[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 6.3.2008

KOM(2008) 128 lõplik

ROHELINE RAAMAT

KOHTUOTSUSTE TÕHUS TÄITMINE EUROOPA LIIDUS: VÕLGNIKU VARA LÄBIPAISTVUS

(komisjoni esitatud)

ROHELINE RAAMAT

KOHTUOTSUSTE TÕHUS TÄITMINE EUROOPA LIIDUS: VÕLGNIKU VARA LÄBIPAISTVUS

Käesoleva rohelise raamatu eesmärk on algatada huvitatud isikute hulgas laiaulatuslik arutelu selle üle, kuidas suurendada võlgniku vara läbipaistvust Euroopa Liidus. Rohelises raamatus kirjeldatakse praeguse olukorra probleeme ja nende võimalikke lahendusi.

Komisjon palub huvitatud pooltel esitada oma märkused 30. septembriks 2008 järgmisele aadressile:

European CommissionDirectorate-General for Justice, Freedom and SecurityUnit C1 – Civil JusticeB - 1049 BrusselsFaks: +32-2/299 64 57E-post: JLS-coop-jud-civil@ec.europa.eu

Märkused avaldatakse Internetis koos saatja isikuandmetega, välja arvatud juhul, kui niisugune avaldamine võiks saatja õiguspäraseid huve kahjustada. Sellisel juhul võib märkuse avaldada anonüümselt. Vastasel juhul märkust ei avaldata ja selle sisu arvesse ei võeta. Märkused avaldatakse komisjoni veebisaidil (kas peamisel veebisaidil „Sinu hääl Euroopas“, mis on komisjoni ühtne konsultatsioonipunkt, või sellel oleva lingi kaudu kättesaadaval õigus-, vabadus- ja turvalisusküsimuste peadirektoraadi konsultatsioonisaidil).

Komisjon võib rohelises raamatus käsitletud teemal korraldada avaliku arutelu.

I. Sissejuhatus: Praeguse olukorra puudused

On oht, et teisest riigist võla kättesaamisega seotud probleemid võivad takistada maksekorralduste vaba liikumist Euroopa Liidus ja siseturu toimimist. Maksete hilinemine ja maksmisest hoidumine kahjustab ettevõtete ja tarbijate huve. Eriti on see nii olukorras, kus ei võlausaldajal ega täitevasutustel ole teavet võlgniku asukoha ega tema vara kohta.

Komisjon käsitles raskusi teisest riigist võla kättesaamisel oma 1998. aasta teatises „Kohtuotsuste langetamise ja täitmise tõhustamine Euroopa Liidus“[1]. Kaks aastat hiljem sedastati vastastikuse tunnustamise programmis, et „kohtuotsuste täitmine Euroopa Liidus oleks tegelikult palju lihtsam, kui oleks võimalik saada täpset teavet võlgniku rahalise olukorra kohta. Seetõttu võiks võtta meetmeid, et määrata võimalikult täpselt kindlaks võlgniku vara, mis asub liikmesriikide territooriumil“[2]. Euroopa Liidus kohtuotsuste täitmise tõhustamise uuringus,[3] mille komisjon koostas 2004. aastal, analüüsiti olukorda 15 liikmesriigis ja pakuti välja mitmeid meetmeid kohtuotsuste täitmise parandamiseks Euroopa Liidus. Tsiviil- ja kaubandusasju käsitleva Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku raames palus komisjon 12 Euroopa Liiduga uuringujärgselt ühinenud riigilt esitada teavet õigusliku olukorra kohta nendes riikides. Vastuseid on kasutatud rohelise raamatu koostamisel. 24. oktoobril 2006 võttis Euroopa Komisjon vastu rohelise raamatu kohtuotsuste täitmise tõhustamise kohta Euroopa Liidus: pangakontode arestimine[4]. Kõnealuses rohelises raamatus keskenduti ühele konkreetsele rahaliste nõuete täitmise tõhustamise meetmele, milleks on pangakontode arestimine, mis kaitseks kõrvaldamise või ülekandmise eest võlausaldajale võlgu olevat või tema poolt väljanõutavat rahasummat, mis on võlgniku ühel või mitmel pangakontol Euroopa Liidus. Käesolevas rohelises raamatus seevastu keskendutakse üldiselt rohkem võlgniku vara läbipaistvuse suurendamisele, mida saab teha registrite ja võlgniku vara deklaratsiooni kaudu.

Võlgniku aadressi ja/või tema rahalise seisukorra kohta teabe otsimine on tavaliselt täitemenetluse esimene samm. Praegu tagatakse võlgniku vara läbipaistvus üldiselt riigi tasandil erinevate teabeallikate kaudu, eelkõige registrite ja võlgniku vara deklaratsiooni kaudu. Kuigi riikide alussüsteemid näivad sarnased, esineb märkimisväärseid erinevusi juurdepääsutingimustes, teabenõude menetlustes, süsteemi sisus ja üldises toimivuses[5].

Teabele juurdepääsuks on kaks erinevat moodust[6].

- Esimeses süsteemis deklareerib võlgnik kogu oma vara[7]. Mõnedes liikmesriikides[8] on sarnane süsteem, mille kohaselt on võlgnik kohustatud avalikustama oma vara, kuid ainult nõude rahuldamiseks vajalikus ulatuses.

- Muudes liikmesriikides, eriti sellistes, kus võlgnikult ei nõuta kogu vara avalikustamist, on lubatud juurdepääs otsingusüsteemidele, mis pakuvad konkreetset teavet[9]. Nendes jurisdiktsioonides saadakse nõutav teave tavaliselt registritest. Sellisele süsteemile ja muudele teabeallikatele juurdepääsu tingimused on täiesti erinevad, samuti teabenõude esitamise ning uurimisega seotud pädevused.

