EUROOPA KOMISJON Brüssel,27.6.2018 COM(2018) 492 final KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiivi 2014/61/EL (kiire elektroonilise side võrkude kasutuselevõtukulude vähendamise meetmete kohta) rakendamist



1.Sissejuhatus Direktiivi 2014/61/EL kiire elektroonilise side võrkude kasutuselevõtukulude vähendamise meetmete kohta (lairibaühenduse kulude vähendamise direktiiv, edaspidi „direktiiv“) eesmärk on lihtsustada ja stimuleerida kiire elektroonilise side võrkude kasutuselevõttu, vähendades rea ühtlustatud meetmetega kulusid. Direktiiv tuli liikmesriikide siseriiklikku õigusse üle võtta 1. jaanuariks 2016, et see oleks kõikides ELi liikmesriikides kohaldatav alates 1. juulist 2016. Direktiivi artikliga 12 nõutakse, et komisjon esitaks Euroopa Parlamendile ja nõukogule 1. juuliks 2018 aruande direktiivi rakendamise kohta, sh kokkuvõte meetmete mõjust ning hinnang selle kohta, kuidas on edenenud direktiiviga seatud eesmärkide täitmine, sealhulgas selle kohta, kas ja kuidas saaks direktiiviga rohkem kaasa aidata digitaalarengu tegevuskavas sätestatud eesmärkidest suuremate eesmärkide saavutamisele. Komisjon on direktiivi rakendamise läbi vaadanud järgmistele allikatele tuginedes: ·välisuuring direktiivikohaste meetmete rakendamise ja järelevalve kohta; ·BERECi aruanne direktiivi rakendamise kohta; ·digitaalmajanduse ja -ühiskonna indeks ja aruanne 2018 – telekommunikatsiooni käsitlevad peatükid; ·muud andmeallikad, nagu teabekogumismissioonid liikmesriikidesse ja siseriiklike õigusaktide analüüs, mille on koostanud komisjon. Käesolev aruanne koostati vähem kui kaks aastat pärast direktiivi siseriiklikesse õigusaktidesse ülevõtmise tähtpäeva, kusjuures paljudes liikmesriikides ületati seda olulisel määral. Seetõttu oli direktiivi meetmete mõju ja eesmärkide saavutamisel tehtud edusammude hindamiseks kasutatud tõendusmaterjal suhteliselt piiratud. Sellest hoolimata tahetakse aruandega luua lähtestsenaariumi alus, millest võib tulevikus hindamisel lähtuda. 2.Direktiivi kohaldamisala ja põhisätted Direktiivi kohaldamisala Võrkudevahelise sünergia suurendamiseks on direktiiv adresseeritud peale elektroonilise side võrguoperaatorite ka teistele ettevõtjatele, kes pakuvad füüsilist taristut, mis sobib elektroonilise side võrgu elementide majutamiseks, nagu elektri-, gaasi-, vee- ja kanalisatsiooni-, kütte- ja transporditeenuste taristu. Direktiivi kohaldamisala hõlmab kiire elektroonilise side võrke, see tähendab võrke, mis suudavad pakkuda lairibajuurdepääsu kiirusega vähemalt 30 Mbit/s. Lisaks kohaldatakse direktiivi ainult füüsilisele taristule, mis on määratletud kui võrgu elemendid, mille eesmärk on sisaldada muid võrgu elemente, muutumata ise võrgu aktiivseks elemendiks. Põhisätted Direktiiv koosneb neljast sambast ja lisanõudest luua ühtne teabepunkt ja vaidluste lahendamise organ. Lisanõuet kohaldatakse kõikidele sammastele, nagu ka karistuste kehtestamise nõudeid. Direktiiviga tagatakse minimaalne ühtlustamine ja seepärast võivad liikmesriigid kehtestada direktiivi eesmärkide paremaks saavutamiseks direktiivis kehtestatud miinimumnõuetest rangemad nõuded. Kui aga liikmesriigid otsustavad võtta selliseid meetmeid, peavad nad tagama Euroopa Liidu õigusaktide nõuete, sh elektroonilise side regulatiivse raamistiku nõuete täitmise.

