Kuigi isikud, kes linnud enne nende tapamajja viimist kinni püüavad ja sõidukile laadivad, ei ole kohustatud esitama pädevustunnistust, kehtestatakse direktiivis pidajatele kohustus anda neile juhised ja suunised. Samas ei ole pidaja tavaliselt lindude kinnipüüdmist korraldav isik, eelkõige olukorras, kus sektor on tugevalt integreeritud ja tapamaja organiseerib transpordi, ning seega ei ole pidaja kõige sobivam isik selleks, et anda lindude kinnipüüdjatele juhiseid. Sellisel juhul on tööstuse teatavad osad taganud linnupüüdjatele täiendava koolituse, et asjaomased isikud oleksid teadlikud nii headest tavadest kui ka oma seadusjärgsetest kohustustest.

2017. aasta uuring näitas, et direktiiv on liikmesriikide õigusaktidesse täielikult üle võetud ja direktiivi rakendatakse piirkondlikul tasandil Belgias, Saksamaal, Itaalias ja Hispaanias ning see on detsentraliseeritud küsimus Ühendkuningriigis.

Vastavalt 2017. aasta uuringule töötab ELi kodulinnukasvatussektoris veidi üle veerandi miljoni inimese, kusjuures 62 % neist töötab tapamajas/töötlemises ja peaaegu viiendik (19 %) põhitootmises; peamiselt 23 360 suures broilereid kasvatavas põllumajandusettevõttes Mõnedes ELi piirkondades on sektor tugevalt integreeritud (aretuse ühisomand, haudejaam, tootmisüksus, söödaveski ja töötlemisettevõte) ning pidajatele makstakse nende töö ja muutuvkulude eest vastavalt kehtestatud määrale. Muudes piirkondades esineb vähem lõimumist ning pidaja on ka lindude omanik. Lõimumise kõrge tase on omane Austriale, Prantsusmaale, Saksamaale, Itaaliale ja Ühendkuningriigile; selle madalam tase on levinud Belgias, Soomes, Madalmaades, Poolas ja Rootsis. Mõlemad mudelid on kasutusel Taanis ja Ungaris.

2017. aasta uuringu andmetel suurenes ajavahemikus 2009–2014 broilerite kasvatamine ELis 18,6 % võrra, osutades nüüd ligikaudu 6,5 miljardile linnule aastas. Lindude kasvatamine ja tarbimine on pidevalt suurenenud ning kanaliha on sealiha järel suurimal hulgal tarbitav liha ELis. Ajavahemikus 2015–2025 suureneb kodulinnuliha tootmine ELis tõenäoliselt 3,8 % ja tarbimine 3,4 %. EL on kodulinnuliha suhtes 103,9 % isemajandav, kusjuures eksport moodustab 11 % tootmisest ja import 6 %. Import, millest enamik hõlmab kõrgema väärtusega lõikmeid Brasiiliast ja Taist, on peamiselt suunatud Prantsusmaale, Saksamaale, Madalmaadesse ja Ühendkuningriiki.

EL on broilerite üks peamistest ülemaailmsetest tootjatest (11,3 % ülemaailmsest toodangust), kusjuures kodulinnuliha tootmine oli seal 2014. aastal kokku 14,1 tonni. 2017. aasta uuringu kohaselt on tootmine Brasiilias, Ameerika Ühendriikides ja Hiinas suurem kui ELis. Kolm neljandikku ELi tootmisest on koondunud seitsmesse liikmesriiki: Poola, Ühendkuningriik, Saksamaa, Prantsusmaa, Hispaania, Itaalia ja Madalmaad, kus asuvad ka suurimad põllumajandusettevõtted.

Direktiiviga kehtestatakse loomade heaolunõuded, mida kohaldatakse lihakanade tootmisüksuste suhtes, ja suurim loomkoormus koos kõrgema loomkoormusega tegutsevatele pidajatele esitatavate täiendavate nõuetega. Kõrgema loomkoormuse korral peavad suremuse taseme andmed hõlmama tapamajja saadetavat karja ning neid tuleb hinnata. Tegemist on esimese ELi õigusaktiga, millega kehtestatakse loomade heaolu reguleerimise viisina loomapõhised näitajad. Tapamajade seire on täiendav meetod lisaks ette teadaolevale põllumajandusettevõtete inspekteerimisele ning teatavatel juhtudel peaks sellele järgnema põllumajandusettevõtte kontrollimine ja järelkontroll tapajärgsete tulemuste kohta.

