ET    ET ET 
ET    ET  EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON 
Brüssel 20.5.2008 
SEK(2008) 1886 
  
KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT 
Lisatud dokumendile: 
 
Ettepanekud: 
 
NÕUKOGU MÄÄRUS, millega kehtestataks e ühise põllumajanduspoliitika raames 
põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate ot setoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad 
toetuskavad põllumajandustootjate jaoks 
 
NÕUKOGU MÄÄRUS ühise põllumajandus poliitika muudatuste kohta, muutes 
määrusi (EÜ) nr 320/2006, (EÜ) nr 1234/2007 , (EÜ) nr 3/2008 ja (EÜ) nr /2008 
 
NÕUKOGU MÄÄRUS, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu 
Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) an tavate maaelu arengu toetuste kohta 
 
NÕUKOGU OTSUS, millega muudetakse otsu st 2006/144/EÜ ühenduse maaelu arengu 
strateegiasuuniste kohta (programmiperiood 2007–2013) 
 
Mõju hindamise kokkuvõte  
  
{KOM(2008) 306 lõplik} 
{SEK(2008) 1885} 
ET 2   ET 1. SISSEJUHATUS  
Ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP) „tervisekon trolli” eesmärk on hinnata ÜPP 2003. aasta 
reformi kogemusi ja teha kohandusi poliitika lihtsustamiseks ja tõhustamiseks, võimaldades sel vastata praegustele turuvõimalustele ja tulla toime uute väljakutsetega.  
2003. aasta reformi hindamise esimesed märgid on üldiselt positiivsed ja osutavad sellele, et 
ÜPP põhjalik reform käesoleva finantsperspekti ivi (kuni 2013) allesjäänud osa suhtes ei ole 
vajalik ega soovitav. Kuid muud parallee lsed turu- ja poliitikaarengud koos reformi 
rakendamisest senini saadud kogemustega osut avad sellele, et ELi põllumajandus seisab 
silmitsi kiiresti muutuva keskkonnaga ning ÜPP vajab kohandusi, mida 2003. aasta reformi läbiviimise ajal ei olnud võimalik ette näha. 
„Tervisekontrolli” raames kolm peamist esitata vat poliitilist küsimust on seotud kolme ÜPP 
alusmäärusega: 
määruses (EÜ) nr 1782/2003 käsitletakse kõiki ühtse otsema ksete kavaga – 
põllumajandusettevõtete tänase toetuse keskse osaga – seonduvaid küsimusi, 
määruses (EÜ) nr 1234/2007 käsitletakse ühts e ühise turukorraldusega seonduvaid küsimusi, 
määruses (EÜ) nr 1698/2005 käsitletakse m aaelu arengu poliitikaga seonduvaid küsimusi. 
Mõju hindamises käsitletakse eespool nimeta tud küsimusi ja analüüsitakse ÜPP võimalike 
muudatuste mõju, võttes aluseks paljud nii si seselt kui ka välise lt teostatud uuringud.  
Sidusrühmadega viidi läbi aval ikud konsultatsioonid, sealhulgas kaks avalikku seminari, üks 
„tervisekontrolli” üldesituse ja teine piimandusega seonduvate küsimuste kohta. Sidusrühmi 
kutsuti üles panustama küsitluse teel ettepanekute ettevalmistamisse. Sellele tuli märkimisväärne hulk vastuseid erinevatel t liikmesriikidelt ja sidusrühmadelt. 
2. Ü
HTNE OTSEMAKSETE KAVA  
Ühtse otsemaksete kava kehtestamisega sai tootmisest lahti seotud põllumajandusettevõtete 
toetusest ÜPP 2003. aasta reformi keskne osa. Liikmesriigid võisid kava rakendades valida 
kas ajaloolise või p iirkondliku mudeli vahel. Kehtivad õigusaktid ei hõlma 
läbivaatamisklauslit, mis võimaldaks liikmesriikidel oma ühtse otsemaksete kava mudelit 
muuta. 
Kuna aga ÜPP käimasoleva reformi käigus liidetakse ühtse otsemaksete kavaga rohkem 
sektoreid, eksisteerib üha vähem a priori  põhjuseid sellise võimaluse välistamiseks. Selleks et 
hinnata võimalikku mõju, mis seondub sellega,  kui liikmesriikidel lubatakse liikuda 
kindlasummalisema toetuse suunas, anal üüsiti nelja alternatiivset võimalust. 