Võla kättesaamist teisest riigist raskendavad riiklike õigussüsteemide erinevused ja võlausaldajate puudulikud teadmised muude liikmesriikide teabestruktuuridest. Liikmesriikide õigussüsteemide alusstruktuuride sarnasus võiks olla lähendamise aluseks[10]. Võimalike Euroopa tasandi meetmetega võiks suurendada võlgniku vara läbipaistvust ja võlausaldaja õigust saada teavet, samas pidades kinni võlgniku õigusest eraelu puutumatusele, mis tasakaalustab võlausaldaja õigust võla tõhusale kättesaamisele ja mis on ette nähtud andmekaitsedirektiivis 95/46/EÜ[11].

Käesolevas rohelises raamatus keskendutakse kohtuotsuste täitmise täiustamisele. See tähendab, et ei arutata täitmise (sisulisi) piire ega erasektori ega avaliku sektori osalusega erasektori organisatsioonide rolli täitmisprotsessis.

1. küsimus:

Kas Teie meelest on vajadus ühenduse tasandi meetmete järele, et suurendada võlgniku vara läbipaistvust?

Kas leiate, et asjaomases kontekstis tuleks pöörata konkreetset tähelepanu otsuste täitmise ja võlgniku kaitse vahelisele tasakaalule või erasektori organisatsioonide rollile otsuste täitmises? Kui jah, siis mida peate sel puhul oluliseks?

II. Võimalikud lahendused

Teavet võlgniku vara kohta saab mitmetest allikatest, eelkõige registritest ja võlgnikult endalt. Ühe Euroopa tasandi meetme asemel soovitatakse seetõttu kaaluda meetmete paketti, mis aitaks tagada, et võlausaldaja saab võlgniku vara kohta usaldusväärset teavet mõistliku aja jooksul. Rohelises raamatus kaalutavad võimalikud meetmed on järgmised:

- Käsiraamatu koostamine riikide täiteseaduste ja -tava kohta

- Registritest saadava teabe hulga suurendamine ja registritele juurdepääsu parandamine

- Teabe vahetamine täitevasutuste vahel

- Võlgniku vara deklaratsiooniga seotud meetmed.

1. Käsiraamatu koostamine riikide täiteseaduste ja -tava kohta

Praegu on väga vähe teavet 27 liikmesriigi täitesüsteemide kohta[12]. Praktiline oleks koostada liikmesriikide täitesüsteemide käsiraamat. Selles käsiraamatus võiks olla kõik igas liikmesriigis kättesaadavad teabeallikad isiku vara kohta, kontaktandmed isikute kohta, kellel on juurdepääs asjaomasele teabele, juhul kui juurdepääs on piiratud, ja muud asjakohased andmed. Käsiraamatu võiks teha kättesaadavaks tsiviil- ja kaubandusasju käsitleva Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku veebisaidil[13].

2. küsimus: Mille poolest võiks liikmesriikide täitesüsteemide kohta teavet sisaldav käsiraamat Teie meelest olla kasulik?

2. Registritest saadava teabe hulga suurendamine ja registritele juurdepääsu parandamine

a) Äriregistrid

Peamised teabeallikad on avalikud registrid ja neist kõige olulisemad on äriregistrid.

Äriregistreid ühtlustati osaliselt esimeses nõukogu direktiivis äriühinguõiguse kohta (edaspidi „avalikustamisdirektiiv“)[14] 1968. aastal ja üheteistkümnendas nõukogu direktiivis äriühinguõiguse kohta (edaspidi „filiaalide direktiiv”)[15] 1989. aastal. Avalikustamisdirektiivi artikli 2 lõikega 1 on sätestatud teatavate dokumentide ja äriühingu andmete kohustuslikus korras avalikustamine[16]. Filiaalide direktiivi artikli 2 lõike 1 punktis a on ette nähtud, et filiaali aadress tuleb avalikustada. Praegu on liikmesriikide äriregistrites üksikasjalik teave üksikute ettevõtete kohta (õiguslik staatus, asutamiskuupäev, omakapital ja selle jagunemine, tegevusvaldkond, juhtorganid ja nende esindusvolitused ja mõnikord isegi töötajate arv)[17]. Sellist teavet salvestatakse sageli elektroonselt keskregistritesse ja see on sidussüsteemis kättesaadav[18].

Nende kahe direktiivi eesmärk on seega pakkuda ärisuhetes läbipaistvust laiemas tähenduses, sealhulgas täitemenetluses. Nendega ei ole siiski ette nähtud äriregistrite täielikku ühtlustamist. Need kehtivad vaid teatavate äriühingute suhtes ning mitte üksikisikute ega äripartnerluste suhtes[19]. Peale selle võivad liikmesriigid luua kohalikke või keskseid äriregistreid: Ühendkuningriigis on kolm keskregistrit, millega on kaetud kogu teave äritehingute kohta. Saksamaal on üle 400 registri, mida haldavad kohalikud kohtud. Äriregistrites sisalduv teave ei ole alati ühtmoodi usaldusväärne: mõningates liikmesriikides[20] ei kontrollita teavet enne registrisse kandmist[21]. Mõningates liikmesriikides võib äriregistri teave olla aegunud, sest staatuse muutumisest teatamata jätmine ei ole äriühingute jaoks seotud piisavate sanktsioonidega[22].

Avalikustamisdirektiiv ei käsitle elektroonset andmetöötlust ega sidusjuurdepääsu äriregistritele. Tuleks siiski tähele panna, et nõukogu järeldas 12. ja 13. juunil 2007 toimunud kohtumisel, et „töö e-kohtu valdkonnas peaks jätkuma, eesmärgiga luua Euroopa tasandil tehniline platvorm, mis tagab õigusemõistmise valdkonnas juurdepääsu olemasolevatele või tulevikus loodavatele elektroonilistele süsteemidele“. Edaspidise töö prioriteedid hõlmavad võimaluste loomist maksejõuetusregistrite ning äri- ja ettevõtlusregistrite võrguks sidumisel.

