EUROOPA KOMISJON Brüssel,27.10.2021 COM(2021) 663 final 2021/0341(COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV, millega muudetakse direktiivi 2013/36/EL seoses järelevalvevolituste, sanktsioonide, kolmanda riigi ettevõtja filiaalide ning keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskidega ning direktiivi 2014/59/EL

(EMPs kohaldatav tekst) {SEC(2021) 380 final} - {SWD(2021) 320 final} - {SWD(2021) 321 final}



SELETUSKIRI 1.ETTEPANEKU TAUST •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid Direktiivi 2013/36/EL (kapitalinõuete direktiiv) muudatusettepanek on osa seadusandlikust paketist, mis sisaldab ka määruse (EL) nr 575/2013 (kapitalinõuete määrus) muudatusettepanekuid. Vastuseks 2008.–2009. aasta suurele finantskriisile viis liit ellu pankade suhtes kohaldatava usaldatavusraamistiku ulatuslikud reformid, et suurendada pankade vastupanuvõimet ja aidata seega ära hoida sarnase kriisi kordumist. Need reformid põhinesid suuresti rahvusvahelistel standarditel, mille Baseli pangajärelevalve komitee (edaspidi „Baseli komitee“) on alates 2010. aastast vastu võtnud. Neid standardeid nimetatakse Basel III standarditeks, reformideks või raamistikuks. Baseli komitee välja töötatud üleilmsed standardid on muutunud üha olulisemaks, sest pangandussektor on oma olemuselt üha ülemaailmsem ja omavahel seotud. Kuigi üleilmastunud pangandussektor hõlbustab rahvusvahelist kaubandust ja investeeringuid, tekitab see ka keerukamaid finantsriske. Ilma ühtsete üleilmsete standarditeta võivad pangad valida asutamiskohaks jurisdiktsiooni, mille regulatiivne ja järelevalvekord on kõige leebem. See võib viia riikides üha leebemate regulatiivsete nõuete kehtestamiseni, et panku oma jurisdiktsiooni meelitada, ent see õõnestab üleilmset finantsstabiilsust. Üleilmsete standardite rahvusvahelise kooskõlastamisega piiratakse seda tüüpi riskantset konkurentsi suurel määral ja see on globaliseerunud maailmas finantsstabiilsuse säilitamisel keskse tähtsusega. Üleilmsete standarditega lihtsustatakse ka rahvusvaheliselt tegutsevate pankade (kelle seas on suur hulk ELi panku) elu, kuna nendega tagatakse, et maailma kõige olulisemates finantskeskustes kohaldatakse üldjoontes sarnaseid eeskirju. EL on olnud panganduse reguleerimise valdkonnas peamine rahvusvahelise koostöö propageerija. Esimesed kriisijärgsed reformid, mis on osa Basel III raamistikust, on ellu viidud kahes etapis: ·kapitalinõuete määruse ja neljanda kapitalinõuete direktiivi vastuvõtmine 2013. aasta juunis; ·määruse (EL) 2019/876 (tuntud ka kui teine kapitalinõuete määrus) ja direktiivi (EL) 2019/878 (tuntud ka kui viies kapitalinõuete direktiiv) vastuvõtmine 2019. aasta mais. Seni ellu viidud reformides keskenduti pankade võimalike kahjude katmiseks nõutava regulatiivse kapitali kvaliteedi ja kvantiteedi kosutamisele. Samuti oli nende eesmärk vähendada pankade ülemäärast finantsvõimendust, suurendada pankade vastupanuvõimet lühiajalistele likviidsusšokkidele, vähendada nende sõltuvust lühiajalisest rahastamisest ja kontsentratsiooniriski ning tegeleda raskustesse sattumiseks liiga suurte probleemiga. Uute eeskirjadega karmistati aktsepteeritud regulatiivse kapitali kriteeriume, suurendati miinimumkapitalinõudeid ning kehtestati uued nõuded krediidiväärtuse korrigeerimise riskile ja kesksete vastaspooltega seotud riskipositsioonidele. Lisaks kehtestati mitu uut usaldatavusnõuet: minimaalse finantsvõimenduse määra nõue, lühiajalise likviidsuse suhtarv (tuntud likviidsuskattekordajana), pikemaajalise stabiilse rahastamise suhtarv (tuntud stabiilse netorahastamise kordajana), riskide kontsentreerumise piirmäärad ja makrotasandi usaldatavusega seotud kapitalipuhvrid. Nende esimeste liidus ellu viidud reformide tõttu on ELi pangandussektor muutunud majandusšokkidele märkimisväärselt vastupidavamaks ja toetus COVID-19 kriisi sisenedes suure finantskriisiga võrreldes oluliselt stabiilsemale alusele. Peale selle rakendasid järelevalve tegijad ja seadusandjad COVID-19 kriisi alguses ajutisi leevendusmeetmeid. 28. aprilli 2020. aasta tõlgendavas teatises, milles käsitletakse arvestus- ja usaldatavusraamistiku kohaldamist ELis pangalaenude andmise edendamiseks, et toetada COVID-19 puhangu ajal ettevõtjaid ja kodumajapidamisi, kinnitas komisjon usaldatavus- ja arvepidamiseeskirjade paindlikkust, nagu on rõhutanud Euroopa järelevalveasutused ja rahvusvahelised organid. Selle alusel võtsid kaasseadusandjad 2020. aasta juunis vastu usaldatavusraamistiku konkreetsete aspektide ajutised sihtotstarbelised muudatused – kapitalinõuete määruse nn kiirete lahenduste paketi. Koos otsustavate raha- ja eelarvepoliitiliste meetmetega aitas see pankadel jätkata pandeemia ajal kodumajapidamistele ja ettevõtjatele laenude andmist. See aitas omakorda leevendada pandeemiast tulenevat majandusšokki. Kuigi ELi pangandussüsteemi üldist kapitalitaset peetakse praegu keskmiselt rahuldavaks, ei ole mõnda suure finantskriisi järel tuvastatud probleemi veel lahendatud. EBA ja EKP tehtud analüüsid on näidanud, et kapitalinõuded, mille ELi pangand on arvutanud sisemudelite abil, on väga varieeruvad, mis ei ole aga tingitud arvutamise aluseks olnud riskide erinevusest ning mis lõppkokkuvõttes õõnestab nende omavahendite suhtarvude usaldusväärsust ja võrreldavust. Lisaks viib standardmeetodite kohaselt arvutatud kapitalinõuete riskitundlikkuse puudumine mõne finantstoote või -teenuse (ja seega peamiselt neil põhinevate konkreetsete ärimudelite) puhul ebapiisavate või põhjendamatult kõrgete kapitalinõueteni. Baseli komitee leppis 2017. aasta detsembris kokku rahvusvaheliste standardite viimastes reformides, millega need probleemid lahendada. G20 rahandusministrid ja keskpankade juhid kiitsid need reformid 2018. aasta märtsis heaks ning kinnitasid korduvalt tahet need õigeks ajaks täielikult ja põhimõtteühtselt ellu viia. 2019. aastal teatas komisjon oma kavatsusest esitada seadusandlik ettepanek nende reformide rakendamiseks ELi usaldatavusraamistikus. COVID-19 pandeemia tõttu on siinse ettepaneku koostamine viibinud. Viivitus kajastus Baseli komitee 26. märtsi 2020. aasta otsuses lükata Basel III reformi viimaste osade rakendamiseks kokkulepitud tähtajad aasta võrra edasi. Eespool toodut arvesse võttes on käesoleval seadusandlikul algatusel kaks üldeesmärki: aidata kaasa finantsstabiilsusele ja majanduse stabiilsele rahastamisele COVID-19 kriisi järgsel taastumisel. Need üldeesmärgid võib jagada neljaks alaeesmärgiks: (1)tugevdada riskipõhiste kapitalinõuete raamistikku, ilma et kapitalinõuded kokkuvõttes märkimisväärselt suureneksid; (2)suurendada usaldatavusraamistikus tähelepanu keskkonna-, sotsiaalsetele ja juhtimisriskidele; (3)ühtlustada veelgi järelevalvevolitusi ja -tööriistu ning

