[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 13.09.2005

KOM(2005) 422 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Ühise kalanduspoliitika teatud juurdepääsupiirangute läbivaatamine (Shetlandi keeluala ja atlandi merilesta keeluala)

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

Ühise kalanduspoliitika teatud juurdepääsupiirangute läbivaatamine (Shetlandi keeluala ja atlandi merilesta keeluala)

SISUKORD

Taust 3

Läbivaatamise ulatus 3

Shetlandi keeluala 3

Atlandi merilesta keeluala 4

Keelualade hindamine 4

Shetlandi keeluala 4

Atlandi merilesta keeluala 5

Shetlandi keeluala ja atlandi merilesta keeluala tulevik 6

Konsultatsioonide tulemused 6

Shetlandi keeluala 6

Atlandi merilesta keeluala 7

Komisjoni seisukoht 7

Shetlandi keeluala 7

Atlandi merilesta keeluala 8

TAUST

Nõukogu määruse (EÜ) nr 2371/2002[1] artiklis 19 nõutakse väljaspool 12 miili vööndit kohaldatavate vete ja kalavarude juurdepääsupiirangute õigustatuse hindamist. Artikli 19 kohaselt oleks komisjon pidanud esitama parlamendile ja nõukogule aruande 31. detsembriks 2003 ja nimetatud juurdepääsupiirangutes muudatuste tegemise ettepanekud oleks tulnud esitada 31. detsembriks 2004.

Kõnealuse protsessi pidurdumisel oli mitmeid põhjuseid. Üks neist oli selle ülesandega seotud teadlaste hõivatus, mis raskendas komisjoni nõustava kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomitee (KTTMK) töörühma kokkukutsumist. Töörühm kohtus viimaks 2004. aasta veebruaris ning mais. Lisaks põhjustas viivituse komisjoni otsus, mille kohaselt tuli enne sellises olulises küsimuses seisukoha võtmist viia vastava tööstusharu ja liikmesriikidega läbi ulatuslikud arutelud.

LÄBIVAATAMISE ULATUS

SELLISE läbivaatamise ulatus võib potentsiaalselt olla väga lai. 2003. aastal liikmesriikidega peetud arutelude järel otsustati praktilistel kaalutlustel piirduda teatavate laevatüüpide püügikoormuse piiramisele suunatud juurdepääsueeskirjade käsitlemisega. Seega jäävad vaatluse alt välja sellised meetmed nagu noorkalade kaitsmiseks suletud alad või alad, kus on keelatud teatavate liikide püük (näiteks tursiku keeluala või alad, kus on keelatud tobiapüük). Välja on jäetud ka hiljaaegu läbivaadatud läänepoolseid vesi käsitleva määrusega reguleeritavad, näiteks Iiri keeluala kohta käivad juurdepääsueeskirjad. Seega piirdub käesoleva läbivaatamise ulatus üksnes Shetlandi keeluala ja atlandi merilesta keeluala käsitlemisega.

Shetlandi keeluala

Shetlandi keeluala moodustati 31. juulil 1983 nõukogu määruse (EMÜ) nr 170/83[2] artikliga 7 ja sealset kalapüüki korraldatakse spetsiaalse litsentsisüsteemiga, mida kohaldatakse “piirkonna eriti oluliste ... ja oma kasutusomaduste tõttu bioloogiliselt tundlike liikide” suhtes. Litsentsisüsteemiga piiratakse nende ühenduse kalalaevade kalapüüki, mille perpendikulaaridevaheline pikkus on vähemalt 26 meetrit ja mis püüavad põhjalähedasi liike (välja arvatud tursik ja põhjaputassuu). Keelualal võivad kalastada üksnes Ühendkuningriigist, Prantsusmaalt, Saksamaalt ja Belgiast pärinevad laevad, kusjuures üheaegselt kalastavate laevade arvu ülempiir on Ühendkuningriigil 62, Prantsusmaal 52, Saksamaal 12 ja Belgial 2 laeva. Kõnesolev jaotus põhineb liikmesriikide siinse piirkonna kalapüügiandmetel. Määruse 170/83 artikkel 7 sisaldas ka klauslit litsentsisüsteemi teistele laevatüüpidele laiendamise võimalusest juhul, kui keeluala moodustamise järel täheldatakse seal püügikoormuse kasvu.

Määruse 170/83 artikli 7 sätted võeti peaaegu muutmata kujul üle määruse 3760/92[3] artiklisse 7, kusjuures välja jäeti vaid klausel, mis võimaldas litsentsisüsteemi laiendamist teistele laevatüüpidele, ja võeti teistkordselt üle määruse 2371/2002 artiklisse 18.

