[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 22.7.2008

KOM(2008) 475 lõplik

KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

Ühenduse finantshuvide kaitse – pettustevastane võitlus – 2007. aasta aruanne SEK(2008) 2300 SEK(2008) 2301

SISUKORD

Sissejuhatus 4

1. Pettustevastase võitluse tulemused: pettuste ja muude eeskirjadeeiramisjuhtude statistika 5

1.1. Liikmesriikide ja komisjoni talituste poolt 2007. aastal teatatud pettuste jamuude eeskirjade eiramisjuhtude statistika 5

1.1.1. Traditsioonilised omavahendid 8

1.1.2. Põllumajanduskulud (EAGGF ja EAFRD) 8

1.1.3. Struktuurimeetmed 9

1.1.4. Ühinemiseelsed vahendid 10

1.1.5. Otseselt komisjoni hallatavate kulude statistika 11

1.2. Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) tegevust käsitlev statistika 12

2. Peamised arengusuunad 2007. aastal 12

2.1. Edusammud tollivaldkonnas 12

2.1.1. Vastastikune abi esimese samba raames 12

2.1.2. Kolmanda samba raames sõlmitud lepingud ja ühekordsed riiklikud meetmed 13

2.2. Võitlus sigarettide salakaubaveo ja võltsimisega 14

2.3. Eeskirjade eiramine ja pettusekahtlused otsetoetuste valdkonnas 15

2.4. Uus lähenemisviis pettusekindluse tagamisele 15

2.5. Euro kaitsmine võltsimise vastu 16

2.6. Programm Herakles II 16

2.7. Muud 2007. aastal ühenduse finantshuvide kaitseks võetud meetmed 17

3. Pettuste ja muude eiramisjuhtude tuvastamiseks teostatav kontroll 18

3.1. Struktuurifondide valdkonnas teostatav kontroll 18

3.1.1. Kontrolliraamistiku täiustamine 19

3.1.2. Liikmesriikide teostatav juhtimiskontroll Euroopa Regionaalarengu Fondigaseotud valdkonnas 20

3.2. Kontrolliraamistik põllumajandussektoris 21

3.3. Traditsiooniliste omavahendite kontrollimine 23

3.4. Kohapealne kontroll ja inspekteerimine määruse(Euratom, EÜ) nr 2185/96 alusel 24

4. Eiramisjuhte käsitlevatele menetlustele ja otsustele kohaldatavadaegumistähtajad 25

4.1. Eiramisjuhtu käsitlevale menetlusele kohaldatav aegumistähtaeg 25

4.2. Halduskaristuse otsuse täitmise aegumistähtaeg 26

4.3. Haldusmeetme (tagasinõudmise) otsuse täitmise aegumistähtaeg 26

5. Tagasinõudmine 26

5.1. Põllumajandus 26

5.2. Struktuurifondid 27

5.3. Omavahendid 28

5.4. Otsetoetused 29

5.5. Tagasinõudmine pärast OLAFi menetlust 30

SISSEJUHATUS

Ühenduse finantshuvide kaitse ja pettustevastane võitlus kuuluvad ühenduse ja liikmesriikide jagatud vastutusalasse. Koostöös liikmesriikidega koostab komisjon igal aastal aruande, milles esitatakse statistika ja kirjeldatakse uusi meetmeid, mis on nimetatud kohustuste täitmiseks võetud vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 280. Aruanne esitatakse Euroopa Parlamendile ja nõukogule ning see avaldatakse[1].

Aruande esimeses jaos esitatakse kokkuvõte liikmesriikide teatatud eeskirjade eiramisjuhtude statistikast , mis käsitleb valdkondi, kus liikmesriigid täidavad eelarvet (põllumajanduspoliitika, struktuurifondid ja ühinemiseelsed vahendid, s.o ligikaudu 80 % eelarvest), ja ühenduse omavahendite kogumist. Samas antakse hinnang eiramisjuhtudele otseselt komisjoni hallatavate kulude valdkonnas ning ka ülevaade Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) tegevusest.

Kõnealust statistikat tuleb tõlgendada ja kasutada suurte reservatsioonidega, sest teatatud eiramisjuhtum ei kujuta endast enamikul juhtudel võimalikku pettust (viimane on tahtlik akt). Teatatud pettusekahtlus ei pruugi tingimata olla kohtuotsusega tuvastatud pettus. Kõiki teatatud rikkumisjuhte käsitletakse ja nende üle teostatakse erisugust järelevalvet, mida on üksikasjalikumalt kirjeldatud 3. ja 5. jaos.

Käesolevas aruandes esitatud arvandmed on juba oma olemuselt hinnangulised ja esialgsed, seega mitte lõplikud. Ettevaatusest tingitult katavad esitatud summad sageli tervet asjaomast meedet, enne kui rikkumise ulatus on täpselt kindlaks tehtud. Kuigi kõik liikmesriigid on kohustatud teatama eiramisjuhtumitest, suhtuvad erinevad riigid selle kohustuse täitmisse erinevalt. Samuti on peamiselt liikmesriikide ülesanne kindlaks teha, millistel juhtudel lasub nende arvates pettusekahtlus. Tegelikkuses selgub alles pärast riiklike ametivõimude läbiviidud kohtumenetlust, milleks kulub enamasti palju aega, kas tegu on tõepoolest pettusega ja milline on selle pettuse tegelik finantsmõju. Komisjon peab seega ootama liikmesriikidelt teavet (mille edastamine ei ole kohustuslik), et liigitada juhtum lõplikult pettuseks.

Aruande teises jaos käsitletakse 2007. aasta peamisi arengusuundi pettuste ja muude eeskirjade eiramisjuhtude tõkestamise ning nende vastase võitluse valdkonnas.

Kolmas jagu keskendub pettuste ja muude eeskirjade eiramisjuhtude tuvastamiseks tehtavatele kontrollidele , millest olulise osa moodustavad struktuurivahendite valdkonnas teostatav kontroll ja eriti juhtimiskontroll. Neljandas jaos tutvustatakse aegumistähtaegu, mida kohaldatakse eiramisjuhte puudutavatele menetlustele ning haldusmeetme või halduskaristuse otsuse rakendamisele. Neid kahte punkti käsitletakse lähtuvalt liikmesriikide poolt küsimustikule antud vastustest.

Viies jagu , millesse tuleb suhtuda samasuguste reservatsioonidega kui esimeses jaos esitatud andmetesse, kajastab 2007. aastal kõigis eelarvevaldkondades tehtud tagasinõudmisi.

Aruandele on lisatud kaks komisjoni talituste töödokumenti[2].

PETTUSTEVASTASE VÕITLUSE TULEMUSED: PETTUSTE JA MUUDE EESKIRJADE EIRAMISJUHTUDE STATISTIKA

L iikmesriikide ja komisjoni talituste poolt 2007. aastal teatatud pettuste ja muude eeskirjade eiramisjuhtude statistika

Valdkondade puhul, kus liikmesriigid täidavad eelarvet, ja ühenduse omavahendite kogumise puhul kohustavad ühenduse õigusaktid liikmesriike teatama pettusekahtlustest ja muudest tuvastatud eiramisjuhtumitest. Kogutud teavet kasutatakse analüüsiks ja järelevalveks. Samuti annab see teave parema ülevaate eiramisjuhtude mõjust ühenduse eelarvele.

On oluline teha vahet pettusel ja muudel eeskirjade eiramisel. Viimane tähendab ettevõtja poolt ühenduse õiguse mis tahes sätte rikkumist, mis kahjustab või kahjustaks ühenduse finantshuvisid[3]. Pettus on tahtlikult toimepandud eeskirjade eiramine, mida käsitatakse kuriteona[4]. Liikmesriigid teevad kindlaks, millistel teatatud eiramisjuhtudel lasub pettusekahtlus. Pettuse tegelikku finantsmõju saab hinnata alles kohtumenetluse lõppedes.

Komisjoni talituste dokumendis „Eiramisjuhtude statistiline hindamine”[5] on toodud liikmesriikide teadete põhjal tehtud süvaanalüüs ning see sisaldab esmakordselt statistikat pettuste ja muude eiramisjuhtude kohta, mille komisjoni talitused tuvastasid otsese tsentraliseeritud halduse alla kuuluvates eelarvevaldkondades.

Järeldused liikmesriikide teatatud eiramisjuhtude kohta

- Teatatud eiramisjuhtude arv vähenes kõigis valdkondades, v.a struktuurimeetmete puhul.

- Eiramisjuhtude hinnanguline finantsmõju kasvas kõikides sektorites. Omavahendite ja põllumajanduse valdkonnas olid selle kasvu osaliseks põhjustajaks eiramisjuhtumid, mis leidsid aset või avastati varasematel aastatel, kuid millest teatati alles 2007. aastal. Kulude valdkonnas seletavad seda kasvu osaliselt uute liikmesriikide ühinemine ja nendes riikides tehtud väljamaksete suurenemine. Eelarve protsendina esitatud finantsmõju on jäänud suhteliselt stabiilseks. Mitu olulise hinnangulise finantsmõjuga eiramisjuhtumit tuvastati kümnele uuele liikmesriigile suunatud ühinemiseelsete vahendite programmiperioodi sulgemise raames.

- Selliste juhtumite hinnanguline mõju, millega kaasnes pettusekahtlus, jäi kulude puhul muutumatuks ja omavahendite puhul isegi vähenes veidi. Siinkohal tuleb meenutada, et tegemist on teatatud pettusekahtlustega, mitte kohtus kinnitust leidnud juhtumitega. Nende tegelikku finantsmõju saab hinnata alles kohtu- ja haldusmenetluste lõppedes pärast tagasinõudmist ja finantskorrektsioone.

- Kuigi eeskirjade eiramisjuhtudest teatatakse komisjonile valdavalt ettenähtud tähtaegade jooksul, on selleski valdkonnas võimalik teha edusamme: keskmine teavitustähtaeg põllumajandussektoris on 1,2 aastat ja struktuurimeetmete valdkonnas 0,9 aastat. Mõningad liikmesriigid edastavad andmeid sageli suure hilinemisega. Kiire teavitamine on juhtumite tõhusaks käsitlemiseks hädavajalik.

- Järjest on kasvanud nende liikmesriikide osakaal, kes teavitavad komisjoni elektroonilisel teel, eeskätt AFIS/ECRi[6] elektrooniliste moodulite vahendusel, mis komisjon on teinud kättesaadavaks põllumajanduse ja struktuurifondide valdkonnas. Moodulite kasutamine lihtsustab andmetöötlust ning parandab andmete kvaliteeti ja võrreldavust. Mõned liikmesriigid teavitavad komisjoni endiselt paberkandjal või elektrooniliselt, kasutamata seejuures ECRi mooduleid.

- Tänu liikmesriikide pädevate ametiasutuste jõupingutustele (suunavad märgukirjad, teavitamise eest vastutava personali koolitamine) ja ECRi moodulite üha laiemale kasutusele on teavitamise kvaliteet kõigis valdkondades üha paranenud. See võimaldab andmete paremat käsitlemist ja hõlbustab nende strateegilist analüüsi. Mõningad liikmesriigid peavad siiski jõupingutusi suurendama, seda eriti eeskirjade eiramisjuhtude liigitamise alal.

