1. Sissejuhatus

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määruse (EL) nr 1233/2011 (mis käsitleb riiklikult toetatavate ekspordikrediitide suuniste rakendamist ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu otsused 2001/76/EÜ ja 2001/77/EÜ)[1] I lisas on ette nähtud, et Euroopa Komisjon „esitab vastavalt oma pädevusele Euroopa Parlamendile aastaaruande läbirääkimiste kohta rahvusvahelise koostöö foorumites, milles komisjonile on antud volitus osaleda, et luua ülemaailmsed standardid riiklikult toetatavate ekspordikrediitide kohta.”

Käesolev aruanne käsitleb ajavahemikku 2013. aasta märtsist kuni 2014. aasta märtsini.

2. Peamised arengud ekspordikrediidi valdkonnas 2013. aastal

Tavaliselt peab komisjon enamiku oma selle poliitikavaldkonna läbirääkimistest Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) raames, mis on seni ainus rahvusvaheline organisatsioon, kes on välja töötanud üksikasjalikud ekspordikrediidi tehnilised eeskirjad. Euroopa Komisjon, kelle ülesannete hulka kuulub kaubandusläbirääkimiste pidamine, esindab ELi kõikidel läbirääkimistel, kus käsitletakse OECD kokkulepet riiklikult toetatava ekspordikrediidi kohta[2] ja selle sektorileppeid (sealhulgas konkreetsete majandussektorite rahastamise erieeskirju), nimelt:

· sektorilepe laevade ekspordikrediitide kohta

· sektorilepe tuumaelektrijaama ekspordikrediitide kohta

· sektorilepe tsiviilõhusõidukite ekspordikrediitide kohta

· sektorilepe taastuvate energiaallikate, kliimamuutuste leevendamise ja veeprojektide ekspordikrediitide kohta.

Aruandeperioodil OECD raames peetud läbirääkimistel võeti vastu muu hulgas sektorilepe raudteetaristu ekspordikrediitide kohta ja peeti läbirääkimisi taastuvate energiaallikate, kliimamuutuste leevendamise ja veeprojektide ekspordikrediitide valdkonna sektorileppe rakendamisala laiendamiseks (vt üksikasjade kohta punkt 4).

OECD kokkulepe on üldiselt olnud tulemuslik ning aidanud ühtlustada kokkuleppeosaliste ekspordikrediidikavade tingimusi, kuid selles ei osale sellised riigid nagu Hiina, India ja Brasiilia,[3] kes pakuvad ekspordikrediiti üha rohkem.

President Obama ja endise asepeaministri Xi Jinpingi 2012. aasta veebruaris tehtud ühisalgatuse põhjal moodustatud rahvusvaheline ekspordikrediidi töörühm (IWG) pakkus nii OECDsse kuuluvatele kui ka sellesse mittekuuluvatele kokkuleppeosalistele uute ekspordikrediidi reeglite ühiseks väljatöötamiseks täiesti uue strateegilise raamistiku. Seepärast on Euroopa Liit IWG tegevust algusest peale täielikult toetanud. IWG oli oluline prioriteet ka 2013. aastal. Võrreldes 2012. aastaga toimus selle raames veelgi rohkem EL ekspordikrediidi alasest tööst (vt täpsemalt 3. jagu).

3. Rahvusvaheline ekspordikrediidi töörühm

Tuleks meenutada, et rahvusvahelises ekspordikrediidi töörühma (IWG) kutsuti osalema kokku 18 suuremat ekspordikrediidi pakkujat. Kutsutute seas olid kõik üheksa riiki, kes osalevad OECD riiklikult toetatava ekspordikrediidi kokkuleppes (EL, Ameerika Ühendriigid, Kanada, Jaapan, Korea, Norra, Šveits, Austraalia ja Uus-Meremaa) ning neile lisaks Hiina, Brasiilia, Venemaa, Lõuna-Aafrika, India, Indoneesia, Malaisia, Türgi ja Iisrael. Lepiti kokku, et enne IWG täiskogu kohtumisi tuleb kokku juhtrühm, kuhu kuuluvad Ameerika Ühendriigid, EL, Hiina ja Brasiilia. IWG-l ei ole alalist esimeest, sekretariaati ega asukohta ning selle kohtumisi korraldavad juhtrühma liikmed kordamööda.