(4)vähendada pankade halduskulusid, mis on seotud avalikustamisega, ja parandada pankade usaldatavusalaste andmete kättesaadavust. (1)Riskipõhiste kapitalinõuete raamistiku tugevdamine Ajutiselt pingeliste majandustingimuste tõttu ei ole muutunud vajadus see struktuurireform ellu viia. Reform on vaja lõpule viia selleks, et tegeleda lahendamata probleemidega ja tugevdada veelgi ELi pankade finantstervist, mis annab neile paremad võimalused toetada majanduskasvu ja tulla toime võimalike tulevaste kriisidega, ning samuti selleks, et muuta eri pankade kapitalimäärad paremini võrreldavaks. Basel III reformi viimased osad on vaja ellu viia ka selleks, et anda finantsinstitutsioonidele vajalik õiguskindlus ja viia kümne aasta pikkune usaldatavusraamistiku reform lõpule. Reformi lõpuleviimine on kooskõlas ELi rahvusvahelise regulatiivse koostöö soovi ja konkreetsete meetmetega, mille mõni meie partner on reformi õigeaegseks ja kindlaks elluviimiseks välja kuulutanud või juba võtnud. (2)Usaldatavusraamistikus keskkonna-, sotsiaalsetele ja juhtimisriskidele pööratava tähelepanu suurendamine Teine sama oluline reformivajadus tuleneb komisjoni käimasolevast tööst kestlikule majandusele üleminekul. Komisjoni teatistes „Euroopa roheline kokkulepe“ ja „Eesmärk 55: ELi 2030. aasta kliimaeesmärgi saavutamine teel kliimaneutraalsuseni“ on selgelt sätestatud komisjoni võetud kohustus muuta ELi majandus kestlikuks, tegeledes samal ajal ka kliimamuutuste vältimatute tagajärgedega. Samuti kuulutati välja kestliku rahanduse strateegia, mis tugineb varasematele algatustele ja aruannetele (nt jätkusuutliku majanduskasvu rahastamise tegevuskava ja kestliku rahanduse tehnilise eksperdirühma aruanded), kuid tugevdab komisjoni jõupingutusi selles valdkonnas, et viia need kooskõlla Euroopa rohelise kokkuleppe ambitsioonikate eesmärkidega. Komisjoni kestlikkuseesmärkide saavutamiseni viiva ülemineku jaoks on vaja enneolematut rahastamist, millega leevendada kliimamuutusi ja nendega kohaneda, taastada looduskapitali ning tugevdada vastupanuvõimet ja laiemat sotsiaalset kapitali. Ainult avaliku sektori vahenditest selleks ei piisa. Et jõuda eesmärkide saavutamiseks vajalike summadeni, on kestlikule, CO2-neutraalsele ja õiglasele ringmajandusele ülemineku jaoks vaja rohkem erasektori investeeringuid. Komisjoni keskkonnahoidliku rahastamise strateegia eesmärk on seada keskkonnahoidlik ja jätkusuutlik rahastamine finantssüsteemi keskmesse. Seetõttu on kestlikumale majandusele ülemineku rahastamisel väga oluline roll pangapõhisel vahendamisel. Ühtlasi on tõenäoline, et selle üleminekuga kaasnevad pankade jaoks riskid, mida nad peavad korralikult juhtima, et viia finantsstabiilsust ohustavad riskid miinimumi. Selleks on vaja usaldatavusnõudeid, millel võib olla selles määrav tähtsus. ELi strateegias tunnistati seda ning rõhutati vajadust paremini integreerida ELi usaldatavusraamistikku keskkonna-, sotsiaalsed ja juhtimisriskid. Praegustest õiguslikest nõuetest üksi ei piisa, et motiveerida panku juhtima keskkonna-, sotsiaalseid ja juhtimisriske süstemaatiliselt ja põhimõtteühtselt. (3)Järelevalvevolituste ja -tööriistade suurem ühtlustamine Veel üks tähtis valdkond on korralik usaldatavusnõuete täitmise tagamine. Järelevalve tegijatel peavad olema selleks vajalikud tööriistad ja volitused (nt volitused anda pankadele tegevuslubasid, hinnata nende juhtkonna sobivust või sanktsioneerida neid eeskirjade rikkumise korral). Kuigi ELi õigusaktidega on tagatud ühtlustamise miinimumtase, on järelevalve tööriistad ja kord liikmesriigiti väga erinevad. Selline killustunud õiguskeskkond liikmesriikides järelevalve tegijate teatavate volituste ja tööriistade määratlemise ja kohaldamise valdkonnas ei võimalda liidu siseturul võrdseid tingimusi ning tekitab kahtlusi ELi pankade arukas ja usaldusväärses juhtimises ja järelevalves. See probleem on eriti terav seoses pangandusliiduga. Erinevused 21 õigussüsteemis takistavad ühtsel järelevalvemehhanismil oma järelevalvefunktsiooni tulemuslikku ja tõhusat täitmist. Pealegi peavad piiriülesed pangandusgrupid järgima ühe usaldatavusteema puhul mitut erinevat korda, mis aga suurendab põhjendamatult nende halduskulusid. (4)Pankade selliste halduskulude vähendamine, mis on seotud avalikustamisega, ja pankade usaldatavusalaste andmete kättesaadavuse parandamine Käesolev ettepanek on vajalik ka turudistsipliini edasiseks tõhustamiseks. See on veel üks oluline tööriist, mille abil investorid saavad täita pankade käitumise järelevalvaja rolli. Selleks peab neile olema kättesaadav vajaminev teave. Praegused probleemid pankade usaldatavusalase teabe kättesaadavusega jätavad turuosalised ilma neile vajalikust usaldatavusnõuete täitmise teabest. Lõppkokkuvõttes vähendab see pankade usaldatavusraamistiku tulemuslikkust ja võib tekitada kahtlusi pangandussektori vastupanuvõimes, eriti stressiperioodidel. Sel põhjusel on ettepaneku eesmärk tsentraliseerida usaldatavusalase teabe avalikustamine, et selline teave oleks kogu sektoris kättesaadavam ja võrreldavam. Samuti soovitakse teabe avalikustamise tsentraliseerimisega EBA loodud ühtsesse pääsupunkti vähendada finantsinstitutsioonide halduskoormust, eriti kui need on väikesed ja mittekeerukad. Veel üks sektoriülene eesmärk – ELis pangandusteenuseid osutavate kolmandate riikide konsolideerimisgruppide jaoks tugeva raamistiku puudumine – on omandanud pärast Brexitit uue mõõtme. Kolmanda riigi ettevõtja filiaalide asutamisele kohaldatakse sisuliselt ainult riiklikke õigusakte ja kapitalinõuete direktiiv on neid ühtlustanud vaid veidi. EBA hiljutisest aruandest nähtub, et selline kirju õiguskeskkond annab kolmanda riigi ettevõtja filiaalidele ühelt poolt märkimisväärsed võimalused õiguslikuks ja järelevalvealaseks arbitraažiks oma pangandustegevuses ning viib teiselt poolt järelevalve puudumiseni ja ELi finantsstabiilsuse jaoks suuremate riskideni. Järelevalve tegijatel ei ole sageli nende riskidega tegelemiseks vajalikku teavet ega volitusi. Ühtsete usaldatavus-, juhtimis- ja üksikasjaliku järelevalvelise aruandluse nõuete puudumine ning ebapiisav teabevahetus kolmanda riigi konsolideerimisgrupi eri üksuste/tegevuste järelevalve eest vastutavate asutuste vahel tekitab teabelünki. EL on ainus suur jurisdiktsioon, kus konsolideeritud järelevalvet tegeval asutusel ei ole täielikku ülevaadet nii tütarettevõtjate kui ka filiaalide kaudu tegutsevate kolmanda riigi konsolideerimisgruppide tegevusest. Need puudused mitte ainult ei ohusta ELi finantsstabiilsust ja turu usaldusväärsust, vaid ei võimalda ka eri liikmesriikides tegutsevatele kolmanda riigi konsolideerimisgruppidele ega ELis asuvate peakontoritega pankadele võrdseid tingimusi. •Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega Kapitalinõuete direktiivi ja määruse muutmise ettepanekutes järgitakse mitmes kohas rahvusvahelisel tasandil või EBA tehtud tööd, aga teised usaldatavusraamistiku kohandused on muutunud vajalikuks praktiliste kogemuste tõttu, mis on saadud pärast kapitalinõuete direktiivi riiklikku õigusesse ülevõtmist ja kohaldamist (sh seoses ühtse järelevalvemehhanismiga). Ettepanek sisaldab kehtivate õigusaktide muudatusi, viies direktiivi täielikult kooskõlla usaldatavusnõuete ja pankade järelevalve valdkonnas praegu kehtiva poliitikaga. Kapitalinõuete määruse ja direktiivi läbivaatamise eesmärk on viia ELis lõpule Basel III reform, kehtestades pangandussektori vastupanuvõime rohkemaks suurendamiseks vajalikud meetmed. •Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega Peaaegu kümme aastat on möödunud sellest, kui Euroopa riigipead ja valitsusjuhid leppisid kokku pangandusliidu loomises. Paika on pandud kaks pangandusliidu sammast – ühtne järelevalve ja kriisilahendus –, mis toetuvad tugevale vundamendile ehk kõigile ELi finantsinstitutsioonidele kohalduvale ühtsele reeglistikule. Käesoleva ettepaneku eesmärk on tagada, et kõigile ELi finantsinstitutsioonidele kohaldatakse ka edaspidi ühtset reeglistikku nii pangandusliidu sees kui ka väljaspool. Algatuse üldeesmärgid, mida on kirjeldatud eespool, on täielikult kooskõlas ja sidusad ELi peamiste finantsstabiilsuse edendamise eesmärkidega, vähendades tõenäosust, et finantsinstitutsiooni suhtes kriisilahendusmenetluse algatamise korral on vaja maksumaksjate (mahukat) abi, samuti aidates kaasa majandustegevuse harmoonilisele ja kestlikule rahastamisele, mis soodustab konkurentsivõimet ja tarbijate kaitset. Keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide tunnistamise ning nende teemade lisamisega usaldatavusraamistikku täiendab see algatus ELi laiemat kestlikuma ja vastupanuvõimelisema finantssüsteemi strateegiat.

