SELETUSKIRI

1. ETTEPANEKU TAUST

1.1. Üldine taust

Nõukogu määruses (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (edaspidi „Brüsseli I määrus”) on sätestatud normid liikmesriikide kohtute rahvusvahelise pädevuse kindlaksmääramiseks ja normid, mille eesmärk on vältida paralleelseid menetlusi eri liikmesriikide kohtutes. Samuti on määrusega nr 44/2001 kehtestatud normid liikmesriigi kohtu otsuste tunnustamiseks ja täitmiseks teistes liikmesriikides. Muu hulgas on määruses reguleeritud kohtuasjade lahendamine intellektuaalomandi õiguste, sh patentide valdkonnas. 12. detsembril 2012. aastal võeti vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades[1] (edaspidi „ümbersõnastatud Brüsseli I määrus”), millega sõnastati ümber määrus (EÜ) nr 44/2001. Määrust (EL) nr 1215/2012 hakatakse kohaldama alates 10. jaanuarist 2015.

2012. aasta detsembris jõuti kokkuleppele nn patendipaketi osas, mis kujutas endast kahest määrusest[2] (ühtse patendi määrused) ja rahvusvahelisest lepingust (ühtse patendikohtu leping) koosnevat seadusandlikku algatust, millega pandi alus ühtse patendikaitse loomisele Euroopa Liidus.

Ühtse patendi määrused võeti vastu 25 liikmesriigi tõhustatud koostöö raames (osalesid kõik liikmesriigid peale Itaalia ja Hispaania). Enamik liikmesriike kirjutas ühtse patendikohtu lepingule alla 19. veebruaril 2013. Ühtse patendi määrused võimaldavad saada ühest registreerimiskohast ühtse toimega Euroopa patendi, mis tagab leiutisele ühetaolise kaitse 25 ELi liikmesriigis, vähendades seega kulusid ja halduskoormust.

Ühtse patendikohtu lepingu artikli 89 lõikes 1 on sätestatud, et leping ei jõustu enne, kui on jõustunud ümbersõnastatud Brüsseli I määruse muudatused, mis käsitlevad määruse seotust patendikohtu lepinguga. Nendel muudatustel on kaks eesmärki. Esiteks on muudatuste eesmärk tagada kooskõla ühtse patendikohtu lepingu ja ümbersõnastatud Brüsseli I määruse vahel ning teiseks reguleerida kohtualluvuse küsimust seoses ELi välistest riikidest pärit kostjatega.

15. oktoobril 2012 kirjutasid need kolm liikmesriiki, kes on 31. märtsi 1965. aasta Beneluxi Kohtu asutamist ja põhikirja käsitleva lepingu osalised, alla protokollile, millega muudetakse kõnealust lepingut. Beneluxi kohus on Belgia, Luksemburgi ja Madalmaade ühine kohus, mille ülesanne on tagada Beneluxi liikmesriikide ühiste normide ühetaoline kohaldamine mitmesugustes valdkondades, näiteks intellektuaalse omandi küsimustes (eelkõige kaubamärkide, kasulike mudelite ja disainilahendustega seotud teatavat liiki õiguste valdkonnas). Siiani seisnes Beneluxi kohtu ülesanne peamiselt eelotsuste tegemises nimetatud normide tõlgendamise kohta. 2012. aasta protokolliga loodi aga võimalus laiendada Beneluxi kohtu pädevust nii, et tal oleks pädevus lahendada teatavaid Brüsseli I määruse reguleerimisalasse kuuluvaid asju. Selleks et Beneluxi kohtu pädevust laiendada, tuleb Beneluxi liikmesriikide vahelised, teatavaid konkreetseid valdkondi reguleerivad eraldi lepingud läbi vaadata, ning selle tagajärjel annaksid Belgia, Luksemburgi ja Madalmaade kohtud pädevuse sisuliselt Beneluxi kohtule üle. Seetõttu on sarnaselt ühtse patendikohtu lepinguga ka Beneluxi lepingu protokolli jõustumiseks vajalik ümbersõnastatud Brüsseli I määruse muutmine eesmärgiga tagada kooskõla läbivaadatud lepingu ja ümbersõnastatud Brüsseli I määruse vahel ning käsitleda ELi välistest riikidest pärit kostjatega seotud kohtualluvuse ühiste normide puudumise probleemi.