Nagu on märgitud komisjoni eelmises aruandes, ei kulgenud 2012. aasta novembris Washingtonis toimunud IWG esimese ametliku kohtumise arutelud esialgu kuigi kergelt. Enamik IWG liikmeid oleks kohe soovinud keskenduda üldistele horisontaalsetele eeskirjadele, mida kohaldataks kogu ekspordikrediidi suhtes. Seevastu Hiina pooldas valdkondlikku lähenemisviisi, mille kohaselt IWG peaks kõigepealt uurima ekspordikrediidi tavasid majandussektorite kaupa ning tegelema horisontaalsete eeskirjadega alles teises etapis. Lõpuks lepitigi kokku, et IWG tegevus on sektoripõhine. Seejärel põhjustas vaidlusi vaadeldavate sektori(te) valik: Hiina nõudis, et vaatluse alla võetakse laevandus, kuigi on teada, et Ameerika Ühendriigid ja mitu muud IWG liiget selles sektoris ekspordikrediite ei anna. Esialgu ei suudetudki kindlaks määrata teist sektorit, milles aktiivselt osaleksid kõik IWG liikmed.

Ummikust väljapääsu leidmiseks tegi ELi delegatsioon ettepaneku, et ta võib korraldada delegatsioonide mitteametliku kohtumise, kus arutelu toimuks ekspertide tasemel. See kohtumine, mis toimus 2013. aasta märtsis Berliinis, avaldas IWG tööõhkkonna kujundamisele väga positiivset mõju. Sellel arutati konstruktiivses õhkkonnas IWG liikmete kogemusi erinevates tööstussektorites. IWG teise ametliku kohtumise korraldas Hiina 2013. aasta mais. Seal suudeti kokku leppida teine sektor –meditsiiniseadmed. Meditsiiniseadmete valdkonda üldiselt ei peeta sektoriks, kus ekspordikrediidi roll on suur, ning just sel põhjusel on selle sektori näitel sobiv arutada üldiseid horisontaalseid eeskirju. Hiina delegatsioon on korduvalt möönnud, et valdkondliku lähenemisviisi tulemuseks ei pea sugugi olema ametlike sektorilepete sõlmimine sarnaselt sektorilepetele (nagu neid on sõlmitud OECD kokkuleppe alusel), vaid IWG raames võiks alustada horisontaalseid läbirääkimisi niipea, kui arutelud laevanduse ja meditsiiniseadmete sektoris on jõudnud piisavalt kaugele.

Kolmanda ametliku kohtumise korraldas EL ja see toimus Brüsselis 2013. aasta septembris. EL esitas üksikasjaliku tehnilise aruteludokumendi, milles käsitletakse selliseid olulisi küsimusi nagu IWG üldised eesmärgid ning laevandus- ja meditsiinisektori arutelude roll tulevase ekspordikrediitide horisontaallepingu ettevalmistamisel. Dokumendis esitati IWG liikmetele üksikasjalikud märkused ja küsimused, et määrata kindlaks arutelude ulatus (s.t kuidas piiritleda kumbagi majandussektorit ja määrata kindlaks asjaomased riikliku toetuse mehhanismid, mille suhtes kavandatavaid suuniseid peaks kohaldama ) ning lahendada ekspordikrediiditehingute hinnaga seotud küsimused (baasintressimäär, krediidiriski garantiipreemia ja tasud) ja muud küsimused (nt sissemaksed, krediidilepingu maksimaalne ja minimaalne kestus, tagasimaksegraafikud ja tagatiste paketid). IWG liikmed võtsid dokumendi hästi vastu ja täiskogu kohtumisel toimus väga tulemuslik arutelu. Teised OECD-sse kuuluvad liikmed esitasid mitu heatasemelist ettekannet ning OECDsse mittekuuluvad liikmed, nagu Hiina, osalesid aruteludes aktiivselt. Võib öelda, et Brüsseli kohtumisel astuti suur samm edasi ning rühmas algas sisuline arutelu.

Neljanda ametliku kohtumise korraldas Brasiilia ja see toimus Brasílias 2014. aasta jaanuaris. Kohtumisel jätkus arutelu kahe sektori üle (ikka veel kirjalike vastuste põhjal, mille kolmandal IWG kohtumisel osalejad olid andnud ELi aruteludokumendis püstitatud küsimustele). Jõuti järeldusele, et IWG peaks edasi liikuma ekspordikrediidi tavade alase arutelu etapist ning et delegatsioonid peaksid esitama konkreetseid kirjalikke ettepanekuid kõnealuse kahe sektori rahastamise korra kohta, et arutelu saaks muutuda konkreetsemaks. Sellest ideest lähtutaksegi IWG viiendal ametlikul kohtumisel, mille korraldavad Ameerika Ühendriigid Washingtonis ja mis toimub 20.–22. mail 2014.

