SISSEJUHATUS

2016. aastal püüdis üle Vahemere keskosa Euroopasse jõuda rekordarv pagulasi ja rändajaid. Rändeteel avastati möödunud aastal üle 181 000 inimese, kellest valdav enamik jõudis Itaaliasse. Ühtlasi oli 2016. aasta rekordiline merel hukkunute poolest – merd ületades uppus üle 4 500 inimese. Vahemere keskosa rändetee on rändajate ja pagulaste jaoks hetkel taas peamine tee Euroopasse jõudmiseks, nagu ta oli seda enne Vahemere idaosa kaudu saabujate tulva 2015. aasta lõpul ja 2016. aasta alguses. Sellega kaasnevad kannatused ja inimohvrid on lubamatud.

Vahemere keskosa rändetee kaudu sisenevate rändajate arvu kasvu võib põhjendada mitmeti, nii Liibüa ebastabiilsusega kui ka üldisemate teguritega, nagu vägivaldsed konfliktid ja majanduslik olukord Sahara-taguses Aafrikas. Tõenäoliselt need ajendid lähitulevikus ei kao, mis tähendab rändevoogude jätkumist ja lisakoormust enim mõjutatud ELi liikmesriikidele, Itaaliale ja Maltale.

Liibüa asub Vahemere keskosa rändetee keskmes ja sealt asub teele 90 % Euroopasse rändajatest. Inimsmugeldajad ja -kaubitsejad kasutavad ära ebastabiilset poliitilist olukorda ning puudulikku kontrolli territooriumi ja piiride üle. Nende tegevuse ja inimõiguste rikkumise tõttu suureneb riigis ebastabiilsus ja seetõttu ka rändajate haavatavus. Poliitilise olukorra stabiliseerimine on esmatähtis Liibüa jätkusuutliku tuleviku ja terve regiooni stabiilsuse tagamiseks. Püsiva lahenduse leidmine Liibüa valitsemis- ja julgeolekuprobleemidele jääb prioriteediks nii Liibüale endale, Euroopa Liidule, selle liikmesriikidele kui ka rahvusvahelistele partneritele ning üksnes see võib pikas perspektiivis tulemuslikult ja jätkusuutlikult rändeprobleemi kõrvaldada. Selleks jätkab EL rahvusliku kokkuleppe valitsuse ja presidendi nõukogu toetamist Liibüa seadusjärgsete ametiasutustena ja hädavajalike partneritena selles ettevõtmises.

Euroopa Liit ja liikmesriigid on järk-järgult kehtestanud üha tugevamaid ja selgemaid poliitilisi meetmeid, et hallata rändevooge ja päästa inimesi Vahemere keskosas. 2013. aasta detsembris nentis Euroopa Ülemkogu, et „esmatähtis peaks olema suurendada kolmandate riikide kaasamist, et vältida olukorda, kus rändajad võtavad ette ohtliku reisi Euroopa Liidu suunas“. 2015. aastal esitas komisjon ulatusliku Euroopa rände tegevuskava. Pärast sadade inimeste hukkumist 2015. aasta aprillis Lampedusa lähedal toimunud laevaõnnetuses võttis Euroopa Ülemkogu seisukoha, et EL „teeb kõik oma võimuses olevad jõupingutused, et hoida ära uued hukkumised merel ning tegeleda meie ees seisva humanitaarhädaolukorra algpõhjustega“ ning on „otsustanud tugevdada oma kohalolekut merel“. Tänu sellele on tagatud ELi pidev kohalolek merel ning päästetud on kümneid tuhandeid inimesi. Pärast 2015. aasta oktoobrit ja sama aasta Valletta rändeteemalist tippkohtumist alustas EL intensiivset koostööd Aafrika partneritega. Alates 2016. aasta juunist on partnerlusraamistikus käivitunud sihipärane koostöö rändajate peamiste päritolu- ja transiidiriikidega. 2016. aasta detsembris rõhutas Euroopa Ülemkogu „vajadust toetada veelgi enam Liibüa rannikuvalvet, sealhulgas operatsiooni EUNAVFOR MED Sophia kaudu“ ning et „tuleb teha algatusi selleks, et pakkuda Liibüasse lõksu jäänud rändajatele toetatud vabatahtliku tagasipöördumise võimalusi ja vähendada ohtliku teekonna ettevõtmist“.

On selge, et kui uusi meetmeid ei võeta, jätkub 2017. aasta kevadel kontrollimatu ebaseaduslik ränne mööda Vahemere keskosa rändeteed. Oma kõnes Euroopa Parlamendile lausus Malta peaminister Joseph Muscat järgmist: „Kevadel seisab Euroopa silmitsi rändajate massilise sissevooluga Vahemere keskosa kaudu. [...] Ma ei näe võimalust, et üks liikmesriik suudaks seda järgmist lainet hallata või vastu võtta. Nii et kui me kohe ei tegutse, saavad Euroopa Liidu aluspõhimõtted tõsiselt kannatada“.

