KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

Esimene eduaruanne Venemaa edusammude kohta Venemaa ja ELi kodanike lühiajalisteks viisavabadeks reisideks vajalike ühiste meetmete rakendamisel ELi ja Venemaa vahelise viisadialoogi raames

I. Taust

2003. aasta mais Peterburis toimunud ELi ja Venemaa tippkohtumisel lepiti kokku, et pooled hakkavad pikaajalise tulevikuväljavaatena uurima vastastikuse viisavaba reisimise võimalusi ning sellega pandi alus Venemaa ja ELi vahelistele viisavabadust käsitlevatele aruteludele. ELi ja Venemaa vaheline viisadialoog algas 2007. aastal. Sarnaselt muude kolmandate riikidega peetavate viisadialoogidega ja kooskõlas määruse (EÜ) nr 539/2001 nõuetega keskenduti ELi ja Venemaa vahelises viisadialoogis neljale teemaderühmale (dokumentide turvalisus, sealhulgas biomeetria; ebaseaduslik ränne, sealhulgas tagasivõtmine; avalik kord ja julgeolek; ning välissuhted).

Ajavahemikus detsembrist 2007 kuni märtsini 2010 toimus Moskvas kuus ekspertide kohtumist, mille käigus uuriti ELi ja Venemaa õigusakte ning tavasid viisadialoogi nelja teemaderühma kõikides valdkondades.

Komisjon tegi nende kohtumiste tulemustest lähtudes nõukogule ettepaneku, et pooled lepiksid 2010. aasta mais toimuval ELi ja Venemaa õigust, vabadust ja turvalisust käsitleva alalise partnerlusnõukogu kohtumisel kokku töötada välja viisanõude kaotamiseks vajalikke ühiseid meetmeid käsitlev dokument, kus loetletakse viisavabaduse tehnilised kriteeriumid ja nõuded. Nõukogu oli sellise lähenemisega nõus.

2010. aasta mais toimunud ELi ja Venemaa õigust, vabadust ja turvalisust käsitleva alalise partnerlusnõukogu kohtumisel tehti kõrgematele ametnikele ülesandeks arutada, kuidas liikuda praktilisse etappi. 2010. aastal mitmel korral kohtunud kõrgemate ametnike ettepanekul kiitis ELi ja Venemaa õigust, vabadust ja turvalisust käsitlev alaline partnerlusnõukogu sama aasta novembris heaks ühiste meetmete metoodika ning kutsus kõrgemaid ametnikke asjakohast dokumenti koostama.

ELi loetelu esimene projekt saadeti Venemaale 2011. aasta märtsis eesmärgiga alustada läbirääkimisi. Protsess kestis aasta lõpuni ning 15. detsembril 2011 toimunud ELi ja Venemaa tippkohtumisel lepiti kokku Venemaa ja ELi kodanike lühiajalisteks viisavabadeks reisideks vajalikes ühistes meetmetes. Tippkohtumine käivitas ka meetmete rakendamise.

ELi ja Venemaa ekspertide erikohtumise avakoosolek toimus märtsis 2012. Pooled arutasid ja selgitasid kohtumisel, kuidas nad saavad aru ühistest meetmetest ja operatiivmeetmest, mis on vajalikud nende nõuetekohase rakendamise täielikuks hindamiseks.

Venemaa ja EL koostasid seejärel kirjalikud aruanded ühiste meetmete rakendamise seisu kohta. Venemaa edastas kirjaliku aruande 13. aprillil 2012 ja EL tegi seda 31. mail 2012. 2012. aasta septembrini toimus kirjalik teabevahetus ning mõlemad pooled vastasid esitatud täiendavatele küsimustele.

Kirjaliku teabevahetuse alusel korraldasid mõlemad pooled vastastikuseid ekspertide lähetusi. Ajavahemikus septembrist 2012 kuni juulini 2013 külastasid ELi eksperdid Venemaad (nii Moskvat kui ka erinevaid piirkondi) neljal korral (üks missioon iga teemaderühma kohta). Detsembrist 2012 kuni oktoobrini 2013 korraldasid Venemaa eksperdid ELi samuti neli missiooni (kokku tehti asjaomastesse liikmesriikidesse 23 külastust).

ELi ja Venemaa viisadialoog põhineb poolte täieliku vastastikkuse põhimõttel. Viisanõude kaotamine sõltub ühiste meetmete rakendamisel tehtavatest edusammudest, mis tähendab, et protsess ei ole automaatne. Ühiste meetmete lõppsätete kohaselt otsustavad EL ja Venemaa kooskõlas oma sisemenetlustega viisavabaduslepingu läbirääkimiste alustamise üle alles siis, kui ühiste meetmete rakendamine on lõppenud. ELi ja Venemaa vaheliste viisalihtsustus- ja tagasivõtulepingute rakendamine on viisadialoogi jaoks väga oluline.

Ühiste meetmete rakendamise kaalumisel võetakse arvesse ka ühiste meetmete lõppsätetes loetletud muude probleemide arengut ja hinnangut neile (rändevoogude ning inimõiguste ja põhivabaduste kaitse vahelised seosed; viisataotluste rahuldamata jätmise, rahuldatud tagasivõtutaotluste ja tegelike tagasipöördumiste määr; tagasisaatmisotsuste, piirilt tagasisaatmiste ja teineteise territooriumitel kinni peetud seal ebaseaduslikult viibivate asjaomaste riikide kodanike arv ning ELi ja Venemaa vahelise piiri ületamiseks kuluv aeg).

Komisjon on esitanud Euroopa Parlamendile ja nõukogule regulaarselt aruandeid viisadialoogi arengu kohta. Komisjon esitab sobival hetkel ka põhjaliku hinnangu muu hulgas ELi ja Venemaa vahelise viisavabadusega kaasneva rände, piirihalduse ja julgeoleku võimaliku mõju kohta ELile ja piirkondlikule ühtekuuluvusele.

Käesolev on komisjoni esimene eduaruanne, milles kirjeldatakse ühiste meetmete rakendamise hetkeolukorda Venemaal, tuues esile probleemid ja andes soovitusi.

II. Hinnang ühiste meetmete rakendamisele teemaderühmade kaupa

1. teemaderühm. Dokumentide turvalisus, sealhulgas biomeetria

Üldine hinnang

Viimastel aastatel on Venemaa teinud selles valdkonnas suuri edusamme. Muu hulgas võeti 2006. aastal kasutusele biomeetrilised passid ning neid ajakohastati 2010. ja 2013. aastal vastavalt ICAO standarditele. Rahvusvaheliste biomeetriliste passide valmistamine, väljastamine ja isikustamine on turvaline ja vastab ICAO asjaomastele tavadele ja standarditele. Teave varastatud ja kaotatud passide kohta edastatakse Interpoli keskandmebaasi, olgugi et see ei toimu elektroonilisel teel. Isikut tõendavad dokumendid (sealhulgas sisepassid, mis on Venemaal peamised isikutunnistused) on oma eesmärgist lähtudes piisavalt turvalised ning nende isikustamise ja väljastamise menetlused vastavad kehtivatele standarditele. Koolitusprogrammid, sealhulgas korruptsioonivastaste meetmete kohta, on kättesaadavad, kuid nende tõhusus vajab hindamist. Tuleb märkida, et nime vahetamise liberaalne regulatsioon koos asjaoluga, et puudub keskne rahvastikuregister, võivad anda võimalusi kuritarvitusteks.

Üksikasjalikud märkused

ICAO standarditele vastavate biomeetriliste passide kasutuselevõtt, tuginedes terviklikule ja turvalisele identiteedi haldamisele, võttes arvesse ICAO raamistikus tehtud tööd ning isikuandmete piisavat kaitset, ning passide ehtsuse tagamine ja nende kasutajate isikusamasuse kontrolli lihtsustamine poolte asjaomaste asutuste poolt.

Pärast biomeetriliste passide kasutuselevõttu 2006. aastal on alates 1. märtsist 2010 antud välja passide ajakohastatud versiooni. Need passid vastavad ICAO standarditele ja neil on tõhustatud turvaelemendid. 2013. aastast alates antakse välja kolmanda põlvkonna biomeetrilisi passe, mis hõlmavad sõrmejälgi. Kuigi nõudlus mitte-biomeetriliste passide järele väheneb, on endiselt võimalik neid saada ja nende väljastamist ei ole kavas lõpetada.

Nii rahvusvaheliste passide kui ka isikut tõendavate dokumentide valmistamise ja väljastamise pädevus kuulub riiklikule trükikojale Goznak; riiklikule perekonnaseisuametile (ZAGS) ja selle piirkondlikele ja kohalikele büroodele (annavad välja alusdokumente); Föderaalsele Migratsiooniteenistusele (edaspidi „migratsiooniteenistus”) ja selle piirkondlikele ja kohalikele büroodele (annavad välja rahvusvahelisi ja Venemaa sisepasse).

Biomeetriliste passide praegune põlvkond on võltsimise eest hästi kaitstud ning vastab ICAO standarditele. Väljastamise menetlus on usaldusväärne ja küllalt turvaline, olgu tegemist taotleja isiku tuvastamise, trükkimise, passiblankettide hoiustamise või isikustamise etapiga. Menetluse käigus kogutud teabe turvalisus on reguleeritud 27. juuli 2006. aasta föderaalseadusega nr 152-FZ isikuandmete kohta.

Isikut tõendavad dokumendid (s.t sisepassid ja alusdokumendid) on võltsimise eest tehniliselt hästi kaitstud. Uut tüüpi sisepassil (antakse välja alates jaanuarist 2008) on täiendavad turvaelemendid ja need on vastavalt ICAO standarditele masinloetavad. Blanketid valmistatakse (kesktasandil) ja säilitatakse turvaliselt ja tõhusalt. Isikustamine ja väljastamine toimub piirkondlikul tasandil ja asjaomased menetlused vastavad kehtivatele standarditele.

Asjaomaste asutuste kesk- ja kohalikud bürood, mida külastati ja mis tegelevad nii rahvusvaheliste kui ka isikut tõendavate dokumentidega, olid hästi turvatud. Dokumentide käsitsemise ja juurdepääsuga seotud haldusturvalisuse menetlused olid kehtestatud.

Keskset rahvastikuregistrit ei ole. Algdokumentidega tegeletakse piirkondlikult ja igal piirkonnal on oma rahvastikuregister ja elektrooniline andmebaas (vähemalt olid nendes büroodes, mida ELi eksperdid külastasid). Kahtluste korral toimub piirkondadevaheline konsulteerimine halduskorras (ametlik päring saadetakse postiga). Venemaa ametiasutused viitasid kavale luua uus keskne elektrooniline rahvastikuregister, aga kindlat kuupäeva ei osatud öelda. Föderaalasutuste ja ministeeriumite vahelise portaali (SMEV) loomine, mis võimaldab taotluste elektroonilist käsitlemist (väidetavalt juba toimib),võib lugeda teatavaks edasiminekuks selles vallas.

Nime vahetamist käsitlevad õigusnormid on üsna liberaalsed ja see tekitab jätkuvalt muret. Tegelikult ei kehti nime vahetada soovivatele kodanikele ühtegi piirangut. Kuna puudub keskne rahvastikuregister, saab nime vahetamisi kindlaks teha vaid piirkondlikul tasandil või pärast ametlikke järelepärimisi teistest perekonnaseisuameti büroodest, mis võtab aega ja loob võimalusi kuritarvitusteks.

Interpoli andmebaasi viivitamatu ja süstemaatiline teavitamine kadunud ja varastatud passidest.

Teave kadunud ja varastatud rahvusvahelistest passidest salvestatakse migratsiooniteenistuse keskses andmebaasis ning edastatakse seejärel Interpoli riiklikusse keskbüroosse (asub siseministeeriumi juures), kust see integreeritakse Interpoli varastatud ja kadunud reisidokumentide andmebaasi. Andmed laetakse Interpoli andmebaasi käsitsi ja seda tehakse iga päev.

Siseministeerium viib ellu arenguprojekti, et parandada migratsiooniteenistuse ja Interpoli riikliku keskbüroo vahelist teabevahetust andmete automaatse üleslaadimisega andmebaasi (projekt jõuab lõpule 2013. aastal).

Seni ei ole Venemaa Interpoli varastatud ja kadunud reisidokumentide andmebaasile edastanud andmeid kadunud või varastatud passide ja isikut tõendavate dokumentide kohta, sest neid dokumente ei ole võimalik välismaal kasutada. Venemaa on siiski kaalunud ka neid dokumente käsitlevate andmete edastamist.

Passinäidiste ja viisablankettide ning võltsitud dokumente puudutava teabe regulaarne vahetamine ja dokumentide turvalisuse alane koostöö.

Passinäidiseid ja viisablankette vahetatakse regulaarselt välisministeeriumi diplomaatiliste kanalite kaudu. Migratsiooniteenistus saab välisdokumentide näidised siseministeeriumilt ning saadab need edasi piirkondlikele büroodele.

ICAO standarditele vastavate koolitusprogrammide korraldamine, kus käsitletakse dokumendikaitse meetodeid, sealhulgas biomeetriliste parameetrite kasutuselevõttu, ning teabe vahetamist valdkonna meetodite ja võimalike teadusuuringute kohta.

Perekonnaseisuameti ja migratsiooniteenistuse töötajatele tehakse sissejuhatav koolitus, millele järgnevad korrapärased teadmisi ajakohastavad koolitused. Pakutakse ka e-õppe programme. Välisministeeriumi konsulaarosakond on loonud koolituskeskuse, mis korraldab kursusi väljastusmenetluse ja biomeetriliste passide turvaelementide kohta.

Koolitusprogrammide tõhusus tõenäoliselt varieerub, sõltudes konkreetse büroo suurusest, selle (rohkem või vähem) kõrvalisest asukohast ja personalist. Asjaomaste asutuste ametnikud, kellega ELi eksperdid missioonide käigus kohtusid, olid vastavatest menetlustest hästi informeeritud ning teadsid, millised on nende tööülesanded ja pädevus.

Põhjaliku ja turvalise identiteedi haldamisega tegelevate asutuste ametnikele suunatud korruptsioonivastaste meetmete, sealhulgas eetikanormide rakendamine ja vajaduse korral tõhustamine.

Venemaa ametiasutuste sõnul käsitletakse korruptsioonivastaseid teemasid vastava personali üldkoolituse raames ja teadmisi ajakohastatakse uute vastavasisuliste õigusaktide vastuvõtmisel. Ekspertide missioonil ei õnnestunud tutvuda koolituste ja koolituskavade sisu ega kvaliteediga (eelkõige perekonnaseisuametite osas).

Migratsiooniteenistus võttis üldise korruptsioonivastase tegevuskava raames vastu riigiteenistujate eetika- ja käitumiskoodeksi (migratsiooniteenistuse 25. veebruari 2011. aasta määrus), mida rakendatakse kõikide töötajate suhtes. Mõned sätted on inkorporeeritud sõnaselgelt migratsiooniteenistuse töötajate töölepingutesse. Migratsiooniteenistus on loonud korruptsiooniga võitlemise eesmärgil kodanikega suhtlemise kanalid (veebisait, vihjetelefon jne) ning võtab ennetavaid meetmeid.

