SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

•Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Nõukogu 20. juuli 2001. aasta direktiivi 2001/55/EÜ kohaldamine käivitatakse nõukogu rakendusotsusega, millega määratakse kindlaks Ukrainast lähtuva põgenike massilise sissevoolu olemasolu nõukogu 20. juuli 2001. aasta direktiivi 2001/55/EÜ artikli 5 tähenduses ning kehtestatakse selle tulemusena põgenikele ajutine kaitse vastavalt selle direktiivi sätetele

Pärast seda, kui Venemaa alustas 24. veebruaril 2022 sõjalist sissetungi Ukrainasse, mõistis Euroopa Ülemkogu samal päeval tehtud järeldustes kõige karmimalt hukka Venemaa Föderatsiooni (edaspidi „Venemaa“) provotseerimata ja põhjendamatu sõjalise agressiooni Ukraina vastu, rõhutades, et Venemaa rikub rängalt rahvusvahelise õiguse ja ÜRO põhikirja põhimõtteid ning seab ohtu Euroopa ja kogu maailma julgeoleku ja stabiilsuse. Euroopa Ülemkogu nõudis, et Venemaa austaks täielikult Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust tema rahvusvaheliselt tunnustatud piirides, mis hõlmab ka Ukraina õigust oma saatuse üle ise otsustada. ELi liikmesriikide riigipead ja valitsusjuhid kinnitasid samuti, et selle agressiooni eest, mis põhjustab inimestele kannatusi ja inimelude kaotust, kannab täielikku vastutust Venemaa valitsus, kes peab oma tegude eest vastutama. Olles solidaarne Ukrainaga, leppis Euroopa Ülemkogu kokku teises sanktsioonide paketis. Sellega seoses kutsus Euroopa Ülemkogu üles jätkama tööd valmisoleku tagamiseks kõikidel tasanditel ning palus komisjonil teha ettepaneku erandolukorra meetmete kohta.

Sõda liidu välispiiridel mõjutab Euroopa Liitu otseselt, eelkõige tugevneva rändesurve tõttu, mis tuleneb tuhandetest inimestest, kes otsivad kaitset ELi liikmesriikides. Mõne päeva jooksul on märtsi alguseks Poola, Slovakkia, Ungari ja Rumeenia kaudu Euroopa Liitu saabunud üle 650 000 põgeniku. Võib eeldada, et need arvud kasvavad veelgi. ÜRO kuulutas välja üleskutse anda humanitaarabi, et täita Ukraina kaitse- ja abivajadusi, ning võttis kasutusele Ukraina piirkondliku pagulasküsimuse tegevuskava, milles esitatakse teavet selle kohta, kui palju on abivajajaid ja kellele on abi mõeldud.

Ukrainal on ELiga viisavabadus. See tähendab, et Ukraina biomeetrilise passi omanikel ei ole ELi reisimiseks viisat vaja. Pärast seda, kui Venemaa annekteeris ebaseaduslikult Krimmi Autonoomse Vabariigi ja Sevastopoli linna, ning pärast Ida-Ukraina sõda saadud kogemuste põhjal võib oodata, et pooled viisavabalt Euroopa Liitu saabuvatest ukrainlastest ühinevad pereliikmetega või otsivad Euroopa Liidus tööd ning ülejäänud pooled taotlevad rahvusvahelist kaitset. Sõltuvalt sellest, kuidas konflikt areneb, võtab EL tõenäoliselt vastu märkimisväärse arvu inimesi. Praeguste hinnangute järgi on võimalik, et relvakonflikti tõttu on sunnitud kodust lahkuma 2,5–6,5 miljonit inimest, kellest 1,2–3,2 miljonit võib taotleda rahvusvahelist kaitset. ÜRO pagulaste ülemvoliniku hinnangul võib halvima stsenaariumi korral Ukrainast põgeneda kuni neli miljonit inimest.

Need andmed ning asjaolu, et ELi välispiiride ligiduses toimub ränk sõda, näitavad, et Euroopa Liit seisab tõenäoliselt silmitsi olukorraga, mida iseloomustab ukrainlaste ja konflikti ajal Ukrainas seaduslikult elavate muude kolmandate riikide kodanike või kodakondsuseta isikute massiline sissevool, sest need isikud on sunnitud Venemaa sissetungi tõttu kodust lahkuma.

