Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS, millega volitatakse liikmesriike relvakaubandusleping Euroopa Liidu huvides ratifitseerima /* COM/2013/0482 final - 2013/0225 (NLE) */





SELETUSKIRI 1. ETTEPANEKU TAUST 1.1 Sissejuhatus 2006. aastal vastu võetud ÜRO resolutsiooniga 61/89 algatati rahvusvahelist tavarelvadega kauplemist reguleeriva lepingu, nn relvakaubanduslepingu väljatöötamise protsess. Selle eesmärk oli sõlmida õiguslikult siduv leping, mis muudaks seadusliku tavarelvadega kauplemise vastutustundlikumaks, kehtestades impordile, ekspordile ja tarnimisele ranged ühtsed rahvusvahelised tingimused. Aastatel 2007 kuni 2009 toimus intensiivne ettevalmistustöö, millele järgnes 2.–27. juulil 2012 New Yorgis toimunud ÜRO esimene relvakaubanduslepingu alane konverents. Ehkki konverentsil ei suudetud saavutada konsensust, oli selle tulemuseks lepingu esimene projekt. 2013. aasta märtsis toimunud, seni viimasel ÜRO konverentsil vaadati nimetatud projekt läbi, kuid konsensust ei suudetud sellegipoolest saavutada, sest kolm riiki lükkasid tagasi Hiina ettepaneku. Leping võeti lõpuks kvalifitseeritud häälteenamusega vastu 2. aprillil 2013. Enamik ÜRO liikmeid leppis lepingu allakirjutamise alguspäevaks kokku 3. juuni 2013. 1.2 ELi pädevus Vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 3 sätestatud ainupädevuseeskirjadele käsitleb relvakaubandusleping küsimusi, mis kuuluvad liidu ainupädevusse. Relvakaubanduslepinguga nähakse muu hulgas ette meetmed (nagu ekspordi- ja impordikontroll), mis kuuluvad liidu ühise kaubanduspoliitika kohaldamisalasse. Selles valdkonnas käsitleb relvakaubandusleping neid liidu õiguse osi, kus reguleerimine on saavutanud kõrge taseme. Lisaks sellele omavad tähtsust ka järgmised siseturgu käsitlevad ELi teisesed õigusaktid: a) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mai 2009. aasta direktiiv 2009/43/EÜ kaitseotstarbeliste toodete ühendusesisese veo tingimuste lihtsustamise kohta, b) nõukogu 18. juuni 1991. aasta direktiiv 91/477/EMÜ relvade omandamise ja valduse kontrolli kohta, c) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. märtsi 2012. aasta määrus (EL) nr 258/2012, millega rakendatakse rahvusvahelise organiseeritud kuritegevuse vastu võitlemise Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni konventsiooni täiendava tulirelvade, nende osade ja laskemoona ebaseaduslikku valmistamist ja nendega ebaseaduslikku kauplemist tõkestava ÜRO protokolli (ÜRO tulirelvade protokoll) artiklit 10 ning kehtestatakse tulirelvade, nende osade ja laskemoona ekspordilubade andmise menetlus ning importi ja transiiti käsitlevad meetmed. Kuna relvakaubandusleping hõlmab ELi ainupädevusse kuuluvaid küsimusi, ei ole liikmesriikidel lepingu allakirjutamise ja ratifitseerimise osas autonoomset otsustamisõigust. Liidu huvides on neil võimalus seda teha ainult siis, kui nõukogu annab selleks komisjoni ettepanekul volituse. 1.3 Relvakaubanduslepingu üksikasjad ja reguleerimisala Relvakaubanduslepingu eesmärk on aidata kaasa rahule, julgeolekule ja stabiilsusele rahvusvahelisel ja piirkondlikul tasandil, reguleerides rahvusvahelist kauplemist tavarelvadega ja võideldes ebaseadusliku relvakaubanduse vastu. Relvakaubandusleping kehtestab tavarelvastuse tarnimise tingimused ja nõuab osalisriikidelt kogu relvaekspordi läbivaatamist tagamaks, et tavarelvastust ja laskemoona ei kasutataks muu hulgas inimõiguste rikkumiseks, terrorismiks ja humanitaarõiguse rikkumisteks. Relvakaubanduslepingus nähakse ette relvatarnete ning selliste meetmete hindamine, mida importivad ja eksportivad riigid võtavad tavarelvade kõrvaletoimetamise ärahoidmiseks. Peale selle suurendab leping relvakaubanduse läbipaistvust, nõudes arvepidamist ja aruandmist sekretariaadile ja muudele osalisriikidele. Relvakaubanduslepingu sätted hõlmavad järgmisi tavarelvastuse kategooriaid: lahingutankid, soomukid, suurekaliibrilised laskerelvad, lahingulennukid, ründehelikopterid, sõjalaevad, raketid ja raketiheitjad ning väike- ja kergrelvad. Leping hõlmab ka asjaomast laskemoona, osi ja komponente. 