EUROOPA KOMISJON 
Brüssel, 18.5.2011 
SEK(2011) 581 lõplik 
  
[…] 
KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT 
Mõjuhinnangu kommenteeritud kokkuvõte 
Lisatud dokumendile 
Komisjoni teatis Euroopa Parlamend ile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja 
Sotsiaalkomiteele ja Regioonide Komiteele -     
 
          Ohvrit e õiguste tugevdamine ELis 
{KOM(2011) 274 lõplik} 
{SEK(2011) 580 lõplik}  
 
ET 1   ET 1. POLIITILINE TAUST JA MENETLUS  
Stockholmi programmis (2010–2014) kutsus Eu roopa Ülemkogu üles võtma täiendavaid 
meetmeid, et seada kuriteoohvrite vajadused meie õigussüsteemide tähelepanu keskmesse, 
mida kinnitati taas komisjoni Stockholmi pr ogrammi rakendamise tegevuskavas. Komisjoni 
2011. aasta tööprogrammi I lisas on strateegilis e algatusena loetlet ud kuriteoohvrite õigused 
ja nende toetuseks võetavad meetmed. Euro opa Parlament soovitas nõukogul võtta vastu 
terviklik õigusraamistik, mis pakub kuriteoohvritele võimalikult laiaulatus likku kaitset. Lisaks 
on komisjoni 27. oktoobri 2010. aasta kodakondsus t käsitleva aruande eesmärk kõrvaldada 
kodanike õigusi piiravad takistused, ande s sügavama tähenduse ELi tasandil tagatud 
üksikisiku õigustele. Selline lähenemisviis ka jastub ohvrite õiguste ja kriminaalmenetluses 
kahtlustatavate või süüdistatavat e menetlusõiguste tugevdamises. 
Hinnatud probleemid, eesmärgid ja poliitilis ed valikuvõimalused valiti välja avalikele 
konsultatsioonidele, kahele vä listöövõtjate teht ud uuringule ja komisjoni kogemustele 
tuginedes. Samuti loodi talitustevaheline juhtrühm. 
2. PROBLEEMI OLEMUS  
Euroopas on võimalus langeda kuriteo ohvriks märk imisväärselt suur – igal aastal kannatab 
otseselt kuriteo tagajärjel ligikaudu 15 % ELi elanikest1. Mõjuhinnang käsitleb ohvrite 
kohtlemist pärast kuritegu ja se llele järgneva kriminaalmenetlu se käigus ning nende õigust 
vähemalt samaväärsele kohtlemisele kõikides ELi liikmesriikides, sealhulgas mittediskrimineeriv õiguskaitse kättesaadavus, sõltumata ohvri kodakondsusest ja elukohariigist. Pärast Lissaboni lepingu j õustumist hakkasid kehtima uued sätted, mis käsitlevad 
õigusemõistmist kriminaalasjades ja loovad ki ndla õigusliku aluse, et EL saaks kehtestada 
ohvrite õigusi käsitlevad  miinimumeeskirjad, et oleks tagatu d vastastikune usaldus ja toimiks 
kohtuotsuste vastastikune tunnustamine. See tähe ndab, et õigusasutused peaksid usaldama 
üksteise õiglus- ja õigusnorme ning ELi kodanikud peaksid olema kindlad, et kui nad reisivad 
välismaale või elavad seal, kohaldatakse ne nde suhtes samaväärseid miinimumeeskirju. 
Tänapäeval on enamikus liikmesriikides kuriteo ohvritele tagatud mõningane kaitse ja toetus, 
kuid üldiselt ei ole nende õigussüsteemides pi isavalt selgelt käsitletud ohvri rolli ja tema 
õigusi kriminaalmenetluses. Euroopas kuriteo ohvriks langenud inimestele ei ole tagatud 
austav kohtlemine ja nõuetekohane toetus, kaitse  ning esmase õiguskaitse kättesaadavus. Selle 
probleemi lahendamiseks peavad liikmesriigid karmistama ohvrite õigu stega seotud nõudeid 
kooskõlas rahvusvahelistes õigusaktides ja Euro opa Inimõiguste Kohtu praktikas kehtestatud 
nõuetega. Kehtivates ELi õigusaktides on juba käsitlet ud ohvrite õigusi kriminaalmenetluses. Kuigi 
nende õigusaktide eesmärgid ja reguleerimisal a on siiani asjakohased, on ühiskonna arvamus 
ohvritest siiski muutunud ja tekkinud on uued probl eemid, mis vajavad lahendamist. Lisaks ei 
ole õigusaktide rakendamine ol nud tõhus. Seega ei piisa kehtiv atest ELi õigusak tidest ohvrite 
vajaduste rahuldamiseks. Lahendamist vajavad küsimused on se otud kahe järgmise probleemiga: 
                                                