Esimene sammas. Juurdepääs olemasolevale füüsilisele taristule ja läbipaistvus Esimeses sambas nõutakse kõikidelt võrguoperaatoritelt (elektrooniline side, energiaettevõtjad jne), et nad annaksid kiire lairibaühenduse kasutuselevõttu plaanivatele operaatoritele juurdepääsu oma füüsilisele taristule (nt kaablikanalid, juurdepääsuluugid, kaablikapid, mastid) õiglastel ja mõistlikel tingimustel. Juurdepääsu võimaldamisest võib keelduda objektiivsetel, läbipaistvatel ja proportsionaalsetel tingimustel. Teine sammas. Ehitustööde koordineerimine ja läbipaistvus Teises sambas lubatakse võrguoperaatoril koordineerida ehitustöid elektroonilise side pakkujatega. Lisaks sellele peavad võrguoperaatorid, kes teevad täielikult või osaliselt riiklikest vahenditest rahastatud ehitustöid, täitma kõik põhjendatud ehitustööde koordineerimise taotlused. Kolmas sammas. Lubade andmise menetlus Kolmandast sambas tuleb liikmesriikidel tagada, et kogu asjakohane teave, mis käsitleb tingimusi ja korda, mida kohaldatakse kiire elektroonilise side võrkude kasutuselevõtuks vajalike ehitustööde lubade andmise suhtes, on ühtse teabepunkti kaudu kättesaadav ja lubadega seotud otsused peavad põhimõtteliselt olema tehtud nelja kuu jooksul. Neljas sammas. Hoonesisene füüsiline taristu Neljandas sambas nõutakse, et kõik uuena ehitatavad ja põhjalikult renoveeritavad hooned varustataks füüsilise taristuga, näiteks väikeste kaablikanalitega, mis võimaldavad paigaldada kiireid võrke, ja kortermajade puhul ka hõlpsat juurdepääsu võimaldava juurdepääsupunktiga. Üldkasutatavate sidevõrkude pakkujatel peab olema õiglastel ja mittediskrimineerivatel tingimustel juurdepääs nendele juurdepääsupunktidele ja hoonesisesele füüsilisele taristule, kui dubleerimine on tehniliselt võimatu või majanduslikult ebatõhus. Muud sätted Liikmesriikidel tuleb ka määrata üks või mitu asutust, kes annavad teavet füüsilise taristu, ehitustööde ja lubade kohta ning üks või mitu sõltumatut isikut, kes lahendavad võrguoperaatoritevahelisi vaidlusi seoses taristule ja teabele juurdepääsu ning ehitustööde koordineerimise taotlustega. 3.Abi gigabitiühiskonna eesmärkide saavutamisel ELi strateegiline eesmärk saavutada gigabitiühiskond aastaks 2025 rajaneb Euroopa digiühiskonna prognoositaval vajadusel heade ühenduste järele lähiaastatel. Juurdepääsu väga suure läbilaskevõimega võrguühendustele vajatakse pilvandmetöötluse, mitme samaaegse kasutamise ja muude täiustatud ja nutikate kodurakenduste jaoks ning samuti mitmes tööstusharus professionaalseks kasutamiseks, sageli koostoimes mobiilse internetiühendusega (nt tootmine, tervishoid, energia, päästetööd). Uued rakendused nõuavad lisaks suurematele kiirustele ka üleslingi ribalaiuse, töökindluse ja vigade või latentsusajaga seotud parameetreid. Selliste väga suure läbilaskevõimega ja kvaliteetsete võrgustike kasutuselevõtmine, mis tuginevad peamiselt kiudoptilistele võrkudele, nõuab märkimisväärset lisainvesteeringut. Direktiiv, mis aitab suurendada valguskaabli taristu levikut, võiks aidata teha kõigile kättesaadavaks100 Mbit/s lairibaühenduse, mida saab suurendada gigabiti kiiruseni. Samamoodi võib taristu jagamine ja ehitustööde koordineerimine aidata kasutusele võtta suure läbilaskevõimega põhivõrke ja ühendustele juurdepääsu sellistel sotsiaal-majanduslikel keskustel nagu väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad, koolid või haiglad, isegi kui need asuvad halva ühendusega või äärepoolsetes piirkondades. Kiudoptilistel võrkudel on 5G tugijaamade tagasiühenduse juures suur osatähtsus ja seda arvesse võttes muutuvad need üha olulisemaks vastavate 5G eesmärkide saavutamisel aastaks 2025. Direktiiviga nõutud juurdepääs olemasolevale füüsilisele taristule võib võimaldada konkurentsi valguskaabli taristus, mis viib kvaliteetsema lairibaühenduseni ning tarbijatele ja ettevõtjatele suurema valiku pakkumiseni, sh tihedamalt asustatud aladel. Seepärast võib direktiiv edendada ka väikese raadiusega tugijaamadel põhinevatesse kiudoptilistesse võrkudesse investeerimist, et aidata saavutada 5G leviala kõikides kesklinnades ja transpordimarsruutidel ning stimuleerida 5G traadita side rakenduste väljatöötamist, sh internetiühendusega autod ja automatiseeritud sõidukid. Direktiiv võib samuti täita olulist rolli seoses asjade internetiga, kuna direktiivi eesmärk on luua koostöö võimalike asjade internetist kasusaajate vahel, nagu transpordisüsteemid, energia ja veevarustus, ning võrguühendust pakkuvad telekommunikatsioonivõrgu operaatorid. See omakorda võiks kannustada aruka linna rakenduste, nutivõrkude ja arukate arvestisüsteemide ning intelligentsete transpordisüsteemide väljatöötamist, sillutades teed tulevasele innovatsioonile.