1.2. Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Käesoleva ettepaneku eesmärk on eelkõige teha võimalikuks ühtse patendikohtu lepingu jõustumine. Ühtse patendikohtu lepingu artikli 89 lõike 1 kohaselt sõltub lepingu jõustumine määruse (EL) nr 1215/2012 muutmisest. Lisaks on ettepaneku eesmärk tagada nii ühtse patendikohtu lepingu kui ka 1965. aasta Beneluxi lepingu protokolli vastavus Brüsseli I määrusega.

Ühtsest patendikohtust saab teatavate liikmesriikide ühine kohus ja selle suhtes hakkavad kehtima samasugused liidu õigusest tulenevad kohustused nagu liikmesriikide kohtute suhtes. Ühtsel patendikohtul on ainupädevus lahendada ühtse patendikohtu lepingu reguleerimisalasse kuuluvaid asju – seega asendab ta nende asjade puhul liikmesriigi kohut. Ühtse patendikohtu lepingus on reguleeritud pädevuste sisemine jaotus ühtse patendikohtu eri talituste vahel ja ühtse patendikohtu otsuste täitmise tagamine lepingus osalevates liikmesriikides. Beneluxi kohus on samuti teatavate liikmesriikide ühine kohus, millel on pädevus lahendada lepingus osalevate liikmesriikide poolt kindlaksmääratud asju.

Selleks et tagada eelnimetatud lepingu ja protokolli ning ümbersõnastatud Brüsseli I määruse omavahel kokkusobiv ja ühtne kohaldamine, tuleb Brüsseli I määruses lahendada järgmised küsimused:

1. täpsustada määruse tekstis, et ühtne patendikohus ja Beneluxi kohus on „kohtud” Brüsseli I määruse tähenduses;

2. täpsustada kohtualluvust reguleerivate normide toimet ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtu puhul selliste kostjate osas, kelle alaline elukoht on liikmesriigis. Sätestada rahvusvahelist kohtualluvust reguleerivad ühtsed normid kolmandast riigist pärit kostjate kohta olukorras, kus ühtses patendikohtus või Beneluxi kohtus on algatatud menetlus sellise kostja suhtes ning Brüsseli I määruses ei ole nimetatud norme sätestatud, vaid on viidatud siseriiklikule õigusele;

3. täpsustada samas asjas pooleliolevaid menetlusi (ld lis pendens) ja seotud hagisid reguleerivate normide kohaldamist ühelt poolt seoses ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtuga ning teiselt poolt seoses selliste liikmesriikide kohtutega, kes ei ole nimetatud rahvusvaheliste lepingute osalised; määrata kindlaks nimetatud normide toime ühtse patendikohtu lepingu artikli 83 lõikes 1 osutatud üleminekuaja jooksul ning

4. selgitada kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist reguleerivate normide toimet suhetes nende liikmesriikide vahel, kes on nimetatud rahvusvaheliste lepingute osalised, ja nende liikmesriikide vahel, kes ei ole nende lepingute osalised.

Üksikasjalikum selgitus nimetatud küsimustes on toodud allpool punktis 3 („Ettepaneku õiguslik külg”).

2. HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED

Enne patendipaketi vastuvõtmist toimus sel teemal põhjalik konsultatsioon. Konsultatsiooni tulemustest selgus, et vastanud isikud ei toeta ainult ühtse patendi loomist, vaid ka ühtse kohtualluvusrežiimi kehtestamist. Käesolev ettepanek teeks võimalikuks ühtse patendikohtu lepingu jõustumise, nagu on ette nähtud nimetatud lepingu artikli 89 lõikes 1. Kuna protokollis, millega muudetakse 1965. aasta lepingut Beneluxi kohtu kohta, on tõstatatud samad küsimused kui ühtse patendikohtu lepingus, tuleks mõlemad muudatused teha ühel ja samal ajal. Kohtualluvust reguleerivate normide küsimust kolmandatest riikidest pärit kostjate puhul hinnati põhjalikult komisjoni mõjuhinnangus, mis oli lisatud ettepanekule muuta määrust (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (Brüsseli I määrus)[3]. Mõjuhinnangus käsitleti kohtualluvuse sätete ühtlustamist kolmandatest riikidest pärit kostjate puhul üldiselt ning selle hinnangu järeldused on seda enam asjakohased ka käesolevas ettepanekus esitatud osalise ühtlustamise puhul.

