Ettepanek: NÕUKOGU SOOVITUS mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kohta /* COM/2012/0485 final - 2012/0234 (NLE) */





SELETUSKIRI 1. ETTEPANEKU TAUST Uute õppimisvõimaluste loomine on oluline Praegu pakutavad õppimisvõimalused on piiritud, piiramatud ja kiiresti kättesaadavad. Üha sagedamini saab õppida uusi oskusi ja omandada uusi kogemusi lisaks tavapärase õppele klassiruumis (formaalõpe) ka väljaspool traditsioonilist õpikeskkonda. Väga palju võimalusi uute teadmise ja oskuste omandamiseks annab töökoht, samuti osalemine kodanikuühiskonna organisatsioonide tegevuses või interneti ja mobiilsidevahendite kaudu pakutavas virtuaalruumis, kus saab õppida individuaalselt või koos teistega. Ettevõtted pakuvad oma töötajatele üha rohkem õppimisvõimalusi, et nad saaksid parandada oma oskusi organiseeritud, ent mitteformaalse õppe teel. Informaalne õpe muutub järjest olulisemaks globaalses ja omavahel tihedalt ühendatud maailmas, kus inimestel on tehnoloogia abil võimalik omandada teadmisi lugematul hulgal eri viisidel, kasutades näiteks avatud haridusvõimalusi ja osaledes kaugõppes. Kõikide õppijate kaasamine ja ergutamine õppimiskogemuste abil on määrava tähtsusega, et nad tuleksid toime kiirete majanduslike ja tehnoloogiliste muutustega ja saaksid oma elu jooksul sagedamini liikuda ühelt töökohalt teisele, samuti on oluline julgustada inimesi omandama kõrgematasemelisi ja asjakohasemaid oskusi tööalase konkurentsivõime, tulemuslikkuse ja ühtlasi majanduskasvu suurendamiseks. Nüüd, kus töötus üha suureneb − eelkõige noorte hulgas − ja majanduskasv aeglustub, on kiiresti vaja ära kasutada väljaspool tavapärast süsteemi pakutavaid uusi õppimisvõimalusi ja nende abil omandatud oskusi. Et toetada konkurentsivõime ja heaolu kasvu, peab Euroopa looma õigete oskuste kogumi ning oskusi ja töökohti paremini ühitama. Selleks peavad haridus- ja kvalifikatsioonisüsteemid pakkuma kõigile kodanikele[1] võimalust näidata, mida nad on väljaspool kooli õppinud ja kasutada seda oma karjääri edendamiseks või edasistes õpingutes. Nimetatud eesmärgini on võimalik jõuda mitteformaalse ja formaalse õppe käigus saavutatud õpiväljundite valideerimise teel. Selle menetluse käigus kinnitab volitatud asutus, et isik on saavutanud õpiväljundid (teadmised, oskused ja pädevused), mida võrreldakse vastavate standarditega. Mitteformaalne ja formaalne õpe Euroopa 2020. aasta strateegias Mitteformaalse ja informaalse õppe kogemuste valideerimine ELi liikmesriikides annab olulise panuse ELi kavatsusse saavutada Euroopa 2020. aasta strateegias püstitatud arukas, jätkusuutlik ja kaasav majanduskasv. See võib avaldada märkimisväärset mõju tööturu toimimisele: valideerimismehhanismide abil on võimalik läbipaistvamalt hinnata töötajate oskusi ja kergem sobitada kokku oskusi ja tööjõunõudlust, edendada paremat tööjõuoskuste ülekandmist ettevõtete ja sektorite vahel ja hõlbustada tööjõu liikuvust Euroopa tööturul. Kuna valideerimine hõlbustab tööalast ja geograafilist liikuvust ja võimaldab paremini kokku sobitada erinevaid oskusi, võib sel olla oluline mõju oskustööjõu nappuse vähendamisele kasvavates sektorites ja majanduse taastumise toetamisele. Pidades silmas vananevat elanikkonda ja vähenevat tööjõudu, võib informaalse ja mitteformaalse õppe võimaluste valideerimine aidata tööturult enim tõrjutud inimestel avastada uusi õppimis- ja töövõimalusi. Nii on võimalik kasutada kogu inimkapitali, et võidelda tööpuudusega ja suurendada tootlikkust ja konkurentsivõimet. Valideerimine võib aidata eelkõige noortel töötutel, kes otsivad endale esimest töökohta või kellel on väga vähene töökogemus, näidata ja turustada oma erinevas kontekstis omandatud oskusi ja pädevusi. Üksikisiku vaatenurgast võib valideerimine aidata parandada tööalast konkurentsivõimet, suurendada palkasid ja karjäärivõimalusi, hõlbustada oskuste ülekandmist teistesse riikidesse, pakkuda uusi võimalusi õpingud pooleli jätnud inimestele, paremat juurdepääsu formaal- ehk tasemeharidusele ja -koolitusele ning suurendada õpitahet ja enesekindlust. Mitteformaalse ja informaalse õppe võimalused aitavad samuti kaasa kooli poolelijätmise vähendamise, kolmanda taseme või võrdväärse hariduse omandanud 30−34-aastaste inimeste osakaalu suurendamise ning töötuse kogumäära, vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vähendamisega seotud Euroopa 2020. aasta strateegias püstitatud eesmärkide saavutamisele ja seda protsessi jätkatakse Euroopa poolaasta jooksul. Euroopa poliitilise tegevuskava koostamine Formaalse ja informaalse õppe valideerimine on olnud osa Euroopa poliitilisest tegevuskavast alates 2001. aastast, komisjon määratles elukestva õppe kui kogu eluaja jooksul kestva õpitegevuse eesmärgiga parandada teadmisi, oskusi ja pädevust isiku, kodaniku, ühiskonna ja/või töösuhete seisukohast. Pärast Euroopa tugevdatud koostööd kutsehariduse valdkonnas käsitlevat Kopenhaageni deklaratsiooni on rakendatud mitu Euroopa Liidu tasandil algatust vahendite loomiseks elukestva õppe valdkonnas: – 2004. aastal võeti vastu Euroopa ühised valideerimise põhimõtted nõukogu järelduste kujul. – 2004. aastal töötati välja Europassi raamistik, sealhulgas Europass CV ja dokumendikaust, mida kodanikud saavad kasutada, et paremini edastada teavet kvalifikatsioonide ja pädevuste kohta kogu Euroopas. Peale selle on loodud ka muid vahendeid õpiväljundite dokumenteerimiseks: Youthpass programmi „Aktiivsed noored” raames ja Euroopa valdkondliku sotsiaaldialoogi raames koostatud Euroopa valdkondlike oskuste ja kvalifikatsioonide passid. – Mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimises saavutati oluline läbimurre 2008. aastal, mil Euroopa Parlament ja nõukogu võtsid vastu soovituse Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku (EQF) loomise kohta elukestva õppe valdkonnas. Euroopa kvalifikatsiooniraamistik kujutab endast