1.4 Mõju liidu acquis’le Relvakaubandusleping võib mõjutada või muuta Euroopa Liidu poolt vastu võetud ühiseid eeskirju. Seepärast kehtestas nõukogu oma otsuse …/2013 (millega volitatakse komisjoni pidama läbirääkimisi relvakaubanduslepingu üle liidu ainupädevusse kuuluvates küsimustes) lisas järgmised läbirääkimisjuhised: (1) Relvakaubandusleping ei tohi sisaldada sätteid, mis takistavad liikmesriike kohaldamast järgmisi õigusakte: (a) nõukogu direktiiv 91/477/EMÜ, 18. juuni 1991, relvade omandamise ja valduse kontrolli kohta (muudetud kujul); (b) nõukogu direktiiv 93/15/EMÜ, 5. aprill 1993, tsiviilotstarbeliseks kasutamiseks mõeldud lõhkematerjalide turuletoomist ja järelevalvet käsitlevate sätete ühtlustamise kohta (muudetud kujul); (c) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/43/EÜ, 6. mai 2009, kaitseotstarbeliste toodete ühendusesisese veo tingimuste lihtsustamise kohta (muudetud kujul). (2) Relvakaubandusleping ei tohi sisaldada sätteid, mis piiravad kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumist liidu siseturul, kui piirang ei ole ELi toimimise lepingu artikli 36, artikli 45 lõike 3, artikli 52 lõike 1, artiklite 65 või 346 kohaselt konkreetselt põhjendatud. (3) Kõik lepingus sätestatud meetmed, mis piiravad eksporti liidust või importi liitu või transiiti liidu territooriumi kaudu, peavad olema kooskõlas kõigi kohaldatavate liidu õigusaktidega, sealhulgas eelkõige järgmiste õigusaktidega: (a) nõukogu määrus (EÜ) nr 260/2009, 26. veebruar 2009, impordi ühiste eeskirjade kohta; (b) nõukogu määrus (EÜ) nr 1061/2009, 19. oktoober 2009, millega kehtestatakse ühised ekspordieeskirjad; (c) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 258/2012, 14. märts 2012, millega rakendatakse rahvusvahelise organiseeritud kuritegevuse vastu võitlemise Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni konventsiooni täiendava tulirelvade, nende osade ja laskemoona ebaseaduslikku valmistamist ja nendega ebaseaduslikku kauplemist tõkestava ÜRO protokolli (ÜRO tulirelvade protokoll) artiklit 10 ning kehtestatakse tulirelvade, nende osade ja laskemoona ekspordilubade andmise menetlus ning importi ja transiiti käsitlevad meetmed, ning (d) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/43/EÜ, 6. mai 2009, kaitseotstarbeliste toodete ühendusesisese veo tingimuste lihtsustamise kohta (muudetud kujul). Nimetatud Euroopa Liidu õigusaktid on acquis’ osa ja seepärast on oluline, et neid ei seataks relvakaubanduslepingu vastuvõtmisel kahtluse alla. Kuna lepingus ei ole RIO klauslit, on eriti oluline tagada siseturgu reguleerivate õigusaktide kaitse. Seepärast viidi kooskõlas neid küsimusi käsitlevate nõukogu läbirääkimisjuhistega läbi üksikasjalik analüüs, mille põhjal järeldati, et relvakaubanduslepingu sätted (artiklid 6, 7, 9, 26) tagavad lepingu kooskõla acquis’ga. Igal juhul tuleks võimalikke kokkusobivusprobleeme lahendada artikli 26 lõike 1 kaudu. Nimetatud artikkel näeb ette, et relvakaubanduslepingu rakendamine ei tohi piirata kohustuste täitmist, mille osalisriigid on võtnud olemasolevate või tulevaste rahvusvaheliste lepingutega, milles nad osalevad, kui nimetatud kohustused on kooskõlas relvakaubanduslepinguga. Euroopa Liit ei saa relvakaubanduslepinguga ühineda, sest selle praeguses tekstis nähakse ette üksnes osalisriigid. Siiski nähakse relvakaubanduslepingus ette hilisemad täiendused ja Euroopa Liit võib sellega ühineda, kui ühinemise poolt hääletab kolmveerand osalisriikidest. 1.5 Lepingu ratifitseerimine Euroopa Liit ei saa relvakaubanduslepingut ratifitseerida. Kuid kuna relvakaubandusleping kuulub osaliselt liidu ainupädevusse ja osaliselt liikmesriikide pädevusse, on vaja, et liidu institutsioonid ja liikmesriigid võtaksid kõik meetmed koostöö tegemiseks relvakaubanduslepingu ratifitseerimisel ja sellest lepingust tulenevate kohustuste täitmiseks. Võttes arvesse liikmesriikide soovi kirjutada relvakaubandusleping alla 3. juunil 2013, kuulutas komisjon prioriteediks nõukogu sellise otsuse ettevalmistamise ja vastuvõtmise, millega volitatakse liikmesriike relvakaubanduslepingule liidu ainupädevusse kuuluvates küsimustes alla kirjutama. Komisjoni ettepaneku alusel võttis nõukogu 27. mail 2013 vastu otsuse, mille kohaselt võib iga liikmesriik pärast relvakaubanduslepingu allakirjutamist kinnitada, et kohaldab ajutiselt relvakaubanduslepingu artiklit 6 ja 7 kuni lepingu jõustumiseni. Neile ELi liikmesriikidele, kes ei ole kinnitanud ajutist kohaldamist relvakaubanduslepingu allakirjutamisel, jääb võimalus ajutist kohaldamist kinnitada ratifitseerimisfaasis. Järgmise sammuna teeb komisjon relvakaubanduslepingu kiireks rakendamiseks ettepaneku nõukogu otsuse kohta, millega volitatakse liikmesriike relvakaubandusleping liidu ainupädevusse kuuluvates küsimustes ratifitseerima. Et nõukogu saaks nimetatud otsuse vastu võtta, on vaja Euroopa Parlamendi nõusolekut. 