Tabel 1. Eeskirjade eiramisjuhtude arv ja summad – 2007

Valdkond | Teatatud eeskirjade eiramisjuhtude arv | Eiramisjuhtude, sh pettusekahtluste hinnanguline finantsmõju kokku (miljonit eurot) | Pettusekahtluste hinnanguline finantsmõju kokku (miljonit eurot) |

2006[7] | 2007 | 2006 | 2007 | 2006 | 2007 |

Põllumajandus (EAGGFi tagatisrahastu) | 3 249 | 1 548 | 87 | 155 | 29,8 (~0,06 % eraldatud vahenditest) | 44,8 (~0,1 % eraldatud vahenditest) |

Struktuurifondid ja Ühtekuuluvusfond | 3 216 | 3 832 | 703 | 828 | 157,56 (~0,41 % eraldatud vahenditest) | 141 (~0,31 % eraldatud vahenditest) |

Ühinemis-eelsed vahendid | 395 | 332 | 14 | 32 | 1,57 (~0,03 % eraldatud vahenditest) | 5 (~0,38 % eraldatud vahenditest) |

Otsetoetused | - | 411 | - | 33 | - | 18,1 (~0,17 % eraldatud vahenditest[8]) |

Kulud kokku | 6 860 | 6 123 | 804 | 1 048 | 188,93 (~0,2 % nelja valdkonna kulude summast) | 208,9 (~0,22 % nelja valdkonna kulude summast) |

Omavahendid[9] | 5 705 | 5 321 | 353 | 377 | 134,39 (~0,94 % omavahendite kogusummast) | 106,57 (~0,62 % omavahendite kogusummast[10]) |

Traditsioonilised omavahendid

Teatatud eeskirjade eiramisjuhtude arv vähenes 7 % (5 705 juhult 2006. aastal 5 321 juhule 2007. aastal). Hinnanguline summa (377 miljonit eurot) tõusis rohkem kui 6 %. Pettusekahtlused moodustavad ligikaudu 23 % teatatud eiramisjuhtudest ja nende hinnanguline finantsmõju on 106,57 miljonit eurot ehk ligikaudu 0,62 protsenti 2007. aasta omavahendite kogusummast (sama näitaja oli 2006. aastal 134,39 miljonit eurot ehk ligikaudu 0,94 % omavahendite kogusummast). Siinkohal tuleb meenutada, et tegemist on teatatud pettusekahtlustega, mitte kohtus kinnitust leidnud juhtumitega, seega ei ole nende tegelik finantsmõju veel kindlaks tehtud.

Nagu varasematelgi aastatel, leidis enamik eiramisjuhte aset elektrooniliste kaupade ja multimeedia valdkonnas, eeskätt seoses televiisorite ja monitoridega. Sagedasemad eiramisjuhud olid kauba vale liigitus ja kauba päritolu vale kirjeldus. Teiseks leidis hulganisti eiramisjuhte aset tubakatoodete sektoris. Komisjon pöörab neile sektoritele jätkuvalt erilist tähelepanu. Tõusnud on ka köögiviljade (eeskätt küüslaugu), jalanõude, autode ja mootorrataste osade ning rõivastega seotud juhtude osakaal, samas kui lihatoodete, raua- ja terasetoodete ning teraviljasektoris aset leidnud juhtude arv on vähenenud. Andmete analüüsimisel tuleb meeles pidada, et pettuse või eiramisjuhu avastamise ja komisjonile teatamise kuupäev ei pruugi tingimata kokku langeda juhtumi toimumiskuupäevaga.

Graafik 1. Teatatud eeskirjade eiramisjuhtude arv ja hinnanguline finantsmõju – traditsioonilised omavahendid – 2003–2007

[pic]

Põllumajanduskulud (Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfond (EAGGF) ja Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfond (EAFRD))

Teatatud eiramisjuhtude arv vähenes 53 % (1 548 juhule võrreldes 2006. aasta 3 249 juhuga). See suur langus oli etteaimatav ja tulenes asjaolust, et 1. jaanuaril 2007 hakati rakendama 2006. aastal vastuvõetud uut komisjoni määrust[11], millega tõsteti 4 000 eurolt 10 000 eurole lävi, millest alates liikmesriigid peavad teatama komisjonile eiramisjuhtudest. Asjaomane summa (155 miljonit eurot ehk ligikaudu 0,33 % põllumajandussektori assigneeringutest) tõusis 44 %. Selle tõusu osaliseks põhjustajaks on märkimisväärse finantsmõjuga juhtumid, mis leidsid aset või avastati varasematel aastatel, kuid millest teatati alles 2007. aastal. Pettusekahtlused moodustavad ligikaudu 10 % teatatud eiramisjuhtudest ja nende hinnanguline finantsmõju on 44,8 miljonit eurot ehk 0,1 % 2007. aasta assigneeringute kogusummast (sama näitaja oli 2006. aastal 29,8 miljonit eurot ehk 0,06 % assigneeringute kogusummast). Siinkohal tuleb meenutada, et tegemist on teatatud pettusekahtlustega, mitte kohtus kinnitust leidnud juhtumitega, seega ei ole nende tegelik finantsmõju veel kindlaks tehtud.

Kõige suuremate summadega oli tegemist piima ja piimatoodete, puu- ja köögiviljade, suhkru- ning maaelu arengu sektoris. Need neli sektorit moodustavad üheskoos ligikaudu 77 % eiramisjuhtudega seotud kogusummast.

Graafik 2. Teatatud eeskirjade eiramisjuhtude arv ja hinnanguline finantsmõju – põllumajanduskulud – 2003–2007

[pic]

Struktuurimeetmed

Struktuurifondide ja Ühtekuuluvusfondiga seotud eiramisjuhtude arv tõusis 19,2 % (3 832 juhule võrreldes 2006. aasta 3 216 juhuga). Hinnanguline finantsmõju (828 miljonit eurot ehk ligikaudu 1,83 % kulukohustuste assigneeringutest) kasvas 17,7 %. Pettusekahtlused moodustavad ligikaudu 12,4 % teatatud eiramisjuhtudest ja nende hinnanguline finantsmõju on 141 miljonit eurot ehk ligikaudu 0,31 % kõigist kulukohustuste assigneeringutest (sama näitaja oli 2006. aastal 157,56 miljonit eurot ehk 0,41 % kõigist kulukohustuste assigneeringutest). Siinkohal tuleb meenutada, et tegemist on teatatud pettusekahtlustega, mitte kohtus kinnitust leidnud juhtumitega, seega on nende tegelik finantsmõju veel kindlaks tegemata.

Nagu varasematelgi aastatel, oli suurem osa teatatud juhtudest seotud Euroopa Regionaalarengu Fondi[12] ja Euroopa Sotsiaalfondiga[13] (ligikaudu 83 % eiramisjuhtudest). 76 % eiramisjuhtudest olid seotud 1. ja 2. eesmärgi alla kuuluvates piirkondades teostatud projektide või tehingutega.

Graafik 3. Teatatud eeskirjade eiramisjuhtude arv ja hinnanguline finantsmõju – struktuurimeetmed – 2003–2007

[pic]

Ühinemiseelsed vahendid

PHARE, SAPARDi ja ISPA vahenditega seotud teatatud eiramisjuhtude arv vähenes 13 % (332 juhule võrreldes 2006. aasta 395 juhuga). Oletatav finantsmõju tõusis 14 miljonilt eurolt 2006. aastal 32 miljonile eurole 2007. aastal (ligikaudu 1,92 % abikõlblike kulude kogusummast). Pettusekahtlused moodustavad ligikaudu 15,5 % 2007. aastal teatatud eiramisjuhtudega seotud summadest ja nende hinnanguline finantsmõju on 5 miljonit eurot ehk ligikaudu 0,38 % kogu aastaeelarvest. Siinkohal tuleb meenutada, et tegemist on teatatud pettusekahtlustega, mitte kohtus kinnitust leidnud juhtumitega, seega ei ole nende tegelik finantsmõju veel kindlaks tehtud.

Kõigi ühinemiseelsete vahendite puhul olid kõige sagedasemaks eiramisjuhuks abikõlbmatud kulud.

Graafik 4. Teatatud eeskirjade eiramisjuhtude arv ja hinnanguline finantsmõju – ühinemiseelsed vahendid – 2003–2007

[pic]

Otseselt komisjoni hallatavate kulude statistika

Tegu on esmakordse katsega kaasata käesolevasse aruandesse ka otseselt komisjoni hallatavad eelarvevaldkonnad. Kuna eeskirjade eiramisjuhtude ja pettusekahtluste liigitamise süsteem loodi alles aastal 2008 (vt punkt 2.3), tuli 2007. aasta andmete analüüsi ulatust piirata. Esitatud andmetesse tuleb seepärast suhtuda suurte reservatsioonidega, neid ei tohi käsitleda kui pettuste ja eiramisjuhtude taset kajastavaid empiirilisi tõendeid.

Oletatavate eiramisjuhtude arv selles valdkonnas oli 411. Oletatav finantsmõju oli 33 miljonit eurot. Sellest 18,1 miljonit eurot oli seotud 136 pettusekahtluse juhuga. Eiramisjuhtudega seotud summa välistegevuse valdkonnas oli 19,1 miljonit eurot ja sisepoliitika valdkonnas 13,9 miljonit eurot. Finantsraamistiku puhul aastateks 2000–2006 moodustab võimalike pettusejuhtude hinnanguline finantsmõju 0,17 % kõigist otseselt komisjoni poolt sõlmitud lepingutest.

Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) tegevust käsitlev statistika

Saadud teabe esialgse hindamise järel võib Euroopa Pettustevastane Amet algatada nelja erinevat tüüpi menetlust: sisejuurdlus, välisjuurdlus, koordineerimine või abi andmine kriminaalasjades. Aastas algatatavate menetluste arv on jäänud samaks (210 menetlust 2007. aastal, 194 menetlust 2006. aastal ja 216 menetlust 2005. aastal). 2004. aastast peale on OLAFi omal initsiatiivil algatatud juurdluste (sise- ja välisjuurdlused) arv võrdne või isegi ületab nende menetluste arvu, mis on algatatud, et pakkuda liikmesriikide ametivõimudele koordineerimist ja abi (koordineerimisjuhtumid ja abi andmine kriminaalasjades). Alates 2005. aastast moodustavad OLAFi enda algatatud juurdlused ligikaudu 75 % algatatud menetluste koguarvust.

Pooleliolevate menetluste arv vähenes (2007. aasta 31. detsembri seisuga oli pooleli 408 menetlust võrreldes 431 menetlusega 2006. aasta lõpus ja 452-ga 2005. aasta lõpus), eeskätt tänu OLAFi jõupingutustele pikaleveninud menetluste lõpetamisel.