Korruptsioonivastaste meetmete tähtsust dokumentide turvalisuse valdkonnas rõhutab asjaolu, et kuigi dokumentide väljastussüsteem on võltsimiste eest hästi kaitstud, võib korruptsiooni tõttu tekkida võimalus saada dokument ebaseaduslikult.

Probleemsed valdkonnad ja meetmed, mida soovitatakse 1. teemaderühma raames järgida:

Eespool nimetatud puuduste põhjal tegi komisjon kindlaks probleemsed valdkonnad, mida tuleks Venemaa ametiasutustega põhjalikumalt arutada:

Nime vahetamist reguleerivad õigusnormid on Venemaal suhteliselt liberaalsed, mistõttu võib tekkida võimalusi kuritarvitusteks ja identiteedi lihtsaks muutmiseks. Kolmandate riikide, sealhulgas ELi liikmesriikide ametiasutustel ei ole nimevahetust lihtne avastada. Teabe puudumine migratsiooniteenistuse ja perekonnaseisuameti töötajate koolituste ja koolituskavade sisu ja tulemuste kohta, eelkõige korruptsioonivastaste meetmete vallas, ei võimaldanud komisjonil selles valdkonnas tehtud edusamme täielikult hinnata. Komisjon jätkab Venemaa ametiasutustega teabe vahetamist keskse rahvastikuregistri, föderaalasutuste ja ministeeriumite vahelise elektroonilise süsteemi (SMEV) ning hoiatusteadete Interpoli varastatud ja kadunud reisidokumentide andmebaasi automaatse sisestamise süsteemi edasise arendamise kohta.

2. teemaderühm. Ebaseaduslik ränne, sealhulgas tagasivõtmine

Üldine hinnang

Viimastel aastatel on Venemaa rändepoliitika teinud läbi märkimisväärseid muutusi. Uus rändepoliitika kontseptsioon, mis võeti vastu 2012. aastal, on selle selge märk.

Venemaa ametiasutused on hakanud käsitlema rännet laiemalt, võttes arvesse rändevoogude kasulikku mõju majanduse arengule. Venemaa ametiasutused mõistavad, et bürokraatia ja rändemenetluste ebatõhusus on sageli põhjused, miks paljudest seaduslikest rändajatest saavad ebaseaduslikud, ning et rändajate integreerimiseks Vene ühiskonda on tungiv vajadus.

Viisade ja seadusliku rände kanalite puhul on migratsiooniteenistus peamine rändega tegelev ja ühtsust tagav asutus Venemaal. On kehtestatud terviklik ja ulatuslik õigusnormide süsteem. Mõned õigusnormid on endiselt väga keerulised (nt kvoodid ja tööload).

Föderaalseadusi on teataval määral juba muudetud, eelkõige ELi ja Venemaa viisalihtsustuslepingu rakendamise, kõrge kvalifikatsiooniga spetsialistide olukorra parandamise, rände registreerimise ja viisamenetluste lihtsustamise ning tööturule juurdepääsu parandamise vallas (seoses kvoodisüsteemi ja patentidega). Muutusi on oodata ka muude rändajate rühmade puhul, eelkõige seadusliku rände menetluste parandamise kaudu.

Ebaseaduslik ränne on probleem, millest asjaomased asutused on teadlikud. Üha suuremaid jõupingutusi tehakse Venemaa territooriumil kinni peetud ebaseaduslike rändajate tulemuslikuks tagasisaatmiseks ja rännet käsitlevate õigusnormide üldiseks rakendamiseks. Probleemiks on nõuetekohane koostöö Valgevenega (Venemaa-Valgevene liidu ja piirikontrollide puudumise tõttu) ning rändevood SRÜ riikidest (sealhulgas nõuetekohane passikontroll). Tagasisaatmismenetlus on olemas ja tagasisaatmise elluviimiseks arendatakse koostööd paljude päritoluriikidega. ELi ja Venemaa vaheline tagasivõtuleping toimib rahuldavalt.

Ebaseadusliku rände ja piirihaldusega seoses oli raske hinnata teabekogumissüsteemi ja iseäranis riskianalüüsi, sealhulgas piirkondlikul tasandil. Piirikontrolli tõhusust parandaks kindlaks määratud näitajate (nt ebaseaduslikud piiriületused, sisenemiskeelud jne) kogumine uute ebaseaduslike rändekanalite, marsruutide ja piiriülese kuritegevuse kohta, eeldusel et need andmed tehakse kättesaadavaks kohalikele üksustele.

Varjupaiga valdkonnas on loodud vajalikud haldusstruktuurid ja kehtestatud menetlused ning varjupaigataotlejate vastuvõtukeskused, mida ELi eksperdid külastasid, vastasid peamistele nõuetele ja kehtivatele standarditele. Tuleks kaaluda piiripunktides lisateabe andmist võimalikele varjupaigataotlejatele ning migratsiooniteenistuse ja piirivalveteenistuse (Julgeolekuteenistuse FSB allorganisatsioon) koostöö tugevdamist ja konstruktiivsemaks muutmist. Tuleks kaaluda õigusnormide kehtestamist, mille kohaselt on juurdepääs teatavatele õigustele tagatud vaid pagulaseks tunnistatutele ja varjupaigataotlejatele, ning ajutist varjupaika (täiendav kaitse) saanud isikute seisundi lähendamist pagulasseisundile. Uus varjupaigaseadus peaks olukorda selles valdkonnas parandama.

Piirihaldussüsteem ja piiripunkti menetlused on heal tasemel, kuigi mõned uuendused parandaksid tõhusust. Piiripunktide varustust täiustatakse korrapäraselt. Piirivalveteenistus on professionaalne piirihalduse ja õiguskaitseasutus, mille maine ametiasutuste hulgas on hea.

Piirivalveteenistus teeb koostööd naaberriikide piirivalveasutuste ja Frontexiga. Edusamme on tehtud ka koostöö osas kolmandate riikide piirihaldusasutustega, sealhulgas ELi liikmesriikides. Seda viimast tuleks laiendada ning vahetatav teave ja andmed peaksid olema struktuursemad.

Mis puudutab koostööd teiste asjaomaste Venemaa asutustega, siis peaks piirivalveteenistus tegema suuremaid pingutusi koostöö konkreetsemaks muutmiseks, eelkõige migratsiooniteenistuse ja Föderaalse Tolliteenistusega.

Andmeid kogutakse korrapäraselt ja asjaomastes asutustes on analüüsiüksused (vähemalt on see nii piirivalveteenistuses ja migratsiooniteenistuses). Andmeid kogub iga asutus eraldi, mistõttu on statistika killustunud. Riskianalüüsi ei tutvustatud ja isegi kui see on ette valmistatud, on selle põhjalikkuse ja metoodika suhtes mõningaid kahtlusi.

Venemaa ametiasutuste sõnul on muu hulgas piirivalveametnikele mõeldud dokumentide turvalisust käsitlevad koolitusprogrammid hästi välja töötatud. Koolitusprogrammid hõlmavad korruptsioonivastaseid meetmeid ning eetikanormid on välja töötatud. Nende sisu siiski ELi ekspertidele ei tutvustatud.

Üksikasjalikud märkused

2.1. Rändeprobleemid

Venemaa Föderatsiooni ja Euroopa Ühenduse vahelise 25. mai 2006. aasta tagasivõtulepingu rakendusprotokollide sõlmimine Venemaa ja asjaomaste ELi liikmesriikide vahel, tagades samal ajal lepingu rakendamise.

ELi ja Venemaa vaheline tagasivõtuleping jõustus 1. juunil 2007. ELi nimel jälgib selle täimist komisjon koostöös ELi liikmesriikidega ja Venemaa poolt migratsiooniteenistus. Lepingu rakendamise käigus tekkivate mis tahes probleemide arutamise peamine platvorm on tagasivõtmise ühiskomitee (edaspidi „ühiskomitee”), mis seni on kohtunud kaks korda aastas (Moskvas ja Brüsselis on toimunud kokku 13 kohtumist).

Kõik lepingust tulenevad tagasivõtmismenetlused toimivad. Üldine hinnang lepingule on rahuldav. Kõiki tehnilisi punkte käsitletakse korrapäraselt ühiskomitee kohtumistel. Head koostööd arvesse võttes otsustati viimasel ühiskomitee kohtumisel hakata edaspidi kohtuma harvem ehk üks kord aastas.

Venemaa poolel vastutab lepingu rakendamise eest peamiselt migratsiooniteenistus, millel on asjaomaste teemade käsitlemiseks eraldi üksus.

Piirivalveteenistus vastutab tagasivõtmismenetluse kiire sujumise eest piiripunktides. Tagasivõtmismenetluse rakendamiseks piiril on piirivalveteenistus määranud ametisse piiriesindajad. Mõnes piiripunktis panid ELi eksperdid siiski tähele, et piirivalveteenistuse kohalikud piiriesindajad ei tundnud selle menetluse kõiki üksikasju.

Lepingu rakendusprotokollide sõlmimine (Venemaa ja ELi liikmesriikide vahel) on peaaegu lõpule jõudmas. Protokollid on alla kirjutatud 23 ELi liikmesriigiga. Protokoll on alla kirjutatud Kreekaga ja see ratifitseeritakse lähiajal. Venemaa teatas, et on valmis läbirääkimisteks Horvaatiaga. Mitmel ühiskomitee kohtumisel teatas Venemaa, et on valmis pidama protokolli osas läbirääkimisi Ühendkuningriigiga. Iirimaa ja Taani ei ole end lepinguga sidunud.

25. mai 2006. aasta Euroopa Ühenduse ja Venemaa Föderatsiooni vaheline Euroopa Liidu ja Venemaa Föderatsiooni kodanikele viisade väljastamise lihtsustamise lepingu tõhus rakendamine.

ELi ja Venemaa vaheline viisalihtsustusleping jõustus 1. juunil 2007 (samaaegselt tagasivõtulepinguga). ELi poolt jälgib selle täitmist regulaarselt komisjon koostöös ELi liikmesriikidega ja Venemaa poolt välisministeerium. Lepingu rakendamise käigus tekkivate mis tahes probleemide arutamise peamine platvorm on ühine viisarežiimi lihtsustamise komisjon, mis tuleb kokku korrapäraselt ühe poole palvel, tavaliselt kord aastas (Moskvas ja Brüsselis on toimunud kokku 9 kohtumist).

Viisalihtsustuslepingu täieliku, nõuetekohase ja ühtlustatud rakendamise tagamiseks töötas ühiskomisjon välja ja võttis vastu viisalihtsustuslepingu rakendamise suunised. Pooled käsitlevad ühiskomisjoni kohtumisi konstruktiivse koostöö platvormina ja võimalusena arutada mis tahes lepingu rakendamisel tekkinud tehnilisi probleeme. Lepingut rakendatakse rahuldavalt.

Komisjonil ei ole üksikasjalikke andmeid Venemaa väljastatud viisade kohta ajavahemikus 2007–2011. ELi kodanike puhul ei ole viisa väljastamisest keeldumise täpne määr teada, kuid Vene poole hinnangul on see ligikaudu 0,01–0,02 % (ligikaudu 200–300 keeldumist aastas). Aastas antakse ELi kodanikele ligikaudu 1,25 miljonit viisat, millest ligikaudu 45 % on pikaajalise kehtivusajaga mitmekordsed viisad.

Enne lõpliku otsuse tegemist viisalihtsustuslepingu allkirjastamise kohta tuleb uuendatud lepingut hinnata ELi ja Venemaa üldiste suhete taustal.

Eespool nimetatud viisalihtsustuslepingu muutmine, eesmärgiga lihtsustada lühiajaliste reiside viisanõudeid.

Uuendatud viisalihtsustuslepingu tekst on valmis ja sisaldab muu hulgas vastastikust viisavabastust tsiviillennukite meeskonnaliikmete suhtes ja selle ajutist kohaldamist alates allakirjutamisest. See teeb lõpu praegusele ebavõrdsele olukorrale, kus kõik ELi liikmesriigid on vabastanud Venemaa tsiviillennukite meeskonnaliikmed viisakohustusest, samal ajal kui Venemaa säilitab viisakohustuse nende liikmesriikide suhtes, kellega ei ole sõlmitud selle isikute kategooria kohta kahepoolseid viisavabaduslepinguid (Belgia, Eesti, Iirimaa, Kreeka, Luksemburg, Läti, Portugal, Slovakkia, Sloveenia, Soome, Tšehhi Vabariik).

Lahendatama on veel üks probleem: viisavabadus biomeetrilise passi omanikele, mida nõuab Vene pool. EL uurib veel kaitsemeetmeid, mis peavad sellise viisavabadusega kaasnema.

Töö teise poole territooriumil seaduslikult viibivate/elavate kodanike registreerimist/nimekirja kandmist ning elamis- ja töölubade väljastamist käsitlevate õigusnormide lihtsustamise ja läbipaistva rakendamise tagamiseks, eesmärgiga lühendada haldusmenetluste kestust ja vähendada kodanike halduskoormust, ning vastavat viisapoliitikat käsitleva teabe korrapärane vahetamine.

Venemaal kehtivad seadusliku rände kohta põhjalikud õigusnormid, mis on sätestatud mitmetes föderaalseadustes ja nende muudatustes. Nende rakendamise eest vastutab migratsiooniteenistus.

Mitmeid muudatusi on tehtud seoses välismaalaste nimekirja kandmisega (registreerimisega), mis on kohustuslik kõikjal Venemaal. Praegu on iga välismaalane (sõltumata riigis viibimise kestusest) kohustatud seitsme tööpäeva jooksul (varem oli see kolm tööpäeva) teavitama migratsiooniteenistuse piirkondlikku üksust enda viibimisest riigis. Seda perioodi võib pikendada kahepoolsete lepingutega, nagu on tehtud Prantsusmaa (10 päeva) ja Kasahstani (30 päeva) puhul.

Kõrge kvalifikatsiooniga spetsialistidena riigis elavatel kolmandate riikide kodanikel (vt edaspidi) ja nende pereliikmetel on lubatud viibida Venemaal ilma registreerimata 90 või 30 päeva (sõltub asjaoludest).

Rände dokumenteerimismenetluse eest vastutab vastuvõtja (see on seaduses selgelt sätestatud), teavitades migratsiooniteenistust. Turistide puhul tegeleb sellega hotell või neid Venemaale kutsunud isik. Kolmanda riigi kodanik ei pea otseselt migratsiooniteenistusega kokku puutuma. Vastuvõtja esitab teavitamiseks vajalikud dokumendid (sealhulgas passi ja rändekaardi koopiad) isiklikult või posti teel.

Kolmandate riikide kodanikud ei vastuta enam teavitamise kohustuse täitmata jätmise eest ja karistusi kohaldatakse üksnes vastuvõtjate suhtes (varem kehtis see ka kolmanda riigi kodaniku suhtes).

Registreerimismenetlust kohaldatakse kolmandate riikide kodanike suhtes, kes elavad Venemaal seaduslikult pikema perioodi vältel (töötavad, õpivad jne). Seda menetlust on samuti veidi lihtsustatud, eelkõige taotluse esitamise osas. Hoolimata sellest, et menetlus on deklaratiivne, on täiendavaid dokumente, mida taotlejat nõutakse, vahel keeruline saada (nt vara omandiõiguse tõend või omaniku avaldus). Arvestades seda, rändajate juurdepääs mitmetele sotsiaalsetele õigustele sõltub kehtivast registreeringust, takistab menetlus tegelikult juurdepääsu nendele õigustele.