 
1 Eurostati andmetel registreeriti ELi liikmesriikides  2007. aastal ligikaudu 30 miljonit kuritegu (v.a. 
pisikuriteod) (Eurostat, Statistics in focus, 36/20 09). Kuritegusid käsitleva ELi rahvusvahelise uuringu 
„The Burden of Crime in the EU” ( www.europeansafetyobservatory.eu ) põhjal tehtud analüüsi kohaselt 
lisandub sellele hinnanguliselt 60 % teatamata kuritegusid, mis viitab umbes 75 miljonile otsesele 
kuriteoohvrile aastas (ligikaudu 15 % ELi elanikkonnast). 
 
ET 2   ET Probleem A : kehtivad ELi õigusaktid ei ole piisavad,  et parandada ohvrite olukorda – need on ebamäärased, ei 
sisalda konkreetseid kohustusi ja nende täitmist ei saa tagada ning neid rakendatakse seetõttu liikmesriikides 
puudulikult. 
Probleem B : liikmesriigid ei arvesta piisavalt kuriteoohvrite vajadustega  – ohvritele ei ole tagatud 1) 
tunnustus ja austus, 2) kaitse, 3) tugi, 4) õiguskaits e tõhus kättesaadavus ja 5)  hüvitiste või taastava 
õigusemõistmise tõhus kättesaadavus. 
Kuritegude tagajärjed  ja ohvrite vajadustega mittearvestamine on seotud märkimisväärsete varjatud 
kuludega , sealhulgas suured rahalised kulutused ja tervishoiukulud.  
2.1. Probleem A – ELi õigusaktid ei ole oh vrite olukorra parandamiseks piisavad 
Euroopa Liit on vastu võtnud raamotsuse 2001/220/JSK ohvrite seisundi kohta 
kriminaalmenetluses (edaspidi „raamotsus”) ja direktiivi 2004/80/EÜ, mis käsitleb kuriteoohvritele hüvitise maksmist. Nimetatu d kahe õigusakti rakendamise tase on 
liikmesriikides erinev. Hüvitisi käsitlev direkt iiv on enamikus liikmesriikides üle võetud, kuid 
selle tegelikku tõhusust tuleb täiendavalt uurida. Raamotsuse  rakendamine on aga puudulik. 
Kuigi raamotsuse reguleerimisala hõlmab enamikku eri liiki kuritegude ohvrite õigusi ja on üldiselt siiani asjakohane, peab iga uus meede suurenevat te adlikkust ja muutuvat 
õiguskultuuri arvesse võttes hõlmama laiemat hul ka õigusi ja liikmesriikide kohustusi ning 
käsitlema peale süüdistatavate õiguste ja vaja duste ka ohvrite omi. Seega tuleb ajakohastada 
ELi õigusakte, mis käsitlevad ohvrite vajadusi, ee lkõige kaitsemeetmete vastastikust 
tunnustamist ja õiguskaitse kättesaadavust, võt tes arvesse ohvreid kä sitlevaid uusi uuringuid 
ja nende tulemusi. Raamotsus ei ole saavutanud ega saavutam as soovitud tulemusi – ohvrite vajaduste 
arvessevõtmist ja ohvrite kohtlemise miinimum nõuete täitmist kogu Euroopa Liidus. Ükski 
liikmesriik ei saa väita, et ta on raamotsuse täielikult rakend atud. Nimetatud õigusakt ei ole 
tõhus, sest see on sõnastatud ebamääraselt, ei  sisalda konkreetseid kohustusi ega võimalusi 
karistada liikmesriike rikkumiste eest. Kuigi kavandatud õigusraamistik tugineb keh tivatele õigusaktidele ja täiendab neid, 
kehtestatakse selles miinimumnõuded, mis tagavad ohvrite õigusliku olukorra ja nende 
kohtlemise paranemise kogu ELis ning selle, et  kõikides liikmesriikides on kuriteoohvritel 
samad põhiõigused ja neile on kättesaadavad samad teenused ning samasugune õiguskaitse. 
2.2. Probleem B – Euroopa Liidus ei arve stata piisavalt kurite oohvrite vajadustega 
Ohvrite vajadused võib jagada viide kategooria sse: ohvreid tuleb tunnustada ja austada ning 
väärikalt kohelda; neid tuleb kaitsta; neid tule b toetada; neile peab olema tagatud õiguskaitse; 
neile peab olema tagatud kahjude hüvitamine  ja taastav õigusemõistmine. Asjaolu, et 
kõnealused õigused ei ole liikmesriikides pi isavalt või nõuetekohaselt tagatud, on peamine 
probleem, mida kavandatud meetmed aitavad lahendada. 
• 1. probleem – ohvreid ei tunnustata ega au stata piisavalt ning neid ei kohelda 
väärikalt. Ohvreid tuleb tunnustada ohvritena ja nende kannatu si tuleb arvesse võtta. 
Samuti peavad kõik kohtumenetlusega seotud  isikud ohvreid austama ja väärikalt 
kohtlema. Erilist tähelepanu tule b pöörata kaitsetute ohvrite, nagu laste, puudega inimeste 
ja seksuaalvägivalla ohvrite vajadustele. T unnustada tuleb ka kauds eid ohvreid (näiteks 
pereliikmed), sest kuriteo ta gajärjed mõjutavad ka neid. 
• 2. probleem – ohvritele ei pakuta piisavalt kaitset. Ohvrit tuleb kaitsta, et vältida olukorda, 
kus õigusrikkuja paneb tema suhtes toime uue kuriteo või hirmutab teda. Pideva vägivalla 
ohvrite jaoks on turvalisus kuriteost teatam isel esmane õigus, kuid ka kõige suurem 
probleem. Samuti tuleb ohvrit kaitsta selle eest, et halva kohtle mise tõttu seoses 
kohtueelse- või kohtumenetlusega ja menetlu se ajal ei saaks temast taas ohver. 
 