3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG

Ettepanekud ümbersõnastatud Brüsseli I määruse muutmiseks hõlmavad

· sätteid, mis käsitlevad ühelt poolt ühtse patendikohtu lepingu ja 1965. aasta Beneluxi lepingu protokolli ning teiselt poolt Brüsseli I määruse vahelist seost;

· sätteid, millega täiendatakse kohtualluvust reguleerivaid ühtseid norme kolmandast riigist pärit kostjate kohta tsiviil- ja kaubandusvaidlustes ühtses patendikohtus ja Beneluxi kohtus asjade puhul, mida reguleeritakse ühtse patendikohtu lepingus või 1965. aasta Beneluxi lepingu protokollis.

Need muudatused on koondatud nelja uude sättesse, milleks on Brüsseli I määruse artiklid 71a–71d.

3.1. Ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtu selgesõnaline nimetamine „kohtuna” ümbersõnastatud Brüsseli I määruse tähenduses

Ühtses patendikohtus on pädevused kohtu eri talituste vahel ära jagatud ja seega võib tekkida olukord, kus kostja peab osalema kohtumenetluses sellises talituses, mis ei asu selles liikmesriigis, kus kohus Brüsseli I määruse sätete kohaselt asuma peaks. Näiteks eeldab Madalmaades elav kostja, et tema vastu esitatakse hagi elukohajärgsesse kohtusse, nagu nähakse ette ümbersõnastatud Brüsseli I määruse artikli 4 lõikes 1. Selle asemel võidakse esitada hagi ühtse patendikohtu pädevale kesk-, piirkondlikule või kohalikule talitusele, mis võib asuda Prantsusmaal, Saksamaal või Ühendkuningriigis (või mõnes muus liikmesriigis, sõltuvalt sellest, kus piirkondlikud ja kohalikud talitused luuakse). See on oluline ka juhul, kui kostja alaline või peamine elukoht on liikmesriigis, kes ei ole ühtse patendikohtu lepingu osaline. Näiteks peab litsentsisaaja, kelle alaline elukoht on Hispaanias, täitma litsentsilepingu kohase kohustuse Madalmaades – sellisel juhul esitatakse hagi Saksamaa kesktalitusse, mitte Madalmaade talitusse, mis oleks pädev kohus kohustuse täitmise koha järgi. Samuti võib kostja, sh kostja liikmesriigist, kes ei ole Beneluxi lepingu osaline, pädevuse üleandmise tõttu Beneluxi kohtule leida ennast kohtust, mis ei asu selles liikmesriigis, kus kohus Brüsseli I määruse sätete kohaselt asuma peaks. Kuigi Brüsseli I määruse artikliga 71 on lubatud liikmesriikide osalemine konkreetset valdkonda käsitlevates konventsioonides, ei luba see uute konventsioonide vastuvõtmist. Seetõttu on vaja selgitada, et nii ühtset patendikohut kui ka Beneluxi kohut tuleb käsitada liikmesriigi kohtuna Brüsseli I määruse tähenduses, tagades sellega, et määrust kohaldatakse nende kohtute suhtes täielikult.

Ümbersõnastatud Brüsseli I määrus ei sisalda termini „kohus” määratlust. Määruse artiklis 3 on sätestatud, et „kohtu” mõiste Brüsseli I määruse tähenduses hõlmab teatavaid konkreetseid ametiasutusi. Põhjenduses 11 on aga selgitatud, et termin „kohus” peaks hõlmama ka mitme liikmesriigi ühiseid kohtuid. Põhjenduses 11 on selgesõnaliselt viidatud Beneluxi kohtule, kui ta mõistab õigust Brüsseli I määruse reguleerimisalasse kuuluvates asjades. Põhjenduses 11 on selgitatud, et selliste ühiste kohtute otsuseid tuleks tunnustada ja täita vastavalt Brüsseli I määrusele. Kuid põhjendus ei ole õiguslikult siduv säte ega saa piisava õiguskindlusega tagada asjaomaste rahvusvaheliste lepingute vastavust ümbersõnastatud Brüsseli I määrusele, eelkõige selle artiklile 71. Seetõttu tuleb Brüsseli I määrust muuta. Muudatuses lähtutakse määruse artiklis 3 Ungari notari ja Rootsi täiteameti puhul kasutatud lähenemisviisist ning lisatakse ühtne patendikohus ja Beneluxi kohus selgesõnaliselt kui asutused, mida „kohtu” mõiste määruse tähenduses hõlmab. Teksti loetavuse huvides koondatakse kõik ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtu lepinguga seotud muudatused nelja uude sättesse (uued artiklid 71a–71d).