Kolmandate riikide kodanikele antakse seaduslikuks riigis viibimiseks peamiselt kahte liiki elamislube: ajutisi ja alalisi.

Kolmanda riigi kodanik, kes soovib saada ajutist elamisluba Venemaal, peab esitama taotluse migratsiooniteenistuse asjaomasele piirkondlikule büroole või Venemaa asjaomasele diplomaatilisele esindusele oma elukohariigis. Taotluse rahuldamisel antakse Venemaale sisenemiseks neljakuuline viisa. Taotluse võib esitada isiklikult või elektrooniliselt koos nõutavate täiendavate dokumentidega, sealhulgas tõendiga, mis kinnitab, et taotleja ei ole HIV-positiivne ega uimastisõltlane. Venemaa ametiasutused teevad taotluse suhtes otsuse kuue kuu jooksul. Keeldumise põhjused on õigusaktides selgelt kindlaks määratud.

Näib, et ajutist elamisluba omavad kolmandate riikide kodanikud tohivad töötada vaid tööloal (tavaliselt üheaastane) märgitud piirkonnas ja ametikohal. Kui tööluba hõlmab ühte piirkonda, ei tohi nende isikute töölähetused kesta Venemaal üle kümne päeva. Sellised õigusnormid on piiravad.

Ajutine elamisluba kehtib kolm aastat ja kui kolmanda riigi kodanik on selle aja jooksul Venemaalt lahkunud ja tagasi tulnud, saab ta taotleda elamisloa pikendamist, esitades samad dokumendid (sealhulgas tõendid HIV ja uimastisõltuvuse kohta). Kui kolmanda riigi kodanik on viibinud Venemaal vaheaegadeta kolm aastat, võib ta taotleda alalist elamisluba (vt allpool).

Tööjõu rännet käsitlevates Venemaa õigusaktides on eelisseisundis kõrge kvalifikatsiooniga spetsialistid. Kõrge kvalifikatsiooniga spetsialistide Venemaa tööturule meelitamiseks on ametiasutused lihtsustanud nende töölevõtmist ja riigis elamist käsitlevaid õigusnorme. Kõrge kvalifikatsiooniga spetsialistide suhtes kvoodid ei kehti, neil ja nende pereliikmetel on õigus saada töölepingu kehtivuse ajaks (kuni kolm aastat) mitmekordsed viisad ning pikendada korduvalt elamisluba kuni kolmeks aastaks korraga. Kui spetsialistid töötavad kahes või enamas piirkonnas, kehtib väljastatav luba nendes piirkondades. Töösuhte lõppemisel on neil uue töö leidmiseks aega 30 päeva. Kõrge kvalifikatsiooniga spetsialistidel on õigus taotleda alalist elamisluba ajutise elamisloa taotlemise menetlust läbimata ning neil ja nende pereliikmetel on laialdased sotsiaal-majanduslikud õigused.

Alaline elamisluba antakse kolmanda riigi kodanikele ajutise elamisloa alusel pärast vähemalt üheaastast riigis elamist. Alaline elamisluba antakse kuni viieks aastaks ja seda saab pikendada piiramatu arv kordi.

Kolmanda riigi kodanik peab esitama taotluse migratsiooniteenistuse asjaomasele piirkondlikule büroole vähemalt kuus kuud enne ajutise elamisloa kehtivuse lõppu. Taotlusele tuleb lisada mitmeid dokumente, mis on sarnased nendega, mida nõutakse ajutise elamisloa taotlemisel. Alalise elamisloa andmisest keeldumise põhjused on sarnased ajutise elamisloa andmisest keeldumise põhjustega.

Alalise elamisloaga välisriigi kodanike õiguslik seisund sarnaneb Venemaa kodaniku seisundile, mis muu hulgas tähendab seda, et nende suhtes kvoodid ei kehti ja neilt ei nõuta tööluba.

Välisriikide kodanikud tohivad töötada vaid tööloaga, välja arvatud juhul, kui nende suhtes kehtib mõni 2001. aasta föderaalseaduses nr 115-FZ sätestatud erand.

Tööloa saamiseks peab kolmanda riigi kodanik esitama taotluse oma elukohajärgsele migratsiooniteenistuse piirkondlikule büroole, esitades taotluse koos nõutavate täiendavate dokumentidega. Tööluba antakse 10 tööpäeva jooksul alates taotluse esitamisest. Kui tööluba antakse 30 päeva jooksul, peab kolmanda riigi kodanik esitama meditsiinilised dokumendid (mis muu hulgas tõendavad, et taotleja ei ole HIV-positiivne, uimastisõltlane ega põe tõsist nakkushaigust), vastasel juhul lõpetatakse tema tööleping. Meditsiinilisi analüüse tehakse ainult kindlaks määratud (ja vähestes) kohtades, mis tekitab vahel praktilisi raskusi.

Kolmandate riikide kodanikele väljastatavate töölubade arv aastas on piiratud kvoodiga, mille kehtestab töö- ja sotsiaalse kaitse ministeerium koostöös välisministeeriumi ja muude institutsioonidega. Kogu protsess on keeruline, aeganõudev ja jäik. Kvoodid kehtestatakse igale piirkonnale järgmiseks aastaks ette vastavalt tööandjatelt kogutud andmetele. Selline lähenemine võib tekitada probleeme ja viivitusi ja selle tõhusus on kaheldav. Venemaa ametiasutused on asjast teadlikud ja kaaluvad kvoote käsitlevate õigusnormide muutmist.

Kvoodi- ja töölubade süsteemi kõrval kehtib ka nn patentide süsteem, mis rakendatakse eelkõige SRÜ riikidest (välja arvatud Türkmenistan) Venemaale viisavabalt saabuvate välisriikide kodanike suhtes. Patent antakse Venemaa kodanikust vastuvõtja taotlusel 10 tööpäeva jooksul. Sellega lubatakse isikul osaleda tööturul töölepingu või tsiviilõigusliku lepingu alusel, töötades näiteks kodumajapidamises (lapsehoidjad, koduabilised jne). Patent antakse üheks kuni kolmeks kuuks ja seda pikendatakse kuni üheks aastaks. Pärast seda võib anda uue patendi. Väljastatavate patentide arv ei ole piiratud.

Algselt ei olnud Venemaal sisserännanute integratsioonipoliitikat. Viimasel ajal, pärast kolmandate riikide kodanike suurt sissevoolu (eelkõige SRÜ riikidest), on tekkinud selle järele vajadus ja see märgiti ära ka rändepoliitika kontseptsioonis (vt allpool). Rakendatakse selliseid meetmeid nagu vene keele, ajaloo ja kultuuritraditsioonide õpetamine; kursuste korraldamine Venemaale suunduvate võõrtöötajatele nende päritoluriigis; kutseõpe ning Vene rändealaseid õigusakte tutvustavad kursused ja vene keele tunnid. Tadžikistanis ja Kõrgõzstanis rakendati kaht katseprojekti. Migratsiooniteenistus on väidetavalt loonud ka integratsiooniga tegeleva üksuse. Põhjalikku integratsioonistrateegiat ei ole veel välja töötatud.

Viisadega seotud menetlusi reguleerivad valitsuse määrused, mis on kooskõlas ELi ja Venemaa viisalihtsustuslepinguga.

Välisriigi kodanik peab mis tahes liiki viisa saamiseks esitama taotluse Venemaa diplomaatilisele või konsulaaresindusele, esitades (selgelt kindlaks määratud ja suhteliselt standardsed) dokumendid, sealhulgas kutse. Pikaajaliste viisade puhul võidakse nõuda täiendavaid dokumente. Viisa väljastatakse reisi eesmärgist lähtudes. Välisministeerium võib keelduda viisa andmisest õigusaktides ettenähtud põhjustel. Keeldumist ei pea põhjendama.

Riiki sisenemise ja seal elamise korra rikkumiseks loetakse seda, kui sisenemise väidetav eesmärk ei lange kokku tegeliku eesmärgiga, ning see on karistatav (trahv, väljasaatmine ja/või taassisenemise keeld).

Viisas märgitud viibimisaja lõppedes on viisaomanikud kohustatud Venemaa territooriumilt lahkuma. Mitmekordse lühiajalise (äri-)viisaga võib välisriigi kodanik viibida Venemaal 180 päeva jooksul 90 päeva. Pikaajalised viisad antakse perioodiks, mis vastab Venemaal viibimise eesmärgile.

Venemaa viisapoliitika rajaneb suures osas kahepoolsetel lepingutel. Venemaa on sõlminud üle saja lepingu, milles käsitletakse viisavabasid lühiajalisi reise (Iisraeli ja Türgiga) ja viisalihtsustust (nt ELi ja USAga). Viisavabadus on kehtestatud peaaegu kõikide SRÜ riikidega (välja arvatud Türkmenistan). Venemaa esitatud teabe kohaselt sõlmitakse viisavabaduslepingud tõenäoliselt Jaapani, Lõuna-Korea ja Indiaga.

Teabe vahetamine, muu hulgas Venemaa ja ELi rändealase dialoogi raames, õigusraamistike ja haldusstruktuuride, sealhulgas nende vastavate pädevuste ja töömeetodite, ning infrastruktuuri (sealhulgas kinnipidamiskeskused) kohta rände tõhusaks juhtimiseks, mis seisneb eelkõige ebaseaduslike rändajate avastamiseks ja väljasaatmiseks ette nähtud tõhusa metoodika väljatöötamises, ning teabe vahetamine ebaseadusliku rände voogude, statistika ja riskianalüüsi kohta ning tiheda koostöö tegemine, et võidelda ebaseadusliku rändega seotud kuritegudega, ning võimalike puuduste likvideerimine.

Migratsiooniteenistus töötas välja uue rändepoliitika kontseptsiooni (edaspidi „kontseptsioon”) ajavahemikuks 2012–2025 ja Venemaa president kinnitas selle 2012. aasta juunis. See on Venemaa peamine rännet käsitlev dokument. Kontseptsiooni eesmärk on soodustada turuvajadustest lähtudes mõnede kolmandate riikide kodanike, eelkõige kõrge kvalifikatsiooniga spetsialistide, suurinvestorite, üliõpilaste, kaasmaalaste ja kvalifitseeritud töötajate rännet Venemaale (eelkõige SRÜ riikidest). Kontseptsioonis määratakse kindlaks rände edendamise meetmed, nagu tingimuste loomine perekondade taasühinemiseks, äri, töö (kvoodisüsteemi täiustamine) ja hariduse/teaduslikel eesmärkidel riiki sisenemise ja viibimise menetluste järkjärguline lihtsustamine, registreerimise ja tervishoiuga seotud menetluste lihtsustamine, korduvrände soodustamine jne. Kontseptsioonis keskendutakse seadusliku rände positiivsetele mõjudele, esitledes rännet lahendusena rahvastiku vähenemisele. Riigi tasandil töötatakse välja rakendusseadusi. Kontseptsioonis pannakse rõhku ka rändeseadustest kinnipidamisele kolmandate riikide kodanike poolt Venemaal ning ebaseadusliku rände piiramisele.

Migratsiooniteenistuse käes on suurem osa rändega seotud pädevusest Venemaal. Alates 2012. aastast allub migratsiooniteenistus otse valitsusele ja selle juhi ametikoht võrdsustati hiljuti ministri ametikohaga. Migratsiooniteenistus on juhtiv föderaalne täitevorgan, mis koosneb piirkondlikest büroodest, piirkondadevahelistest üksustest ja välismaal asuvatest kontaktpunktidest. Migratsiooniteenistus vastutab riikliku rändepoliitika koostamise ja rakendamise ning seadusliku ja ebaseadusliku rändega seotud tegevuse juhtimise eest.

Rände juhtimisse on kaasatud ka piirivalveteenistus, mis vastutab piirikontrolli ja piiride valvamise eest. Rände kontrollimisse ja juhtimisse on vastavalt oma pädevustele kaasatud ka muud ministeeriumid ja ametid (haridus- ja teadusministeerium, töö- ja sotsiaalse kaitse ministeerium, välisministeerium jne).

Venemaa ametiasutuste sõnul ei teosta migratsiooniteenistus piirialal kontrolle, kuid teeb koostööd piirivalveteenistusega iga-aastaste koostööplaanide ja piirkondlike plaanide raames. ELi eksperdid ei leidnud siiski missiooni käigus migratsiooniteenistuse ja piirivalveteenistuse vahelist operatiivkoostööd. Isegi kui suhtluskanalid piirivalveteenistuse ja migratsiooniteenistuse piirkonliku büroo vahel on loodud, ei ole migratsiooniteenistus piiripunktides esindatud.

Venemaa rahvusvaheline koostöö rände küsimustes hõlmab peamiselt migratsiooniteenistuse ja SRÜ riikide migratsiooniteenistuste vahelisi kontakte 1992. aasta lepingu alusel, mis hõlmab ka kontaktametnike vahetamist. Tegevustes keskendutakse võitlusele ebaseadusliku rändega. Ebaseadusliku rände ja inimkaubanduse vastu suunatud operatiivsed ennetavad meetmed on väidetavalt välja töötatud ja erioperatsioone viiakse läbi Ühise Julgeoleku Lepingu Organisatsiooni raames, kuhu Venemaalt on kaasatud migratsiooniteenistus, siseministeerium, FSB ja Rosfinmonitoring.

Kahepoolsete lepingute alusel tehakse koostööd ka tagasivõtmise valdkonnas. Venemaa on sõlminud vastavad lepingud lisaks ELile muu hulgas ka Taani, Islandi, Norra, Šveitsi, Hiina, Türgi, Ukraina, Armeenia, Kasahstani, Kõrgõzstani, Usbekistani, Moldova, Valgevene ja Vietnamiga. Tagasivõtmist käsitlevaid läbirääkimisi peetakse muu hulgas Aserbaidžaani, Türkmenistani, Tadžikistani, India, Valgevene, Montenegro, Makedoonia ning Bosnia ja Hertsegoviinaga. Venemaa väitel toimivad kõik sõlmitud lepingud rahuldavalt.

ELi ja Venemaa rändedialoog algas 2011. aastal ning selle raames on toimunud mitu ebaseaduslikku ja seaduslikku rännet käsitlevat kohtumist. Kaks ebaseadusliku rände alast ja üks seadusliku rände alane kohtumine toimusid Bratislavas, Kaliningradis ja Budapestis (seadusliku rände valdkonnas vahetasid pooled andmeid tööjõupuuduse, kvootide ja viisade kohta, samuti vahetati parimaid tavasid integratsioonipoliitika alal; ebaseadusliku rände valdkonnas vahetati andmeid tagasipöördumiste kohta). Rändedialoog on kasulik platvorm aruteludeks ja parimate tavade vahetamiseks rändepoliitika küsimustes.

Venemaa ja Valgevene liidu ning piirikontrolli puudumise tõttu nende riikide vahel oli vaja tihendada kontakte ja koostööd asjaomaste ametite vahel. Kõnealustel riikidel ei ole ühist viisapoliitikat ning luba siseneda Venemaale ei tähenda luba siseneda Valgevenesse ja vastupidi.

Väidetavalt teevad nii Venemaa piirivalveteenistus kui ka migratsiooniteenistus piirialas koostööd Valgevene rändeküsimustega tegelevate ametiasutustega. Sellele vaatamata ei näi eksisteerivat ühtegi koostööd tõendavat konkreetset vahendit (andmebaasid, teabevahetused), välja arvatud rändekaartide vastastikune tunnustamine.

Migratsiooniteenistusel on üsna ulatuslikud ja üksikasjalikud andmed seaduslike rändajate riiki sisenemise ja seal viibimise kohta (tänu riiki sisenemist ja riigist lahkumist kajastavale andmebaasile). Arvud näitavad, et igal aastal siseneb Venemaale 13–14 miljonit kolmanda riigi kodanikku. Enamik (70 %) tulevad SRÜ riikidest ja vaid 10 % EList. Riiki sisenejatest jääb sinna pikemalt elama alla 5 %.

Migratsiooniteenistus on Venemaale suunduvate ebaseaduslike rändevoogude koosseisust teadlik, kuid üksikasjalikumaid andmeid ei avaldatud. Olemasoleva teabe kohaselt on ebaseadusliku rände (hinnanguliselt 40 miljonit inimest) lähteriikideks peamiselt SRÜ riigid (80 %) ja see hõlmab seaduslikke migrante, kes jäävad elamisloa kehtivusaja lõppedes ebaseaduslikult Venemaale. Migratsiooniteenistusel ja piirivalveteenistusel ei näi ebaseadusliku rände kohta ühist statistikat olevat ja mõlemad asutused koguvad omi andmeid (migratsiooniteenistus kinnipidamiste kohta riigi territooriumil ja piirivalveteenistus kinnipidamiste kohta piiril). See ei aita saada terviklikku ülevaadet ebaseadusliku rände voogudest Venemaal. Sellest tulenevalt ei ole kumbki asutus koostanud ka terviklikku ja struktureeritud riskianalüüsi, vähemalt ei näidatud seda missioonide käigus ELi ekspertidele.

Migratsiooniteenistuse esitatud teabe kohaselt on õigusaktides selgelt sätestatud rännet käsitlevad õigusnormid läbinud hindamise ja nende eesmärk on suurendada karistusi ebaseadusliku rände organiseerimise eest. Vedajate vastutus sisenemisloata reisijate toomise eest Venemaale on sätestatud haldusõigusrikkumiste seadustikus. Migratsiooniteenistus teeb koostööd raudtee-ettevõtjatega, võimaldades neile juurdepääsu isikuandmete andmebaasile, et teha kindlaks sisesõidukeelu nimekirja kantud isikud.

Migratsiooniteenistus, mis vastutab ebaseadusliku rände avastamise eest Venemaal, kuid ei ole täitevasutus, teostab vajaduse korral kontrolle koostöös politsei ja muude ametitega. Migratsiooniteenistus keskendub selgelt kontrollide läbiviimisele töökohtadel. Korrapäraselt läbiviidavaid kontrolle on vaja eelnevalt kavandada (üks aasta ette) ja neist tuleb teavitada. Ootamatuid kontrolle võib läbi viia prokuröri loal.

Migratsiooniteenistus lõi koostöös piirivalveteenistusega riiki sisenemist ja riigist lahkumist kajastava andmebaasi. Sinna kogutakse andmed kolmandate riikide kodanike kohta seoses riiki sisenemise, riigist lahkumise ja riigis viibimisega. Katseprojektina töötatakse välja veel ühte süsteemi, mille abil saaks täita elektrooniliselt rändekaarte, mida peab esitama iga Venemaale sisenev kolmanda riigi kodanik (välja arvatud Valgevene kodanikud). Süsteem toimib juba Moskva lennujaamades ja tulevikus võetakse see kasutusele kõikides piiripunktides (konkreetseid kuupäevi ei ole siiski paika pandud).

Venemaal ebaseaduslikult viibivatele isikutele võib kinnipidamisel määrata haldustrahvi ja/või anda väljasaatmiskorralduse. Lisaks võib kehtestata isiku suhtes sisenemiskeelu, mis võib olla piiramatu kehtivusega nende jaoks, kes rikuvad korduvalt rände-eeskirju. Teave sisenemiskeelu saanud isikutest sisestatakse vastavasse andmebaasi.

Tundub, et kui isik peetakse kinni esimest korda, on ainsaks karistuseks haldustrahv (väljasaatmiskorralduseta). Selle puhul jääb aga isiku seisund Venemaal ebaselgeks. Kinni peetud isikutelt võetakse sõrmejäljed ja nende isikuandmed sisestatakse andmebaasi.

Tagasisaatmiskordasid on kahte liiki: väljasaatmine ja deporteerimine. Mõlema õigusraamistikku ja menetlust reguleerivad föderaalseadus nr 115 FZ ja siseministeeriumi korraldus.

Halduskorras väljasaatmine võib olla vabatahtlik või mittevabatahtlik ja seda tehakse kohtuotsusega. Väljasaatmist teostab föderaalne kohtutäiturite teenistus või politsei. Deporteerimist rakendatakse välisriigi kodaniku suhtes, kes ei ole lahkunud Venemaa territooriumilt kooskõlas rände-eeskirjadega (nt elamisloa või viisa kehtivuse lõppemine või tühistamine, varjupaigataotlusest keeldumine, jne). Deporteerimisotsuse teeb migratsiooniteenistuse piirkondliku büroo juhtaja või migratsiooniteenistuse juhataja. Mõlemat liiki otsuse puhul on asjaomasel isikul õigus esitada kaebus kümne päeva jooksul.

Isiku suhtes kohaldatakse tagasivõtmist, kui Venemaa ja päritoluriigi vahel kehtib tagasivõtumenetlus.

Venemaal on kahte liiki kinnipidamiskeskusi: isikutele, keda ootab väljasaatmine või deporteerimine ja isikutele, kelle tagasisaatmine päritoluriiki toimub tagasivõtulepingu alusel. Viimast liiki keskusi haldab migratsiooniteenistus. Esimest liiki keskusi haldab siseministeerium, kuid alates 2014. aastast koostöös migratsiooniteenistusega. Isikuid võib kinni pidada kohtuotsusega, mille suhtes saab esitada kaebuse kümne päeva jooksul. Haldusõigusrikkumiste seadustikus ei ole maksimaalset kinnipidamisperioodi sätestatud.

Mõned tagasivõtmist ootavate rändajate keskused on ehitatud ELi projekti AENEAS toetusel pärast ELi ja Venemaa vahelise tagasivõtulepingu sõlmimist. Tagasivõtmist ootavate ebaseaduslike rändajate keskused, mida ELi eksperdid külastasid (Moskva piirkonnas, Doni-äärses Rostovis ja Pihkvas), vastasid ELi üldistele standarditele.

2.2. Varjupaigaküsimused

· Varjupaigataotlejatele lihtsalt juurdepääsetavate selgete ja läbipaistvate varjupaigamenetluste väljatöötamine.

· Rahvusvahelist kaitset vajavatele isikutele asjakohase seisundi, sealhulgas vajalike õiguste ja kohustuste andmine, lähtudes kohustustest, mis tulenevad rahvusvahelisest õigusest, sealhulgas 1951. aasta pagulasseisundi konventsioonist ja 1967. aasta pagulasseisundi protokollist.

Venemaa ühines 1951. aasta pagulasseisundi konventsiooni ja 1967. aasta pagulasseisundi protokolliga 1993. aastal, kui võeti vastu esimene pagulaste seadus. Seadus laienes nn ajutisele varjupaigale (täiendav kaitse). Neid õigusakte on sellest ajast alates põhjalikult muudetud. Praegu valmistatakse ette täiesti uut pagulaste seadust, mis peaks lahendama paljud probleemid.

Põhimõtteliselt tuleb varjupaigataotlus esitada piiripunktis Venemaa territooriumile sisenemisel. Tegelikult saab taotluse esitada ka siis, kui asjaomane isik on Venemaa territooriumile juba sisenenud, olgu seaduslikult või ebaseaduslikult. Varjupaigataotluste läbivaatamine on migratsiooniteenistuse piirkondlike büroode ülesanne.

Tuleb märkida, et migratsiooniteenistus ei ole piiripunktides esindatud. Sellises olukorras peavad piirivalveteenistus ja migratsiooniteenistus tegema tihedat koostööd ning piirivalveametnikke tuleb rahvusvahelise kaitse küsimustes piisavalt koolitada. Teave asjaomaste menetluste kohta peab olema piiripunktides kättesaadav.

Piiripunktides oli ELi ekspertide külastuste ajal potentsiaalsetele varjupaigataotlejatele rahvusvahelise kaitse ja menetluste kohta väga vähe teavet. Piirivalveteenistus märkis, et rahvusvahelist kaitset käsitletakse ametnike standardkoolituse raames. Migratsiooniteenistus väitis, et korraldab piirivalveteenistusele selles vallas mõningast koolitust. Näib, et tegelikult toimub piirivalveteenistuse ja migratsiooniteenistuse vaheline koostöö ajutisel alusel. Mõnes olukorras võib see viia selleni, et piiripunktis varjupaika taotlevale isikule keelatakse sisenemine. Uue seaduseelnõu üks eesmärke on muuta piirimenetlust.

Esitatud taotluse vastuvõetavus tuleb teha kindlaks viie päeva jooksul. Selleks perioodiks ei anta aga taotlejale mingit dokumenti, mis võib mõnel juhul tekitada tagasisaatmise ohu. Migratsiooniteenistuse sõnul keeldutakse taotluse vastuvõtmisest vaid juhul, kui taotleja suhtes on algatatud kriminaalmenetlus ja sel juhul vaadatakse varjupaigataotlus läbi pärast kriminaalmenetluse lõppemist. Vastuvõetamatuks loetakse väidetavalt ainult 1–2 % juhtudest. Vastuvõetamatuse otsuse saab vaidlustada kohtus.

Taotluse vastuvõetavaks tunnistamise järel vaatavad taotluse sisuliselt läbi migratsiooniteenistuse piirkondliku büroo ametnikud, kes vestlevad taotlejaga (viimane peab täitma ka küsimustiku). Tavaliselt pakutakse ka tasuta tõlget, kuid vähem levinud keeltega võib tekkida probleeme.

Migratsiooniteenistus kasutab varjupaigataotluste hindamisel erinevaid allikaid, sealhulgas enda ja välisministeeriumi omi. Teabenõuetega kogutakse väidetavalt teavet ka UNHCRilt ja inimõigustega tegelevatelt vabaühendustelt. Näib, et migratsiooniteenistusel puudub konkreetne ja struktureeritud päritoluriiki käsitleva teabe süsteem, mis võimaldaks juhtumeid süsteemsemalt hinnata.

Otsus taotluse kohta tuleb teha kolme kuu jooksul (tähtaega võib kolme kuu võrra pikendada).

Varjupaigataotluse rahuldamata jätmise saab kohtus vaidlustada ühe kuu jooksul. Vaidlustamisega lükkub tagasisaatmine edasi. Varjupaigajuhtumeid käsitlema ei ole määratud ühtegi konkreetset apellatsioonikoda ega kohut. Edasikaebusi menetletakse tavalises kohtusüsteemis. Migratsiooniteenistus väitis, et korraldab kohtunikele korrapäraselt rahvusvahelist kaitset käsitlevaid koolitusi. Sellest hoolimata ei olnud võimalik koolituse tõhusust ega rahuldatud kaebuste määra välja selgitada, sest asjaomased asutused keeldusid ELi ekspertidega kohtumast. Valitsusväliste allikate väitel on edasikaebuste puhul haldusotsuseid tühistavate kohtuotsuste arv nullilähedane. Isik, kelle taotlust ei rahuldatud, on kohustatud lahkuma Venemaa territooriumilt kolme päeva jooksul alates otsusest teavitamisest.

Pagulaseks tunnistatud isikutele antakse see seisund määramata ajaks. 2013. aastal toimus selles valdkonnas muutus: varem anti pagulase seisund kolmeks aastaks ja seda sai uue taotluse ja hindamise alusel pikendada. Vene õigusaktid kaitsevad pagulaseks tunnistatud isikuid tagasisaatmise eest. Pagulaseks tunnistatud isikutele väljastatakse biomeetrilised isikutunnistused (alates juulist 2013). Neil on Venemaa kodanikega ühesugused sotsiaal-majanduslikud õigused (sealhulgas liikumisvabadus, õigus tööle, haridusele, tervishoiule). Praktikas sõltub nende õiguste kasutamine olulisel määral sellest, kas isik on Venemaal elukohta registreeritud või mitte ja mõnede jaoks (eelkõige väljaspool vastuvõtukeskust elavatele isikutele) võib see saada takistuseks. Juurdepääs õigustele võib olla veelgi enam raskendatud nn ajutise varjupaiga (täiendava kaitse vorm) saanute puhul, sest nad on ebasoodsamas olukorras kui pagulased (õigused on varjupaigataotlejatega ühesugused ja selline seisund antakse üheks aastaks). Rahvusvahelist kaitset käsitlevas uues seaduseelnõus võrdsustatakse ajutise varjupaiga saanute seisund pagulasseisundiga, mis on tervitatav.

Varjupaigataotlejate vastuvõtutingimuste kohta tuleb märkida, et migratsiooniteenistus haldab mitmeid vastuvõtukeskusi, kus varjupaigataotlejad võivad, kuid ei ole kohustatud viibima. Peale nende keskuste ei pakuta varjupaigataotlejatele, juhul kui nad ei soovi seal viibida, mingit täiendavat abi, nagu taskuraha või toidutalongid.

Menetluse ajal on varjupaigataotlejad tagasisaatmise eest kaitstud. Neil on õigus töötada ning pääseda juurde tervishoiuteenustele ja haridusele. Juurdepääs nendele õigustele sõltub siiski elukohta registreerimisest, mida on nendel, kes ei ela vastuvõtukeskuses, raske saada. Statistika näitab, et heakskiitmise määr on suhteliselt madal. Ajavahemikus 2006–2011 tunnistati ligikaudu 13 000 taotlejast pagulaseks vaid 7 % (2011. aastal 9 %). 40 % taotlejatest anti siiski ajutine varjupaik. Taotlejad on pärit peamiselt Afganistanist, Gruusiast ja viimasel ajal Süüriast.

· Tihe koostöö varjupaigaküsimustes ELi ja Venemaa vahelise rändedialoogi raames

14. detsembril 2011 peeti Moskvas ELi ja Venemaa vahelise rändedialoogi raames laiendatud teemakoosolek rahvusvahelise kaitse kohta. Koosoleku raames vahetasid pooled teavet, statistilisi andmeid ja kogemusi varjupaiga andmise kõikides aspektide kohta, sealhulgas rahvusvaheline ja siseriiklik õigus, ning käsitlesid Venemaa ja ELi vahelise koostöö edasise arendamise võimalusi selles valdkonnas. Järgmised rahvusvahelist kaitset käsitlevad teemakoosolekud korraldatakse rändedialoogi raames detsembris 2013 Stockholmis ning 2014. aastal.