3. küsimus: Kas äriregistrites leiduva teabe hulka ja sellele juurdepääsu tuleks suurendada? Kui jah, siis miks ja millises ulatuses.

b) Rahvastikuregistrid

Võlausaldajal, kes soovib saada tavainimesest võlgniku aadressi, võib tekkida veelgi rohkem probleeme. Enamikus liikmesriikides[23] on kõikide elanike aadressid kantud rahvastikuregistrisse. Sellised registrid on väga erinevalt korraldatud. Mõningates liikmesriikides[24] peavad neid kohalikud ametiasutused, nii et võlgniku aadressi teadasaamiseks peaks võlausaldaja seda otsima kõikidest kohalikest registritest üle kogu riigi, mis on võimatu ülesanne. Keskregistrid ei ole võlausaldajale sageli kättesaadavad[25]. Seepärast tekib tarbijast või eraisikust võlgniku aadressi teada soovival võlausaldajal tõsiseid probleeme. Lisaks ei lubata kõikides jurisdiktsioonides täitevasutustele juurdepääsu registritele. Selliste registrite loomine liikmesriikides, kus neid veel ei ole, ei pruugi olla kooskõlas riigi õigustraditsioonidega. Erateenuste arendamine piiriüleste registripäringute võimaldamiseks on algjärgus. Mis tahes meede peaks vastama andmekaitse eeskirjadele ja võlgniku eraelu puutumatuse põhimõttele.

4. küsimus: Kas tuleks parandada juurdepääsu olemasolevatele rahvastikuregistritele? Kui jah, siis kuidas?

c) Sotsiaalkindlustus- ja maksuregistrid

Sotsiaalkindlustus- ja maksuregistrid sisaldavad sageli andmeid võlgniku kohta, näiteks tema aadress, andmed tööandja või pangakontode kohta; juurdepääs sellistele andmetele võib märkimisväärselt lihtsustada rahalise nõude täitmist. Nende liikmesriikide õigussüsteemid, kus ei kasutata võlgniku vara deklaratsiooni, võimaldavad täitevasutustel otsida riigi peetavatest registritest teavet võlgniku vara kohta[26]. Täitevasutuste vahetu juurdepääs mitteavalikele registritele ei piirdu nende jurisdiktsioonidega, kus ei kasutata võlgniku vara deklaratsiooni. Tänapäevased täiteseadused võimaldavad pädevate asutuste juurdepääsu mitteavalikele registritele. Austrias[27] ja Hispaanias võivad kohtud taotleda teavet võlgniku töökoha kohta sotsiaalkindlustusregistritest. Portugalis peab kohtutäitur taotlema kõigepealt täitevkohtult luba, kuid juurdepääs registrile on avatud. Hispaanias ja Rootsis võivad täitevasutused samuti taotleda teavet otse maksuregistritest. Sloveenias võib maksuamet avaldada teavet konkreetse maksukohustuslasest isiku kohta teise riigi ametiasutustele, autonoomsete kohalike haldusüksuste asutustele ja avaliku võimu kandjatele seaduses sätestatud ülesannete täitmiseks. Eestis saab kohtutäitur alates 2008. aastast teavet haigekassa elektroonilisest andmebaasist, Sotsiaalkindlustusameti riikliku pensionikindlustuse registrist ja väärtpaberite keskregistrist. Kõnealustes jurisdiktsioonides on täitemenetlust oluliselt tõhustatud. Nii era- kui ka avaliku sektori võlgu käsitatakse (vähemalt teataval määral) võrdselt. Rootsi süsteem, kus täitevasutustel on juurdepääs sotsiaalkindlustus- ja maksuregistritele, võib pakkuda võlausaldajatele võlgniku vara deklaratsioonist paremat teabe saamise võimalust, sest selle puhul ei nõuta võlgniku koostööd, see suurendab korrektse teabe kiire saamise võimalust ja võiks olla võlausaldajale tõhus vahend võlgniku kohta teabe saamiseks, juhul kui ta seda teavet muul moel ei saa.

Juurdepääs registritele võib olla vastuolus andmekaitse eeskirjadega ning sotsiaalse ja maksukonfidentsiaalsusega. Eelkõige sotsiaalkindlustus- ja maksuregistritest saadav teave võib olla tundlik. Seetõttu tuleks nendele andmetele juurdepääsu puhul võtta arvesse konkreetseid tundlike andmete töötlemise õigusnõudeid, mis võivad liikmesriigiti erineda.

5. küsimus: Kas tuleks suurendada täitevasutuste juurdepääsu sotsiaalkindlustus- ja maksuregistritele? Kui jah, siis miks ja millises ulatuses?

3. Teabe vahetamine täitevasutuste vahel

a) Praegune olukord

Praegu ei saa täitevasutused pääseda vahetult juurde teise liikmesriigi (mitteavalikele) registritele, mis on avalikud asjaomase riigi täitevasutustele. Kui täitevasutustel on üldse juurdepääs sellistele registritele, on see rangelt piiratud riiklike täitevasutustega. Praegu puuduvad rahvusvahelised aktid, kus käsitletaks teabevahetust riiklike täitevasutuste vahel[28].