võrdlusraamistikku, milles kvalifikatsioonitasemed määratletakse õpiväljundite alusel. Kõnealuse soovituse tulemusena on käivitunud protsess, mille käigus liikmesriigid töötavad välja oma riiklikud kvalifikatsiooniraamistikud ja seovad oma kvalifikatsioonid Euroopa kvalifikatsioonitasemetega. Selle protsessi abil on võimalik kvalifikatsioone paremini võrrelda ning tööandjad, haridusasutused, töötajad ja õppivad saavad neist paremini aru. – 2009. aastal avaldasid komisjon ja Euroopa Kutseõppe Arenduskeskus (Cedefop) Euroopa suunised mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kohta, mis pakuvad poliitikakujundajatele ja erialatöötajatele tehnilisi nõuandeid tunnustamise kohta. Suunistes käsitletakse erinevaid valideerimise vaatenurki (nt üksikisiku, organisatsiooni, riigi ja Euroopa vaatenurk). Need suunised kujutavad endast praktilist töövahendit ja nende kohaldamine on vabatahtlik. – Lisaks muudele vahenditele on välja töötatud õpiväljunditel põhinevad ainepunktisüsteemid, mis hõlbustavad mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimist. Kõrghariduse puhul kasutatakse Euroopa ainepunktsüsteemi (ECTS), mis töötati välja Bologna protsessi raames eesmärgiga hõlbustada kõrgharidusasutuste vahelist liikuvust. Kutsehariduse ja –koolituse puhul kasutatakse Euroopa kutsehariduse ja -koolituse ainepunktide süsteemi (ECVET). Peale selle on elukestva õppe programmi raames 2007. aastast alates rahastatud mitmesuguseid pilootprojekte, mille abil on loodud valideerimismenetlusi ja –vahendeid teatud valdkondades või kontekstis, eelkõige kutsehariduse ja –koolituse ning täiskasvanuhariduse puhul. Mõnes riigis on valideerimissüsteemide loomiseks kasutatud Euroopa Sotsiaalfondi vahendeid. Hoolimata Euroopa tasandil rakendatavatest meetmetest on valideerimine kulgenud ebaühtlaselt, ebaregulaarselt ja aeglaselt. Mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise Euroopa andmekogu 2010. aasta andmete kohaselt on ainult neljas ELi liikmesriigis kõrgelt arenenud valideerimissüsteem ja seitsmes liikmesriigis on riiklik süsteem alles algjärgus või on olemas hästi toimiv, ent osaline valideerimissüsteem ühes või mitmes sektoris. Tegutseda on vaja kohe See tähendab, et enamikus ELi liikmesriikides puudub terviklik valideerimissüsteem. Hästi toimiva süsteemiga riikides on valideerimine elukestva õppe süsteemi ametlik (teisisõnu seaduslikult tunnustatud) osa, kasutusel on valideerimist toetav infrastruktuur, rakendatakse sidusrühmade (eelkõige tööturu osapoolte) tõhusat kaasamist ja taotlejatele taskukohast valideerimist. Mõni riik on hiljuti rakendanud valideerimisega seotud algatusi osana riikliku kvalifikatsiooniraamistiku arendamisest. Teistes riikides ei ole toimunud märkimisväärset arengut, kuna puudub riiklik strateegia ja teave selle kohta, kuidas valideerimist ellu viia. Mõnel juhul ei ole inimestel ja tööandjatel usaldust valideerimise vastu, samuti võivad takistuseks olla kultuurilised ja hoiakust tulenevad tõkked. Kuna valideerimisega seotud poliitiliste meetmete ja toimingute kättesaadavus on liikmesriigiti erinev, raskendab see valideerimissüsteemide võrreldavust ja läbipaistvust. Inimestel on raske seostada eri kohtades, eri tasemetel ja eri riikides saavutatud õpiväljundeid. See takistab õppijate ja töötajate riikidevahelist liikuvust just nüüd, kui liikuvust vajatakse majanduskasvu suurendamiseks. Võttes arvesse tungivat vajadust suurendada tööjõu liikuvust, et vähendada oskustööjõu nappust ja hinnata paremini väljaspool ametlikke süsteeme omandatud oskusi ja pädevusi, on komisjon Euroopa 2020. aasta suurprojektides „Uute oskuste ja töökohtade tegevuskava”[2] ja „Noorte liikuvus”[3] ning oma viimastes ühtse turu aktiga[4] ja tööhõive alase paketiga[5] seotud algatustes teatanud, et kavatseb koostada käesoleva ettepaneku nõukogu mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimist käsitleva soovituse kohta, et kiirendada reformikava elluviimist ELi tasandil. ELi poolt rakendatavad, valideerimisega seotud meetmed, mille eesmärk on edendada liikmesriikide vahelist koostööd ja kooskõlastamist, võivad hõlbustada töötajate ja õppijate liikuvust mitteformaalselt ja informaalselt omandatud oskuste parema vastastikuse tunnustamise teel. Kui liikmesriikide vahelist koostööd suurendatakse ja kooskõlastamist tõhustatakse, suureneb valideerimissüsteemide läbipaistvus ja samuti liikmesriikide usaldus üksteise valideerimissüsteemide vastu. Sellest saavad kasu eelkõige need liikmesriigid, kus esineb usaldamatust ja kus mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimine ei ole veel juurdunud. Liikmesriikidel ei ole võimalik saavutada vastastikust usaldust ilma ELi tasandil meetmeid võtmata. Nõukogu soovituse rakendamise järelevalve on üks osa käesoleva ettepaneku õiguslikest aspektidest. Komisjon jälgib samuti informaalse ja mitteformaalse õppe valideerimise üldist arengut liikmesriikides hariduse ja koolitusega seotud struktuurireformide raames, mille üle teostatakse järelevalvet Euroopa poolaasta ja 2020. aasta haridus- ja koolitusprogrammi avatud koordinatsiooni meetodi abil. 2. HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE TULEMUSED JA MÕJU HINDAMINE Konsulteerimine Konsulteerimine on toimunud järgmisel viisil: – Avalik arutelu, mis viidi läbi internetiküsitluse vormis ajavahemikul 2010. aasta detsembrist 2011. aasta veebruarini. Hariduse ja koolituse, tööhõive, noorsoo ja spordi valdkonnas tegutsevatele kõige olulisematele rühmadele ja teistele sidusrühmadele[6] saadeti kutsed osalemiseks internetiküsitluses ja oma arvamuse esitamiseks. – Poliitiliste organite, eelkõige Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku nõuanderühma koosolekutel peetud arutelud. – Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku nõuanderühma alluvuses tegutseva õpiväljundite rühma poolt korraldatud ekspertide kohtumised ja vastastikuse