2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS •Õiguslik alus Ettepanekus käsitletakse meetmeid, millega reguleeritakse liidus pankade asutamist, tegevust ja järelevalvet, et tagada liidu siseturu stabiilsus. Pangandus kui liidu finantssüsteemi üks põhiosa on praegu suurim liidu siseturu rahastaja. Liidul on selged volitused tegutseda oma siseturu valdkonnas ning need on sätestatud aluslepingu asjaomastes artiklites. Muudatusettepanekud põhinevad samal õiguslikul alusel nagu muudetavad õigusaktid (st kapitalinõuete määruse muutmise määruse ettepanek ELi toimimise lepingu artiklil 114 ja kapitalinõuete direktiivi muutmise direktiivi ettepanek ELi toimimise lepingu artikli 53 lõikel 1). •Subsidiaarsus (ainupädevusse mittekuuluva valdkonna puhul) Õiguslik alus on liidu siseturu valdkonnas, mida käsitatakse jagatud pädevusena (määratlus ELi toimimise lepingu artiklis 4). Enamik välja pakutud meetmetest hõlmab olemasolevate liidu õigusaktide ajakohastamist ja muutmist ning on seega seotud valdkondadega, kus liit on juba kasutanud oma pädevust ega kavatse selle kasutamist lõpetada. Mõne meetme (eelkõige kapitalinõuete direktiivi muutvate meetmete) eesmärk on suurem ühtlus, et saavutada kõnealuses direktiivis määratletud eesmärgid põhimõtteühtselt. Kuna kavandatavate meetmete eesmärk on olemasolevate liidu õigusaktide täiendamine, on see ELi tasandil paremini teostatav kui liikmesriikide eraldi algatustega. Riigisisesed meetmed, mille eesmärk on näiteks kohaldatavates õigusaktides selliste eeskirjade rakendamine, millele on omane rahvusvaheline ulatus (nt ülemaailmne standard nagu Basel III või keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide parem juhtimine), ei oleks finantsstabiilsuse tagamisel sama tõhusad kui ELi eeskirjad. Mis puutub järelevalvemeetmetesse, avalikustamisse ning kolmanda riigi ettevõtja filiaalidesse, siis juhul, kui algatus oleks ainult riiklikul tasandil, võiks see kaasa tuua läbipaistvuse vähenemise ja arbitraaži n-ö hinna suurenemise, mis võivad moonutada konkurentsi ja mõjutada kapitalivooge. Peale selle oleks riigisiseste meetmete vastuvõtmine juriidiliselt keeruline, kuna kapitalinõuete määrusega juba reguleeritakse pangandusteemasid (sh riskikaalud, aruandlus ja avalikustamine ning muud kapitalinõuete määrusega seotud nõuded). Seega peetakse parimaks valikuks kapitalinõuete määruse ja direktiivi muutmist. Nii on reeglite ühtlustamine ja liikmesriikidele vajalik paindlikkus omavahel tasakaalus ega kahjusta ühtset reeglistikku. Muudatused edendaksid senisest rohkem usaldatavusnõuete rakendamise ja järelevalvetavade põhimõtteühtsust ning tagaksid liidu pangandusteenuste siseturul võrdsed tingimused. Eriti oluline on see pangandussektoris, kus paljud krediidiasutused tegutsevad ELi siseturul mitmes riigis. Et tagada toimiv krediidiasutuste konsolideeritud järelevalve, on ühtses järelevalvemehhanismis ning väljaspool seda tegutsevate järelevalvekolleegiumite ja pädevate asutuste jaoks hädavajalikud täielik koostöö ja usaldus. Riiklike õigusnormidega ei oleks neid eesmärke võimalik saavutada. •Proportsionaalsus Proportsionaalsuse hindamine on käesoleva ettepanekuga kaasneva mõjuhinnangu lahutamatu osa. Proportsionaalsuse eesmärgi seisukohalt on hinnatud kõiki eri reguleerimisvaldkondade muudatusettepanekuid eraldi. Samuti on hinnatud olemasolevaid eeskirju ja leitud, et neis ei ole proportsionaalsust mitmes valdkonnas, ning analüüsitud konkreetseid valikuvariante, et vähendada väiksemate finantsinstitutsioonide halduskoormust ja nõuete täitmisega seotud kulusid. Näiteks muudatusettepanekutele, millega lisatakse pankade jaoks kohustus anda eelnevalt teada usaldatavuse seisukohalt tähtsatest sündmustest, kohaldatakse olulisuse lävesid, millest allapoole jäävatest sündmustest pole vaja teada anda. Kolmanda riigi ettevõtja filiaalide jaoks mõeldud uue raamistiku kohaselt kohaldatakse väikseks ja vähem riskantseks liigitatud filiaalidele (kolmanda riigi ettevõtja filiaalid, mis kuuluvad 2. klassi) suhteliselt leebemaid usaldatavus- ja aruandlusnõudeid. Viimasena on uued sobivuse ja nõuetele vastavuse eelneva hindamise nõuded kalibreeritud nii, et neid kohaldatakse ainult suurtele finantsinstitutsioonidele. •Vahendi valik Kavandatavaid meetmeid tuleks rakendada kapitalinõuete määruse muutmise määruse ja kapitalinõuete direktiivi muutmise direktiiviga. Kavandatavad meetmed viitavad nende õigusaktide juba olemasolevatele sätetele või arendavad neid edasi (st riskipõhiste kapitalinõuete arvutamise raamistik, volitused ja tööriistad, mis tehakse liidus kättesaadavaks kõigile järelevalve tegijatele). Mõni sanktsioneerimisvolitusi mõjutav kapitalinõuete direktiivi muudatusettepanek jätaks liikmesriikidele teataval määral paindlikkust, et säilitada riiklikku õigusesse ülevõtmisel teatav eeskirjade erinevus. 3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED •Praegu kehtivate õigusaktide järelhindamine või toimivuse kontroll Komisjon on astunud samme ja viinud ellu algatusi, et hinnata, kas ELi praegusest panganduse usaldatavusraamistikust ja seni rakendamata rahvusvaheliste standardite rakendamisest piisab, et ELi pangandussüsteem oleks stabiilne, suudaks majandusšokkidele vastu panna ning jääks kestlikuks ELi majanduse stabiilse rahastamise allikaks. Komisjon kogus sidusrühmade arvamusi konkreetsetel teemadel seoses krediidiriski, operatsiooniriski, tururiski, krediidiväärtuse korrigeerimise riski, väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingute ja riskitundlike varade riskikaalu minimaalse väljundmääraga. Peale nende Basel III rakendamisega seotud osade on komisjon konsulteerinud ka teatavates muudes küsimustes, et tagada kogu liidus järelevalve tavade sarnasemaks muutumine ja põhimõtteühtsus ning vähendada finantsinstitutsioonide halduskoormust. 2019. aasta oktoobrist 2020. aasta jaanuari alguseni toimunud avalikkusega konsulteerimisele eelnes 2018. aasta kevadel esimene ettevalmistav konsulteerimine, mille käigus küsiti teatavatelt sidusrühmadelt esmaseid arvamusi rahvusvahelise kokkuleppe kohta. Nende kahe konsulteerimise tulemusi on võetud arvesse mõjuhinnangus käsitletava seadusandliku algatuse ettevalmistamisel. Kõik eespool mainitud algatused on andnud selgeid tõendeid selle kohta, et kehtivaid eeskirju tuleb uuendada ja täiendada, et i) veelgi vähendada pangandussektori riske ning ii) suurendada finantsinstitutsioonide suutlikkust suunata majandusse piisavat raha.

