ET Euroopa Liidu Teataja C 57/19

Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta) artikli 50 lõike 2 punkti a kohase muutmistaotluse avaldamine

2013/C 57/09

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 artiklile 51.

KOONDDOKUMENT

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 510/2006

põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (1)

„PRÉS-SALÉS DU MONT-SAINT-MICHEL”

EÜ nr: FR-PDO-0005-0813-25.06.2010

KGT ( ) KPN ( X )

1. Nimetus:

„Prés-salés du Mont-Saint-Michel”

2. Liikmesriik või kolmas riik:

Prantsusmaa

3. Põllumajandustoote või toidu kirjeldus:

3.1. Toote liik:

Klass 1.1. Värske liha (ja rups)

3.2. Toote kirjeldus, mida punktis 1 esitatud nimetus tähistab:

Kaitstud päritolunimetusega „Prés-salés du Mont-Saint-Michel” hõlmatud liha saadakse alla aastastelt lambatalledelt ning liha omapära tuleneb lammaste karjatamistest mereäärsetel karjamaadel. Talled on tõugudesse Suffolk, Roussin, Rouge de l’Ouest, Vendéen, Cotentin, Avranchin ja Charollais kuuluvate jäärade järglased või selliste jäärade järglased, kelle ema on kasvanud nende karjakasvatajate sooldunud märgaladel, kellel on õigus kasutada nimetatud alasid karjamaadena. Emased aretusloomad on selliste uttede järglased, kes on sündinud sooldunud märgaladel ning kasvanud geograafilises piirkonnas.

Rümbad on järgmiste omadustega:

— miinimumkaal 14 kg;

— rümp ei ole väga priske: rümba ehitus: sirge või kergelt nõgus profiil ja keskmiselt kuni hästi arenenud lihased (U, R, O klassifitseerimisskaalal EUROP);

— rasvasusklass: kergelt rasvane (2 või 3 klassifitseerimisskaalal EUROP);

— ühtlaselt jaotunud tihke sise- ja välisrasv, mille värvus on valgest kreemikasvalgeni.

Liha turustatakse jahutatult. Üles sulanud ja uuesti külmutatud liha turustamine on keelatud.

3.3. Tooraine (üksnes töödeldud toodete puhul):

—

3.4. Sööt (üksnes loomse päritoluga toodete puhul):

Talled ja uted saavad sööda peamiselt sooldunud märgalade rannikuäärsetelt karjamaadelt. Tallede järjestikused kasvuetapid on sünnijärgne etapp, rannikuäärsel karjamaal karjatamise etapp ja tõenäoliselt lõppetapp.

— Sünnijärgseks etapiks loetakse perioodi, mis kestab pärast sündi vähemalt 45 ja kuni 105 päeva ning mil tallede sööt koosneb peamiselt emapiimast, millele võib lisaks anda piimapulbrit, sööta või söödakontsentraati.

— Vähemalt 70 päeva kestval rannikuäärsel karjamaal karjatamise etapil viibivad loomad sooldunud märgaladel asuval eraldatud kindlaksmääratud karjatusalal ning tõusuvee korral muudel karjatusaladel. Loomad söövad üksnes või peamiselt rohtu (lisaks rohumaal söödavale söödale on õhtul lubatud anda kuni 400 g söödakontsentraati päevas).

— Valikulisel lõppetapil (tallede puhul, kes söövad rannikuäärsel karjamaal karjatamise etapil üksnes rohtu), mis kestab kuni 30 või olenevalt hooajast 40 päeva, antakse talledele sööta või söödakontsentraati ning neid ei karjatata enam sooldunud märgaladel.

Igal juhul moodustab rannikuäärsel karjamaal karjatamise periood, sealhulgas muudel karjamaadel viibimine ajal, kui sooldunud märgalad on kaetud tõusuvetega, vähemalt poole looma elueast.

Looma eri eluetappidel tarbitud sööt on pärit geograafilisest piirkonnast ja koosneb karjamaal söödavast värskest rohust, karjamaalt niidetud värskest rohust või heinast või kuivsilost, mille kuivainesisaldus on üle 50 %, ning juurtest, mugulatest ja köögiviljadest.

Maisisilo andmine on alates 1. juunist 2013 keelatud.

Loomade eri kasvuetappidel uttedele ja talledele antav söödakontsentraat koosneb järgmistest koostisainetest:

— teravili teradena, nendest valmistatud tooted ja nende kõrvalsaadused: oder, mais, nisu, tritikale, kaer,

— õliseemned, nendest valmistatud tooted ja nende kõrvalsaadused: soja-, päevalille-, rapsi-, linakoogid, sojaseemned, sojaoakestad,

— valgurikkad kultuurid: põldhernes, lupiin, põlduba,

— mugulad ja juurikad, nendest valmistatud tooted ning nende kõrvalsaadused: suhkrupeedipulp,

— kõrrelised: lutsern, õled,

— melass: suhkruroomelass,

— söödalisandid,

— mineraalained, vitamiinid.