ET 3   ET Leiti, et liikumine kogu ELi hõlmava kindlasummalisema toetuse  suunas hektari kohta 
tähendaks põhjalikku reformi ja toetuste ul atuslikku ümberjaotamist liikmesriikide vahel. 
Uutes liikmesriikides ülem inekuperioodil kohaldatava ühtse pindalatoetuse kava  muutmine 
kogu ELis kohaldatavaks alaliseks kavaks läheks vastuollu tootmisest lahti seotud toetuse 
mõttega, sest see ei oleks kindlaksmääratud toet usõigustel põhinev süsteem. Kahe ülejäänud 
valiku puhul kaaluti sihipärast liikumist kindlasummalisema toetuse suunas, piirkondlikult 
toetusi ühtlustades kas toetusõiguste või hektar ite kohta. Nende puhul leiti, et need käsitlevad 
toetuse jaotamisega seotud õigluse küsimusi, vähendades samas toetuse märkimisväärse muutuse mõju maa väärtusele.  
Samuti peeti vajalikuks kohandada ühtset otsemaks ete kava käsitlevate õigusaktide artiklit 69. 
Kuna algselt nähti ette, et kõne alune artikkel peaks hõlbustama ül eminekut toetuste tootmisest 
lahti sidumisele, võiks see ka lihtsustada „t ervisekontrolli” raames pakutud muudatustest 
tulenevaid kohandamisvajadusi. Kõnealused vä ljakutsed on peamiselt seotud ohtudega, mis 
mõnele piirkonnale võivad piimakvootide järkjärg ulisele kaotamise ja täiendava tootmisest 
lahti sidumisega tekkida ning vajadusega riskij uhtimist käsitleva poliitika järele. Kõnealuse 
muudatusega võidaks liikmesriikidel lubada suunata osa ühtse otsemaksete kava raames 
antavast toetusest konkreetsetele sektoritele ja piirkondadele, millel on majanduslikku või 
sotsiaalset laadi või keskkonnaga seonduvad erivajadused, et  seega leevendada negatiivset 
mõju sissetulekule, aida tes kaasa maapiirkondade eluj õulisusele ja edendades 
keskkonnasõbralikke põllumajandustavasid. 
Selleks et vältida ÜPP tootmisest lahti sidum ise suunalise üldise or ientatsiooni muutmise 
ohtu, tuleks riiklikud assigneeringud jagada  kaheks eraldi ülemmääraks. Üks osa 
assigneeringutest võiks olla suunatud tootmi sest lahti seotud toetuste kohandamisele, et 
tagada kõrgemad ja kindlasummalisemad toetused piirkondadele, kus piimakvootide 
kehtivuse lõppemine ja täiendav  tootmisest lahti sidumine võiks kaasa tuua võimalikke ohte 
või rohelise kasti tingimusi täit vate riskijuhtimismeetmete kehtestamisele. Teist ülemmäära 
võiks kasutada tootmisega seotud to etuse sihtmeetmeteks või muudeks 
riskijuhtimismeetmeteks. 
Kuna nõuetele vastavus seob põllumajandusettevõt ete toetuse saamise vastavate õigusaktide 
täitmisega, analüüsiti selle kohaldamisala, et  uurida, kas kohustuslikke majandamisnõudeid 
ning häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi  saaks sihipärasemalt rakendada, kas 
kliimamuutuste ja veemajandusega seonduvaid küsimusi saaks paremini arvesse võtta ning kas nõuetele vastavusega oleks võimalik säil itada maa tootmisest kõrvalejätmisest 
keskkonnale tulenev kasu. Kaaluti kahte või malust. Esimene võimalus määratles nõuded, 
mille kõrvaldamine vähendaks halduskoormust , kuid ei mõjutaks nõuetele vastavuse 
praeguseid eesmärke. Seejuures käsitleti nä iteks nõudeid, mis ei ole otseselt seotud 
põllumajandusliku tegevuse ega põllumajandusm aaga, mille rikkumine ei  saa olla tingitud 
üksnes üksikust põllumajandustootjast, mille puhul langeb vastutus pigem liikmesriigile kui põllumajandustootjale ning mida on seega nõue tele vastavuse raames raske kontrollida. 