Euroopa Liidu täitevametnike ja tsiviilasjadega tegelevate organite vahelise koostöö puudumine torkab silma maksuhaldurite tiheda koostöö taustal. Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondist tulenevaid nõudeid käsitlevas direktiivis[29] on ette nähtud otsene teabevahetus riiklike ametiasutuste vahel. Kõnealuse direktiivi reguleerimisala on laiendatud teatavaid makse hõlmavate nõueteni[30]. Direktiivi artikliga 4 on sätestatud, et „Abi taotleva asutuse taotluse korral esitab asutus, kellelt abi taotletakse, kogu informatsiooni, mida abi taotlev asutus nõude sissenõudmiseks vajab.“ Taotlused esitatakse praegu elektrooniliselt[31]. Asutus, kellelt abi taotletakse, ei ole kohustatud esitama teavet, mis avalikustaks äri-, tootmis- või ametisaladusi või mille avalikustamine ohustaks riigi julgeolekut või kahjustaks selle avalikku korda[32].

b) Võimalikud lahendused

Seega oleks üle-euroopaliste registrite puudumisel üks võimalus tugevdada riiklike täitevasutuste vahelist koostööd ja juurutada nende vahel otsene teabevahetus. Ühe liikmesriigi täitevasutused saaksid taotleda abi teise liikmesriigi pädevatelt asutustelt. Sellega seoses võiks eeskujuks võtta ühenduse dokumendi maksuhaldurite vastastikuse abi kohta.

Võiks uurida ka seda, millisel määral oleks võimalik kasutada siseturu infosüsteemi teabe vahetamiseks riiklike täitevasutuste vahel. Siseturu infosüsteem on loodud kõikides ametlikes keeltes toimiva elektroonse teabenõudevahendina liikmesriikide ametiasutustele ja sellele võiks toetuda mis tahes ühenduse õigusakti puhul.

Sellest lähenemisviisist lähtudes võiks ühenduse tulevase õigusaktiga sätestada selliste riiklike täitevasutuste nimekirja, kel on õigus nõuda teavet teise liikmesriigi registritest, ja kehtestada iga teabenõude täitmiseks ajapiirangud. Võiksid olla standardsed küsimuste ja vastuste vormid kõikides ühenduse keeltes ja teavet võiks võimalusel vahetada elektrooniliselt.

Kui seda varianti hakatakse teostama, on vaja kaaluda, kuidas käsitleda olulisi erinevusi täitevasutustele kättesaadava teabe osas. Mõningates liikmesriikides[33] ei kuulu täitevasutused riigistruktuuri ja neil puudub juurdepääs oma liikmesriigi avalikele registritele. Seetõttu ei saaks nemad teiste liikmesriikide täitevasutustele asjakohast teavet edastada.

Vastastikuste abimenetluste käigus tuleb arvestada andmekaitse eeskirju.

6. küsimus: Kas teabevahetust täitevasutuste vahel tuleks täiustada? Kui jah, siis kuidas?

4. Võlgniku vara deklaratsioon

a) Praegune olukord

Mitmetes riiklikes süsteemides[34] on täitevasutused volitatud küsitlema võlgnikku otseselt seoses tema varaga. Mõningates liikmesriikides koostatakse võlgniku vara deklaratsioon tunnistuse vormis täitevkohtu ees. Võlgnikult nõutakse viibimist asja suulisel arutamisel, kus teda küsitleb kohtunik (või kohtusekretär)[35]. Võlausaldaja võib esitada täiendavaid küsimusi. [36] Võlgnikku võib ka ristküsitleda ja võlgnik peab esitama oma vara kohta dokumentaalsed tõendid[37]. Muudes liikmesriikides koostatakse võlgniku vara deklaratsioon kohustuslike vormide täitmise teel[38]. Nimetatud liikmesriikides ei peeta võlgniku vara deklaratsiooni tõendiks, vaid pigem asjaolude uurimiseks täitevasutuse poolt.

Deklareerimiseks on kaks erinevat vormi. Esimese vormiga nõutakse võlgnikult kogu vara avalikustamist, teise vormiga piiratakse tema kohustust varadega, mis on piisavad võlausaldaja nõude rahuldamiseks.

Eeltingimused võlgniku vara deklaratsiooni taotlemiseks on sarnased. Kõikides liikmesriikides taotleb deklaratsiooni võlausaldaja. Tavaliselt taotletakse deklaratsiooni vaid pärast ebaõnnestunud konfiskeerimiskatset või olukorras, kus selline katse tõenäoliselt ebaõnnestuks. Tänapäevastes täitesüsteemides nõutakse deklaratsiooni tegemist menetluse algetapis, et võimaldada täitevasutustel saada vajalikku teavet varakult[39]. Sellistes süsteemides ei ole ebaõnnestunud konfiskeerimise katset eeltingimuseks seatud.

Võlgniku vara deklaratsiooni peamine probleem seisneb asjaolus, et see tuleb teha isiklikult. Kui võlgnik keeldub oma vara avalikustamast, võivad täitevasutused (politsei abiga) kasutada füüsilist sundi ja ta vahistada[40]. Portugalis võib kohustusest keelduv võlgnik saada karistuse. Mitmetes muudes liikmesriikides võib võlgnikule määrata vangistuse (üheks või isegi kaheks aastaks)[41]. Ebatäpse või vale deklaratsiooni tegemist peetakse kuriteoks[42]. Seega vormistatakse mõningates liikmesriikides deklaratsioon kirjalikult vande all antud ütlusena[43].