Senisest IWGga seotud tegevusest esialgset kokkuvõtet tehes tuleb nentida, et tulemused on vastuolulised.

Ühest küljest on edukalt käivitatud foorum, kus ekspordikrediiti andvad OECD liikmesriigid ja OECD-välised riigid saavad korrapäraselt kohtuda ja arutada ekspordikrediitide reguleerimise küsimusi. See on suur saavutus, kuna varem ei olnud suudetud kaasata Hiinat sellistesse kahe- ja mitmepoolsetesse aruteludesse. Suurematest OECD-välistest ekspordikrediidi pakkujatest ei ole protsessiga ametlikult ühinenud ainult India, kes aga osales neljandal kohtumisel vaatlejana.

Kuigi EL ei ole otseselt selle protsessi algataja, on ta saanud selles väga mõjukaks osalejaks. Ta on korraldanud kaks õnnestunud kohtumist, teinud olulist kaastööd ja esitanud dokumendi, mis on ikka veel IWG arutelude aluseks.

Tõeliseks probleemiks on praeguses etapis see, et IWG tegevuse eestvedajaks on OECDsse kuuluvad liikmed. Kui Lõuna-Aafrika ja Türgi kõrvale jätta, siis teised OECD-välised liikmed suhtuvad aktiivselt kaasalöömisse (nt ettekannete tegemisse) ettevaatusega. Kirjalikke dokumente on esitanud peaaegu eranditult ainult OECD liikmesriigid.

See, kas IWG tegevust peavad oluliseks kõik liikmed ja kas IWG suudab liikuda edasi esialgsete arutelude etapist, saab ilmselt selgeks veel 2014. aastal toimuvatel kohtumistel. Kui selgub, et IWG tegevus tõepoolest hakkab jõudma ametlike läbirääkimiste etappi, taotleb komisjon selleks loa vastavalt aluslepingutele.

4. OECD raames aruandeperioodil toimunud arengud

2013. aasta novembris jõudsid lõpule OECD kokkuleppe osaliste vahelised kaheaastased läbirääkimised raudteetaristu ekspordikrediitide sektorileppe üle. Selle leppe sõlmimine oli ELi oluline eesmärk. Leppega nähakse ette rongide käitamiseks vajalike raudteetaristu varade (raudteeliikluse juhtimise süsteemide, elektrivarustuse, rööbaste ja veeremi) ekspordi ning ehitustööde rahastamise tingimused. Raudteetaristu ekspordikrediitide sektorileppega pikendati ekspordikrediidi tagasimaksmise tähtaega,[4] kusjuures suure sissetulekuga OECD riikidele nähti ette erinevad tingimused võrreldes ülejäänud riikidega (pikim tagasimaksetähtaeg on vastavalt 12 ja 14 aastat) ning mõnevõrra muudeti tagasimaksetingimusi paindlikumaks Kokkuleppeni jõudmiseks tuli siiski teha teatavaid järeleandmisi, et sektorilepe ei kahjustaks suure sissetulekuga OECD riikide eraõiguslike investorite pakutavat turupõhist rahastamist. Raudteetaristu ekspordikrediitide sektorileppe kohaselt tuleb neis riikides ekspordikrediidi andmisest eelnevalt teavitada teisi osalevaid OECD liikmesriike (sealhulgas meetme kõikehõlmav kirjeldus). Kui aga ekspordikrediit moodustab suure sissetulekuga OECD riiki suunduvast ekspordist lõviosa, tuleb taotleda erandit. Euroopa ei ole maailmas mitte üksnes suurim raudteetoodete turg, vaid siin on ka kõige rohkem raudteeseadmete tootjaid.

ELi algatusel tehti kaks täiendust ka 2012. aasta sektorileppesse taastuvate energiaallikate ja kliimamuutuste leevendamise kohta. Praegu peetakse läbirääkimisi tähtaja pikendamise üle sektorites, mis hõlmavad kliimamuutustega kohanemise projekte ja nutikaid elektrivõrke. ELis asub mitu nende valdkondade olulisimat ettevõtjat. Kliimamuutustega kohanemise valdkonnas on arutelu kestnud kauem ja jõudnud veidi kaugemale kui nutikate elektrivõrkude valdkonnas, kus OECD on alles alustanud arutelu tehniliste põhimõistete üle. Näib, et mitte kõikidel osalejatel ei ole neist valdkondades konkreetset huvi.