4.Direktiivi ülevõtmine ja rakendamine Artikliga 13 nõutakse liikmesriikidelt direktiivi ülevõtmiseks vajalike õigus- ja haldusnormide vastuvõtmist ja avaldamist 1. jaanuariks 2016 ja nende normide kohaldamist alates 1. juulist 2016. Komisjon korraldas pärast direktiivi vastuvõtmist liikmesriikidele ja sidusrühmadele mitu teabeüritust ning oli korduvalt kontaktis liikmesriikide ametiasutustega, et suurendada teadlikkust ülevõtmisnõuetest ja pakkuda nende kohta juhiseid. Kuid sellest hoolimata jäid kõik liikmesriigid peale Itaalia ülevõtmismeetmete vastuvõtmisega hiljaks, sundides komisjoni saatma 23. märtsil 2016 märgukirjad ülejäänud 27 liikmesriigile. Seejärel saatis komisjon 30. septembril 2016 põhjendatud arvamuse 19 liikmesriigile, soovitades neil tungivalt vastu võtta meetmed kiire elektroonilise side võrkude kasutuselevõtukulude vähendamiseks. Vahepeal on kõik liikmesriigid peale Belgia teatanud direktiivi täielikust ülevõtmisest siseriiklikku õigusse. Kuna direktiiv käsitleb sektoritevahelisi pädevusi ja paneb kohustusi mitte ainult telekommunikatsioonisektorile, vaid puudutab ka kommunaalettevõtjaid, ehitusseadusi, haldusõigust jne, siis on ülevõtmine olnud sageli keerukas ja nõudnud liikmesriikidelt mitmesuguste meetmete kohandamist (ka piirkondlikul ja kohalikul tasandil). Kuna direktiiv tugines teatavate liikmesriikide parimatele tavadele ja võimendas neid ELi tasandil, olid paljudel liikmesriikidel juba olemas vastavad õigusaktid, mis olid mõnel juhul või mõnes aspektis palju rangemad kui direktiivi nõuded. Direktiiv sisaldab liikmesriikide jaoks mitut erandi tegemise võimalust, et vabastada teatav taristu või teatavad hooned kohustustest (nt läbipaistvuse kohustusest), kui sellised erandid on nõuetekohaselt põhjendatud. Ainult mõned liikmesriigid on erandeid ulatuslikult kasutanud. Enamik ei ole neid kas üldse kasutanud või soovib nende suhtes kehtestada teisesed õigusaktid, mida ei ole veel vastu võetud. Direktiiv sisaldab ka mitut valikulist sätet, mille puhul jääb liikmesriigi otsustada, kas need üle võtta. Allpool on esitatud ülevaade sellest, kuidas liikmesriigid on neid valikulisi sätteid kasutanud. ·Mitu liikmesriiki (Bulgaaria, Eesti, Hispaania, Küpros, Luksemburg, , Saksamaa, Sloveenia, Soome ja Taani) kehtestasid vastastikuse õiguse, mille alusel võib elektroonilise side võrguoperaatorite taristule juurdepääsu taotleda ka muu taristu kui telekommunikatsioonitaristu paigaldamiseks (artikli 3 lõige 1). ·Kohustuse kehtestada avaliku sektori asutustele nõue, et nad teeksid olemasolevat füüsilist taristut käsitleva miinimumteabe ühtse teabepunkti kaudu kättesaadavaks, kui neil on selline teave oma ülesannete tõttu elektroonilisel kujul olemas, on kehtestanud näiteks Austria, Bulgaaria, Kreeka, Küpros, Leedu, Poola, Portugal ja Slovakkia, Soome ja Tšehhi Vabariik (artikli 4 lõige 2). ·Eeskirjad ehitustööde koordineerimisega seotud kulude jagamise kohta on kehtestatud näiteks Austrias, Portugalis ja Prantsusmaal (artikli 5 lõige 2). ·Loataotluste elektrooniline esitamine ühtse teabepunkti kaudu