Hein pärineb täielikult geograafilisest piirkonnast ja söödakontsentraat pärineb 50 % ulatuses kõnealusest piirkonnast.

Põllumajandusettevõttes kasvatatavate lammaste söödas on lubatud üksnes sellised taimed, nende kõrvalsaadused ja neist valmistatud söödatooted, mis ei ole saadud transgeensetest toodetest. Sooldunud märgaladel kasvatatavate loomade sööt ei tohi sisaldada ühtki loomse päritoluga toodet, välja arvatud piimatooted.

3.5. Tootmise erietapid, mis peavad toimuma määratletud geograafilises piirkonnas:

Sündimine, kasvatamine ja tapmine.

3.6. Erieeskirjad viilutamise, riivimise, pakendamise jm kohta:

—

3.7. Erieeskirjad märgistamise kohta:

Kaitstud päritolunimetusega liha „Prés-salés du Mont-Saint-Michel” identifitseeritakse ja märgistatakse jahutamisaja lõpus kustumatu templivärvis kirjaga „Prés-salés MSM”, mis kantakse sellistele peamistele jaotustükkidele nagu abatükid, küljetükid ja tagajalad.

Kuni lõppturustajani jõudmiseni on rümp ja selle jaotustükid varustatud märgisega, millel on esitatud vähemalt:

— nimetus;

— lühend „AOP” (KPN) või väljend „appellation d'origine protégée” (kaitstud päritolunimetus);

— Euroopa Liidu kaitstud päritolunimetuse tähis „AOP”;

— lambakasvataja nimi;

— põllumajandusettevõtte number;

— talle riiklik identifitseerimisnumber;

— tapakuupäev;

— tapakoht ja tapanumber;

— märge „Rümba laagerdumisaeg, mis jääb talle tapakuupäeva ja tarbijale suunatud jaemüügi kuupäeva vahele, on vähemalt neli täispäeva.”

4. Geograafilise piirkonna täpne määratlus:

Geograafiline piirkond, kus talled sünnivad, kasvavad ning tapetakse, koosneb 42 järgmisest kantonist, millest kuus jäävad osaliselt La Manche’i ja L'Ille-et-Vilaine’i departemangudesse.

La Manche’i departemang Kõik kommuunid, mis kuuluvad järgmistesse kantonitesse: Avranches, Barneville-Carteret, Beaumont-Hague, Bréhal, Bricquebec, Cherbourg-Octeville, Cherbourg-Octeville-Sud-Ouest, Coutances, Ducey, Equeurdreville-Hainneville, Granville, la Haye-Pesnel, Isigny-le-Buat, Jullouville, Lessay, Montmartin-sur-Mer, Les Pieux, Pontorson, Saint-Hilaire-du-Harcouët, Saint-James, Saint-Malo-de-la-Lande, Saint-Ovin, Saint-Sauveur-le-Vicomte, Sartilly, Tourlaville, Valognes, Vesly. Kantoni la Haye-du-Puits kommuunid, välja arvatud Appeville, Coigny, Cretteville, Houtteville, Prétot-Sainte-Suzanne, Vindefontaine. Saint-Sauveur-Lendelini kantoni kommuunid Muneville-le-Bingard, La Ronde-Haye.

L'Ille-et-Vilaine’i departemang Kõik kommuunid, mis kuuluvad järgmistesse kantonitesse: Antrain, Dol-de-Bretagne, Fougères-Nord, Fougères-Sud, Louvigné-du-Désert, Pleine-Fougère, Saint-Aubin-du-Cormier, Saint-Brice-en-Coglès. Cancale’i kantoni järgmised kommuunid: La Fresnaie, Hirel, Saint-Benoit-des-Ondes. Saint-Aubin d’Aubigné kantoni järgmised kommuunid: Andouillé-Neuville, Gahard, Romazy, Saint-Aubin-d’Aubigné, Sens-de-Bretagne ja Vieux-Vy-sur-Couesnon. Vitré-Esti ja Vitré-Ouesti kantonite järgmised kommuunid: Balazé, Châtillon-en-Vendelais, Montautour, Princé, Saint-M'Hervé, Vitré.

