Need erakonnad alustasid kogu ELi hõlmavat kampaaniat ja korraldasid üle kogu Euroopa avalikke üritusi eesmärgiga suurendada teadlikkust oma kandidaatidest ja nende poliitilistest Euroopa tasandi platvormidest. Kandidaadid külastasid eri liikmesriikides 246 linna. Järgmises tabelis on näha, millistes liikmesriikides käidi:

Lissaboni lepinguga kehtestati Euroopa Liidu uus põhiseaduslik kord, mille kohaselt on Euroopa Parlamendil õigus valida Euroopa Komisjoni presidenti, kelle kandidatuuri on üles seadnud Euroopa Ülemkogu, võttes arvesse Euroopa Parlamendi valimiste tulemusi. Seda uut olukorda silmas pidades andis komisjon 12. märtsil 2013 soovituse Euroopa Parlamendi valimiste demokraatlikuma ja tõhusama läbiviimise kohta. Selles kutsuti Euroopa tasandi erakondi üles esitama oma kandidaadid komisjoni presidendi ametikohale, võttes arvesse Lissaboni lepingut, millega tugevdati parlamendi rolli komisjoni suhtes.

2014. aasta valimistega peatati üldise valimisaktiivsuse pidev vähenemine alates Euroopa Parlamendi esimestest otsevalimistest 1979. aastal. Viimased valimised panid aluse tulevastele Euroopa Parlamendi valimistele ning lõid selge seose Euroopa Parlamendi valimistulemuste ja Euroopa Komisjoni presidendi valimise vahel. 2019. aasta ja edaspidisteks valimisteks on loodud oluline pretsedent ja poliitiliste arutelude pidamiseks on sisse seatud Euroopa tasandi foorum.

2013. ja 2014. aastal pidasid komisjoni liikmed koos kohaliku ja riikliku tasandi poliitikute ja Euroopa Parlamendi liikmetega 51 mitteametlikku avalikku dialoogi kodanikega üle kogu Euroopa, et vahetada mõtteid selle üle, millised on nende ootused Euroopa tuleviku suhtes ja mida on vaja teha, et tugevdada liidu demokraatlikke struktuure.

Komisjon ja parlament võtsid nii enne valimiskampaaniat kui ka selle ajal meetmeid, et suurendada kodanike teadlikkust sellest, kuidas valimised nende elu mõjutavad. Tehti jõupingutusi rõhutamaks nende ELi teemade asjakohasust, mis oleksid vastasel korral jäänud liikmesriikides peetud debattidel riikliku ja kohaliku tähtsusega küsimuste varju. Võrreldes 2009. aastaga suurenes veidi nende ELi kodanike osakaal, kes ütlesid, et neil oli hääle andmiseks olemas kogu vajalik teave (57 % võrreldes 53 %ga 2009. aastal).

Soovitust selle kohta, et seotus Euroopa tasandi erakondadega tuleks esitada valimissedelitel, järgiti väga vähe, isegi neis liikmesriikides, kus see oli võimalik.

Uuring näitas veel, et vähesed erakonnad ei avalikustanud oma seotust Euroopa tasandi erakonnaga kas sellepärast, et nad ei olnud veel otsustanud, kas mõnega liituda, või põhjusel, et nad olid otsustanud seda mitte teha.

Enamik valimisse kaasatud liikmesriigi erakondi tegi oma tulevase liikmesuse teatavaks üksnes piiratud viisil, s.t peamiselt oma valimistrükistes. See tähendas, et see seotus oli paremini nähtav teadlikumatele kodanikele, aga mitte üldsusele.

Kuus liikmesriiki märkisid, et nad ei võtnud selliseid meetmeid kas sellepärast, et nad leidsid, et valijaskonnale sellise teabe levitamine on erakondade ülesanne, või põhjusel, et meetmete võtmine ametiasutuste poolt oleks käsitatav valimisseadusega keelatud sekkumisena.

Esimese soovituse i kohta märkisid 16 liikmesriiki, et nad on võtnud meetmeid riigi erakondade teavitamiseks soovitusest, mille kohaselt peaksid erakonnad avalikustama, millise Euroopa tasandi erakonda nad kuuluma hakkavad. Eeskätt tähendas see, et ametiasutused edastasid erakondadele komisjoni soovituse. Mõnel juhul pingutati rohkem. Kreekas korraldasid ametiasutused oma parlamendis kohtumise, mille eesmärk oli teavitada erakondi sellest soovitusest. Itaalias ja Soomes anti välja suunised eesmärgiga tutvustada soovitust liikmesriigi erakondadele ja julgustada neid seda järgima.

