, vähemalt lähitulevikus, ning toob esile tulemuslike reformide ja investeeringute olulisuse struktuursete nõrkuste kõrvaldamiseks ning SKP edasise potentsiaali toetamiseks. ( ) Euroala kaubandusbilanss suurenes 2020. aastal mõnevõrra, kui toodang vähenes koos väheneva nõudlusega. 2020. aastal vähenes nii kaupade ja teenuste eksport kui ka import. Kaubavahetuse ülejääk suurenes, mida toetasid üldiselt madalamad energiahinnad, ning teenuskaubanduse ülejääk vähenes, peamiselt rahvusvahelise reisimise vähenemise tõttu. Üldiselt peatas see 2017. aastal alanud euroala kaubandusbilansi ülejäägi vähenemise. Prognooside kohaselt suureneb kaubandusbilanss 2021. aastal mõnevõrra ja jääb 2022. aastal üldiselt muutumatuks (joonis 1.2). 2021. aastal peaks euroala alusinflatsioon (koguinflatsioon, võtmata arvesse energiat ja töötlemata toitu) hoolimata siiani märkimisväärsest SKP lõhest suurenema, jäädes alla koguinflatsiooni sihtmäära.

Joonis 1.2.Euroala majanduskasv, sisenõudlus, kaubandusbilanss ja alusinflatsioon Allikas: AMECO andmebaas ja Euroopa Komisjoni 2021. aasta sügisene majandusprognoos. Euroala jooksevkonto ülejääk vähenes 2020. aastal jätkuvalt järk-järgult euroala põhinäitajatega kooskõlas olevale tasemele, aga suureneb 2021. aastal uuesti. 2020. aastal oli euroala jooksevkonto ülejääk 2 % SKPst (joonis 1.3 a). ( ) Hoolimata kaubandusbilansi mõningasest suurenemisest, vähenes jooksevkonto veidi mõnevõrra väiksemate tulukonto saldode tõttu. Nii nominaalne kui ka tsükliliselt kohandatud jooksevkonto summa, mis moodustas 1,6 % SKPst, jõudis lähedale euroala majanduse põhinäitajaid kajastavale jooksevkonto normile, mis on hinnanguliselt 1,7 % SKPst. ( ) See kajastas seda, et sisenõudlus peab enamiku kaubanduspartneritega võrreldes paremini vastu. Kuid 2021. aasta esimese poole andmed näitavad, et euroala jooksevkonto ülejääk on suurenenud, peamiselt kõrgema teenuskaubanduse bilansi tõttu. Üldiselt jõuab euroala jooksevkonto praeguse prognoosi kohaselt 2019. aasta tasemele 2021. aastal. See kajastab SKP ja kogunõudluse erinevuse jõudmist pandeemiaeelsele tasemele ning seega püsivat väiksemat sisenõudlust (joonis 1.2). Joonis 1.3.Euroala jooksevkonto riigiti ning netolaenuandmine ja -võtmine sektorite kaupa Allikas: Eurostat, maksebilansi statistika, AMECO andmebaas ja Euroopa Komisjoni 2021. aasta sügisene majandusprognoos. Joonis 1.4.Euroala valitsemissektori netolaenuvõtmise geograafiline jaotus Allikas: Eurostat, maksebilansi statistika ja AMECO andmebaas. 2020. aastal olid maksebilansi peamised muutused sektoripõhised ja mitte geograafilised. Euroala ülejääki kõige rohkem panustavate Madalmaade ja Saksamaa jooksevkonto ülejääk (joonis 1.3 a) vähenes 2020. aastal veelgi. Itaalia positiivne panus ja Prantsusmaa negatiivne panus suurenesid mõnevõrra. Euroala ülejäägi suurenemise 2021. aasta esimeses pooles põhjustas suurel määral Iirimaa jooksevkonto suurenemine. Samuti suurenes Madalmaade ja Saksamaa panus euroala ülejääki ning jõudis uuesti 2019. aasta tasemele. Itaalia osakaal ülejäägist suurenes veelgi ja jõudis Madalmaadega samale tasemele. Euroala ülejäägi geograafiline jaotus jääb praeguste prognooside kohaselt üldiselt tulevikus stabiilseks. Samas muutusid 2020. aastal märkimisväärselt sektoripõhised panused maksebilanssi (joonis 1.3 b). Kodumajapidamiste ja vähemal määral ettevõtete suuremaid sääste tasakaalustas tugev ekspansiivne eelarvepoliitika. Erasektori netolaenuandmine suureneb 2021. aastal prognooside kohaselt veelgi, mida ajendab peamiselt ettevõtlussektor ning mis toimub hoolimata tagavarasäästude vähenemisest ja kodumajapidamiste tarbimise suurenemisest. Valitsuste netolaenuandmine jääb prognooside kohaselt peaaegu muutumatuks, kusjuures Saksamaa puudujäägi märkimisväärne suurenemine panustab oluliselt euroala valitsuste suurde netolaenuvõtmisesse (joonis 1.4). Valitsemissektori eelarvepositsioonid halvenevad 2022. aastal eeldatavasti märkimisväärselt (vt ka valitsemissektorit käsitlev punkt 2.4). Kuna erasektori netolaenuandmine peaks prognoosi kohaselt sarnases ulatuses vähenema, jääb välispositsioon prognoosi kohaselt stabiilseks. Poliitikameetmed Pandeemia on toonud esile vastutsükliliste vabalt valitud eelarvepoliitikameetmete, toetava rahapoliitika ja Euroopa koordineerimise positiivse rolli majanduskriisile reageerimisel. COVID-19 kriis on näidanud, et märkimisväärsed vabalt valitud eelarvemeetmed saavad tulemuslikult maandada suure šoki vahetut mõju ning luua edukalt eeldused kiireks taastumiseks. Viivitamatult võetud riiklikke eelarvemeetmeid toetas ELi õigusraamistiku nõuete leevendamine. Ühised meetmed suurendasid üldist majanduslikku usaldust. Rahapoliitika meetmed aitasid kogu pandeemia vältel säilitada kõigi majandussektorite jaoks soodsad rahastamistingimused, toetades sel teel majandustegevust ja kaitstes keskpikas perspektiivis hinnastabiilsust. Eelarve- ja rahapoliitika vastastikku toetav mõju on olnud kriisi mõju leevendamisel otsustava tähtsusega ning toetab majanduse taastumist. Kuigi rahastamistingimused jäävad eeldatavasti toetavaks, piiravad madal intressimäär ja hiljuti kiirenenud inflatsioon võimalusi täiendavate leevendavate rahandusmeetmete võtmiseks. Seetõttu võib olla vajalik säilitada eelarvepoliitika stabiliseerivat rolli, kui tekivad langusriskid, samas kui usaldusväärne eelarvepoliitika kriisivälistel aegadel suurendab usaldust eelarvepoliitika tulemuslikkuse vastu kriisi ajal. Makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamine ja korrigeerimine on jätkuvalt määrava tähtsusega. Esiteks võib majanduse nõrk taastumine suurendada ettevõtete pankrottide arvu, mille tõttu kaovad töökohad ja realiseeritakse rohkem kriisiga seoses ettevõtete laenudele antud garantiisid ning vähendatakse investeeringuid. Teiseks võib ebasoodne majandusolukord süvendada valitsemissektori ja pankade vastastikust mõju. Kolmandaks võivad kõrged varade ja eluasemete hinnad suurendada eluasemesektori haavatavust mittejätkusuutliku varade hinnaralli tõttu. ( ) Need riskid võivad kahjulikult mõjutada valitsemissektori võla jätkusuutlikkust ja piirata eelarvepoliitika võimalusi tulevastele probleemidele reageerimiseks. Kui peatada haavatavuste suurenemine, siis on võimalik samuti kindlustada taastumist ja tugevdada pikaajalist majanduskasvu. Sarnasemad majandusstruktuurid ja paremini sünkroniseeritud majandustsüklid aitavad suurendada ühise rahapoliitika tulemuslikkust. Nii valitsemis- kui ka erasektori kõrge võlataseme vähendamiseks on hädavajalik tagada taastumise käigus püsiv majanduskasv, mis eeldab tootlikke investeeringuid. Viimatinimetatu oleneb toetavast poliitikast taastumise ajal ning sellest, et kriisi ajal antud erakorraline poliitiline toetus kaotataks õigel ajal. Majanduskasvu tugevus sõltub majanduse põhinäitajate toetamisest, milleks tuleb teha sobilikud reformid ja investeeringud. See on seda olulisem, kuna mitmes riigis on kõrge avaliku ja erasektori võlatase ning