Täpsustades, et nii ühtset patendikohut kui ka Beneluxi kohut tuleb käsitada „kohtuna” ümbersõnastatud Brüsseli I määruse tähenduses, tagatakse, et nende kohtute rahvusvaheline kohtualluvus määratakse kindlaks Brüsseli I määruse kohaselt. Eelkõige tagatakse, et isegi kui kostja eeldab, et tema vastu esitatakse hagi konkreetses liikmesriigis vastavalt Brüsseli I määruse normidele, võib tema vastu hagi esitada ka ühtse patendikohtu talitusse või Beneluxi kohtusse, mis asub muus liikmesriigis, kui Brüsseli I määruse sätete kohaselt määratud liikmesriigi kohus. Kostjate jaoks õiguskindluse ja ettenähtavuse parandamiseks tuleb see territoriaalse kohtualluvuse erisus Brüsseli I määruse tekstis selgelt välja tuua.

3.2. Kohtualluvust reguleerivate normide toime ühelt poolt seoses ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtuga ning teiselt poolt seoses nende liikmesriikide kohtutega, kes ei ole ühtse patendikohtu lepingu või 1965. aasta Beneluxi lepingu protokolli osalised

Selleks et nimetatud rahvusvaheliste lepingute ja ümbersõnastatud Brüsseli I määruse omavahel kokkusobiv ja ühtne kohaldamine oleks täielikult läbipaistev, tuleks Brüsseli I määruses ette näha, kuidas kohaldatakse selle määruse kohtualluvust reguleerivaid norme ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtu suhtes, samamoodi nagu see on sätestatud Brüsseli I määruse artiklis 71 muude konkreetset valdkonda käsitlevate rahvusvaheliste konventsioonide kohta. Sarnased selgitused on esitatud näiteks ka 2007. aasta tsiviil- ja kaubandusasjade kohtualluvuse ning neid käsitlevate kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooni (Lugano konventsioon) artiklites 64 ja 67.

Brüsseli I määruse uues sättes, artikli 71b lõikes 1 on seega sätestatud, et pädevus kuulub ühtsele patendikohtule või Beneluxi kohtule igal juhul, kui Brüsseli I määruse sätete kohaselt kuuluks pädevus ühe vastavas lepingus osaleva liikmesriigi kohtule. Ja vastupidi – ühtsel patendikohtul ja Beneluxi kohtul ei ole pädevust, kui Brüsseli I määruse kohaselt ei ole pädevust lepingus osaleva liikmesriigi kohtul (näiteks juhul, kui Brüsseli I määruse sätete kohaselt alluks asi sellise liikmesriigi kohtule, kes ei ole lepinguosaline).

3.3. Kohtualluvust reguleerivate normide täiendamine kolmandate riikide kostjate puhul

Ühtse patendikohtu lepingu artiklis 31 on sätestatud, et ühtse patendikohtu rahvusvaheline pädevus määratakse kindlaks kooskõlas määrusega (EL) nr 1215/2012 või, kui see on asjakohane, tsiviil- ja kaubandusasjade kohtualluvuse ning neid käsitlevate kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooniga (Lugano konventsioon). Kuid kuna ümbersõnastatud Brüsseli I määruse ja 2007. aasta Lugano konventsiooni kohaselt määratakse kohtualluvus kindlaks vastavalt siseriiklikule õigusele (vt määruse artikkel 6 ja Lugano konventsiooni artikkel 4), ei ole selge, milliste normide kohaselt tuleks kindlaks määrata kohtualluvus selliste mitme liikmesriigi ühiste kohtute puhul, nagu näiteks ühtne patendikohus ja Beneluxi kohus. Lisaks tekitaks viide ühe või teise riigi õigusele ühtse patendikohtu eri talituste puhul ühtses kohtualluvuse määramise süsteemis õiguskaitse kättesaadavuses ebavõrdsust, mida ei saa objektiivselt põhjendada.