Käesolev aruanne on seotud nõukogu direktiiviga 2007/43/EÜ, millega sätestatakse lihakanade kaitse miinimumeeskirjad (edaspidi „direktiiv“), ning selles käsitletakse nimetatud direktiivi artikli 6 lõiget 3, mille kohaselt on komisjon kohustatud esitama Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande, mis käsitleb käesoleva direktiivi kohaldamist ja selle mõju lihakanade heaolule. Aruandes võetakse arvesse broilerite heaolu mõjutavaid tootmistingimusi ning samuti direktiivi sotsiaal-majanduslikku ja haldusmõju, sealhulgas piirkondlikke aspekte. Käesolev aruanne on ka üks ELi loomade kaitset ja heaolu käsitlevas strateegias (2012–2015) ette nähtud meetmetest. ELi strateegias edendati loomade heaoluga seotud tulemustel põhinevat lähenemisviisi ning kehtestati, et broilerite heaolu ja tapmise hindamiseks ette nähtud näitajaid tuleks tulevikus laiemalt kasutada.

·Üldjuhul ei ületa loomkoormus väärtust 33 kg/m2.

·Erand, mille kohaselt lubatakse loomkoormust suurendada üle 33 kg/m2 kuni väärtuseni 39 kg/m2 , võidakse kehtestada siis, kui iga tootmisüksuse kohta on olemas täiendavad dokumenteeritud üksikasjad ja tootmisüksuses saavutatakse teatavad kliimaparameetrid. Lisaks peavad tapamajas oleva karja saatedokumendid sisaldama andmeid päevase suremuse taseme ning kumulatiivse päevase suremuse taseme kohta.

·Loomkoormust on lubatud täiendavalt suurendada üle 39kg/m2 kuni väärtuseni 42kg/m2 juhul, kui lisaks eelmises punktis nimetatud tingimuste täitmisele leitakse ametiasutuste korraldatud seire käigus, et suremuse tase on madal ja rakendatakse häid juhtimistavasid. Sellise kõrgeima loomkoormuse korral nähakse direktiivis vastavalt valemile ette näitaja kumulatiivse päevase suremuse taseme kohta, mida ei tohi ületada.

Direktiivi ülevõtmisel liikmesriigi õigusaktidesse otsustasid 2017. aasta uuringu järgi Austria, Taani, Saksamaa, Rootsi ja Ühendkuningriik mitte kasutada mõnda või kõiki neid loomkoormuse erandeid. Nii Saksamaa kui ka Ühendkuningriik kinnitasid, et nende otsus põhines teaduslikel tõenditel, mille järgi võib suurem loomkoormus seada heaolu ohtu. Ülejäänud 23 liikmesriigis on direktiiv võetud liikmesriigi õigusaktidesse otse üle. Seega oli 2017. aasta uuringu koostamise ajal üks rühm liikmesriikide, kus suurim lubatud loomkoormus oli 33 kg/m2, teisel rühmal oli vastav näitaja 39 kg/m2 ning kolmandal rühmal 42 kg/m2 ja üldiselt peetakse ligi kolmveerandit ELi broileritest loomkoormusel alla 39 kg/m2 (vt diagramm):

2017. aasta uuring näitas, et veidi rohkem kui veerand ELi tootmisest toimub kõrgeimal loomkoormusel, mille korral on pidajatel kohustus täita teatavaid direktiivis kehtestatud lisanõudeid. Üle poole (55 %) broileritest, keda peetakse kõrgeimal loomkoormusel, kasvatatakse Prantsusmaal; vastav näitaja on Madalmaades 18 % ja Belgias 9 %.

Juhuslike kontrollide käigus on ametiasutused taganud, et loomkoormust ei ületataks riskiperioodidel. Üks selline riskiperiood esineb vahetult enne n-ö harvendamist ehk meetodit, mida rakendatakse paljudes liikmesriikides, eesmärgiga viia osa lindudest tapamajja enne, kui seda tehakse enamiku karjaga, luues seeläbi tootmisüksusesse rohkem ruumi. Teine periood, mil loomkoormus võib olla kõrgeim, on vahetult enne lindude saatmist tapmisele tootmistsükli lõppedes. Selleks et hinnata tõhusalt direktiivi õiguslike nõuete täitmist, peavad liikmesriigid kehtestama selged vastavuskriteeriumid, et nende inspektorid saaksid teha praktilisi otsuseid selle kohta, kas põllumajandusettevõtted täidavad seadust. Enamik liikmesriike esitas mõningaid suuniseid praktiliste sammude kohta loomkoormuse mõõtmisel, ent vähesed andsid inspektoritele juhiseid, et hinnata ventilatsiooni piisavust. Ventilatsioon on äärmiselt oluline element, et tagada tootmisüksuses sobivad kliimatingimused, ent üksnes vähestes liikmesriikide ametiasutustes olid määratlenud suurima gaasikontsentratsiooni ja taganud seadmed selle mõõtmiseks. Põllumajandusettevõtte juhusliku kontrolli käigus keskendutakse pigem olemasolevatele ressurssidele, mitte lindudele, sest üksikute eluslindude uurimine tootmisüksuses elava mitme tuhande linnu seas on keeruline.