Vastuseks sellele olukorrale esitab komisjon 20. juuli 2001. aasta ajutise kaitse direktiivi 2001/55/EÜ alusel ettepaneku nõukogu rakendusotsuse kohta, millega nõukogu saab kindlaks määrata, et toimub konflikti ajal Ukrainas seaduslikult elavate ja sealt lahkuma sunnitud ukrainlaste ja muude kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute massiline sissevool.

Direktiiv 2001/55/EÜ võeti vastu pärast konflikti endises Jugoslaavias, kui inimesed põgenesid esimest korda pärast Teist maailmasõda Euroopas aset leidva relvakonflikti tõttu massiliselt üle kogu Euroopa. Direktiiv kavandati spetsiaalselt nii, et see tasakaalustaks liikmesriikide jõupingutusi ühisel toimetulekul Euroopa-sisese põgenikevooga, pakkudes sõjapõgenikele kohest kaitset ja vältides seeläbi liikmesriikide varjupaigasüsteemide ülekoormamist. Ajutise kaitse direktiivi ja riiklike rakendusmeetmete sätted võimaldavad liikmesriikidel hallata Ukrainast põgenevate inimeste sissevoolu kontrollitult ja tulemuslikult, austades täielikult põhiõigusi ja rahvusvahelisi kohustusi. Käesoleva ettepaneku eesmärk on käivitada ajutise kaitse direktiivi kohaldamine ning tuua kooskõlas direktiivi artikliga 5 välja peamised elemendid, sealhulgas nende konkreetsete isikurühmade kirjeldus, kelle suhtes ajutist kaitset tuleks kohaldada, ning ajutise kaitse jõustumise kuupäev. Kui nõukogu rakendusotsus on vastu võetud, peavad liikmesriigid kohaldama ajutise kaitse direktiivi ülevõtmiseks ja rakendamiseks võetud meetmeid ning seega täitma oma kohustused ajutist kaitset saavate isikute suhtes, mis on sätestatud direktiivi III peatükis.

Ettepanekuga nähakse ajutine kaitse ette kolmele isikute kategooriale:

·Ukrainas elavad Ukraina kodanikud, kellest on 24. veebruaril 2022 toimunud Venemaa relvajõudude sõjalise sissetungi järel saanud põgenikud;

·Ukrainas seaduslikult elavad kolmandate riikide kodanikud või kodakondsuseta isikud, kellest on 24. veebruaril 2022 toimunud Venemaa relvajõudude sõjalise sissetungi järel saanud põgenikud ning kellel ei ole võimalik turvaliselt ja püsivalt oma päritoluriiki või -piirkonda tagasi pöörduda selles riigis valitsevate tingimuste tõttu. Nende hulka võivad kuuluda isikud, kellel oli massilise põgenike sissevoolu põhjustanud sündmuste ajal Ukrainas pagulasseisund või samaväärne kaitse või kes olid seal varjupaigataotlejad. Kolmanda riigi kodanikud, kes elasid põgenike massilise sissevoolu põhjustanud sündmuste ajal Ukrainas seaduslikult ja pikaajaliselt, peaksid saama ajutise kaitse olenemata sellest, kas neil on võimalik turvaliselt ja püsivalt oma päritoluriiki või -piirkonda tagasi pöörduda, ning

·kahte eelnimetatud kategooriasse kuuluvate inimeste pereliikmed, juhul kui perekond oli Ukrainas põgenike massilise sissevooluni viinud sündmuste ajal juba olemas, olenemata sellest, kas pereliikmel oleks võimalik turvaliselt ja püsivalt oma päritoluriiki tagasi pöörduda. Nõukogu direktiivi 2001/55 kohaselt loetakse pereliikmeks kahest eelnimetatud kategooriast ühte kuuluva inimese abikaasa või vabaabielupartner, kellega tal on stabiilne suhe, juhul kui asjaomase liikmesriigi õigusaktide või tava kohaselt koheldakse vabaabielupaare välismaalaste õiguse alusel võrdväärselt abielus paaridega; kahest eelnimetatud kategooriast ühte kuuluva inimese või tema abikaasa alaealised vallalised lapsed, olenemata sellest, kas nad on sündinud abielust või väljaspool abielu või lapsendatud; teised lähisugulased, kes elasid põgenike massilise sissevoolu põhjustanud sündmuste ajal perekonna koosseisus ning olid täielikult või osaliselt sõltuvad inimesest, kes kuulub ühte kahest eelnimetatud kategooriast.