ET 4   ET Teise võimaluse puhul kaaluti nõuetele vasta vuse ulatuse laiendamist, lisades teatavad 
olulised põllumajandustegevusega seotud õigusak tid, mis aitaksid uute väljakutsetega toime 
tulla ja/või säilitada maa tootmisest kõrvale jätmisest keskkonnale tulenevat kasu. Samuti on 
kaalutud viise veemajanduse lisamiseks nõuetel e vastavuse ulatusele, näiteks hõlmates 
veemajanduse heade põllumajandus- ja keskkonnatingimustega. Maa tootmisest kõrvalejätmisest keskkonnale tuleneva kasu säilitamisega seoses on peetud vajalikuks 
puhverribasid käsitleva lisastandardi kehtesta mist ja maastikule iseloomulike vormide 
säilitamist käsitleva kehtiva standardi tugevdamist. 
Mõnele sektorile on võimalik anda tootmisega os aliselt seotud toetust. Toetused, mis on veel 
tootmisega seotud, tuleks tootmisest täielikult lahti siduda, et saavut ada suuremat turule 
orienteeritust ja parandada konkurentsivõime t. Mõningatel juhtudel võib see mõjutada 
kehtivate poliitiliste vahenditega ettenähtud ke skkonnakasu ja ka maapiirkondade elujõulisust. 
Analüüsis järeldatakse, et suurim mõju oleks sektoritele ja piirkonda dele, kus tootmisega 
seotud toetused moodustavad olulise osa põ llumajandustootjate sissetulekust, näiteks 
ammlehmade ja lambakasvatuse sektoris. Tera viljasektoris ja veiseliha tootmise puhul ei 
oleks mõju nii ulatuslik. 
Toetuspiirangute puhul on olukord selline, et suuri toetusi on vähe ja väga väikseid toetusi on 
palju. Analüüsiti seda, kas individuaalpiirangute kehtes tamine võiks suurendada 
põllumajandustootjate vahel toetuste jaotamise võrdsust. Analüüs näitab, et selline meede 
mõjutaks väga väheseid põllumajandusettevõtte id vähestes liikmesriikides, eelkõige EL 10 
liikmesriikides, ja tooks kaasa nende otsetoetus te taseme märkimisväärse vähenemise ja 
põllumajandusettevõtete osadeks jaotamise ohu ül emmäärade vältimiseks. Järkjärgulised 
individuaalpiirangud säil itaksid aga kogu ELis meetme üldisema olemuse, mõjutades samas 
aga palju vähem asjaomaste põllu majandusettevõtete otsetoetuste ja sissetulekute vähenemist. 
Hinnati madalamate toetuspiirangute suure ndamise võimalikku kasu liikmesriikide 
halduskoormuse leevendamisele. Sõltuvalt  kehtestavast piirmäärast võib nende 
põllumajandustootjate osakaal, kellele toetust ei  anta, liikmesriigiti suuresti erineda. Kui 
liikmesriigid saaksid ise otsustada, kas nad kohaldavad minimaalset pindala või minimaalset toetust, aitaks see neil oma eriv ajadusi paremini arvesse võtta. 
3. T
URUVÕIMALUSTE KASUTAMINE  
Hinnati pakutud võimaluste – teraviljasektori sekkumise ja maa tootmisest kõrvalejätmise 
kohandamise – võimet suurendada konkurentsivõi met ja sektori turule orienteeritust, 
säilitades sekkumise kui turuhäirete turv aabinõu, hõlbustada põllumajandustootjate 
reageerimist turutingimustele ning tuvastada meetmed, mis või ksid kaasa tuua samasugust 
keskkonnakasu kui maa tootmisest kõrvalejätm ine, juhul kui kõnealuse süsteemi kaotamine 
võiks selle ohtu seada. 
Sekkumiseks pakutavate koguste piiramine nu llini kõikide söödateravilja sortide puhul 
hõlbustab vajadusel kogu teraviljaturu toet amist (kuna teraviljahinnad muutuvad 
paralleelselt), samas kahjustamata kunstlik ult odra konkurentsivõimet. Pakkumismenetluse 
kasutuselevõtt lihtsustaks tera viljaturu sekkumise eeskirju ja ühtlustaks need teiste ühiste 
turukorralduste omadega. 