ET 3   ET • 3. probleem – ohvreid ei toetata piisavalt. Vahetult pärast kuritegu vajab ohver peamiselt 
erakorralist abi ja psühholoogilist esmaabi.  Sageli vajavad ohvrid, eelkõige kaitsetud 
ohvrid, ka järgneva kohtueelse- või kohtumene tluse ajal kas õigusabi või emotsionaalset 
või praktilist tuge. Kuriteo taga järjel võib ohver vajada nii lü hi- kui ka pikaajalist tuge. 
• 4. probleem – õiguskaitse ei ole ohvritele kättesaadav. Ohvrile tuleb tagada õiguskaitse, 
näiteks õigus kohtumenetlusele, nõu etekohase õigusesindaja olemasolu 
kriminaalmenetluses, õigus kasutada kohtuvälis t menetlust ja õigus vaadata läbi otsus 
õigusrikkujale süüdistuse esitamise või esitam ata jätmise kohta. Samuti peavad esitatud 
teave ja menetlus olema ohvrile mõistetavad.  
• 5. probleem – hüvitised ja taastav õiguse mõistmine ei ole oh vritele kättesaadavad. Ohvril 
peab olema võimalus kasutada lisaks tavapä rasele kohtumenetlusele ka taastavaid 
õigusemõistmisteenuseid. Taastav õigus emõistmine võimaldab ohvril kohtuda 
õigusrikkujaga isiklikult ja õigusrikkujal selgitada toimepandud tegu. See aitab ohvril oma 
eluga edasi minna. 
2.3. Viktimiseerimisega seotud varjatud kulud 
Iga kuritegu mõjutab paratamatu lt nii neid, kes on kas otsese lt või kaudselt selle ohvriks 
langenud, kui ka ühiskonda üldiselt. Kuritegevu sel on suur majanduslik ja tervisega seotud 
mõju ja kõnealuseid varjatud kulusid saab vä hendada, kui võtta arvesse ohvrite vajadusi. 
Kahju, mida üksikisikud ja ühiskond kuritegevuse  tõttu kannatavad, on märkimisväärne. See 
hõlmab materiaalset kahju, mis ilmneb peamiselt majanduses, tervishoius ja 
kriminaalõigussüsteemis, ja mittemateriaalset kahju, nagu valu, kannatused ja elukvaliteedi langus. Ohvri vajaduste arvessevõtmine enne ja pä rast kriminaalmenetlust ning selle ajal võib 
oluliselt leevendada negatiivseid tagajärgi ja vältida ohvri olukorra halvenemist talle 
menetluse ajal osaks saanud halva kohtlemise  tõttu. Kui ohvrit toetatakse ja kaitstakse 
nõuetekohaselt, taastub ta kuriteo tagajärgedest ki iremini nii füüsiliselt kui ka emotsionaalselt 
ja seega väheneb ohvri sissetule ku kaotus, talle tuleb maksta  vähem toetusi ja väheneb 
vajadus täiendava ravi järele. Ohvri vaja duste arvessevõtmise tagamisega vähenevad 
kuritegevusega seotud üldkulud seega märkimisväärselt. 
2.4. Probleemide põhjused 
Nimetatud probleemide peamised põhjused on järgmised: ajalooliselt väljakujunenud ning 
kultuurilise hoiaku tõttu ei peeta ohvrit kõige tähtsamaks  ega teata, millised on ohvri 
vajadused; puuduvad mehhanismid, mis aitavad ohvr il oma õigusi kasutada, ja praktilised 
teadmised ohvrite probleemidest. 
2.5. Alusstsenaarium 
Analüüs näitab, et ilma täiendava te meetmeteta ei arene siseriik likud õigusaktid piisavalt ning 
ei võeta meetmeid tagamaks, et sõltumata  nende asukohast koheldakse ohvreid kõikjal 
Euroopa Liidus samamoodi, eelkõige teenuste ja õiguskaitse kasutamisel. Kuigi Lissaboni 
lepingu kohaselt läheb kõnealune valdkond 2014. aastal Euroopa Kohtu pädevusse, ei ole 
raamotsus piisav õigusraamistik, sest selle sõnastus on ebamääran e ja selles pole sätestatud 
kohustusi. Sellisel kujul raamistiku puhul on täiteme netlust raske algatada ja paljudel juhtudel 
piisab vastavuse tõendamiseks vaid vähesest. 
 