Sarnast küsimust on juba käsitletud kehtivas kaubamärgimääruses (nõukogu määrus (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta) ja disainilahenduse määruses (nõukogu määrus (EÜ) nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta), mis mõlemad sisaldavad täielikku ühtset normistikku kohtualluvuse reguleerimiseks juhul, kui kostja on pärit kolmandast riigist.

Seetõttu tuleb täiendada ümbersõnastatud Brüsseli I määruse kohtualluvust reguleerivaid norme selliste asjade osas, mis kuuluvad ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtu pädevusse juhul, kui tegemist on ELi välistes riikides elavate kostjatega. Ühtsed kohtualluvust reguleerivad normid kehtivad juba teatavate olukordade jaoks (nagu näiteks erandlik kohtualluvus patentide registreerimist või kehtivust käsitlevate asjade puhul ja kohtualluvuse kokkulepete puhul), kuid mitte teiste olukordade puhul (näiteks patentide rikkumisega seotud menetlused või litsentsilepingud juhul, kui kohtualluvuse kokkulepet ei ole).

Uue artikli 71b lõikega 2 laiendatakse seepärast Brüsseli I määruse kohtualluvust reguleerivate normide kehtivust asjade suhtes, mis hõlmavad ELi välistes riikides elavaid kostjaid. Lisaks tagatakse ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtu pädevus võtta ajutisi meetmeid, sh kaitsemeetmeid ka juhul, kui asja sisuline lahendamine kuulub kolmanda riigi kohtu pädevusse. Nimetatud norme kohaldatakse uues, laiendatud ulatuses, ilma et see piiraks 2005. aastal Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi vahel sõlmitud lepingu kohaldamist, milles on käsitletud tsiviil- ja kaubandusasjade kohtualluvust ning neid käsitlevate kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist ja millega on juba reguleeritud Taani kostjate õiguslik olukord, ning samu küsimusi käsitleva 2007. aasta Lugano konventsiooni kohaldamist, millega on juba reguleeritud Šveitsi, Norra ja Islandi kostjate olukord.

Tänu Brüsseli I määruse kohtualluvust reguleerivate normide kehtivuse laiendamisele on juurdepääs õiguskaitsele ühtses patendikohtus ja Beneluxi kohtus tagatud olukorras, kus kostja ei ela ELi liikmesriigis, ning olukorras, kus kostja elab ELi liikmesriigis. Lisaks on juurdepääs õiguskaitsele tagatud olenemata sellest, milline ühtse patendikohtu kohtuaste või talitus nõuet menetlema hakkab.

Lisaks luuakse uue artikli 71b lõikega 3 väljaspool ELi elavat kostjat hõlmavate vaidluste jaoks veel üks täiendav kohtualluvuse võimalus. Nimelt on ettepanekus sätestatud, et EList väljastpoolt pärit kostja võib kaevata kohtusse selles paigas, kus asub talle kuuluv vallasvara, eeldusel et vara väärtus ei ole nõude väärtusega võrreldes ebaproportsionaalselt väike ja et vaidlus on piisavalt seotud selle liikmesriigiga, kus esimesena kohtusse pöörduti. Vara asukoha järgse kohtualluvusega lahendatakse olukorrad, kus kostja ei ela alaliselt liidus. Selline norm kehtib juba päris paljudes liikmesriikides ja selle eelis on, et kohtuotsust saab täita selle tegemise riigis. Selline lahendus sobib ümbersõnastatud Brüsseli I määruse üldise filosoofiaga paremini kokku kui normid, mis reguleerivad kohtualluvust muudel juhtudel, nagu näiteks eelnimetatud kaubamärgi- ja disainilahenduse määruse normid, mille kohaselt võib hagi kolmandast riigist pärit kostja vastu esitada eelkõige selle liikmesriigi kohtusse, kus elab hageja (forum actoris). Kohtualluvuse määramine vara asukoha järgi võib tagada asja kuulumise ühtse patendikohtu või Beneluxi kohtu alluvusse juhul, kui Brüsseli I määruse laiendatud kohtualluvuse normidega ei ole kohtualluvust ette nähtud ja kui selline kohtualluvus oleks asjakohane. Kui kohtualluvus määrata vara asukoha järgi, tagaks see näiteks, et sellise asja puhul, kus Türgi kostja rikub mitut liikmesriiki ja Türgit hõlmavast Euroopa patendist tulenevaid õigusi, kuuluks kohtualluvus ühtsele patendikohtule.

