KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE Sotsiaalkaitse Euroopa Liidu arengukoostöös /* COM/2012/0446 final */





KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE Sotsiaalkaitse Euroopa Liidu arengukoostöös 1. Miks on sotsiaalkaitse tähtis? Kestev vaesus ja kasvav haavatavus Muutuste kavas[1] on ette nähtud edaspidist arengukoostööd käsitlevad ELi tegevuspõhimõtted. Selles kutsutakse üle kohaldama inimarengu suhtes terviklikumat lähenemisviisi, millega toetada paremat juurdepääsu kvaliteetsetele tervishoiu- ja haridusteenustele. Samuti soovitakse suurendada sotsiaalkaitset, et toetada kaasavat majanduskasvu, mida iseloomustab „inimeste võimalus osaleda jõukuse loomises ja sellest kasu saada ning töökohtade loomine”. Viimastel aastatel on maailmamajandus olnud tunnistajaks mitme arenguriigi, eelkõige Aasia riikide märkimisväärsele majanduskasvule. Viis suure rahvaarvuga riiki on saavutanud keskmiste tuludega riigi staatuse. Siiski elab kaks kolmandikku maailma vaeseimatest inimestest (keda on kokku 1,5 miljardit) tänapäeval just keskmiste tuludega riikides. Lisaks on üleilmastumist laialdaselt seostatud haavatavuse kasvu, traditsiooniliste solidaarsussüsteemide lagunemise ja mõnel juhul ka suurenenud ühiskondliku kihistumisega. Arvukatel juhu-, mitteametlikel ja võõrtöötajatel puudub tööga seotud sotsiaalkindlustus või igasugune sotsiaalkaitse. Kuigi esimene aastatuhande arengueesmärk vähendada poole võrra äärmises vaesuses elavate inimeste arvu suudetakse tõenäoliselt saavutada, on paljud leibkonnad endiselt haavatavad ja elavad äärmise vaesuse piiril[2]. Vaesuse püsimist seostatakse üha enam tõrjutuse ja marginaliseeritusega, mis tulenevad sellistest teguritest nagu geograafiline isolatsioon, puue, sugu või rahvuslik kuuluvus. Väiksema sissetulekuga riikides takistavad eelkõige terviseprobleemid ja haigused, ebapiisav toitumus, eriti laste puhul, oskuste puudulikkus, eriti noorte puhul, ressursside nappus ning pidevad elatusvahendeid mõjutavad probleemid miljonitel vaestel osaleda tõhusalt tööturul või ettevõtjatena ja seeläbi vaesusest pääseda. Üleilmne toidu-, kütuse- ja finantskriis on suurendanud nende probleemide mõju vaeste elatusvahenditele ning töö kvaliteedile ja turvalisusele. Sotsiaalkaitse kaasava arengu toetuseks Sotsiaalkaitse võib mängida vaesuse ja haavatavuse vähendamisel ülimalt olulist rolli. Kui suurendada võrdsust, näiteks sotsiaalsiirete ja põhiliste sotsiaalteenuste kättesaadavuse suurendamise kaudu, ning pakkuda riskide vastu kaitset, saab sotsiaalkaitsega toetada vaesuse vähendamist ja kaasavat majanduskasvu ning sotsiaalset ühtekuuluvust ja stabiilsust. Areneva majandusega riikide erinevad profiilid ja mitteametliku tööturu suur osakaal loovad sotsiaalkaitse süsteemide väljatöötamiseks teistsugused tingimused kui arenenud maailmas, mistõttu tuleb riigispetsiifiliste vajaduste ja prioriteetide alusel välja töötada innovatiivsed ja individuaalsed lahendused. Sotsiaalkaitse ELi edaspidises arengukoostöös Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Parlament, rahvusvahelised organisatsioonid ja kodanikuühiskond kutsunud komisjoni üles esitama ettepaneku sotsiaalkaitse kohta ELi arengukoostöös[3]. 2010. aasta Euroopa arengupoliitika aruandes on tehtud ettepanek muuta sotsiaalkaitse ELi arengupoliitika lahutamatuks osaks[4]. Komisjon algatas 2011. aastal konsultatsiooni, mis kinnitas, kui oluline ja õigeaegne on töötada välja edaspidiste ELi sotsiaalkaitse toetusmeetmete poliitikaraamistik. Käesoleva teatise eesmärk on selgitada sotsiaalkaitse rolli kaasava ja säästva majanduskasvu edendamisel ning ELi arengukoostöö rolli sotsiaalkaitsepoliitika ja -süsteemide tugevdamise toetamisel. 