Tabel 2. 31. detsembri 2007. aasta seisuga pooleliolevate menetluste arv sektorite kaupa ja nende finantsmõju

Valdkond | Pooleliolevate menetluste arv 31. detsembril 2007 | Hinnanguline finantsmõju (miljonit eurot) |

Toll/käibemaks | 76 | 781,3 |

Põllumajandus | 50 | 108,8 |

Struktuurifondid | 48 | 172,4 |

Otsetoetused | 140 | 206,7 |

Sisejuurdlused | 94 | 289,6 |

Kokku | 408 | 1558,8 |

Lähemate üksikasjade ja võrdluste kohta varasemate aastatega vt Euroopa Pettustevastase Ameti aruannet[14].

PEAMISED ARENGUSUUNAD 2007. AASTAL

Edusammud tollivaldkonnas

Vastastikune abi esimese samba raames

Komisjoni ettepanekul[15] muutis nõukogu oma määrust toetust või muid summasid saavate põllumajandustoodete ekspordi ajal teostatava kontrolli kohta[16], et riskianalüüsi rakendavatel liikmesriikidel oleks võimalus kohaldada minimaalset kontrollimise määra riiklikul, mitte eksporditolliasutuse tasandil, selleks et paremini jagada kontrolliülesandeid oma territooriumi tolliasutuste vahel.

Parlamendi ja nõukogu määrus ühendusse sisse toodava või ühendusest välja viidava sularaha kontrollimise kohta[17] jõustus juunis 2007. See määrus viitab vastastikuse abi osas määrusele (EÜ) nr 515/97[18] ja näeb ette kohustuse edastada komisjonile teavet, kui mis tahes andmete põhjal peaks tekkima kahtlus, et sularaha on seotud pettuse või muu ebaseadusliku tegevusega, mis võib kahjustada ühenduse finantshuve.

Komisjoni ettepanek[19], mis käsitleb tolli- ja põllumajandusvaldkonnas antavat vastastikust abi käsitleva määruse[20] muutmist, liikus 2007. aastal seadusandlikus protsessis edasi. Euroopa Parlament kiitis ettepaneku väikeste muudatustega heaks esimesel lugemisel veebruaris 2008. Kõnealuses õigusaktis nähakse ette tolli uurimisjuhtumite andmebaasi (FIDE) õigusliku raamistiku väljatöötamine ja Euroopa andmehoidla loomine. Tolli uurimisjuhtumite andmebaas peab võimaldama liikmesriigi ja ühenduse tasandi operatiivüksustel (Euroopa Pettustevastasel Ametil) kindlaks teha, milline asutus uuris varem sama isikut (isikuid) või ettevõtjat (ettevõtjaid). Andmehoidla eesmärk on koondada analüüsi tarbeks andmeid, mida rahvusvahelises kaubanduses tavaliselt kasutatakse[21]. Ettepanek võetakse lõplikult vastu 2008. aasta jooksul.

Kaks Lissaboni strateegiast inspireeritud ettepanekut[22] näevad ette tollimenetluste ajakohastamise. Seoses ühenduse uue tolliseadustiku jõustumisega hakatakse üha laialdasemalt kasutama elektroonilisi deklaratsioone ja tänu ühisplatvormile ühtlustuvad e-tolli projekti raames liikmesriikide tolliinfosüsteemidest pärinevad andmed järjest rohkem. Need reformid aitavad vähendada tehingukulusid, tagavad kiirema juurdepääsu andmetele ja võimaldada teostada riskianalüüse Euroopa tasandil.

Kolmanda samba raames sõlmitud lepingud ja ühekordsed riiklikud meetmed

2007. aastal ühines Malta tolliasutuste vastastikuse abi ja koostöö konventsiooniga (II Napoli konventsiooniga)[23]. Konventsioon ratifitseeriti ja see kehtib kõigis liikmesriikides peale Itaalia ning seda kohaldatakse juba 22 liikmesriigi vahel[24].

Malta ratifitseeris infotehnoloogia tolliosttarbelise kasutamise konventsiooni[25]. See konventsioon, millega luuakse tolliinfosüsteem (TIS) ja mis jõustus 2005. aasta lõpus, on nüüdseks ratifitseeritud kõigis liikmesriikides.

Infotehnoloogia tollialase kasutamise konventsiooni muutev protokoll[26] jõustus pärast ratifitseerimist Soome ja Rootsi poolt. Läti ühines protokolliga 2007. aastal[27]. Selle protokolliga luuakse eespool nimetatud tolli uurimisjuhtumite andmebaas (FIDE).

Rumeenia ja Bulgaaria ühinesid kahe eespool mainitud konventsiooniga ja protokolliga siis, kui nad ühinesid Euroopa Liiduga[28].

Belgia sõlmis mitme kolmanda riigiga kahepoolsed lepingud. Ungari kriminaalkoodeksis muudeti salakaubaveo kui süüteo mõiste selgemaks. Soome teatas tolliasutuste olulistest ümberkorraldustest, mille eesmärk on parandada riskijuhtimist. Iirimaa töötas samal otstarbel välja uue infosüsteemi.

Võitlus sigarettide salakaubaveo ja võltsimisega

2004. aastal sõlmisid Euroopa Ühendus ja 10 liikmesriiki[29] koostöölepingu Philip Morris Internationaliga. Alates lepingu sõlmimisest kuni 2007. aastani on Philip Morris International kandnud üle 575 miljonit USA dollarit (umbes 364,5 miljonit eurot). Vahepeal ühines veel 16 liikmesriiki[30] selle lepinguga, mis näeb ette ligikaudu 1 250 miljoni USA dollari maksmist 12 aasta jooksul. Neid vahendeid võib kasutada võitluseks sigarettide salakaubaveo ja võltsimisega.

Detsembris 2007 allkirjastasid Euroopa Komisjon ja 26 liikmesriiki[31] koostöölepingu Japan Tobacco Internationaliga. See 15 aastaks sõlmitud leping näeb ette maksete tegemise 400 miljoni USA dollari väärtuses (ligikaudu 253,6 miljonit eurot), mida võib kasutada võitluseks sigarettide salakaubaveo ja võltsimisega.

Neis kahes lepingus on peamise meetmena esile toodud mehhanismi loomine, mis võimaldab pikemas perspektiivis tõkestada Philip Morris Internationali ja Japan Tobacco Internationali sigarettide salakaubavedu Euroopa turul. Koostöös OLAFi ja liikmesriikidega näevad need lepingud ette korra loomise toodete seireks ja jälgimiseks, et oleks võimalik kindlaks teha ajahetk, millal ehtsad sigaretid (kaubamärkidega Philip Morris International ja Japan Tobacco International) kõrvaldatakse seaduslikust tarneahelast ja satuvad salakaubavedajate kätte.

2007. aastaks oli sigarettide salakaubaveo ja võltsimise vastase võitluse programmi Herakles II uue osa raames (vt punkt 2.6) ette nähtud kaasrahastada ühenduse eelarvest skaneerimisseadmeid, mis hõlbustavad salakaubana tarnitud sigarettide tuvastamist, ühtekokku 5 miljoni euro ulatuses. Programmist rahastatakse jätkuvalt ka koolitustegevust, tehniliste erivahendite hankimist ja tehnilist abi, et parandada järelevalvet ebaseadusliku tegevuse üle selles sektoris.

Komisjon (Euroopa Pettustevastane Amet ning tervishoiu ja tarbijakaitse peadirektoraat (SANCO)) aitasid aktiivselt ette valmistada läbirääkimisi, mis käsitlevad Maailma Terviseorganisatsiooni tubaka tarbimise leviku vähendamise raamkonventsiooni[32] üht protokolli. See protokoll keskendub eeskätt võitlusele tubakatoodete ebaseadusliku kaubanduse vastu. OLAFi üks töötaja valiti protokolli üle läbirääkimisi pidava valitsustevahelise läbirääkimiskogu esimeheks.

Eeskirjade eiramine ja pettusekahtlused otsetoetuste valdkonnas

Kuni käesoleva aastani koguti andmeid eeskirjade eiramisjuhtude, pettustekahtluste ning tehtud korrektsioonide kohta ainult ühiselt hallatavate kulude valdkonnas. Et seda lünka täita ja anda käesolevas aruandes eiramisjuhtudest ja pettusekahtlustest parem ülevaade, talletavad komisjoni talitused nüüdsest komisjoni raamatupidamissüsteemis rohkem teavet leidude ja korrektsioonide kohta.

Et esitada esialgne analüüs juba käesoleval aastal, selgitasid komisjoni talitused välja eeskirjade eiramisjuhtumid ja pettusekahtlused nendes eelarvevaldkondades, mis kuuluvad otsese tsentraliseeritud halduse alla.

Uus lähenemisviis pettusekindluse tagamisele

2001. aastal otsustas komisjon[33] rakendada ennetavat mehhanismi pettusekindluse tagamiseks ( fraud-proofing ), et seadusandlus ja lepingute haldamine oleksid pettusekindlamad. Alates 2002. aastast on püütud välja selgitada sellised uued seadusandlikud algatused ja ühenduse rahastamise õiguslikud alused (nagu tüüplepingud), mille puhul on vaja eriti hoolikalt tagada ühenduse finantshuvide kaitse. Neid projekte analüüsiti pettusekindluse seisukohast ja neid täiustati juhul, kui see osutus vajalikuks[34].

Detsembris 2007 võttis komisjon pettusekindluse valdkonnas tarvitusele uue lähenemisviisi[35], mis põhineb OLAFi juurdlustulemuste kasutamisel. Selle ameti tööalaseid kogemusi hakatakse kasutama struktureeritumalt ja asjakohasemalt ning paraneb ka andmete vahetamine komisjoni teiste talituste ja Euroopa Liidu muude ametite ning institutsioonidega. Kõnealuse uue lähenemisviisi eesmärk on leida üles nõrgad kohad mitte ainult seadusandlikes ettepanekutes, vaid ka ühenduse õigustiku rakendamisel ning juhtimis- ja kontrollisüsteemides.

Uus lähenemisviis, mida rakendatakse esialgu otsetoetuste sektoris, peaks tõhustama pettuste ennetamist kõigi kättesaadavate andmete (juurdlus- ja audititulemused, analüüsid jne) kasutamise kaudu.

Euro kaitsmine võltsimise vastu

Ühe nõukogu määruse ettepaneku[36] eesmärgiks on tugevdada rahavõltsimise vastast kaitset, kehtestades asjaomastele asutustele kohustuse kontrollida saadud müntide ja pangatähtede ehtsust enne nende ringlusse tagasilaskmist. Ettepanekuga tahetakse samuti lubada võltsitud pangatähtede ja müntide transportimist riiklike asutuste ning ELi institutsioonide ja asutuste vahel, et hõlbustada nende ehtsuse kontrollimist.

Komisjon tegi ühes oma aruandes kokkuvõtte kriminaal- ja muudest karistustest, mis liikmesriigid on vastu võtnud rahavõltsimise vastase kaitse tugevdamiseks[37] pärast nõukogu 2000. aastal raamotsuse[38] vastuvõtmist. Paistab, et võetud meetmete tõhusus vastab kokkuvõttes viidatud raamotsuses nõutule, kuivõrd süüteod ja karistused on üldiselt liikmesriikide õigusaktidesse üle võetud.