Praha protsessi sihtalgatuse ja selle katseprojekti ning ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti (UNCHR) Ida-Euroopa projekti kvaliteedialgatuse raames – mõlemat toetas Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiamet (EASO) ja rahastas EL – tõlgiti vene keelde mitmed EASO koolitusmoodulid (kaasamine, päritoluteave, küsitlustehnika, dokumentide koostamine ja otsustusprotsess). Venemaad kutsuti osalema mõlemas projektis.

· Teabe vahetamine varjupaigajuhtumitega tegelema volitatud haldusstruktuuride, sealhulgas varjupaigataotlejate vastuvõtukeskuste kohta ning võimalike puuduste kõrvaldamine.

Migratsiooniteenistus vastutab rahvusvahelise kaitse taotluste vastuvõtmise ja läbivaatamise eest. Venemaa esitatud teabe kohaselt on migratsiooniteenistuse piirkondlikel büroodel varjupaigataotlejatega tegelevad osakonnad, mille töötajaid koolitavad migratsiooniteenistuse ja UNHCRi eksperdid mitu korda aastas.

Migratsiooniteenistus teeb varjupaigaküsimustes korrapärast koostööd UNCHRiga. Valdkonnas tegutsevad ka mitmed migratsiooniteenistuse ja UNCHRiga koostööd tegevad vabaühendused.

ELi eksperdid külastasid kahte varjupaigataotlejate vastuvõtukeskust Otšjoris ja Võšni Volotšekis ning andsid neile positiivse hinnangu, olgugi et need asusid suhteliselt eraldatud piirkondades. Kumbki neist ei töötanud täiskoormusel.

Vastuvõtukeskustes, mida külastati, olid tervisepunktid, kus oli kohal vähemalt kaks meditsiiniõde. Ühes keskuses kuulus personali hulka ka psühholoog. Tõlke keskustel ei olnud. Vajaduse korral ostetakse tõlketeenus sisse.

Näib, et keskuste personal ei ole saanud koolitust varjupaigataotlejate ja pagulaste ning eelkõige haavatavate isikute konkreetsete vajaduste rahuldamiseks. Mõlema keskuse ametnikud ütlesid, et eelistavad isiklikku lähenemist, mille tulemusel saab iga isik talle vajalikku abi ja tuge.

· Kõikehõlmava teabevahetuse arendamine tegevuspõhimõtete kohta, mida pooled kasutavad tunnustatud pagulaste ja rahvusvahelise kaitse saanud isikute integreerimisel ja nende kohanemise toetamisel, ning võimalike puuduste kõrvaldamine.

Näib, et puuduvad konkreetsed tegevuspõhimõtted rahvusvahelise kaitse saanud isikute Vene ühiskonda integreerimiseks ja nende kohanemiseks sellega. On siiski mõned algatused, mis sarnanevad teistele rändajatele pakutavatega. Enamik algatusi on suunatud riigi hallatavates majutuskeskustes viibivatele pagulastele. Väljaspool keskusi elavatele isikutele spetsiaalseid integratsiooniprogramme ei ole ja abi neile ei pakuta.

Pagulastele antud õigustega tagatakse ka teatav integratsioonitase, sealhulgas haridus ja võimalus saada Vene kodakondsus. Ametlikult on pagulastel õigus kutsuda Venemaale ka oma pereliikmeid, kes peavad siiski läbima samasuguse tunnustamismenetluse.

2.3. Piirihalduse küsimused

· Asjakohaste töömeetodite optimeerimine, et Venemaa ja ELi liikmesriikide piirivalveteenistused saaksid teha tihedamat koostööd, kontaktide tihendamine ja teabe vahetamine, eelkõige piiripunktides, ning ELi liikmesriikide välispiiril tehtava operatiivkoostöö juhtimise Euroopa agentuuri (Frontex) ja Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse piirivalveteenistuse vahel sõlmitud töökorra tulemuslik rakendamine.

Piirivalveteenistus hakkas tegema Frontexiga koostööd 2006. aastal, mil kirjutati alla töökord. Sellest ajast alates on rakendatud mitmeid koostööd järk-järgult arendavaid tegevuskavasid, millest viimases lepiti kokku oktoobris 2013 ning mis hõlmab ajavahemikku 2013–2015. Koostöö hõlmab Frontexi kõiki tegevusi, keskendudes eelkõige operatsioonidele ja riskianalüüsile. On tehtud mõningaid edusamme. Teabevahetuse ja analüüsitegevuse valdkonnas on siiski veel arenguruumi mitte ainult statistiliste andmete kokkulepitud, kindlaksmääratud ja korrapärase vahetamise osas, vaid ka ühise analüüsi valdkonnas, mis aitab paremini mõista ebaseadusliku rände olukorda piirkonnas.

Piirivalveteenistuse ja Venemaaga piirnevate ELi liikmesriikide piirikontrolliasutuste vaheline koostöö on rahuldav ja toimib nii kesk-, piirkondlikul kui ka kohalikul tasandil. Koostöö hõlmab ka piiriesindajate tavapäraseid otsekontakte. Lisaks sellele vahetatakse häid tavasid ja korraldatakse ühiskoolitusi. Sellest hoolimata on teabevahetus rohelise piiri rikkumiste, piiripunktides avastatud võltsitud dokumentide ja piiripunktide järjekordade kohta piiratud.

· Vajalike meetmete võtmine koostöö arendamiseks Venemaa Föderatsiooni piiriala arendamise föderaalameti (Rosgranitsa) ja ELi liikmesriikide välispiiril tehtava operatiivkoostöö juhtimise Euroopa agentuuri (Frontex) vahel.

Rosgranitsa on kaasatud mitmetesse mitmepoolsetesse rahvusvahelistesse koostööfoorumitesse. Amet on arendanud (oma pädevuse raames) koostööd ELi liikmetest naaberriikidega ja selle kohased koostööprotokollid on alla kirjutatud Läti ja Eestiga.

Ekspertide missiooni käigus kordas Rosgranitsa oma 2010. aasta pakkumist töötada välja ja allkirjastada Frontexiga ühismemorandum/töökord, eesmärgiga teha parimate tavade vahetamise kaudu koostööd piiripunktide väljaarendamises. Vahepeal on Rosgranitsa osalenud mitmes Frontexi korraldatud ettevõtmises, eelkõige tulevase automaatse piirikontrolli süsteemiga seotud uurimis- ja teadustegevuses.

· Nõuetekohase personali, ressursside, tehnilise varustuse ja infrastruktuuri kasutamine riigipiiri asjaomastes lõikudes ning piirikontrollimenetluste ja heade tavade tõhus rakendamine ühistes piiripunktides, et tagada ELi ja Venemaa Föderatsiooni vaheliste piiride ületamiseks turvaline keskkond, võideldes piiriülese kuritegevusega, tõhustada piiriülese liikumise kontrolli ning muuta ühiste piiride ületamine vähem kurnavaks ja lühendada ooteaega.

ELi ekspertide 2. teemaderühma missioon külastas mitmeid piiripunkte Venemaa erinevatel piirilõikudel piiril Kasahstaniga (Karaozek-Kotjajevka), Ukrainaga (Matveyev Kurgan, Kuibõšev, Krasnodon, Belgorod, Naumovka, Nehotjejevka ja Trojebortnoje), Valgevenega (piirikontrolli puudumise tõttu piiripunkte ei ole), Lätiga (Terehova-Buratški ja Zilupe-Sebeza) ja Eestiga (Narva-Ivangorod ja Kunitšina-Gora) ning mitmeid lennujaamu (Domodedovo, Šeremetjevo, Vnukovo, lennujaamad Doni äärses Rostovis ja Astrahanis) ja sadamaid (St Peterburgis ja Astrahanis).

Rosgranitsa on Venemaa amet, mis vastutab piiripunktidele vajaliku varustuse hankimise ja infrastruktuuri arendamise eest. Ametile kuuluvad peamised seadmed ja infrastruktuur 372 rahvusvahelises ja 259 kohalikus piiripunktis. Amet vastutab ka olemasolevate piiripunktide arendamise eest. Rosgranitsa hallatavate Venemaa piiripunktide rajatiste ja infrastruktuuri arendamiseks on loodud spetsiaalne finantsprogramm. Prioriteetsed arenguvaldkonnad on hetkel Sotši piirkond, merepiir ja rahvusvahelised rongiühendused. Prioriteetide hulka on soovitatud võtta ka ELi ja Venemaa piir.

Piiripunktide infrastruktuuri arendamine ja muudatused lepitakse kokku selleks loodud koordineerimiskomiteedega. Nende komiteede raames teevad koostööd piiripunktide peamised osalejad: Rosgranitsa, piirivalveteenistus ja tolliteenistus.

On ilmne, et olemasolevate piiripunktide parendamiseks tehakse jõupingutusi. Mõned piiripunktid, mida külastati, olid hiljuti valmis saanud. Samas olid seal kõrval vanad (töötavad) piiripunktid äärmiselt ajast maha jäänud – ELi eksperte nendesse rajatistesse ei lubatud. Mõnes uues piiripunktis olid juba rajatised, mis võimaldavad teostada ühiseid piirikontrolle (nt Ukraina ja Kasahstani piiril).

Samuti võetakse meetmeid ooteaja lühendamiseks kõige suurema koormusega piiripunktides (eelkõige piiril ELiga). Rosgranitsa on probleemist teadlik. Mõned terminalid (nt piiripunktides Lätiga) ehitati selleks, et kiirendada veoautode kontrolli ja mitmete muude projektide eesmärk on suurendada oluliselt Venemaa ja ELi liikmesriikide piiripunktide läbilaskevõimet. Samuti rakendatakse hõlbustavaid meetmeid, nagu veebikaameratega veebisaidid, kust saab piiripunktis toimuva kohta teavet reaalajas. Tuleks mõelda piirimenetluste muutmisele, eelkõige praegu kehtiva range ülesannete jaotusega seoses, kus tolliteenistus kontrollib ainult kaupu ja piirivalveteenistus ainult inimesi, ning liialt formaalse lähenemisega seoses, mida need teenistused menetluste suhtes rakendavad. 12. septembril 2013 klassifitseeris tolliteenistus ühest liikmesriigist pärit kaubasaadetised kõrgemasse riskikategooriasse, mis tähendas seda, et füüsiliselt kontrolliti kõiki veoautosid, mis olid laaditud selles liikmesriigis. Pikalevenivad kontrollimine, mille käigus kogu veoauto tühjaks tõsteti, oli kulukas ja tülikas protsess. Komisjoni ega asjaomast liikmesriiki eelnevalt ei teavitatud. Selline praktika pikendas märkimisväärselt ooteaega piiripunktis. Praeguseks on tavapärane olukord vastavates piiripunktides taastatud. Olukorda jälgitakse endiselt tähelepanelikult.

Piirikontrolle käsitlevad õigusaktid ja tavad vastavad kehtivatele standarditele. Menetlused on kogu riigis ühetaolised. Näib, et peamiseks murekohaks on lähenemine isikute kontrollimisele piiril. Kontrollimisel keskendutakse peamiselt isikusamasuse tuvastamisele. Külastuse eesmärgile ei pöörata peaaegu mitte mingit tähelepanu, kuigi seadus lubab piirivalvuritel reisijaid küsitleda ja keelata sisenemise, kui on põhjust kahelda reisija heades kavatustes. Isikute kontrollimisel reisijate profiili koostamist ei kasutata, isegi mitte suurtes lennujaamades, kus kabiinide ehitus ei võimalda isikuid visuaalselt vaadelda enne, kui nad ilmuvad piirivalveametniku ette.

Piiripunktide seadmed on üsna standardsed. Esimese astme piirikontrolli teostavatel ametnikel on passilugeja, arvuti, kust pääseb juurde vähemalt sissesõidukeelu saanud isikute ja tagaotsitavate andmebaasile, ning peamised vahendid dokumentide ehtsuse kontrollimiseks. Seda võib pidada piisavaks. Dokumentide teise astme piirikontrolli ELi ekspertidele ei näidatud, välja arvatud Šeremetjevo lennujaamas ja St Peterburi sadamas. Teise astme kontrollid, millega tutvuti, olid piisava kvaliteediga. Muude kohtade puhul võib eeldada, et neid kontrolle ei teostata. Seda olukorda näib kinnitavat praktika, mille kohaselt teostavad ELi liikmesriikidega ühistes piiripunktides teise etapi kontrolli ELi piirivalveametnikud. Eespool öeldu koos asjaoluga, et võltsitud dokumentide andmebaasi ei ole olemas ja piiripunktis ei ole ka muud teavet selliste dokumentide kohta, võib piirata piirikontrollide tõhusust.

Mõnes lennujaamas on tehtud ettevalmistusi täielikult automaatsele kontrollile üleminekuks (nn ABC kontroll) ja mõned väravad on juba paigaldatud, kuid need ei tööta veel. Rongis ja laeval teostatakse piirikontrolli mobiilsete seadmetega, mis tagavad statsionaarse piiripunktiga samaväärse kvaliteediga kontrolli.

Kaupade kontrollimiseks ettenähtud seadmed (röntgenaparaadid, sensorid jne) olid piiripunktides olemas, kuid ELi ekspertidel ei lubatud neid lähemalt hinnata. Tolliliidu tõttu on piiripunktid Kasahstaniga ettenähtud üksnes isikute kontrollimiseks.

Venemaa ja Valgevene liidu ja piirikontrolli puudumise tõttu ei ole seal ka piiripunkte. See nõuab ametkondade vahelist tihedat koostööd, mida ELi missiooni käigus ei olnud siiski märgata.

Eripärane on ka asjaolu, et SRÜ kodanikud pääsevad Venemaale oma riigi sisepassiga (isikutunnistusega). Näib, et see probleem saab lahendatud, sest 2015. aastal jõustub nõue, millega hakatakse SRÜ kodanikelt nõudma Venemaale sisenemiseks rahvusvahelist passi.

Piiril viisasid ei anta, välja arvatud erandlikel juhtudel. Piirivalveametnikel on õigus pikendada viisat Venemaalt lahkumisel kuni kolm päeva – seda tehakse peamiselt juhtudel, kui keegi on viibinud Venemaal viisa kehtivusajast kuni kolm päeva kauem.

Rohelise ja sinise piiri valvamise kohta öeldi ELi ekspertidele, et asjakohased ressursid ja seadmed on olemas. Täpsemat teavet keeldusid Vene ametiasutused siiski andmast. Seega ei ole võimalik mingeid järeldusi teha.

· Teabe vahetamine asjaomaste piirihaldusstruktuuride kohta, piirivalveteenistuste, õiguskaitseasutuste ja muude pädevate asutuste vahelise koostöö jätkamine ning võimalike puuduste kõrvaldamine.

Piirivalveteenistus on ametiasutus, mis vastutab piirikontrolli eest kõikidel Venemaa välistel maismaa- ja merepiiridel ning piiripunktides. Ameti tegevus toimub föderaalsel, piirkondlikul ja kohalikul/piiripunkti tasandil. 2003. aastast alates on piirivalveteenistus FSB osa, kuid tal on eraldi eelarve. Piirihaldusega tegeleb veel Rosgranitsa, mis vastutab piiripunktidele seadmete hankimise ja nende haldamise eest. Tolliteenistus on samuti igas piiripunktis esindatud ning tegeleb kaupade kontrollimisega.