Konsulteerimise kokkuvõte on mõjuhinnangu lisas 2. •Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine Komisjon kasutas EBA asjatundlikust, paludes tal koostada Basel III reformi seni rakendamata osade mõjuanalüüsi. Peale selle tutvusid komisjoni talitused EKP makromajandusliku analüüsiga. See on esitatud mõjuhinnangus ja ajakohastab 2019. aasta detsembris avaldatud makromajanduslikku analüüsi. •Mõjuhinnang Mõjuhinnangus vaadeldi peale lähtestsenaariumi (kui liidu meetmeid ei võeta) mitmeid erinevaid poliitikavariante neljast olulisimast aspektist. Nagu mõjuhinnangus esitatud simulatsioonanalüüsist ja makromajanduslikust mudeldamisest näha, peaksid eelistatud variantide rakendamine ja kõigi ettepanekus sisalduvate meetmete arvessevõtmine suurendama ELi pankade miinimumkapitalinõuete kaalutud keskmist pärast kavandatud üleminekuperioodi pikas perspektiivis (2030. aastaks) +6,4 %lt +8,4 %ni. Keskmises perspektiivis (2025. aastal) peaks kasv jääma prognooside kohaselt vahemikku +0,7...+2,7 %. EBA esitatud hinnangute kohaselt võib see viia selleni, et mõni suur ELi pank (vaadeldavast 99 pangast 10) peab eelistatud variandi kohaste uute miinimumkapitalinõuete täitmiseks oma kapitali suurendama (10 panga puhul kokku alla 27 miljardi euro). Võrdluseks võib märkida, et vaadeldud 99 pangal (kellele kuulub 75 % ELi pankade varadest) oli regulatiivset kapitali 2019. aasta lõpus 1414 miljardi euro väärtuses ja samal aastal oli nende kasum kokku 99,8 miljardit eurot. Kuigi pankadel tekiksid eeskirjade muutmise tõttu ühekordsed haldus- ja tegevuskulud, peaksid mitme eelistatud variandiga kaasnevad lihtsustused (nt sisemiselt mudeldatud meetodite kaotamine) vähendama praegusega võrreldes nende korduvkulusid. •Õigusnormide toimivus ja lihtsustamine Algatuse eesmärk on viia ELis lõpule pankade rahvusvaheliste usaldatavusstandardite rakendamine, milles Baseli komitee leppis kokku aastatel 2017–2020. Sellega viidaks ELis lõpule Basel III reform, mille Baseli komitee algatas suure finantskriisi järel. See reform kujutas endast enne suurt finantskriisi ja selle ajal kehtinud usaldatavusraamistiku ehk Basel II raamistiku ulatuslikku läbivaatamist (ELis rakendati seda raamistikku direktiiviga 2006/48/EÜ, st algse kapitalinõuete direktiiviga). Komisjon kasutas oma rakendamistegevuses Baseli komitee läbi viidud usaldatavusraamistiku ulatusliku läbivaatamise tulemusi ning EBA, EKP ja muude sidusrühmade antud sisendeid. Enne lõplike Basel III reformide elluviimist ELis ei ole tehtud toimivuskontrolli ega õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programmi kohast läbivaatamist. •Põhiõigused EL lähtub kõige rangematest põhiõiguste kaitsmise nõuetest ning on allkirjastanud palju erinevaid inimõiguste konventsioone. Seetõttu on tõenäoline, et ettepanek ei mõjuta otseselt õigusi, mis on loetletud ÜRO peamistes inimõiguste konventsioonides, Euroopa Liidu põhiõiguste hartas (mis on Euroopa Liidu aluslepingute lahutamatu osa) ja Euroopa inimõiguste konventsioonis. 4.MÕJU EELARVELE Ettepanek ei mõjuta liidu eelarvet. 5.MUU TEAVE •Rakenduskavad ning järelevalve, hindamise ja aruandluse kord Eeldatavasti hakkavad muudatusettepanekud järjest jõustuma kõige varem 2023. aastal. Muudatusettepanekud on tihedalt seotud kapitalinõuete määruse ja direktiivi teiste sätetega, mis on juba jõustunud ning mille rakendamist on jälgitud 2014. aastast alates ja riskivähendamismeetmete paketiga kehtestatu rakendamist 2019. aastast alates. Baseli komitee ja EBA koguvad ka edaspidi teavet, mis on vajalik põhinäitajate (omavahendite suhtarvu, finantsvõimenduse määra, likviidsusmeetmete) jälgimiseks. Selle alusel saab tulevikus hinnata uute poliitikatööriistade mõju. Ka regulaarne järelevalveline läbivaatamine ja hindamine ning stressitestide tegemine aitavad jälgida kavandatud uute meetmete mõju asjaomastele finantsinstitutsioonidele ning hinnata, kas nende meetmete paindlikkus ja proportsionaalsus on väiksemate finantsinstitutsioonide erisusi arvestades piisavad. Lisaks töötab EBA koos ühtse järelevalvemehhanismi ja riiklike pädevate asutustega välja integreeritud aruandluse tööriista (EUCLID), millest peaks saama reformide mõju jälgimiseks ja hindamiseks kasulik abivahend. Komisjon osaleb ka edaspidi Baseli komitee töörühmades ning Euroopa Keskpanga (EKP) ja EBA asutatud ühises rakkerühmas, mis jälgivad finantsinstitutsioonide omavahendite ja likviidsuspositsioonide muutumist vastavalt kogu maailmas ja ELis. •Selgitavad dokumendid (direktiivide puhul) Selgitavaid dokumente ei peeta vajalikuks.





•Ettepaneku sätete üksikasjalik selgitus Pädevate asutuste sõltumatus Hiljutised muutused on näidanud, et vaja on selgemaid ja toimivamaid sätteid pädevate asutuste sõltumatuse põhimõtte kohta. Sellepärast muudetakse artiklit 4 nii, et selles oleks täpsemalt sätestatud, kuidas liikmesriigid peaksid tagama pädevate asutuste (sh nende personali ja juhtorganite) sõltumatuse säilimise. Kehtestatakse pädevate asutuste, nende personali ja juhtorganite huvikonfliktide ärahoidmise miinimumnõuded ning EBA-le tehakse ülesandeks koostada rahvusvaheliste parimate tavate alusel sellesisulised suunised. Järelevalvevolitused Et pangandusliit oleks tõhus, peavad selles järelevalvetavad sarnasemaks muutuma ja lõpuks peaksid riiklikud järelevalvealased õigusnormid olema piisavalt sarnased. Teatavad erinevused liikmesriikide tavades on pangandusliidu korrektse toimimise seisukohalt väga kahjulikud. See kehtib eelkõige järelevalvevolituste puhul. Kapitalinõuete direktiivis on loetletud minimaalsed järelevalvevolitused, mis peavad olema kõigil liidus tegutsevatel pädevatel asutustel. Mõni neist on juba paljudes liikmesriikides ka kehtestatud, aga mõnes mitte. Selline olukord tekitab ebavõrdsed tingimused ja võib viia õigusliku arbitraažini. Samuti ei lase see mõnel pädeval asutusel järelevalvatava üksuse teatavate tehingute korral sekkuda, kui tekib suuri usaldatavuse, rahapesu ja/või terrorismi rahastamisega seotud kahtlusi. Sellise olukorra parandamiseks laiendab komisjon oma ettepanekuga kapitalinõuete direktiivis sätestatud järelevalvevolituste loetelu, et pädevad asutused saaksid teha järelevalvet ka selliste tehingute üle nagu finantssektorisse kuuluvas või finantssektorivälises üksuses olulise osaluse omandamine krediidiasutuse poolt (praeguse III jaotise uus 3. peatükk), oluliste varade või kohustuste üleandmine (uus 4. peatükk) ja ühinemine või jagunemine (uus 5. peatükk). Need järelevalvevolitused tagavad selle, et pädevatele asutustele antakse sellistest tehingutest enne teada (artiklid 27a, 27f ja 27j), neil on selliste tehingute usaldatavushindamise jaoks vajalik teave täielikult olemas ning nad saavad tehingu lõpuleviimise keelata, kui tehing kahjustab nende järelevalve all olevate üksuste usaldatavust (artiklid 27b, 27g ja 27k). Need uued järelevalvevolitused on piiritletud, et need oleks proportsionaalsed ega eelkõige tekitaks järelevalvatavate üksuste ja pädevate asutuste jaoks tarbetut lisahalduskoormust. Esiteks kehtivad krediidiasutuste poolt olulise osaluse omandamise ning varade ja kohustuste üleandmisega seotud volitused ainult oluliseks loetavate tehingute puhul. Sätestatakse vaikiva nõusoleku andmise kord, nagu see kehtib krediidiasutustes olulise osaluse omandamise puhul, tagades nii järelevalvatavate üksuste jaoks õiguskindluse ja hoides pädevate asutuste jaoks ära vajaduse läbi viia otsuste vastuvõtmise standardmenetlust, kui seda pole vaja. Ainult ühinemiste ja jagumisete jaoks tuleb alati hankida pädevate asutuste eelnev heakskiit (v.a grupisisesed tehingud), kui ei teki olukorda, kus ühinemise või jagunemise tulemusena tekkinud uus üksus peab hakkama taotlema krediidiasutuse tegevusluba või finantsvaldusettevõtjana heakskiitmist. Et tagada ühe tehingu võimalike eri hindamiste (võimalik et ka erinevate pädevate asutuste poolt) korrektne sidusus, eeldatakse ka asjaomaste pädevate asutuste tihedat koostööd, mida piiritletakse risteavitamise ja teabe jagamise nõuetega (artiklid 27c, 27h ja 27k). Sellise koostöö lihtsustamiseks, teavitamise ja hindamise sujuvuse tagamiseks ning järelevalvatavate üksuste ja pädevate asutuste tarbetu halduskoormuse vältimiseks, kavandatakse EBA-le teatav arv volitusi, mida kasutades täiendada kapitalinõuete direktiivis ettenähtud uute järelevalvevolituste õigusraamistiku. Need volitused puudutavad selliseid teemasid, nagu pädevatele asutustele saadetav teave, hindamisprotsess, asjaomaste hindamiskriteeriumide täpsustamine ja erinevate asjaomaste pädevate austuste koostöö. Nende muudatusettepanekute üle toimusid arutelud panganduse, maksete ja kindlustuse eksperdirühmas. Sobivus ja nõuetele vastavus Sobivuse ja nõuetele vastavuse raamistik on ELi pangandusjärelevalve õiguses üks vähim ühtlustatud valdkondi, mistõttu peetakse kapitalinõuete direktiivi muudatusettepanekuid vajalikuks selleks, et tagada juhtorgani liikmete ja võtmeisikute põhimõtteühtsem, tõhusam ja tulemuslikum järelevalve. Reguleerivate asutuste ja järelevalve tegijate ühtlustamisjõupingutustele vaatamata on nende järelevalve täiustamiseks vajalikud õigusaktide muudatused. Praegune juhatuse liikmete jaoks mõeldud raamistik, mis tugineb riiklikele kapitalinõuete direktiivi rakendamise õigusaktidele, sisaldab valdavalt põhimõtteid, mistõttu ei ole seal sätestatud, kuidas ja millal peaksid järelevalve tegijad sobivuse ja nõuetele