1.SISSEJUHATUS

Finantsinstrumentide turgude määrus (edaspidi „MiFIR“) ja finantsinstrumentide turgude direktiiv (edaspidi „MiFID II“) avaldati Euroopa Liidu Teatajas 12. juunil 2014, need jõustusid 2. juulil 2014 ja kohaldama hakatakse neid 3. jaanuarist 2018.

MiFID II / MiFIRiga on loodud turustruktuur, millega püütakse tagada, et kauplemine toimub alati, kui see on asjakohane, reguleeritud platvormidel ning et see on tõhusa ja õiglase hinnakujunduse tagamiseks läbipaistev.

Selle raames on MiFIRiga tehtud erand kauplemiseelse ja -järgse läbipaistvuse nõuetest reguleeritud turgudele, turukorraldajatele ja investeerimisühingutele mittekapitaliinstrumentide puhul seoses tehingutega, mille vastaspool on Euroopa Keskpankade Süsteemi (EKPS) liige ning see tehing on tehtud, viimaks ellu raha-, valuuta- ja finantsstabiilsuspoliitikat, milleks kõnealune EKPSi liige on seaduslikult volitatud ning kui kõnealune liige on oma vastaspoolt eelnevalt teavitanud, et tehingu suhtes tehakse erand. Peale selle on MiFIRiga antud komisjonile õigus laiendada seda erandit kolmandate riikide keskpankadele, kui eeltingimused on täidetud.

Selleks tellis Euroopa Komisjon Euroopa Poliitikauuringute Keskuselt ja Bologna Ülikoolilt välisuuringu kolmandate riikide keskpankade ja muude asutuste suhtes turukuritarvituse määruse (MAR) ja finantsinstrumentide turgude määruse (MiFIR) alusel kohaldatavate erandite kohta (edaspidi „uuring“). Uuring põhineb küsitlusel ja uurimistööl ning selles analüüsitakse kauplemiseelse ja -järgse läbipaistvuse reegleid, mis kehtivad kolmandate riikide keskpankade kauplemisele väärtpaberitega, samuti juhul, kui need keskpangad kauplevad väärtpaberitega liidus.

2.ARUANDE ÕIGUSLIK ALUS: MiFIRi ARTIKLI 1 LÕIGE 9

MiFIRi artikli 1 lõikega 6 on kehtestatud erand kauplemiseelse ja -järgse läbipaistvuse reeglitest tehingute puhul, mille vastaspool on Euroopa Keskpankade Süsteemi (EKPS) liige ning see tehing on tehtud, viimaks ellu raha-, valuuta- ja finantsstabiilsuspoliitikat, milleks kõnealune EKPSi liige on seaduslikult volitatud ning kui kõnealune liige on oma vastaspoolt eelnevalt teavitanud, et tehingu suhtes tehakse erand.

Peale selle on MiFIRi artikli 1 lõikega 9 antud komisjonile õigus „võtta artikli 50 kohaselt vastu delegeeritud õigusakte, et laiendada lõike 6 kohaldamisala muudele keskpankadele.

Selleks esitab komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule 1. juuniks 2015 aruande, milles hinnatakse kolmandate riikide keskpankade, mis käesoleva lõike kohaldamisel hõlmab Rahvusvahelist Arvelduste Panka, tehingute kohtlemist. Aruanne sisaldab nende seadusest tulenevate ülesannete ja nende liidusiseste kauplemismahtude analüüsi. Aruandes

a) määratakse kindlaks asjaomastes kolmandates riikides kohaldatavad sätted seoses keskpanga tehingute, sh EKPSi liikmete poolt nendes kolmandates riikides sooritatud tehingute kohustusliku avalikustamisega, ning

b) hinnatakse liidus kohustusliku avalikustamise nõuete võimalikku mõju kolmanda riigi keskpanga tehingutele.

Kui aruandes jõutakse järeldusele, et lõikes 6 esitatud erand on vajalik tehingute puhul, mille vastaspooleks on raha- ja valuutapoliitikat ning finantsstabiilsuse tagamise meetmeid teostav kolmanda riigi keskpank, sätestab komisjon, et kõnealust erandit kohaldatakse ka nimetatud kolmanda riigi keskpanga suhtes.“

3.KAALUTAVAD JURISDIKTSIOONID

Aruandes vaadeldakse järgmisi riike: Austraalia, Brasiilia, Kanada, Hongkongi erihalduspiirkond, India, Jaapan, Mehhiko, Singapur, Korea Vabariik, Šveits, Türgi ja Ameerika Ühendriigid – ja Rahvusvaheliste Arvelduste Pank, mida MiFIRi artikli 1 lõike 9 kohaselt käsitatakse kõnealuse lõike kohaldamisel kolmanda riigi keskpangana. Kõnealust loetelu võib hiljem muuta, jätta teatavad riigid sellest välja ja hinnata neid tulevikus.

Jurisdiktsioone tuleks hinnata selliste kriteeriumide alusel nagu majandusnäitajad, riikide finantssektorite suurus ja seotus liidu finantssektoriga, aga ka kolmanda riigi jurisdiktsiooni õiguskeskkonna tugevus.

Mis puutub finantssektori suurusesse ja liidu finantssektoriga seotuse ulatusse, kasutas komisjon Rahvusvahelise Valuutafondi (IMF) avaldatud loetelu jurisdiktsioonidest, kus asuvad süsteemselt kõige olulisemad finantseerimisasutused, mille puhul on IMFi finantssektori hindamisprogramm kohustuslik. IMFi metoodika vaatleb korraga riigi finantssektori suurust ja seotust teiste riikidega, st arvesse võetakse finantsturgude mõõdet. IMFi andmetel moodustab see riikide rühm ligi 90 % kogu maailma finantssüsteemist, 80 % maailma majandustegevusest ning hõlmab enamikku G20 riikidest ja finantsstabiilsuse nõukogu (FSB) liikmetest. ELi liikmesriikides asuvaid asutusi uuringus ei vaadelda. Oluliste jurisdiktsioonide valikul on lisaks tähtsad veel kaks kriteeriumi: selleks et jurisdiktsiooni saaks artikli 1 lõike 9 kohase erandi tegemiseks hinnata, ei tohi rahapesuvastane töökond olla kandnud jurisdiktsiooni koostööd mittetegevate jurisdiktsioonide loetellu ning ta peab olema allkirjastanud Rahvusvahelise Väärtpaberijärelevalve Organisatsiooni (IOSCO) mitmepoolse vastastikuse mõistmise memorandumi.

ÜKSIKUTE JURISDIKTSIOONIDE ANALÜÜS

MiFIRi artikli 1 lõikes 9 sätestatud volituse kohane kindlaksmääratud jurisdiktsioonide analüüs põhineb kahel põhikriteeriumil, mis olid komisjoni tehtud hindamisel äärmiselt olulised: