Soovitus: NÕUKOGU SOOVITUS euroalasse kuuluvate liikmesriikide majanduspoliitika üldsuuniste rakendamise kohta /* SEC/2011/0828 lõplik */





Soovitus: NÕUKOGU SOOVITUS euroalasse kuuluvate liikmesriikide majanduspoliitika üldsuuniste rakendamise kohta EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 136 koostoimes artikli 121 lõikega 2, võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust[1], võttes arvesse Euroopa Ülemkogu järeldusi, pärast konsulteerimist majandus- ja rahanduskomiteega ning arvestades järgmist: (1) Eurorühm pidas […] arutelu, millel käsitleti euroalasse kuuluvate liikmesriikide majanduspoliitika üldsuuniste rakendamist ning tunnistati vajadust täiendavalt tõhustada eurorühma raames poliitika koordineerimist ja euroala liikmesriikidele esitatud soovituste rakendamise seiret. (2) Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks Euroopa Komisjoni ettepaneku käivitada uus majanduskasvu ja tööhõive strateegia – Euroopa 2020. aasta strateegia –, mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning keskendub esmatähtsatele valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu ja konkurentsivõime potentsiaali suurendamiseks. (3) Nõukogu võttis 13. juulil 2010 vastu soovituse liikmesriikide ja liidu majanduspoliitika üldsuuniste kohta ajavahemikuks 2010–2014. Liikmesriike ja vajaduse korral Euroopa Liitu kutsuti üles võtma suuniseid arvesse oma majanduspoliitika kujundamisel. (4) Komisjon võttis 12. jaanuaril 2011 vastu esimese iga-aastase majanduskasvu analüüsi, mis tähistab ELi majanduse juhtimise uue tsükli ja majanduspoliitika integreeritud eelkoordineerimise esimese Euroopa poolaasta algust; majanduspoliitika parem koordineerimine on ette nähtud Euroopa 2020. aasta strateegiaga. (5) Euroopa Ülemkogu kiitis 25. märtsil 2011 heaks eelarve konsolideerimise ja struktuurireformide prioriteedid (kooskõlas nõukogu 15. veebruari ja 7. märtsi 2011. aasta järelduste ning komisjoni iga-aastase majanduskasvu analüüsiga). Ülemkogu rõhutas vajadust pidada esmatähtsaks eelarve usaldusväärsuse ja riigi rahanduse jätkusuutlikkuse taastamist, tööturureformide abil töötuse määra vähendamist ning uute jõupingutuste tegemist majanduskasvu toetamiseks. Ta kutsus liikmesriike üles viima neid prioriteete ellu konkreetsete meetmete abil, mis lisatakse nende stabiilsus- või lähenemisprogrammidesse ja riiklikesse reformikavadesse. (6) Euroopa Ülemkogu kutsus laiendatud euroala paktiga ühinenud liikmesriike 25. märtsil 2011 üles esitama enda võetud kohustused õigel ajal, et need saaks lisada stabiilsus- või lähenemisprogrammidesse ja riiklikesse reformikavadesse. (7) Euroala liikmesriigid esitasid 2011. aasta aprillis ja mais oma ajakohastatud stabiilsusprogrammi ajavahemikuks 2011–2014 ja oma riikliku reformikava 2011. aastaks. Kõnealust kaht programmi hinnati üheaegselt. (8) Euro käibeloleku esimesel kümnendil saadud kogemused üldiselt tõid esile ühisraha paljud eelised. Ülemaailmse kriisi tõttu vähenes euroala SKP 2009. aastal järsult allapoole 2006. aasta taset. Kuigi 2010. aastal SKP taas suurenes, jääb toodang siiski jätkuvalt alla 2007. aasta taset. Sellest tulenevalt suurenes tööpuudus euroalas 7,6 %-lt 2007. aastal 10,1 %-le 2010. aastal. Euroala riikide