suhteliselt madal SKP kasvu potentsiaal. Seetõttu on nende võlakoormust keerukam vähendada ning tuleb uuesti saavutada usaldusväärsed keskpika perioodi positsioonid, kui majandustingimused seda lubavad. Võttes arvesse euroala majanduste omavahelisi seoseid on vaja liikmesriikide makromajanduslike poliitikameetmete sobilikku kombinatsiooni, et toetada taastumist, korrigeerides samal ajal tasakaalustamatused ja maandades tekkivaid riske. Euroala netovõlausaldajariikide majanduskasv, sh toetava nõudluse tingimustes, ei oleks kasulik ainult neile riikidele endile, vaid ka netovõlgnikriikidele, kuna euroala suurem majanduskasv toetab majanduskasvu ja võlakoormuse vähendamist ning välispositsiooni parandamist viimatinimetatud riikide rühmas. Sel puhul oleks abi sellest, kui kriisi ajal antud erakorralise poliitilise toetuse kaotamise aeg lähtuks kohandamisvajadustest. Netovõlgnikriikide tootlikkuse ja konkurentsivõime märkimisväärne ja püsiv parandamine aitaks samuti kaasa välispositsiooni tasakaalustamisele ning võlakoormuse vähendamisele. Euroala ja ELi tasandil vahendite tulemuslik kasutamine koos vajalike reformide ja investeeringute tulemusliku rakendamisega aitaks edendada majanduse püsivat taastumist ja tugevdada vastupidavust, sh kõrvaldades tasakaalustamatusi ja maandades tekkivaid riske. On esmatähtis, et taasterahastu „NextGenerationEU“ rahalised vahendid kasutataks ära täielikult ja kõige otstarbekamalt. See tugevdaks rahaliste vahendite majanduslikku mõju ja hoiaks ära ohu, et riikides, kus ELi vahendite sissevool moodustab suure osa SKPst, suureneb liigselt suletud sektoriga seotud tegevus ja väline tasakaalustamatus. Taaste- ja vastupidavusrahastu toetab rohketel investeeringutel põhineva taastumise edendamise, vastupanuvõime suurendamise ning sellel põhinevate reformide ja investeeringute tulemusliku rakendamise teel makromajanduslikku stabiilsust. Taaste- ja vastupidavuskavade tulemuslik rakendamine muudab ELi majanduse kestlikumaks, kaasavamaks ja vastupanuvõimelisemaks ning tagab paremad eeldused rohe- ja digiüleminekuks. See aitab samuti maandada ELis tekkivate erinevuste riski, kuna taaste- ja vastupidavusrahastu toetused on suunatud liikmesriikidele, mille SKP elaniku kohta on väiksem ja millele COVID-19 kriis avaldas kõige suuremat mõju. Taaste- ja vastupidavuskavade rakendamine võib parandada potentsiaalse majanduskasvu toetamise teel võla jätkusuutlikkust, eelkõige suurima eelarveriski ja erasektori liiga kõrge võlatasemega liikmesriikides. Lisaks sellele toetavad pandeemiajärgset taastumist suuremad avaliku sektori investeeringud, erinevalt üleilmsele finantskriisile järgnenud aastatest. Taaste- ja vastupidavusrahastu toetustest rahastatakse kvaliteetseid investeerimisprojekte ja need võimaldavad tootlikkust suurendavaid reforme, põhjustamata suuremat riigi eelarvepuudujääki ja kõrgemat võlataset. Need toetused ja muud ELi rahastamise allikad suurendavad hinnanguliselt avaliku sektori investeeringuid liikmesriikides aastas keskmiselt ligikaudu 0,5 % SKPst 2021. ja 2022. aastal. 2. Tasakaalustamatus, riskid ja kohandamine: peamised suundumused liikmesriigiti 2.1. Tulemustabeli näitajate väljavõte Häiremehhanismi aruanne põhineb makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse tulemustabeli näitajate majanduslikul analüüsil, mille eesmärk on teha kindlaks esmapilgul edasist uurimist nõudvad võimalikud riskid ja haavatavused. Tulemustabel sisaldab 14 näitajat koos soovituslike künnisväärtustega järgmistes valdkondades: välispositsioonid, konkurentsivõime, era- ja valitsemissektori võlg, eluasemeturud, pangandussektor ja tööhõive. Selleks et tagada andmete stabiilsus ja riikidevaheline ühtlus, toetutakse tulemustabelis hea statistilise kvaliteediga andmetele. Makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse määruse (määrus (EL) nr 1176/2011) kohaselt peab komisjon tõlgendama tulemustabeli väärtusi majanduslikult, mis võimaldab põhjalikumalt mõista üldist majanduslikku konteksti ja võtta arvesse riigipõhiseid kaalutlusi; tulemustabeli näitajaid ei tohi lugeda mehaaniliselt. ( ) Lisaks tulemustabeli näitajatele on esitatud 28 täiendavat näitajat. Lisaks sellele kasutatakse käesolevas aruandes prognoose, nüüdisprognoose ja sagedasti esitatavaid andmeid, et hinnata paremini makromajanduslikule stabiilsusele avalduvate riskide võimalikku muutumist. Häiremehhanismi aruande ametlik tulemustabel sisaldab andmeid kuni 2020. aastani. Võttes arvesse COVID-19 kriisi täieliku mõjuga seotud märkimisväärset ebakindlust, sisaldab käesolev aruanne kriisist makromajanduslikule stabiilsusele tekkiva potentsiaalse mõju ja praeguste makromajanduslike tasakaalustamatuste suundumuste tulevikuhinnangut. See on kooskõlas 2020. aasta novembris avaldatud häiremehhanismi aruandes kasutatud lähenemisviisiga. Tulemustabeli 2021. aasta ja sellele järgnevate aastate näitajate väärtused on saadud komisjoni prognoosiandmete alusel ning nüüdisprognoosid põhinevad aasta andmetel (vt täpsemalt 1. lisast). Nende prognoosidega kaasneb märkimisväärne ebakindlus ja seda tuleb pidada silmas, et järgida analüüsi ja kasutatud andmetega seotud läbipaistvuse põhimõtet ning olla järelduste tegemisel ettevaatlik. Nagu varasematel aastatel, võetakse häiremehhanismi aruande kohasel hindamisel arvesse ka hindamisraamistikest saadud teavet ning olemasolevate põhjalike analüüside ja asjakohaste analüüside tulemusi. Tulemustabeli andmete kohaselt on COVID-19 kriis peatanud võlatasemega seotud tasakaalustamatuse hiljutise korrigeerimise ning peamiselt eluasemeturgudega seotud ülekuumenemise risk on muutunud laialdasemaks. Häiremehhanismi aruande tulemustabelis aastate jooksul künnisväärtusi ületavate väärtuste analüüsimisel ilmneb järgmine (joonis 2.1.1). ·Aastatel 2013–2019 toimunud majanduskasv aitas vähendada era- ja valitsemissektori võla suhet SKPsse, mis kajastus kuni 2019. aastani nende liikemesriikide arvu vähenemises, mille võla suhe ületab künniseid. See vähenemine on COVID-19 kriisi tõttu peatunud ning rohkem riike on registreerinud või registreerivad eeldatavasti künniseid ületava era- ja valitsemissektori võlataseme. ·Kõrgemate eluasemehindade tõttu on enamate riikide näitajad ületanud viimastel aastastel vastavaid künniseid. See seaduspära muutus märksa selgemaks 2020. aastal, kui rohkem riike ületas künnise. ·Tööjõu ühikukulude kasv (mis põhineb kolme aasta kumulatiivsetel muutustel) ületas mitmel juhul künniseid juba enne COVID-19 kriisi ning tööjõu ühikukulud kasvasid järsult 2020. aastal. Seda ajendas peamiselt märksa väiksema tootlikkuse mehaaniline mõju, mille põhjustas väiksem aktiivsus märkimisväärse varutööjõu hoidmise kontekstis. Eeldatakse, et tööjõu ühikukulude kasv aeglustub, kuna majanduse taastumine peaks võimaldama põhitootlikkusel taastuda. 2020. aastal oli rohkem reaalse tegeliku vahetuskursi ja ekspordi turuosa künniseid ületavaid näitajaid, aga nende arv peaks eeldatavasti suhteliselt kiiresti vähenema.