Operatiivtasandil toetas komisjon programmi Perikles[39] raames algatatud meetmete kaudu jätkuvalt selliste riiklike, üleeuroopaliste ja rahvusvaheliste asutuste koostööd, kes võitlevad euro võltsimise vastu. Programmi Perikles 2007. aasta eelarvest täideti üle 80 %, algatati kaksteist projekti, millest seitse pakkusid välja liikmesriigid ja viis komisjon (OLAF).

Enamikul neist liikmes- või kandidaatriikide ekspertidele suunatud projektidest oli pedagoogiline eesmärk (koolituskursuste korraldamine, võltsingute tuvastamistehnikate harjutamine jne). Programmi Perikles raames toetati ka kahe suuremastaabilise seminari korraldamist, kus osalesid liikmesriikide, Ladina-Ameerika ja Kariibi mere piirkonna riikide esindajad ning mille eesmärk oli tugevdada koostööd kolmandate riikidega euro võltsimise vastase võitluse alal.

2007. aastal kõrvaldati ringlusest ligikaudu 211 000 euromünti. Võrreldes 2006. aastaga kasvas kõrvaldatud müntide arv ligi 29 %, eelkõige tänu tugevnenud koostöö liikmesriikide pädevate asutustega.

Programm Herakles II

Programm Herakles loodi selleks, et edendada algatusi ühenduse finantshuvide kaitse alal[40]. 2007. aastal otsustasid Euroopa Parlament ja nõukogu pikendada programmi ajavahemikuks 2007–2013[41].

Programmi eelarvet suurendati 6 miljoni euro võrra aastas, et sellele saaks lisada uue osa, mis võimaldab rahastada koolitustegevust ning osta seadmeid sigarettide salakaubanduse tõkestamiseks.

2007. aasta 13,574 miljonit euro suurusest eelarvest kaasrahastati 15 koolitusprojekti, 21 tehnilise abi projekti ja 10 algatust õigusalase teadustegevuse valdkonnas. Nende projektide hulka kuuluvad rahvusvahelise tasandi algatused, nagu konverentsid, mis hõlbustavad teoreetiliste teadmiste või operatiivteabe vahetust, aga ka teatavatele riiklikele ametiasutustele antavad üksiktoetused, nt salakaupade tuvastamist võimaldavate seadmete hankimine või konkreetse juurdlusega seotud tehniline abi.

Muud 2007. aastal ühenduse finantshuvide kaitseks võetud meetmed

Euroopa läbipaistvuse algatuse [42] eesmärk on süstemaatiliselt avalikustada ühenduse eelarvest abi saajate nimekiri, sõltumata asjaomaste vahendite haldamisvormist. Pärast seda, kui nimetatud kohustus lisati 2006. aastal finantsmäärusesse[43] ning struktuurifondidele ja Ühtekuuluvusfondile kohaldatavasse komisjoni määrusesse[44], kehtestasid kaks 2007. aastal vastuvõetud määrust[45] liikmesriikidele kohustuse avaldada põllumajandusfondidest ja Euroopa Kalandusfondist abi saajate nimekiri koos eraldatud abisummadega.

Olles avaldanud maksupettuste vastase võitluse Euroopa strateegiat käsitleva teatise[46] ja arvestades Euroopa Liidu Nõukogu poolt juunis 2007 tehtud taotlust, võttis komisjon vastu teatise, mis sisaldab põhilisi juhtnööre, kuidas võidelda käibemaksupettuste , eriti aga karussellpettuse vastu[47]. Käesoleva aruande jaoks andmeid esitades teatasid mitmed liikmesriigid, et on võtnud riigi tasandil meetmeid selleks, et käibemaksupettuste vastu tõhusamalt võidelda[48].

Sloveenia ratifitseeris 2007. aastal Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse konventsiooni [49] ja selle protokollid[50]. Rumeenia ja Bulgaaria ühinesid nendega automaatselt, ühinedes ELiga[51]. Komisjon kutsub liikmesriike, kes ei ole veel konventsiooni ja/või selle protokolle ratifitseerinud, üles tegema seda võimalikult kiiresti[52].

Komisjoni talitused allkirjastasid 2007. aastal rea kolmandate riikide pädevate ametiasutustega[53] halduskoostöö kokkulepped võitluseks pettuse, korruptsiooni ja igasuguse muu ebaseadusliku tegevusega, mis võib kahjustada ühenduse või lepingu allkirjastanud kolmanda riigi finantshuve. Komisjon jätkab läbirääkimisi veel muude kolmandate riikidega, kes saavad ühenduselt rahalist toetust, et sõlmida nendega sarnased lepingud.

Slovakkia võttis vastu Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse riikliku strateegia , mis näeb lähiaastateks ette meetmete võtmist kõigis asjaomastest valdkondades. Rumeenia muutis oma karistusseadustikku ja sellega seotud seadusi, viies neisse sisse juriidiliste isikute kriminaalvastutuse. Itaalia tegi ühenduse finantshuve kahjustavate pettuste vastu võitlemise komiteele ülesandeks kooskõlastada võitlust pettuste ja muude eeskirjade eiramisjuhtudega maksu-, põllumajanduse ja struktuurifondide valdkonnas. Rootsi tugevdas riiklikele ja ühenduse fondidele kohaldatavat siseriiklikku kontrollisüsteemi.

Malta ja Rumeenia õigussüsteemi lisati uued halduskaristused , mida kohaldatakse teatavatele rasketele eiramisjuhtudele. Läti karmistas kriminaalkaristusi , mida kohaldatakse ühenduse rahalisi vahendeid kahjustavatele rikkumistele, mis on toime pandud kuritegelike rühmituste poolt. Mitmed liikmesriigid on teatanud, et on vastu võtnud või ajakohastanud juhendid ja suunavad märgukirjad, et ühtlustada eeskirjade eiramisjuhtude käsitlemine ja neist teatamine [54]. Eestis avaldatakse kõik lõpliku lahenduse leidnud eiramisjuhud rahandusministeeriumi veebisaidil.

Belgia ja Prantsusmaa muutsid korruptsioonijuhtumitele kohaldatavaid karistusõiguse norme, et viia need vastavusse asjakohaste konventsioonidega rahvusvahelisel ja Euroopa tasandil. Slovakkias loodi ametitevaheline töörühm, mis hakkab ajakohastama riigi korruptsioonivastase võitluse kava. Portugalis viidi korruptsioonivastane ühisalgatus, millesse olid kaasatud mitmed juurdlusorganid, 2007. aastal lõpule aruande avaldamisega. Belgia ja Küpros võtsid meetmeid, et parandada võitlust rahapesu vastu.

Võlgade sissenõudmise korral käsitab Rumeenia nüüdsest ühendusele võlgnetavaid summasid riiklike maksuvõlgadena.

PETTUSTE JA MUUDE EIRAMISJUHTUDE TUVASTAMISEKS TEOSTATAV KONTROLL

Ühenduse omavahendite kogumise puhul ja valdkondades, kus liikmesriigid täidavad ühenduse eelarvet, on kohustus viia läbi kontrolle pettuste ja muude eeskirjade eiramisjuhtude kindlakstegemiseks jagatud liikmesriikide ametkondade ja ühenduse asutuste vahel.

Käesolevas jaos tutvustatakse lühidalt nende kontrollide läbiviimist ja tulemusi.

Struktuurifondide valdkonnas teostatav kontroll

Soovides veelgi parandada ühenduse vahendite, eriti liikmesriikide hallatavate vahendite finantsjuhtimist ning lähtudes kontrollikoja arvamusest nr 2/2004[55] „ühtse auditi” mudeli kohta, võttis komisjon 2006. aasta jaanuaris vastu tegevuskava ühtse sisekontrolli raamistiku kehtestamiseks[56]. Selle strateegiline eesmärk on saada kontrollikojalt positiivne kinnitav avaldus.

Kontrolliraamistiku täiustamine

Uus õigusraamistik, mida kohaldatakse struktuurilistele kulutustele[57] alates programmiperioodist 2007–2013, muudab toetuste andmise ja maksete tegemise menetluste teatavad aspektid lihtsamaks ja selgemaks. Selles nähakse ette kõigi asjaosaliste, eriti aga võimalike toetusesaajate üksikasjalikum teavitamine kohaldatavatest õigusaktidest. Samuti on selgemalt määratletud sisekontrollisüsteemid.

Iga rakenduskava jaoks määravad liikmesriigid korraldusasutuse , mis vastutab kava korrektse rakendamise ja ka juhtimiskontrollide eest.

Liikmesriigid määravad ka sertifitseerimisasutuse („makseasutus” programmiperioodil 2000–2006 kohaldatud õigusraamistikus), mis vastutab selle eest, et komisjonile edastataks tõendatud kuluaruanded ja maksetaotlused. Sertifitseerimisasutuse ülesanne on tagada ka tuvastatud eiramisjuhtude (sh pettuste) käsitlemine ning anda neist korrapäraselt aru komisjonile.

Liikmesriigid nimetavad ka auditeerimisasutuse („ winding-up body ” programmiperioodil 2000–2006). Uueks programmiperioodiks ühtlustati kontrollide ja auditite eeskirjad, mis auditeerimisasutus tehingute põhjal läbi peab viib, samuti tõhustati teabevahetust komisjoniga. Edaspidi peab auditeerimisasutus esitama komisjonile auditistrateegia rakenduskava kohta, mille eest ta vastutab.

Auditeerimisasutus edastab komisjonile aastaaruande , mis sisaldab tehtud auditite kokkuvõtteid. Uuel programmiperioodil peab see aruanne olema koostatud kindla tüüpvormi alusel ja selles peab tingimata olema mainitud tuvastatud veamäär. Teine oluline muudatus seisneb selles, et auditeerimisasutused on kohustatud esitama igal aastal arvamuse , milles on märgitud, kas juhtimis- ja kontrollisüsteemid toimivad tõhusalt, andes nii piisava kinnituse selle kohta, et kuluaruanded on usaldusväärsed ning nende aluseks olevad tehingud seaduslikud ja korrektsed.

Liikmesriikidel lasub nüüdsest kohustus esitada aastakokkuvõtted kõikide deklareeritud kulutuste ja tehtud auditite kohta[58]. See kehib ka programmiperioodi 2000–2006 osas. 2008. aasta aprilli lõpuks olid peaaegu kõik liikmesriigid esitanud aastakokkuvõtted, mis täiesti või põhijoontes vastasid nõutavatele miinimumtingimustele. Komisjon astus samme kohtumenetluse algatamiseks ühe liikmesriigi vastu.

Määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 71 alusel kehtestas komisjon omalt poolt menetluse liikmesriikide juhtimis- ja kontrollisüsteemide vastavuse hindamiseks. Komisjon kontrollib liikmesriikide auditeerimisasutuste esitatud auditistrateegiaid ja kinnitab need. Lähtudes oma kontrollidest ja auditeerimistest ning liikmesriikide edastatud andmetest, annab komisjon seejärel liikmesriikides rakendatavate süsteemidele kindlusele omapoolse hinnangu, mis kajastub ka pädevate peadirektoraatide iga-aastases tegevusaruandes ning komisjoni kokkuvõtvas aruandes. See hinnang põhineb seaduslikkuse ja korrektsuse ühtlustatud näitajatel.

Komisjonil on õigus maksed katkestada või peatada. Samuti võib ta teha finantskorrektsioone.