on võimalik Bulgaarias, Eestis, Küprosel, Leedus, Luksemburgis, Lätis, Maltal ja Taanis (artikli 7 lõige 2). ·Portugal ja Itaalia on kasutusele võtnud lairibavalmiduse märgised ning Hispaania ja Saksamaa kaaluvad selle eeskuju järgimist. Prantsusmaal on standard valguskaabliga varustatud alade märkimiseks (artikli 8 lõige 3). Direktiiviga nähakse ette, et liikmesriigid määravad ühe või mitu sõltumatut vaidluste lahendamise organit ja ühe või mitu asutust, mis toimivad ühtse teabepunktina. Vaidluste lahendamise organi ülesanded määrati enamikus liikmesriikides riigi reguleerivale asutusele (RRA), kes vastutab elektroonilise side regulatiivses raamistikus vaidluste lahendamise eest, või osaliselt riigi reguleerivale asutusele, ja ainult kahes liikmesriigis muudele asutustele. Ühtse teabepunkti ülesanded määrati riigi reguleerivale asutusele või osaliselt riigi reguleerivale asutusele 14 liikmesriigis. Kümnes liikmesriigis anti ühtse teabepunkti ülesannete täitmine muudele asutustele, enamasti ministeeriumile.





Allikas: BEREC 5.Mõju ja edusammud Käesolev aruanne koostati vähem kui kaks aastat pärast direktiivi kohaldamise tähtpäeva ja kuna enamik liikmesriike jäi direktiivi ülevõtmisega hiljaks, on direktiivi kohaldamine praktikas alles hiljaaegu alanud ja kogemused veel seni piiratud. Hoolimata sellest näitab tõendusmaterjal varem direktiivi omadele sarnaseid sätteid kohaldanud liikmesriikidelt ja sektoritevahelise koostööga tegelenud ettevõtjatelt, et kui teised liikmesriigid seda eeskuju järgiksid, võiks sellest olla märgatavat kasu, sh võiks suure läbilaskevõimega lairibaühendus muutuda kättesaadavaks halva ühendusega piirkondades. Käesolevat aruannet toetava uuringu jaoks läbi viidud küsitluse vastustest ilmneb, et elektroonilise side võrguoperaatorite arvates on juurdepääs füüsilisele (sh hoonesisesele) taristule ja seda käsitlevale teabele pärast direktiivi kohaldamist paranenud. Siiski on veel arenguruumi, sest operaatorid on märkinud, et edusammud on olnud väikesed ehitustööde koordineerimise toetamisel, ehituslubade taotlemise menetluse hõlbustamisel või hoonesisese taristu paigaldamiseks vajaliku hoonetele juurdepääsu saamise lihtsustamisel.



Allikas: WIK/VVA veebiküsitluses telekommunikatsiooniettevõtjatelt saadud vastuste põhjal, august 2017 Nimetatud tulemusi tuleks lugeda lähtetasemeks, arvestades, et küsitlus viidi läbi ainult üks aasta pärast direktiivi kohaldamise tähtpäeva. Rahulolematuse põhjused võivad sõltuvalt osaliste huvidest olla erinevad. Järgmistes lõikudes käsitletakse iga teemat käesoleva aruande jaoks läbi viidud küsitluse põhjal üksikasjalikumalt. Esimene sammas. Juurdepääs olemasolevale füüsilisele taristule ja läbipaistvus (artiklid 3 ja 4) Olemasolevale füüsilisele taristule juurdepääsu kasutamise andmetes on näha liikmesriigid, kus juurdepääs on seni olnud piiratud (, Iirimaa, Hispaania ja Saksamaa), ja liikmesriigid, kus juurdepääsu laialdaselt kasutatakse (Itaalia, Portugal ja Prantsusmaa). Viimati nimetatud kolmes riigis oli nõudlus olemas juba enne direktiivi rakendamist.