Atlandi merilesta keeluala

Põhjamere lestaliste püügil tekib hulgaliselt vette tagasi lastavat kala, eriti atlandi merilesta püügil rannikuvetes. 1987. aastal leidis ICESi Põhjamere lestaliste töörühm, et rannikuvete sulgemine 53° ja 57° põhjalaiuse vahel aitaks vette tagasi lastava kala hulka oluliselt vähendada.

Töörühma nõuandel moodustas komisjon 1989. aastal ala, mis on aasta teises ja kolmandas kvartalis enam kui 300-hobujõulistele või 221-kilovatistele piimtraaleritele suletud. Seda ala on hakatud nimetama atlandi merilesta keelualaks. 1994. aastal laiendati keeldu ka neljandale kvartalile ja alates 1995. aastast on keeluala nimetatud laevadele aastaringselt suletud.

Praegu on atlandi merilesta keeluala puudutavad sätted kehtestatud nõukogu määruse (EÜ) nr 850/98[4] artikliga 29.

Keelualade hindamine

Keelualade moodustamisel puudusid nende tulemuslikkuse hindamiseks etteantud kriteeriumid ja võrdlusalad. Seetõttu pole võimalik hinnata, milliseks oleks olukord kujunenud, kui keelualasid poleks loodud. See raskendas töörühmal keelualade mõju ühest hindamist. Seepärast otsustati vaadelda kalavarude parameetrite arengusuundi enne ja pärast keelualade moodustamist, samuti keelualade sees ja väljaspool neid. Alljärgnevalt esitatakse kokkuvõte olulisematest tulemustest.

Shetlandi keeluala

Shetlandi keelualal ja selle ümbruses püütakse valdavalt viit majanduslikku tähtsust omavat põhjalähedast kalaliiki, nimelt kiltturska, turska, merlangi, süsikat ja merikuradit. Keelualal on ümbritsevate piirkondadega võrreldes ebaproportsionaalselt palju täiskasvanud kiltturska ja merlangi, samuti on ebaproportsionaalselt suur kilttursa ja merikuradite esinemistihedus.

Töörühm ei suutnud näidata keeluala mingit positiivset mõju nimetatud kalavarude muutustele, kuna nende arvukus on üldiselt kahanenud võrreldes 1983. aastaga, mil keeluala moodustati. Ka ei suutnud töörühm leida kindlaid tõendeid selle kohta, nagu oleksid juurdepääsupiirangud kalapüüki tulemuslikult vähendanud. Analüüs käsitles peamiselt Ühendkuningriigi kalalaevu, mille kohta olid olemas summeerimata andmed. Ühendkuningriigi suuremate põhjakala püügilaevade aktiivsus Shetlandi keelualal kahanes 1970. aastate lõpul enne Shetlandi keeluala moodustamist, kahanes uuesti vahetult keeluala moodustamise järel ja on sellest ajast saadik olnud suhteliselt väike. Mõningad andmed osutavad kalastustegevuse ümberpaiknemisele Shetlandi keeluala vahetusse lähedusse, kuid siiski ei saa järeldada, nagu tuleneksid need muutused vahetult keeluala olemasolust. Lisaks ei leidnud töörühm vähemalt viimaste aastate kohta mingeid tõendeid sellest, nagu oleks litsentseerimiskorra alusel keelualale püüdma lubatud liikmesriikide osas esinenud rahuldamata püügivõimaluste nõudlust.

Aastatel 1974–1995 on toimunud muutusi Ühendkuningriigi kalalaevastiku teiste osade tegutsemises nii keelualal kui väljaspool seda. Eeskätt on keelualal suurenenud kergetraalerite püügikoormus, nii et Ühendkuningriigi summaarne püügikoormus (sadamast puudutud päevade arvuna väljendades) Shetlandi keelualal on olnud pärast 1974. aastat enam-vähem samal tasemel. Nende kergetraalerite iga-aastase lossimise maht püügikoormuse ühiku kohta (LPUE) on Shetlandi keelualal kalastades pidevalt suurem kui kalastamisel väljaspool.

Enamik nimetatud väiksemaid laevu pärineb Šotimaalt, kuid seda asjaolu ei saa lugeda keeluala kasulikuks mõjuks kohalikule kalalaevastikule kahel põhjusel. Esiteks puuduvad tõendid selle kohta, nagu oleks suuremate laevade püügikoormuse kahanemine toonud kaasa väiksemate laevade püügikoormuse kasvu; näib, et selline kasv oleks igal juhul aset leidnud. Teiseks ei ole samade kalavarude püügikvoote omavatele teiste maade väiksematele laevadele seatud erilisi juurdepääsupiiranguid, mistõttu Šoti laevade domineerimisel näivad olevat üksnes geograafilised põhjused.