Asjaomased ametiasutused kinnitasid, et operatiivkoostöö Venemaa õiguskaitseasutuste, s.t piirivalveteenistuse, migratsiooniteenistuse, politsei/siseministeeriumi ja tolliameti vahel on hea. Institutsioonidevahelised kokkulepped on väidetavalt olemas ja kohtumised toimuvad kesk-, piirkondlikul ja kohalikul tasandil. Seda hinnangut ei saa ELi eksperdid kinnitada, kuna neil ei olnud võimalust tutvuda ühegi koostöökokkuleppe ega protokolliga. Ülesannete range jagunemine ja sellest tulenev praktika ei kinnita piirivalveteenistuse ja tolliteenistuste vahelise koostöö toimimist.

· Andmete kogumise ja analüüsimise süsteemi väljatöötamine, mis võimaldab teostada korrapäraselt piirihalduse riskianalüüsi.

Piirivalveteenistusel (ja migratsiooniteenistusel) on spetsialiseerunud üksused ja personal piiriküsimustega seotud põhjaliku teabe ja statistika kogumiseks ja riskianalüüside tegemiseks kesk- ja piirkondlikul tasandil. Kahtlusi tekkis siiski seoses kogutud teabe liikumisega piirivalveteenistuse sees (peakontorist piiripunktidesse ja vastupidi). Tuleks tõhustada erinevate õiguskaitseasutuste analüüsiosakondade vahelist teabevahetust. Hetkel teeb iga asutus ise statistikat vastavalt oma vajadustele ja näitajatele – selle tulemusena puudub näiteks ühtlustatud statistika ebaseadusliku rände kohta. Lisaks ei ole Venemaa statistikaamet (Rosstat) pädev ebaseadusliku rände kohta statistikat koguma.

Piirivalveteenistus ja migratsiooniteenistus töötavad välja peamisi vajadusi rahuldavaid andmebaase. Siiski võiks parandada mõnede andmebaaside omavahelist seotust, sest mõnda neist saab kasutada ainult asutuste vastavate piirkondlike harude kaudu või ametlike haldustaotluste alusel (nt migratsiooniteenistuse haldusalas olev riiki sisenemist ja riigist lahkumist kajastav süsteem).

Riskianalüüside kvaliteeti ja metoodikat oli võimatu hinnata. ELi eksperdid ei näinud ühtegi riskianalüüsi, mida väidetavalt koostatakse korrapäraselt kord kuus, kvartalis ja aastas.

Andmete kogumisel ja analüüsimisel tehakse koostööd ELi liikmetest naaberriikidega. Eespool kirjeldati teabevahetust piirivalveteenistuse ja Frontexi vahelise töökorra raames.

Venemaa eesmärk on koguda andmeid reisijate kohta, kes saabuvad riiki, lahkuvad riigist või on transiitreisil läbi Venemaa territooriumi mis tahes transpordivahendiga (õhu-, mere- või maismaatranspordiga). Õigusakte rakendatakse järk-järgult 1. detsembrist 2013 ja need kohustavad transpordiettevõtjaid esitama täiustatud teavet reisijate kohta. Meetme eesmärk näib olevat pigem turvalisus kui ebaseaduslik ränne. Vene pool on kinnitanud, et õigusaktide kohaldamisala piirdub täiustatud teabega reisijate kohta. Asjaomaseid õigusakte on muudetud. ELile teeb endiselt muret kavandatav andmete kogumine ülelendude kohta. Olukorda jälgitakse endiselt tähelepanelikult.

· Meetmete võtmine dokumentide võltsimise ja võltsitud dokumentide kasutamise ennetamiseks ja tõkestamiseks piiriületusel, koolitades muu hulgas õiguskaitseasutuste, piirivalve- ja tolliteenistuse ametnikke.

Kõikides piiripunktides, mida külastati, olid olemas peamised vahendid võltsitud dokumentide avastamiseks. Nende seadmete kasutamist õpetatakse töötajatele asjakohastel kursustel, seminaridel ja õpikodades.

Esimese astme piirikontrolli teostavaid ametnikke on koolitatud dokumentide turvalisuse alal ühes piirivalveteenistuse koolituskeskuses. Lisaks sellele korraldatakse neile iga viie aasta järel kvalifikatsiooni tõstmise kursusi. Kohapealse täienduskoolituse eest vastutavad piiripunktide ülemad. Piiripunktide ametnikud peavad läbima kord aastas eksami. Täiendusõpet korraldatakse tavaliselt vajadusest lähtudes.

Kahtlaseid dokumente uuritakse põhjalikumalt teise astme piirikontrolli käigus (kui seda on võimalik vastavas piiripunktis teha, vt eespool märkusi teise astme piirikontrolli kohta). Teise astme piirikontrolli teostavad ametnikud ei ole eriväljaõpet saanud, kuid neid värvatakse kogenud ametnike hulgast.

Võltsitud dokumentide andmebaasi ei ole, samuti puuduvad piiripunktides võltsitud dokumentide näidised. Piiripunktides on olemas rahvusvaheliste reisidokumentide näidised koos tähtsamate turvaelementide kirjeldustega. Uut võltsimistega seotud teavet levitatakse siis, kui selleks tekib vajadus (nt vahetuse alguses).

· Riigipiiriga seotud struktuuride ametnikele suunatud koolitusprogrammide läbiviimine ja korruptsioonivastaste meetmete, sealhulgas eetikanormide rakendamine ning võimalike puuduste kõrvaldamine.

ELi eksperdid külastasid piirivalveakadeemiat ja ühte ametnike koolitusasutust. Ametnike koolitussüsteem sai positiivse hinnangu ja see vastab Bologna protsessile. Akadeemiline lähenemine ja teadusuuringud on koolituse lahutamatu osa. Korruptsioonivastased meetmed ja eetika kuuluvad iga ametniku põhikoolituse hulka.

Koolitusinstituut korraldab piirivalveametnikele täiendusõpet. Ametnikud peavad läbima kursused kohustuslikus korras iga viie aasta järel ja need kestavad ühe kuu või kaks kuud. Missioonirühmale piirivalveametnike ja allohvitseride koolitusprogrammi siiski ei tutvustatud.

Korruptsioonivastased meetmed ja eetikanormid on väidetavalt kaasatud piirivalveametnike põhikoolitusse. ELi ekspertidele öeldi, et migratsiooniteenistus ja piirivalveteenistus korruptsioonivastast võitlust käsitlevaid täienduskoolitusi ei korralda. ELi ekspertidel ei lubatud tutvuda piirvalveteenistuse korruptsioonivastase seadustikuga. Neile selgitati, et korruptsiooni avastamiseks ja selle tõkestamiseks on piiripunktides erinevat liiki sise- ja väliskontrollid, kaasa arvatud reisijatele suunatud küsimustikud, vihjetelefonid ja valvekaamerad.

Probleemsed valdkonnad ja meetmed, mida soovitatakse 2. teemaderühma raames järgida:

Eespool nimetatud puuduste põhjal tegi komisjon kindlaks probleemsed valdkonnad, mida tuleks Venemaa asutustega põhjalikumalt arutada:

· ajutise elamisloa ja/või tööloa alusel riigis viibimise tingimused, eelkõige ärireiside kestuse, registreerimismenetluse, kvoodisüsteemi, uuendamise menetluse ja tervisekontrollide osas on tarbetult keerulised;

· terviklik integratsioonistrateegia, mis hõlmab ka rahvusvahelise kaitse all olevaid isikuid, ei ole täies ulatused toimiv, mis piirab seadusliku rände voogude tõhusat juhtimist;

· rahvusvahelise kaitse seisundi määramise otsused ei näi põhinevat päritoluriigi sidusal teabesüsteemil, mis võiks anda ametiasutustele selge ülevaate olukorrast taotleja päritoluriigis. See võib mõjutada otsuste järjepidevust;

· piirikontrollide puudumine Venemaa ja Valgevene vahel võimaldab isikute vaba liikumist kahe riigi vahel (sealhulgas ebaseaduslikult riigis viibivate isikute edasist liikumist). Võimalike kuritarvituste tõhusaks tõkestamiseks tuleb migratsiooniteenistuse/piirivalveteenistuse ja Valgevene asjaomaste asutuste vahel sisse seada struktuurne koostöö;

· rände tõhus haldamine nõuab piiri valvava asutuse (piirivalveteenistus) ja olukorda riigis kontrolliva asutuse (migratsiooniteenistus) vahelist head koostööd, nt andmebaaside ühendamise, varjupaigamenetlusi käsitleva teabe jagamise ja migratsiooniametnike kohalolu kaudu mõnes piiripunktis. Lisaks heale ülevaatele olukorrast (nt statistika riigi territooriumil ja piiril kinni peetud ebaseaduslike rändajate kohta) tagab see nõuetekohase juurdepääsu rahvusvahelise kaitse mehhanismidele piiril;

· mõnel juhul ei anta Venemaal ebaseaduslikult viibivatele isikutele kinnipidamisel väljasaatmiskorraldust, vaid määratakse haldustrahv. See võib tekitada õiguslikku ebaselgust, kus isikul ei ole õigust Venemaal viibida, kuid ta ei ole ka kohustatud lahkuma;

· paljude ELi piiril asuvate piiripunktide läbilaskevõime ei ole inimvoogudega tõhusalt toimetulemiseks piisav, põhjustades pikki ooteaegu. Lisaks sellele on mõnede SRÜ riikide piiridel asuvate piiripunktide infrastruktuur vananenud. Selle probleemi lahendamiseks peaksid eri ametiasutused arendama asjaomaseid piiripunkte ja tõhustama kontrollimenetlusi piiripunktides. Selles kontekstis tuleb märkida, et ametiasutused ei kasuta piiripunktides kontrolli käigus praktiliselt üldse isikute profiili koostamist ega riskianalüüse – nende kasutamisel kontrollide tõhusus paraneks.

Ühiste meetmete rakendamise tõhustamiseks soovitatakse võtta järgmisi meetmeid:

· rakendada ELi ja Venemaa vahelise tagasivõtulepingu raames täies mahus kiirmenetlust, teavitades ja koolitades piirivalveametnikke nende ülesannetest selles valdkonnas;

· võtta vastu uued varjupaika käsitlevad õigusaktide eelnõud, mis hõlmavad ka piirimenetlusi; anda täiendava kaitse all olevatele isikutele pagulastega võrdsed õigused; tagada juurdepääs õigustele sõltumata elukohta registreerimisest; väljastada varjupaigataotlejatele nõuetekohased dokumendid ka vastuvõetavuse hindamise menetluse ajaks;

· korraldada Venemaalt pärit varjupaigataotlejate suurt arvu ELis silmas pidades asjaomastes piirkondades teavituskampaaniaid rahvusvahelise kaitse all olevate või seda taotlevate isikute õigustest ja kohustustest ELis;

· tõhustada piirvalveteenistusega sõlmitud töökorra raames asjaomase, ühtlustatud, näitajatepõhise ja korrapärase statistilise teabe vahetamist Frontexiga;

· rakendada kõige rahvarohkemates piiripunktides teise astme dokumendikontrolli ja varustada piiripunktid asjaomaste materjalidega võimalike võltsimistehnikate kohta, et olla võltsitud dokumentide avastamiseks paremini valmis.

Andmete vähesuse tõttu ei saanud komisjon täielikult hinnata edusamme järgmistes 2. teemaderühma kuuluvates küsimustes:

· rohelise ja sinise piiri valvamise strateegia (seadmed, tehnika jne);

· piirivalveametnike koolituse sisu ja eetikanormid;

· kohtule kaebuste esitamise süsteemi tõhusus varjupaigaküsimustes (statistika, koolitus jne);

· riskianalüüsi aruanded ebaseadusliku rände ja piirihalduse kohta;

· piirivalveteenistuse ja muude õiguskaitseasutuste vaheliste kokkulepete sisu piirihaldusega seotud koostöö kohta.

3. teemaderühm. Avalik kord, julgeolek ja õigusalane koostöö

Üldine hinnang

Viimastel aastatel on Venemaa tänu oma täielikult väljakujunenud haldusstruktuurile ja õiguskaitseasutuste suutlikkusele osalenud aktiivselt rahvusvahelise kuritegevuse, terrorismi ja korruptsiooni vastases võitluses. Asutuste rohkuse negatiivseks küljeks on pädevuste võimalik kattumine. Asjaomaste andmebaaside ühendamine peaks aitama parandada vastavate asutuste vahelisi sidemeid. Olgugi, et Venemaa on avatud rahvusvaheliseks koostööks ja loonud selleks asjakohastes valdkondades mitmesuguseid kanaleid, on tegelikult protsess ülimalt tsentraliseeritud ja käib vastavate asutuste peakontorite kaudu. Selle tulemuseks on pikad viivitused kolmandate riikide kodanike taotluste läbivaatamisel. Koostööd saaks tõhustada operatiivkoostöö kokkuleppe sõlmimisega Europoliga. Mitme aasta jooksul ellu viidud politseireformi tuleks veelgi tõhustada, sest algselt püstitatud eesmärke ilmselt ei saavutatud.

Venemaa on töötanud välja laiapõhjalise rahapesu tõkestamise/terrorismi rahastamise vastase süsteemi. Rahapesuvastase töökonna kindlaks tehtud puudused kõrvaldatakse tulevaste seadusandlike muudatustega. Venemaa ametiasutused järgivad ka ülemaailmset uimastitevastast strateegiat, eesmärgiga tõkestada nii pakkumist kui ka nõudlust. Inimkaubanduse kohta tunnistab Venemaa, et ei adu probleemi tegelikku ulatust. Inimkaubanduse kriminaalsete aspektide vastu võitlemiseks võetakse meetmeid, kuid ohvrite abistamiseks puudub selge laiahaardeline raamistik (sealhulgas varjupaigad). Venemaal on ka rahvusvahelisele tavale vastav laiapõhjaline terrorismivastane strateegia, mis keskendub selgelt Põhja-Kaukaasiast tulenevale ohule. Eespool nimetatud valdkondades on mõningaid jõupingutusi siiski tehtud riskianalüüsi ettevalmistamisel seoses tolliliidu loomisega (Kasahstani ja Valgevenega) ning võimaliku viisanõude kaotamisega ELiga.

Viimasel ajal on Venemaa võtnud mitmeid korruptsioonivastaseid strateegilisi ja õiguslikke meetmeid. Venemaa on ratifitseerinud kõik tähtsamad rahvusvahelised konventsioonid, sealhulgas ÜRO, OECD ja Euroopa Nõukogu omad, ning sellest tulenevalt kohaldatakse riigi suhtes vastavaid järelevalvemehhanisme. Näib, et Venemaa on avatud järelevalvetegevuse raames antud soovituste rakendamisele. Kahtlemata on endiselt mitmeid kitsaskohti, sealhulgas koostöö osas kodanikuühiskonnaga ning kohtute sõltumatuse ja riigihanke valdkonnas.