2. Mis on sotsiaalkaitse ja mis on selle eesmärk? Sotsiaalkaitse määratlus Rahvusvahelisel tasandil kasutatavad sotsiaalkaitse määratlused erinevad suuresti. Esineb rangelt normatiivseid käsitlusviise, mille aluseks on sotsiaalkaitse kui ÜRO dokumentides, sealhulgas Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni konventsioonides sätestatud õigus. Teised käsitlusviisid keskenduvad rohkem sellele, kuidas sotsiaalkaitse mõjutab vaesuse vähendamist ja majanduskasvu. Mõned käsitlusviisid rõhutavad, et sotsiaalkaitse aitab vaestel vaesusest pääseda, teised aga seda, et sotsiaalkaitse edendab sotsiaalset kaasatust ja õiglust ning tagab kõigile sissetulekute kindluse, kvaliteetse hariduse ja tervishoiuteenused. Seepärast võib sotsiaalkaitset üldiselt määratleda tegevuspõhimõtete ja meetmetena, millega · suurendada kõigi inimeste, kuid eelkõige vaeste ja haavatavate rühmade suutlikkust pääseda vaesusest, vältida vaesumist ning paremini hallata riske ja vapustusi ning · kindlustada kõrgem sotsiaalkindlustuse tase, tagades sissetulekute kindluse ja esmaste teenuste (eelkõige tervishoid ja haridus) kättesaadavuse nii aktiivsetel kui ka mitteaktiivsetel perioodidel ja kogu elutsükli jooksul, kui see on vajalik. Valitsuste kohustus tagada sotsiaalkaitse tuleneb 1948. aasta inimõiguste ülddeklaratsioonis sätestatud õigusest sotsiaalkindlustusele. Sotsiaalkindlustuse standardid on kehtestanud Rahvusvaheline Tööorganisatsioon, eelkõige 1952. aasta sotsiaalkindlustuse (miinimumstandardite) konventsioonis (nr 102), mille on täielikult või osaliselt ratifitseerinud 47 riiki, kellest enamik on suure sissetulekuga. Kuidas sotsiaalkaitse toetab kaasavat arengut Sotsiaalkaitsel on potentsiaali edendada kaasavat arengut mitmel viisil. · Sotsiaalkaitse suurendab avalike teenuste kättesaadavust, parandades töötavate inimeste ja nende laste tervishoidu, haridust ja toitumust, toetades vaeste osalemist majanduses ja suurendades tööviljakust. · Sotsiaalkaitse võib anda üksikisikute ja nende vara jaoks riskijuhtimisvahendid, mis võimaldavad neil säilitada pikas perspektiivis oma sissetuleku teenimise potentsiaali ja teha investeeringuid. · Sotsiaalkaitse edendab sissetulekute stabiilsust ja võib stimuleerida nõudlust kohalike kaupade ja teenuste järele, eelkõige toimides majandusraskuste ajal makromajandusliku stabiliseerijana. · Sotsiaalkaitse vähendab ebavõrdsust, edendades seeläbi kaasavat ja säästvat arengut, võib aidata tugevdada kodanike ja riigi suhteid ning soodustab sotsiaalset kaasatust, ühtekuuluvust ja suuremat vastutusvõimet. · Sotsiaalkaitse võib aidata tagada põlvkondadevahelise võrdsuse, jagades sotsiaalhüvitisi tootlikult põlvkonnalt lastele, noortele ja vanuritele, et oleks kaetud kogu elutsükkel. See aitab kaasa julgeolekule ja ühiskonna stabiilsusele ning üksikisiku tuleviku prognoositavusele. Seda, milline on sotsiaalkaitsepoliitika ja meetmete roll riikide tasandil vaesuse vähendamise ja kaasava majanduskasvu toetamisel, näitab nende panus aastatuhande arengueesmärkide saavutamisse. Sotsiaalkaitse aastatuhande arengueesmärkide saavutamise toetuseks 1. aastatuhande arengueesmärk: äärmise vaesuse ja nälja kaotamine Lõuna-Aafrikas on lastele antav toetus aidanud vähendada äärmist vaesust 47 %[5]. 2. ja 3. aastatuhande arengueesmärk: parem haridus ja sooline võrdõiguslikkus Aastatel 1996–2002/2003 suurenes Bangladeshis algkoolis õppivate tüdrukute netoarv 48 %-lt 86 %-le. Mitu uurijat peab selle osaliseks põhjuseks tüdrukute hariduse toetusprogrammi, mida EL rahaliselt toetas[6]. 4., 5. ja 6. aastatuhande arengueesmärk: parem tervishoid ja vähem haigusi Mehhikos ühendati programmis Oportunidades rahaülekanded, tasuta tervishoiuteenused ja tervishoiuteenuste osutamise parandamine, mille tagajärjel vähenes Mehhiko maapiirkondades laste suremus kolme aasta jooksul 17 %[7]. 