vastavuse hindamisi tegema. Võtmeisikute puhul on nende määratluse ja nende jaoks mõeldud raamistiku puudumine kapitalinõuete direktiivis viinud selleni, et mõni järelevalve tegija ei selgita neid korralikult välja ega hinda seega ka nende sobivust oma ametikohale, aga teised teevad seda eri moel. Selline killustunud õiguskeskkond on terav probleem, eriti pangandusliidu seisukohalt. Seega lisatakse peale artiklis 91 sätestatud sobivuse ja nõuetele vastavuse kriteeriumide ka artiklid 91a ja 91b, kus on täpsustatud pankade ja pädevate asutuste rolle juhatuse liikmete nõuetele vastavuse kontrollimisel (sh sellise hindamise aega). Artiklid 91c ja 91d lisavad võtmeisikutega seotud miinimumnõudeid. Kiireloomulistel juhtudel, kui pädev või kriisilahendusasutus juhtorgani või kõrgema juhtkonna liikmed varajase sekkumise või kriisilahenduse korral kõrvaldab või välja vahetab, tuleks finantsstabiilsuse tagamiseks hinnata uute liikmete sobivust ja nõuetele vastavust pärast nende ametisse asumist. Raskustes olevaks või tõenäoliselt raskustesse sattuvaks tunnistamise ja tegevusloa kehtetuks tunnistamise seoste täpsustamine Artikli 18 muutmisega täpsustatakse, et kui pädev või kriisilahendusasutus tunnistab krediidiasutuse raskustes olevaks või tõenäoliselt raskustesse sattuvaks, on pädeval asutusel õigus tema pangandusega tegelemise luba kehtetuks tunnistada. Mõni hiljutine juhtum on toonud esile usaldatavus- ja kriisilahendusraamistike veidi puuduliku kooskõla. Näiteks on liidu pankade kriisilahendusraamistiku kohaselt krediidiasutuse raskustes olevaks või tõenäoliselt raskustesse sattuvaks tunnistamise aluseks mitte ainult tegelik maksejõuetus või likviidsuse puudumine, vaid ka tõenäoline maksejõuetus ja tõenäoline likviidsusetus. Aga riikide maksejõuetusõiguse kohaselt saab tavaliselt alustada maksejõuetusmenetlust alles tegeliku maksejõuetuse ja/või likviidsusetuse korral. Mõnd riikide maksejõuetusalases õigusraamistikus olevat teemat ei saa kapitalinõuete direktiivi muutmisega lahendada. Ent ettepaneku kohaselt täpsustatakse artikli 18 punktis g, et kui krediidiasutus on raskustes või tõenäoliselt raskustesse sattumas ega vasta teistele kriisilahendustingimustele (avaliku huvi olemasolu, turupõhise kriisilahendusalternatiivi puudumine), peaks see pangandustegevuse lõpetama ja tuleks riikliku õiguse kohaselt likvideerida. Keskkonna-, sotsiaalsed ja juhtimisriskid Kehtestatakse uued sätted ja kohandatakse mitut kapitalinõuete direktiivi ja määruse artiklit, et käsitleda krediidiasutuste märkimisväärseid riske, mis on tingitud kliimamuutustest ja majanduses toimuvatest põhjalikest muudatustest, mida on vaja nende ja muude keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide juhtimiseks. Artikli 133 sätted süsteemse riski puhvri raamistiku kohta võivad juba olla kasutuses eri liiki süsteemsete riskide (sh kliimamuutustega seotud riskide) maandamiseks. Asjaomased pädevad või (asjakohasel juhul) määratud asutused võivad nõuda krediidiasutustelt süsteemse riski puhvrit, mis kataks riskid, millel on potentsiaali kahjustada liikmesriikides finantssüsteemi ja reaalmajandust, ning kui sellise puhvri nõuet peetakse riski maandamise seisukohalt tulemuslikuks ja proportsionaalseks. Artikli 133 lõike 5 kohaselt võivad asjaomased pädevad või määratud asutused kohaldada artikli 133 kohaseid meetmeid kas teatavatele riskipositsioonide (all)kogumitele (nt kliimamuutustega seotud füüsiliste ja üleminekuriskidega positsioonidele). Makrotasandi usaldatavusraamistiku sobivust selliste riskidega tegelemiseks hinnatakse mitmekülgselt ja struktureeritult 2022. aastal toimuval selle raamistiku läbivaatamisel. Kapitalinõuete direktiivi artikleid 73 ja 74 muudetakse nii, et krediidiasutuste sisemise kapitali vajaduste ja piisava sisemise juhtimissüsteemi hindamise strateegiad ja protsessid sisaldaksid keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide puhul lühikest, keskmist ja pikka perspektiivi. Artiklisse 76 lisatakse ka viide keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide praegusele ja tulevasele mõjule ning juhtorganile mõeldud nõue koostada konkreetsed plaanid nende riskidega tegelemiseks. Kapitalinõuete direktiivi artikliga 87a lisatakse usaldatavusraamistikku kestlikkusmõõde, et keskkonna-, sotsiaalsed ja juhtimisriskid oleks paremini juhitud ning et oleks stiimul jaotada pankade pakutav rahastus kestlike projektide vahel paremini, aidates nii kaasa kestlikumale majandusele üleminekule. Artikliga 87a antakse ka pädevatele asutustele võimalus hinnata pankade tegevuse kooskõla liidu asjaomaste (st keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisteguritega seotud) poliitikaeesmärkide või laiemate üleminekusuundumustega ning pankade keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide juhtimist lühikeses, keskmises ja pikas perspektiivis. See viib nendest riskidest paremini arusaamiseni ja annab pädevatele asutustele võimaluse tegeleda selliste finantsstabiilsuse ohtudega, mis võivad tekkida sellest, et krediidiasutused ei hinnasta keskkonna-, sotsiaalseid ja juhtimisriske endiselt õigesti. Keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide hindamise põhimõtteühtsuse tagamiseks tehakse artiklis 87a EBA-le ülesandeks täpsustada nende riskide hindamise kriteeriumeid (sh seda, kuidas neid riske välja selgitada, mõõta, juhtida ja jälgida ning kuidas krediidiasutused peaksid koostama konkreetsed kavad selle kohta, kuidas selliste riskidega tegeleda ja teha nende pikaajalise kahjuliku mõjuga seotud vastupanuvõime stressiteste).

Järelevalvealase läbivaatamise ja hindamise protsessiga seoses antakse EBA-le artikliga 98 volitused koostada suunised selle kohta, kuidas kaasata sellesse protsessi ühesuguselt keskkonna-, sotsiaalsed ja juhtimisriskid. Artikli 97 kohases läbivaatamise ja hindamise protsessis keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide hindamiseks tehtavate tulevikku vaatavate stressitestide olulisust arvestades muudetakse artiklit 100 nii, et EBA saaks koos teiste ELi järelevalveasutustega koostada põhimõtteühtsed selliste riskide stressitestimise metoodika standardid, kus on prioriteetseks seatud keskkonnariskid ning viide sellele, et sotsiaalsete ja juhtimisriskidega hakatakse tegelema siis, kui andmed ja metoodika muutuvad neile sobivaks. Et lihtsustada krediidiasutuste riskipositsioonide, juhtimise ning keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide juhtimise järelevalvealast läbivaatamist ja hindamist, muudetakse artiklit 98 nii, et pädevad asutused peavad läbivaatamise ja hindamise käigus hindama finantsinstitutsioonide riskipositsioonide ning nende riskide juhtimise korra, strateegia, protsessi ja mehhanismide piisavust. Et pädevatel asutustel oleks võimalus tegeleda panga usaldatavust lühikeses, keskmises ja pikas perspektiivis mõjutavate keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskidega ning võtta arvesse selliste riskide eripärasid, lisatakse artiklisse 104 konkreetsed selliste riskidega seotud järelevalvevolitused. Kui kolmanda riigi ettevõtjad pakuvad ELis pangandusteenuseid vahetult Krediidiasutustele kohaldatakse usaldatavusnõudeid ja -järelevalvet, et minimeerida nende raskustesse sattumise riski ja kui see ikkagi peaks realiseeruma, siis raskustega tegelemiseks nii, et need ei leviks juhitamatult teistesse krediidiasutustesse ega viiks kogu finantssüsteemi kokkuvarisemiseni (ülekandumisrisk). Niisiis on usaldatavusnõuete ja -järelevalve üks peamisi eesmärke kaitsta liidu ja selle liikmesriikide finantsstabiilsust. Seda eesmärki arvestades on vaja jälgida, et mingid alad või segmendid ei jääks turul usaldatavusnõuete ja -järelevalve kohaldamisalast välja, sest siis võivad neis riskid kontrollimatult kuhjuda ja levida finantssüsteemi teisesse osadesse, avaldades neile laastavat mõju. See on eriti tähtis finantsturgude nende osade puhul, kus tegelevad aktiivselt krediidiasutused. 2008.–2009. aasta finantskriis on hiljutine pretsedent, mis näitas, kuidas väikesed turusegmendid, mis on usaldatavusnõuete ja -järelevalve kohaldamisalast välja jäänud, võivad muutuda liidu ja selle liikmesriikide finantsstabiilsusele märgatavaks ohuks. Sellepärast võib liidus pangandusteenuseid osutada ainult siis, kui osutaja on liikmesriigis füüsiliselt olemas kas juriidilise isiku või filiaalina, sest ainult sellisel juhul saab sellisele krediidiasutusele kohaldada liidus usaldatavusnõudeid ja -järelevalvet tulemuslikult. Kui oleks lubatud osutada liidus pangandusteenuseid liikmesriigis filiaali või juriidilist isikut omamata, saaksid tekkida sellised turusegmendid, millele liidu usaldatavusnõudeid ega -järelevalvet ei kohaldata, ning seal võiksid riskid kontrollimatult kuhjuda ja lõpuks ohustada liidu või mõne selle liikmesriigi finantsstabiilsust. Seetõttu peavad kolmanda riigi ettevõtjad asutama liikmesriigis filiaali ja hankima kapitalinõuete direktiivi VI jaotise kohase tegevusloa, kui tahavad selles liikmesriigis pangandusteenuseid pakkuma hakata. Selle nõude sõnaselgeks sätestamiseks lisatakse kapitalinõuete direktiivi artikkel 21c. Ent selline nõue ei pruugi kohalduda siis, kui kolmanda riigi ettevõtja osutab pangandusteenuseid liikmesriigis asuvatele klientidele ja vastaspooltele pöördpakkumise korral, sest sellisel juhul on klient või vastaspool see, kes pöördub kolmanda riigi ettevõtja poole sooviga saada talt teenust.