1.6 Kokkuvõte On äärmiselt oluline täita regulatsioonitühik rahvusvahelises tavarelvakaubanduses ja aidata arendada rahutagamis- ja humanitaarmeetmeid. Relvakaubandusleping, millega kehtestatakse tavarelvade impordile, ekspordile ja tarnimisele ühtsed, õiguslikult siduvad rahvusvahelised tingimused, muudab relvakaubanduse vastutustundlikumaks ja läbipaistvamaks – see on Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni ühine eesmärk. Leping võib tugevdada rahu ja julgeolekut maailmas. Ebaseaduslik või halvasti reguleeritud tavarelvakaubandus nõuab inimelusid – igal aastal sureb relvavägivalla tagajärjel 740 000 meest, naist ja last. Relvakaubanduslepingu kiire jõustumine on seega äärmiselt oluline ja seepärast on tähtis, et liikmesriigid selle võimalikult kiiresti ratifitseeriksid. 2. HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED Ei kohaldata. 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG Artikkel 1 Kuna ELil ei ole võimalik lepinguga ühineda, volitatakse selle artikliga liikmesriike ratifitseerima praegune leping liidu ainupädevusse kuuluvates küsimustes. Artikkel 2 Kõnealuse otsuse eesmärk on lubada liikmesriikidel siduda end lepinguga liidu ainupädevusse kuuluvates küsimustes, ja seega on otsus adresseeritud liikmesriikidele. 4. MÕJU EELARVELE Puudub 2013/0225 (NLE) Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS, millega volitatakse liikmesriike relvakaubandusleping Euroopa Liidu huvides ratifitseerima EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 114 ja artikli 207 lõiget 3 koostoimes artikli 218 lõike 6 punkti a alapunktiga v, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, võttes arvesse Euroopa Parlamendi nõusolekut[1] ning arvestades järgmist: (1) 11. märtsil 2013 volitas nõukogu komisjoni pidama ÜRO raames läbirääkimisi relvakaubanduslepingu üle küsimustes, mis kuuluvad liidu ainupädevusse. (2) 2. aprillil 2013 võttis ÜRO peaassamblee vastu relvakaubanduslepingu teksti[2]. Peaassamblee palus ka peasekretäril kui lepingu hoiulevõtjal avada leping 3. juunil 2013 allkirjastamiseks ning kutsus kõiki riike üles kaaluma lepingu allkirjastamist ning seejärel kooskõlas oma põhiseaduslike menetlustega lepingu osaliseks saamist esimesel võimalusel. (3) Kõnealuse lepingu eesmärk on kehtestada rangeimad võimalikud ühtsed rahvusvahelised standardid tavarelvastuse rahvusvahelise kaubanduse reguleerimiseks või selle tõhustamiseks ning ennetada ja likvideerida ebaseaduslikku tavarelvadega kauplemist ning ennetada nende kõrvalesuunamist. Liikmesriigid väljendasid oma rahulolu läbirääkimiste tulemustega ja valmisolekut leping kiiresti alla kirjutada ja ratifitseerida. (4) Mõned lepingu sätted hõlmavad küsimusi, mis kuuluvad liidu ainupädevusse, kuna need kuuluvad ühise kaubanduspoliitika reguleerimisalasse või mõjutavad siseturu eeskirju tavarelvastuse ja lõhkeainete üleandmise kohta. (5) Euroopa Liit ei saa lepingut alla kirjutada ja ratifitseerida, sest selle osalisteks saavad olla üksnes riigid. (6) 27. mail 2013 võttis nõukogu komisjoni ettepanekul vastu otsuse, millega volitatakse liikmesriike kirjutama Euroopa Liidu huvides alla relvakaubanduslepingule. (7) Seepärast peaks nõukogu kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 2 lõikega 1 volitama liikmesriike relvakaubandusleping liidu ainupädevusse kuuluvates küsimustes liidu huvides ka ratifitseerima, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE: Artikkel 1 Liikmesriike volitatakse relvakaubandusleping liidu ainupädevusse kuuluvates küsimustes liidu huvides ratifitseerima. Artikkel 2 Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele. Brüssel, Nõukogu nimel eesistuja [1] ELT C […], […], lk […]. [2] A/CONF.217/2013/L.3