Teatavad ametiasutused, eelkõige Taanis, kus on kõige kauem juurutatud süsteemi konkreetsete näitajate seireks tapamajas, osutasid asjaolule, et probleemsete põllumajandusettevõtete tuvastamine oli pigem tõhusam tapamajade seire alusel kui põllumajandusettevõtete juhuslikele kontrollidele tuginedes. Nende ametiasutuste arvates on sellise loomade heaolul põhineva näitaja kasutamine, mida saab tapajärgselt mõõta ja mis on tugevas korrelatsioonis tootmisüksuses tootmise ajal valitsevate kliimatingimustega, kõige tõhusam viis korraldada kontrollimist ja lahendada põllumajandusettevõtte keskkonnatingimustega seotud võimalikke probleeme.

Nii tööstuses kui ka ametiasutustes peetakse andmete esitamise nõuet nii päevase kui ka kumulatiivse päevase suremuse taseme kohta koos tapamajja saadetava karjaga ülemääraselt koormavaks. Enamikus liikmesriikides hõlmavad tapamajja viidava karja andmed üksnes teavet kumulatiivse päevase suremuse taseme kohta. Selleks et uurida suremuse esinemist, nt vahetult enne tapmist või varem tootmise ajal, tuleb ametiasutustel tutvuda päevase suremuse tasemega juhul, kui loomkoormus on suurem kui 33 kg/m2. Nende andmete esitamine on teatavates liikmesriikides lihtsustatud, sest pidajad registreerivad päevase suremuse taseme vahetult andmebaasis, ning nendele andmetele on juurdepääs ka riiklikel veterinaaridel, kellel võib tekkida vajadus surmajuhtumite aega uurida.

Erinevates liikmesriikides kohaldatakse erinevat suurimat loomkoormust. Juhtimise ja seire kõrgemad nõudmised suurema loomkoormuse korral leevendavad võimalikke heaoluga seotud probleeme. Pidajate koolitamise nõuet peetakse tööstuses oluliseks ning tööstuse teatavates sektorites koolitatakse täiendavalt ka transpordikorraldajaid ja neid töötajaid, kes linde enne transportimist püüavad. Põllumajandusettevõtete kontrollimine annab üldjuhul kinnituse, et seadusandlikud nõuded on täidetud, ent liikmesriigid ei ole alati esitanud selged vastavuskriteeriumid, seega saaksid nende inspektorid praktiliselt hinnata, kas põllumajandusettevõtted on seadusega kooskõlas, kuigi on olemas mõningad head tavad, nagu täpselt määratletud gaasi kontsentratsioonid ja nende mõõtmiseks kättesaadavad seadmed. Mõnedes liikmesriikides on hea tava suremuse tasemega seotud andmete automaatne jagamine, mis hõlbustab juhtumite uurimist vastavalt direktiivile, kui on esinenud ülemääraseid surmajuhtumeid.

4Heaolunäitajate areng

4.1Kohustuslik näitaja

Selleks et näitaja saaks olla seireprogrammi osana kasulik, peaks see olema selgelt määratletud, praktiliselt mõõdetav ja toetama otsuste tegemist seoses põllumajandusettevõtte tingimuste vastuvõetavusega. Selline näitaja on direktiivis määratletud suurim kumulatiivne päevane suremuse tase nende põllumajandusettevõtete suhtes, mis rakendavad kõrgeimat loomkoormust.

Seda näitajat, mis on määratletud iga karja kohta vastavalt direktiivis kehtestatud valemile, saab rakendada selleks, et mõõta, kas pidaja on suutnud vältida ülemääraseid surmajuhtumeid tootmisperioodi ajal. Juhul kui karja peetakse kõrgeimal loomkoormusel, mis ületab ettenähtud piirangut, on pidajatel kohustus esitada ametiasutustele piisavalt selgitusi selle kohta, et põhjused jäävad nende kontrollist väljapoole, vastasel juhul on nad kohustatud pidama järgnevat seitset karja madalamal loomkoormusel. Pidaja on sellel perioodil kohustatud tegutsema alla asjaomast piirangut enne, kui tal lubatakse taas kõrgemat loomkoormust rakendada.