õppimise üritused. – Vastastikuse õppimise üritused kõrghariduse, kutsehariduse, koolituse ja täiskasvanuhariduse valdkonnas. Tööturu osapooltega – nii tööandjate kui ka ametiühingute esindajatega – on konsulteeritud kui Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku nõuanderühma liikmetega ja seoses nende osavõtuga mitmesugustest vastastikuse õppimise üritustest. Eespool nimetatud küsimustiku suletud ja avatud küsimustele anti 469 vastust ja lisaks esitati 24 arvamust. Vastajad jagunesid peaaegu võrdselt üksikisikuteks (53 %) ja organisatsioonideks (47 %). Tulemustest selgus, et liikmesriikides ja nende vahel puudub ühtne lähenemisviis valideerimisele ning et valideerimise tõhusal ellurakendamisel tuleb ette arvukalt takistusi. Vastused näitasid, et valitseb suur üksmeel selles osas, kui oluline on teha nähtavaks elu jooksul ja töökogemuste abil omandatud oskused. Nendes avaldati suurt toetust Euroopa tasandi algatustele, mille eesmärgiks on tõhustada valideerimispoliitikat ja –tavasid ELi liikmesriikides. Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku nõuanderühmalt ja erinevate vastastikuse õppimise ürituste käigus saadi suurt toetust Euroopa valideerimise algatusele. Mõjuhinnang Mõju hindamise käigus võrreldi kolme võimalust Euroopa tasandi meetmete rakendamiseks mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise valdkonnas: 1) lähtestsenaarium, mis hõlmab hetkeolukorda ja selle prognoositavat arengut, kui ei võeta täiendavaid meetmeid ELi tasandil, 2) nõukogu soovitus mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise rakendamise kohta ja 3) valideerimisega seotud uue menetluse loomine avatud koordinatsiooni meetodi alusel ja selle alusel valideerimist käsitleva Euroopa kvaliteediharta koostamine. Nende kolme võimaluse ühiskondlike, majanduslike ja muude mõjude hindamisel kasutati tõenäolistel mõjudel põhinevaid kvalitatiivseid näitajaid, kuna tegelikud andmed ei olnud kättesaadavad. Kõige tõhusamaks ja tulemuslikumaks osutus võimalus 2 − nõukogu soovitus valideerimise rakendamise kohta, kuna sellel on suurim positiivne mõju majandusele ja ühiskonnale. See võimalus vastab kõige paremini ELi poliitilistele eesmärkidele. Nõukogu soovituse alusel kohustuvad liikmesriigid ametlikult meetmeid rakendama. See on kõige mõjusam kättesaadav mittesiduva õigusloome vahend. Eelnevad kogemused on eelkõige seoses Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga näidanud, et sellise soovituse abil õhutatakse liikmesriike avaldama vastastikust survet meetmete rakendamiseks. Võimaluse 1 (lähtestsenaarium) kohta tehtud mõjuhinnangust selgus, et kui täiendavaid meetmeid ei rakendata, siis edeneb valideerimine aeglases tempos. See tähendab, et mitteformaalse ja informaalse õppe kogemusi valideeritakse jätkuvalt vähe ja et Euroopa riikidel ei õnnestu valideerimise osas jõuda ühtse lähenemisviisini. Võimalus 3 (uus avatud koordinatsiooni meetod) oleks lähtestsenaariumiga võrreldes tõhusam, tulemuslikum ja järjepidevam, kui pidada silmas ELi poliitika laiemate eesmärkide saavutamist. Uue avatud koordinatsiooni meetodi rakendamine tähendaks täiendavate struktuuride ja aruandlusmehhanismide loomist, mis jällegi suurendaks liikmesriikide halduskoormust ja kulusid. Lisaks ei annaks see piisavat garantiid selle kohta, et valideerimisvahendid võetakse vastu mõistliku ajavahemiku jooksul, kuna kõnealuse võimaluse edukus sõltub ainult avatud koordinatsiooni meetodist. Peale selle selgus mõjuhinnangust, et rakendamisele keskenduval nõukogu soovitusel on kahe ülejäänud võimalusega võrreldes järgmised eelised: – Soovituse abil on võimalik likvideerida valideerimise kitsaskohad, mis esinevad Euroopas hetkel kasutusel olevates tööriistades ja vahendites, näiteks Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku, Europassi ja ainepunktisüsteemide puhul. Nii on eelkõige võimalik parandada puudujääke Euroopa kvalifikatsiooniraamistikus, millega edendatakse mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimist, aga ei anta lähemaid juhiseid selle rakendamise kohta. – Soovituses pakutakse välja konkreetsed praktilised meetmed valideerimise rakendamiseks liikmesriikides. – Nõukogu soovitus kui õigusakt tähistab liikmesriikide kohustust võtta kehtestatud meetmeid, millest enamikku on vaja rakendada riigi tasandil, ja kohandada need vastava riikliku kontekstiga. – Soovituses kutsutakse selgesõnaliselt asjaomaseid sidusrühmi (tööturu osapooled, noorte/vabatahtlike organisatsioonid, haridus- ja koolitusasutused) osalema valideerimissüsteemide loomises. – Liikmesriigid jätkavad koostööd olemasolevate avatud koordinatsiooni meetodi struktuuride raames, eelkõige Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku nõuanderühmas, ja seega on rakendamise struktuur lihtsam kui võimaluse 3 puhul. – Selle võimaluse abil luuakse uus ja tugevam poliitiline alus koostööks mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise valdkonnas. 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG Kavandatud meetmete kokkuvõte Kavandatud meetmete alla kuulub liikmesriikidele antud praktiline soovitus pakkuda 2015. aastaks igale kodanikule võimalust valideerida väljaspool tavapärast haridus- ja koolitussüsteemi omandatud oskused ja kasutada valideerimise tulemusi töötamiseks ja õppimiseks kogu Euroopas. Konkreetsemalt antakse nende meetmete jaoks liikmesriikidele järgmised soovitused. – Tagada, et 2015. aastaks on mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimiseks loodud riiklikud süsteemid, mis pakuvad kõikidele kodanikele võimalust valideerida omandatud teadmised, oskused ja pädevused, sõltumata sellest, kus ja kuidas nad need on omandanud. Valideerimine on aluseks täieliku või osalise kvalifikatsiooni andmisele, ilma et see mõjutaks muid kohaldatavaid liidu õigusakte, eelkõige direktiivi 