3.4. Paralleelseid menetlusi (ld lis pendens) ja seotud hagisid reguleerivate normide toime ühelt poolt seoses ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtuga ning teiselt poolt seoses nende liikmesriikide kohtutega, kes ei ole ühtse patendikohtu lepingu või 1965. aasta Beneluxi lepingu protokolli osalised

Uue sättega artiklis 71c nähakse ette, et ümbersõnastatud Brüsseli I määruse paralleelseid menetlusi ja seotud hagisid reguleerivaid norme kohaldatakse ühelt poolt ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtu ning teiselt poolt nende liikmesriikide kohtute vahel, kes ei ole asjaomase rahvusvahelise lepingu osalised. Lisaks sätestatakse selles artiklis ka, et ümbersõnastatud Brüsseli I määruse norme kohaldatakse juhul, kui ühtse patendikohtu lepingu artikli 83 lõikes 1 osutatud üleminekuaja jooksul algatatakse menetlus ühelt poolt ühtses patendikohtus ja teiselt poolt nimetatud lepingus osaleva liikmesriigi kohtus.

3.5. Kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist reguleerivate normide toime suhetes nende liikmesriikide vahel, kes on ühtse patendikohtu lepingu ratifitseerinud, ja nende liikmesriikide vahel, kes ei ole seda lepingut ratifitseerinud

Selleks et nimetatud rahvusvaheliste lepingute ja ümbersõnastatud Brüsseli I määruse omavahel kokkusobiv ja ühetaoline kohaldamine oleks täielikult läbipaistev, tuleks Brüsseli I määruses ette näha, kuidas kohaldatakse selle määruse kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist reguleerivaid norme suhetes nende liikmesriikide vahel, kes on nimetatud rahvusvaheliste lepingute osalised, ja nende liikmesriikide vahel, kes ei ole nimetatud lepingute osalised. Ümbersõnastatud Brüsseli I määruse artikkel 71 sisaldab sarnaseid sätteid muude konkreetset valdkonda käsitlevate rahvusvaheliste konventsioonide kohta ning selliseid sätteid sisaldavad ka 2007. aasta tsiviil- ja kaubandusasjade kohtualluvuse ning neid käsitlevate kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooni (Lugano konventsiooni) artiklid 64 ja 67.

Uue artikliga 71d reguleeritakse seega ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtu otsuste tunnustamist ja täitmist liikmesriikides, kes ei ole vastavate rahvusvaheliste lepingute osalised, aga ka nimetatud lepingute reguleerimisalasse kuuluvates asjades tehtud otsuste tunnustamist ja täitmist, juhul kui otsus on tehtud liikmesriigis, kes ei ole vastava rahvusvahelise lepingu osaline, ning otsust tuleb tunnustada ja täita liikmesriikides, kes on nimetatud lepingu osalisriigid.

2013/0268 (COD)

Ettepanek:

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,

millega muudetakse määrust (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades

EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 67 lõiget 4 ning artikli 81 lõike 2 punkte a, c ja e,

võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut

olles edastanud seadusandliku akti eelnõu riikide parlamentidele,

võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[4],

toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt

ning arvestades järgmist:

(1) 19. veebruaril 2013 kirjutasid teatavad liikmesriigid alla ühtset patendikohut käsitlevale lepingule. Selles lepingus on sätestatud, et leping ei jõustu enne neljanda kuu esimest päeva pärast seda, kui on jõustunud määruse (EL) nr 1215/2012 muudatused, mis käsitlevad määruse seotust ühtse patendikohtu lepinguga.