ET 4   ET 2.6. Vajadus võtta meetmeid ELi tasandil 
Lissaboni leping loob selge õigusliku aluse õigusas utuste piiriülese koos töö ja vastastikuse 
tunnustamise lihtsustamiseks kuriteoohvrite õigu si käsitlevate miinimumnõuete kehtestamise 
kaudu. Õigusasutuste piiriülene koostöö on laiaulatuslik ja hõlmab m itmesuguseid olukordi, eeskätt 
juhul, kui isik langeb kuriteo ohvriks muus ELi liikmesriigis. Lisaks võib piiriülese mõõtme 
omandada ka kuritegu, mis pandi isiku suhtes toime tema elukohariigis (näiteks kui ohver 
asub menetluse ajal teise riiki elama või tunni stajad või varad asuvad välismaal). Seega on 
ilmne, et kuriteo ohvriks langemise piiriülene  mõõde on arvestatava tähtsusega. Võttes 
arvesse, et Euroopa Liidus kehtib vaba liikum ise õigus, on ELi meetmel võrreldes riiklike 
meetmetega selge lisandväärtus. ELi lisandväärtus ilmneb mitmeti. Esiteks ei ta rvitse ohvril olla tema elukohariigis või riigis, 
kuhu ta reisib või mida ta ajutiselt külastab, samad õigused, nagu tal on päritoluriigis. See 
seab ohtu inimeste ja teenuste  vaba liikumise, mis on üks si seturu nõuetekohase toimimise 
põhitingimustest. Teiseks on ohvrite õigusi käsitlevate ELi tasandi miinimumnõuete puudumise tõttu õigusemõistmise kvaliteet ELi s madalamal tasemel kui rahvusvahelistes 
õigusaktides ja Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikas kehtestatud nõuete puhul. Vabadusel, 
turvalisusel ja õigusel rajaneval alal ei ole see vastuvõetav. Ke htivate ELi õigusaktide 
puudused ja asjaolu, et rahvusvaheliste õigusaktide  täitmine ei ole taga tud, muudavad selliste 
nõuete ulatusliku järgimise kogu Euroopa Liidus ebatõenäoliseks. Seega on ELi meede kõige 
sobivam vahend võrdsete tingimuste saavutamiseks kõikides liikmesriikides. Samuti vähendab ühtsete nõuete puudumine liikmesriikide õigussüsteemide usaldusväärsust, mis omakorda takistab tõhusat koostööd ja ELi  õigusaktide kohaldamist Lissaboni lepingus 
sätestatud kohtuotsuste vast astikuse tunnustamise põhimõ tte kohaselt ning järelikult 
vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva Euroopa ala tugevdamist. 
Kuigi kõnealuste miinimumnõuete kehtestamine  on seotud kuriteoohvritega, aitavad need 
nõuded lihtsustada politsei- ja õiguskoostööd üldise lt ja mitte ainult ohvritega seoses. Seda 
kinnitab asjaolu, et ohver ja süüdistatav on mitmel moel om avahel seotud ja ohvreid võivad 
mõjutada paljud üldise piiriülese õiguskoostöö või vastastikuse tunnustamise algatused. Seega 
võib ohvrite parem kohtlemine ja ka itse kõnealust koostööd parandada. 
ELi meede tagab seega, et kõik liikmesriigid  järgivad nende terr itooriumil kuriteo ohvriks 
langenud inimeste kohtlemisel ühtseid miinimumnõudeid, sõltumata sellest, kas tegu on selle liikmesriigi kodanikuga või mitte. 
3. E
ESMÄRGID  
Üldine eesmärk on hõlbustada vaba dusel, turvalisusel ja õiguse l rajaneva Euroopa ala loomist 
ja suurendada kriminaalõigusasutus te vastastikust usaldust, tagade s, et kõikjal Euroopa Liidus 
austatakse täielikult ohvrite õigusi, unustamata  samas ka kaitse õigus i, ning et kodanikud 
saavad vabalt liikuda ning kuriteoohvriks la ngemise korral ei kohelda neid erinevalt. 
Konkreetsed ja tegevuseesmärgid on esitatud järgmises tabelis:  
 