Valimisaktiivsus erines 28 liikmesriigis märkimisväärselt. Belgias oli see 89,64 %, Kreekas 59,97 % (mõlemas riigis on hääletamine kohustuslik) ning Itaalias 57,22 %. Teistes riikides seevastu oli see palju väiksem, näiteks Tšehhis 18,20 % ja Slovakkias 13,05 %.

Alates esimestest valimistest 1979. aastal on Euroopa Parlamendi valimistest osavõtt pidevalt vähenenud, kukkudes 1979. aasta 61,99 %lt 2009. aastal 42,97 %le. 2014. aasta valimistel oli üldine valimisaktiivsus aga üksnes veidi väiksem kui 2009. aastal, kahanedes 0,36 % (42,61 %le), kõrvutatuna 2,5 % järsema langusega aastatel 2004–2009 ja 4 % langusega aastatel 1999–2004. Seega on langustrend olulisel määral pidurdunud. Võrdluseks võib öelda, et Ameerika Ühendriikide presidendivalimistel oli valimisaktiivsus 2008. aastal 57,1 % ja 2012. aastal 54,9 %.

Et suurendada valijates tunnet, et nad on kaasatud ühisesse Euroopa ettevõtmisse, on komisjon julgustanud liikmesriike leppima Euroopa Parlamendi valimiste jaoks kokku ühise valimispäeva, mil kõik valimisjaoskonnad suletakse ühel ajal.

Komisjon kasutas oma käsutuses olevaid rahastamisvahendeid, et toetada kodanikuühiskonna ja mestimisprojekte, mille eesmärk on edendada ELi kodanike demokraatlikku osalust. Programmidest „Kodanike Euroopa” ning „Põhiõigused ja kodakondsus” rahastati mitut projekti, mille keskmes oli teadlikkuse suurendamine ja püüd viia kodanikud paremini kurssi nende õigustega osaleda ELi demokraatlikus elus.

Erasmuse projekti hindamisaruandes leiti, et valitseb tugev seos välismaal õppimise kogemuse ja 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel osalemise vahel. Erasmuse programmis osalenud noorte puhul oli valimaskäimise tõenäosus suurem – 81 % vastanutest ütles, et nad olid hääletanud.

Parlamendi valimistejärgses uuringus osalenute sõnul käivad nad valimas peamiselt järgmistel põhjustel: nad osalevad alati valimistel (41 %), see on nende kodanikukohus (41 %) või selleks, et toetada erakonda, kellele nad tunnevad end lähedal seisvat (22 %). Märgiti veel kolme tegurit: pooldatakse Euroopa Liitu (14 %), tuntakse end eurooplasena (13 %) ja Euroopa valimistel hääletades võib asju muuta (12 %). 5 % märkis, et nad käisid valimas selleks, et mõjutada Euroopa Komisjoni presidendi valikut.

Valimistest kõrvalejäämise põhjustena nimetati kõige sagedamini usalduse puudumist poliitika suhtes üldiselt (23 %), seda, et ei olda poliitikast huvitatud (19 %) ja arvamust, et häälel ei ole mingeid tulemusi (14 %). 7 % leidis, et nad ei tea eriti palju Euroopa Liidust või Euroopa Parlamendist või Euroopa Parlamendi valimistest. Mõlemat liiki põhjustel hääletamata jätnute osakaal (s.t nende osakaal, kes arvasid, et häälel pole mõju ja et neil puuduvad teadmised Euroopa Liidust või Euroopa Parlamendist valimistest) vähenes võrreldes eelmiste valimistega. Samuti kahanes poole võrra nende kodanike arv, kes jätsid hääletamata avaliku arutelu või valimiskampaania puudumise tõttu. Lõplik otsus valima minemise või minemata jätmise kohta sõltub tavaliselt hulgast teguritest, millest mõni on isiklikku laadi ega ole seotud kampaania kvaliteediga või suhtumisega Euroopa Parlamendi valimistesse.

Neis riikides, kus Euroopa Parlamendi valimised toimusid koos muude riiklike valimistega (Belgia, Leedu, Kreeka, Saksamaa, Iirimaa, Itaalia, Malta ja Ühendkuningriik), oli valimisaktiivsus suurem kui teistes riikides, kuid poliitilistel aruteludel olid enamasti ülekaalus riikliku tähtsusega teemad. Leedus toimusid Euroopa Parlamendi valimistega samal päeval ka presidendivalimised ja valimisaktiivsus tõusis 2009. aasta kõigest 21 %lt 47 %le.

4.2. Muus kui oma kodakondsusjärgses liikmesriigis elavate ELi kodanike osalemine valimistel

Neil ELi kodanikel, kes elavad muus kui oma kodakondsusjärgses liikmesriigis (liikuvad ELi kodanikud), on õigus oma elukohaliikmesriigis hääletada ja kandideerida Euroopa Parlamendi valimistel samadel tingimustel kui selle riigi kodanikel. See õigus, mis on tagatud ELi toimimise lepingu artikliga 22 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 39, on saanud konkreetse õigusjõu direktiiviga 93/109/EÜ.