3. Sotsiaalkaitse Euroopa Liidus Ühised kohustused, erinevad lähenemisviisid Sotsiaalkaitse on Euroopa sotsiaalse mudeli keskmes. Sotsiaalkaitsepoliitika eest vastutab üldiselt iga liikmesriik ise vastavalt subsidiaarsuse põhimõttele. ELi tasandil on siiski välja töötatud avatud koordinatsiooni meetod ehk vabatahtlik tegevuspoliitikaalase koostöö protsess, mille aluseks on kokkuleppimine ühistes eesmärkides ja näitajates. Üle kogu liidu on kasutusel erinevad sotsiaalkaitsesüsteemid. Sellest olenemata on kõik ELi liikmesriigid võtnud endale põhimõtteliselt kohustuse võimaldada üldist juurdepääsu sotsiaalkaitsele, et tagada kaitse elutsükli jooksul esinevate suuremate riskide vastu vastavalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklile 34. Euroopa sotsiaalkaitse süsteemid on oluliseks puhvriks riskide ja rahalise vaesuse vastu, samuti on nad vähendanud Euroopas ebavõrdsust. Siiski on finantskriisi tagajärjel tekkinud majandusraskuste püsimine püstitanud keerulisi küsimusi nende süsteemide taskukohasuse ja tõhususe kohta. Seepärast püüab EL leida uusi võimalusi kõrgetasemelise sotsiaalkaitse soodsamaks pakkumiseks, pannes sealhulgas suuremat rõhku noorte ja vanurite osaluse suurendamisele. Aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegiat „Euroopa 2020” hakati rakendama 2010. aastal ning selle eesmärkide hulgas on tööhõive suurendamine ning vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vähendamine. Neid teemasid jälgitakse ja analüüsitakse põhjalikult 2011. aastal ellu kutsutud Euroopa poolaasta jooksul, et parandada majanduse elavdamist ja kasvu käsitlevate tegevuspõhimõtete koordineerimist. 4. Sotsiaalkaitse areneva majandusega riikides Arenguriikide majandust iseloomustab sageli mitteametliku majanduse suur osakaal, madal tulumaksubaas, suhteliselt väikesed eelarveeraldised sotsiaalkaitsele ja väga segmenteerunud sotsiaalkindlustussüsteem, millest reeglina saab kasu ainult ametlikus sektoris tegutsev vähemus. Keskmiselt kulutavad arenguriigid sotsiaalkaitsele umbes veerandi sellest, mida kulutavad arenenud majandusega riigid. Sellest tulenevalt saab täielikku sotsiaalkaitset üksnes ligikaudu 20 % maailma tööealisest elanikkonnast. Keskmiste tuludega riikide ülesanne on laiendada sotsiaalkaitse saajate ringi ja parandada tõhusust. Mitmes keskmiste tuludega riigis on juba loodud alus tänapäevasele sotsiaalkaitsesüsteemile, mis sisaldab ka teatavaid sotsiaalkindlustuse komponente. Sotsiaalkaitse, eelkõige sotsiaalmaksetega seotud skeemide ulatus aga on reeglina väike, mis tähendab, et seda saab kasutada üksnes elanikkonna väike osa, peamiselt inimesed, kes töötavad ametlikus sektoris. Sellest tulenevalt on peamine eesmärk kaitse ulatust laiendada, eelkõige inimestele, kes töötavad mitteametlikus sektoris. Keskmiste tuludega riikides rakendatakse ka mitmesuguseid sotsiaalabiprogramme, mis on suunatud konkreetsetele inimrühmadele, nagu vaesed, ja mille abil püütakse suurendada nende juurdepääsu põhiteenustele. Nende programmide tõhusus on erinev, kuigi nii Aasia kui ka Ladina-Ameerika kogemus näitab, et hästi koostatud programmid võivad vaeste ja muude haavatavate inimrühmade abistamisel väga edukad olla. Lisaks on valitsused kasutanud energiatoetusi ja/või hinnakontrolle, et tagada osale elanikkonnast teatav sissetuleku kaitse. Kahjuks on see osutunud kulukaks, regressiivseks ja vähe tõhusaks. Väikeste tuludega riikides on peamised piirangud institutsionaalne ja rahastamissuutlikkus Väikeste tuludega riikides piirab sotsiaalkaitse andmist sageli veelgi enam suhteline vahendite nappus ja eriti avalik-õiguslike institutsioonide nõrkus. Tööstuslik areng on piiratud ja maaelanikkonna osakaal suur ning enamikul kodanikest puudub organiseeritud tasandil sotsiaalkaitse ja nad on igasuguste vapustuste vastu kaitsetud, kuigi perekond ja muud