Liikmesriikide teostatav juhtimiskontroll Euroopa Regionaalarengu Fondiga seotud valdkonnas

Käesolevas jaos sisalduv teave põhineb vaid liikmesriikide poolt küsimustiku[59] kaudu edastatud andmetel ja käsitleb üksnes Euroopa Regionaalarengu Fondi. Küsimustikus tuli edastada andmed olemasolevate kontrollisüsteemide kohta 2007. aasta lõpu seisuga ja statistika 2005. aastal teostatud kontrollide kohta.

Valdav osa eiramisjuhtudest leiab paratamatult aset lõppadressaadi või lõpliku abisaaja tasandil. Korraldusasutused teostavad nn juhtimiskontrolle ehk esimese tasandi kontrolle, et tuvastada eiramisjuhud juba menetluse varases staadiumis. Need kontrollid hõlmavad tingimata abisaajate tagasimaksetaotluste dokumentaalset halduskontrolli ja kohapealseid kontrolle.

Valdav enamik liikmesriikidest märkis, et dokumentaalse halduskontrolli raames läbivad kõik projektidega seotud dokumendid ja kuluaruanded süstemaatiliselt põhjaliku kontrolli. See põhjalik kontroll keskendub kõikides liikmesriikides kulude abikõlblikkusele. Umbes pooltes liikmesriikides kontrollivad ametivõimud süstemaatiliselt ka täiendavate dokumentide asjakohasust; kolmandik liikmesriikidest kontrollib ka seda, kas kaasrahastatav töö või teenus tõepoolest teostati.

Eelarve määr, mille suhtes 2005. aastal kohapealseid kontrolle teostati, varieerub märkimisväärselt sõltuvalt liikmeriigist ja samuti abikavast. Neil juhtudel, kus määr jäi alla 100 %, kasutasid liikmesriigid representatiivse või juhuvalimi meetodit koos riskianalüüsiga, et kontrolle paremini suunata.

2005. aastal viisid kohapealseid kontrolle enamasti läbi vahendusasutused. Viies liikmesriigis teostasid korraldusasutused suurel osal juhtudel ise kohapealseid kontrolle. Üks liikmesriik usaldas kohapealsed kontrollid valdavalt väliste asutuste hooleks.

Kõik liikmesriigid märkisid, et iga kava raames teostatud kontrollide ja tuvastatud eiramisjuhtude toimikud on arhiveeritud programmi järelevalvet kajastavas andmebaasis . Sellele vaatamata olid vaid vähesed liikmesriigid võimelised esitama usaldusväärset statistikat 2005. aastal läbiviidud kontrollide tulemuste kohta. See paneb arvama, et antud andmekäitlus ei ole tsentraliseeritud.

Laekunud statistikast nähtub, et enim tuvastatud eiramisjuhte oli seotud kulude abikõlbmatuse, täiendavate dokumentide puudumise või ebatäielikkuse ning horisontaaleeskirjade või abilepingute tingimuste eiramisega. Reeglina tuvastati eiramisjuhud dokumentaalsete halduskontrollide käigus, kuid endiselt avastatakse suur hulk eiramisjuhte ka kohapealsete kontrollide jooksul (20–50 %).

Kuna eiramisjuhud avastatakse varases staadiumis ja abisaajate lähedal, saab võtta lihtsaid ja tõhusaid meetmeid : näiteks paluda abisaajatel esitada puuduvad dokumendid või – abikõlbmatute kulude korral – toetussummad tagasi võtta ja need ümber suunata. Eiramisjuhu tuvastamise korral peavad liikmesriigid tagama selle järelevalve, mõnikord ka ühtsete arvutisüsteemide abil. Kui eiramisjuht ületab teatud läve, tuleb teatada sellest komisjonile (Euroopa Pettustevastasele Ametile).

Liikmesriikide arvates on eiramisjuhtude peamised põhjused abikõlblikkuse eeskirjade ebaselgus, piisavate suuniste puudumine ja probleemid inimressurssidega. Mõned liikmesriigid mainivad ka pankrotte, ülefinantseerimise ohtu või siis võimalikku kriminaalset käitumist. Kontrolliraamistiku hiljutine täiustamine peaks aga vähendama selliste abitaotlejate arvu, kes esitavad tahtlikult või tahtmatult vigaseid taotlusi (vähemalt abikõlbmatute kulude osas), ning alandama pädevate ametiasutuste jaoks eksimuste riski.

Kontrolliraamistik põllumajandussektoris

Liikmesriigi ametiasutuste teostatavad kontrollid. Ühise põllumajanduspoliitika raames vastutavad liikmesriigid vastavalt ühise haldamise põhimõttele toetuste maksmise eest lõplikele abisaajatele. Maksmine toimub liikmesriikide akrediteeritud makseasutuste [60] kaudu. Liikmesriigid peavad enne makse tegemist pöörama erilist tähelepanu taotluste abikõlblikkusele ja sellele, et need oleksid ühenduse eeskirjadega kooskõlas.

Iga abikava jaoks on valdkondlikes määrustes kehtestatud üksikasjalikud eeskirjad kontrollide kohta, mida peavad teostama makseasutused või nende järelevalve all tegutsevad volitatud asutused.

Kõik abitaotlused läbivad enne makse tegemist halduskontrolli. Kohapealsed kontrollid teostatakse valimil, mille osakaal jääb tavaliselt 5 % ja 10 % vahele, kuid see võib ulatuda või peab ulatuma kuni 100 %-ni sõltuvalt asjaomase sektoriga seonduvast riskist.

Peamine kontrollisüsteem on ühtne haldus- ja kontrollisüsteem (IACS). See hõlmab kõiki põllumajandustootjatele tehtavaid otsemakseid. IACS koosneb elektroonilisest andmebaasist, põllumajandustootjate, põldude ja loomade (juhuks, kui maksed on seotud loomadega) identifitseerimise süsteemist ning toetusõiguste ja abitaotluste identifitseerimise ja registreerimise süsteemist. Euroopa Kontrollikoda on mitmel korral kinnitanud, et IACS kujutab endast tõhusat kontrollivahendit, mis aitab vähendada eeskirjade vastaselt tehtud kulutuste ohtu.

Abikavade puhul, mida IACS ei hõlma – näiteks toodete ladustamine või eksporditoetused –, tuleb pärast abisaajale makse tegemist viia läbi täiendavaid kontrolle.

Iga eelarveaasta lõpus väljastab sertifitseerimisasutus tõendi selle kohta, kas on piisavalt tagatud, et komisjonile esitatud raamatupidamisarvestus on õige, täielik ja täpne ning et sisekontrollisüsteem toimis rahuldavalt.

Liikmesriigid peavad saatma komisjonile iga makseasutuse raamatupidamise aastaaruande, millele peab olema lisatud makseasutuse direktori allkirjastatud kinnitav avaldus . Kinnitav avaldus võib sisaldada reservatsioone, mille puhul peab olema märgitud nendega kaasnev võimalik finantsmõju. Niisugusel juhul peab kinnitav avaldus sisaldama tegevuskava, milles pakutakse välja leitud puuduste lahendamise võimalused ja kava elluviimise tähtaeg. Avalduses peab olema ette nähtud olemasolevate juhtimis- ja kontrollisüsteemide tõhus järelevalve kogu aasta vältel.

Alates 2007. aastast[61] peavad liikmesriigid, kus on rohkem kui üks makseasutus, koostama ka aasta kokkuvõtte ( kokkuvõttev aruanne ), mis hõlmab kinnitavaid avaldusi ja sertifitseerimisasutuste tõendeid eelarveaasta lõpu seisuga. See peab lisaks kinnitavale avaldusele ja sertifitseerimisele veelgi tugevdama liikmesriikide ja komisjoni vahelist vastutusahelat.

Komisjoni teostatavad kontrollid. Komisjon kontrollib esmajoones, kas makseasutuste raamatupidamisarvestus on õige, täielik ja täpne (raamatupidamisarvestuse kontrollimine ja heakskiitmine) ning teiseks selgitab peamiselt kohapealsete kontrollide abil, kas liikmesriikide tehtud kulutused on kooskõlas ühenduse eeskirjadega. Juhul kui see nii ei ole, jätab komisjon asjaomase kulutuse ühenduse rahastamisest välja (finantskorrektsioon). See viimatinimetatud mehhanism, nn vastavuskontroll, on osutunud aastate jooksul väga tõhusaks vahendiks ühenduse finantshuvide kaitsmisel.

Vastavuskontroll kaitseb ühenduse eelarvet kulude eest, mida ei tohi eelarvest rahastada. See mehhanism ei hõlma lõplikele abisaajatele õigusvastaselt makstud summade sissenõudmist, kuivõrd see toiming kuulub vastavalt ühise halduse põhimõttele eranditult liikmesriikide vastutusalasse. Vastavuskontrolli eesmärk on jälgida liikmesriikides rakendatavaid kontrolli- ja juhtimissüsteeme ning nõuda riiklikelt haldusasutustelt tagasi kulutused, mis ei ole kooskõlas ühenduse õigusega. Finantskorrektsioonide tegemine sõltub rikkumise olemusest ja raskusastmest, samuti ühendusele tekitatud finantskahjust. Finantskorrektsiooni summa arvutatakse tegelikult tekitatud kahju alusel või ekstrapolatsiooni teel. Juhul kui eelnev ei ole võimalik, kasutatakse ühenduse finantsriski kindlakstegemiseks kahju raskusastmest lähtuvaid määrasid. 2007. aastal jättis komisjon Euroopa EAGGFi ja EAFRD rahastamisest välja ligikaudu 686,6 miljonit eurot[62], sest need kulutused ei olnud ühenduse eeskirjadega vastavuses.

Kui vastavuskontrolli tulemusel leitakse või võidakse leida õigusvastaselt sooritatud makseid, peavad liikmesriigid nendega tegelema lõplikelt abisaajatelt raha sissenõudmise teel. Isegi juhul kui see pole võimalik, kuna finantskorrektsiooni rakendatakse üksnes liikmesriikide juhtimis- ja kontrollisüsteemi puudujääkide korral, on korrektsioon väga tõhus vahend, et parandada süsteemi toimimist ja hoida ära õigusvastaste maksete tegemist lõplikele abisaajatele, aga ka lihtsustada selliste maksete tuvastamist ja sissenõudmist. Vastavuskontroll aitab seega suurendada tehingute seaduslikkust ja korrektsust lõpliku abisaaja tasandil.

Traditsiooniliste omavahendite kontrollimine

Traditsiooniliste omavahendite sissenõudmise eest vastutavad liikmesriigid. Nad peavad pidama raamatupidamisarvestust ning viima läbi vajalikud kontrollid ja juurdlused[63]. Nad peavad kirjendama makstud tollivõlad ja/või -tagatised A-raamatupidamisarvestuses ning sissenõudmata ja tagatiseta (või tagatud, kuid vaidlustatud) võlad B-raamatupidamisarvestuses. Enamiku B-raamatupidamisarvestuses kirjendatud võlgade puhul on tegemist pettuste või eeskirjade eiramisega. Enamik pettustest ja muudest eeskirjade eiramisjuhtudest (80 % 2006. ja 2007. aastal) tuleb ilmsiks liikmesriikides läbiviidavate eelkontrollide (nii füüsiliste kui ka dokumentaalkontrollide) ja raamatupidamisarvestuse järelkontrollide käigus.