Mõningates liikmesriikides võlgniku vara deklaratsiooni ei kasutata[44]. Seda saab selgitada asjaoluga, et võlgniku vara deklaratsioon sarnaneb täitmisele pööramisega otse võlgniku isiku suhtes, mille eest võib karistada vangistusega. Täiendava põhjuse leiab deklaratsiooni õiguslikust laadist, mida võib pidada tõendite kogumiseks, eelkõige siis, kui deklaratsioon tehakse täitevkohtus asja suulise arutamisel. Kuna enamikus romaanikeeli kõnelevates liikmesriikides on täitevasutused kohtusüsteemist selgelt eraldatud, võidakse sellist tõendite kogumist pidada täitevstruktuuridega kokkusobimatuks. Mõningates liikmesriikides võib deklaratsiooni vastu võtta siiski kohtutäitur või muu täitevorgan. Peale selle on võlgniku kohustust avalikustada oma vara laialdaselt tunnustatud maksejõuetus- ja muudes samalaadsetes menetlustes[45].

b) Võimalikud valikud

Kui ühenduse tasandil võlgniku vara deklaratsiooni suhtes võetavaid meetmeid peetaks kasulikuks ja vajalikuks võlgniku vara läbipaistvuse parandamisel, oleks meetmete võtmiseks mitmeid erinevaid võimalusi.

Üks võimalus oleks ühenduse õigusakt, millega kehtestataks liikmesriikidele võlgniku vara deklaratsiooni koostamise kohustus, kuid jäetaks sellise deklaratsiooni tegemise tingimuste suhtes kaalutlusõigus. Asjaomase näidissätte on koostanud Euroopa tsiviilkohtumenetluste lähendamise töörühm[46].

Vaid minimaalset ühtlustamist ette nägeval õigusaktil oleks siiski mitmeid puudusi: erinevused liikmesriikide õigussüsteemides jääksid alles; avalikustamine ühe ühtse vormi põhjal ei oleks võimalik ja kohustuse täitmata jätmise puhul määratavate karistuste puhul jääksid alles märkimisväärsed erinevused.

Võlgniku vara deklaratsiooni süsteemi kehtestamisel tuleks arvestada proportsionaalsuse põhimõtet: tuleks vältida teavet, mida ei ole vaja deklaratsiooni eesmärgi täitmiseks. Võlgnikku oma vara eelnevalt avalikustama kohustav lahendus riivab eraelu puutumatust rohkem võrreldes sellise lahendusega, millega nõutakse võlgnikult eritingimuste täitmisel vaid vajaliku teabe deklareerimist.

c) Euroopa varadeklaratsiooni kehtestamine

Üks kaalutav võimalus oleks seetõttu ühtse „Euroopa varadeklaratsiooni“ kehtestamine, et kohustada võlgnikke avalikustama kõiki Euroopa õigusruumis asuvaid varasid. Võlgniku vara läbipaistvust ei peaks piirama territoriaalsuse põhimõtte alusel ühe liikmesriigiga, sest Euroopa õigusruumis, kus on tagatud kohtuotsuste vaba liikumine, saab nõude pöörata täitmisele põhimõtteliselt võlgniku kõikide varade suhtes[47].

Deklaratsiooni aluseks võiks olla standardvorm, mis oleks kättesaadav kõikides ühenduse keeltes. Võiks seada minimaalsed (või isegi ühtsed) standardid deklaratsiooni ja sellega seonduvate sanktsioonide tingimuste ja sisu kohta. Selle tulemusel oleks võlausaldajatel Euroopa õigusruumis asuvatele varadele võrdne juurdepääs, samas oleks võlgnikel siseturu piires võrdne kaitse. Lisaks väheneks Euroopa õigusruumis soodsaima täitemenetluse ja lihtsaimini juurdepääsetava teabega riigi otsimine.

Kuna võimalik õiguslik vahend ei tohiks sekkuda liikmesriikide täitevasutuste korraldusse, peaks iga liikmesriik määrama deklaratsiooni vastuvõtmiseks pädeva organi või riigiasutuse. Deklaratsioon esitataks võlausaldajale või pädevale asutusele vastavalt liikmesriigi seaduses sätestatule (nt kohtutäitur, täitevasutus või täitevkohus).

Võlgnikul peaks olema võimalus vältida deklaratsiooni täitmise kohustust ja tasuda selle asemel võlg või tõendada, et tal on täitmiseks piisavat vara. Oleks soovitatav võimaldada võlgnikul vältida deklaratsiooni täitmise kohustust, pakkudes võimalust tasuda võlg osamaksetena, mida tagatakse pangagarantii või sarnase garantiiga.

Võlgnik võiks deklareerida vara vormi täitmisega, võimalusel ristide tegemisega kastikestesse, et märkida ära, kas tal on teatavat liiki vara. Võiks pakkuda võimalust täita sidusvorm Euroopa tsiviilasjade atlase veebilehel[48].

Õigusaktiga võiks ette näha ka sanktsioonid vara deklareerimata jätmise eest. Võiks kaaluda varianti määrata võlgnikule trahv ja arest. Võlgniku valeavalduse eest võiks määrata karistusõigusega ettenähtud sanktsioonid. Vältimaks põhjendamata survet võlgnikule, võiks õigusaktiga keelustada võlgniku vara deklaratsiooni avaldamise avalikus registris („võlgnike nimekiri“).

7. küsimus: Kas teie arvates tuleks kehtestada Euroopa varadeklaratsioon?

8. küsimus: Kui jah, siis millistel tingimustel peaks toimuma selle täitmine? Kas valeandmete esitamine deklaratsioonis peaks olema karistatav? Kui jah, siis kuidas?

9. küsimus: Millisel määral võiks Euroopa varadeklaratsiooni ühtlustada? Milline peaks olema Euroopa varadeklaratsiooni täpne sisu?

5. Muud meetmed

Lisaks käesolevas rohelises raamatus käsitletud võlgniku vara läbipaistvuse suurendamise võimalikele meetmetele võib kaaluda ka muid meetmeid.

10. küsimus: Milliseid muid ELi tasandi meetmeid pakuksite võlgniku vara läbipaistvuse suurendamiseks?

[1] Komisjoni teatis nõukogule ja Euroopa Parlamendile (EÜT C 33, 31.1.1998, lk 3).