5. Seos geograafilise piirkonnaga:

5.1. Geograafilise piirkonna eripära:

Seost väljendavad looduslikud tegurid

Geograafiline piirkond ulatub ümber Saint-Malo lahe ja laiub La Manche’i ja L'Ille-et-Vilaine’i departemangude rannikuäärses osas. Piirkonna eripäraks on märkimisväärse ulatusega rannikuala ning mere ja ookeani suur mõju piirkonna kliimale. Geograafilise piirkonna keskmes asuvad mere poolt korrapäraselt üleujutatud aladel, mida kutsutakse sooldunud märgaladeks (marais salés või herbus), kasvab lammaste peamine sööt. Kõnealused märgalad jäävad tõusude ja mõõnade poolt uhutud alade kõrgemasse osasse. Alad on kujunenud välja Mont-Saint-Micheli lahe põhjast ja Cotentinist läänes asuvast deltast, kus tekivad peene struktuuriga setted, jäädes ise loodetest ja tugevatest hoovustest kõrvale. Sooldunud märgala aluspõhi on meremuda, mis koosneb mudast ja väga peenest lubjarikkast liivast. Alad on pikitud sügavate kanalitega, mis jagunevad teisesteks kanaliteks, moodustades äärmiselt tiheda võrgustiku, mis jagab ala eri toimivateks üksusteks ja tekitab loomadele liikumisel rohkesti takistusi.

Soolase pinnase ja üleujutamisega kohastunud taimestiku moodustavad halofüütsed ehk soolataimed. Paljud neist taimedest (Puccinellia maritima, Triglochin maritima, Halimione portulacoïdes) on kergelt külma saanuna lammastele „Prés-salés du Mont-Saint-Michel” väga meelepärased ja moodustavad loomade peamise toiduse.

Seost väljendavad inimtegurid

Talleliha tootmist on Mont-Saint-Micheli lahe ümbruses täheldatud juba alates X sajandist, kui Mont-Saint-Micheli mäel elavatel munkadel oli siin lammaste karjatamise õigus. Lambaliha tootmist on samal ajajärgul täheldatud ka Cotentini aladel, nimelt mainitakse Lessay kloostri asutamise hartas annetust, mille tegid kloostrile kaks lambakasvatust. Hiljem, aastal 1181 moodustas kaks kolmandikku kõnealuse kloostri kümnisest lambavill (Henri II Plantagenêt’ harta).

Kuni XX sajandi esimese pooleni karjatati lambaid rühmana, kus kaks kuni neli looma olid omavahel kokku seotud, erandiks olid Mont-Saint-Micheli poldrid, kus suhteliselt suure tähtsusega kari viidi sooldunud märgalale karjuse saatel. Alates XX sajandi teisest poolest hakkas lambakasvatus rohkem spetsialiseeruma ja hakati rajama lambakasvatusettevõtteid.

Et kari kohaliku keskkonna füüsilistes tingimustes vastu peaks, on lambakasvatajad lähtunud oma aretuskarja valikul lammaste väärtusest emasloomana, loomade võimekusest ebastabiilsel pinnasel liikuda ja selliste tallede kasvatamisest, kes on kohanenud sooldunud märgaladel kasvavate taimede kasvutsükliga. Seega valitakse uted karja hulgast ja jäärad ostetakse väljast sellistest tõugudest, kes on sooldunud märgalade elutingimustega hästi kohanenud ning kelle lihaskonna kasv on seetõttu veidi aeglasem.

Lambakasvatus on arenenud sooldunud märgaladel välja ka tänu lambakasvatuste rajamisele ja loodete lähikonnas asuval maa-alal asuvate karjamaade kasutamisele. Selliste alade olemasolu on hädavajalik loomade hoidmiseks ja toitmiseks ajal, mil sooldunud märgalad on kaetud tõusuvetega.

Selleks et tulla toime karjas olevate loomade väga suurte kasvuerinevustega ning raskete kliimatingimustega, on lambakasvatajad valinud kasvatus- ja söötmisstrateegiad, mis sobivad hästi nimetatud piirkonnale. Kui loomalaudad asuvad ranniku lähedal, võib täiendsööta anda õhtul karjamaalt tulles. Kui laudad asuvad kaugemal, ei saa lambakasvatajad anda lisatoitu enne kui alles lõppetapis. Sööt on suures osas toodetud samas piirkonnas, kuid osa, nimelt lämmastikurohke sööt võib pärineda ka piirkonnast väljastpoolt.

Omalaadse loomakasvatuse tava ümber kujunenud lambakasvatajate, lihakaupmeeste ja lihunike vaheliste kohalike suhete tulemusena on alati võimalus valida selline tapamaja, kus on säilinud lambatapmisega seotud teadmised ja oskused. Need teadmised ja oskused avalduvad eelkõige selles, et ooteaeg tappamajja saabumise ja tapmise vahel on lühike ning möödub mugavates tingimustes, ning eriti hoolikas tapmise, liharaiumise ja siseelundite eemaldamise tehnikas, mis säilitab nahaaluse rasvkoe ning takistab liha saastumist. Ka jahutamine ja laagerdumine on reguleeritud. Kõigi nende toimingute järel hindavad tootjad rümba vastavust nõuetele, võttes eelkõige aluseks rasva kvaliteedi ja rümba väljanägemise.