mitteametlikud võrgustikud võivad neid puudusi osaliselt kompenseerida. Sotsiaalsiirde programmid, olgu siis suunatud või mitte, tingimuslikud või mitte, jäävad sotsiaalkaitse peamiseks vormiks ning nende kavandamisel ja rahastamisel mängivad sageli olulist rolli rahastajad. Sellised programmid aga on sageli killustatud ja paljusid neist ei ole õnnestunud edasi arendada jätkusuutlikeks riiklikeks süsteemideks. Sellest tulenevalt on neile riikidele iseloomulik tõrjutus ja sotsiaalkaitse ebavõrdne kättesaadavus. Ühine ülesanne: jätkusuutlik rahastamine, kaitse laiendamine, suutlikkuse suurendamine Hoolimata nimetatud piirangutest, on suhtumine muutumas. Majanduse kasvuga tugevneb ka kodanike nõue sotsiaalkaitse järele ja valitsused on sunnitud sellele reageerima. Nende põhiülesandeks on töötada välja sotsiaalkaitse programmid, mille pakutav kaitse on parem ja mille abil käsitleda võrdsuse teemasid, ning juhtida neid tõhusamalt, kuid samas rahaliselt teostataval viisil ja jätkusuutlikult. Valitsuste tegevus omakorda ei sõltu mitte ainult rahastamisest – ja suutlikkusest koguda maksutulu või leida toetusi, selle asemel et võtta võlgu või sõltuda rahastajatest –, vaid ka riigi institutsionaalsest suutlikkusest ja sellest, kui hõlpsasti saab seda sotsiaalkaitse eesmärgil rakendada. Rahvusvahelise kogukonna uuendatud kohustused Need probleemid on ajendanud rahvusvahelist kogukonda tugevdama oma kohustusi seoses sotsiaalkaitse edendamisega. See kajastub Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni juhtimisel loodud sotsiaalkaitse põhialuste algatuses, mida toetati aktiivselt 2011. aasta rahvusvahelisel töökonverentsil ning G20 2011. ja 2012. aasta tippkohtumisel. 2012. aasta kohtumisel leppisid G20 juhid kokku aidata väikeste tuludega riikidel arendada suutlikkust, et rakendada riiklikul tasandil sotsiaalkaitse põhialuseid tegevuspõhimõtete sidususe, koordineerimise, koostöö ja teadmiste jagamise kaudu. 2012. aasta rahvusvahelisel töökonverentsil võeti vastu riikliku tasandi sotsiaalkaitse põhialuseid käsitlev soovitus, milles antakse suuniseid sotsiaalkaitse põhialuste kui kaasavate riiklike sotsiaalkindlustussüsteemide olulise osa järkjärguliseks rakendamiseks. Sotsiaalkaitse põhialuste algatus on üleilmne ja selle aluseks on konkreetsed põhimõtted, mis on väljendatud tagatistena. Siiski ei saa seda igal pool ühtemoodi rakendada. Sotsiaalkaitse põhialuste väljatöötamine ja rakendamine on iga riigi ülesanne ning seda tuleb teha kooskõlas riigipõhiste institutsionaalsete struktuuride, majanduslike piirangute, poliitilise dünaamika ning sotsiaalsete püüdlustega. Sotsiaalkaitse põhialused Sotsiaalkaitse põhialused koosnevad kõigi jaoks ettenähtud teatavatest põhilistest sotsiaalsetest tagatistest (horisontaalne mõõde) ning kõrgemate standardite järkjärgulisest rakendamisest (vertikaalne mõõde). Need moodustavad tervikliku sotsiaalpoliitika kogumi, mille eesmärk on tagada kõigile sissetulekute kindlus ja põhiliste sotsiaalteenuste kättesaadavus, pöörates erilist tähelepanu haavatavatele rühmadele ning kaitstes inimesi ja tagades nende autonoomsuse kogu nende elutsükli jooksul[8]. 2012. aasta rahvusvahelisel töökonverentsil vastu võetud sotsiaalkaitse põhialuseid käsitlevas soovituses on rõhutatud, et sotsiaalkaitse põhialused peaksid sisaldama vähemalt järgmisi põhilisi sotsiaalkindlustustagatisi: (a) võimalus kasutada riigi tasandil kindlaksmääratud kaupu ja teenuseid, mis on elementaarse tervishoiu, sealhulgas emadushoolduse osa ja mis vastavad kättesaadavuse, juurdepääsetavuse, vastuvõetavuse ja kvaliteedi kriteeriumidele; (b) elementaarne sissetulekute kindlus laste jaoks, vähemalt riiklikul tasandil kindlaksmääratud miinimumtasemel, mis võimaldab tagada toidu, hariduse, hoolduse ning muud vajalikud kaubad ja teenused; (c) elementaarne sissetulekute kindlus, vähemalt riiklikul tasandil kindlaksmääratud miinimumtasemel, aktiivses tööeas isikute jaoks, kes ei ole võimelised teenima piisavat sissetulekut, eelkõige haiguse, töötuse, emaduse või puude tõttu, ning (d) elementaarne sissetulekute kindlus, vähemalt riiklikul tasandil kindlaksmääratud miinimumtasemel, vanemate inimeste jaoks[9]. 