[2] Meetmete programm kohtuotsuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT C 12, 15.1.2001, lk 1).

[3] Uuring nr JAI/A3/2002/02. Uuringu lõpparuanne on aadressil http://ec.europa.eu/justice_home/doc_centre/civil/studies/doc_civil_studies_en.htm.

[4] KOM(2006) 618 (lõplik)

[5] Uuring nr JAI/A3/2002/02, lk 47.

[6] Pange tähele, et enamik liikmesriike kombineerivad mõlema süsteemi osi, isegi kui riigisisest süsteemi võib üldiselt liigitada neist kahest ühe süsteemi alla.

[7] Nt Saksamaal, Kreekas ja Inglismaal.

[8] Hispaania ja Portugal.

[9] Nt Šotimaal on kaugeleulatuv sidusregister, kuid kohtusüsteemis ei ole ette nähtud võlgniku vara deklaratsiooni ega võlgniku suhtes kohustatud kolmanda isiku vara deklaratsiooni.

[10] Uuring nr JAI/A3/2002/02, lk 48.

[11] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 95/46/EÜ, 24. oktoober 1995, üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta, EÜT L 281, 23.11.1995, lk 31. Direktiivi 95/46/EÜ eesmärk on tagada üksikisikute põhiõigus isikuandmete kaitsele, kuid ka selliste andmete vaba liikumine Euroopa Liidus. Direktiivi kohaselt peab isikuandmete igasugune töötlemine olema õiglane ja seaduslik. Isikuandmeid tuleb koguda täpselt ja selgelt kindlaksmääratud ning õiguspärastel eesmärkidel ja neid ei või töödelda hiljem viisil, mis on vastuolus kõnealuste eesmärkidega (eesmärgi piiritlemise põhimõte). Isikuandmed peavad olema piisavad, asjakohased ega või ületada selle otstarbe piire, mille tarvis neid kogutakse (proportsionaalsuse põhimõte). Saadud teavet ei edastata volitamata kolmandatele isikutele. Andmete töötlemine on lubatud juhul, kui andmesubjekt on andnud oma nõusoleku või kui on täidetud üks või enam tingimust, mille hulka kuulub vajadus täita vastutava töötleja seadusjärgset kohustust või üldiste huvidega seotud ülesannet või teostada sellist avalikku võimu, mis on tehtud ülesandeks volitatud töötlejale. Tundliku sisuga andmeid võib töödelda, kui see on vajalik õigusnõuete koostamiseks, esitamiseks või kaitsmiseks. Peale selle nähakse direktiivis esitatud läbipaistvusnõuetega ette kohustus teavitada andmesubjekti tema isikuandmete töötlemise liigist, sealhulgas töötleja isikust, töötlemise eesmärkidest ja andmete võimalikest vastuvõtjatest. Vastavalt eespool toodud eeskirjadele tuleb töötlemise eesmärk, vajalike isikuandmete liik ja andmete vastuvõtjad täpselt kindlaks määrata ja andmesubjekti sellest nõuetekohaselt teavitada. Kui nimetatud tingimused on täidetud, ei ole ka takistusi võlgniku vara tõhusa läbipaistvuse tagamisel.

[12] Mõned põhilised andmed riikide täitemenetluste ja nende pädevate asutuste kohta, kelle poole täitetaotlusega tuleks pöörduda, on juba kättesaadav tsiviil- ja kaubandusasju käsitleva Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku veebisaidil: h ttp://ec.europa.eu/civiljustice/enforce_judgement/enforce_judgement_gen_en.htm

[13] http://ec.europa.eu/civiljustice/

[14] Esimene nõukogu direktiiv 68/151/EMÜ, 9. märts 1968, tagatiste kooskõlastamise kohta, mida liikmesriigid äriühingu liikmete ja kolmandate isikute huvide kaitseks EMÜ asutamislepingu artikli 58 teises lõigus tähendatud äriühingutelt nõuavad, et muuta sellised tagatised ühenduse kõigis osades võrdväärseteks (EÜT L 65, 14.3.1968, lk 8).

[15] Üheteistkümnes nõukogu direktiiv 89/666/EMÜ, 21. detsember 1989, avalikustamisnõuete kohta, mis on seotud liikmesriigis filiaali asutamisega teise liikmesriigi õigusele alluva teatud liiki äriühingu poolt (EÜT L 395, 30.12.1989, lk 36).

[16] Need dokumendid ja andmed on järgmised:a) asutamisdokument ja põhikiri, kui see on eraldi dokumendis;b) kõik punktis a nimetatud dokumentides tehtavad muudatused, kaasa arvatud äriühingu tegevuse tähtaja pikendamine;c) pärast asutamisdokumendi või põhikirja muutmist asutamisdokumendi või põhikirja täielik tekst kehtivas redaktsioonis;d) selliste isikute määramine, ametist vabastamine ja isikuandmed, kellel on kas seadusjärgse organina või sellise organi liikmena õigus:i) esindada äriühingut tehingutes kolmandate isikutega või kohtus;ii) võtta osa äriühingu juhtimisest, järelevalvest või kontrollimisest.Avalikustatust peab ilmnema, kas äriühingut esindama volitatud isikud võivad seda teha üksinda või peavad nad seda tegema ühiselt;e) vähemalt kord aastas kapitali suurus, kui asutamisdokument või põhikiri nimetavad lubatud kapitali, välja arvatud juhul, kui kapitali suurendamise korral on vaja põhikirja muuta;f) bilanss ja kasumiaruanne iga majandusaasta kohta. Bilansidokument peab sisaldama andmeid isikute kohta, kes peavad seaduse kohaselt bilansi kinnitama.

[17] Itaalias kantakse selline teave Itaalia Kaubanduskoja hallatavasse keskregistrisse ja see on kättesaadav veebisaidil www.infocamere.it.