5.2. Toote eripära:

Rümpasid jaotatakse ühtlaselt jaotunud tihke ja valge rasva järgi. Rümbad on kergelt rasvased, kuid mitte liiga prisked, tagajala lihased on võrdlemisi pikakiulised. Liha on tuhmroosat värvi ja marmorjas (lihasisene rasv), lihakiud on pikad. Küpsetamisel ja söömisel säilib mahlakus ning tugev maitse kestab suus kaua, villarasva maitse puudub täielikult.

Liha erilisust on hinnatud pikka aega, millest annab tunnistust Pontorsonis 1691. aasta suvel viibinud Roueni teadlase ja kirjaniku Pierre Thomas du Fosse’i vastav ülestähendus: „Mere ääres kasvav rohi on nagu nõmm-liivatee – see annab lambalihale erilise maitse, liha on nii hõrk, et nurmkana ja faasan lausa kahvatuvad selle kõrval.”

Selle vana ülestähenduse kinnituseks on Caeni apellatsioonikohtu hiljutine, 24. jaanuari 1986. aasta otsus, milles täpsustatakse, et kõnealustel regulaarselt merega üleujutatavatel karjamaadel korrapäraselt karjatatavaid lambaid kutsutakse tavaliselt sooldunud märgalade lammasteks (moutons de prés-salés) ning et sellisel viisil kasvatatud lammaste liha kvaliteet on eriti hinnatud.

5.3. Põhjuslik seos geograafilise piirkonna ja (kaitstud päritolunimetusega) toote kvaliteedi või omaduste või (kaitstud geograafilise tähisega) toote erilise kvaliteedi, maine või muude omaduste vahel:

Seos liha „Prés-salés du Mont-Saint-Michel” ja tootmispiirkonna vahel seisneb peamiselt selles, et loomad toituvad sooldunud märgalale iseloomulikust taimestikust, ning füüsilises pingutuses, mida lambad peavad toidu leidmiseks tegema. Piirkonnaga seotud füüsilise pingutuse osakaal on Mont-Saint-Micheli lahe sooldunud märgalade puhul märkimisväärne, sest nii Mont-Saint-Micheli lahe kui ka Cotentini alade puhul tuleb läbida ulatuslikke maa-alasid, isegi kui rohumaade enda ulatus on tagasihoidlik. Tegelikkuses on sooldunud merealade hein üsna vähese toiteväärtusega ja lammaste söögiks sobiliku rohu vähesuse tõttu peavad loomad oma vajaliku toiduratsiooni kättesaamiseks läbima pikki maid. Selle tõttu ei ole rümbad prisked ja liha värvus ei ole intensiivne.

Liha selliseid omadusi rõhutab veelgi asjaolu, et maastikku liigendavad sügavad lõhed ja kliima on karm. Nende kliimatingimuste tõttu ei saa sooldunud märgaladele tuua liiga noori loomi ning nad peavad sinna jääma piisavalt pikaks ajaks, et selle erilise sööda mõjud nende lihas täielikult avalduksid.

Kõnealustest kasvutingimustest tuleneb ka asjaolu, et loomad ei ole liiga prisked, nende rasv on tihe ja seda ei ole liiga palju, samuti see, et lihal puudub täielikult villarasva maitse.

Kõnealused omadused tulenevad lammaste tapmisest kasvatuskoha läheduses. Kõnealuse läheduse tõttu veetakse loomi vähe, vältides seega loomade võimalikku stressi, mis võiks liha maitset halvendada ning sel viisil on võimalik säilitada karjatamisel saavutatud liha organoleptilised omadused. Selline lambakasvatusviis on võimaldanud arendada ja hoida geograafilise piirkonna tapamajades erilist oskusteavet, mis arvestab tooraine kvaliteeti (nt nahaalune rasvkude hoitakse alles ning keelatud on rümba pesemine), et lihtsustada rümba nõuetele vastavuse kontrollimist.

Sooldunud märgalade lihale omane pehmus on gastronoomide seas tunnustatud ning sellist liha väärtustatakse kõrgelt juba üle saja aasta, nimetatud asjaolu avaldub ka hinnas, mis on tavalise talleliha hinnast 50–100 % kõrgem.

Viide spetsifikaadi avaldamisele:

(määruse (EÜ) nr 510/2006 (2) artikli 5 lõige 7)

https://www.inao.gouv.fr/fichier/CDCPresSalesMontSaintMichel.pdf

(1) Asendatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta määrusega (EL) nr 1151/2012 põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta.

(2) Vt joonealust märkust 1.