·Mitme liikmesriigi (kolme aasta keskmistel põhinevad) jooksevkonto näitajad ületavad jätkuvalt kõrgemat või madalamat künnisväärtust. Viimastel aastatel on olnud rohkem riike, mille jooksevkonto ülejääk ületab kõrgemat künnisväärtust, kui riike, mille puudujääk ületab madalamat künnisväärtust. COVID-19 kriis ei ole kontomustreid olemuslikult muutnud, kuigi mõnevõrra rohkem riike on künniseid veidi ületanud. ( ) Taastumine vähendab eeldatavasti SKP seisukohast väga negatiivsete rahvusvaheliste netoinvesteerimispositsioonide arvu, mis tähendaks, et jätkub pandeemiaeelne välispositsioonide paranemine. ·Kriis avaldab mõju tööturule. Kuigi töötuse määr on jäänud üldiselt stabiilseks, on aktiivsuse määrad vähenenud ja ületanud üksikutes liikmesriikides vastava künnise inimeste tööturult lahkumise tõttu, mis on samuti põhjustanud peamise töötuse määra piiratuma suurenemise. Avaldub pikaajalise ja eelkõige noorte töötuse tavapärane tundlikkus tööturu olukorra muutustele. Ülejäänud häiremehhanismi aruandes on neid ja muid seotud küsimusi põhjalikult analüüsitud. Joonis 2.1.1.Künnisväärtust ületavate tulemustabeli näitajatega liikmesriikide arv Allikas: Eurostati ja komisjoni talituste arvutused (vt ka 1. lisa). 2.2. Välissektor ja konkurentsivõime 2.2.1.Välissektor COVID-19 kriis mõjutas negatiivselt mitme sellise liikmesriigi jooksevkontosid, millel on suur väliskohustuste maht, samas kui mitmel muul liikmesriigil säilis suur jooksevkonto ülejääk. ELis muutusid jooksevkonto saldod 2020. aastal erinevas suunas, kusjuures reisiteenuste ekspordist suurel määral sõltuvate riikide jooksevkonto saldo vähenes märkimisväärselt. Need riigid olid näiteks Horvaatia, Kreeka, Küpros ja Malta ning vähemal määral Hispaania ja Portugal (joonis 2.2.1). Kõigil neil riikidel peale Malta oli enne COVID-19 kriisi suur väliskohustuste maht. Vastupidiselt paranes jooksevkonto saldo märkimisväärselt Leedus, Lätis, Poolas ja Tsehhis, peamiselt kõrgema kaubandusbilansi tõttu, aga samuti tänu kasvavale investeerimistulu bilansile, kui välisinvestorite tulu kriisi ajal vähenes. Saksamaa ja Taani ning eelkõige Madalmaade suured jooksevkonto ülejäägid on pandeemia ajal vähenenud, kuid on endiselt märkimisväärsed. Sloveenia jooksevkonto ülejääk suurenes veelgi. 2020. aasta madalamad energiahinnad suurendasid peaaegu kõigi liikmesriikide jooksevkontosid. Kuigi maksebilansi muutused olid majandusšoki ulatust arvestades peamiselt piiratud ja ajutised, on sektoripõhine panus ELi riikide välistesse rahavoogudesse märkimisväärselt muutunud. Kodumajapidamised suurendasid ettevaatuskaalutlustel ja piiratud tarbimisvõimaluste tõttu oma sääste ning ettevõtted vähendasid ebakindlas olukorras üldjuhul oma investeeringuid, mille tulemusena suurenesid erasektori netolaenuandmise/-võtmise positsioonid (joonised 2.2.3 a, b ja c). Vastupidiselt sekkusid valitsused kriisi ajal majanduse toetamiseks ning nende tulu vähenes samal ajal, mis põhjustas kõigis ELi riikides suure valitsemissektori netolaenuvõtmise. Suured sektoripõhised muutused tasakaalustavad üldiselt üksteist ning seega ei põhjustanud need märkimisväärseid muutusi enamiku liikmesriikide üldistes netolaenuandmise/-võtmise positsioonides. Joonis 2.2.1.Jooksevkonto saldod ja võrdlusalused 2019. ja 2020. aastal Allikas: Eurostat ja komisjoni talituste arvutused. Kolme liikmesriigi jooksevkontod jäid 2020. aastal alla makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse tulemustabeli madalama künnise, mis kajastab kolme aasta keskmist. Küprose suur jooksevkonto puudujääk suurenes 2020. aastal jätkuvalt ja jõudis –10,1 %ni SKPst peamiselt väiksema rahvusvahelise turismi, aga ka suureneva esmase netotulu saldo puudujäägi tõttu. Selle kolme aasta keskmine näitaja liikus makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse madalamast künnisest veel kaugemale. Jooksevkonto jääb alla normi ning samuti alla taseme, mis on vajalik, et rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon saavutaks järgmise kümne aasta jooksul usaldusväärse künnisväärtuse. ( ) ( ) Rumeenia jooksevkonto saldo pidev vähenemine jätkus; see vähenes mõnevõrra –5 %-le SKPst, mis suurendas veidi erinevust vastavast normist. Kuigi Iirimaa jooksevkonto saldo oli 2020. aastal –2,7 % SKPst, oli selle kolme aasta keskmine 2019. aasta erakordselt suure puudujäägi tõttu –6 % lähedal. ( ) 2020. aastal ületas nelja liikmesriigi jooksevkonto ülejääk makromajandusliku tasakaalustamatuse menetluse kõrgemat künnist. Nii on see olnud Madalmaade, Saksamaa ja Taani puhul peaaegu kümme aastat. Saksamaa ja Taani ülejäägid moodustasid 2020. aastal vastavalt 8,1 % ja 6,9 % SKPst (näitajad vähenesid võrreldes 2019. aastaga) ning Madalmaade ülejääk langes 9,4 %-lt 7 %-le SKPst muu hulgas hargmaiste ettevõtete tegevuse tõttu. Kui Taani ülejääk vähenes madalama kaubandusbilansi tõttu, siis Madalmaades ja Saksamaal põhjustas languse peamiselt madalam investeerimistulu bilanss. Sloveenia suur ülejääk suurenes tänu suuremale kaubandusbilansile ja esmase tulu saldole 6 %-lt 7,4%ni SKPst. Kõigi nelja riigi ülejäägid ületasid jätkuvalt märkimisväärselt nende vastavaid jooksevkonto norme ning rahvusvahelist netoinvesteerimispositsiooni stabiliseerivat jooksevkonto võrdlusalust. Enamiku muude ELi riikide jooksevkontod ületasid 2020. aastal nende põhinäitajatest tulenevaid riigipõhiseid tasemeid üksikute märkimisväärsete eranditega. Nii nominaalsed kui ka tsükliliselt kohandatud jooksevkontod ületasid põhinäitajatest tulenevat jooksevkontot või olid selle lähedal ning ületasid rahvusvahelist netoinvesteerimispositsiooni stabiliseerivat jooksevkontot enamikus liikmesriikides (joonis 2.2.1). ( ) Märkimisväärsed erandid olid Kreeka ja Portugal, mille jooksevkonto jäi nii alla normi kui ka saldo, mis on vajalik usaldusväärse rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni saavutamiseks kümne aasta jooksul. Mõlema riigi ja eelkõige Kreeka puhul põhjustas COVID-19 kriis eelmistel aastatel suurenenud jooksevkonto saldo märkimisväärse vähenemise. Joonis 2.2.2.Jooksevkonto saldo muutumine Allikas: Eurostat, Euroopa Komisjoni 2021. aasta sügisene majandusprognoos ja komisjoni talituste arvutused. Prognoositakse, et märkimisväärse piiriülese turismi sektoriga riikide jooksevkonto puudujäägid hakkavad 2021. ja 2022. aastal aeglaselt paranema, ning suurimad ülejäägi hakkavad üldiselt, aga mitte alati, mõnevõrra vähenema (joonis 2.2.2). Eeldatakse, et rahvusvaheline reisimine hakkab tulevikus järk-järgult taastuma, mis võib siiski olla ebaühtlane ning ei pruugi olla prognoosiajavahemikuga täielikult hõlmatud (vt turismi käsitlev tekstikast 1). See aitab parandada turismi ekspordist suurel määral sõltuvate riikide, eelkõige Horvaatia, Kreeka ja Küprose jooksevkontot. Kuid prognoositakse, et Küprose suur jooksevkonto puudujääk paraneb aeglaselt. Rumeenia jooksevkonto saldo väheneb prognoosi kohaselt veelgi. Vastupidiselt peaks Iirimaa volatiilne jooksevkonto jääma prognoosiperioodil suurde ülejääki. Saksamaa, Sloveenia ja Taani suured ülejäägid peaksid prognoosi kohaselt vähenema, kuigi see vähenemine on Saksamaa puhul väga väike, ning Madalmaade ülejääk peaks jõudma 2022. aastaks uuesti peaaegu 2019. aasta tasemele. Säästude ja investeeringute seisukohast ei eeldata, et eri sektorite panus välispositsioonidesse enamikus riikides märkimisväärselt muutub. 2021. aastal jääb erasektor prognoosi kohaselt üldjuhul eeldatavasti netolaenuandjaks ja valitsemissektor netolaenuvõtjaks (joonis 2.2.3 d). Erasektoris prognoositakse, et ettevõtete netolaenuandmise positsioonid suurenevad enamikus liikmesriikides ning kodumajapidamiste positsioonid vähenevad mõnevõrra. Valitsuste netolaenuvõtmine peaks keskmiselt mõnevõrra vähenema. Avalikus sektoris mõjutavad suure jooksevkonto ülejäägiga liikmesriikide netolaenuandmise positsioonid nende välispositsiooni. Joonis 2.2.3.Netolaenuandmine/-võtmine sektorite lõikes aastatel 2019–2021 Allikas: AMECO andmebaas ja Euroopa Komisjoni 2021. aasta sügisene majandusprognoos. 