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta. – Mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise riiklikes süsteemides peaks keskenduma järgmisele neljale valideerimise aspektile: õpitulemuste kindlaksmääramine, dokumenteerimine, hindamine kokkulepitud standardite alusel ja sertifitseerimine. – Tagada, et valideerimise võimaluste kohta oleks laialdaselt kättesaadav teave kõikidele riikidele sobivas vormis (eelkõige ebasoodsas olukorras olevatele inimrühmadele), , et kõikidel valideerimismenetluses osaleda soovijatel oleks rahaliselt võimalik valideerimist endale lubada ja et neil oleks võimalik saada sobivat ja taskukohast juhendamist ja nõustamist ning et oleks kehtestatud läbipaistvad kvaliteeditagamise mehhanismid, mida kohaldatakse valideerimissüsteemi suhtes hindamise (meetodid ja vahendid, kvalifitseeritud hindajad) ja selle tulemuste (kokkulepitud standardid) puhul. – Pakkuda inimestele võimalust lasta kolme kuu jooksul kontrollida oma oskusi ja pädevusi konkreetse vajaduse korral, nagu näiteks võimalik töötuks jäämine või ebakindel töösuhe. Selleks peab toetama õpiväljundite kindlaksmääramist ja dokumenteerimist hõlbustavate praeguste ja tulevaste Europassi vahendite kasutamist. Peab tugevdama seoseid valideerimise korra ja ainepunktisüsteemide vahel, näiteks ECTS ja ECVET vahel. – Kaasata tööturu osapooli ja muid asjakohaseid sidusrühmi, näiteks tööandjate organisatsioone, ametiühinguid, kaubandus-, tööstus- ja käsitöökodasid, kutsekvalifikatsioonide tunnustamise protsessiga seotud riiklikke üksusi, tööhõivetalitusi, noorteorganisatsioone, noorsootöötajaid, hariduse ja koolituse pakkujaid ning samuti kodanikuühiskonna organisatsioone valideerimismehhanismide loomisesse ning mitteformaalse ja informaalse õppe käigus saavutatud õpiväljundite dokumenteerimisse. – Edendada partnerlust ja muid algatusi, et hõlbustada VKEdes ja muudes väikestes organisatsioonides saavutatud õpiväljundite dokumenteerimist. – Õhutada tööandjaid, noorteorganisatsioone ja kodanikuühiskonna organisatsioone edendama ja hõlbustama töö või vabatahtliku tegevuse kaudu saavutatud õpiväljundite kindlaksmääramist ja dokumenteerimist. – Õhutada hariduse ja koolituse pakkujaid hõlbustama juurdepääsu formaal- ehk tasemeharidusele ja -koolitusele ja tegema erandeid mitteformaalses ja informaalses õpikeskkonnas saavutatud õpiväljundite alusel ning tagada hariduse, koolituse, tööhõive ja noorsoo valdkonna teenuste ja asjaomaste poliitikate vaheline kooskõlastatud tegevus. Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku nõuanderühmast saab kõige tähtsam asutus, kes vastutab kõnealuse soovituse alusel kavandatud meetmete eest. Kavandatud meetmetes on ühtlasi ette nähtud aruandlus hariduse ja koolituse 2020. aasta strateegia raames avaldatud komisjoni ja nõukogu ühises aruandes kehtestatud meetmete jätkamise kohta. Lisaks antakse Cedefopi Euroopa riiklike kvalifikatsiooniraamistike arendamist käsitlevas iga-aastases aruandes hinnang selle kohta, kuidas on kulgenud mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise riiklike süsteemide loomine. Kavandatud meetmetes kutsutakse komisjoni üles: 1) regulaarselt ajakohastama Euroopa suuniseid mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kohta; 2) toetama tõhusat vastastikust õppimist ning kogemuste ja heade tavade vahetamist, mis võimaldab vähim arenenud riikidel saada valideerimise puhul kasu kõige arenenumate riikide kogemustest; 3) tagama koostöös liikmesriikidega, et Euroopa haridus-, koolitus- ja noorsooprogrammid ning Euroopa struktuurifondid toetavad selle soovituse järelmeetmete rakendamist ja 4) hindama koostöös liikmesriikidega ja pärast sidusrühmadega konsulteerimist kavandatud meetmete jätkamist. Õiguslik alus Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklites 165 ja 166 on sätestatud, et Euroopa Liit aitab kaasa kvaliteetse hariduse ja kutsehariduspoliitika arendamisele, ergutades liikmesriikidevahelist koostööd, ning vajaduse korral toetades ja täiendades nende tegevust, tunnustades samas täielikult liikmesriikide vastutust õpetamise sisu ja haridussüsteemide ja kutsehariduse korralduse eest; Käesoleva algatuse puhul soovitatakse rakendada ühiseid meetmeid liikmesriikide tasandil, mida Euroopa mõnikord toetab. Pakutakse välja meetmed, mida on vaja rakendada ELi ja liikmesriigi tasandil. ELi tasandil pakutakse kooskõlastamist, sealhulgas eelkõige kooskõlastamist asjaomaste Euroopa vahenditega, ja toetust, näiteks vastastikuse õppimisega seotud ürituste korraldamise teel. Liikmesriikidele jääb täielik vastutus oma vastavate korralduste (seadused, määrused, kollektiivlepingud) kujundamise, arendamise ja rakendamise eest mitteformaalse ja informaalse õppe käigus saavutatud õpiväljundite valideerimise valdkonnas. Kahel tasandil rakendatavad meetmed täiendavad üksteist ja liikmesriikide õigused on tagatud. 2012/0234 (NLE) Ettepanek: NÕUKOGU SOOVITUS mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kohta EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikleid 165 ja 166, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut ning arvestades järgmist: (1) Mitteformaalse ja informaalse õppe käigus, sealhulgas avatud haridusvõimalusi kasutades saavutatud õpiväljundite (teadmiste, oskuste ja pädevuste) valideerimisel on oluline tähtsus kodanike juurdepääsuks tööturule ja elukestvale õppele. (2) Nüüd, kus Euroopa Liit seisab silmitsi tõsise majanduskriisiga, millega kaasneb tööpuuduse kasv, muutub kõikide asjakohaste teadmiste, oskuste ja pädevuste valideerimine vajalikumaks kui kunagi varem, et parandada tööturu toimimist ja tõhustada konkurentsivõimet ja majanduskasvu. (3) Tööandjate organisatsioonid, ametiühingud, tööstus-, kaubandus- ja käsitöökojad, kutsekvalifikatsioonide tunnustamise protsessiga seotud riiklikud üksused, tööhõivetalitused, noorteorganisatsioonid, noorsootöötajad, hariduse ja koolituse pakkujad ning samuti kodanikuühiskonna