ET 5   ET Konkreetsed eesmärgid, mis tagavad kurit eoohvrite vajaduste arvessevõtmise, on 
laiaulatuslikud ning hõlmavad paljusid muid  ELi poliitikavaldkondi, sh inimkaubanduse ja 
laste seksuaalse kuritarvitamise ja ärakasut amise ning lasteporno vastu võitlemise poliitikat, 
ning on kooskõlas kõnealustes valdkondades rakenda tavate lähenemisviisidega. Kavandatud 
meetmed tuginevad kehtivatele õigusaktidele ja  täiendavad neid ning nendega kehtestatakse 
ohvrite õigusi käsitlevad miinimumnõuded, para ndades seega mis tahes liiki kuritegude 
ohvrite, sh näiteks terrorismi- ja liikluskuritegude ohvrite, ül dist kaitset ELi õiguses ja 
poliitikas. Kõikide ELi meetmete puhul tuleb austada isi kute põhiõigusi ja seda peavad ELi õigust 
rakendades tegema ka kõik liikmesriigid. Se ega tagab kõnealuses valdkonnas võetud ELi 
meede kuriteoohvrite põhiõiguste parema järgimis e, tagades samal ajal, et juhud, mil on 
lubatud piirata kaitseõigust või  muid põhiõigusi, on sõnastatud selgelt ja prognoositavalt, ning 
et see on vajalik ohvri õiguste ja vabaduste  kaitseks ning on selle vajaduse seisukohast 
proportsionaalne. 
4. P
OLIITILISED VALIKUVÕIMALUSED  
Kõik käesolevas hinnangus käsitletud valiku võimalused on omavahel seotud, erinedes 
detailsuse või kehtestatavate kohustuste pooles t ning hõlmates nii ELi uusi õigusakte kui ka 
praktilisi meetmeid, et tagada nõuetekohane  rakendamine. Seega sätestatakse kõigi 
seadusandlike meetmete puhul praktilised meet med, mis aitavad meedet rakendada ja teha 
kindlaks parima tava. Mõjuhinnangus käsitletakse viit valikuvõimalust: status quo  säilitamine (1. valikuvõimalus) ja 
kolme poliitilist valikuvõimalust (2., 3.a, 3.b ja 4. valikuvõimalus). Status quo  säilitamine 
tähendab, et ELi tasandil meetmeid ei võeta
, millest aga ei piisa,  et saavutada ohvrite 
kaitsmisel ühtsete miinimumnõuete järgimine kõikj al Euroopas, samal ajal kui ülejäänud neli Konkreetne eesmärk Tegevuseesmärk 
A.1 Tagada kaudsete ohvrite vajaduste arvessevõtmine. 
A.2 Tagada nõuetekohane ohvritealane koolitus kõikidele politseiametnikele, 
prokuröridele, kohtunikele ja kohtuametnikele, kes puutuvad kokku ohvritega.  A. Tagada ohvrite 
tunnustamine ja 
austamine ning väärikas kohtlemine 
A.3 Luua mehhanism ohvrite vajaduste hindamiseks, et teha kindlaks, millised on 
ohvrite ja kaitsetute ohvrite vajadused. 
B.1 Tagada ohvritele kaitse ka siis, kui nad reisivad või asuvad elama välismaale. B. Tagada ohvrite kaitse  
B.2 Tagada, et õigusrikkuja ja ohver ei puutuks kohtumenetluse ajal kokku. 
C Tagada ohvrite 
toetamine  C.1 Tagada tõhusate ohvriabiteenuste olemasolu. 
D.1 Tagada kõikidele ohvritele võimalus osaleda kohtuistungil. 
D.2 Tagada kõikidele ohvritele õigusabi, et nad mõistaksid oma õigusi ja kohustusi 
ning kohtumenetlusel toimuvat. D. Tagada ohvritele õiguskaitse tõhus kättesaadavus  
 D.3 Tagada kõikidele ohvritele õigus lasta süüdistuse esitamise otsus läbi vaadata. 
E. Tagada ohvritele 
hüvitiste ja taastava 
õigusemõistmise kättesaadavus  E.1 Tagada kõikidele ohvritele taastavate õigusemõistmiseteenuste kättesaadavus. 
 