Õigusalase koostöö osas on Venemaa ratifitseerinud kaks Haagi konventsiooni, mis käsitlevad lapseröövi ja lastekaitset. Neist esimese rakendamine (väikeste võimalike muudatustega) võib alata, kuigi Venemaa ühinemise heakskiitmine kõikide ELi liikmesriikide poolt ELi nimel on veel pooleli. Teine konventsioon jõustus alles hiljuti ja kuigi keskasutus on määratud, on rakendusaktid ettevalmistamisel. Kriminaalasjades on Venemaa ühinenud peamiste Euroopa Nõukogu konventsioonidega, mis võimaldab teha tõhusat koostööd. Õigusalane koostöö kriminaalasjades on (sarnaselt õiguskaitse valdkonnale) äärmiselt tsentraliseeritud, mis tekitab viivitusi mitmesugustele taotlustele vastamisel. Mõned ELi liikmesriigid on puutunud kokku probleemiga, kus nende taotlustele ei vastata kuue kuu jooksul või ei vastata üldse.

Andmekaitse kohta on Venemaa ratifitseerinud 1981. aasta Euroopa Nõukogu konventsiooni ja seda rakendatakse föderaalseaduste ja muude rakendusaktide kaudu. Lisaprotokolli ratifitseerimine on siiski veel pooleli ja komisjoni arvates ei ole määratud järelevalveorgan (Roskomnadzor) sõltumatu.

Üksikasjalikud märkused

3.1. Rahvusvahelise organiseeritud kuritegevuse, terrorismi ja korruptsiooni vastane võitlus

· Asjakohaste rahvusvaheliste normide järgimine võitluses rahapesu ja terrorismi rahastamisega, eelkõige rahapesuvastase töökonna soovituste tõhus täitmine.

Alates 2001. aastast, mil Venemaa võttis vastu esimese sellekohase õigusakti, on välja töötatud laiapõhjaline rahapesu tõkestamise/terrorismi rahastamise vastane süsteem. Peamine õiguslik alus on selles valdkonnas föderaalseadus nr 115-FZ. Mõned karistusseadustiku ja haldusrikkumiste seadustiku sätted on samuti kõnealuses valdkonnas kohaldatavad. Õigusraamistikku on mitu korda muudetud, peamiselt vajadusest viia see kooskõlla rahvusvaheliste normidega.

Selle valdkonna juhtivaks asutuseks on Venemaa Föderaalne Finantsjärelevalveamet (Rosfinmonitoring), mis täidab Venemaa rahapesu andmebüroo ülesandeid. 2012. aastast alates allub see otse presidendile. Rosfinmonitoring on professionaalne, hästi varustatud ja piisava töötajate arvuga amet (nii peakorter kui ka piirkondlikud bürood).

Rosfinmonitoring juhib rahapesu vastast riiklikku koordineerimismehhanismi ning osaleb riiklikus terrorismivastases mehhanismis. Juunis 2013 tehti ametile ülesandeks töötada välja rahapesu tõkestamise riiklik strateegia ja 5. juulil 2013 tutvustas amet läbipaistvuse suurendamise ning ettevõtjate ja muude juriidiliste isikute kuritarvitamise ärahoidmise tegevuskava. 2014. aastal esitab Rosfinmonitoring esimese riikliku ohuhinnangu rahapesu tõkestamise/terrorismi rahastamise tõkestamise valdkonnas. Rosfinmonitoring juhib ka rahvusvahelist koolitus- ja metoodikakeskust, mis korraldab koolitusi 3000 osalejale aastas. Iseseisvaks õppeks on välja töötatud veebikursused. Rosfinmonitoringu teatatud rahapesu tõkestamise juhtudel teostavad kriminaaluurimist õiguskaitseasutused, samas kui terrorismi rahastamise tõkestamise juhtudel teeb seda Rosfinmonitoringu aruande alusel FSB.

Rosfinmonitoring osaleb aktiivselt rahvusvahelises koostöös, pakkudes eelkõige Euraasia grupis sekretariaaditeenust ja võttes juulis 2013 üle eesistumise rahapesuvastases töökonnas. 2011. aastal vahetati välisriikide rahapesu andmebüroodega teavet 1200 korral.

Viimastel aastatel on rahvusvahelised osalejad (rahapesuvastane töökond ja Euroopa Nõukogu/ Moneyval) põhjalikult hinnanud Venemaa rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise süsteemi. Riigiduumas ootab vastuvõtmist eelnõu, mis sisaldab siseriiklike õigusaktide muudatusi rahapesuvastase töökonna viimases, 2012. aastal avaldatud aruandes esitatud soovituste arvesse võtmiseks. Kui see seadus jõustub, vajab veel lahendamist Venemaa õiguses puuduva juriidiliste isikute kriminaalvastutuse küsimus.

Missioon leidis sarnaselt teiste rahvusvaheliste osalejate hinnangutega, et Venemaa on teinud märkimisväärseid edusamme. ELi ekspertide sõnul on Venemaa institutsiooniline ja õigusraamistik enamjaolt kooskõlas rahvusvaheliste standarditega. ELi missiooni käigus esitatud statistika tegevuse kohta on kaasatud Moneyvalile esitatud „Kolmanda vooru teises kirjalikus eduaruandes”.

Terrorismi rahastamise vastase võitluse valdkonnas on Venemaa ametiasutuste teatel terrorismi ja organiseeritud kuritegevuse vastastikune seos kasvanud ning väljapressimiste, varguste ja röövimiste teel saadud tulu kasutatakse terrorismi rahastamiseks. Ametiasutused on neist ohtudest teadlikud.

Rosfinmonitoring ja FSB vaheline asutustevahelise koostöö näib hästi toimivat.

· Poolte asjaomaste asutuste vahelise teabevahetuse ja koostöö edendamine narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ja nende lähteainete ebaseadusliku ringluse vastases võitluses ning Euroopa Narkootikumide ja Narkomaania Seirekeskuse (EMCDDA) ja Venemaa Föderatsiooni vastavate asutuste vahelise töökorralduse tõhus rakendamine.

2010. aastal võeti vastu Venemaa föderaalse uimastikontrolliteenistuse koostatud riiklik uimastitevastane strateegia, mis kehtib 2020. aastani. Strateegias keskendutakse nõudluse ja pakkumise vähendamisele ja rahvusvahelisele koostööle.

Võitlus narkokuritegevusega, sealhulgas strateegia rakendamine on peamiselt uimastikontrolliteenistuse ülesanne. 2007. aastal loodi narkootikumidevastane komitee, mis omab piirkondlikke komiteesid kõikides piirkondades ning koordineerib selle valdkonna tööd ja tegevusi. Komitee tööd juhib uimastikontrolliteenistus, kaasates väidetavalt ka teisi õiguskaitseasutusi.

Nõudluse vähenemise valdkonnas keskendutakse noortele, kes ei ole veel uimasteid kuritarvitanud. Ravi ja rehabilitatsioon on kättesaadavad, samuti tehakse koostööd koolide, vanemate ja vabaühendustega. Investeeritakse ravikeskuste loomisse, kuid praegu ei rahulda need veel vajadusi (nt napib kohti HIV-positiivsete raviks). Näib, et raviprogrammides keskendutakse korraga ühele haigusele, mis ei võimalda inimeste terviklikku ja kõikehõlmavat ravimist.

Pakkumise vähendamise nimel töötab mitu õiguskaitseasutust. Keskne roll on uimastikontrolliteenistusel. Kriminaaluurimisi teostavad siiski politsei, uimastikontrolliteenistus või uurimiskomisjon (sõltuvalt juhtumi asjaoludest). Õiguskaitseasutuste (sealhulgas piirikontrolli puhul tolliteenistus) arv ja pädevus nõuavad selgitamist ja selgemat jaotust. Praegune olukord mõjutab rahvusvahelise koostöö tõhusust. Sünteetiliste narkootikumide probleem ja eelkõige aeglus, millega lisatakse uusi uimastikombinatsioone keelatud ainete loetellu, on ühine mure.

Narkoolukorra statistikat tehakse piirkondadest kogutud andmete alusel, kusjuures riiklik komitee vastutab üldise rakendamise ja aruannete esitamise eest presidendile. Siiski ei ole ühtegi analüüsi, mis käsitleks uimastikaubandusega seotud võimalikke ohtusid pärast tolliliidu kehtestamist Kasahstani ja Valgevenega ning võimaliku viisavabaduse kehtestamist ELiga.

Rahvusvahelise koostöö peamiste partnerite hulka kuuluvad ka Kesk-Aasia riigid. Muud partnerid on Pakistan, Afganistan, USA ja ELi liikmesriigid (sealhulgas rahvusvaheliste lepingute alusel). Venemaa osaleb aktiivselt ka rahvusvahelistes ja piirkondlikes foorumites, nagu Pompidou Grupp ja Läänemeremaade Nõukogu (LMN). Koostöö toimub valdavalt tsentraliseeritult ja mis tahes koostööd käsitleva taotluse puhul on vaja peakorterite vahelisi kontakte. Selle tõttu peab vastuseid kaua ootama. Kuigi Venemaa tõi esile mõned otsese koostöö mehhanismid, tuleks praegust praktikat tugevdada.

Uimastikontrolliteenistuse ja EMCDDA koostöö põhineb 26. oktoobril 2007 alla kirjutatud vastastikuse mõistmise memorandumil. EMCDDA ja uimastikontrolliteenistus on loonud püsiva ja alalise sidekanali, mis võimaldab vahetada teavet ühist huvi pakkuvates küsimustes. Uimastikontrolliteenistus ja EMCDDA on vahetanud ka tehniliste kohtumiste ja ekspertkohtumiste kutseid. EMCDDA saab korrapäraseid teabepäringuid riikide ja ELi uimastialaste õigusaktide kohta.

ELi ja Venemaa vaheline uimastite lähteainete kontrolli kokkulepe allkirjastati 2013. aasta juuni tippkohtumisel. Kokkulepe jõustub, kui pooled on selle ratifitseerinud.

· Teabe vahetamine asjakohaste strateegiate ja õigusaktide kohta, milles käsitletakse inimkaubanduse vastu võitlemist, sealhulgas ohvrite kaitset, kooskõlas poolte kohustustega rahvusvahelise organiseeritud kuritegevuse vastu võitlemise ÜRO konventsiooni ja selle inimkaubandust käsitleva protokolli raames ning võimalike puuduste kõrvaldamine.

Venemaal sätestati karistused inimkaubanduse eest esmakordselt 2003. aasta föderaalseaduses nr 162-FZ, millega muudeti Venemaa karistusseadustikku. 2004. aastal ratifitseeris Venemaa rahvusvahelise organiseeritud kuritegevuse vastu võitlemise ÜRO konventsiooni ja selle inimkaubandust käsitleva protokolli.

Venemaa on inimkaubanduse päritolu-, transiidi- ja sihtriik. Inimkaubanduse peamised eesmärgid on tööalane ja seksuaalne ärakasutamine. Kuigi ametliku statistika (üsna algeline) kohaselt moodustavad inimkaubandusega seotud süüteod kõikidest süütegudest vaid 0,1 %, on ametiasutused seisukohal, et tegelik määr on märksa suurem (ca 8 %). Ohvrid on pärit peamiselt Kesk-Aasia ja Lõuna-Kaukaasia riikidest. Inimkaubanduse ohvrite kohta konkreetne statistika puudub.

Inimkaubanduse uurimise eest vastutav asutus on siseministeerium, millel on selleks vastav osakond. FSB tegeleb riigile julgeolekuohtu kujutavate kuritegudega ja laiaulatuslike organiseeritud tegevustega ebaseadusliku rände raames. Uurimiskomisjon seevastu tegeleb kriminaaluurimisega juhtudel, mis hõlmavad alaealisi või ametnikke. Kuigi migratsiooniteenistus ei ole pädev neid juhtumeid uurima, vastutab ta ebaseaduslike rändajate olukorra eest ja suhtleb inimkaubanduse ohvritega. Sarnaselt teiste valdkondadega võib pädevuste kattumine põhjustada probleeme ka selles valdkonnas. Valitsusel ei ole asutust, mis jälgiks inimkaubandusevastast tegevust ja koostaks selle tulemuslikkuse kohta perioodilisi hinnanguid. Siseministeerium avaldas enda reformimise tegevuskava, mis hõlmas asutustevahelise inimkaubandusevastase komisjoni moodustamist, milles oleksid esindatud riigiprokuröri büroo, välisministeerium, migratsiooniteenistus, FSB, uurimiskomisjon ja muud asutused.

Venemaal ei ole spetsiaalset inimkaubandusevastast tegevuskava, et selle nähtusega sidusalt tegeleda. Inimkaubanduse tõkestamisele lähenetakse endiselt kriminaalsest aspektist, s.t võideldakse inimkaubandusega tegelevate võrgustikega. Selles suhtes ei ole märkused vajalikud, välja arvatud eespool nimetatud pädevuste kattumise probleem. Samas ei ole inimkaubanduse ohvrite kaitse kohta ühtegi õigusakti ja näib, et ainukesed kohaldatavad õigusnormid käsitlevad mis tahes kuriteo ohvrite või tunnistajate kaitse programmi. Seda lähenemist tuleks muuta, arvestades inimkaubanduse ohvrite konkreetset olukorda, mida üldised kavad ei hõlma. Ohvrite varjupaiku haldavad tavaliselt vabaühendused või rahvusvahelised organisatsioonid, nt Rahvusvaheline Migratsiooniorganisatsioon, Punane Rist ning kirikud. Ajutist rahastust/toetust pakub riik (migratsiooniteenistus) või omavalitsused. Rahvusvahelisel Migratsiooniorganisatsioonil on oluline osa ohvrite abistamisel ja koostöö loomisel osalejatega, nagu siseministeerium ja migratsiooniteenistus. Rahvusvahelisel Migratsiooniorganisatsioonil on St Peterburgis oma varjupaik ja ta viib ellu piirkondlikke programme Karjala Vabariigis ja muudes piirkondades. Moskva piirkonnas külastatud varjupaika pidas ülal kirik ja seal oli mitu vietnamlasest inimkaubanduse ohvrit, kes ootasid tagasisaatmist. Nende peamised vajadused olid rahuldatud ja neil oli juurdepääs tervishoiuteenustele. Ilmselgelt oli varjupaik loodud ajutistel alustel. Eesmärgiks tuleks võtta alalisemate lahenduste leidmine.

Olemasoleva teabe kohaselt on korraldatud üleriigilisi kampaaniaid, et suurendada inimeste teadlikkust inimkaubanduse kohta Venemaal. 2012. aastal avaldas ja levitas siseministeerium infobrošüüri, milles hoiatati inimkaubanduse ohvriks sattumise eest. Mõnel pool riigis tegi siseministeerium koostööd omavalitsustega, jagades brošüüre avalikes kohtades, näiteks õppeasutustes. Siseministeerium korraldas 2012. aastal oma ametnikele regulaarset koolitust inimkaubanduse juhtumite käsitlemiseks.

Venemaa ametiasutuste hinnangul oli praktiline rahvusvahelise koostöö tõhus, sest korraldati ühisoperatsioone Ukraina, Hispaania, Soome ja Usbekistaniga.

· Teabe vahetamine ja poolte asjaomaste asutuste vaheline koostöö, eesmärgiga võidelda tõhusalt terrorismi ja tulirelvade salakaubaveo ning muude raskete rahvusvaheliste kuritegudega kooskõlas kohaldatava rahvusvahelise õiguse ja poolte õigusaktidega.