[18] Ka äriregistritele või ärialastele andmebaasidele, nagu Euroopa Äriregister (www.ebr.org) juurdepääsuks pakutav erateenus tugineb ametliku registri teabele.

[19] Võrdlevad uuringud näitavad siiski, et liikmesriikides registreeritakse andmeid iga ettevõtja kohta ja need on kättesaadavad.

[20] Näited: Iirimaa, Madalmaad, Soome, Ühendkuningriik.

[21] Teistes liikmesriikides uurivad ja kontrollivad registripidajad teavet enne registrisse kandmist.

[22] Näide: Euroopa Kohus, C-191/95, komisjon v Saksamaa , [1998], EKL I 5449.

[23] Erandid on Ühendkuningriik ja Iirimaa.

[24] Näited: Saksamaa, Itaalia.

[25] Erandid: Austrias on rahvastiku keskregister võrguühenduse teel kättesaadav: www.business.telekom.at.

[26] Erandid on Itaalia ja Šotimaa. Madalamaades ja Belgias saavad kohtutäiturid teavet võlgniku elu- ja töökoha kohta sotsiaalkindlustusregistrist. Luksemburgis võib võlausaldaja võlgniku elu- ja töökoha väljaselgitamiseks paluda rahukohtunikul võtta ühendust sotsiaalkindlustusregistriga. Prantsusmaal on õiguslik olukord keerulisem, sest kohtutäituril ei ole vahetut juurdepääsu haldusabile, vaid ta peab paluma riigiprokuröri abi. Kohtutäituril on keelatud kasutada saadud teavet muuks otstarbeks kui võlausaldaja omandiõiguse täitmiseks.

[27] Austria õiguses on sotsiaalkindlustusregistritest teabe otsimine isegi eelistatud variant. Võlgniku vara deklaratsiooni võib taotleda vaid siis, kui sotsiaalkindlustusregistrist ei saadud andmeid võlgniku töökoha ega sissetuleku kohta.

[28] Põhja-Euroopa riigid kavatsevad vastu võtta kokkuleppe teabevahetuse kohta täitmisasjades. See konventsioon oleks esimene akt, millega nähtaks ette vahetu koostöö täitevasutuste vahel. See on siiski erand ja üldiselt on mõningates jurisdiktsioonides täitevasutuste jaoks laiendatud juurdepääs registritele rangelt territoriaalne.

[29] Nõukogu direktiiv, 15. märts 1976, vastastikuse abi kohta Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi rahastamissüsteemi kuuluvatest meetmetest tulenevate nõuete ning põllumajandusmaksude ja tollimaksude sissenõudmisel (EÜT L 73, 19.6.1976, lk 18).

[30] Nõukogu direktiiv 2001/44/EÜ, 15. juuni 2001, millega muudetakse direktiivi 76/308/EMÜ, vastastikuse abi kohta Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi rahastamissüsteemi kuuluvatest meetmetest tulenevate nõuete ning põllumajandusmaksude ja tollimaksude sissenõudmisel ning seoses käibemaksuga ja teatavate aktsiisimaksudega (EÜT L 175, 28.6.2001, lk 17).

[31] Komisjoni direktiiv 2002/94/EÜ, 9. detsember 2002, millega kehtestatakse nõukogu direktiivi 76/308/EMÜ (vastastikuse abi kohta teatavate lõivude, tollimaksude, maksude ja muude meetmetega seotud nõuete sissenõudmisel) teatavate sätete üksikasjalikud rakenduseeskirjad (EÜT L 337, 13.12.2002, lk 41).

[32] Pange tähele, et käesoleval juhul on ka komisjoni kavandatud nõukogu määruse ettepaneku (kohtualluvuse, kohaldatava õiguse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise ning koostöö kohta ülalpidamiskohustuste küsimustes (KOM(2005)649 lõplik)) artiklis 44 nähtud ette riiklike keskasutuste vahelise koostöö süsteem, mis annab juurdepääsu ülalpidamisnõuete sissenõudmist lihtsustavale teabele. Seda teavet esitatakse muu hulgas võlgniku asukoha tuvastamiseks ja võlgniku vara hindamiseks.

[33] Nt Prantsusmaa ja Ühendkuningriik.

[34] Taani, Saksamaa, Eesti, Iirimaa, Kreeka, Hispaania, Austria, Portugal, Soome, Rootsi, Ühendkuningriik (Inglismaa ja Wales).Belgias, Prantsusmaal, Itaalias, Luksemburgis, Madalmaades ja Šotimaal ei ole ette nähtud võlgniku vara deklaratsiooni. Prantsusmaal on võlgnikul siiski piiratud kohustus avalikustada oma pangakonto andmed, Madalmaades võib täitevasutus nõuda võlgnikult sisstulekute avalikustamist, Belgias peab võlgnik kaitsemääruse saamiseks avalikustama oma vara. Võlgniku vara deklaratsiooni kehtestamine on Itaalias arutamisel.Lätis puudub võlgniku vara deklaratsioon kui selline. Tsiviilkohtumenetluse kohaselt (artiklid 552 ja 557) peab võlgnik kohtumääruse või -otsuse täitmisel esitama vannutatud kohtutäiturile teavet oma rahalise olukorra kohta. Kui võlgnik esitab kohtutäiturile tahtlikult valeteavet oma rahalise olukorra kohta, kaasneb sellega haldus- või kriminaalvastutus.Rumeenias ei ole võlgnikul kohustust avalikustada oma vara/sissetulekut enne täitekorralduse esitamist. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku kohaselt on kohtutäituril kohustus kasutada kõiki seadusega lubatud võimalusi, et saavutada täitekorralduses ettenähtud kohustuse täielik ja kiire täitmine. Kohtutäitur võib nõuda võlgnikult kirjaliku avalduse tegemist sissetuleku ja varade ning nende asukoha kohta (tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 373).Küprosel pöördub võlgnik kohtusse enda pankroti väljakuulutamiseks. Esimesena taotleb võlgnik kohtult pankroti algatamise määrust ja hiljem enda pankroti kohtulikku väljakuulutamist.