(2) 15. oktoobril 2012 kirjutasid need kolm liikmesriiki, kes on 31. märtsil 1965. aastal sõlmitud Beneluxi Kohtu asutamist ja põhikirja käsitleva lepingu osalised, alla protokollile, millega muudeti kõnealust lepingut ja loodi võimalus laiendada Beneluxi kohtu pädevust nii, et kohus saaks lahendada teatavaid määruse (EL) nr 1215/2012 reguleerimisalasse kuuluvaid asju.

(3) Eelnimetatud rahvusvaheliste lepingute seost määrusega (EL) nr 1215/2012 on vaja reguleerida.

(4) Ühtset patendikohut ja Beneluxi kohut tuleks selle määruse tähenduses käsitada kohtutena, et tagada õiguskindlus ja ettenähtavus kostjate jaoks, kelle vastu võidakse nimetatud kohtutesse hagi esitada muus liikmesriigis, kui see, mis oleks määratud määruse (EL) nr 1215/2012 kohaselt.

(5) Ühtne patendikohus ja Beneluxi kohus peaksid olema pädevad lahendama asju, mille puhul kostja alaline elukoht ei ole liikmesriigis. Seetõttu tuleks ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtu pädevusse kuuluvate asjade puhul kohaldada määruse (EL) nr 1215/2012 norme selliste kostjate suhtes, kelle alaline elukoht ei ole ELi liikmesriigis. Kehtivate kohtualluvust reguleerivate normidega tagatakse tihe seos määrusega hõlmatud menetluste ja liikmesriikide territooriumi vahel ning seega on põhjendatud kõnealuste normide kohaldamine kostja suhtes sõltumata tema elukohast. Lisaks tuleks käesoleva määrusega kindlaks määrata muud olukorrad, mille puhul on pädevateks kohtuteks ühtne patendikohus ja Beneluxi kohus.

(6) Käesoleva määruse norme, millega reguleeritakse samas asjas pooleliolevaid menetlusi (ld lis pendens) ja seotud hagisid ning mille eesmärk on ära hoida paralleelseid menetlusi ja vastuolulisi otsuseid, tuleks kohaldada juhul, kui menetlus on algatatud sellise liikmesriigi kohtus, kus kohaldatakse eelnimetatud rahvusvahelisi lepinguid, ja sellise liikmesriigi kohtus, kus neid ei kohaldata.

(7) Käesoleva määruse norme, mis reguleerivad samas asjas pooleliolevaid menetlusi ja seotud hagisid, tuleks kohaldada ka juhul, kui ühtset patendikohut käsitleva lepingu artikli 83 lõikes 1 osutatud üleminekuaja jooksul algatatakse menetlus nimetatud sättes täpsustatud teatavat liiki asjas, mis on seotud Euroopa patendiga, ühelt poolt ühtses patendikohtus ja teiselt poolt ühtset patendikohut käsitlevas lepingus osaleva liikmesriigi kohtus.

(8) Ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtu otsuseid tuleks vastavalt käesoleva määruse sätetele tunnustada ja täita ka neis liikmesriikides, kes ei ole vastava rahvusvahelise lepingu osalisriigid.

(9) Selliste liikmesriikide kohtute otsuseid, kes ei ole vastava rahvusvahelise lepingu osalisriigid, tuleks jätkuvalt tunnustada ja täita teistes liikmesriikides vastavalt käesoleva määruse sätetele.

(10) Käesolevat määrust tuleks hakata kohaldama samal ajal kui määrust (EL) nr 1215/2012, et teha võimalikuks ühtset patendikohut käsitleva lepingu nõuetekohane jõustumine ja pädevuse üleandmine Beneluxi kohtule.

(11) Seepärast tuleks määrust (EL) nr 1215/2012 vastavalt muuta,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:

Artikkel 1

(1) Määruse (EL) nr 1215/2012 14. põhjenduse lõppu lisatakse järgmine lause:

„Kohtualluvust reguleerivaid ühtseid norme tuleks kohaldada olenemata kostja alalisest elukohast ka juhul, kui mitme liikmesriigi ühine kohus on pädev lahendama teatavaid käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvaid asju.”