Allikas: WIK-Consult/VVA telekommunikatsiooniettevõtjate küsitluse põhjal (v.a Prantsusmaa– andmed kommunaalettevõtjatelt) Hoolimata sellest on tekkimas kasvav huvi füüsilisele taristule juurdepääsu suhtes mõnes liikmesriigis, kus nõudlus on varem olnud väike. Nii on see Austrias, Belgias, Hispaanias, Iirimaal, Rootsis ja Saksamaal. Võrguoperaatorid usuvad, et direktiiv on teinud juurdepääsu füüsilisele taristule lihtsamaks ja võrgu kasutuselevõtu kogukulud on kolmanda isiku füüsilist taristut kasutades palju või mõnevõrra väiksemad kui oma taristu kasutamise korral.

Taristule juurdepääsu vähene kasutamine mõnes riigis, nagu Rootsi ja Saksamaa, võib olla seotud asjaoluga, et omavalitsusüksused ja kommunaalettevõtjad on mitmel juhul pakkunud väga suure läbilaskevõimega sidetaristut ja on seetõttu teinud valiku mitte anda võimalikele konkurentidele juurdepääsu füüsilisele taristule, vaid pakkunud alternatiive, nagu kasutamata valguskaabel või bitivooühendus. Seoses läbipaistvusega oli eriti palju olemasolevat füüsilist taristut käsitleva teabe taotlusi Portugalis ja arvukalt taotlusi Austrias, Itaalias, Saksamaal ja Prantsusmaal.



Joonis 4. Olemasolevat taristut käsitleva teabe taotluste hinnanguline arv aastas võrguoperaatorite 2016. aasta andmete ja BERECi 2017. aasta aruande põhjal Allikas: WIK/VVA telekommunikatsiooniettevõtjate küsitluse 2016. aasta andmete põhjal (FR, IT, PT) ja BERECi aruande BoR (17) 245 alusel (AT, DE, SE) Mitmed sidusrühmad arvasid, et olemasolevat taristut käsitlevale teabele juurdepääsu andmise tingimused olid pärast direktiivi rakendamist paranenud, kuid mõned märkisid, et teatavates liikmesriikides ei toimi ühtne teabepunkt tõhusalt või seda on rakendatud üksnes pealiskaudselt. Kõige rohkem kasutatakse taristule juurdepääsu liikmesriikides, kus on tõhus teabe andmine ja hästi välja töötatud eeskirjad või soovitused hinnastamise ja/või lepingutingimuste kohta. Nendes riikides on häid tulemusi aidanud saavutada konkreetsed tegurid: on välja arendatud igakülgne ühtne teabepunkt, juurdepääsu hinnastamise eeskirjad (õigusaktide, suuniste või vaidluste lahendamise vormis), standardpakkumised ja eeskirjad, mis võimaldavad reguleeritud kommunaalettevõtjatel vähemalt osaliselt saada tulu juurdepääsu pakkumisest. Taristule juurdepääsu kasutamine võib seega teistes liikmesriikides suureneda, kui sätestatakse selgemad lepingutingimused ja hinnastamispõhimõtted. Ühtsete teabepunktide täielik väljaarendamine nendes liikmesriikides, kus seda veel tehtud ei ole, võib samuti aidata kasutust suurendada. Teine sammas. Ehitustööde koordineerimine ja läbipaistvus (artiklid 5 ja 6) Üldiselt tundub, et ehitustööde koordineerimine on nii riigi reguleerivatelt asutustelt kui ka sidusrühmadelt saanud vähem tähelepanu kui direktiiviga kehtestatud juurdepääs olemasolevale taristule. Ehitustööde koordineerimise lepingute kohta oli võimalik leida ainult väga piiratud teavet ja selliste