[35] Taanis, Iirimaal, Inglismaal, Austrias ja Hispaanias.Bulgaarias ei sisalda 1952. aasta tsiviilkohtumenetluse seadustik praegu eeskirju võlgniku vara deklaratsiooni kohta. Vastavalt 1. märtsil 2008 jõustuva tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklile 448 peab võlgnik ilmuma kohalikku kohtusse ja deklareerima kogu oma vara ja sissetuleku, kui võlgniku kindlakstehtud vara nimekiri ei ole piisav. Võlgniku vara deklaratsiooni saamiseks peab kohtutäitur esitama taotluse ringkonnakohtusse, kus seda arutatakse avatud istungil. Võlgnik kannab ebaõige teabe või kohtusse ilmumisest või oma vara avalikustamisest keeldumise eest vastutust karistusseadustiku artikli 290a alusel ja teda võib karistada kuni kolmeaastase vangistusega.Tšehhis kasutatakse vara deklareerimist (tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklid 260a–260h). Konkreetset vormi ei ole ja deklaratsiooni võib esitada suuliselt kohtule. Võlgnikku karistatakse vara avalikustamisest keeldumise või ebaõige deklaratsiooni eest kuni aastase vangistuse või rahatrahviga (karistusseadustiku artikkel 256d)Sloveenias peab võlgnik võlausaldaja taotlusel või kohtu äranägemisel olukorras, kus võlausaldaja tõendab presumptiivselt, et kavandatav täitemeede ei ole tema nõude täitmiseks piisav, esitama täitemenetluse mis tahes etapis oma vara ülevaate koos tõenditega omandiõiguse ja muude asjaõiguste kohta seoses nimetatud varaga, samuti tõendid oma väidete toetuseks. Kohus nõuab võlgnikult vara ülevaate esitamist kohtumääruse kaudu. Kui võlgnik ei suuda kohtu määratud tähtajaks ülevaadet esitada, korraldab kohus asja suulise arutamise, mille käigus küsitletakse võlgnikku seoses tema vara ülevaatega. Kohus selgitab võlgnikule valevande tagajärgi. Nõuetekohaselt kohtusse kutsutud võlgnikku, kes ei ilmu asja suulisele arutamisele või kes arutamisel või oma vara ülevaate tegemisel ei esita tõeseid ega õigeid andmeid, karistatakse kuni 4 173 euro suuruse rahatrahviga, kui võlgnik on füüsiline isik, ja kuni 41 730 euro suuruse rahatrahviga, kui võlgnik on juriidiline isik või füüsilisest isikust ettevõtja.

[36] Kehtib enamikus liikmesriikides.

[37] Iirimaal ja Inglismaal.

[38] Saksamaa, Hispaania, Austria, Rootsi.

[39] Näiteks Hispaanias ja Portugalis.

[40] Iirimaal ja Inglismaal peetakse kohtumääruse täitmata jätmist kohtu solvamiseks.

[41] Taanis, Saksamaal, Iirimaal, Inglismaal, Kreekas, Hispaanias, Austrias, Portugalis, Rootsis.

[42] Eestis võib kohus kohaldada kohtusse sundtoomist või aresti võlgniku suhtes, kes mõjuva põhjuseta ei esita oma vara nimekirja kohtutäiturile või ei täida vande andmise kohustust. Võlgniku võib määrata aresti kuni 30 päevaks. Võlgnik on kohustatud ühe aasta jooksul pärast vande andmist veel kord vande andma üksnes juhul, kui kohtutäituril on alust arvata, et võlgnik on pärast vande andmist uut vara omandanud.

[43] Näiteks Eestis võib kohus kohtutäituri või sissenõudja taotlusel kohustada võlgnikku vandega kinnitama, et kohtutäiturile esitatud andmed vara kohta on õiged.

[44] Vt eespool viitenumbrid 33 ja 34.

[45] See on nii Belgias tarbija maksejõuetuse puhul.

[46] Vt eksperdirühma ettepaneku artikkel 12.4 M. Storme’i aruandes (toim) „ Rapprochement du Droit Judiciaire de l`Union européenne” (lk 210-211).„Sissenõudja kaitseks, kes tõendab suutmatust saada kohtuotsuses näidatud võlgnikult kohtuotsuse täitmiseks vajalikke vahendeid, nähakse liikmesriigi õiguses ette:1. et võlgnik avalikustab kogu ulatuses kõik oma varad ja nende asukoha. Kõnealused andmed esitatakse sissenõudjale või seadusega ettenähtud pädevale asutusele;2. et pädev asutus võib nõuda kolmandalt isikult teavet tema valduses oleva võlgnikule kuuluva vara kohta. „Kolmas isik“ hõlmab ka asutusi, kus on avatud konto võlgniku nimel.3. sanktsioonid kõnealuste kohustuste täitmisele pööramiseks.“

[47] Pange tähele, et mõningate liikmesriikide tava kohaselt (eriti Austrias, Saksamaal ja Inglismaal) ei piirata võlgniku vara deklaratsiooni territoriaalsuse põhimõttega. Võlgniku kohustus anda vande all ütlus ei ole piiratud tema asukohajärgses riigis asuva varaga, vaid ta peab avalikustama kogu oma vara, sealhulgas välismaal asuva vara.

[48] http://ec.europa.eu/justice_home/judicialatlascivil/html/fillinginformation_et.htm