organisatsioonid on määrava tähtsusega sidusrühmad, kuna nad pakuvad mitteformaalse ja informaalse õppe võimalusi ja neil on samuti oluline roll õppimisele järgnevates valideerimismenetlustes. (4) 2010. aastal heaks kiidetud Euroopa 2020. aasta aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegias[7] kutsutakse üles arendama oskusi ja pädevusi majanduskasvu ja tööhõive suurendamiseks; selle suurprojektides[8] rõhutatakse vajadust paindlikumate õppimisvõimaluste järele, mis lihtsustaksid üleminekut töö- ja õppetsüklite vahel ja mis võimaldaksid samuti valideerida mitteformaalset ja informaalset õppimist. (5) Nõukogu 12. mai 2009. aasta järeldustes, milles käsitletakse strateegilist raamistikku üleeuroopaliseks koostööks hariduse ja koolituse alal („ET 2020”)[9] on märgitud, et elukestva õppe eesmärk on hõlmata õpet kõikides kontekstides, olgu see siis kas formaalne, mitteformaalne või informaalne. (6) 2009. aasta teatises „ELi noorsoostrateegia: investeerimine ja mobiliseerimine − Uuendatud avatud koordineerimismeetod noortega seotud väljakutsete ja võimaluste tarvis”[10] kutsutakse üles rohkem tunnustama noorte poolt mitteformaalse õppe käigus omandatud oskusi; teatises rõhutatakse ka vajadust kasutada täies ulatuses ELi tasandil loodud vahendeid oskuste valideerimiseks ja kvalifikatsiooni tunnustamiseks. Teatis kiideti heaks nõukogu 27. novembri 2009. aasta resolutsiooniga Euroopa noortevaldkonnas tehtava koostöö uuendatud raamistiku (2010–2018) kohta[11]. (7) 2010. aasta detsembri Brugge’i kommünikees[12] teatasid Euroopa kutsehariduse ja –koolitusega tegelevad ministrid, Euroopa sotsiaalpartnerid ja Euroopa Komisjon, et osalevad riigid peaksid alustama hiljemalt 2015. aastal mitteformaalse ja informaalse õppe tunnustamise ja kinnitamise riiklike menetluste väljatöötamist, mida vajaduse korral toetavad riiklikud kvalifikatsiooniraamistikud. (8) Nõukogu 28. ja 29. novembri 2011. aasta järeldustes kõrghariduse ajakohastamise kohta kutsutakse liikmesriike üles töötama välja selgepiirilised edasiliikumisvõimalused kutse- ja muud tüüpi haridusest ning mehhanismid väljaspool formaalset haridust ja koolitust omandatud varasemate teadmiste ja kogemuste tunnustamiseks, tegeledes eelkõige nende väljakutsetega, mis on seotud Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga seotud riiklike kvalifikatsiooniraamistike rakendamise ja kasutamisega[13]. (9) Nõukogu 20. detsembri 2011. aasta resolutsioonis täiskasvanuhariduse uuendatud Euroopa tegevuskava kohta määratletakse ühe prioriteetse valdkonnana aastateks 2012−14 täielikult toimivate süsteemide loomine mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimiseks ning nende kasutamise edendamine igas vanuses ja iga kvalifikatsioonitasandiga täiskasvanute, samuti ettevõtjate ja muude organisatsioonide poolt[14]. (10) Komisjon rõhutas ühtse turu aktis,[15] et kvalifitseeritud tööjõu suurem liikuvus muudaks Euroopa majanduse konkurentsivõimelisemaks, ja 17. aprilli 2012. aasta tööhõivealases paketis[16] vajadust parandada koostööd tööpakkujate ja koolitusepakkujate vahel. (11) Nõukogu 12. novembri 2002. aasta resolutsioonis Euroopa tõhustatud koostöö edendamise kohta kutsehariduse ja -koolituse valdkonnas[17] ja 30. novembri 2002. aasta Kopenhaageni deklaratsioonis[18] nõutakse ühiste põhimõtete väljatöötamist mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kohta. (12) Nõukogu 18. mai 2004. aasta järeldustega võeti vastu ühtsed põhimõtted mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kohta[19]. (13) Alates 2004. aastast on regulaarselt välja antud mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise Euroopa andmekogu, mis sisaldab ajakohastatud teavet valideerimistavade kohta Euroopa riikides,[20] ning 2009. aastal avaldati Euroopa suunised mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kohta[21]. (14) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta soovituses Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku loomise kohta elukestva õppe valdkonnas[22] on öeldud, et iga kvalifikatsioonitase peaks olema saavutatav formaalse, mitteformaalse ja informaalse õppe kaudu; samuti kutsutakse soovituses liikmesriike üles siduma riiklikud kvalifikatsioonitasemed Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga ja vajaduse korral looma riiklikud kvalifikatsiooniraamistikud, millega edendada mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimist. (15) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 2004. aasta otsusega[23] loodi Europass, Euroopa dokumendikaust, mida kodanikud saavad kasutada, et paremini edastada ja salvestada teavet oma kvalifikatsioonide ja pädevuste kohta kogu Euroopas. (16) Bologna protsessi raames loodud Euroopa ainepunktisüsteemi (ECTS) abil antakse ainepunkte formaalõppe käigus saavutatud õpiväljundite ja õpilase õppekoormuse alusel; samuti aitab see süsteem kõrgharidusasutustel anda ainepunkte mitteformaalse ja informaalse õppe käigus saavutatud õpiväljundite eest. (17) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuni 2009. aasta soovitusega loodi Euroopa kutsehariduse ja -koolituse arvestuspunktide süsteem (ECVET),[24] mida kasutatakse kõikide isikute formaalse ja, kui see on asjakohane, mitteformaalse ja informaalse hariduse raames saavutatud õpiväljundite ülekandmiseks, tunnustamiseks ja koondamiseks. (18) Internetiküsitluse vormis peetud konsultatsioonid,[25] asjaomastes poliitilistes organisatsioonides toimunud arutelud ja mitmesugused sotsiaalpartnerite osavõtul läbi viidud vastastikuse õppimise üritused näitasid, et valitseb suur üksmeel selles osas, kui oluline on teha nähtavaks elu jooksul ja töökogemuste abil omandatud oskused, ning ühtlasi avaldati suurt toetust Euroopa tasandi algatustele, mille eesmärgiks on tõhustada valideerimispoliitikat ja –tavasid ELi liikmesriikides, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE: 