Viimasel OECD ekspordikrediidi-teemalisel kohtumisel esitasid ELi ja Kanada ühise ettepaneku kliimamuutustega kohanemise küsimustes. Ameerika Ühendriikide delegatsioon teatas, et esitab selle kohta sobival ajal oma märkused. OECD-sse kuuluvad osalejad on põhimõtteliselt valmis nutikate elektrivõrkude kallal edasi töötama, kuid kõigepealt tuleb neile leida üldtunnustatud määratlus ning põhjendada valdkonnas ekspordikrediidi kasutamise vajalikkust. Kliimamuutuse valdkonna küsimusi arutatakse ka järgmisel 2014. aastal toimuval OECD ekspordikrediidi-teemalisel kohtumisel.

Strateegiliselt oluline on läbi vaadata OECD kokkuleppe sätted intressimäära kohta. Kokkuleppega on ette nähtud kindlad miinimumintressimäärad, mis lepiti kokku 1980ndail. Kokkuleppeosalised töötavad praegu nende sätete ajakohastamise ning ujuvaid intressimäärasid käsitlevate sätete lisamise kallal. See üldine läbivaatamine on tingitud pangandusturul finantskriisi põhjustatud muutustest, mis suurendavad kahtlusi, et kehtivad eeskirjad võivad hakata konkurentsi moonutama. Tundub, et EL on kokkuleppeosaline, kelle ekspordikrediidisüsteem sõltub kommertspankadest kõige rohkem. Seetõttu peaks EL mängima neil läbirääkimistel peaosa.

Kuigi mitmel kokkuleppeosalisel ei ole veel ametlikku seisukohta, on liikmesriigid komisjoni eestvedamisel jõudnud ühisele seisukohale, et intressimäära läbivaatamine lähtub järgmisest neljast põhimõttest:

veelgi rohkem ühtlustatakse ekspordikrediidi tavasid, mis käsitlevad fikseeritud intressimäärade valikut ja säilitamist; säilitatakse fikseeritud intressimääraga süsteemi pakutav prognoositavus, kuid hindu ajakohastatakse; säilitada tuleks fikseeritud intresside (turuintressi eriviitemäärade) arvutamise süsteem, et tagada kooskõla subsiidiumide ja tasakaalustavate tollimaksude koodeksis sätestatud ekspordisubsiidiumi erandi klausliga (nn safe haven), kuid põhiintressimäärale lisatav marginaal (praegu kindlaksmääratud arv baaspunkte) seatakse suuremasse sõltuvusse kommertspankade intressimääradest; OECD kokkuleppes sätestatakse ujuvad intressimäärad.

Nimetatud põhimõtete alusel töötab komisjon välja ulatuslikuma ettepaneku, mille EL kavatseb esitada OECD-s veel 2014. aastal.

Õhusõidukite sektor on sektor, kus ekspordikrediidi maht on kõige suurem. Viimasel ajal ei ole selles sektoris olnud olulisi uusi arenguid. Endiselt kehtib OECD 2011. aasta sektorilepe tsiviilõhusõidukite ekspordikrediitide kohta, mille läbivaatamist on oodata alles 2015. aastal.

Komisjon hoiab Euroopa Parlamenti arengutega kursis.

[1]. ELT L 326, 8.12.2011, lk 45.

[2] Kokkulepe on alates 1978. aastast kehtiv ELi, Ameerika Ühendriikide, Kanada, Jaapani, Korea, Norra, Šveitsi, Uus-Meremaa ja Austraalia suuline kokkulepe, mille peamine eesmärk on ühtlustada kokkuleppeosaliste ekspordikrediidikavade tingimusi. Kokkulepe ja selle hilisemad muudatused on järjekindlalt üle võetud ELi õigusesse.

[3] Brasiilia osaleb ainult tsiviilõhusõidukite sektorileppes ega ole huvitatud ühinemisest üldkokkuleppega.

[4] Sektorileppe üldreegli kohaselt on suure sissetulekuga OECD riiki suunduva ekspordi puhul pikim tagasimaksetähtaeg viis aastat (teatavatel tingimustel 8,5 aastat); muudesse riikidesse suunduva ekspordi puhul on see tähtaeg 10 aastat. Kuid kokkuleppe kohaselt on teatavate tööstussektorite ja tehingute puhul tagasimaksetähtajad pikemad. Kõige pikem, 18 aastane tähtaeg, on ette nähtud tuumaelektrijaamade sektorileppega ning teatavate tehingute jaoks taastuvate energiaallikate, kliimamuutuste leevendamise ja veeprojektide ekspordikrediitide sektorileppega