2020. aastal halvenesid rahvusvahelised netoinvesteerimispositsioonid enamikus suurtest netovõlgnikriikidest ning paranesid üldjuhul suure positiivse positsiooniga riikides. Pärast seda, kui rahvusvahelised netoinvesteerimispositsioonid olid 2019. aastal suurenenud kõigis peale nelja ELi riigi, olid nende muutustes 2020. aastal märkimisväärseid riikidevahelisi erinevusi, kusjuures peaaegu poolte liikmesriikide rahvusvahelised netoinvesteerimispositsioonid vähenesid. 2020. aastal jäi kümne ELi riigi rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon alla tulemustabeli künnisväärtuse (-35 % SKPst), mis on üks riik vähem kui 2019. aastal. Kõigil neil juhtudel jäävad nende positsioonid 2021. aastal eeldatavasti alla põhinäitajatega soovitatud rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni ning kuue riigi rahvusvaheline netoinvesteerimspositsioon jääb prognoosi kohaselt alla usaldatavuskünnise (joonis 2.2.4). ( ) Suured negatiivsed rahvusvahelised netoinvesteerimispositsioonid peaksid prognoosi kohaselt peamiselt paranema. Keskpikas ajavahemikus eeldatakse, et –35 % ületab kolm liikmesriiki, mille rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon jääb 2020. aastal alla selle. Suured positiivsed rahvusvahelised netoinvesteerimispositsioonid peaksid prognoosi kohaselt veelgi suurenema või jääma üldiselt stabiilseks. Joonis 2.2.4.Rahvusvahelised netoinvesteerimispositsioonid 2019.–2022. ja 2025. aastal ning võrdlusalused 2021. aastal Allikas: Eurostati ja komisjoni talituste arvutused (vt ka 1. lisa). Suurima negatiivse rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooniga liikmesriikides oli 2020. aastal suurim langus, aga taastumine võimaldab eeldatavasti enamikul juhtudel olukorda parandada. Iirimaa, Kreeka, Küprose ja Portugali rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon on alla –100 % SKPst ning alla nende põhinäitajate ja usaldatavuskünniste. Neile järgneb Hispaania, mille rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon on ligikaudu –85 % SKPst. Nende liikmesriikide (v.a Iirimaa) positsioonid halvenesid märkimisväärselt, Kreeka ja Küprose puhul ligikaudu 20 SKP protsendipunkti. Peamised stiimulid olid nominaalse SKP vähenemine, eelkõige Kreekas, ning suur jooksevkonto puudujääk, eelkõige Küprosel. Iirimaal ja Küprosel kajastab rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni tase suurel määral hargmaiste ettevõtete ja eriotstarbeliste üksuste piiriüleseid finantssuhteid. Kõiki neid viit riiki iseloomustab suhteliselt suur negatiivne rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon ilma makseviivituse riskita instrumentideta (NENDI), s.o netovõlakohustuste suur osakaal nende välispositsioonis. ( ) Enamiku Kreeka väliskohustustest moodustab soodsatel tingimustel riigivõlg. Suure negatiivse rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooniga teatavate liikmesriikide välist jätkusuutlikkust toetab vahel märkimisväärne taaste- vastupidavusrahastu toetus lisaks ELi eraldistele mitmeaastase finantsraamistiku alusel. Praeguste prognooside kohaselt peaks Küprose rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon isegi keskpikas perspektiivis siiski stagneeruma. Samas peaksid suure negatiivse rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooniga muude riikide rahvusvahelised netoinvesteerimispositsioonid 2022. aastani ja keskpikas perspektiivis järk-järgult paranema tänu suurele SKP kasvule ja paranevatele jooksevkontodele, kusjuures olukord paraneb eeldatavasti eriti kiiresti Iirimaal tänu suurtele prognoositud jooksevkonto ülejääkidele. Enamike mõõdukalt negatiivse rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooniga ELi riikide positsioonid ei muutunud 2020. aastal märkimisväärselt ning prognoosi kohaselt peaksid neist enamiku positsioonid tulevikus paranema. Kõigi nende riikide (Horvaatia, Poola, Rumeenia, Slovakkia ja Ungari) rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon peaks jääma 2021. aastal alla põhinäitajatel põhineva võrdlusaluse ning ainult Rumeenia ja Slovakkia rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon jääb prognoosi kohaselt alla usaldatavuskünnise. Kõigi nende liikmesriikide ning muude Kesk- ja Ida-Euroopa ja Balti riikide rahvusvahelist netoinvesteerimispositsiooni iseloomustavad suured välismaised otseinvesteeringud ning rahvusvahelisest netoinvesteerimispositsioonist märksa soodsam NENDI. Lisaks sellele saavad need riigid mitmeaastase finantsraamistiku alusel suhteliselt suuri ELi eraldisi, mis toetavad arvestataval määral nende välispositsioone. Mitmeaastase finantsraamistiku eraldistele lisanduvad taaste- ja vastupidavusrahastu toetused põhjustavad veelgi rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni suurenemist enamikus neist riikidest. Üldiselt peaks nende riikide rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon prognoosi kohaselt tulevikus paranema, v.a Rumeenia, mille positsioon eeldatavasti mõnevõrra halveneb (joonis 2.2.4).

2020. aastal on täheldatud erinevaid suundumusi ka suure positiivse rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooniga liikmesriikide rühmas. Belgia, Madalmaade, Malta ja Saksamaa rahvusvaheline netoinvesteerimispositsioon suurenes veelgi tänu jätkuvalt märkimisväärsetele jooksevkonto ülejääkidele Madalmaades ja Saksamaal ning kõigil neljal juhul nominaalse SKP vähenemise tõttu. Positiivne väärtuse hindamise mõju tekkis eelkõige Madalmaades, aga ka Maltal. Vastupidiselt piirasid negatiivsed väärtuse hindamise muutused Saksamaa rahvusvahelise netoinvesteerimispositsiooni suurenemist. Luksemburgi ja Taani suured positiivsed rahvusvahelised netoinvesteerimispositsioonid halvenesid negatiivsete väärtuse hindamise muutuste tõttu, hoolimata suurest jooksevkonto ülejäägist neis riikides. Joonis 2.2.5.Nominaalne tegelik vahetuskurss Allikas: Euroopa Komisjon Välisrahastuse tingimused võivad tulevikus karmimaks muutuda, mis võib mõjutada teatavaid euroalaväliseid riike. COVID-19 kriisi alguses oli mitmes euroalavälises riigis tunda üleilmse finantsturu survet. Samal ajal olid surve all teatavate euroalaväliste liikmesriikide valuutad, eelkõige Ungari forint, ning nende vahetuskurss nõrgenes 2020. aasta märtsis ja aprillis, kuid taastus ja stabiliseerus juba mais (joonis 2.2.5), kui ülemaailmne riskihinnang muutus positiivsemaks ja kapitalivood stabiliseerusid. Tulevikus ei saa välistada teatavat uut kapitalivoogude volatiilsust või välisrahastamise tingimuste karmistumist, osaliselt oodates rahapoliitika karmistamist Ameerika Ühendriikides ja muudes arenenud majandustes. Selles kontekstis on välisrahastamise või välise refinantseerimise risk, kui see peaks uuesti tekkima, väiksem prognoositud suure netolaenuandmispositsiooniga euroalaväliste riikide puhul ning liikmesriikide puhul, millel on suuremad välisvaluutareservid. Selles kontekstis on oma roll ka nii era- kui ka valitsemissektori välisrahastamise vajadustel (vt valitsemissektorit käsitlev punkt 2.4). 