1. Et pakkuda kõikidele kodanikele[26] võimalust tõendada väljaspool tavapärast koolisüsteemi omandatud teadmisi ja kasutada neid oma karjääri edendamiseks ja edasisteks õpinguteks, peaksid liikmesriigid (1) tagama, et 2015. aastaks on loodud mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise riiklik süsteem,[27] mis pakub kodanikele võimalust i) valideerida mitteformaalse ja informaalse õppe käigus, sealhulgas avatud haridusvõimalusi kasutades omandatud oskused, teadmised ja pädevused, ning ii) omandada täielik või osaline kvalifikatsioon valideeritud mitteformaalse ja informaalse õppe kogemuste alusel, ilma et see mõjutaks muid kohaldatavaid liidu õigusakte, eelkõige direktiivi 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta[28]; (2) tagama, et mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise riiklik süsteem sisaldaks järgmisi elemente: – kodanike toetamine mitteformaalse ja informaalse õppe käigus saavutatud õpiväljundite kindlaksmääramisel; – kodanike aitamine mitteformaalse ja informaalse õppe käigus saavutatud õpiväljundite dokumenteerimisel; – mitteformaalse ja informaalse õppe käigus saavutatud õpiväljundite hindamine; – mitteformaalse ja informaalse õppe käigus saavutatud õpiväljundite hindamise tulemuste registreerimine kutseeksami vormis, kutsetunnistuse saamiseks vajalike ainepunktide alusel või muul asjakohasel viisil. Tuleks tagada, et iga kodanik saaks kasutada kõiki eespool nimetatud võimalusi vastavalt vajadusele kas eraldi või koos; (3) tagama, et mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise riiklikes süsteemides järgitakse peale riiklike, piirkondlike ja/või kohalike eeskirjade ka järgmisi põhimõtteid: – valideerimissüsteem on Euroopa kvalifikatsiooniraamistikuga koskõlas loodud riikliku kvalifikatsiooniraamistiku ühtne ja lahutamatu osa; – valideerimisvõimalusi käsitlev teave on laialdaselt kättesaadav nii üksikisikutele kui ka organisatsioonidele; – valideerimissüsteemis pööratakse erilist tähelepanu ebasoodsas olukorras olevatele elanikkonna rühmadele, sealhulgas neile inimestele, keda kõige tõenäolisemalt ähvardab töötuks jäämine või kes on ebakindlas töösuhtes, kuna nii on võimalik suurendada nende osalust elukestvas õppes ja hõlbustada nende juurdepääsu tööturule; – inimestele pakutakse võimalust lasta kontrollida oma oskusi ja pädevusi kolme kuu jooksul konkreetse vajaduse ilmnemisest, näiteks võimalik töötuks jäämise või ebakindla töösuhte korral; – valideerimismenetluses osaleda soovijatel on rahaliselt võimalik valideerimist endale lubada; – valideerimismenetluses osaleda soovijatel on võimalik saada sobivat ja taskuasjakohast juhendamist ja nõustamist; – on kehtestatud läbipaistvad kvaliteeditagamise mehhanismid, mis toetavad töökindlaid, tunnustatud ja usaldusväärseid hindamismeetodeid ja -vahendeid; – on tagatud valideerimismenetluses osalevate töötajate ametialase pädevuse arendamine kõikides asjaomastes sektorites; – mitteformaalse ja informaalse õppe tulemuste valideerimise kaudu omandatud kvalifikatsioon vastab kokkulepitud standarditele, mis on samad kui formaalse hariduse programmi alusel omandatud kvalifikatsiooni standardid või nendega võrdväärsed; – edendatakse Europassi raamistiku praeguseid ja tulevasi vahendeid, et hõlbustada õpiväljundite dokumenteerimist; – formaalharidus- ja koolitussüsteemis kohaldatava valideerimise kord ja ainepunktisüsteemid, näiteks ECTS ja ECVET, on omavahel kooskõlas; (4) tagama, et asjakohased sidusrühmad, näiteks tööandjad, ametiühingud, kaubandus-, tööstus- ja käsitöökojad, kutsekvalifikatsioonide tunnustamise protsessiga seotud riiklikud üksused, tööhõivetalitused, noorteorganisatsioonid, noorsootöötajad, hariduse ja koolituse pakkujad ning samuti kodanikuühiskonna organisatsioonid on kaasatud punktides 2 ja 3 osutatud komponentide ja mehhanismide arendamisse ja rakendamisse, ning lisaks luuakse stiimuleid: – tööandjatele, noorteorganisatsioonidele ja kodanikuühiskonna organisatsioonidele, et nad edendaks ja hõlbustaks töö või vabatahtliku tegevuse kaudu omandatud õpiväljundite kindlaksmääramist ja dokumenteerimist vastavate vahendite abil (eelkõige Europassi raamistikus loodud vahendid); – hariduse ja koolituse pakkujatele, et nad lihtsustaks juurdepääsu formaal- ehk tasemeharidusele ja -koolitusele mitteformaalses ja informaalses õpikeskkonnas omandatud õpiväljundite alusel ja vajadusel teeksid erandeid ja/või annaksid ainepunkte mitteformaalses ja informaalses õpikeskkonnas omandatud asjaomaste õpiväljundite eest; (5) tagama haridus-, koolitus-, tööhõive- ja noorsoo valdkonna teenuste ja asjaomaste poliitikate vahelise kooskõla. 2. Liikmesriigid ja komisjon peaksid rakendama järgmisi meetmeid. (1) Tagama käesoleva soovituse järelmeetmete kontrolli Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku nõuanderühma[29] poolt ja tagama asjaomaste noorteorganisatsioonide ja vabatahtliku sektori esindajate osalemise Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku nõuanderühma järgnevas tegevuses. (2) Esitama ülevaate käesoleva soovituse vastuvõtmise järel tehtud edusammudest 2015. aastal esitatavas järgmises komisjoni ja nõukogu ühisaruandes, mis avaldatakse 2020. aasta haridus- ja koolitusstrateegia raames, ja sellele järgnevates ühisaruannetes. (3) Toetama käesoleva soovituse rakendamist, kasutades selleks liidu asutuste, eelkõige Euroopa Kutseõppe Arenduskeskuse ekspertide abi, esitades riiklike kvalifikatsiooniraamistike loomise iga-aastases aruandes ülevaate mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise riikliku süsteemi loomise kohta ja toetades komisjoni mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise Euroopa andmekogu regulaarse ajakohastamise teel. 3. Komisjon peaks: (1) toetama liikmesriike ja sidusrühmi järgmiselt: – hõlbustades tõhusa vastastikuse õppimise ja kogemuste ja heade tavade