ET 5   ET Maa tootmisest kõrvalejätmise kohustuse tühi stamine tooks tootmisesse tõenäoliselt tagasi 
ligikaudu pool sellest maast, mis praegu on kohustuslikult tootmisest kõrvaldatud. On 
pakutud, et maa tootmisest kõrvalejätmisest keskkonnale tulenevat kasu oleks võimalik 
säilitada, määratledes kindlaksmääratud osa ko gupindalast, kus leidub teatavaid maastikule 
iseloomulikke vorme, „keskkonnaalaselt hüvitatava /prioriteetse” alana. Kuid selline meede 
püüaks võimalikku probleemi, mille esinemine on liikmesriigiti väga erinev, lahendada kõikides liikmesriikides sarnasel  viisil; see ei pruugi aga hü vitada keskkonnakahjusid nende 
tekkimiskohas. Kui kõikide põllumajandustootjate  suhtes kohaldatav kindel maa tootmisest 
kõrvalejätmise määr asendataks eespool nime tatud maastikule iseloom ulikke vorme arvesse 
võtvate uute standarditega, võimaldaks heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste 
täiendatud loetelu liikmesriikidel kõnealuste vormide säilitamisele praegusest suuremat 
tähelepanu pöörata. Lisaks võimaldaks maa toot misest kõrvalejätmise tugevdamine teise 
samba raames suunata keskkonnatulu sinna, kus seda kõige rohkem vajatakse. Selle mõju 
sõltub aga erinevate liikmesriikide kehtivate maaelu arengukavade vastavatest tingimustest. 
Piimakvoodid takistavad sektoril ÜPP reformiees märkide saavutamist, sest need kajastavad 
jätkuvalt kahe aastakümne taguseid probleeme, selmet praeguseid võimalusi ära kasutada. 
Analüüsiti piimakvootide järkjärgulist kaotamis t ja võrreldi erinevaid poliitilisi võimalusi 
piimakvoodi kohaldamise jätkamisega. Jätkamis t käsitleva võimaluse  puhul toob piiratud 
tootmine koos suureneva nõudlusega kaasa piim ahinna tõusu, kuid samas on takistatud ka 
turule orienteeritus ning tootjate  ja töötlejate konkurentsivõime. 
Kui piimakvoodid aastal 2015/2016 kaotatakse, suur eneb tootmine, et vastata nõudlusele, 
ning hinnad langevad pärast kvootide kaotam ist järsult. Hinnala ngused ja tootmise 
kohandamine on mõlema järkjärgulist kaotamis t käsitleva valiku puhul sujuvamad, kuid 
kohanduste ulatus on erinev. Aastase kvoodi väikse mat suurendamist käsitlev valik võimaldab 
hinna sujuvamat kohandamist kogu üleminekuperi oodi jooksul, kuid mõlema järkjärgulist 
kaotamist käsitleva stsenaariumi puhul  langeb või hind sekkumise tasemele. 
Üleminekul piimakvootide järkjärgulise kaotam isele on nii sotsiaalne kui ka keskkondlik 
mõju. Järkjärgulist kaotamist käsitlevates stsenaariumites ettenähtud sujuv üleminek hoiab ära liiga kiire ümberstruktureerimise ning võimaldab  valmistada ette ja kohandada täiendavaid 
meetmeid tekkida võivate sotsiaalsete  ja keskkonnaprobleemide suhtes.  
Lisaks on mitmete väikeste toetuskavade osas status quo  säilitamise valik konkurentsivõime, 
turule orienteerituse ja toetuskava lihtsust amise suhtes vastuolus 2003. aasta ÜPP reformi 
suunaga. Kuigi täielik tootmisest lahti sidumin e tooks enamikus piirkondades tänu otsetoetuse 
kõrgemale ülekannete tõhususele kaasa positiivse  mõju põllumajandusette võtete sissetulekule, 
võiks see ikkagi mõjutada konkreetseid p iirkondi, kus kohalik tootmine on kohaliku 
põllumajandusliku toidutööstuse või keskkonna el ujõulisuseks ülioluline, mis osutab seega 
tööstuse vajadusele sektorite kaupa koha ldatava erineva üleminekumäära järele. 