5. Kuidas suunata edaspidi ELi arengukoostööd, et toetada partnerriikide sotsiaalkaitset Võrdsus, sotsiaalne kaasatus ja sotsiaalne ühtekuuluvus Sotsiaalkaitset toetava ELi arengukoostöö eesmärk on anda võrdsemat ja tõhusamat kaitset, toetades ühtlasi sotsiaalset kaasatust ja ühtekuuluvust, mis on kaasava ja säästva majanduskasvu ning vaesuse vähendamise aluseks. Need eesmärgid tulenevad loomulikult Euroopa Liidu põhiväärtustest. Sotsiaalkaitse riikide arengustrateegiate alase dialoogi keskmes EL soovib kaasata sotsiaalkaitse poliitikadialoogidesse, mida ta peab oma partnerriikidega nende arengustrateegiate üle. Samuti peaks ta ka edaspidi edendama ja abistama tõhusate, võrdsete ja säästvate ning oludele vastavate sotsiaalkaitsesüsteemide väljatöötamist. Partnervalitsustega peetava poliitikadialoogiga tuleks tagada, et sotsiaalkaitsesüsteemide aluseks on põhimõtted, mille eesmärk on saavutada võrdne ja üldine juurdepääs sotsiaalkaitsele inimeste kogu eluea jooksul. Seejuures tuleks erilist tähelepanu pöörata kõige haavatavamatele ja ebasoodsamas olukorras olevatele inimestele, nagu lapsed ja puudega inimesed. Riikide tegevuspõhimõtete ja programmide toetamine EL peaks toetama riiklike sotsiaalkaitseprogrammide ja -poliitika, sealhulgas sotsiaalkaitse põhialuste väljatöötamist. Samas tuleks edendada tegevuspõhimõtete väljatöötamise ja sotsiaalkaitsesüsteemide loomise ja arendamise häid tavasid. Heade tavade hulka võiksid kuuluda süsteemide ratsionaliseerimine ja ühtlustamine, et muuta need tõhusamaks ja arendada välja parem alus laialdasema ja tulemuslikuma kaitse saavutamiseks, sealhulgas minnes valikulistelt lühiajalistelt turvavõrkudelt üle terviklikele süsteemidele. Tegevuspõhimõtetes peaks arvesse võtma iga partnerriigi konkreetseid vajadusi ja prioriteete. Tulude reform eelarvepoliitilise manööverdamisruumi saavutamiseks Tõhusa ja säästva sotsiaalarengu alus peaks olema rikkuse ümberjagamine riigi sees, mitte riikide vahel. Pusani tulemusliku arengukoostöö partnerlusega[10] eeldatakse, et partnervalitsuste omatulul oleks arenguvajaduste rahastamisel suurem roll, et suurendada vaesuse vähendamist ja teha edusamme aastatuhande arengueesmärkide saavutamisel, tugevdades ühtlasi välisabist sõltuvuse vähendamise kaudu jätkusuutlikkust. EL toetab kooskõlas 2010. aasta maksusid ja arengut käsitleva teatisega[11] ja heade maksuhaldustavade põhimõtetega meetmeid, millega arendada tõhusaid, tulemuslikke, õiglasi ja jätkusuutlikke maksusüsteeme vastavalt iga partnerriigi suutlikkusele, et suurendada sotsiaalkaitse rahastamiseks eelarvepoliitilist manööverdamisruumi. Sellega võib kaasneda maksuhalduse suutlikkuse arendamine ja tulude reform, et parandada maksubaasi, samuti regressiivsete toetuste asendamine tõhusamate sotsiaalkaitse meetmetega. Tugevate institutsioonide suutlikkuse arendamine Asjakohase õigusliku ja institutsionaalse raamistiku loomine on tõhusa ja tulemusliku sotsiaalkaitse tagamiseks väga oluline. EL peaks jätkama partnerriikide toetamist tehnilise koostöö kaudu, et luua strateegiline, õiguslik, institutsionaalne ja poliitikaraamistik, mille aluseks on riikide kohalik analüüs ja prioriteedid. EL peaks ka jätkama institutsioonide suutlikkuse suurendamist kõikidel tasanditel (riigi, provintsi, kohalik tasand; valitsuse ja valitsusväline tasand), et arendada välja valitsuste, rakendusasutuste, sotsiaalpartnerite ja muude valitsusväliste osalejate haldus- ja