rahanduse seisund halvenes, mistõttu hinnati märkimisväärselt ümber mõne liikmesriigi võlaga seonduvad riskid ja makrotasandi finantsstabiilsust ähvardavad ohud suurenesid järsult. Majandus on hakanud elavnema, kuid selle erinev kasvutempo eri liikmesriikides kajastab struktuurseid ja tsüklilisi erinevusi. Kriisi tulemusel hakkasid vähenema makromajanduslikud tasakaalunihked, mis olid tekkinud juba enne kriisi. Veel ei ole selge, kas vähenemine on piisav ja jätkusuutlik. (9) Euroala riikide valitsemissektori eelarvepositsioonid on üldiselt hakanud 2010. aastal paranema. Vastavalt komisjoni kevadprognoosile, mille puhul eeldati, et poliitikat ei muudeta, peaks paranemine jätkuma 2011. aastal. Valitsemissektori võlg suureneb siiski kuni 2012. aastani. Kui järgmistel aastatel ei võeta meetmeid selle vähendamiseks, võib see madala potentsiaalse kasvu ja ebasoodsate demograafiliste suundumuste koosmõjul ohustada riigi rahanduse pikaajalist jätkusuutlikkust. Euroala riikide eelarvepuudujääk vähenes 2010. aastal 6,0 %-le SKPst, samas kui võla suhe suurenes 85,1 %-ni SKPst. Vastavalt 2011. aasta stabiilsusprogrammi eesmärkidele peaks euroala riikide eelarvepuudujääk vähenema 1,3 %-le SKPst 2014. aastal. Samuti peaks hakkama vähenema võla suhe, mis pärast jõudmist haripunkti 2012. aastal, langeks allapoole 85 % taset 2014. aastal. Selline fiskaalse konsolideerimise kava kogu euroala puhul oleks üldiselt kooskõlas majanduskasvu kiirenemisega. Asjaolu, et konsolideerimisel keskendustakse pigem kulude vähendamisele kui maksude suurendamisele, peaks veelgi suurendama positiivse tulemuse tõenäosust. Samas on jätkuvalt kahtlusi seoses kavade tõhusa rakendamisega paljudes riikides. Mitu euroala liikmesriiki on hiljuti rakendanud uued eelarve-eeskirjad või teatud olemasolevate eeskirjade tugevdamisest, kuid mõnes liikmesriigis tuleb nende tõhususe tagamiseks võtta täiendavaid meetmeid. Elanikkonna vananemist arvesse võttes ei ole pensioni- ja sotsiaalkindlustusreformid riigi rahanduse jätkusuutlikkuse tagamiseks veel piisavad. (10) ELi võetud poliitikameetmed on parandanud finantssüsteemi toimimist ja stabiilsust. Finantssektori probleemid mitmes euroala liikmesriigis hõlmavad pankade riske seoses võimalike täiendavate kahjudega teatavatelt varadelt või tingimuste karmistumisega refinantseerimisturgudel, samuti pangandussektori jätkuvat ümberkorraldamist ja rekapitaliseerimist, samas kui avaliku sektori toetust pangandussektorile hakatakse järk-järgult vähendama. (11) Euroala kasvupotentsiaali suurendamiseks ja makromajanduslike tasakaalunihete kõrvaldamiseks euroalas tuleb parandada tootlikkust ja konkurentsivõimet. Sellega seoses on euroala liikmesriigid näinud oma riiklikes reformikavades ette mitmed struktuurireformid. Samas tuleb võtta täiendavaid meetmeid, et parandada riikide toote- ja tööturgu, eelkõige seoses teenustesektoriga, eelarve konsolideerimist majanduskasvu soodustaval viisi ning palkade kujundamise süsteemi.. (12) Majandus- ja rahaliidu nõuetekohase toimimise tagamiseks peavad euroala liikmesriigid käsitlema oma majanduspoliitikat kui ühise huvi küsimust, kuna liikmesriigi probleemid üle kanduda teistesse ühisraha kasutavatesse riikidesse. Seepärast osutus kriisi ja olemasolevaid