2.2.2.Konkurentsivõime Tööjõu ühikukulud kasvasid kõikjal ELis COVID-19 kriisi ajal põhilise tööjõu tootlikkuse märkimisväärse ajutise vähenemise tõttu. Tulemustabel näitab kuni 2020. aastani kolme aasta kumulatiivsel kasvul põhinevat tööjõu ühikukulude kasvu, mis ületab künnist 18 liikmesriigis, samas kui aasta tagasi ületas see künnist kaheksas riigis. Enne 2020. aastat oli märke potentsiaalsest ülekuumenemissurvest teatavates riikides, sh Bulgaarias, Eestis, Leedus, Lätis, Luksemburgis, Maltal, Rumeenias, Slovakkias, Tsehhis ja Ungaris. Juba ainult 2020. aastal kiirenes tööjõu ühikukulude kasv 22 liikmesriigis. Kuid see erakordne tööjõu ühikukulude kasv pöördub prognoosi kohaselt mitmes riigis 2021. ja 2022. aastal üldiselt suurema tööjõu ühikukulude volatiilsuse kontekstis osaliselt tagasi. COVID-19 pandeemia mõju ja taastumise käigus tekkiva struktuurse surve tõttu on kulupõhise konkurentsivõime muutusi keerukas hinnata. Tööjõu ühikukulude kasvu järsk kiirenemine 2020. aastal ja selle eeldatav osaline tagasipöördumine enamikus riikides 2021. ja 2022. aastal põhineb peamiselt ulatusliku varutööjõu hoidmise ja sellele järgneva elaniku kohta põhitootlikkuse languse statistilisel mõjul (joonis 2.2.6). Selle põhjustas valitsuse toetus töökohtade säilitamise kavadele, mis seisnesid peamiselt ajutiselt laiendatud lühendatud tööaja kavades, mille puhul eelistati töötajate arvule avalduvale mõjule töötundide vähendamist. Tööturu lõtku ja oskuste nappuse kombinatsioon osutab edasiste tööjõu ühikukulude muutuste volatiilsusele ja ebakindlusele. Need on seotud tarneahela probleemidega ja ebaühtlasest majanduse taastumisest ning kiirendatud digiüleminekust ja pikemaajalistest struktuursetest muutustest tulenevate probleemidega. Võttes arvesse, et tööjõu ühikukulud on mitmes riigis viimastel aastatel kiiresti kasvanud, tuleb jätkuvalt jälgida kulupõhise konkurentsivõime kaotamise riski, eelkõige et mõista ulatust, milles on võimalik taastumise käigus katta 2020. aastal aset leidnud kadu. Konkurentsivõime ja tootlikkuse edendamise poliitika on jätkuvalt väga oluline, et COVID-19 kriisist jätkusuutlikult taastuda. Tööjõu tootlikkus langes 2020. aastal peaaegu kõigis ELi riikides, aga see peaks sellel ja järgmisel aastal taastuma (joonis 2.2.6 c). Tööjõusisendid vähenesid COVID-19 kriisi ajal, peamiselt lühendatud tööaja tõttu, samas kui töötajate arv muutus vähe tänu valitsuse meetmetele, sh lühendatud tööaja kavad, mille kasutamine on taastumise ajal märkimisväärselt vähenenud. Seetõttu vähenes töötajate arvul põhinev tööjõu tootlikkus enamikus riikides rohkem kui töötundidel põhinev tööjõu tootlikkus. 2021. ja 2022. aastaks, kui majandus hakkab taastuma ja varutööjõu hoidmise mõju pöördub tagasi, prognoositakse tootlikkuse kasvu. 2022. aastal peaks tootlikkus isiku kohta ületama selle 2019. aasta taset kõikides liikmesriikides, v.a Hispaanias, Luksemburgis, Maltal ja Portugalis. Palgakasv oli 2020. aastal mõõdukas, aga see peaks 2021. ja 2022. aastal suurenema, vahel märkimisväärselt. Palgakasv oli enamikus ELi riikides COVID-19 kriisi ajal piiratud (joonis 2.2.6 d). Hüvitis töötaja kohta peaks prognoosi kohaselt 2021. ja 2022. aastal suurenema rohkem kui 5 % aastas Bulgaarias, Itaalias, Leedus, Lätis, Poolas, Rumeenias, Slovakkias, Tsehhis ja Ungaris Belgias, Eesti ja Iirimaal peaks suurenemine jääma keskmiselt vahemikku 4–5 %. Bulgaarias, Eestis, Leedus, Lätis, Rumeenias, Slovakkias, Tsehhis ja Ungaris oli pidevalt kõrge palga ja ühiku tööjõukulude kasv murettekitav juba enne pandeemiat ning tõstatas küsimusi kulupõhise konkurentsivõime kohta. Euroalas peaksid tööjõu ühikukulude muutused hakkama uuesti toetama välispositsiooni tasakaalustamist, kui mõju tootlikkusele on kadunud. Ühiku tööjõukulud olid 2020. aastal suuremad teatavates netovõlgnikest riikides, näiteks Hispaanias, Kreekas ja Portugalis, kuna seal oli majanduslangus järsum ning varutööjõudu hoiti märkimisväärselt rohkem. 2022. aastaks hakkavad tööjõu ühikukulud uuesti rohkem toetama välispositsiooni tasakaalustamist, kuna see peaks prognoosi kohaselt olema netovõlgnikest riikides mõnevõrra väiksem kui netovõlausaldajatest riikides (joonis 2.2.7). Pandeemiaeelse ajaga võrreldes tekkis tasakaalustamisele piiratum mõju osaliselt tootlikkusele avalduva järelmõju tõttu, mida tuleks olemasolevate erinevuste ületamiseks arvesse võtta. Vastupidiselt peaks töötajate hüvitis olema prognoosi kohaselt netovõlausaldajatest riikides suurem kui netovõlgnikest riikides. Joonis 2.2.6.Tööjõu ühikukulu, hüvitiste ja tootlikkuse kasv Allikas: AMECO andmebaas ja Euroopa Komisjoni 2021. aasta sügisene majandusprognoos. Joonis 2.2.7.Tööjõu ühikukulu kasv euroalas Allikas: AMECO andmebaas ja Euroopa Komisjoni 2021. aasta sügisene majandusprognoos Nominaalne tegelik vahetuskurss tugevnes 2020. aastal enamikus riikides, Kõige rohkem tugevnes see Bulgaarias, Kreekas, Leedus, Lätis ja Rootsis. Ainult Ungari ning vähemalt määral Poola ja Tsehhi registreerisid nominaalse nõrgenemise. Nominaalse tegeliku vahetuskursi tugevnemine kajastab ka euro tugevnemist COVID-19 pandeemia alguses ning sellega seotud suuremat nõudlust turvaliste valuutade järele. 2021. aastal on nominaalne tegelik vahetuskurss siiani tugevnenud enamikus ELis riikides, kuigi enamikul juhtudel mõõdukamalt kui 2020. aastal. THHI-l põhinev reaalne tegelik vahetuskurss tugevnes 2020. aastal mõõdukalt enamikus liikmesriikides, mis kajastab osaliselt nominaalset tugevnemist. Ainsad riigid, mille THHI-l põhinev reaalne tegelik vahetuskurss nõrgenes, olid Horvaatia ja Ungari. Kõige rohkem tugevnes vahetuskurss Bulgaarias, Leedus ja Rootsis. See mõõdukas tugevnemine järgneb enamikus liikmesriikides 2019. aastal toimunud nõrgenemisele. Edaspidi osutab SKP deflaatoril põhinev reaalne tegelik vahetuskurss, mille prognoosid on 2021. aasta kohta saadaval, et reaalne vahetuskurss tugevneb eeldatavast mõõdukalt, kusjuures tugevnemine on märkimisväärne ainult Bulgaarias, Leedus, Rootsis ja Tsehhis (joonis 2.2.8 b). Reaalse tegeliku vahetuskursi muutumine toetab välispositsiooni tasakaalustamist, aga ainult piiratud ulatuses. Teatavate netovõlausaldajatest riikide (sh Madalmaad, Malta, Saksamaa ja Taani) reaalne tegelik vahetuskurss tugevnes 2020. aastal veidi üle ELi keskmise. Teatavad suurtest netovõlgnikest riigid või riigid, mida COVID-19st põhjustatud majanduslangus on kõige enam mõjutanud, näiteks Hispaania, Horvaatia, Itaalia, Kreeka, Küpros ja Portugal, registreerisid tänu madalmale inflatsioonile teatava konkurentsivõime paranemise võrreldes nende netovõlausaldajatest riikidega, millele osutavad mõõdukamad reaalse tegeliku vahetuskursi muutused (joonis 2.2.8). See suundumus näib jätkuvat ka 2021. aastal, mille kohaselt toetavad reaalse tegeliku vahetuskursi muutused mõõdukalt välispositsiooni tasakaalustamist lähitulevikus. Joonis 2.2.8.Nominaalse ja reaalse tegeliku vahetuskursi dünaamika Allikas: AMECO andmebaas ja Euroopa Komisjoni 2021. aasta sügisene majandusprognoos. Ekspordi turuosa kõikus 2020. aastal suurel määral ning kolmes liikmesriigis ületas turuosa kaotus tulemustabeli künnist. Viie aasta jooksul toimunud kumulatiivse muutuse põhjal registreerisid Hispaania, Kreeka ja Prantsusmaa märkimisväärse ekspordi turuosa kaotuse, mis ületas künnist. Vastupidiselt registreerisid mitu riiki ka märkimisväärse kasvu, mis ületas Iirimaa, Leedu ja Poola puhul 30 %. Ekspordi turuosa kõikus 2020. aastal suurel määral. ELi riikide turuosa suurenes 2020. aasta arvestuses keskmiselt mõnevõrra, aga riigiti oli suuri erinevusi. Teatavad riigid, mis kaotasid 2020. aastal märkimisväärselt ekspordi turuosa, saavad lähitulevikus eeldatavasti tagasi ainult osa kaotatud turuosast. Lisaks Austriale ja Eestile peatus COVID-19 kriisist põhjustatud teenustebilansi järsk langus viimastes kvartalites Bulgaarias, Hispaanias, Horvaatias, Itaalias, Kreekas, Küprosel, Maltal, Portugalis ja Ungaris. Saksamaa teenuskaubanduse bilanss on mõnevõrra ülejäägis pärast järsku paranemist alates 2020. aasta algusest. Kaubavahetuse bilansi muutused olid alates 2019. aastast mitmes riigis soodsamad, mis kompenseeris osaliselt teenuskaubanduse bilansi languse. Ekspordi turuosa peaks eriti märkimisväärselt suurenema Hispaanias, Horvaatias ja Kreekas 2021. ja 2022. aastal, kui piiriülene reisimine taastub, aga mitte alati piisavalt, et saada tagasi 2020. aastal kaotatud turuosa. Üldiselt eeldatakse, et ekspordi turuosa suureneb ajavahemikus 2020–2022 kõige rohkem Eestis, Iirimaal, Leedus, Luksemburgis ja Poolas ning väheneb Hispaanias, Kreekas, Portugalis ja Prantsusmaal.