taotlustega hõlmatud võrkude ulatuse kohta ei olnud üldse teavet . Kättesaadavate andmete põhjal toimus ehitustööde koordineerimisel märkimisväärne tegevus (riigi kohta tehti või saadi 2016. aastal üle 200 taotluse) Belgias, Sloveenias ja Itaalias, ning teataval määral tegeleti sellega Hispaanias, Portugalis, Austrias ja Prantsusmaal. Peaaegu kõikidel juhtudel oli koordineerimistaotlusi esitatud ka 2015. aastal, enne direktiivi kohaldamise tähtpäeva. Direktiivi vastuvõtmise järel ei ole ehitustööde koordineerimises ilmnenud nähtavat kasvusuundumust. Elektroonilise side pakkujad arvavad, et tööde koordineerimisega kasutusele võetud võrkude kogumaksumus on odavam kui olnuks üksipäini tegutsedes. Kuid kokkuhoidu hinnati enamasti väiksemaks kui füüsilise taristu jagamisega saadavat kokkuhoidu. Ühise kasutuselevõtu võimaluste puhul on vähem liikmesriike võtnud omaks ennetava lähenemise läbipaistvusele kui olemasolevat taristut käsitleva teabe puhul. Võrguoperaatorid on väljendanud muret läbipaistvuse ja ühtse teabepunkti puudumise pärast, mis võib mõjutada ühise kasutuselevõtu määra. Ühise kasutuselevõtu kulude jagamine võib olla eriline rahulolematuse ja vaidluste allikas. Sellealased tavad on eri riikides ja isegi ühe riigi piires erinevad, ulatudes lisakulude sissenõudmisest kuni võrdselt jagatud kuludeni. Kulude võrdne jagamine võib elektroonilise side võrguoperaatorites tekitada tunde, et nad kannavad ebaproportsionaalselt suurt osa kuludest võrreldes kommunaalettevõtjatega, lisakulude tasumine võib elektrooniliste sideteenuste pakkujatena tegutsevatele kommunaalettevõtjatele jätta mulje, et neil tuleb teha pakkumisi konkurentidele, kes õõnestavad nende äritegevust. Üksikasjaliku ühtse teabepunkti loomine, konkreetsete menetluste sätestamine ehitustööde koordineerimiseks ja eeskirjade väljatöötamine (kas eraettevõtjate poolt või riigi reguleerimisel) kulude jagamise kohta võiksid suurendada huvi taristu ühise kasutuselevõtu vastu. Mõned või kõik nimetatud meetmed on võetud Belgias, Itaalias ja Portugalis, kus taristu ühist kasutuselevõttu palju kasutatakse. Kolmas sammas. Lubade andmise menetlus (artikkel 7) Lube ja nende andmise menetlusi käsitleva teabe kättesaadavus ei ole seni paranenud. Ilmneb, et isegi kui taotlemismenetluse kohta on ühtsed teabepunktid olemas, ei ole ettevõtjad nendest alati teadlikud või kahtlevad nende tõhususes. Loataotluse tähtaegu ei ole kõikides liikmesriikides jõustatud ja ainult mõned liikmesriigid on valinud elektrooniliste lubade võimaldamise. Kättesaadava teabe põhjal võib väita, et ehitustööde lubade taotluste menetlemine kestis keskmiselt 4 kuud. Mõne liikmesriigi võrguoperaatorid olid mures väga erineva lubade taotluste menetlemise kiiruse pärast, mis sõltus asjaomastest kohalikest asutustest. Saksamaa võrguoperaatorid tõid välja asjaolu, et mõnel juhul oli hilinemine enam kui kuus kuud ning menetluse erinevat pikkust oli täheldatud ka Hispaanias ja Itaalias.