vahetamist; – ajakohastades regulaarselt II lisas kokkuvõtlikult esitatud Euroopa suuniseid mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise kohta; (2) arendama edasi Europassi raamistiku vahendeid, mille abil toetatakse mitteformaalse ja informaalse õppe käigus saavutatud ja valideeritud õpiväljundite läbipaistvust ja tunnustamist kogu Euroopa Liidus; (3) tagama, et käesoleva soovituse rakendamist toetatakse koostöös liikmesriikide, elukestva õppe programmi ja programmiga „Aktiivsed noored” ning Euroopa tulevase hariduse, koolituse, noorsoo- ja spordiprogrammi ja Euroopa struktuurifondidega; (4) hindama koostöös liikmesriikidega ja pärast konsulteerimist asjaomaste sidusrühmadega käesoleva soovituse alusel rakendatud meetmeid ning esitama 31. juuliks 2017 nõukogule aruande saadud kogemuste ja tulevaste mõjude kohta ning vajaduse korral vaatama käesoleva soovituse uuesti läbi ja seda parandama. Brüssel, Nõukogu nimel eesistuja I LISA MÕISTED Käesolevas soovituses kasutatakse järgmisi mõisteid. (a) „Formaalõpe” – konkreetselt õppimiseks ette nähtud organiseeritud ja struktureeritud keskkonnas toimuv õpe, milles osalenud saavad tavaliselt kvalifikatsiooni tõenduseks kas kutsetunnistuse või diplomi. Formaalõpe hõlmab üldharidus-, kutsealusharidus- ja kõrgharidussüsteemi. (b) „Mitteformaalne õpe” – kavandatud tegevuste (pidades silmas õpieesmärke ja õpiaega) kaudu toimuv õpe, mille puhul pakutakse teatavas vormis õpituge (näiteks õpetaja-õpilase suhte vormis). Siia alla võib kuuluda tööoskuste õpetamine, täiskasvanutele kirjaoskuse õpetamine ja põhihariduse andmine koolist väljalangenutele. Mitteformaalse õppe tüüpiliste näidete alla kuuluvad veel ettevõttesisesed koolitused, mille abil ettevõtted ajakohastavad ja parandavad oma töötajate oskusi, näiteks info- ja kommunikatsioonitehnoloogia alaseid oskusi, ning struktureeritud e-õpe (näiteks avatud haridusvõimalusi kasutades) ja kodanikuühiskonna organisatsioonide poolt oma liikmetele, sihtrühmadele või üldsusele korraldatud koolitused. (c) „Informaalne õpe” – õpe, mis toimub igapäevaelus, töökohal, perekonnas ja vabal ajal. See ei ole organiseeritud või struktureeritud tegevus, kui pidada silmas eesmärke, aega või õpituge. Informaalne õpe võib õppija seisukohast olla mittesihipärane. Informaalse õppe tulemuste näideteks on elu- ja töökogemuse kaudu omandatud oskused. Siia alla kuuluvad projektijuhtimise oskused või töö käigus omandatud info- ja kommunikatsioonitehnoloogia alased oskused, teises riigis viibimise ajal omandatud keeleoskus ja eri kultuuride tundmine, väljaspool tööd omandatud info- ja kommunikatsioonitehnoloogia alased oskused, vabatahtliku töö, kultuurialase tegevuse, sportimise, noorsootöö ja koduste tegevuste (näiteks lapsehoidmine) käigus omandatud oskused. (d) „Kvalifikatsioon” – hindamis- ja valideerimisprotsessi ametlik tulemus, mis saadakse, kui pädev asutus otsustab, et kodanik on saavutanud vastava standardi kohased õpiväljundid. (e) „Õpiväljundid” – tõendid selle kohta, mida õppija teab, millest ta aru saab ja mida ta on võimeline tegema pärast õppeprotsessi lõppu; õpiväljundid määratletakse teadmiste, oskuste ja pädevustena. (f) „Riiklik kvalifikatsiooniraamistik” – õpiväljunditel põhinevate kvalifikatsioonitasemete ühtne ja terviklik kirjeldus. (g) „Valideerimine” – menetlus, mille käigus volitatud asutus kinnitab, et inimene on saavutanud asjaomastele standarditele vastavad õpiväljundid. Valideerimine koosneb neljast etapist: 1) inimese konkreetsete kogemuste kindlaksmääramine dialoogi abil, 2) vastavate kogemuste dokumenteerimine, 3) nende kogemuste ametlik hindamine ja 4) tunnustamine, mille tulemusena antakse asjaomasele isikule osalist või täielikku kvalifikatsiooni tõendav tunnistus. II LISA Mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise suuniste kokkuvõte Tõhusad tavad: Euroopa väljavaade Informaalse ja mitteformaalse õppe valideerimise tavad peavad olema kooskõlas 2004. aastal vastu võetud Euroopa mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise põhimõtete, Euroopa hariduse ja koolituse kvaliteedi tagamise põhimõtete ja Euroopa kvaliteeditagamise võrdlusraamistiku loomise kohta tehtud soovitusega kutsehariduse ja -koolituse valdkonnas. Tuleb edasi arendada valideerimise alast koostööd Euroopas, eelkõige kõnealuste suuniste ja mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise Euroopa andmekogu ajakohastamise ja parandamise teel. Euroopa tasandi vahendeid ja raamistikku (Euroopa kvalifikatsiooniraamistik, Europass, Euroopa ainepunktide andmise süsteem, jne.) saaks kasutada valideerimise edendamiseks ja valideerimismenetluste tulemuste võrreldavuse ja läbipaistvuse parandamiseks ja seega saaks suurendada riikidevahelist usaldust. Tõhusad tavad: riiklik väljavaade Mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimist peaks vaatlema riikliku kvalifikatsioonisüsteemi lahutamatu osana. Oluline on rakendada hindamise suhtes formatiivset lähenemisviisi, kuna nii juhitakse tähelepanu teadmiste, oskuste ja laiema pädevuse – mis moodustavad olulise osa elukestvast õppest – kindlaksmääramisele. Summaarne valideerimine peab olema selgelt määratletud ja sel peab olema selge seos riiklikus kvalifikatsioonisüsteemis (või raamistikus) kasutatud standarditega. Valideerimise õigust peaks kaaluma juhtudel, mil mitteformaalset ja informaalset õpet käsitatakse tavapärase, formaal- ehk tasemehariduse ja –koolitusega paralleelse võimalusena kvalifikatsiooni omandamiseks. Riiklike kvalifikatsiooniraamistike loomist peaks kasutama võimalusena integreerida valideerimine süstemaatiliselt kvalifikatsioonisüsteemidesse. Valideerimise kasutusele võtmine riiklike kvalifikatsioonisüsteemide lahutamatu osana võiks olla seotud vajadusega parandada juurdepääsu kvalifikatsioonidele, nende edendamist ja ülekandmist. Riiklike valideerimissüsteemide jätkusuutlikkust ja