Venemaal on üsna laiaulatuslik terrorismivastane süsteem, mille aluseks on 2006. aasta föderaalseadus nr 35-FZ ja selle muudatused. Venemaa on liitunud ka olulisemate ÜRO ja Euroopa Nõukogu terrorismivastaste konventsioonidega, mille ratifitseerimiseks on tulnud õigusakte täiendavalt muuta.

Kõnealuses valdkonnas on juhtiv asutus FSB, samas kui poliitikameetmetega tegeleb riiklik terrorismivastane komitee ja selle piirkondlikud harud. Terrorismivastane komitee on ministeeriumidevaheline asutus, mida juhib ja toetab FSB.

Venemaa terrorismivastane tegevuskava on laiaulatuslik ja kooskõlas rahvusvahelise praktikaga (nt ÜRO ülemaailmne terrorismivastase võitluse strateegia) ning hõlmab ka radikaliseerumise vastast võitlust ja tööd terrorismiohvritega. Näib, et õigusakte ja praktilisi üksikasju arendatakse pidevalt, nt kolmetasemeline riiklik häiresüsteem ja uus asutustevaheline terrorismialaste luureandmete andmebaas. Kehtestatud on riiklik mehhanism terroristide varade külmutamiseks kohtuotsuse alusel.

Venemaa ametiasutused peavad Põhja-Kaukaasia piirkonnast tulenevat terrorismiohtu selgelt prioriteediks.

Venemaa ametiasutused väidavad, et terrorismioht, mis ei tulene usulisest ekstremismist, ehkki ka see on riigis olemas, on kontrolli all ja seni pole see jõudnud tasemeni, mis viiks tegelike terrorismiaktideni.

Mis puudutab ametitevahelist koostööd, siis terrorismi eest kohtulikule vastutusele võtmises on FSB nii julgeolekuteenistus kui ka õiguskaitseasutus, millel on ühtlasi volitused teostada terrorismivastase võitlusega seotud kriminaaluurimist. Uurimiskomisjon märkis siiski, et enamikul terrorismiga seotud juhtudel teostavad nemad ise kriminaaluurimist, toetudes FSB ettevalmistavale tööle. Siseministeeriumil on samuti osakond, mis tegeleb ekstremismivastase võitlusega. Riigiprokuröri büroo kesk- ja piirkondlikul tasandil on olemas spetsiaalsed asjakohast väljaõpet omavad terrorismivastased üksused. Terrorismi- ja ekstremismivastase võitlusega seotud pädevused näivad olevat seadusega reguleeritud. Sellest hoolimata jäi ELi ekspertidele mulje, et siseministeeriumi ekstremismialane praktiline töö kattub terrorismivastase tööga, mida teeb FSB oma ainupädevuse raames.

Terrorismivastaseid aspekte käsitletakse õiguskaitseametnike üld- ja erikoolituse raames. Külastus siseministeeriumi akadeemiasse Domodedovos näitas, et Venemaal suutlikkus on selles osas rahuldav.

Venemaa ametiasutused on täielikult teadlikud rahvusvahelise koostöö tähtsusest terrorismi ärahoidmisel ja selle vastases võitluses. Venemaa on aktiivne partner, kellel on oluline osa paljudes rahvusvahelistes foorumites, nagu ülemaailmne terrorismivastase võitluse foorum, ning kes teeb kootööd ELi terrorismivastase võitluse koordinaatoriga.

Tulirelvade salakaubaveo osas jäi ELi ekspertidele mulje, et enamik külastatud asutusi ei võta nähtusega võitlemiseks piisavaid meetmeid. Venemaa seadused relvade seadusliku omamise kohta on väidetavalt väga ranged. ELi ekspertide hinnangul peaksid Venemaa pädevad asutused (sealhulgas tolliamet) parandama teadmisi tulirelvade salakaubaveo praeguste suundumuste kohta (sealhulgas nn ükshaaval ebaseaduslik üle piiri toimetamine). Sarnaselt uimastite vastu võitlemise valdkonnaga ei ole koostatud riskihinnangut, mis käsitleks ELi ja Venemaa vahelise võimaliku viisavabaduse ja tolliliidu mõju tulirelvade salakaubaveole.

· Teabe vahetamine korruptsioonivastase võitluse ja selle ärahoidmise strateegiate ja õigusaktide kohta, sealhulgas avalikus sektoris, ning võimalike puuduste kõrvaldamine.

Venemaa on teinud viimasel ajal mitmeid jõupingutusi poliitika ja õigusaktide täiustamiseks. Peamine õigusakt on föderaalseadus korruptsioonivastase võitluse kohta. Seda on täiendatud mitmete sätetega teistes õigusaktides, sealhulgas karistusseadustikus ja haldusrikkumiste seadustikus. Täiendavad sätted on kirja pandud mitmetes dekreetides. Venemaa korruptsioonivastase poliitika aluseks on 2010. aasta riiklik korruptsioonivastane strateegia, mida täiendavad riiklikud korruptsioonivastased kavad (ajavahemikuks 2012–2013). Kõnealuse raamistikuga (mis hõlmab muu hulgas asjaomast haldusraamistikku, korruptsiooni määratlust, juurdepääsu teabele, huvide konflikti, majanduslike huvide deklareerimise eeskirju jne) on loodud ulatuslik korruptsioonivastase võitluse struktuur Venemaal. Seadusandlikke algatusi on juba tehtud (nt viimati kaasati Venemaa õigusaktidesse rikkumisest teatajate kaitse), kuid siiski on vaja teha täiendavaid muudatusi.

Venemaa on ratifitseerinud kõik valdkonna olulised rahvusvahelised konventsioonid, sealhulgas ÜRO, OECD ja Euroopa Nõukogu omad. Ratifitseerimise järel hakati Venemaa suhtes kohaldama nendes vahendites ettenähtud järelevalvemehhanisme. Nende raames korraldasid OECD märtsis 2012 hindamise esimese etapi ning GRECO kolm hindamisvooru. 2013. aasta alguses toimus üks UNCACi hindamine. Hindamiste tulemusel esitati soovitused, mida tuleb täies ulatuses rakendada. Venemaa püüab järgida ka soovitusi rahapesuvastaselt töökonnalt, mille eesistujaks ta sai 2013. aasta suvel.

Kaks peamist asutust, kes vastutavad korruptsioonivastase poliitika elluviimise eest Venemaal, on presidendi administratsioon (poliitiline pool) ja riigiprokuröri büroo (operatiivne ja süüdistuse esitamise pool).

Poliitilise (aga osaliselt ka täidesaatva) tasandi kõrgeim organ on presidendi korruptsioonivastane nõukogu, mida juhib president ja mis koondab asjaomaste ametite ja ministeeriumide juhte. Nõukogu koordineerib tegevusi, koostab presidendile ettepanekuid ja jälgib korruptsioonivastaste õigusaktide rakendamist kooskõlas riikliku korruptsioonivastase kavaga. Nõukogu raames tegutsev presiidium, mida juhib presidendi administratsiooni juht, vastutab operatiivsemat laadi ülesannete eest koostöös presidendi administratsiooni juures asuva eriosakonnaga. Presiidium kontrollib eelkõige ametite kõrgemate ametnike majanduslike huvide deklaratsioone ja käsitleb ametnikke puudutavaid huvide konflikti juhtumeid.

Riigiprokuröri büroo koordineerib täitevametite tööd korruptsioonivastaste seaduste ja strateegiate rakendamisel. Riigiprokuröri bürool on kesk- ja piirkondlikul tasandil spetsialiseerunud üksus spetsiaalse väljaõppega prokuröridega, kes tegelevad korruptsioonivastaste juhtumitega.

Riigiprokuröri bürood toetavad uurimise läbiviimisel FSB ja siseministeerium. Uurimiskomisjonil on korruptsioonijuhtumites teatavad uurimisalased pädevused. ELi ekspertidele öeldi, et nendes ametites on korruptsioonivastaste juhtumite jaoks spetsialiseerunud üksused vähemalt kesktasandil, samas kui piirkondlikul tasandil on nendele juhtumitele spetsialiseerunud konkreetsed ametnikud. Sarnaselt õiguskaitse valdkonnaga tuleb märkida, et pädevuste jagunemine nimetatud asutuste vahel on ebaselge. Asutustevaheline koostöö näib toimivat, kuid seda reguleerivad eeskirjad ja normid ei näi olevat selgelt kindlaks määratud.

Lisaks eespool kirjeldatud raamistikule nõuab seadus, et kõik föderaalsed asutused looksid asutuse ametnike käitumist ja huvide konflikte uurivate sisejuurdluste tarvis komiteed. Nimetatud asutused peavad looma ka eraldi üksuse (personaliosakonna juurde), mis kontrollib eelkõige asutuse ametnike majanduslike huvide deklaratsioone.

Samas koostati riigiametnike jaoks eetikanormide näidis, mille kiitis heaks korruptsioonivastase nõukogu presiidium. Näidis sisaldab viiteid asjakohastele õigussätetele ja eetilise käitumise normidele, mida ametnikud peavad järgima. Venemaa ametid peavad näidise põhjal välja töötama oma sisemise käitumiskoodeksi. Kahjuks ei tutvustatud ELi ekspertidele ühtegi sellist koodeksit.

Korruptsioonivastase võitlusega tegelevate ametite koolituse jaoks on riigiprokuröri büroo töötanud välja spetsiaalsed programmid nii oma töötajatele kui ka teistele ametitele. Lisaks sellele läbivad korruptsioonivastasele võitlusele spetsialiseerunud üksuste prokurörid täiendava koolituse. Muud ametid esitasid ametnike korruptsioonivastase koolituse kohta üldist teavet. Näib, et selline koolitus on asutuste korrapäraste koolitusprogrammide osa. Koolituse sisu kohta konkreetset teavet ei esitatud.

Riigiprokuröri büroo poolt ELi missiooni käigus esitatud teabe kohaselt küündis registreeritud korruptsioonikuritegude arv 2012. aastal 49 513-ni, mis on 22,5 % rohkem kui 2011. aastal, mil kuritegusid registreeriti 40 407. Süüdistused esitati enam kui 13 500 inimesele. Ametliku avaliku teabe kohaselt on Venemaal süüdi mõistetud ligikaudu 9500 erineva tasandi korrumpeerunud ametnikku. Korruptsioonikuritegudest suurima osa moodustavad pettused, omastamine ning vara ja vahendite ebaseaduslik kasutamine. Sama teabe kohaselt on korruptsioon levinud riigiga sõlmitud lepingute eelarveassigneeringute valdkonnas ning seoses tehingutega föderaalsete ja omavalitsuste varadega ning äritegevuse kontrolliga.

Viimastel aastatel on majanduslike huvide deklareerimist käsitlevaid õigusnorme mitu korda läbi vaadatud ja parandatud. Laiendati isikute ringi, keda see puudutab – nüüd peab deklaratsioone esitama suurem ring kõrgemaid ametnikke ja nende pereliikmeid (sealhulgas riigiettevõtete juhid). Need isikud ei tohi omada välismaal kinnis- ega finantsvara. Deklaratsioonid peavad kajastama nii sissetulekuid kui ka kulusid. Deklaratsiooni esitamata jätmise või valeandmete esitamise korral tagandatakse isik ametist.

Majanduslike huvide deklaratsioonide kontrollimise kord on sätestatud õigusaktides ja on väga üksikasjalik. Praktiliste meetodite kohta esitati väga vähe andmeid. Ametite esindajad, kellega ELi eksperdid kohtusid, ütlesid vaid, et kõiki deklaratsioone kontrollitakse ja neid võib täiendavalt ristkontrollida pankade ja maksuameti abiga. ELi ekspertidel ei võimaldatud kohtuda ametite spetsialiseerunud üksustes kontrolliga tegelevate ametnikega.

ELi ekspertidele anti majanduslike huvide avalikustamise ja hindamise valdkonnas ettevalmistatud riskihindamiste kohta vähe teavet. Selliseid riskihindamisi koostab üksnes riigiprokuröri büroo, keskendudes õigussätetele ja avaliku halduse ametikohtadele, mis on korruptsioonile kõige vastuvõtlikumad. Üksikasjalikumat ja täpsemat analüüsi ei koostata ja näib, et teised ametid ei koosta selliseid dokumente üldse. Sellist olukorda on vaja muuta.

Samas töötati välja varade konfiskeerimist käsitlevad eeskirjad. Hiljuti laiendati nende eeskirjade kohaldatavust, kaasates ka ametiseisundi kuritarvitamise.

Majanduslike huvide avalikustamise statistikat tutvustades ütlesid Venemaa ametiasutused, et 2012. aastal kontrollisid asjaomased asutused 1,3 miljonist esitatud deklaratsioonist 211 000. Üleriigiliselt avastati kontrollimise käigus kokku 16 000 rikkumisjuhtu ja majanduslike huvide deklaratsioonide kontrollimisel avastatud pettuste tõttu vallandati 2012. aastal 322 ametnikku.

Viimane muudatus õigusaktides käsitles rikkumisest teatajate kaitset. Sätete kohaselt ei saa selliste isikute suhtes kohaldada distsiplinaarkaristust, välja arvatud juhul, kui selle kohase otsuse teeb asjaomase ameti juurde moodustatud erikomisjon. Kõnealustele isikutele antakse ka tasuta õigusalast nõu. President allkirjastas sätted aprillis 2013 ja nende praktilist kasutamist tuleks tähelepanelikult jälgida.

Mõningaid jõupingutusi tehakse koostöö tõhustamiseks kodanikuühiskonnaga. 2012. aastal viis justiitsministeerium lõpule üldkava koostamise riigiasutuste, kohalike omavalitsuste ja sotsiaalasutuste vahelise koostöö kohta korruptsioonivastases võitluses, mida hakatakse rakendama enne 2014. aastat. Hetkeseisuga tuleks seda koostööd siiski tõhustada. Üldine õhkkond, milles Venemaal toimivad vabaühendused praegu töötavad (eelkõige nn välisagentide seadus), ei aita kaasa nende stabiilsele ja sõltumatule toimimisele. Korruptsioonivastase võitluse valdkonnas piirdub korruptsioonivastane struktureeritud koostöö äriorganisatsioonidega. Muude vabaühenduste ja kodanikuühiskonna osas on struktureeritud koostöö väga piiratud ja toimib ajutistel alustel, hoolimata sellest, et ametite sõnul on nad avatud igasugusteks kontaktideks kodanikega.

On sätestatud horisontaalsed ja üksikasjalikud eeskirjad, mis reguleerivad juurdepääsu avalike asutuste tegevust käsitlevale teabele. Ametid on kohustatud looma oma veebisaidi ja avaldama seal korrapäraselt teavet korruptsioonivastase tegevuste kohta. Töö- ja sotsiaalse kaitse ministeeriumil ja prokuröridel on kohustus jälgida ja kontrollida seaduse nõuetekohast täitmist. Rikkumised võivad tuua kaasa haldus- ja distsiplinaarkaristused.

Kohtusüsteemi reform on korruptsioonivastase poliitika seisukohalt äärmiselt oluline. Olenemata sellest on kohtunike sõltumatuse suhtes Venemaal kahtlused, mis mõjutavad korruptsioonivastaste jõupingutuste usaldusväärsust üldiselt (s