Joonis 5. Keskmine aeg (nädalates), mis kulub ehitustööde loa saamiseks (võrguoperaatorite küsitluse põhjal) Allikas: WIK/VVA võrguoperaatorite küsitluse põhjal Neljas sammas. Hoonesisene füüsiline taristu (artiklid 8 ja 9) Paistab, et hoonesisest taristut käsitlevate sätete tõhus rakendamine on seotud standardite kindlaks määramisega kiiret ühendust toetava hoonesisese taristu kohta, sellega seotud juurdepääsupunktidega ning nende standardite järgimise järelevalve ja täitmise tagamise mehhanismidega. Näiteks Prantsusmaal, Portugalis ja Hispaanias on kohustuslike standarditega sätestatud, kuidas taristut peab paigaldama ja kus peab asuma juurdepääsupunkt. Lairibavalmidusega taristu on nendes riikides suhteliselt laialdaselt kasutusele võetud ja eespool nimetatud standarditel on olnud oma osa selles, et Portugalis ja Hispaanias on valguskaabelühenduse lõppkasutajani viimise määr kõrge. Enamik sidusrühmi peavad lairibavalmiduse märgiseid heaks võimaluseks toetada kiirete võrkude kasutuselevõtmist ja kasutuse levi, kuid sellised märgised on praeguseks olemas ainult mõnes liikmesriigis. Lisaks on liiga vara hinnata lairibavalmiduse märgiste kasutuse levikut, kuna need võeti kasutusele alles hiljuti. Hoonesisesele füüsilisele taristule juurdepääsu osas ei ole sidusrühmad pärast direktiivi rakendamist olulist muutust märganud , sest sellised sätted olid kehtestatud juba enne või olid üle võetud alles hiljuti. Teatati mõningasest olukorra paranemisest Hispaanias ja Itaalias, nimelt oli vähem juhtumeid, kus hoone omanik keeldus juurdepääsu andmast. Sellest hoolimata on mõne liikmesriigi võrguoperaatoritel olnud probleeme kortermajadele juurdepääsu loa saamisega (hoone omanikult), et paigaldada ja uuendada hoonesisest taristut kiire lairibaühenduse jaoks. Liikmesriigid, kes ei ole veel hoonesisese taristu juurdepääsuga seotud eeskirju kehtestanud ega vaidlusi lahendanud, võiksid õppida Prantsusmaalt, Portugalilt ja Hispaanialt, kelle kogemused näitavad, et kui on kehtestatud juurdepääsupunktide tehnilised standardid ja hoonesisesele taristule juurdepääsu tingimusi käsitlevad eeskirjad, siis on kindlustunne suurem ja hoonesisesele taristule juurdepääsu kasutamine suureneb. Vaidluste lahendamise kord Aruannete järgi oli 2015. aastast 2017. aasta esimese pooleni direktiivi kohasele (või varasema korra kohasele) vaidluste lahendamise organile esitatud 40 vaidlust. Pärast direktiivi kohaldamise algust on vaidluste arv kasvanud. Aruannete kohaselt esitati ainuüksi 2017. aasta esimeses pooles vaidluste lahendamise organile 23 vaidlust. Enamik neist käsitles juurdepääsu olemasolevale taristule (83 % 2017. aastal) või teavet olemasoleva füüsilise taristu kohta (14 %). Joonis 6. Vaidluste arv Allikas: WIK-Consult/VVA RRA küsimustike põhjal, 24 vastajat Enamik liikmesriike on kehtestanud seadustega vaidluste lahendamisele tähtaja vastavalt direktiivis määratud tähtaegadele. Mõnel juhul on kehtestatud isegi lühemad tähtajad. Siiski on praktikas tähtaegu ületatud mitmel juhul sisestel (nt keerulised põhiküsimused, nagu hinnastamine) ja välistel põhjustel (nt vahendusmenetluse kasutamine, koordineerimispingutused) ning mõned võrguoperaatorid on mures, et vaidluste lahendamise menetlus on põhjustanud tegelikult veelgi suuremat hilinemist. Mitmes liikmesriigis on riigi reguleerivad asutused alustanud vaidluste lahendamise eeskirjade või suuniste väljatöötamist (nt menetlus, mida riigi reguleeriv asutus vaidluste lahendamisel tõenäoliselt järgib) ning see võib suurendada õiguskindlust ja vähendada vaidluste lahendamiseks kuluvat pingutust ja aega. 6.Soovitatavad meetmed Direktiivi tõhus ja õigeaegne rakendamine on oluline mitte üksnes direktiivi eesmärkide saavutamiseks, vaid ka selleks, et saavutada gigabitiühiskonna strateegilised eesmärgid koos muude komisjoni poolt ette nähtud meetmetega lairibaühenduse kasutuselevõtmiseks, nagu maapiirkondade lairibaühenduse töövahend. Seni saadud kogemuste põhjal tuleb võtta järgmisi meetmeid, et suurendada direktiivi tõhusat rakendamist ja hõlbustada selle eesmärkide saavutamist. 1.Tagada läbipaistvus kui eeltingimus füüsilise taristu jagamiseks ja ühiseks kasutuselevõtuks