ühtsust peaks toetama regulaarsete kulude ja tulude analüüside abil. Tõhusad tavad: organisatsiooni väljavaade Formaal- ehk taseme- ja täiskasvanuhariduse pakkujad, ettevõtted ja vabatahtlike organisatsioonid on olulise tähtsusega sidusrühmad mitteformaalse ja informaalse õppe valideerimise võimaluste pakkumise puhul. Mitteformaalne ja informaalne õpe kujutavad endast väljakutset formaalsele õppele, kui pidada silmas valideeritavate õpiväljundite ulatust ja seda, kuidas kõnealust protsessi oleks võimalik integreerida ametlikku õppekavasse ja selle hindamisse. Ettevõtted võidavad palju töötajate teadmiste, oskuste ja pädevuste dokumenteerimiseks mõeldud süsteemidest. Ettevõtted peavad oma seaduslikud huvid tööandjatena viima tasakaalu töötajate seaduslike huvidega. Täiskasvanuhariduse valdkond annab olulise panuse mitteformaalsesse ja informaalsesse õppimisse ja seda tuleks edendada formatiivse ja summaarse valideerimise süstemaatilise täiustamise teel. Kolmas (või vabatahtlik) sektor pakub suurt valikut igaühe isiklikele vajadustele vastavaid õppimisvõimalusi, mida hinnatakse kõrgelt muudes õpikeskkondades. Valideerimist peaks rakendama kõnealuse õppe tulemuste esiletoomiseks ja hindamiseks ning samuti nende tulemuste muudesse õpikeskkondadesse ülekandmise toetamiseks. Valideerimisse kaasatud erinevate asutuste tegevust on vaja kooskõlastada institutsioonilise raamistiku kaudu. Valideerimisele ja sertifitseerimisele institutsioonilise lähenemise tulemusena ei tohiks väljastada sertifikaate, mille väärtus erineb sõltuvalt sellest, kuidas nende omandamiseni jõuti. Tõhusad tavad: üksikisik Valideerimismenetluse keskmes seisab üksikisik. Valideerimisse kaasatud teiste asutuste tegevuse puhul peab silmas pidama nende mõju üksikisikule. Kõikidele soovijatele peab olema tagatud juurdepääs valideerimisele, eriti tähtis on pöörata tähelepanu motivatsiooni tõstmisele valideerimismenetluses osalemiseks. Valideerimisprotsessi erinevad etapid pakuvad inimestele mitmesuguseid võimalusi otsustada oma valideerimisega seotud tulevaste suundumuste üle. Otsuselangetamist tuleks toetada teabe, nõustamise ja juhendamise pakkumise teel. Tõhusad tavad: valideerimismenetluse struktuur Uue valideerimismenetluse väljatöötamise toetamiseks ja kehtivate valideerimismenetluste hindamiseks on võimalik kasutada suunamis-, hindamis- ja välisauditeerimismenetlust. Tõhusad tavad: meetodid Mitteformaalse ja informaalse õppe meetodid on põhimõtteliselt samad mis formaalõppe hindamisel kasutatavad meetodid. Valideerimise puhul peab vahendeid rakendama, kombineerima ja kohaldama selliselt, et võetaks arvesse igaühe individuaalset võimekust ja mitteformaalse ja informaalse õppe mittestandardset olemust. Õppimise hindamise vahendid peavad olema eesmärgipärased. Tõhusad tavad: valideerijad Valideerimismenetluste tõhus teostamine sõltub olulisel määral nõustajate, hindajate ja valideerimismenetlust juhtivate inimeste ametialasest panusest. Nende inimeste ettevalmistamine ja järjepidev koolitamine on määrava tähtsusega. Valideerijate koolitusprogrammi peaks kindlasti kuuluma võrgustik, mille abil on võimalik tõhusalt vahetada kogemusi ja tavasid. Kui valideerijad saavad valideerimismenetluse käigus vahetada vajalikku teavet, siis aitab see kindlasti kaasa tõhusamate ja tulemuslikumate tavade loomisele, millega toetatakse valideerimist taotlevaid isikuid. [1] See hõlmab nii ELi kodanikke kui ka kõiki seaduslikult Euroopa Liidus elavaid kolmandate riikide kodanikke. [2] KOM(2010) 682 (lõplik). [3] KOM(2010) 477 (lõplik). [4] KOM(2011) 206 (lõplik). [5] COM(2012) 173 (lõplik). [6] ELi alalised esindused, hariduskomitee, Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku nõuanderühm, õpiväljundite tunnustamise rühm, elukestva õppe sidusrühmade foorum, kutseõppe ja –koolituse nõuandekomitee, Euroopa kutseõppe ja –koolituse ainepunktide süsteemi kasutajaterühm, täiskasvanuhariduse töörühm, kõrghariduse ajakohastamise töörühm, Bologna järelmeetmete rühm, Europassi ja Euroguidance keskused, Euroopa elukestva õppe suunamise poliitika võrgustik, Youthpass nõuandekomitee, akadeemilise tunnustamise riiklike teabekeskuste võrgustik, kõrgharidusega seotud varasemate õpingute tunnustamise võrgustik, noorte vabatahtlike liikuvuse eksperdirühm. [7] KOM(2010) 2020 (lõplik). [8] „Noorte liikuvus”, KOM(2010) 477 lõplik, Uute oskuste ja töökohtade tegevuskava, KOM(2010) 682 lõplik. [9] ELT C 119, 28.5.2009, lk 2. [10] KOM(2009) 200 (lõplik). [11] ELT C 311, 19.12.2009, lk 1. [12] http://ec.europa.eu/education/lifelong-learning-policy/doc/vocational/bruges_et.pdf [13] ELT C 372, 20.12.2011, lk 36. [14] ELT C 372, 20.12.2011, lk 1. [15] KOM(2011) 206 (lõplik). [16] COM(2012) 173 (lõplik). [17] EÜT C 13, 18.1.2003 [18] 29. ja 30. novembri 2002. aastal Kopenhaagenis kohtunud Euroopa kutsehariduse ja –koolitusega tegelevate ministrite ja Euroopa Komisjoni deklaratsioon Euroopa tõhustatud koostöö edendamise kohta kutsehariduse ja -koolituse valdkonnas http://ec.europa.eu/education/pdf/doc125_en.pdf. [19] http://ec.europa.eu/education/lifelong-learning-policy/doc/informal/validation2004_en.pdf. [20] http://www.cedefop.europa.eu/EN/about-cedefop/projects/validation-of-non-formal-and-informal-learning/index.aspx. [21] Cedefop, 2009, http://www.cedefop.europa.eu/EN/Files/4054_en.pdf. [22] ELT C 111, 6.5.2008, lk 1. [23] ELT L 390, 31.12.2004, lk 6. [24] ELT C 155, 8.7.2009, lk 11. [25] http://ec.europa.eu/dgs/education_culture/consult/vnfil/report_en.pdf. [26] Siin peetakse silmas nii ELi kodanikke kui ka kõiki seaduslikult Euroopa Liidus elavaid kolmandate riikide kodanikke. [27] Nagu on määratletud I lisas. [28] ELT L 255, 30.9.2005, lk 22. [29] Loodud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta soovitusega Euroopa kvalifikatsiooniraamistiku loomise kohta elukestva õppe valdkonnas (ELT C 111/1, 6.5.2012, lk 1).