Kolmanda riigi ettevõtja filiaalid Ülevaade kolmanda riigi ettevõtja filiaalidest ELis 31. detsembri 2020. aasta seisuga oli ELis 106 kolmanda riigi ettevõtja filiaali, kes tegutsesid 17 liikmesriigis. Neil oli tollel ajal varasid kokku veidi üle 510 miljardi euro, millest 86 % asusid vaid neljas liikmesriigis (Belgia, Luksemburg, Prantsusmaa ja Saksamaa). Suundumus tulla liikmesriikide pangandusturule kolmanda riigi ettevõtja filiaalina näib kasvavat, kuna 2019. aastaga võrreldes kasvas selliste filiaalide koguarv 2020. aastal 14 võrra ja nende varade kogusumma 120,5 miljardi võrra. Allikas: EBA aruanne kolmanda riigi ettevõtja filiaalide kohta. Kuigi enamikul kolmanda riigi ettevõtja filiaalidest (70-l 106st) oli varasid alla 3 miljardi euro, siis kahel filiaalil oli varasid kummalgi üle 30 miljardi euro ning 14-l (eelnenud aastal vaid 6) 10 ja 30 miljardi vahel. 31. detsembri 2020. aasta seisuga pärinesid ELis asutatud kolmanda riigi ettevõtja filiaalid 23 riigist, kellest kõige rohkemate filiaalidega olid Hiina (18), Ühendkuningriik (15), Iraan (10), Ameerika Ühendriigid (9) ja Liibanon (9). Mitmel kolmanda riigi konsolideerimisgrupil (23) on filiaale enam kui ühes liikmesriigis. Peale selle on mõnel neist liidus ka üks või mitu tütarettevõtjat. Näiteks 14-l kolmanda riigi konsolideerimisgrupil on ühes ja samas liikmesriigis nii tütarettevõtja kui ka filiaal. Neist konsolideerimisgruppidest 9-l on liidus üks tütarettevõtja ja kaks või enam filiaali. Kahel kolmanda riigi konsolideerimisgrupil on nii tütarettevõtja kui ka filiaal rohkem kui ühes liikmesriigis. 15-l suurimal ELis tegutseval kolmanda riigi konsolideerimisgrupil on filiaalides üle ¾ nende liidusisestest varadest. ELis tegutsevate kolmanda riigi ettevõtja filiaalide mõju saab mõõta kahe näitaja alusel: (a)kolmanda riigi ettevõtja filiaalide koguvara liikmesriigis 31. detsembril 2019 võrrelduna liikmesriigi pangandussüsteemi suurusega. See on 7 liikmesriigis alla 1 %, 6s vahemikus 1–10 % ning ühes liikmesriigis üle 25 %.

(b)kolmanda riigi ettevõtja filiaalide koguvara liikmesriigis 31. detsembril 2019 võrrelduna liikmesriigi SKPga. See on 7 liikmesriigis alla 1 %, 6s vahemikus 1–10 % ning ühes liikmesriigis üle 25 %. Nende ärimudeli kohta olemasoleva teabe alusel saab öelda, et kolmanda riigi ettevõtja filiaalidest 50 tegutsevad universaalpangana ja 48 hulgipangana. Vaid 4 tegutsevad jaepangana. Praegused probleemid Nagu eelmisest jaotisest näha, on kolmanda riigi ettevõtja filiaalide n-ö jalajälg ELis juba väga märkimisväärne. Mitmel juhul kuulub kolmanda riigi ettevõtja filiaalidele kokku asutamisliikmesriigi SKPd ja pangandussektori suurust arvestades olulises koguses varasid. Mõne kolmanda riigi ettevõtja filiaali varade suurus ületab läve, millest alates tuleks teda käsitada olulise krediidiasutusena, kelle üle teeb ühtse järelevalvemehhanismi raames vahetut järelevalvet Euroopa Keskpank (EKP). Ent kolmanda riigi ettevõtja filiaalid ei kuulu ühtse järelevalvemehhanismi kohaldamisalasse ja neile ei kohaldata ka kapitalinõuete direktiivis sätestatud järelevalvenõudeid, sest nad ei ole nimetatud direktiivi III jaotise 1. peatüki kohaselt tegevusloa saanud krediidiasutused. Eeltoodut arvesse võttes kohaldatakse ELis pangandusteenuste osutamiseks kolmanda riigi ettevõtja filiaali asutamisele sisuliselt ainult riiklikke õigusakte, sest viienda kapitalinõuete direktiiviga on ühtlustatud vaid neile kohaldatavad üldise teabe esitamise nõuded. See tekitab kirju õiguskeskkonna, kus igas liikmesriigis kohaldatakse kolmanda riigi ettevõtja filiaalidele isemoodi nõudeid ning pädevatel asutustel on keeruline nende filiaalide liidusisesest tegevusest tingitud riske korralikult jälgida. Näiteks: (a)kuna kolmanda riigi ettevõtja filiaalide jaoks puudub täielikult ühtne usaldatavus- ja juhtimisalane õigusraamistik, kohaldatakse neile mõnes liikmesriigis vaid üksikuid nõudeid; (b)praegused ELi-ülesed järelevalvealase koostöö mehhanismid kolmanda riigi ettevõtja filiaale ei hõlma, mis tekitab järelevalvelünki, kuigi need filiaalid võivad tekitada riske, mis võivad kanduda kontrollimatult üle konsolideerimisgrupi teistele üksustele või turule. Näiteks kuna puudub nõue, et pädevad asutused peavad omavahel jagama kolmanda riigi ettevõtja filiaalide kohta igakülgset teavet, puudub ühes liikmesriigis kolmanda riigi konsolideerimisgrupi üle järelevalvet tegevatel asutustel piisav teave sama konsolideerimisgrupi teiste filiaalide kohta liidus, mistõttu ei ole neil ka piisavaid tööriistu selliste ülekanduvate riskidega tegelemiseks; (c)mitmel kolmanda riigi konsolideerimisgrupil on keerukas organisatsiooni struktuur, mille kaudu ta ELis teenuseid osutab (tütarettevõtjad ja filiaalid või teenustest olenevalt ka piiriülene tegevus). Selline keerukus teeb nad pädevate asutuste jaoks läbipaistmatuks ja nende korraliku järelevalve keeruliseks, sest igale üksusele kohaldatakse erinevaid nõudeid, mis ei ole omavahel kooskõlas. Näiteks kui mõni juhatuse liige täidab kahte ametikohta, võivad tekkida huvikonfliktid ning paindlik raamatupidamine võib nihutada riski ühelt üksuselt teisele; (d)kuigi kolmanda riigi ettevõtja filiaalid peaksid osutama teenuseid ainult liikmesriikides, kus nad on asutatud, ei ole selle nõude täitmise tagamine praeguse raamistiku alusel mitte ainult keeruline, vaid finantsteenuste üha suurema digitaliseerimise tõttu samahästi kui võimatu. Kolmanda riigi ettevõtja filiaalid tekitavad ka õigusliku arbitraaži probleemi. Kui asutamisliikmesriigis kohaldatakse leebeid usaldatavusnõudeid, võivad filiaalid anda kolmanda riigi konsolideerimisgruppidele võimaluse ELi pangandusnõuetest mööda hiilida, kui nende peakontorile kohaldatakse asjaomases kolmandas riigis leebemaid usaldatavus- või järelevalvenõudeid. Ühtlustatud raamistik kolmanda riigi ettevõtja filiaalidele Kuna kolmanda riigi ettevõtja filiaalide n-ö jalajälg ELi pangandusturgudel on juba märkimisväärne ning neile kohaldatakse erinevaid usaldatavus- ja järelevalvenõudeid, mis ei ole põhimõtteühtsed, on riskid ELi finantsstabiilsusele ja turu usaldusväärsusele ilmselged nagu ka õigusliku arbitraaži võimalused, millega tuleb tegeleda selliste filiaalide jaoks mõeldud ühtlustatud raamistiku loomisega. Kuigi praeguse olukorra säilimine pole soovitatav lahendus, ei pruugi kolmanda riigi ettevõtja filiaalidele kõigi usaldatavus- ja järelevalvenõuete kohaldamine, nagu seda tehakse kapitalinõuete määruse ja direktiivi kohaselt krediidiasutuste puhul, olla proportsionaalne, sest ei arvestata piisavalt nende erinevustega krediidiasutustest, kelle peakontor on ELis, ja see võib selliseid filiaale oluliselt kahjustada. Sobivam oleks luua spetsiaalsed minimaalsed ühtlustamisnõuded, mis tuginevad olemasolevatel liikmesriikide raamistikel ning mis tagavad liidus miinimumnõuded ja põhimõtteühtsed nõudmised. Kolmanda riigi ettevõtjatele, kes tahavad ühes või mitmes liikmesriigis filiaalide kaudu pangandusteenuseid osutada, annaks selline raamistik vajaliku selguse, ennustatavuse ja läbipaistvuse. Sellega viidaks ELi nõuded kolmanda riigi ettevõtja filiaalide kohta ka kooskõlla levinumate rahvusvaheliste tavadega, kuna paljud kolmandad riigid kohaldavad nende territooriumil