Komisjon teostab järelevalvet selle üle, et traditsiooniliste omavahendite süsteem korrektselt toimiks. Komisjon tagab, et traditsioonilised omavahendid oleksid õigeaegselt saadaval, vastasel korral määrab ta intressid. Kontrollimeetodite hulka kuuluvad liikmesriikides läbiviidavad kohapealsed kontrollid, lepingud ühisauditite kohta[64], esialgsete tähelepanekute põhjal tehtud järelduste (endiste sektoriülevaadete) järelevalve ning kontrollikoja aastaaruanded, samuti erijärelevalve komisjoni muudelt talitustel pärineva teavituse puhul (näiteks OLAFilt laekuv teave olulise finantsmõjuga üksikjuhtumite kohta, millega kaasneb vastastikuse abi kohustus).

2007. aastal läbiviidud 32 inspektsiooni käigus tuvastas eelarve peadirektoraat traditsiooniliste omavahendite valdkonnas 114 kõrvalekaldumist. Sarnaselt varasematele aastatele käsitleti neist rikkumistena ainult väga väikest arvu (2007. aastal ei avatud ühtegi uut menetlust, praegusega seisuga on pooleli 31 menetlust), sest nende kõrvalekaldumiste üle peetakse regulaarseid kahepoolseid läbirääkimisi liikmesriikidega ning neid arutatakse omavahendite nõuandekomitees.

Aastaaruannetes ning kontrollikoja esialgsete tähelepanekute põhjal tehtud järeldustes kirjeldatud kõrvalekaldumiste osas järelevalvesse jõudis eelarve peadirektoraati 2007. aastal sellega seoses 20 uut teadet tähelepanekutega.

Kontrollitulemused ei muuda üldpilti, mis näitab, et ELi eelarve rahastamine traditsiooniliste omavahendite kaudu toimub tõhusalt ja tähtaegadest kinni pidades. Kokkuvõttes järgivad liikmesriigid selles valdkonnas ühenduse eeskirju.

Kohapealne kontroll ja inspekteerimine määruse (Euratom, EÜ) nr 2185/96 alusel[65]

Määrusega (Euratom, EÜ) nr 2185/96 antakse komisjonile pädevus teostada kohapealseid kontrolle ja inspektsioone liikmesriikides ning vastavalt kehtivatele koostöölepingutele ka kolmandates riikides. Alates 1. juunist 1999 täidab seda ülesannet OLAF[66].

Kohapealsed kontrollid ja inspekteerimised, mis viiakse läbi ettevõtjate juures, kujutavad endast tavapäraseid välisjuurdluse toiminguid, st haldusjuurdluse toiminguid, mis OLAF viib läbi väljaspool ühenduse institutsioone, organeid ja ameteid eesmärgiga võidelda mis tahes ebaseadusliku tegevuse vastu, mis võiks kahjustada Euroopa Liidu finantshuve.

Määruse nr 2185/96 rakendamine Euroopa Pettustevastase Ameti poolt on kooskõlas suunistega, mis sisalduvad oktoobris 1997 vastuvõetud ja praegu ajakohastatavas käsiraamatus[67].

2007. aastal viis OLAF läbi kokku 74 kohapealset kontrolli määruse nr 2185/96 tähenduses (see arv on samas suurusjärgus 2006. aastal teostatud 72 kontrolliga), sealhulgas:

- 25 kontrolli põllumajanduse valdkonnas;

- 26 kontrolli struktuuripoliitika valdkonnas;

- 21 kontrolli otsetoetuste ja välisabi valdkonnas;

- 2 kontrolli sisejuurdluste alal.

Kõik kohapealsed kontrollid toimusid ELi territooriumil, välja arvatud üks kohapealne kontroll välisabi valdkonnas, mis viidi läbi kolmandas riigis.

Kogemus on näidanud, et kohapealsed kontrollid on välisjuurdluste läbiviimisel äärmiselt oluline vahend nii kvantiteedi kui ka kvaliteedi seisukohast.

Siiski sõltub operatiivtulemus suures osas riiklike ametiasutuste koostöö tõhususest. OLAF valmistab praegu ette selleteemalist uut aruannet, mis käsitleb määruse nr 2185/96 rakendamist ja milles tutvustatakse kohapealsete kontrollide iga etapi häid tavasid. Aruanne võetakse eeldatavalt vastu 2008. aastal koos käsiraamatu uue versiooniga.

EIRAMISJUHTE KÄSITLEVATELE MENETLUSTELE JA OTSUSTELE KOHALDATAVAD AEGUMISTÄHTAJAD

Liikmesriikidel on kohustus algatada kohtumenetlused ühise halduse ja traditsiooniliste omavahendite valdkonnas tuvastatud eeskirjade eirajate suhtes. Ühtlasi vastutavad liikmesriigid nende kohtumenetluste järgselt karistuste ning haldusmeetmete kohaldamise eest.

Aegumistähtaja eesmärk on õiguskindluse tagamine. Aegumistähtaja möödudes ei ole enam võimalik eiramisjuhtu kohtulikult menetleda ega määratud karistust kohaldada. Ühenduse finantshuvide kaitsmiseks näeb määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 artikkel 3 ette vähimad võimalikud aegumistähtajad. Liikmesriigid võivad kehtestada ka pikemaid tähtaegu.

Et teha kindlaks, millised riiklikud õigusaktid lubavad tähtaegu, mis ületavad määratud vähimad aegumistähtajad ning millised tähtajad rakenduvad juhtumite korral, mis ei ole reguleeritud ühenduse õigusega, lasi komisjon liikmesriikidel vastata selleks koostatud küsimustikule. Alljärgnevalt on välja toodud ülevaade laekunud vastustest. See analüüs hõlmab vaid haldusmenetlusi[68].

Komisjoni poolt vahetult hallatavate kulutuste osas kohaldatakse finantsmääruse artiklis 73a sätestatud ning rakenduseeskirjade artiklis 85b lähemalt kirjeldatud[69] viieaastast aegumistähtaega. Nimetatud valdkonda käesolevas aruandes ei käsitleta.

Eirami sjuhtu käsitlevale menetlusele kohaldatav aegumistähtaeg

Tavaline aegumistähtaeg. Määruse 2988/95 artikli 3 lõikes 1 on sätestatud menetlustoimingute aegumistähtajaks[70] neli aastat alates menetletava eiramisjuhu toimumishetkest. Valdkondade eeskirjad võivad Euroopas näha ette ka lühemaid tähtaegu, mis ei tohi siiski olla alla kolme aasta. Nimetatud tähtaegu kohaldatakse vahetult riiklikus õiguses, kui siseriiklikud seadused ei näe ette pikemaid aegumistähtaegu.

21 liikmesriigis kohaldatakse pikemaid aegumistähtaegu kui ühenduse õigusega ette nähtud. Reeglina jäävad need viie kuni kümne aasta piiresse, kuid erandkorras ulatuvad 12 või isegi 20 aastani.

Määrusega 2988/95 on sätestatud, et aegumistähtaeg katkeb, kui pädev asutus teatab asjaomasele isikule eiramisega seotud juurdluse või kohtumenetluse algatamisest. Lisaks sellele käsitletakse mõnede riikide seadustes katkestamise põhjusena ka läbirääkimisi, mida peetakse võimaliku võlglasega kokkuleppele jõudmiseks.

Absoluutne aegumistähtaeg. Määrus 2988/95 näeb ette, et katkestusele vaatamata saabub absoluutne aegumistähtaeg päeval, mil saab läbi kuni kahekordse tavalise aegumistähtajaga võrdne ajavahemik, ilma et pädev asutus oleks määranud karistust, välja arvatud juhul, kui katkestuse põhjus on asjaomase isiku suhtes samade faktide põhjal algatatud kriminaalmenetlus.

Üheksa liikmesriiki on mõnedes kindlates valdkondades kehtestanud pikemad absoluutsed aegumistähtajad. Need on reeglina 10 aastat, välja arvatud ühel juhul, mil tähtaeg on 20 aastat.

Halduskaristuse otsuse täitmise aegumistähtaeg

Määruse 2988/95 kohaselt on halduskaristuse otsuse täitmiseks aega kolm aastat [71].

15 liikmesriiki on teatanud, et on kehtestanud pikema tähtaja, mis ulatub neljast kuni kümne aastani alates karistusotsuse tegemisest. Kõige tavalisem tähtaeg on viis aastat. Reeglina loetakse selle perioodi alguseks otsuse langetamise hetk, ent mõnedes liikmesriikides ka otsuse teatavaks tegemisele järgneva aasta 1. jaanuar või otsusega määratud maksetähtaja möödumine. Katkestamise põhjused on sarnased nendega, mida üldiselt rakendatakse menetluse osas.

Haldusmeetme ( tagasinõudmise) otsuse täitmise aegumistähtaeg

Ühenduse õigus ei näe ette aegumistähtaega riikliku menetluse käigus langetatud haldusmeetme otsuste täitmisele. Samas on see tähtaeg oluline sissenõudmismenetluste edukuse seisukohalt. Võiks oletada, et kõik 27 liikmesriiki on kehtestanud sellised tähtajad siseriikliku õigusega, ent liikmesriikidest vaid 21 teatasid vastavate sätete olemasolust ning needki erinevad üksteisest märkimisväärselt tähtaegade varieerudes kolmest kuni kümne, isegi kuni 20 aastani.

Aegumistähtaja algushetk ning selle katkestamise põhjused on sarnased nendega, mida rakendatakse halduskaristuse otsuse täitmise osas.

TAGASINÕUDMINE

Kui tegemist on ühiselt hallatava eelarvega ja traditsiooniliste omavahenditega, lasub vastutus tagasinõudmise eest lõplike abisaajate käest eelkõige liikmesriigil endal. Komisjoni talituste tasandil lasub finantsjärelevalve kohustus eelarvevahendite käsutajal (peadirektoril). OLAF võtab osa vaid otseselt operatiivtegevusega seotud finantsjärelevalve toimingutest. Struktuurifondidega seoses võtab OLAF üleminekuperioodi jooksul oma tegevuse järkjärgulise peatamise raames siiski osa nende eiramisjuhtude järelevalvest, millest liikmesriigid on teatanud seoses programmiperioodiga 1994–1999[72]. Edaspidi toimib loomisel olev elektrooniline liides otsese lülina iga eelarvevahendite käsutaja andmepanga ning eriandmebaasi ECR vahel.

Põllumajandus

Määruse (EÜ) nr 1290/2005 artikliga 32 on kehtestatud kord alusetult välja makstud summade tagasinõudmiseks. Juhul kui liikmesriik ei nõua alusetult maksud summasid abisaajalt välja nelja aasta jooksul pärast esmakordset halduslikku või kohtulikku tuvastamist (või kaheksa aasta jooksul, kui tagasinõudmine toimub siseriikliku kohtu kaudu), kaetakse 50 % tagasinõudmata summadest asjaomase liikmesriigi eelarvest EAGGFi ja EAFRD iga-aastase raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise raames. Liikmesriigi poolse teatud hooletuse korral võidakse viimase arvelt katta ka kogu summa.