See viitab siiski võimalusele, et enam kui 26 meetri pikkuste laevade litsentseerimiskorra leevendamisel võiks nende püük taas tõusta kaitseala moodustamisele eelnenud tasemele, olgugi et viimastel aastatel ei ole esinenud rahuldamata nõudlust püügilitsentside järele. Töörühma analüüsitud laevaseiresüsteemi andmetest nähtub nimetatud suuremate laevade aktiivne tegutsemine mandrilava serva piirkonnas keeluala välispiiri läheduses ning et juurdepääsupiirangute puudumisel võivad need oma püügikoormuse Shetlandi ümbruse suhteliselt rikkasse kalapüügipiirkonda üle kanda. Ka juhul, kui paljudel neist laevadest ei oleks põhivarude püügikvoote, võiks nende teostatav kvoodiväliste liikide piiranguteta püük tekitada probleeme kaaspüükide ja vette tagasi lastavate kaladega.

Atlandi merilesta keeluala

Atlandi merilesta keeluala mõju hindamiseks uuriti selliseid näitajaid nagu lossimised ja püügikoormus, vette tagasi lastavate kalade määr, kasvukiirused ja noorkalade ruumiline levik, samuti keskkonnanäitajaid, näiteks veetemperatuuri ja tootlikkust.

Pärast atlandi merilesta keeluala sulgemist enam kui 300-hobujõulistele piimtraaleritele vähenes kalapüügikoormus märgatavalt. Kui atlandi merilesta keeluala 1989. aastal osaliselt suleti, vähenes rahvusvaheliste piim- ja põhjatraalerite püügikoormus (hobujõud-merepäevades mõõdetuna) 69%ni kaitseala moodustamisele eelnenud koormusest. Ala täieliku sulgemise järel kahanes koormus veelgi, jõudes näitajani 23% kaitseala eelsest tasemest. Alla 300-hobujõuliste piimtraalerite ja teiste aluste (põhjatraalerid, krevetipüügilaevad) kalastustegevus on atlandi merilesta keelualal siiski suurenenud. Samuti on paljude asjaomaste laevade mootorivõimsus tavapärasest võimsusest oluliselt kõrgem. Selle probleemi ulatust on raske hinnata, kuna mootorivõimsust on tavaliselt väga lihtne suuremale või väiksemale võimsusele ümber seadistada.

Piimtraaleritega püügil vette tagasi lastava atlandi merilesta osakaal (protsendina püütud kaladest) kasvas 77% tasemelt aastatel 1976–1990 tasemele 93-96% 2003. aastal. Väljaspool keeluala kasvas vette tagasi lastava atlandi merilesta osakaal samuti: ajavahemikus 1976-1990 oli see 31% ja 2003. aastal 84%. Nii kalade arvuna kui ka biomassina väljendatuna on vette tagasi lastava atlandi merilesta osakaal 80 mm võrgusilmaga piimtraalidega püügil keelualal suurem kui väljaspool keeluala. Üks põhjus võib olla selles, et 1980. aasta paiku hakkas kalade kasvukiirus kõnealuses piirkonnas vähenema. Samasugust suundumust on täheldatud merikeele puhul, seega võib olla tegemist Põhjamere kaguosa rannikuvetes ilmnevate kasvutingimuste muutustega. Kalade väiksem kasvukiirus atlandi merilesta keelualal tähendab seda, et atlandi merilesta lastakse vette tagasi pikema aja jooksul. 100 mm võrgusilmaga püügil on vette tagasi laskmise protsent keelualal väiksem kui väljaspool seda; osalt võib põhjus olla selles, et keeluala piires püütavad ja vette tagasi lastavad kalad on väiksemad.

Töörühm leidis kindlaid tõendeid, et atlandi merilesta noorkalade ruumiline levik on muutunud selliselt, et noorkalade jaoks on atlandi merilesta keeluala tähtsus vähenenud. Atlandi merilesta keeluala moodustamisel leiti sealt umbes 90% kõigist alamõõdulistest atlandi merilestadest, aga kalade ruumilise leviku muutumise tõttu on see näitaja viimasel ajal langenud alla 70%.

Ruumilise leviku muutus on kõige selgem 1. kategooria atlandi merilesta puhul, kes näib olevat liikunud kaldast kaugemale sügavamasse vette. Selle kalade kategooria ruumilise leviku muutumine sai alguse 1997. aasta paiku ja oli kõige märgatavam aastatel 2000–2003. Vastav osakaal vähenes kõige märgatavamalt 15-20 cm pikkuste atlandi merilestade osas, keda sageli lastakse vette tagasi. Selle pikkusklassi kalade osas kahanes keeluala osakaal pärast 1995. aastat kiiresti.