rakendussuutlikkus ning seda tugevdada. Sotsiaalkaitsesüsteemides võib esineda märkimisväärseid lekkeid. Sellest tulenevalt tuleb toetus suunata ka hea valitsemistava ja riigi rahanduse juhtimisega seotud küsimuste lahendamiseks, sealhulgas selleks, et vähendada pettusi, eeskirjade eiramist ja raiskamist ning edendada vastutustunnet. Lisaväärtus, mida EL annab tehnilisele koostööle EL on kogunud sotsiaalkaitse valdkonnas hulgaliselt kogemusi. ELi liikmesriikides esinevad erinevused sotsiaalkaitse rahastamises, kaitse ulatuses, halduses ja kaitse tagamise süsteemides on andnud mitmesuguseid kogemusi ja teadmisi, mis võivad moodustada tugeva aluse suutlikkuse loomisele ja poliitikanõuannete andmisele partnerriikide toetuseks. Kui see on asjakohane, peaks EL hõlbustama lõuna-lõunasuunalist koostööd, kogemuste vahetust ja teadustegevust. Komisjon peab paremini ära kasutama olemasolevaid vahendeid, nagu TAIEX, ja töötama välja uusi vahendeid, mis võimaldaksid vastavalt vajadusele kasutada lõuna-lõunasuunalise või kolmepoolse koostöö raames kiiresti nii Euroopa kui ka asjaomaste kolmandate riikide valdkonnaeksperte. Töökohtade loomise ja tööhõive toetamine Tõhus sotsiaalkaitse peaks samuti sisaldama meetmeid, mis võimaldavad abisaajatel osaleda tootlikus majandustegevuses ja tööhõives, või olema vähemalt selliste meetmetega tihedalt seotud. Tootliku tööhõive ja inimväärse töö oluline roll vaesuse vähendamisel on selgelt välja toodud esimeses aastatuhande arengueesmärgis, samuti komisjoni talituste töödokumendis tööhõive edendamise kohta ELi arengukoostöö kaudu[12]. EL peaks aitama riikide valitsustel töötada välja tööhõiveprogramme ja töökohtade loomise kavasid ning toetama ettevõtlust. Samuti peaks ta toetama sotsiaaldialoogi ja tööõiguse reegleid kooskõlas inimväärse töö tagamise suunistega[13] ning sotsiaalkaitse andmist mitteametliku tööturu suurt osakaalu arvestades, sealhulgas innovatiivsed strateegiad, nagu mikrokindlustuse kavad. Veel peaks EL toetama riikide programme, millega parandatakse haavatavate ja marginaliseeritud rühmade, nagu puudega inimeste töövõimalusi. Kodanikuühiskonna ja erasektori roll Kuigi peamiselt vastutab sotsiaalkaitsepoliitika ja selle rakendamise eest valitsus, esineb olukordi, kus sotsiaalkaitse kavasid saab paremini rakendada avaliku ja erasektori partnerluse kaudu. Sotsiaalkaitse süsteemide väljatöötamise toetamisel peaks EL tunnustama erasektori ja valitsusväliste teenusepakkujate olulist rolli. Ettevõtjate sotsiaalset vastutust käsitleva ELi algatuse kaudu saab toetada arenguriikide erasektorit asjaomaste rahvusvaheliste suuniste rakendamisel, et muuta majanduskasv kaasavamaks ja jätkusuutlikumaks ning edendada arengut. Kodanikuühiskonna ja sotsiaalpartnerite volitusi tuleks suurendada ja neid tuleks ärgitada looma riigiga partnerlussuhteid sotsiaalkaitse süsteemide väljatöötamiseks ja rakendamiseks. Nende osalemine võib edendada kaitse andmise tõhusust ning laiapõhjalisemaid konsultatsioone ja kaasamist. Nad võivad mängida tähtsat rolli sotsiaalkaitse eestkõnelejatena. Samuti aitavad nad kogukondadel ja üksikisikutel, eelkõige ebasoodsas olukorras olevatel ja tõrjutud inimestel saavutada autonoomsust, parandades nende teadlikkust ja tõhustades teavitamist. Mõnel juhul võivad nad aidata ka kontrollida ja hinnata sotsiaalkaitse kavasid. Toetus transformatiivsele sotsiaalkaitsele Transformatiivse strateegia eesmärk on laiendada sotsiaalkaitse kontseptsiooni, et see hõlmaks ka selliseid valdkondi nagu võrdsus, autonoomsuse saavutamine ning majanduslikud, sotsiaalsed ja kultuurilised õigused, mitte ei piiritleks sotsiaalse kaitse ulatust sissetuleku ja tarbimise vahetusega[14]. See läheb hästi kokku väärtustega, mis on ELi sotsiaalkaitse arendamise aluseks ning seepärast peaks ELi arengukoostöö