Kirjeldatud korda rakendati esmakordselt komisjoni 2007. aasta aprilli otsusega[73], mille alusel kontrolliti kõiki tagasi nõudmata summadega seotud juhte, mis pärinesid enne 2003. või 1999. aastat (ja olid seega vanemad kui neli või kaheksa aastat), ja nõuti liikmesriikidelt nendega seoses tagasi 131,7 miljoni euro suurune summa. Täiendavad 100 miljonit eurot on või jäävad liikmesriikide kanda komisjoni järgnevate otsuste alusel, mis tehakse 2006. eelarveaasta raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise kohta. Need jäeti nimetatud otsusest välja 2007. aasta aprillis.

2007. aasta eelarveaasta kohta esitasid liikmesriigid põllumajanduse ja maaelu arengu peadirektoraadile tagasinõudmismeetmetega seotud finantsteabe. 11. aprillil 2008 koostatud lõpparuande alusel oli 2007. eelarveaasta jooksul liikmesriikide poolt tagasinõutud summa 154,3 miljonit eurot, tagasi oli eelarveaasta lõpus veel nõuda 1,438 miljardit eurot. 2003. või 1999. aastast pärinevate eiramisjuhtudega seotud tagasisaamata summadest tulenevad finantstagajärjed arvestati 2008. aasta aprilli raamatupidamise kontrollimise otsusega[74] välja ülalkirjeldatud 50:50 meetodil ning selle alusel jääb liikmesriikide kanda 137,6 miljoni euro suurune summa. Lisaks kaetakse ühenduse eelarvest 165 miljoni euro suurune summa, mille tagasisaamine osutus 2007. eelarveaastal võimatuks.

Pärast seda, kui esimesed 50 % on kaetud liikmesriigi eelarvest, on viimane kohustatud jätkama siseriiklikku sissenõudmismenetlust ning kandma selle tulemusel tagasi saadud summadest 50 % ühenduse arvele.

Struktuurifondid

Ka struktuurifondide valdkonnas on eeskirjade eiramise või pettuse tõttu abisaajatele alusetult makstud summade tagasinõudmine liikmesriikide ülesanne. Komisjoni tasandil toimub nende summade tagasinõudmine eelkõige finantsosaluse vähendamise või peatamise läbi.

Struktuurifondide poolt kaasrahastatavad programmid on mitmeaastase kestusega ning toimivad osamaksete alusel. Alusetult maksud summade tagasinõudmine võib leida aset nii enne kui ka pärast programmi lõppemist. Programmiperioodi 1994–1999 osas oli komisjonile lõppmaksetaotluste esitamise viimane tähtaeg 31. märts 2003. Selle perioodi vältel kaasrahastas komisjon umbes 1 000 programmi kokku umbes 159 miljardi euro ulatuses[75]. Programmide lõppedes vastutavad komisjoni eelarvevahendeid käsutavad ning haldavad talitused OLAFi toetusel nende haldus- ning finantsjärelevalve eest.

Programmiperioodi 1994–1999 kohta teatasid liikmesriigid 11 647 ühenduse toetusega seotud eiramisjuhust (74 juhtu aastal 2007), mille hinnanguline finantsmõju oli 1,52 miljardit eurot[76] (68 miljonit eurot aastal 2007).

Neist juhtumitest lõpetati komisjoni tasandil 5 686 ning nendega seotud 630 miljoni euro suurune summa arvestati maha lõppmaksetest või vabastati programmi lõppedes või maksti ühenduse eelarvesse tagasi. Liikmesriikide teatel viidi haldus- või kohtumenetlus lõpule 1 610 juhtumi puhul, mille finantsmõju oli samal perioodil kokku 101 miljonit eurot. Nende juhtumite lõpetamiseks on komisjoni talitused alustanud kontode vastavusse viimist.

Lisaks võttis komisjon 2007. aastal vastu EAGGFi arendusrahastust tehtud kulutusi käsitleva otsuse, mida kohaldatakse 27 juhtumi osas, mille puhul on liikmesriigid esitanud taotluse, et summad, mida ei ole võimalik tagasi nõuda, kantaks ühenduse eelarvesse.

Programmiperioodi 2000–2006 kohta on liikmesriigid seni teatanud 12 161 eiramisjuhust (3 428 juhtu aastal 2007), mille finantsmõju on ligikaudu 1,79 miljardit eurot (630 miljonit eurot aastal 2007).

Liikmesriigid on komisjonile teatanud, et 4 471 juhtumi osas on läbi viidud haldus- ja/või kohtumenetlus ning tagasi on nõutud umbes 509 miljoni euro suurune summa.

Programmiperioodidega 1994–1999 ja 2000–2006 seotud finantskorrektsiooni summad olid vastavalt 2 141 miljonit eurot (176 aastal 2007) ning 1 569 miljonit eurot (220 aastal 2007). Nimetatud finantskorrektsioonid tulenevad komisjoni ja Euroopa Kontrollikoja audititest, OLAFi juurdlustest ning programmiperioodi 1994–1999 programmide lõpetamisest. Need sisaldavad ametlikke otsuseid finantskorrektsiooniks seoses eiramisjuhu tuvastamisega, assigneeringute vabastamisega programmi lõpetamisel, kuna liikmesriik ei deklareerinud piisavalt abikõlblikke kulusid, ning programmi lõpetamise ajal alles käimas olnud kohtumenetluse lõppemisel sissenõutud summade tagasimaksmisega[77].

Finantskorrektsioonide hulka on arvestatud enamik komisjonile teatatud eiramisjuhtudega seotud sissenõudmiste summadest. Siiski on mõnedest eiramisjuhtudest küll teatatud, kuid kuna mahaarvamised tehti juba enne väljamakseid, on need summad finantskorrektsioonidest välja jäetud.

Omavahendid

Liikmesriigid peavad tagasi nõudma kõik tuvastatud summad, kaasa arvatud need, mis on registreeritud ühises andmebaasis OWNRES. 2007. aastal tuvastatud eiramisjuhtudega seoses kuulub tagasinõudmisele umbes 377 miljonit eurot.

Võib juhtuda, et tagasinõudmisele kuuluvat summat ei õnnestu vaatamata liikmesriigi jõupingutustele täies ulatuses tagasi saada. Tagasinõudmisele kuuluv summa võib muutuda uue teabe lisandumise või kohtumenetluse tagajärjel, aga ka võlgniku finantsraskuste tõttu.

Praeguseks on 2007. aastal tuvastatud eiramisjuhtude hüvitamise määr 40 % (umbes 150 miljonit eurot)[78]. See on hea näitaja: eelmise aasta aruandes oli 2006. aastal see 32 %, mis on praeguseks tõusnud 40 % peale. Viimase kümne aasta jooksul on hüvitamise määr kõikunud 40 ja 55 protsendi vahel.

Kui summa jääb tagasi saamata ja selle eest ei saa pidada vastutavaks liikmesriiki, võib viimane taotleda tagasinõudmata summa kustutamist. 2007. aastal keeldus komisjon rahuldamast teatavate liikmesriikide poolt esitatud tagasi saamata summade kustutamise taotlusi 16 korral, mis moodustab kokku 28 miljoni euro suuruse summa, sest komisjon leidis, et liikmesriigid olid ise vastutavad selle eest, et summad jäid tagasi saamata.

Lisaks sellele maksid teatavad liikmesriigid ühise finantsvastutuse põhimõttest lähtuvalt komisjonile enam kui 20 miljonit eurot selle eest, et nad polnud määranud tollivõlgu, mida oleks tulnud teha.

Otsetoetused

Valdkondades, kus vahendite haldamine toimub vahetult vastavate institutsioonide poolt, toimub ka alusetult makstud summade tagasinõudmine vahetult nende institutsioonide poolt ning ilma liikmesriikide sekkumiseta.

Finantsmäärus ning selle rakenduseeskirjad näevad tagasinõudmise kohta ette erinevaid etappe:

- võlanõude hindamine ja kindlaksmääramine eelarvevahendite käsutaja poolt (veendudes selles, et see on kindlalt tuvastatud, kindlasummaline ning kuulub tasumisele),

- sissenõudekorralduse andmine (eelarvevahendite käsutaja annab peaarvepidajale korralduse sissenõude teostamiseks), millele järgneb võlglasele lähetatud võlateatis ning

- võlasumma sissenõudmine peaarvepidaja poolt, kes teostab võimaluse korral tasaarvestuse, juhul kui võlgnikul on omalt poolt ühenduse suhtes nõuded, mis on kindlalt tuvastatud, kindlasummalised ning kuuluvad tasumisele.

Juhul kui ka pärast meeldetuletuse ja hoiatuse saatmist ei ole võlgnik oma võlga tasunud ning peaarvepidaja ei ole saanud seda katta tasaarvestuse või pangatagatise abil, pöörab eelarvevahendite käsutaja võlgnevuse koheselt sundtäitmisele.

Täitekorralduse saamiseks on olemas kaks teineteist välistavat võimalust:

- täitekorralduse otsuse vastuvõtmine EÜ asutamislepingu artikli 256 tähenduses (kus määratletakse formaalsed nõuded täitekorralduse otsusele),

- täitekorralduse nõudmine riiklike või ühenduse kohtuinstantside vahendusel. Siia hulka kuulub ka tsiviiltoiming kohtumenetluse raames kohtutes, kus see on võimalik.

2007. aastal väljastatud tagasinõudekorraldustest on 226 juhul võlg juba osaliselt või täielikult tasutud. Komisjoni talitused on tagasi saanud kokku 3,7 miljonit eurot. 184 juhul on eiramisjuhtudega seoses tagasinõutud summad täielikult tasutud ning 223 juhul ei ole nimetatud summad veel kindlaks määratud. Tagasi nõudmata on veel 10,7 miljonit eurot, mis on seotud 204 eiramisjuhuga.

Tagasinõudmine pärast OLAFi menetlust

Kui OLAFi menetluse lõpparuandest selgub, et teatavad summad on abisaajale kantud üle alusetult või neid ei ole kogutud, kuigi oleks pidanud, peavad vastavad asutused, üldjuhul asjaomaste liikmesriikide või kolmandate riikide pädevad asutused, asuma nimetatud summasid tagasi või sisse nõudma. OLAF jälgib nimetatud tagasi- või sissenõudmistoimingute käiku.

2007. aastal lõpetas OLAF ametlikult finantsjärelevalve enam kui 203 miljoni euro suuruse summa osas. 197,67 miljonit nõuti tagasi struktuurifondide valdkonnas seoses 53 juhtumi lõpetamisega, millest 35 kuulusid vanade pikaleveninud juhtumite hulka. See summa esines komisjoni varasemate eelarveaastate arvepidamises. 2007. aastal nõuti märkimisväärseid summasid tagasi ka veel lõpetamata juhtumite raames.

[1] Varasemate aastate aruanded: http://ec.europa.eu/anti_fraud/reports/anti-fraud_en.html.