(2) Määrusele (EL) nr 1215/2012 lisatakse artiklid 71a, 71b, 71c ja 71d:

„Artikkel 71a

1. Käesoleva määruse tähenduses on mitme liikmesriigi ühine kohus (edaspidi „ühine kohus”) liikmesriigi kohus juhul, kui vastavalt lepingule, millega kõnealune kohus asutati, on see pädev lahendama tsiviil- ja kaubandusasju käesoleva määruse tähenduses.

2. Käesoleva määruse tähenduses on ühised kohtud järgmised kohtud:

a) 19. veebruaril 2013 allakirjutatud ühtset patendikohut käsitleva lepinguga (edaspidi „ühtse patendikohtu leping”) asutatud ühtne patendikohus;

b) 31. märtsil 1965 sõlmitud Beneluxi Kohtu asutamist ja põhikirja käsitleva lepinguga (edaspidi „Beneluxi leping”) asutatud Beneluxi kohus.

Artikkel 71b

Ühise kohtu pädevus määratakse järgmiselt.

1. Ühine kohus on pädev asja lahendama juhul, kui käesoleva määruse kohaselt on ühise kohtu asutamise lepingu reguleerimisalasse kuuluvat asja pädev lahendama sellise liikmesriigi kohus, kes on ühise kohtu asutamise lepingu osalisriik.

2. Kui kostja alaline elukoht ei ole liikmesriigis ja käesoleva määruse kohaselt ei ole temaga seotud asja kohtualluvus määratud teisiti, kohaldatakse II peatüki sätteid samamoodi nagu juhul, kui kostja alaline elukoht oleks liikmesriigis. Artiklit 35 kohaldatakse ka juhul, kui asja sisuline lahendamine kuulub kolmanda riigi kohtu pädevusse.

3. Kui kostja alaline elukoht ei ole liikmesriigis ja ühegi liikmesriigi kohus ei ole käesoleva määruse kohaselt pädev asja lahendama, võib kostja vastu hagi esitada ühisesse kohtusse, juhul kui:

a) kostjale kuuluv vara asub liikmesriigis, kes on ühise kohtu asutamise lepingu osalisriik,

b) vara väärtus ei ole nõude väärtusega võrreldes ebaproportsionaalselt väike ning

c) vaidlus on piisavalt seotud mis tahes liikmesriigiga, kes on ühise kohtu asutamise lepingu osalisriik.

Artikkel 71c

1. Artikleid 29–32 kohaldatakse juhul, kui menetlus algatatakse ühises kohtus ja sellise liikmesriigi kohtus, kes ei ole ühise kohtu asutamise lepingu osalisriik.

2. Artikleid 29–32 kohaldatakse juhul, kui ühtse patendikohtu lepingu artikli 83 lõikes 1 osutatud üleminekuaja jooksul algatatakse menetlus ühtses patendikohtus ja sellise liikmesriigi kohtus, kes ei ole ühtse patendikohtu lepingu osalisriik.

Artikkel 71d

Käesolevat määrust kohaldatakse järgmiste kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise suhtes:

a) ühtse patendikohtu või Beneluxi kohtu otsus, mida tuleb tunnustada ja täita liikmesriigis, kes ei ole ühtse patendikohtu lepingu või Beneluxi lepingu osalisriik, ja

b) sellise liikmesriigi kohtu otsus, kes ei ole ühtse patendikohtu lepingu või Beneluxi lepingu osalisriik, ent kelle otsuseid tuleb tunnustada ja täita liikmesriigis, kes on ühtse patendikohtu lepingu või Beneluxi lepingu osalisriik.”

Artikkel 2

Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

Seda kohaldatakse alates 10. jaanuarist 2015.

Käesolev määrus on tervikuna siduv ja aluslepingute kohaselt liikmesriikides vahetult kohaldatav.

Brüssel,

Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu nimel

president eesistuja

[1] ELT L 351, 20.12.2012, lk 1.

[2] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1257/2012 tõhustatud koostöö rakendamise kohta ühtse patendikaitse loomise valdkonnas, ELT L X; nõukogu määrus (EL) nr 1260/2012 tõhustatud koostöö rakendamise kohta ühtse patendikaitse loomise valdkonnas seoses kohaldatava tõlkekorraldusega, ELT L.

[3] SEK(2010)1547 (lõplik), 14.12.2010.

[4] ELT C […], lk […].