tegutsevatele välismaiste pankade filiaalidele sarnaseid või samaväärseid nõudeid. Kapitalinõuete direktiivi VI jaotist muudetakse seega nii, et lisatakse sätted järgneva kohta: (a)tegevusluba: kolmanda riigi ettevõtja filiaalide asutamisele kohaldatakse sõnaselget tegevusloa hankimise korda ja miinimumnõudeid. Need nõuded peavad hõlmama koostöö ja teabevahetuse korda, mille kohaselt kolmanda riigi ettevõtja filiaalide pädevad asutused i) saavad filiaali peakontorina tegutseva kolmanda riigi ettevõtja (peaettevõtja) koha piisavalt teavet ning ii) saavad teha peaettevõtja järelevalveasutustega koostööd nii palju kui kolmanda riigi ettevõtja filiaali tulemuslikuks järelevalveks liikmesriigis vajalik või asjakohane; (b)regulatiivsed miinimumnõuded: need hõlmavad kolmanda riigi ettevõtja filiaalidele kehtestatud kohustust: i)omada minimaalset tagatiskapitali, mis on arvutatud filiaali kohustuste protsendina (suuremad ja riskantsemad ehk 1. klassi filiaalid), või konkreetset tagatiskapitali summat (väiksemad ehk 2. klassi filiaalid); ii)täita likviidsusnõuet, mis on 1. klassi filiaalide puhul sama, mis komisjoni delegeeritud määruse (EL) 2015/61 kohaselt krediidiasutustele kohaldatav likviidsuskatte nõue; iii)täita sisemise juhtimissüsteemi ja riskikontrollinõudeid ning sellist raamatupidamises arvele võtmise korda, mille kohaselt jälgitakse filiaali liikmesriigis toimuva tegevusega seotud varasid ja kohustusi;

(c)aruandlusnõuded: kolmanda riigi ettevõtja filiaalid peavad oma pädevatele asutustele esitama regulaarselt i) teabe oma vastavuse kohta kapitalinõuete direktiivis ja riiklikus õiguses sätestatud nõuetele ning ii) finantsteabe oma raamatupidamises arvele võetud varade ja kohustuste kohta; (d)järelevalve: pädevatelt asutustelt nõutakse regulaarset hindamist, kas kolmanda riigi ettevõtja filiaalid vastavad regulatiivsetele nõuetele (sh rahapesuvastane tegevus), ja järelevalvemeetmete võtmist, et tagada või taastada neile nõuetele vastavus. 1. klassi filiaalide pädevatelt asutustelt nõutakse selliste filiaalide kaasamist asjaomase konsolideerimisgrupi järelevalvekolleegiumide käsitlusalasse, kui need juba olemas on, või vastasel juhul sellise kolleegiumi loomist kõigi samasse konsolideerimisgruppi kuulvate mitmes liikmesriigis tegutsevate 1. klassi filiaalide jaoks. Proportsionaalsuse tagamiseks ja tarbetu lisahalduskoormuse vältimiseks väikeste/väiksemate filiaalide puhul, on usaldatavusnõuete kohaldamisala ja rangus 1. ja 2. klassi filiaalide jaoks erinevad. 1. klassi kuuluvad sellised kolmanda riigi ettevõtja filiaalid, kes on suured (st kellel on varasid vähemalt 5 miljardit eurot) ning need, kellel on luba võtta vastu jaeklientide hoiuseid või keda käsitatakse mittekvalifitseeruvana (viimased kaks nende suurusest olenemata). 2. klassi kuuluvad kõik kolmanda riigi ettevõtja filiaalid, kes ei ole 1. klassis. Kolmanda riigi ettevõtja filiaali käsitatakse kvalifitseeruvana, kui selle peakontor on asutatud riigis, i) mille järelevalve- ja õigusraamistik pankade jaoks ning konfidentsiaalsusnõuded on hinnatud liidu omadega samaväärseks, ii) mis ei ole kantud selliste suure riskiga kolmandate riikide loetellu, kelle rahapesuvastases ja terrorismi rahastamise vastases korras esineb strateegilisi puudusi. Liikmesriigid peavad tagama, et nende pädevatel asutustel oleks vajalikud volitused nõuda konkreetsetel juhtudel kolmanda riigi ettevõtja filiaalidelt oma territooriumil kapitalinõuete direktiivi kohase tütarettevõtjast finantsinstitutsiooni tegevusloa taotlemist (tütarettevõtja tegevusloa nõudmise volitused). Näiteks peab olema võimalik neid volitusi kasutada siis, kui kolmanda riigi ettevõtja filiaal teeb tehinguid teistes liikmesriikides asuvate vastaspooltega, kuigi see on ELi siseturu reeglitega vastuolus. Peale selle peab samu volitusi saama kasutada siis, kui kolmanda riigi ettevõtja filiaal ohustab asjaomase liikmesriigi või ELi finantsstabiilsust, sest tal on teatavad kapitalinõuete direktiivis sätestatud ja regulatiivsetes tehnilises standardites täpsustatud süsteemse riski näitajad. Kui kolmanda riigi ettevõtja filiaalil on raamatupidamises arvele võetud varasid vähemalt 30 miljardit eurot, peavad pädevad asutused regulaarselt hindama kas sellise filiaali finantsstabiilsusriski tase asjaomase liikmesriigi või liidu jaoks on analoogne sellega, mis on kapitalinõuete määruse ja direktiivi kohaselt süsteemseks liigitatud finantsinstitutsioonidel (süsteemse olulisuse hindamine). 30 miljardi euro suuruse läve jaoks tuleb arvesse võtta kõigi sama kolmanda riigi konsolideerimisgrupi filiaalide raamatupidamises arvele võetud varasid ELis (ükskõik mitmes liikmesriigis) kas kolme üksteisele järgneva aasta jooksul keskmiselt või viie järjestikuse aasta jooksul vähemalt kolmel aasal absoluutarvudes. Süsteemse olulisuse hindamisel peavad pädevad asutused arvestama eelmises lõigus mainitud süsteemse riski näitajatega. Kui pädevad asutused jõuavad nende näitajate alusel järeldusele, et asjaomased kolmanda riigi ettevõtja filiaalid on süsteemse tähtsusega, võivad nad neilt nõuda liikmesriigis või liidus pangandustegevusega jätkamiseks kapitalinõuete direktiivi kohase tütarettevõtjast finantsinstitutsiooni tegevusloa taotlemist (tütarettevõtja tegevusloa nõue). Teise võimalusena võivad pädevad asutused otsustada kas i) nõuda kolmanda riigi ettevõtja filiaalilt oma tegevuse või varade ümberkorraldamist nii, et nad ei vastaks enam süsteemise olulisuse kriteeriumidele ehk ületaks 30 miljardi euro suurust läve (ümberkorraldamisnõue); või ii) kohaldada kolmanda riigi ettevõtja filiaalidele ja tütarettevõtjatest finantsinstitutsioonidele ELis täiendavaid 2. samba nõudeid (nt täiendavad kapitali-, likviidsus-, aruandlus- või avalikustamisnõuded), kui need on finantsstabiilsuse riski maandamiseks sobivad ja piisavad (2. samba nõuded). Pädev asutus võib eelnimetatud nõuded kolmanda riigi ettevõtja filiaalidele kehtestamata jätta ainult siis, kui ta suudab põhjendada, et kui neid nõudeid ei oleks, ei suureneks kolmanda riigi ettevõtja filiaalide risk liidu ja liikmesriikide finantsstabiilsusele ja turu usaldusväärsusele märkimisväärselt (edasilükkamisotsus). Pädevad asutused peavad sellise edasilükkamisotsuse aasta pärast läbi vaatama. Liidus olevate filiaalide ja tütarettevõtjatega kolmanda riigi konsolideerimisgrupi filiaalide süsteemse olulisuse hindamist peab juhtima i) asjaomase liidus tegutseva konsolideerimisgrupi üle konsolideeritud järelevalvet tegev asutus, kui kohaldub kapitalinõuete direktiivi artikkel 111; ii) pädev asutus, mis saaks eelmises alapunktis nimetatud artikli alusel selle konsolideerimisgrupi üle konsolideeritud järelevalve tegijaks, kui asjaomaseid filiaale käsitataks tütarettevõtjatest finantsinstitutsioonidena; iii) EBA, kui kolme kuu jooksul ei ole asjaomast konsolideeritud järelevalve tegijat määratud või ei ole juhtiv pädev asutus hindamist alustanud. Otsuse selle kohta, kas mõnd eelnimetatud nõuetest süsteemselt oluliseks hinnatud kolmanda riigi ettevõtja filiaalidele kohaldada või nende kohaldamine edasi lükata, peavad tegema juhtiv pädev asutus ning sama kolmanda riigi konsolideerimisgrupi filiaalide ja tütarettevõtjate üle liidus järelevalvet