ET 6   ET poliitilist valikuvõimalust pa randavad ohvrite olukorda kogu Eu roopas. Nelja poliitilise 
valikuvõimaluse puhul pannakse liikmesriikidel e järgmised madala, keskmise või kõrge 
taseme kohustused: 
1. 
valikuvõimalus – 
status quo Jätkatakse samal viisil. ELi tasandil meetmeid ei võeta.  
  
2. 
valikuvõimalus – 
madala taseme 
kohustused Kõige vähem ettekirjutusi. Liikmesriikidele pannakse minimaalne kohustus luua 
süsteemid või teenused, kirjutamata üksikasjalikult ette, milliseid nõudeid tuleb järgida. 
Kui on vaja võtta õiguslikke meetmeid, on selle valikuvõimaluse puhul siseriiklikku 
menetlusõigust vaja kõige vähem muuta.  
  
3.a 
valikuvõimalus –
keskmise taseme kohustused Keskmiselt ettekirjutusi. Liikmesriikidele pa nnakse keskmise taseme kohustus luua 
teenused ja järgida õigusi ning sätestatakse, millised need teenused peaksid olema, jättes 
üksikasjalikult kindlaks määramata, milliseid nõudeid tuleb järgida. Liikmesriikidele ei 
panda siiski ranget kohustust pakkuda taasta vaid õigusemõistmisteenused (vt 11. meede 
allpool) ja nad ei pea seda tegema, vaid üksnes tagama, et juhul kui taastavaid 
õigusemõistmisteenused kasutatakse
, siis kohaldatakse kaitsemeetmeid ja järgitakse 
minimaalseid kvaliteedinõudeid. 
  
3.b 
valikuvõimalus –
keskmise/kõrge 
taseme kohustused Keskmiselt ettekirjutusi. Liikmesriikidele pannakse keskmise taseme kohustus pakkuda 
kõikide meetmetega seotud teenuseid ja järg ida õigusi ning sätestat akse, millised need 
teenused peaksid olema, määrates minim aalselt kindlaks, milliseid nõudeid tuleb 
järgida. Liikmesriikidele pandud taastavate õigusemõistmisteenuste pakkumise kohustus on siiski rangem kui 3.a valikuvõimaluse puhul, sest liikmesriigid peavad 
võtma kasutusele taastava õigusemõistmise ga seotud teenused ja järgima nende 
kohaldamisel miinimumnõudeid.  
  