väljakutseid silmas pidades vajalikuks koordineerida majanduspoliitikat ELi ja euroala tasandil terviklikumalt ja alalisemalt. Integreeritud järelevalvetsükkel Euroopa poolaasta raames, tugevdatud majandusjuhtimisraamistik, mille on ette pannud komisjon, samuti Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu ja Euroopa järelevalveasutuste loomine ning Euroopa stabiilsusmehhanism on olulised elemendid, millest mõned tuleb veel täielikult vastu võtta ja/või rakendada. Kõnealust raamistikku täiendab veelgi laiendatud euroala pakt. (13) Komisjon on hinnanud euroala liikmesriikide stabiilsusprogramme ja riiklikke reformikavasid,[2] võttes arvesse vajadust tugevdada euroala üldist majandusjuhtimist. Komisjon on seisukohal, et tuleb rangelt järgida eelarve-eesmärke, astudes mõnes liikmesriigis selleks täiendavaid samme, ning võtta täiendavaid meetmeid eelarve-eeskirjade tugevdamiseks ja jätkusuutlikkuse tagamiseks. Samuti tuleks võtta täiendavaid meetmeid, et parandada finantsstabiilsust, tööstiimuleid, palkade kujundamise mehhanisme, teenustesektori tõhusust ja euroala juhtimist, SOOVITAB, et liikmesriigid, kelle omavääring on euro, peaksid võtma ajavahemikul 2011–2012 meetmeid, et: (1) rangelt järgida eelarve-eesmärke, mis on sätestatud 2011. aasta stabiilsusprogrammides ja vastastikuse mõistmise memorandumites, mille on alla kirjutanud liikmesriigid, kes saavad ELi/IMFi rahalist abi, ning vajaduse korral tõhustada eelarve konsolideerimist kooskõlas nõukogu esitatud arvamusega; (2) tagada eelarvedistsipliin nii riiklikul kui ka sellest madalamatel tasanditel, kehtestades eelarve-eeskirjad, mida toetab piisavalt tugev ja siduv õigusraamistik; (3) rakendada sotsiaalkindlustusreformid, millega tagatakse riigi rahanduse jätkusuutlikkus, pöörates tähelepanu sellele, et pensionid ja sotsiaaltoetused oleksid adekvaatsed, eelkõige viies pensionisüsteemi kooskõlla riigi demograafilise olukorraga; (4) parandada finantssüsteemi toimimist ja stabiilsust, võttes arvesse eelseisva kogu ELi hõlmava stressitesti tulemusi, et tagada pangandussektori vastupanuvõime võimalikele täiendavatele kahjudele või rahastamispiirangutele ning mitteelujõuliste finantseerimisasutuste restruktureerimine või turult väljumine, ilma et see tekitaks liigseid pingeid finantsturgudel; (5) viia läbi täiendav maksureform, mille raames keskendutakse majanduskasvu soodustavale maksuallikatele, säilitades samas maksutulude kogumahu, eelkõige vähendades tööjõumakse, et muuta töötamine tulusamaks; avaliku sektori kulutuste kärpimisel vältida kulude vähendamist majanduskasvu soodustavates valdkondades nagu teadus- ja arendustegevus, haridus ja energiatõhusus; vajaduse korral kohandada palgakokkuleppeid ja palkade indekseerimise mehhanisme, konsulteerides sotsiaalpartneritega, et tagada palkade muutumine kooskõlas tootlikkuse ja konkurentsivõimega; (6) viia läbi täiendavad reformid teenustesektoris, eelkõige kõrvaldades põhjendamatud piirangud kutseteenuste, jaekaubanduse ja võrgusektori valdkonnas; (7) täielikult rakendada laiendatud euroala pakti raames võetud kohustused, et edendada majanduskasvu, konkurentsivõimet ja tööhõivet euroalas. Brüssel, Nõukogu nimel eesistuja [1] ELT C […], […], lk […]. [2] SEK(2011) 737.