Samuti on analüüsitud seda, kuidas kõige pa remini arvestada põllumajandustootjate 
vajadusega riskijuhtimismeetmete järele, mis kasvab pidevalt kliimamuutuste suurenevate mõjude ja turule orienteerituse kõrgema  määra tõttu. Uute riskijuhtimismeetmete 
kehtestamine peaks aitama kaasa põlluma janduses tegutseva rahvastikuosa sissetuleku 
stabiliseerimisele, samas toomata kaasa ül eliigset halduskoormust või ülemääraseid 
eelarvekulusid. 
ET 6   ET Näib et turvaabinõuna kohaldatav  sekkumine ja tootmisest lah tisidumise pakutav paindlikkus 
võimaldavad piisaval määral käsitleda hinnarisk e; seega ei ole nende puhul vaja täiendavaid 
riskijuhtimismeetmeid. Ühtse otsemaksete ka va kohaldamise laiendamine praegu hõlmamata 
sektoritele võib samuti aidata kaasa hinnakõi kumiste leevendamisele põllumajandustootjate 
puhul. 
Seoses võimaliku kasvava vajadusega kaitst a end tootmisriskide eest, ei saa kogu ELi 
hõlmavat kava lugeda praegusel hetkel teostata vaks. Selline kava oleks väga kallis ja tooks 
põllumajandustootjatele ja liik mesriikidele kaasa suurenenud halduskoormuse. Arvestades 
seda, kui eripalgelised on ohud ja kriisid, millega EL silmitsi seis ab, näib et just erinevad 
erimeetmed võiksid pakkuda kõige  sobivamat lahendust, et aidata põllumajandustootjatel tulla 
toime kriisiolukordadega. Praegu riigiabiga toetatavate toetuskavade ühtlustamine ELi 
tasandil võiks suurendada liikmesriikide vahelist läbipaistvust, võimaldades samas ÜPP-l paremini saavutada põllumajandusega tegeleva rahvastikuosa sissetuleku stabiilsuse suurendamisega seonduvat eesmärki. 
Muudetud artiklis 69 käsitl etud valikuna välja pakutud uute riskijuhtimismeetmete 
kehtestamine olemasolevate ÜPP vahendite raames  ei mõjutaks ELi üldeelarvet. Riiklik panus 
sõltuks sellest, mida liikmesriik eelistab, kuid meede kehtestataks igal juhul valikulisena. Sellele lisaks hõlmavad maaelu arengukav ad meetmeid, mis on otseselt seotud 
põllumajanduse ja metsanduse riskijuhtimis ega ning mis annavad täiendavat toetust 
ennetusmeetmetele sellistes valdkondades nagu investeeringud füüsilisse või inimkapitali. 
4. T
OIMETULEK UUTE VÄLJAKUTSETEGA  
„Tervisekontrolli” teatises määratleti mitmed uued ja olemasolevad väljakutsed, millega ÜPP 
silmitsi seisab (nt kliimamuutuse d, bioenergia, veemajandus ja bi oloogiline mitmekesisus), ja 
nimetati kõnealuste väljakutsete lahendamise võtmevahendina maaelu arengut. Maaelu arengukavade läbivaatamine näitab, et olem asolevad meetmed pakuvad juba erinevaid 
lahendusi uutele väljakutsetele ja liik mesriigid on oma ajavahemiku 2007–2013 maaelu 
arengukavadega hõlmanud juba märkimis väärse arvu seonduvaid meetmeid. 
Analüüsides pakutud valikute suutlikkust tull a maaelu arengu meetmete kaudu toime „uute 
väljakutsetega”, keskenduti sellele, kuidas nende ettepanekutega saaks parandada ELi 
toimetulekut uute väljakutsetega nii, et liikme sriigid võtaksid rohkem kasutusele teise samba 
meetmeid. Uuriti nelja võimalust , mis on suunatud täiendavate vahendite eraldamisele „uute 
väljakutsetega” seonduvatele olemasolevatele meetmetele toetuste ümbersuunamise kaudu. 
Sellega seondub uute rahastamisvahendite pu hul aruandluskohustus ning samas arvestati 
meetmete näitajatega valdkondades, mi da peeti „uuteks väljakutseteks”. 
Kuid finantsperspektiive käsitleva 2005. aasta  otsuse kohased maaelu arengu eelarve 
piirangud takistavad käesolev al eelarveperioodil teise sa mba eesmärkide saavutamist. 