Õigust hääletada oma elukohaliikmesriigis kasutas suhteliselt väike arv liikuvaid ELi kodanikke. Nende osalemise määra võib mõjutada asjaolu, et nad peavad valima, kas hääletada oma päritoluliikmesriigis või selles liikmesriigis, kuhu nad on kolinud (see tähendab hääletamist erinevate riikide valimisnimekirjade alusel). 2012. aasta Eurobaromeetri uuring näitas, et inimeste arvamus lahkneb Euroopa Parlamendi valimistel selles küsimuses, milliste kandidaatide poolt ja milliste valimisnimekirjade alusel nad hääletada soovivad. Umbes 48 % ütles, et kui nad elaksid muus kui oma kodakondsusjärgses liikmesriigis, eelistaksid nad hääletada seal, samal ajal kui 42 % eelistaks siiski kasutada valimisõigust oma päritoluliikmesriigis.

Järgmises tabelis on esitatud liikmesriikide kaupa teise liikmesriigi kodakondsusega inimeste osakaal (liikuvad ELi kodanikud), kes registreerusid ELis Euroopa Parlamendi valimistele 2009. ja 2014. aastal.

Kuigi oma elukohaliikmesriigis kandideerinud liikuvate ELi kodanike arv on endiselt väike, on see siiski kahekordistunud, suurenedes 81-lt inimeselt 2009. aastal 170-le inimesele 2014. aastal. Seda võib olla soodustanud direktiiviga 2013/1/EL kehtestatud uus lihtsustatud kord, mille kohaselt ei pea kandidaadid enam esitama tõendit selle kohta, et neilt ei ole oma päritoluliikmesriigis kandideerimisõigust ära võetud. Nad peavad üksnes esitama sellekohase avalduse, mida elukohaliikmesriik kontrollib.

4.3. ELi kodanike teadlikkus ja kaasamine

Liikmesriigid kasutasid oma teadlikkuse suurendamise kampaaniates erinevaid meetodeid: mõni liikmesriik korraldas kogu valijaskonda hõlmava üldise kampaania, teine aga keskendus konkreetselt riigi territooriumil elavatele teistest liikmesriikidest pärit ELi kodanikele.

Teiste liikmeriikide kodanikest ELi valijate valimisosaluse suurendamine – parima tava näited Belgias, Leedus, Lätis, Rootsis, Soomes ja Taanis saadeti valimisikka jõudnud ja teise liikmesriigi kodakondsusega ELi kodanikele mitmes ELi keeles personaalsed kirjad koos registreerimisvormiga ja selgitustega selle kohta, kuidas nad saavad oma hääleõigust kasutada. Kreekas loodi ministeeriumi veebisaidil erirakendus, mille abil said teise liikmesriigi kodakondsusega ELi kodanikud otsida, millise valimisjaoskonna valijate nimekirja nad on kantud ja millises valimisjaoskonnas nad hääletada saavad.

Kodanikuühiskonna organisatsioonid osalesid aktiivselt valijate kaasamise jõupingutustes. Näiteks teavitasid nad kodanikke Euroopa Parlamendi valimistel osalemise tähtsusest ja kasulikkusest, muutsid kättesaadavaks elektroonilised vahendid eesmärgiga aidata valijatel leida oma eelistustele vastav kandidaat või tegid tööd kaasavama poliitika väljatöötamiseks, et tagada juurdepääs puudega inimestele.

Vabaühenduste korraldatud ja programmist „Kodanike Euroopa” rahastatud projektide näited Meetmed, mis võimaldavad ELi kodanikel mõtiskleda, arutleda ja vahetada seisukohti Euroopa probleemide teemal, muu hulgas koos kandidaatidega, ning teha valimistel teadlik valik. Projekt JoiEU: ühine kodanikuosalus tugevama, kodanikusõbralikuma liidu jaoks (Euroopa Kodanike Teenistus – ECAS). 2014. aasta Euroopa Karavanid: riikidevaheline algatus eesmärgiga kaasata kodanikud Euroopa Parlamendi valimistesse (Euroopa Alternatiivid). Projekt „Encouraging Young Europeans to Vote Out the EU Democratic Deficit”, mille eesmärk on innustada noori eurooplasi valimistel osalema (Rahvusvaheline Juhtimisinstituut (International Management Institute)).

Mitu vabaühendust pööras erilist tähelepanu liikuvatele ELi kodanikele, korraldades kampaania, et neid kaasata ja suurendada nende üldist teadlikkust nende valimisõigustest. Muudes projektides keskenduti sellele, et innustada naisi kogu ELis hääletama ja kandideerima Euroopa Parlamendi valimistel.