Ekspordi turuosa muutused võivad teataval määral mõjutada tulevikus teatavat välispositsiooni tasakaalustamist. Eeldatakse et suure jooksevkonto ülejäägiga riigid, sh Madalmaad, Saksamaa ja Taani, kaotavad ajavahemikus 2020–2022 ekspordi turuosa. 2021. aasta teise kvartali andmete kohaselt on teenuste bilanss SKP protsendina Madalmaades ja Saksamaal jätkuvalt ülejäägis tänu kasvavale kaubavahetuse bilansile. Need riigid kaotavad tõenäoliselt siiski osa COVID-19 perioodil omandatud teenuste ekspordi turuosast, kui turismivood taastuvad. Tekstikast 1. Turism COVID-19 kriisi ajal Turism oli üks COVID-19 kriisi ajal enim mõjutatud majandustegevustest, kuna pandeemia leviku tõkestamiseks võetud meetmed hõlmasid majutussektori ja rahvusvahelise reisimise piiranguid. Kahjuliku mõju ulatust näitab turistide ööbimiste arvu järsk langus (joonis 1): 2020. aasta aprillis langes majutusettevõtetes ööbimiste arv 2019. aasta sama kuuga võrreldes 95 %. Suvekuudel registreeriti märkimisväärne taastumine, kui siseturism jõudis 2020. aasta augustis lähedale 2019. aasta tasemetele. Samas jäid piiriüleste turistide ööbimised augustis saavutatud siseturismi tippaktiivsuse ajal 60 % alla 2019. aasta augusti taseme. Pandeemia teise laine ajal vähenes reisimisaktiivsus uuesti. Hiljutine suurem taastumine algas 2021. aasta mais, sh piiriülese turismi valdkonnas. See järgnes märkimisväärsetele edusammudele, mis tehti vaktsineerimise ning ELi piiriülese reisimise eeskirjade kooskõlastamise valdkonnas, kehtestades ELi digitaalse COVID-tõendi. Juulis suurenes 2020. aasta tasemega võrreldes nii sise- kui ka piiriülene turism, kusjuures viimatinimetatu suurenes rohkem. Kui võtta arvesse ka augusti ja septembri nüüdisprognoose, siis suurenes 2021. aasta suvel üldine turismitegevus 2020. aastaga võrreldes ligikaudu 30 %, aga jääb 16 % alla 2019. aasta taseme teatavate koosseisuliste muutustega. ( I ) Kuigi siseturism näib olevat 2021. aasta suvekuudel ja eelkõige septembris ületanud 2019. aasta suve taseme, on piiriülese reisimise tase pandeemiaeelsetest tasemetest jätkuvalt rohkem kui 40 % madalam. Kui võrrelda 2021. aasta esimest üheksat kuud 2020. aasta sama ajavahemikuga, siis paranesid turismisektori tulemused 2021. aastal ainult ligikaudu 12 %, mis kajastab osaliselt fakti, et pandeemia 2020. aasta esimest kvartalit üldiselt ei mõjutanud. Joonis 1.Turistide ööbimised ELis 2020. ja 2021. aastal. Allikas: Eurostat ja Euroopa Komisjoni prognoosid. Piiriülese reisimise järsk langus pandeemia ajal mõjutas eriti suurel määral liikmesriike, kes sõltuvad suurel määral reisiteenuste ekspordist. Rahvusvahelise turismi järsk langus avaldas eriti suurt mõju teatavatele netovõlgnikriikidele, näiteks Hispaania, Horvaatia, Kreeka, Küpros ja Portugal, mis on registreerinud reisiteenuste kaubanduse suure ülejäägi, ning samuti Maltale (joonis 2 a). ( II ) Enamiku nende riikide puhul halvenes nende üldine kaubandusbilanss 2020. aastal tulenevalt rahvusvahelise turismi vähenemise mõjust kaubandusbilansile. ( III ) ( IV ) Negatiivne mõju turismiteenuste suurtele eksportijatele pöördub järk-järgult tagasi 2021. aastal, kui piiriülene turism hakkas kiiremini taastuma. Skaala teises otsas on riigid, mis tavaliselt impordivad rohkem reisiteenuseid kui ekspordivad. Rahvusvahelise reisimise vähenemine avaldas nende kaubandusbilansile osalist positiivset mõju, kui turistid hakkasid riigi piires reisima. Joonis 2.Turismi languse mõju kaubandusbilansile ning ööbimiste arvu prognoosid 2021. aastal Allikas: Eurostat ja Euroopa Komisjoni prognoosid. 2021. aasta esialgsed andmed osutavad rahvusvahelise turismi osalisele ja järkjärgulisele taastumisele, mis on siiski eri riikides erinev. Majutusettevõtetes ööbivate välisturistide arv peaks 2021. aastal prognoosi kohaselt suurenema märkimisväärselt Horvaatias, Kreekas ja Küprosel ning mõnevõrra vähem Hispaanias (joonis 2 b). ( V ) Samal ajal näib rahvusvahelise turismi tegevuse taastumine olevat Portugalis piiratum, aga tase ületab jätkuvalt mõnevõrra Hispaania jaoks prognoositud taset. Piiriülese turismi märkimisväärset suurenemist prognoositakse ka Bulgaaria, Itaalia, Rumeenia ja Sloveenia puhul ning näiteks Austria ja Madalmaade ning teatavate muude liikmesriikide puhul eeldatakse langust, mis tõenäoliselt kajastab välisturistide külastuste erinevat hooajalist jaotust ning reisisihtkohtade muutumise mõju 2020. ja 2021. aastal. 2.3. Erasektori võlg ja eluasemeturud 2.3.1.Erasektori võlg Erasektori võla suhe tõusis COVID-19 kriisi tõttu märkimisväärselt, kuid enamikus riikides peaks see 2021. aastal taas langema. 2020. aastal kerkis erasektori võla suhe SKPsse kõigis ELi riikides peale Taani, Iirimaa ja Leedu (joonis 2.3.1), peatades võlakoormuse vähendamise, mis oli paljudes riikides käimas. Võlasuhte kasv 2020. aastal oli peamiselt tingitud SKP vähenemisest, kuid enamikus riikides suurenes ka laenuvõtmine, eelkõige äriühingute puhul. Krediidigarantiid ja võla tagasimakse moratooriumid olid olulised poliitikameetmed likviidsuspuudujäägi kõrvaldamiseks COVID-19 kriisi alguses, kuid on aidanud kaasa ka võla suurenemisele. Erasektori võla suhe SKPsse ületas tulemustabeli künnisväärtust 133 % SKPst 12 liikmesriigis (Belgia, Küpros, Taani, Soome, Prantsusmaa, Iirimaa, Luksemburg, Malta, Madalmaad, Portugal, Hispaania ja Rootsi) võrreldes 10 riigiga eelmisel aastal, mil Hispaania ja Malta jäid allapoole künnisväärtust (joonis 2.3.1). Teiste liikmesriikide puhul, kes jäid allapoole künnisväärtust, täheldati märkimisväärset kasvu. Erasektori koguvõlg tundub olevat suur võrreldes võrdlusalustega, mis kajastavad riigipõhiseid majanduse põhinäitajaid, ja usaldatavuskünnistega. ( ) Nii on see Belgia, Küprose, Taani, Prantsusmaa, Kreeka, Iirimaa, Luksemburgi, Malta, Madalmaade, Portugali, Hispaania ja Rootsi puhul. Üldiselt on COVID-19 kriisi tõttu suurenenud erasektori võlatasemega seotud riskid. Majanduse taastumisel hakkab erasektori võla suhe SKPsse 2021. aastal kogu ELis prognooside kohaselt langema (joonis 2.3.1). Sellest hoolimata prognoositakse, et enamikus ELi riikides jääb see 2019. aasta tasemest kõrgemale. Kuna valitsuse toetusmeetmed järk-järgult kaotatakse, võib see piirata ettevõtete ja kodumajapidamiste suutlikkust täita oma tagasimaksekohustusi, eelkõige COVID-19 kriisist kõige rängemini mõjutatud sektorites, kus bilansid olid juba enne kriisi nõrgemad, tuues kaasa võlakvaliteedi halvenemise. Lisaks on ettevõtete, kodumajapidamiste, valitsuste ja pankade kasvav võlatase suurendanud sektorite omavahelist seotust, mis võib kiirendada šokkide ülekandumist sektorite vahel. Üleilmsete väärtusahelate häired ja majanduse ebaühtlasest taastumisest tingitud pinged kiirendatud digipöörde tingimustes kujutavad endast riske ning toovad kaasa struktuurimuutusi ning ettevõtete ja töökohtade väljatõrjumist. Joonis 2.3.1.Erasektori võlg Allikas: Eurostat, AMECO andmebaas, Euroopa Komisjoni 2021. aasta sügisene majandusprognoos ja komisjoni talituste prognoosid erasektori võla kohta 2021. aastal (vt 1. lisa). Võlg hõlmab laene (F4) ja võlaväärtpabereid (F3). 2.3.1.1.Finantssektoriväliste ettevõtete võlg