Seega peavad EL ja ta liikmesriigid selgitama välja operatiivmeetmed, mis suudaksid anda tulemusi juba eelolevaks kevadeks ja suveks, ning neid rakendama. EL peab tegutsema kooskõlastatult ja tihedas koostöös liikmesriikidega ning kui viimased — eelkõige Itaalia ja Malta — teevad omi jõupingutusi, siis peavad ELi jõupingutused neile lisanduma ja neid toetama, nii et kasutuses oleksid kõik liidu tasandil kättesaadavad vahendid koos ühtse ja ühise lähenemisviisiga. Rahvusliku kokkuleppe valitsus on tähtis partner selle ülesande täitmisel ning kõik meetmed tuleb võtta temaga kooskõlastatult ja tema toetusel. EL suurendab jõupingutusi rahvusliku kokkuleppe valitsuse suutlikkuse suurendamiseks.

Käesolevas ühisteatises on välja toodud peamised meetmed, millel võib olla otsene mõju, ning erilise tähelepanu all on need, mida on võimalik suhteliselt lühikese ajaga ellu viia ja mis on suunatud Vahemere keskosa rändetee eri etappidele. Need on osa põhjalikumast strateegiast, milles keskendutakse eriti Liibüat läbivale teele, võttes samal ajal arvesse ka laialdasemat piirkondlikku konteksti (eeskätt seoses Tuneesia, Egiptuse ja Alžeeriaga), et hoida ära rändetee nihkumist ja igasugust kahjulikku mõju naaberriikidele. Samuti arvestatakse strateegias sellega, kui tähtis on Liibüa omavalitsusüksuste kaasamine ja tihe koostöö rahvusvaheliste organisatsioonidega, nagu riigis tegutsevad IOM ja ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Amet.

Teine tähtis aspekt on liidusisene töö rände haldamiseks, eelkõige tõhusate menetluste ja täieliku registreerimisega liitu saabumisel ning nende isikute tulemusliku tagasisaatmisega, kes rahvusvahelist kaitset ei vaja. Just usaldusväärne tagasisaatmispoliitika aitab selgeks teha, et Vahemere ületamine ei kaalu üles sellega kaasnevaid riske. Uusi vajadusi arvesse võttes ajakohastab komisjon lähinädalatel ELi tagasisaatmisalast tegevuskava,et tagada kiire ja tulemuslik reageerimine. Kõigepealt teeb komisjon olemasolevate ELi õigusnormide alusel kindlaks, kuidas paremini tagada tagasisaatmisotsuste täitmine, kasutades ära õigusnormides sisalduva paindlikkuse, ning kuidas anda selgeid sellekohaseid juhiseid.

1. RÄNDEPROBLEEM VAHEMERE KESKOSA RÄNDETEEL

Vahemere keskosa rändeteel avastati 2016. aastal üle 181 000 ebaseadusliku rändaja, kellest valdav enamik jõudis Itaaliasse. Itaalia teatas, et saabumisi oli 2015. aastaga võrreldes 18 % rohkem, mis ületab isegi 2014. aasta rekordi. Saabumisi Maltale on sellega võrreldes vähe. Ligi 90 % rändajate peamine lähteriik oli Liibüa, kellele järgnesid Egiptus (7 %), Türgi (1,9 %), Alžeeria (0,6 %) ja Tuneesia (0,5 %).

Need arvud näitavad, et 2016. aastal oli Vahemere keskosa ebaseaduslikele rändajatele peamiseks teeks Euroopasse. Kui Vahemere idaosas registreeriti 2015. aastal rekordarv ehk 885 000 ebaseaduslikku piiriületust, siis pärast ELi ja Türgi 18. märtsi 2016. aasta avaldust on see arv järsult langenud (vt joonis 1). Selle taustal on seda märgatavam rändevoogude jätkuv kasv Vahemere keskosa rändeteel (vt joonis 2).

Joonis 1. Saabumised Vahemere idaosast 2015–2016 (allikas: Frontex, andmed kuni 2016. aasta novembrini)

Joonis 2. Saabumised Vahemere keskosast 2015–2016 (allikas: Itaalia siseministeerium, 2015. aasta koguarv: 153 842, 2016. aasta koguarv: 181 436)

Rahvuslik koosseis näitab järjepidevat rändevoogu Sahara-tagusest Aafrikast. Kümme peamist 2016. aastal Itaalias maabunud päritolurahvust olid nigeerlased (21 %), eritrealased (11 %), guinealased (7 %), côte-d’ivoire’lased (7 %), gambialased (7 %), senegallased (6 %), malilased (6 %), sudaanlased (5 %), bangladeshlased (4 %) ja somaallased (4 %). Teisi rahvusi oli 22 %.