sellist käsitusviisi toetama. Siiski on veel vähe uuritud sellise käsitusviisi tõhusust, mistõttu EL peaks kaaluma selliste uuringute toetamist, millega dokumenteeritakse häid tavasid ja kogutakse tõendeid transformatiivse sotsiaalkaitse mõju kohta, et luua enne meetmete võtmist tugev teadmiste baas. Soorollid sotsiaalkaitses Naisi ja mehi ohustavad erinevad riskid ja probleemid, millest mõned on iseloomulikud nende soole ning teisi suurendavad sooline ebavõrdsus ja diskrimineerimine[15]. Selleks et tagada naiste ja meeste võrdsed võimalused sotsiaalkaitset saada, tuleks sellekohaste süsteemide puhul arvesse võtta naiste elutsüklis esinevaid ohte ja nende hoolduskoormust, samuti takistusi, mis ei lase naistel töötada. EL peaks tagama, et sotsiaalkaitsepoliitika ja programmide koostamisel võetakse arvesse ka sooküsimusi. 6. Arengukoostöö kavandamine ja võimalused Kõik abi andmise viisid on sotsiaalkaitse arendamise toetamise seisukohast olulised, sõltuvalt toetuse kontekstist ja eesmärgist. Kooskõlas muutuste kavaga võib sotsiaalkaitse olla üks konkreetse riigi või piirkonna programmi koostöövaldkondadest või muude valdkondlike programmide (nt tööhõive, tervishoid, haridus, toiduga kindlustatus, põllumajandus, erasektori areng jne) osa. Sotsiaalkaitset võib toetada ka temaatiliste programmide kaudu, mis peaksid täiendama geograafilisi programme. Sektoripõhine lähenemisviis[16] võib olla sotsiaalkaitse toetamiseks eriti sobiv, sest selle puhul kasutatakse partnerriigi süsteeme ja protsesse, mis on dialoogi aluseks. Eelarvetoetus,[17] millega kaasneb poliitikadialoog, saab ergutada selliste sotsiaalkaitsesüsteemide väljatöötamist, mis on täielikult integreeritud riigi eelarve- ja kavandamisprotsessidesse, mille puhul valitsus vastutab parlamendi ja rahva ees. 7. Arengupartnerluse diferentseerimine Muutuste kavas on tehtud ettepanek diferentseeritud ELi lähenemisviisiks abi eraldamise ja partnerluse suhtes. Sotsiaalkaitse süsteemide väljaarendamise toetamine on oluline nii väikeste kui ka keskmise tuludega riikide seisukohast, kuigi viimaste institutsionaalne ja finantssuutlikkus on suurem kui esimestel. Mõned nendest riikidest on varem saanud märkimisväärset toetust laiaulatusliku ELi arengukoostöö raames kahepoolsete geograafiliste programmide kaudu. Siiski saab nende riikide sotsiaalkaitsesüsteemide arendamist toetada ka piirkondlike ja temaatiliste programmide kaudu, eelkõige tehnilise abi, vahetuste ja teaduskoostöö abil. Võttes arvesse, kui oluline on sotsiaalkaitse roll varem arenguabi saanud tärkava turumajandusega riikide vaesuse ja haavatavuse kõrge määra vähendamisel, peab sotsiaalkaitse jääma ELi ja selle partnerite poliitilise ja poliitikadialoogi keskmesse. ELi arengukoostööd saab kasutada selleks, et rahastada sotsiaalkaitse süsteemide loomist ja tugevdamist, sealhulgas olukordades, kus on vaja arendada süsteeme, mida on võimalik kiiresti laiendada korduvate loodusõnnetuste puhul. Sotsiaalkaitse hüvitiste ja siirete rahastamine võib olla põhjendatud nõrkades riikides ja konfliktijärgsetes olukordades, eriti juhul, kui sotsiaalkaitse võib olulisel määral aidata kannatada saanud elanikkonnal oma vara tagasi saada. Siiski peaks EL tegutsema selles suunas, et arendada välja riiklikul rahastamisel põhinevad süsteemid. 