Ettevõtete võlakoormus suurenes 2020. aastal enamikus ELi riikides, mõnes riigis järsult. 2020. aastal kerkis ettevõtete võla suhe SKPsse 19 riigis, eelkõige SKP järsu languse tõttu. Võlasuhte tõusule aitasid siiski kaasa ka ettevõtete netokrediidivood, võttes arvesse märkimisväärset tulude vähenemist ja tajutavat likviidsuspuudujääki 2020. aastal, mis samuti suurendas oluliselt ettevõtete hoiuste mahtu. Finantssektoriväliste ettevõtete võla suhe SKPsse suurenes eriti tugevalt mitmes riigis, kus ettevõtete võlatase oli juba niigi kõrge või kus majanduslangus mõjutas rängalt suurt turismisektorit (joonis 2.3.3 a). Nende riikide hulka kuuluvad Küpros, Prantsusmaa, Kreeka, Itaalia, Malta, Portugal ja Hispaania. Ettevõtete võlatase on jätkuvalt väga kõrge Belgias, Iirimaal, Luksemburgis ja Madalmaades, kuigi haavatavust aitavad osaliselt leevendada välismaiste otseinvesteeringute laenude märkimisväärne osakaal ja piiriülene ettevõttesisene laenamine. Finantssektoriväliste ettevõtete võla suhe SKPsse on paljudes liikmesriikides endiselt kõrge ning võla suhe oli 2020. aastal 14 riigis üle taseme, mida saaks põhjendada nii majanduse põhinäitajate kui ka usaldatavuskünnistega. Need riigid on Belgia, Küpros, Taani, Prantsusmaa, Kreeka, Iirimaa, Luksemburg, Malta, Madalmaad, Portugal, Hispaania, Rootsi ning vähemal määral Austria ja Itaalia (joonis 2.3.2). Enamiku riikide finantssektoriväliste ettevõtete võlatase on madalam kui selle eelmine tipptase, arvestades viimastel aastatel toimunud olulist võlakoormuse vähendamist, kuid pandeemia on osa sellest edust nullinud. Mõnes riigis, näiteks Austrias, Belgias, Taanis, Prantsusmaal, Soomes, Saksamaal, Kreekas, Itaalias, Luksemburgis, Poolas, Slovakkias ja Rootsis, on ettevõtete võlatase kõrgeimal tasemel alates 1990. aastate keskpaigast või väga lähedal sellele. Edaspidi vähendab SKP suur nominaalkasv mehaaniliselt võla suhet SKPsse 2021. aastal ja pärast seda, kuid lähtetase on kõrgemal. Tänu SKP kiirele taastumisele väheneb ettevõtete võla suhe SKPsse 2021. aastal tõenäoliselt kõigis ELi liikmesriikides, mõnel juhul märkimisväärselt. Erandiks on Kreeka, Ungari ja Rootsi (joonis 2.3.3 b). Krediidivood ületavad eeldatavasti pandeemiaeelse taseme enam kui pooltes liikmesriikides. SKP suur nominaalkasv vähendab mehaaniliselt võla suhet SKPsse 2021. aastal ja pärast seda. 2020. aastal kehtestatud erakorralised meetmed kaotatakse järk-järgult ja selle tulemusel suurenevad võla tagasimaksed. Lisaks võivad finantssektorivälised ettevõtted vähendada 2020. aastal loodud mahukaid likviidsuspuhvreid, kuna ebakindlus taandub ja likviidsuspuhvri kasutamine on alternatiiviks uute laenude võtmisele, mis võib samuti aidata võlakoormust vähendada. Joonis 2.3.2.Finantssektoriväliste ettevõtete võlg Allikas: Eurostat, AMECO andmebaas, Euroopa Komisjoni 2021. aasta sügisene majandusprognoos ja komisjoni talituste prognoosid finantssektoriväliste ettevõtete võla kohta 2021. aastal (vt 1. lisa). Võlg hõlmab laene (F4) ja võlaväärtpabereid (F3). Joonis 2.3.3.Finantssektoriväliste ettevõtete võla ja SKP suhtarvu kujundavad tegurid 2020. ja 2021. aastal Allikas: AMECO andmebaas, Eurostati ja komisjoni talituste hinnangud ja arvutused, mis põhinevad EKP bilansikirjete andmebaasi kuuandmetel rahaloomeasutuste poolt erasektorile antud laenude ja erasektoriga tehtud võlaväärtpaberitehingute (voogude) kohta, Euroopa Komisjoni 2021. aasta sügisene majandusprognoos. Üldiselt iseloomustavad alates COVID-19 kriisi algusest finantssektorivälistele ettevõtetele suunatud krediidivoogude mustrid pandeemia eri etappe (joonis 2.3.3 b). ( ) Pangalaenud finantssektorivälistele ettevõtetele suurenesid 2020. aastal rohkem kui kahes kolmandikus liikmesriikidest, sealhulgas mitmes liikmesriigis, kus finantssektoriväliste ettevõtete võlakoormus on suur, nt Taani, Prantsusmaa, Kreeka, Itaalia, Malta, Madalmaad, Portugal, Hispaania ja Rootsi. See juhtus olukorras, kus valitsuse krediidigarantiid aitasid säilitada krediidivooge ja võla tagasimakse moratooriumid hoida nominaalse võla kõrgemal tasemel, kui see muidu oleks olnud. Samas on finantssektorivälistele ettevõtetele antavate laenude kasv mõnes suures liikmesriigis viimasel ajal selgelt aeglustunud, jõudes 2021. aasta alguseks enamikul juhtudel allapoole pandeemiaeelset taset, vastupidiselt kasvavale laenumahule väiksemates liikmesriikides (joonis 2.3.4 b). Kuivõrd finantssektoriväliste ettevõtete krediidinõudlus on vähenenud, sest ettevõtted kasutavad akumuleeritud likviidsuspuhvreid, võivad krediidivood peatselt suureneda. Samas võib krediidi üldine vähenemine olla ka märk piiratud nõudlusest krediidi järele, mis võib osutada sellele, et investeerimistegevus edaspidi aeglustub. Krediidigarantiid ja võla tagasimakse moratooriumid aitasid finantssektorivälistel ettevõtetel pandeemiaga toime tulla, kuid edaspidi võivad süveneda raskused võla tagasimaksmisel. Krediidigarantiid ja võla tagasimakse moratooriumid olid olulised poliitikameetmed likviidsuspuudujäägi kõrvaldamiseks COVID-19 kriisi alguses, kuid on aidanud kaasa ka võla suurenemisele. Mõnel juhul on elujõuetutel ja tehniliselt maksejõuetutel ettevõtetel olnud võimalik püsida turul ning lükata edasi maksekohustusi ja likvideerimist, mis oleks muidu aset leidnud. Finantssektoriväliste ettevõtete võla tagasimaksete edasilükkamine, mida võimaldasid kogu ELis kas valitsuse meetmena või laenuandjate vabatahtliku algatusena kehtestatud moratooriumid, suurendas mehhaaniliselt põhivõlga. Tagasimakse moratooriumi järkjärguline kaotamine 2021. aasta jooksul võib teatavates ettevõtlussektori osades tuua esile võlgade tagasimaksmisega seotud probleemid. COVID-19 kriisi tõttu ei ole ettevõtete maksejõuetus seni suurenenud, kuid see võib hakata suurenema tavaolukorra naastes ja tuua kaasa riskid finantssektorile. Joonis 2.3.4.Ettevõtete tegevuse koguülejääk ja pankade laenuvood finantssektorivälistele ettevõtete Allikas: AMECO andmebaas ja EKP bilansikirjete andmebaas. Ettevõtete kõrge võlatase ja kehv kasumlikkus mõnes sektoris võivad edaspidi pärssida investeeringuid ja võla tagasimaksmise väljavaateid. Ettevõtete kasumlikkus vähenes 2020. aastal enamikus liikmesriikides (joonis 2.3.4 a). Kuigi ettevõtete kasumlikkus suurenes 2021. aasta esimestel kuudel peaaegu kõigis liikmesriikides, on pandeemiast rohkem mõjutatud teenustesektorid endiselt haavatavad. Kui kulud suurenevad tuludest kiiremini, võib inflatsiooni kestev dünaamika tuua mõnede ettevõtete puhul kaasa ka kasumimarginaalide vähenemise ja tekitada raskusi võlgade tagasimaksmisel, kusjuures riskiteguriks on energiahindade hiljutised arengud. Investeeringud seadmetesse on alates 2019. aasta lõpust vähenenud kõigis liikmesriikides peale Küprose. Langus oli suur mitmes riigis, kus ettevõtete võlatase on kõrge, sealhulgas Iirimaal, Luksemburgis, Madalmaades ja Belgias, samuti mõnes suure turismisektoriga riigis, nagu Itaalia, Malta, Portugal ja Hispaania. Ettevõtete kõrge võlatase muutub edaspidi erasektori investeeringute puhul riskiteguriks, eriti arvestades täiendavaid investeerimisvajadusi rohe- ja digipöörde toetamiseks. Majanduse taastumise käigus on ilmnenud märke sellest, et tarneahela suuremate häirete kontekstis võivad toimuda struktuurimuutused. Seda tõendavad tööturu pingelisus ja loidus ning püsiv oskuste tööturu nõudlusele mittevastavus. 