Sageli esineb suremustaseme ületamisel surma tootmise esimesel nädalal ning pidaja väidab, et need on tingitud haudejaamas ja/või vanemkarjas valitsevatest tingimustest. Ametiasutused aktsepteerivad selliseid väiteid, ent ei kontrolli haudejaama olukorda. Liidu õiguses ei ole haudejaamade suhtes kehtestatud erinõudeid ja ühelgi tervise ja toiduohutuse peadirektoraadi auditeeritud liikmesriigil ei olnud kriteeriume, mille alusel hinnata direktiivi 98/58/EÜ üldnõudeid seoses nende ettevõtetega.

Loomkoormuse vähendamiseks ette nähtud kumulatiivse päevase suremuse taseme rakendamist järgnevate karjade suhtes peetakse sanktsiooniks. Selleks et vältida piirangu ületamist ja loomkoormuse vähendamist võivad pidajad loomade heaolu tagamise põhjustel lindude väljapraakimise asemel transportida potentsiaalselt sobimatud linnud tapamajja, nii et nad ei kajastu põllumajandusettevõtte suremustasemes.

Selliste tingimuste seire, nagu kontaktse dermatiidi ebatavalised tasemed, parasitism ja süsteemsed haigused kuuluvad vastavalt nõuetele korralise tapajärgse kontrolli juurde tapamajas. Samas ei määratleta direktiivis kehvadele heaolutingimustele vastavate tingimuste ulatust ega raskusastet. Seega, kuigi riiklik veterinaararst on kohustatud edastama tulemused pidajale ja pädevale asutusele juhul, kui kontrollimise käigus ilmneb, et loomade heaolu on kehv, on liikmesriikidel õigus määratleda mõõdetavad kriteeriumid ja kehtestada näitaja, mis võiks seda otsust toetada.

4.2Vabatahtlikud näitajad

2017. aasta uuringust nähtub, et 18 liikmesriigil on riigisiseses õiguses nõue, mille kohaselt nõutakse jalapadjandi dermatiidi juhtude registreerimist, ning 15 liikmesriiki seostavad selle nõude suunatud meetmetega. Jalapadjandi dermatiit on näitaja, mida seiratakse tapamajas ja mida saab kasutada selleks, et tuvastada probleemsed põllumajandusettevõtted, kus probleemide lahendamiseks on vaja võtta parandusmeetmed. Jalapadjandi dermatiit on ammoniaagipõletuste tõttu tekkiv kontaktne dermatiit, mis põhjustab naha keemilist ärritust pikaajalisel kokkupuutel kehva allapanuga, kõrge niiskustaseme ja ammoniaagisisaldusega. Jalapadjandi dermatiiti seostatakse ka kontaktse dermatiidi muude vormidega, nagu põlveõndla põletuslaigud ja rinnakumuhud, mis ei viita mitte üksnes allapanu kehvale kvaliteedile, vaid ka võimalikule lonkamise või liikumisega seotud probleemidele. Seda ei mõjuta lindude kinnipüüdmine, nende transport ega tapmistingimused ning seega on tegemist loomade heaolu hea näitajaga põllumajandusettevõttes. Asjaomase näitaja seadusega ette nähtud sihtmeetmega sidunud 15 liikmesriiki koos Ühendkuningriigi ja Hispaaniaga, kus selliseid süsteeme rakendatakse ilma neid seaduses sätestamata, osutab sellele, et ELi kodulinnuliha tootmisest ligi 80 % ulatuses kohaldatakse nimetatud hindamissüsteemi.

Rootsi, Taani, Madalmaad ja Ühendkuningriik on praktikas kasutanud seda näitajat kõige kauem ning riigid rakendavad esmakordselt Rootsis kasutusele võetud kolme astme hindamissüsteemi. Üksteist liikmesriiki, kellel puuduvad sellised hindamissüsteemid, mis on seotud sihtmeetmetega, teostavad sellest hoolimata tapajärgset kontrolli, nagu on nõutud määruses (EÜ) nr 854/2004, ent neid andmeid ei kasutata süstemaatiliselt põllumajandusettevõtete kontrollimise esikohale seadmiseks.