[2] SEK(2008) 2300 ja SEK(2008) 2301.

[3] 18. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 (Euroopa Ühenduste finantshuvide kaitse kohta) artikli 1 lõige 2 (EÜT L 312, 23.12.1995).

[4] 26. juuli 1995. aasta ühenduste finantshuvide kaitse konventsiooni artikli 1 lõike 1 punkt a (EÜT C 316, 27.11.1995).

[5] SEK(2008)2300.

[6] Anti Fraud Information System (pettustevastane teabesüsteem) / External Communications Registry (OLAFi hallatav eriandmebaas).

[7] Mõningate sektorite statistikat on pärast 2006. aasta aruande avaldamist ajakohastatud.

[8] Arvestus hõlmab kogu finantsraamistikku aastateks 2000–2006.

[9] Tollimaksud ja põllumajandusmaksud.

[10] Nimetatud protsent ei ole arvestatud mitte raamatupidamispõhiselt, vaid traditsiooniliste omavahendite hinnangulise osa järgi 2007. aasta üldeelarves.

[11] Määrus (EÜ) nr 1848/2006, 14. detsember 2006, eeskirjade eiramise ja valesti makstud summade tagasinõudmise kohta ühise põllumajanduspoliitika rahastamisel, infosüsteemi loomise kohta selles valdkonnas ning nõukogu määruse (EMÜ) nr 595/91 kehtetuks tunnistamise kohta (ELT L 355, 15.12.2006)

[12] ERDF.

[13] ESF.

[14] http://ec.europa.eu/comm/anti_fraud/reports/index_en.html.

[15] KOM(2007) 489.

[16] Nõukogu määrus (EÜ) nr 14/2008, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 386/90 (ELT L 8, 11.1.2008).

[17] Määrus (EÜ) nr 1889/2005 (ELT L 309, 25.11.2005).

[18] EÜT L 82, 22.3.1997.

[19] KOM(2006) 866.

[20] Eespool viidatud määrus (EÜ) nr 515/97.

[21] Nt konteinerite liikumine.

[22] Need ettepanekud võeti vastu 2008. aastal: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta määrus (EÜ) nr 450/2008, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (ajakohastatud tolliseadustik) (ELT L 145, 4.6.2008), ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. jaanuari 2008. aasta otsus nr 70/2008/EÜ tolli ja kaubanduse paberivaba keskkonna kohta (ELT L 23, 23.1.2008).

[23] 18. detsembri 1997. aasta konventsioon (EÜT C 24, 23.1.1998).

[24] Vastavalt konventsiooni artikli 32 lõikes 4 esitatud avaldustele.

[25] 26. juuli 1995. aasta konventsioon (EÜT C 316, 27.11.1995).

[26] 8. mai 2003. aasta protokoll (ELT C 139, 13.6.2003).

[27] Ühendkuningriik ja Malta ratifitseerisid protokolli 15. jaanuaril 2008. Austria, Belgia, Kreeka, Itaalia, Iirimaa ja Poola ei ole seda ratifitseerinud.

[28] Nõukogu 6. detsembri 2007. aasta otsus 2008/39/JSK (ELT L 9, 12.1.2008) ja nõukogu 8. novembri 2007. aasta otsus 2007/764/EÜ (ELT L 307, 24.11.2007).

[29] Belgia, Saksamaa, Kreeka, Hispaania, Prantsusmaa, Itaalia, Luksemburg, Madalmaad, Poola ja Soome.

[30] Ühendkuningriik ei ole selle lepinguga ühinenud.

[31] Ühendkuningriik ei ole selle lepinguga ühinenud.

[32] Maailma Terviseorganisatsiooni dokument WHA 56.1, 21.5.2003, mis jõustus 27. veebruaril 2005.

[33] Komisjoni teatis SEK(2001) 2029 (lõplik).

[34] Pettusekindluse tagamise mehhanismi rakendamise tulemused perioodil 2002–2007 on kajastatud üksikasjalikus aruandes (SEK(2007) 1676 (lõplik)).

[35] KOM (2007) 806 (lõplik)

[36] Ettepanek nõukogu määruseks, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1338/2001, KOM(2007) 525 (lõplik).

[37] Komisjoni kolmas aruanne, mis põhineb nõukogu 29. mai 2000. aasta raamotsuse artiklil 11, KOM(2007) 524 (lõplik).

[38] Raamotsus 2000/383/JSK (EÜT L 140, 14.6.2000).

[39] Nõukogu 17. detsembri 2001. aasta otsus (EÜT L 339, 21.12.2001).

[40] http://ec.europa.eu/anti_fraud/programmes/index_et.html.

[41] Otsus nr 878/2007/EÜ (ELT L 193, 25.7.2007).

[42] KOM(2007) 127.

[43] Nõukogu 25. juuni 2002. aasta finantsmäärus (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (EÜT L 248, 16.9.2002), muudetud nõukogu 13. detsembri 2006. aasta määrusega (EÜ, Euratom) nr 1995/2006 (ELT L 390, 30.12.2006).

[44] Komisjoni 8. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1828/2006 (ELT L 371, 27.12.2006).

[45] Nõukogu 26. novembri 2007. aasta määrus (EÜ) nr 1437/2007 (ELT C 181, 3.8.2007), komisjoni 26. märtsi 2007. aasta määrus (EÜ) nr°498/2007 (ELT L 120, 10.5.2007).

[46] KOM(2006) 254.

[47] KOM(2007) 758.

[48] Belgia, Tšehhi Vabariik, Ungari, Malta ja Rumeenia.

[49] Vt eespool.

[50] Esimene protokoll, 27.9.1996 (EÜT C 313, 23.10.1996). 29. novembri 1996. aasta protokoll, mis käsitleb konventsiooni tõlgendamist Euroopa Kohtu poolt eelotsusemenetluse korras (EÜT C 151, 20.5.1997). Teine protokoll, 19.6.1997 (EÜT C 221, 19.7.1997).

[51] Nõukogu 6. detsembri 2007. aasta otsus 2008/40/JSK (ELT L 9, 12.1.2008).

[52] Praeguse seisuga ei ole Tšehhi Vabariik, Ungari, Malta ja Poola ratifitseerinud konventsiooni ega selle protokolle. Eesti ei ole ratifitseerinud protokolli, mis käsitleb konventsiooni tõlgendamist Euroopa Kohtu poolt. Itaalia ei ole ratifitseerinud teist protokolli, takistades nii selle jõustumist. Komisjon märkis oma teises aruandes konventsiooni ja selle protokollide rakendamise kohta (KOM(2008) 77 (lõplik)), et seitsme liikmesriigi puhul võib teatud sätete ülevõtmises täheldada puudusi. Komisjon võtab nende liikmesriikidega eraldi ühendust, et ülevõtmine edukalt lõpule viia.

[53] Maroko (leping katab ka tollivaldkonda), Djibouti, Kongo-Brazzaville’i, Senegali ja Argentina ametiasutustega ning Aafrika riigikontrollide foorumiga (FIGE).

[54] Saksamaa, Itaalia ja Slovakkia.

[55] ELT C 107, 30.4.2004.

[56] KOM(2006) 9 ja SEK(2006) 49. Ühtse sisekontrolli raamistiku all tuleb mõista täiendavaid piisavaid järelevalve- ja kontrollisüsteeme, nii et kõigil tegutsemistasanditel oleks mõistliku kindlusega tagatud veariski korrektne haldamine. Komisjon avaldab 2008. aasta lõpus teatise kontrollisüsteemi tulude ja kulude kohta jääkriski seisukohast. Muude aspektide kohta vt tegevuskava rakendamise esimest aruannet KOM(2007) 86 ja lõpparuannet KOM(2008) 110.

[57] Nõukogu 11. juuli 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1080/2006, mis käsitleb Euroopa Regionaalarengu Fondi; komisjoni 8. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1828/2006, milles sätestatakse rakenduseeskirjad määrusele (EÜ) nr 1083/2006 ning määrusele (EÜ) nr 1080/2006. Sarnased eeskirjad kehtivad ka kalandussektoris (määrus (EÜ) nr 1198/2006, ELT L 223, 15.8.2006).

[58] Finantsmääruse artikli 53b lõige 3.

[59] Seda teavet ei ole kontrollitud võrdluse abil komisjoni regionaalpoliitika peadirektoraadi käsutuses olevate andmetega. Küsimustiku vastused on avaldatud dokumendis SEK(2008) 2301.

[60] Määrus (EÜ) nr 1290/2005 (ELT L 209, 11.8.2005).

[61] Määrus (EÜ) nr 885/2006 (ELT L 171, 23.6.2006).

[62] Otsused 2007/243/EÜ (ELT L 106, 24.4.2007), 2007/247/EÜ (ELT L 261, 6.10.2007) ja 2008/68/EÜ (ELT L 18, 23.1.2008).

[63] Nõukogu määrus (EÜ, Euratom) nr 1150/2000 (EÜT L 130, 31.5.2000).

[64] Ühisauditite lepingud hõlmavad Austriat, Taanit ja Madalmaid. Need liikmesriigid viivad eelarve peadirektoraadiga kokkulepitud teemal auditid läbi ise, kusjuures peadirektoraat hindab seejärel auditi menetlust ja tulemusi hindamiskülastuse käigus.

[65] Nõukogu määrus (EÜ, Euratom) nr 2185/96 (EÜT L 292, 15.11.1996).

[66] Määrus (EÜ) nr 1073/1999 ja määrus (Euratom) nr 1074/1999 (EÜT L 136, 31.5.1999).

[67] UCLAF/12/SEK(97) 9989.

[68] Mõned liikmesriigid on pidanud vajalikuks tuua välja asjaolu, et tsiviilmenetluse seadused on kohaldatavad ka haldusasjadele. Tsiviilõiguse sätteid on arvestatud vaid nimetatud juhtudel.

[69] Komisjoni 23. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ, EURATOM) nr 2342/2002 (EÜT L 357, 31.12.2002).

[70] Menetlus on haldus- või kohtutoiming eiramisjuhu avastamiseks ning tuvastamiseks.

[71] See hõlmab sama määruse artiklis 5 nimetatud karistuste rakendamist.

[72] Teatis K(2007) 5709 komisjoni ülesannetest seoses eiramisjuhtude finantsjärelevalvega.

[73] Otsus 2007/327/EÜ (ELT L 122, 11.5.2007).

[74] Otsus 2008/396/EÜ (ELT L139, 29.5.2008).

[75] Tegemist on mitmeaastaste programmidega. Kõnealune arv ei hõlma struktuurifondide ega Ühtekuuluvusfondi poolt vahetult rahastatavaid projekte.

[76] Olukord vastavalt eriandmebaasi ECR andmetele seisuga 15.4.2008.

[77] Need summad ei sisalda finantskorrektsioone, millega ei kaasne tagasinõudmist, näiteks selliseid, mis tehti, kui liikmesriik tuvastas eiramisjuhu või nõustus komisjoni esitatud finantskorrektsiooniga ning eiramisjuhuga seotud summa suunati ümber mõnda teise projekti.

[78] Toodud näitajad arvestati välja 9. märtsi 2008. aasta seisuga teada olevate andmete alusel.