Eelarvevahendite tugevdamine on samuti vajalik, et vastata va jadusele tõhustada jõupingutusi 
seoses „tervisekontrolli” teatises määrat letud uute väljakutsetega tegelemisega. 
ET 7   ET Toetuste ümbersuunamise erinevaid tasemeid hinnati selles osas, milline on nende mõju 
eelarvelistele netoülekannetele liikmesriik ide vahel ja nende maaelu arengu vahendite 
tasemele. Samuti uuriti nende mõju põllumaja ndusettevõtete sissetulekule nii asjaomaste 
põllumajandusettevõtete kui ka sektorite suhtes. Kuna veel ei ole otsustatud, kuidas hakatakse 
ümbersuunamisest tulenevaid vahendeid liik mesriikide vahel jaotama siis, kui ka uued 
liikmesriigid süsteemi kuuluvad, oli analüüsi eesmärk illustreerida käsitletud võimaluste võimalikku mõju. Eeldades, et 2009. aastast al ates kohaldatavate samade iga-aastaste 
etappidega saavutatakse toetus te ümbersuunamise üldine suur enemine, analüüsiti erinevaid 
võimalusi, arvestades samas erinevaid eeldus i uute liikmesriikide panuse kohta. Analüüsi 
jooksul sõelale jäänud võimalus on Euroopa Parlamendi toetatud idee variant, millega 
lisatakse toetuste ümbersuunamisele toetuste er inevatel piirmääradel põhinev järkjärguline 
element, mille kaudu saaks käsitleda üksiktoot jate piirangutega seotud võrdsuse küsimusi. 
5. J
ÄRELDUSED  
ÜPP praeguse poliitika jätkuv rakendamine osut ab sellele, et 2003. aastal reformitud kehtiv 
poliitiline raamistik aitab positiivselt kaasa ÜPP peamiste eesmärkide saavutamisele. Analüüs 
osutab valdkondadele, kus kehtiva poliitika kohandamine tooks kaasa optimaalsemad lahendused. 
Ühtse otsemaksete kava puhul osutavad kõnealus e kava rakendamine ja tootmisest lahti 
sidumise järkjärguline laienemine enamate sse sektoritesse vajadusele võimaldada 
liikmesriikidel kaaluda nende ühtse otsemaksete kava mudeli kohandamist kindlasummalisema toetuse suunas. Selline samm võimaldaks tegeleda sotsiaalsete 
probleemidega, mis on seotud toetuste põllumajandus tootjate vahelise ebavõrdse jaotumisega. 
Täiendav tootmisest lahti sidumine ning ühtse otsemaksete kavaga veel integreerumata 
sektorite liikumine tootjate toetamise suunas võiksid märkimisväärselt tõhustada ÜPP turule 
orienteeritust, kuid mõnes sektoris võib tootmise st lahti sidumine luua  vajaduse täiendavate 
meetmete järele, et lahendada majanduslikke, sotsiaalseid ja keskkonnaprobleeme. Lahendusi 
võiksid pakkuda artikli 69 läbi vaatamine ja üleminekuperioodid. 
Nõuetele vastavuse ulatuse ülevaatamine aita ks kaasa halduskoormuse leevendamisele ja 
toimetulekule uute väljakutsetega, mis 2003. aastal veel puudusid. Maa tootmisest 
kõrvalejätmisest keskkonnale tulenevat kasu  saaks samuti säilitada nõuetele vastavuse 
kohanduste ja maaelu arengu meetmete koosmõju kaudu. 
Põllumajandusturgude puhul võimaldavad piim akvootide kaotamine ja maa tootmisest 
kõrvalejätmise kohustuse tühistamine põllu majandustootjatel paremini reageerida 
turuolukorrale. 
Lõpetuseks näitab läbiviidud analüüs seda, et praegused maaelu arengukavade raames 
kasutatavad meetmed näivad olevat uute välj akutsetega toimetulekuks piisavad. Parim 
võimalus kõnealuste meetmete mõju tugevdami seks maaelu arengu poliitika raames näib 
olevat selliste mehhanismide loomine, mis tagavad suurema liikmesriikidepoolse 
kasutuselevõtu ja näevad toetuste järkjä rgulise ümbersuunamise kaudu ette täiendavad 
rahalised vahendid.