4. 
valikuvõimalus – kõige kõrgema 
taseme 
kohustused Kõige rohkem ettekirjutusi. Liikmesriikidele pannakse hulk kohustusi luua teenused ja 
järgida õigusi. Samuti sätestatakse üksikasjalikumalt, millised peaksid kõnealused teenused olema ja milliseid nõudeid tuleb täpselt järgida. 
Iga poliitilise valikuvõimaluse puhul hinnati, milline neist oleks kõige tõhusam järgmise 
üheteistkümne meetme tegevuseesmärkide saavutamiseks ja millisel oleks tõenäoliselt kõige suurem maksumus ja mõju: 
1 kaudsete ohvrite hõlmamine; 2 koolituse pakkumine; 3 ohvrite vajaduste hindamine; 4 kaitsetute ohvrite ki ndlakstegemine ja eriteenuste osutamine; 
5 piiriülesed kaitsemeetmed; 6 eraldi ooteruumide tagamine, et  vältida ohvri ja õigusrikkuja kokkupuudet; 
7 miinimumtaseme ohvriabiteenuste loomin e, sh ohvrite toetamine menetluse ajal; 
8 kohtuistungil osalemine; 9 suulise ja kirjaliku tõlke tagamine; 10 otsuste läbivaatamine; 
 
ET 7   ET 11 taastavate õigusemõistmisteenuste loomine. 
5. MÕJUHINNANG  
Kõikide valikuvõimaluste kohta tehti põhjalik mõjuhinnang. Poliitilise valikuvõimaluse kõige 
olulisem mõju on tõenäoliselt majanduslik ja  sotsiaalne. Suurimaid kulusid kannavad 
eeldatavalt riigiasutused. Keskkonnamõju puudub. Lisaks avaldavad kõik valikuvõimalused 
peale status quo  eeldatavasti positiivset mõju põhiõi gustele, kusjuures suurima mõjuga 
valikuvõimalused parandavad põhiõiguste järgimist kõige rohkem. Eri valikuvõimaluste mõju liikmesriikidele on erinev, sõltudes ohvrite õigusi käsitlevate 
kehtivate nõuete tasemest. Võttes arvesse, et kehtivad siseriiklikud õigusaktid ja tavad 
erinevad teataval määral kavandatud meetmete ga kehtestatavatest miinimumnõuetest, on 
kavandatud meetmete mõju eeldatavasti suurim neis liikmesriikides, kus ohvrite õigusi ei austata või ei tehta seda nii, nagu kõneal uste nõuetega on ette nähtud, samas kui neis 
liikmesriikides, kus ohvritele on juba tagatud kõrgetasemeline kaitse ja toetus, on mõju väiksem. 
6. V
ALIKUVÕIMALUSTE VÕRDLEMINE  
Kuigi kergelt teostatav, ei vast a 1. poliitiline valikuvõimalus ( status quo ) kindlaksmääratud 
eesmärkidele ja seetõttu kõnealus t valikuvõimalust ei kaaluta. 2. poliitiline valikuvõimalus ei 
ole samuti hea ega vasta piisavalt tegevuseesm ärkidele, mida Euroopa  Komisjon kavatseb 
uute meetmete vastuvõtmisega saavutada. 4. poliitilise valikuvõimalusega saavutatakse kõige tõenäolisemalt kõik eesmärgid kõige suuremas ulatuses. See on ka kõige ettekirjut avam ja jätab liikmesriikidele kõige vähem 
tegutsemisvabadust. Samuti pannakse kõnealuse valikuvõimalusega liikmesriikidele täiendavaid kohustusi. Seetõttu on kulud tõ enäoliselt palju suuremad kui muude 
valikuvõimaluste puhul ja se lles on kõige raskem kokkuleppele jõuda. Kõnealuse 
valikuvõimaluse täiendavad eelised ei ole täiendavate kuludega proportsionaalsed. 
Eesmärgid saavutatakse üsna suure tõenäosusega ka 3.a ja 3.b poliitili se valikuvõimaluse abil, 
kuigi mitte samas ulatuses nagu 4. poliitilise valikuvõimalusega. Kuna aga mõlemad 
valikuvõimalused on liikmesriikide jaoks paindlikumad, on nende suhtes kergem 
kokkuleppele jõuda ja nendega seotud finantskohustused on väiksemad kui 
4. valikuvõimaluse puhul. Lisaks vähendava d praktilised meetmed ohtu, et need 
valikuvõimalused ei ole nii tõhusad. Selle st hoolimata leitakse, et taastavate 
õigusemõistmisteenuste loomiseks vajalik erimeed e mõjutab teostatavust ja kulusid sel viisil, 
et eelistatakse 3.a segavalikuvõimalust. Võrreldes 3.b valikuvõimalusega  vähendab 
3.a valikuvõimaluse rakendamine eelkõige märkimisväärselt rakendamise kogukulusid. Seega 
eelistatakse 3.a poliitilist valikuvõimalust. 
Eelistatud 3.a poliitilise valikuvõimaluse rakendamine aitab saavutada järgmised eesmärgid: 
Euroopa Parlament ja nõukogu võtavad vast u õigusakti, milles  sätestatakse, et 
(sulgudes tegevuseesmärgid):  
– kõikides liikmesriikides luuakse kerges ti kättesaadavad ohvr iabiteenused, mis 
vastavad teenuse jaoks kehtes tatud miinimumnõuetele (C1); 
– kõik liikmesriigid tagava d politseile, prokurörid ele ja kohtuametnikele 
ohvritealase koolituse. Kohtunikele võim aldatakse õigusalast koolitust (A2); 
– kõikides liikmesriikides keht estatakse ohvrite konkreetsete  vajaduste hindamise ja 
 