2.3.1.2.Kodumajapidamiste võlg Kodumajapidamiste võlg suurenes pandeemia tõttu peaaegu kõigis ELi riikides. Kodumajapidamiste võlakoormus vähenes enne pandeemiat enamikus ELi riikides, kuid oli endiselt suur (joonis 2.3.5). Pandeemia katkestas kodumajapidamiste võlakoormuse vähendamise või suurendas võlakoormust veelgi riikides, kus võlatase oli niigi juba kerkimas (joonis 2.3.6). Kodumajapidamiste võla suhe SKPsse suurenes 2020. aastal enamikul juhtudel SKP järsu vähenemise tõttu (joonis 2.3.7). See mõju pöördub vähemalt osaliselt 2021. aastal, kuna majandus hakkab taastuma. Mitmes riigis aitab laenumahu, eelkõige hüpoteeklaenude mahu dünaamiline kasv tõenäoliselt kaasa võlasuhte püsivamale tõusule, võttes arvesse kinnisvaraturu suurt aktiivsust ja eluasemehindade kasvu kiirenemist (joonis 2.3.7 b). Kokkuvõttes on paljudes riikides, eelkõige seal, kus kodumajapidamiste võla suhe SKPsse ületas enne pandeemiat riigipõhiseid võrdlusaluseid, kodumajapidamiste võlakoormus jätkuvalt suur. 2020. aastal ületas kodumajapidamiste võlatase kaheksas riigis taset, mida saaks põhjendada nii majanduse põhinäitajate kui ka usaldatavuskünnistega. Nagu ka 2019. aastal, on need riigid Taani, Soome, Prantsusmaa, Kreeka, Madalmaad, Portugal, Hispaania ja Rootsi (joonis 2.3.5). Belgias ja Küprosel ületab kodumajapidamiste võlg jätkuvalt usaldatavuskünniseid, kuigi on peaaegu tasemel, mis on põhjendatav majanduse põhinäitajatega, samal ajal kui Horvaatias ja Slovakkias ületab näitaja oluliselt majanduse põhinäitajate võrdlusaluseid, kuigi jääb endiselt allapoole usaldatavuskünniseid. Arvutatuna osakaaluna kodumajapidamiste kasutada olevast kogutulust on võlasuhe mõnes riigis oluliselt kõrgem. Nii on see Iirimaal, Luksemburgis ja Maltal, kus kodumajapidamiste võlg ületab hinnanguliselt 100 % kodumajapidamiste kasutada olevast kogutulust. ( ) Joonis 2.3.5.Kodumajapidamiste võlg Allikas: Eurostat, AMECO andmebaas, Euroopa Komisjoni 2021. aasta sügisene majandusprognoos ja komisjoni talituste prognoosid kodumajapidamiste võla kohta 2021. aastal (vt 1. lisa). Võlg hõlmab laene (F4) ja võlaväärtpabereid (F3). Joonis 2.3.6.Kodumajapidamiste võla suhe SKPsse ELis Allikas: Eurostat ja komisjoni talituste hinnangud. Pandeemia mõjutas kodumajapidamiste netokrediidivooge vähem kui ettevõtete netokrediidivooge. 2020. aastal aitasid võlamoratooriumid ja väiksemad tagasimaksed säilitada kodumajapidamiste netokrediidivood, kusjuures liikmesriigiti oli täheldada mõningaid erinevusi. Luksemburgis ja Rootsis, kus kodumajapidamiste võlakoormus on suhteliselt suur (Luksemburgis võrreldes kodumajapidamiste kasutada oleva kogutuluga), ulatusid kodumajapidamiste netokrediidivood 2020. aastal ligikaudu 4–5 %ni SKPst. Teistes suhteliselt suure kodumajapidamiste võlakoormusega riikides, sealhulgas Belgias, Soomes ja Prantsusmaal, olid netovood piiratumad ja jäid vahemikku 2–3 % SKPst. Nii oli see ka Slovakkias, kus kodumajapidamiste võlg jääb allapoole usaldatavuskünniseid, kuid on mitu aastat kasvanud üle taseme, mis on põhjendatav majanduse põhinäitajatega, ning Maltal, kus kodumajapidamiste võlg on samuti kasvanud ja on usaldatavuskünnise lähedal. Kokkuvõttes jätkus kodumajapidamistele pangalaenude andmise puhul pärast pingelisi pandeemiakuusid varasem suundumus. Pandeemia tõi kaasa pangalaenude netovoo ajutise vähenemise (joonis 2.3.8 a). Suurte euroala riikide puhul oli see oli kõige tuntavam Prantsusmaal ja Hispaanias ning vastas üldiselt tarbimislaenude netovoo vähenemisele (joonis 2.3.8 b). Need mustrid võisid olla seotud liikumispiirangutega, mis piirasid tarbimisvõimalusi. Seevastu hüpoteeklaenude maht jäid suhteliselt stabiilseks, enne kui see 2020. aasta lõpus suurenes. Kodumajapidamiste laenuvõtmine on muutunud 2021. aastal dünaamilisemaks. Sel aastal prognoositakse paljudes riikides kodumajapidamiste netolaenuvoo suurenemist. Võla ja netokrediidivoogude muutuste prognoosid, mis põhinevad EKP igakuistel pangalaenude andmetel (vt 1. lisa), osutavad tehingute mahu suurenemisele enamikus riikides. Kasv on kõige märgatavam Luksemburgis, Maltal ja Rootsis (üle 4 % SKPst), järgnevad Belgia, Prantsusmaa ja Slovakkia (joonis 2.3.7 b). Soomes, kus kodumajapidamiste võlakoormus on üks suurimaid, peaks krediidivoog kodumajapidamistele jääma 2021. aastal ligikaudu tasemele 2 % SKPst.

Kuigi kodumajapidamiste säästud on suurenenud, võivad võla teenindamise suutlikkusega seotud riskid siiski realiseeruda. Kodumajapidamiste säästumäär tõusis 2020. aastal liikumispiirangutest tingitud sundsäästmise tõttu või ettevaatuskaalutlustel. Prognooside kohaselt ületab 2021. aastal kodumajapidamiste säästumäär koondarvestuses ka 2019. aasta taset. Kodumajapidamiste säästumäär on suhteliselt madal endiselt Küprosel ja Kreekas. Ka Taanis on oluliselt madalam säästumäär kui teistes riikides, kus kodumajapidamiste võlakoormus on võrreldes kasutada oleva kogutuluga suur (joonis 2.3.9 a). 2020. aastal ja 2021. aasta alguses akumuleerisid kodumajapidamised finantsvarasid, eelkõige hoiuseid, mis tõid kaasa nende finantsseisundi tugevnemise. Võla tagasimaksmise riskid, mis on seotud töötuse suurenemisega, mis mõjutaks negatiivselt kodumajapidamiste sissetulekut, on endiselt piiratud (joonis 2.3.9 b). Kuigi kodumajapidamiste intressikoormus on praegu väga väike, võib rahapoliitika muutus mõjutada nende võla teenindamise suutlikkust, eriti juhul, kui ülekaalus on muutuva intressimääraga lepingud. ( ) Joonis 2.3.7.Kodumajapidamiste võla ja SKP suhtarvu kujundavad tegurid 2020. ja 2021. aastal Allikas: Eurostat. Netokrediidivood (võlatehingud) vastavad laenu- (F4) ja võlaväärtpaberite (F3) tehingutele, mis on kajastatud Eurostati sektoripõhistel finantstehingute kontodel. Muud allikad on AMECO andmebaas ja komisjoni talituste hinnangud ja arvutused, mis põhinevad EKP bilansikirjete andmebaasi kuuandmetel rahaloomeasutuste poolt erasektorile antud laenude ja erasektoriga tehtud võlaväärtpaberitehingute (voogude) kohta. Joonis 2.3.8.Euroala pankade laenuvood kodumajapidamistele Allikas: EKP Joonis 2.3.9.Kodumajapidamiste võlg, kodumajapidamiste säästud ja töötuse risk Allikas: Eurostat ja AMECO andmebaas. Malta puhul kasutada oleva kogutulu saamiseks kasutati kodumajapidamiste kasutada oleva kogutulu suhet SKPsse, mis arvutati Eurostati (B6G_R_HAB) andmete (reaalne kasutada oleva kogutulu elaniku kohta) põhjal. Ka Bulgaaria ja Horvaatia kodumajapidamiste kasutada oleva kogutulu arvutamisel kasutati 2020. aasta SKPd ja viimast kättesaadavat kodumajapidamiste kasutada oleva kogutulu suhet SKPsse, sest ka nende riikide puhul ei ole 2020. aasta andmed kodumajapidamiste kasutada oleva kogutulu kohta kättesaadavad. 2.3.2.Eluase 2020. aastal ületas eluasemete reaalhinna kasv tulemustabeli künnisväärtust (6 %) kümnes liikmesriigis. Need on Austria, Eesti, Horvaatia, Leedu, Luksemburg, Madalmaad, Poola, Portugal, Saksamaa ja Slovakkia (joonis