Ühe võimalusena võis leviku muutumist põhjustada merevee temperatuuri tõus, mis sunnib atlandi merilesta noorkalu keelualalt lahkuma. 1950. aastatest saadik on keeluala ja selle ümbruse veetemperatuur tõusnud 0,5-1 °C võrra, kusjuures vesi oli ebatavaliselt soe aastatel 2000–2003, seda eriti talvel.

On selge, et atlandi merilesta keeluala jääb oluliseks atlandi merilesta noorkalade elualaks, samas pole aga sugugi nii selge, kas praegune kord annab noorkalade suremuse vähendamisel parimaid tulemusi, arvestades eriti ala ainult osalist sulgemist ja keeluala piires vette tagasi lastavate kalade väga suurt osakaalu. Püügikoormuse piirangud kehtivad üksnes enam kui 300-hobujõulistele piimtraaleritele, samas kui väiksemate piimtraalerite ja põhjatraalerite püügikoormus on hoopis suurenenud, mis kahandab ala mõju kalade kaitse seisukohalt.

Shetlandi keeluala ja atlandi merilesta keeluala tulevik

Komisjon otsustas teema olulisust arvesse võttes, et enne keelualade kohta arvamuse kujundamist, peaksid aset leidma ulatuslikud arutelud liikmesriikides ja kalatööstuses. Märtsis 2005. levitati konsultatsioonide alusmaterjalina kõigi huvitatud osaliste, sealhulgas NSRAC liikmete seas mitteametlikku dokumenti, mis andis ülevaate ekspertide töörühma tulemustest.

Konsultatsioonide tulemused

Mitteametliku dokumendi kohta esitasid märkusi kaks liikmesriiki: Ühendkuningriik ja Saksamaa, ning NSRAC.

Shetlandi keeluala

Ühendkuningriik avaldas kindlat toetust Shetlandi keeluala säilitamisele, võttes arvesse teadusliku töörühma raportit, mis näitas selle ala olulisust kilttursale, merlangile ja merikuradile. Ühendkuningriik leidis, et kõigi muudatuste osas Shetlandi keelualal tuleb enne sellekohaste ettepanekute esitamist läbi viia tõenäoliste mõjude kvantitatiivne hindamine. Saksamaa leidis, et Shetlandi keeluala tuleks jätta puutumatuks veel vähemalt kolmeks aastaks, kuni saadakse täpsemad andmed.

NSRAC arvas, et teadusliku töörühma hinnang Shetlandi keeluala kaitseväärtuse kohta ei olnud ammendav, kuid kuna tegemist on tursa ja kilttursa noorkaladele olulise alaga, siis on lisakaitsemeetmed selles piirkonnas õigustatud.

NSRAC soovitas Shetlandi keeluala alles jätta seniks, kuni on lähemalt uuritud selle väärtust kaitsealana. Selgelt tuleks sätestada keeluala eesmärgid ja kriteeriumid nende saavutamise edukuse hindamiseks. Kui saadakse kindlad tõendid ala kaitseväärtuse kohta, tuleks kaaluda keeluala edasist säilitamist.

Atlandi merilesta keeluala

Ühendkuningriigil puudus atlandi merilesta tuleviku osas kindel seisukoht, välja arvatud tõdemus, et kõik otsused tuleks teha lestaliste majandamise tulevikukontekstist lähtudes ning pärast soovituste saamist NSRAC-lt. Saksamaa pooldas kindlalt keeluala säilitamist, selle võimalikku laiendamist lääne suunas, et kaitsta täna selles piirkonnas leiduvaid atlandi merilesta noorkalu. Saksamaa taotleb ka atlandi merilesta keelualal tegutsevate 300-hobujõuliste (221-kilovatiste) piimtraalerite mootorivõimsusele piirangu seadmist ning piirkonnas toimuva topelttraalimise mõjude hindamist.

NSRAC märkis, et atlandi merilesta noorkalu on keelualal arvukalt ning neid tuleks kaitsta. NSRAC tunnistas, et siiski on vähe tõendeid selle kohta, et atlandi merilesta keeluala on varude suurendamisele tõhusalt kaasa aidanud. Ühtlasi tunnistati, et selle üheks põhjuseks võib olla suutmatus kaitsealale juurdepääsu omavate piimtraalerite mootorivõimsust tõhusalt piirata.