8. ELi tegevuse koordineerimine Muutuste kavas kutsutakse suurendama jõupingutusi, et muuta ELi abi tõhusamaks, sealhulgas ühise kavandamise ja tulemuste esitamise ühtlustatud raamistiku väljatöötamise kaudu. Konsultatsioonides partnerriikide, ELi liikmesriikide, rahvusvaheliste organisatsioonide, sotsiaalpartnerite, kodanikuühiskonna ja laiema üldsusega toetatakse ELi tegevuse paremat koordineerimist sotsiaalkaitse edendamisel arengukoostöö raames. Koordineerimine peaks toimuma partnerriikides. EL on väljendanud toetust riigi tasandil kindlaksmääratud sotsiaalkaitse põhialuste kontseptsioonile, mis võeti vastu Rahvusvahelise Töökonverentsi 2011. aastal toimunud 100. istungil, ja aitas kaasa selle heakskiitmisele G20 poolt. EL aitas kaasa sotsiaalkaitse põhialuseid käsitleva soovituse koostamisele ja toetas selle vastuvõtmist 2012. aasta rahvusvahelisel töökonverentsil. Sotsiaalkaitse põhialuste kontseptsioonist võiks saada konkreetne alus, millele rajada koordineeritud ja võimaluse korral ühine ELi toetus sotsiaalkaitsele nendes partnerriikides, kes soovivad seda arendada. EL võib otsustada osaleda ka üleilmsetes algatustes, nagu sotsiaalkaitse asutuste nõukogu, mille kohta tegi ettepaneku G20 arengu valdkonna töörühm. 9. ELi poliitikavaldkondade sidususe parandamine Üleilmastuvas majanduses on poliitikavaldkondade sidusus ülimalt tähtis. ELi poliitikavaldkondade välismõõde võib mõjutada partnerriikide sotsiaalkaitset. EL peaks tagama arengukoostöö sotsiaalkaitse toetamise poliitika ja muude asjaomaste ELi poliitikavaldkondade vahelise järjepidevuse. EL soovib sihikindlalt edendada kaubanduse avamist ja maailmaturgudega integreerimist, mis on kaasava ja säästva majanduskasvu ja arengu alus[18]. Suurem avatus võib muuta veelgi haavatavamaks inimesed, kes töötavad sektorites, mille konkurentsivõime võib väheneda. Seda saabki leevendada tõhusa sotsiaalkaitse süsteemi kaudu. Samuti soovib EL tugevdada liikmesriikide koostööd, et töötada välja ühtsem lähenemisviis sotsiaalkindlustuse küsimuste koordineerimisele kolmandate riikidega[19]. Ka edukas üleminek humanitaarabilt arengukoostööle sõltub olulisel määral tõhusate sotsiaalkaitse süsteemide loomisest. Arengu- ja humanitaarabi tulemuslikku integreerimist tuleks edendada kooskõlas teatisega hädaabi, taastamis- ja arengutegevuse ühendamise kohta[20]. Nii tagatakse, et rahvusvaheline abi andmise süsteem toimib probleemide lahendamisel järjepidevalt, ühtselt ja läbipaistvalt. Tõhus sotsiaalkaitse süsteem peaks hõlbustama töötajate liikuvust, tagades võõrtöötajate sotsiaalkindlustusõiguste ülekantavuse. Sotsiaalkaitse meetmed peaksid olema tihedalt seotud kliimamuutusega kohanemise meetmetega, et vähendada vaeste inimeste sõltuvust kliimamuutuse tagajärgedest. [1] KOM(2011) 637, nõukogu järeldused 9316/12. [2] S. Chen ja M. Ravallion, The developing world is poorer than we thought, but no less successful in the fight against poverty, Maailmapank, 2008. [3] Nõukogu järeldused 11068/07, Euroopa Parlamendi resolutsioon 2011/2047. [4] 2010. aasta Euroopa arengupoliitika aruanne „Sotsiaalkaitse kaasava arengu saavutamiseks: ELi ja Aafrika koostöö uus perspektiiv”. [5] DFID, Cash Transfers Evidence Paper, 2011. [6] Unicef, Accelerating the MDGs with Equity, 2010. [7] DFID, Cash Transfers Evidence Paper, 2011. [8] Rahvusvaheline Tööorganisatsioon, Social protection floor for a fair and inclusive globalization. Sotsiaalkaitse põhialuste nõuanderühma aruanne, 2011. [9] Rahvusvaheline tööorganisatsioon, riikliku tasandi sotsiaalkaitse põhialuseid käsitleva soovituse artikkel 5, 2012. [10] Abi tulemuslikkust käsitlev neljas kõrgetasemeline foorum, Pusan, Korea, november 2011. [11] KOM(2010) 163, nõukogu järeldused 10349/10. [12] SEK(2007) 495. [13] KOM(2006) 249, nõukogu järeldused 11068/07. [14] S. Devereux ja R. Sabates-Wheeler, Transformative social protection, IDS, 2004. [15] Vaeseid toetava sotsiaalkaitse edendamine, OECD 2009. [16] Sektoripõhine lähenemisviis on arengukoostöös osalemise viis, mis põhineb kohaliku tasandi arenguprogrammi, nagu vaesuse vähendamise riikliku strateegia või sektoripõhise programmi kooskõlastatud toetamise põhimõttel. [17] KOM(2011) 638, nõukogu järeldused 9323/12. [18] COM(2012) 22, nõukogu järeldused 7412/12. [19] COM(2012) 153. [20] KOM(2001) 153.