28.

Teabe vahetamise ja kasutamise puhul kehtivad ettevõtjate ja üksikisikute jaoks järgmised kaitsemeetmed. a) Esiteks, vastavalt nõukogu määruse artiklile 28 „ei tohi komisjon ja liikmesriikide konkurentsiasutused, nende ametnikud, teenistujad ja teised kõnealuste asutuste järelevalve all töötavad isikud […] avaldada käesoleva määruse alusel saadud või vahetatud teavet, mille kohta kehtib ametisaladuse hoidmise kohustus”. Kuid ettevõtjate õiguspärane huvi kaitsta oma ärisaladust ei või takistada asutamislepingu artiklite 81 ja 82 rikkumise tõestamiseks vajaliku teabe avaldamist. Nõukogu määruse artiklis 28 kasutatud termin „ametisaladus” on ühenduse õigusest pärinev mõiste, mis hõlmab ärisaladust ja muud konfidentsiaalset teavet. Sellega tagatakse terves ühenduses kaitse minimaalsel vajalikul tasemel. b) Teine ettevõtjate kaitsemeede on seotud võrgustikus vahetatud teabe kasutamisega. Nõukogu määruse artikli 12 lõike 2 kohaselt kasutatakse vahetatavat teavet tõendusmaterjalina üksnes asutamislepingu artikli 81 või 82 kohaldamisel ning eesmärgil, mille jaoks teabe esitanud asutus on selle hankinud (10). Nõukogu määruse artikli 12 lõike 2 kohaselt võib käesoleva artikli alusel vahetatavat teavet kasutada samas juhtumis ühtlasi ka siseriikliku konkurentsiõiguse kohaldamisel. Kuid see on võimalik ainult juhul, kui riigi seaduste kohaldamisel kindlaks tehtud rikkumine ei erine asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamise korral kindlaks tehtud rikkumisest. c) Nõukogu määruses ette nähtud kolmas kaitsemeede on seotud artikli 12 lõike 1 alusel vahetatud teabe alusel füüsiliste isikute suhtes rakendatavate sanktsioonidega. Sanktsioonide rakendamine on nõukogu määruses ette nähtud vaid ettevõtjatele asutamislepingu artiklite 81 ja 82 rikkumise eest. Kuid mõne riigi õigusaktides on ette nähtud ka füüsiliste isikute suhtes sanktsioonide rakendamine asutamislepingu artiklite 81 ja 82 rikkumise eest. Üksikisikutele on tavaliselt ette nähtud ulatuslikumad kaitseõigused (näiteks õigus mitte anda ütlusi, samal ajal kui ettevõtjad võivad loobuda vastamast vaid sellistele küsimustele, mis sunnivad neid tunnistama, et nad on toime pannud õigusrikkumise) (11). Nõukogu määruse artikli 12 lõikega 3 on tagatud, et ettevõtjatelt saadud teavet ei tohi kasutada viisil, mis rikuks füüsiliste isikute suurema kaitse õigust. Selle sättega välditakse sanktsioonide rakendamist füüsiliste isikute suhtes vastavalt nõukogu määruse alusel vahetatud teabele, kui teavet edastavate ja seda saavate asutuste tegevust käsitlevates õigusaktides ei ole sanktsioonide rakendamist füüsiliste isikute suhtes ette nähtud, välja arvatud juhul, kui teavet edastav asutus on arvestanud asjaomase füüsilise isiku kohta teabe kogumisel selle isiku õigusi samal määral, kui neid õigusi arvestab teavet saav asutus. Riikide õigusaktides sätestatud sanktsioonide liigitus (haldussanktsioonid ja kriminaalkaristused) ei kehti nõukogu määruse artikli 12 lõike 3 rakendamisel. Nõukogu määruses eristatakse vabaduskaotuslikke karistusi ja muid sanktsioone, nagu füüsilistele isikutele trahvi määramine ja muud füüsiliste isikute suhtes rakendatavad sanktsioonid. Teavet saav asutus võib kasutada vastavalt nõukogu määruse artiklile 12 vahetatud teavet, kui nii teavet edastava kui ka vastuvõtva asutuse tegevust sätestavates õigusaktides ette nähtud sanktsioonid on sarnased (näiteks kui mõlemas liikmesriigis on ette nähtud trahvid ettevõtja töötajale, kes osales asutamislepingu artikli 81 või 82 rikkumises). Sellisel juhul peetakse mõlema süsteemi menetluslikke tagatisi võrdväärseteks. Kuid kui kummaski õigussüsteemis on ette nähtud erinevad sanktsioonid, võib teavet kasutada vaid juhul, kui juhtumiga seoses arvestatakse mõlemas süsteemis füüsilise isiku õigustega võrdsel määral (vaata nõukogu määruse artikli 12 lõiget 3). Sel juhul võib vabaduskaotuslikke karistusi rakendada vaid juhul, kui nii teavet edastaval kui ka vastuvõtval ametiasutusel on selliste karistust rakendamise õigus.