NSRAC soovitab atlandi merilesta keeluala säilitada, kuid muuta seda eksperimendi korras. Selleks soovitab NSRAC eksperimentaaluuringute läbiviimist tihedas kalandusteadlaste, kalatööstuse ja kaitsealade koostöös ning komisjoni ja liikmesriikide osalusel. Saksa tööstuse seisukoht oli siiski see, et kehtiv juurdepääsurežiim tuleks Saksa majandusvööndis säilitada, seda isegi juhul, kui mujal katsetatakse muid lahendusi.

Komisjoni seisukoht

Shetlandi keeluala

Kui atlandi merilesta keeluala puhul on olemas selge kaitseala eesmärk, nimelt atlandi merilesta noorkalade kaitsmine, on Shetlandi keeluala eesmärgid tunduvalt üldisemad. Teaduslik töörühm ei suutnud veenvalt välja tuua ühtki selget tõestust Shetlandi keeluala kaitseala kasulikkuse kohta, samuti ei ole NSRAC suutnud esitada veenvaid põhjendusi, miks piirkonda, mida Shetlandi keeluala katab, tuleks kohelda soodsamatel tingimustel kui teisi piirkondi.

Sellest olenemata soovitas NSRAC Shetlandi keeluala säilitamist seniks, kuni selle mõjude kohta on tehtud edasisi hindamisi. Ühendkuningriigi ja Saksamaa asutused on taotlenud Shetlandi keeluala säilitamist. STECF on samuti viidanud sellele, et Shetlandi keeluala kaotamine võib põhjustada mõningast tõusu piirkonna püügikoormuses. Arvestades selle arvamuse olulisust, leiab komisjon, et Shetlandi keeluala tuleks säilitada järgmiseks kolmeks aastaks, mille jooksul viiakse läbi edasisi hindamisi. STECFilt tuleks küsida soovitusi selliste hindamiste läbiviimiseks ning arvamust, kas tuleks kaaluda muudatusi teatud alade juurdepääsurežiimis, mis on atlandi merilesta keelualaga sarnases olukorras.

Atlandi merilesta keeluala

Kuigi NSRAC tahaks atlandi merilesta keeluala eksperimendi korras muuta, võtavad arutelud, mis on vajalikud keeluala eesmärkide väljatöötamiseks, ning eksperimentaaluuringute kavandamine eesmärkide tõhususe kontrollimiseks, samuti uute meetmete rakendamine, kaua aega. Varasem Saksamaa kalatööstuse vastuseis kõikidele tema vete juurdepääsurežiimi muudatustele näitab NSRACi võetava ülesande keerukust.

Seega on komisjon seisukohal, et põhimõtteliselt tuleks heaks kiita ettepanek teemat edasi uurida, kuid senikaua tuleb säilitada olemasolev atlandi merilesta keeluala ning sellega seotud juurdepääsupiirangud. Seejuures on siiski oluline, et neid juurdepääsupiiranguid rakendatakse tõhusalt, eelkõige range mootorivõimsuse kontrolli abil, et tagada selle vastavus lubatud võimsusele. Viimane ühtib NSRACi üldise soovitusega atlandi merilesta majandamiseks, samas kui mootorivõimsuse seadustamine selle vastavusse viimiseks lubatud võimsusega aitab kaasa üldisele taastuskavas nõutud vähendamispüüdlustele.

Atlandi merilesta käsitlevad sätted on praegu kehtestatud määruse 850/98 (tehniliste meetmete määrus) artiklis 29. Arvestades, et algatatud on konsultatsiooniprotsess selle määruse asendamiseks uue ja lihtsamaga, oleks siinkohal võimalus sama eesmärgi raames esitada muudatusi atlandi merilesta keeluala kohta, mis peaks olema täielikult integreeritud atlandi merilesta taastuskavva.

[1] Nõukogu 20. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 2371/2002 ühisele kalanduspoliitikale vastava kalavarude kaitse ja säästva kasutamise kohta, EÜT L 358 , 31.12.2002, lk 59–80.

[2] Nõukogu 25. jaanuari 1983. aasta määrus (EMÜ) 170/83, millega kehtestati ühenduse kalavarude kaitse- ja majandamissüsteem, EÜT L 024 , 27.01.1983, lk 1 – 13.

[3] Nõukogu 20. detsembri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 3760/92, millega luuakse ühenduse kalanduse ja akvakultuurisüsteem, EÜT L 389, 31.12.1992, lk 1–14.

[4] Nõukogu 30. märtsi 1998. aasta määrus (EÜ) nr 850/98 kalavarude kaitsest noorte mereorganismide kaitseks võetud tehniliste meetmete kaudu, EÜT L 125, 27.04.1998, lk 1–36.