ET 8   ET kaitsetute ohvrite kindlakstegemise mehhanismid (A3); 
– kaitsetutele ohvritele tagatakse teatud kindlaksmääratud miinimumteenused (A3); 
– kõik liikmesriigid tagavad ohvritele menetlu se ajal suulise ja kirjaliku tõlke 
ulatuses, mis on proportsionaalne  juhtumi asjaoludega (D2); 
– taastavate õigusemõistmisteenuste osutamisel järgivad kõik liikmesriigid teatud 
miinimumnõudeid (E1); 
– vastava taotluse esitamise korral ja vast astikuse tunnustamise alusel võetakse juba 
kaitse all olevate isikute suhtes kaitsem eetmeid, kui nad reisivad või asuvad elama 
välismaale (B1); 
– kõikides liikmesriikides on ohvril õigus taotleda süüdistus e läbivaatamist. 
Läbivaatamise täpne menetlus määratakse kindlaks liikmesriigi tasandil (D3); 
– ohvri kohtuistungile kutsumata jätmist hinnatakse iga juhtumi puhul eraldi ja 
ohvrile teatatakse kohtuistungi kuupäev ning tema osavõtukulud hüvitatakse (D1); 
– tagatakse, et õigusrikkuja ja ohver puut uvad menetluse ajal võimalikult vähe 
kokku. Kõik uued kohtuhooned ehitatakse nii, et neis on eraldi ooteruumid (B2); 
– üldiselt on õigusaktid suunatud otsestele ohvr itele. Kõik õigused kehtivad aga ka 
mõrvaohvrite lähisugulaste suhtes. Kõik ide ohvrite lähisugulastele tagatakse 
ohvriabiteenused ja kaitse (A1). 
• Seadusandlike meetmetega kaasnevate prak tiliste meetmete kehtestamine, et 
hõlbustada rakendamist ja kaal uda tulevasi ELi meetmeid, sh: 
– uuring riiklike hüvitiste ja kahj u hüvitamise kohta õigusrikkuja poolt; 
– uuring kuriteoohvritele pakutava õigus- ja menetlusabi kohta; 
– toetusprojektid parima tava väljatöötamiseks, et anda liikmesriikidele 
põhjalikumaid teadmisi selle kohta, kuida s õigusaktide eesmärke kõige paremini 
saavutada; 
– Euroopa Komisjon viib ellu oma projekte  ja uuringuid, et täiendada teadmisi 
selles valdkonnas. See tegevus võib hõlma ta näiteks interak tiivsete veebisaitide 
loomist kõikides liikmesriikides, et  aidata ohvritel paremini mõista 
õigusemõistmise protsessi kriminaalasjade s ja nende rolli selles. See võib ka 
hõlmata koolitusprogrammide koostamist. 
 
7. JÄRELEVALVE JA HINDAMINE  
Selleks et tagada kavandatud õiguste järgim ine nii praktikas kui ka õigusaktides, on 
esmatähtis luua kindel järelevalve- ja hindamismehhanism. Komisjon kavatseb teha 
empiirilise eriuuringu, et koguda 3–5 aastat pärast ettepaneku rakendamise algust põhjalikke kvantitatiivseid ning kvalitatiiv seid andmeid selle tõhususe koht a. Kõnealused andmed koos 
 
ET 9   ET ohvriuuringute andmetega võimaldavad komisjon il seni kättesaadavate vahenditega võrreldes 
paremini hinnata tegelikku nõuetelevastavust l iikmesriikides ning seda , kuidas ohvrite arvates 
nende vajadusi arvesse võetakse.