tegevad pädevad asutused üheskoos. Peale selle ei asenda ega takista uus kolmanda riigi ettevõtja filiaalide jaoks mõeldud raamistik liikmesriikide praegust võimalikku kaalutlusõigust nõuda üldiselt, et teatavate kolmandate riikide ettevõtjad võivad nende territooriumil tegutseda ainult kapitalinõuete direktiivi III jaotise 1. peatüki kohase tegevusloa saanud tütarettevõtjatest finantsinstitutsioonide kaudu. Uue raamistiku mõju Kavandatava uue raamistiku kohaselt peavad praegu ELis tegutsevad kolmanda riigi ettevõtja filiaalid hankima endale uue tegevusloa. Ent loa ja tegevuse jätkamisega seotud vastavus- ja üleminekukulude koormavust leevendavad märgatavalt järgmised asjaolud: (a)kolmanda riigi ettevõtja filiaalidel oleks pärast 18kuulist direktiivi ülevõtmisperioodi loa hankimiseks aega 12 kuud (üleminekuperiood), mistõttu saaksid nad need kulud sellele perioodile hajutada; (b)loa hankimise ja usaldatavusnõuete aluseks on suuresti liikmesriikide olemasolevad nõuded, mistõttu on uues raamistikus nendega väga sarnased nõuded ja kolmanda riigi ettevõtja filiaalidel oleks nendega kohandumiseks vaja teha vaid veidi lisakulutusi; (c)31. detsembri 2020. aasta seisuga oleks 106st liikmesriikides tegevusloa saanud kolmanda riigi ettevõtja filiaalidest 40 liigitunud 2. klassi, mistõttu kohaldataks neile uue raamistiku alusel suhteliselt leebemaid usaldatavus- ja aruandlusnõudeid; (d)samade andmete alusel oleks sama kuupäeva seisuga olnud vaid 3 kolmanda riigi ettevõtja filiaali, kellel oli raamatupidamises arvele võetud varasid üle 30 miljardi euro ja keda seetõttu oleks tulnud süsteemse olulisuse seisukohast hinnata. Kuigi kolmanda riigi ettevõtja filiaalidel tekiks uute aruandlusnõuete täitmisel lisakulusid, oleksid need finantsstabiilsuse ja turu usaldusväärsuse kaitse parandamise seisukohast õigustatud. Haldussanktsioonide kohaldamise korra läbivaatamine Uue sunnimeetmena kehtestatakse sunniraha, mille eesmärk on kiiresti taastada krediidiasutuste vastavus usaldatavusnõuetele. Peale selle eristatakse selgelt sunniraha ja halduskaristused. Nende rikkumiste loetelu, millele kohaldatakse halduskaristusi ja sanktsioone, täiendatakse usaldatavusnõuetega, mida praegu kapitalinõuete direktiivi artiklis 67 esitatud sanktsioneeritavate rikkumiste loetelus ei ole. Kapitalinõuete direktiivi artikleid 66 ja 67 muudetakse nii, et aastase kogunetokäibe määratlus oleks selgem ja selles viidatakse kapitalinõuete määruse uues artiklis 314 sätestatud majandusnäitajale. Sanktsioneerimisvolituste valdkonnas võrdsete tingimuste tagamiseks nõutakse liikmesriikidelt halduskaristuste, sunniraha ja muude haldusmeetmete sätestamist juhtudeks, kui rikutakse riiklikke kapitalinõuete direktiivi ülevõtmise sätteid ja kapitalinõuete määrust. Peale selle kehtestatakse karistuste tulemuslikuks kohaldamiseks menetluslikud kaitsemeetmed juhtudeks, kui sama rikkumise eest määratakse nii haldus- kui ka kriminaalkaristus(ed). Selleks muudetakse kapitalinõuete direktiivi artiklit 70, kehtestades liikmesriikidele nõude, sätestada eeskirjad pädevate ja õigusasutuste koostöö kohta sama rikkumist käsitleva kriminaal- ja haldusmenetluse (ja karistuste) puhuks. Sellised eeskirjad peaksid andma menetlusalusele füüsilisele või juriidilisele isikule piisava topeltkaristamise keeldu järgiva kaitse. 2. samba nõuete kohase kapitali koostise läbivaatamine Et parandada õigusraamistiku sisemist põhimõtteühtsust, viidi 2. samba kapitalinõude täitmiseks pankadelt nõutav regulatiivse kapitali koostis viienda kapitalinõuete direktiiviga kooskõlla 1. samba kapitalinõude kohase miinimumkapitali koostisega. Mööndusena kapitalinõuete direktiivi artikli 104a lõikes 4 sätestatud üldreeglist on järelevalve tegijatel kaalutlusõigus otsustada igal üksikjuhul eraldi, kas kohaldada 2. samba kapitalinõuet suurema esimese taseme omavahendite või esimese taseme põhiomavahendite osakaaluga. See uus nõue on rakendatud alles hiljuti, COVID-19 kriisi ajal. Kuigi tolle hiljutise kooskõlla viimise kohta põhjalike järelduste tegemiseks on veel liiga vara, on esimene ülevaatus andnud kinnitust, et minimaalsete (1. samba) ja täiendavate (2. samba) kapitalinõuete koostise põhimõtteühtne standardkoostis on kasulik.

Riskitundlike varade riskikaalu minimaalse väljundmäära kehtestamisega kaasnev kohandamine Minimaalse väljundmäära kehtestamine kapitalinõuete määruse artikli 92 kohase koguriskipositsiooni (TREA) arvutamise jaoks mõjutab neid kapitalinõuete direktiivis sätestatud omavahendinõudeid, mille arvutamisel kasutatakse TREAd. Sellised nõuded on kapitali säilitamise puhver, vastutsükliline kapitalipuhver, globaalsete süsteemselt oluliste ja muude süsteemselt oluliste ettevõtjate puhvrid, süsteemse riski puhver ning (kui pädev asutus määrab selle algusest peale TREA protsendina) institutsioonispetsiifiline 2. samba nõue. Kahte neist nõuetest (2. samba nõue ja süsteemse riski puhver) saab kasutada sama laadi riskide puhul nagu need, mille puhul kasutatakse minimaalset väljundmäära. Seetõttu on võimalus, et mõnd riski (nt mudelirisk) võidakse pärast minimaalse väljundmäära kohaldamise algust arvesse võtta topelt. See tuleb ära hoida. EBA nõuanded Basel III lõpuleviimise kohta sisaldavad konkreetset sellesisulist soovitust ja üldisemalt peavad pädevad ja määratud asutused nende kohaselt 2. samba nõude ja süsteemse riski puhvri pärast minimaalse väljundmäära kohaldumist läbi vaatama, et need oleks sobiva suurusega. Eeltoodut arvestades muudetakse ettepaneku kohaselt kapitalinõuete direktiivi artikleid 104a ja 133 (kus on sätestatud vastavalt 2. samba nõude ja süsteemse riski puhvri reeglid), kehtestades kaitsemeetmed, mis peaksid hoidma ära 2. samba nõude ja süsteemse riski puhvri põhjendamatu suurenemise, kui finantsinstitutsioonile hakatakse kohaldama minimaalset väljundmäära: ·2. samba nõue ja süsteemse riski puhver n-ö külmutatakse, et hoida ära nende kahe nõude kohaste kapitalinõuete summa automaatset (ehk aritmeetilist) suurenemist. Seda kaitsemeedet õigustab asjaolu, et kui kõik jääb samaks, siis finantsinstitutsioonile minimaalse väljundmäära kohaldumisest tulenev riskiga kaalutud varade kasv on puhtalt aritmeetiline ega kajasta riskide tegelikku suurenemist, mis põhjendaks lisakapitalinõuet; ·finantsinstitutsiooni pädev asutus peab 2. samba nõude kalibreeringu läbi vaatama ning vastavalt kas pädev või määratud asutus peab samamoodi vaatama läbi süsteemse riski puhvri nõude, et selgitada välja ega mõnd riski ei arvestata topelt ja kui arvestatakse, siis need nõuded ümber kalibreerima, et topeltarvestust ei oleks; ·need kaks nõuet jäävad külmutatuks kuni need on läbi vaadatud ja nende sobiva kalibreerimise otsustest teada antud. Kapitalinõuete direktiivi artiklite 104a ja 133 muutmisega täpsustatakse ka, et 2. samba nõuet ja süsteemse riski puhvrit ei saa kasutada nende riskide katmiseks, mis on minimaalse väljundmääraga juba täielikult kaetud. Lõpetuseks muudetakse artiklit 131 nii, et pädevad või määratud asutused (nagu asjakohane) peavad muu süsteemselt olulise ettevõtja puhvri nõude kalibreeringu pärast talle minimaalse väljundmäära kohaldamise algust läbi vaatama, et see oleks endiselt sobiv. Avalikustamine Artiklit 106 muudetakse nii, et liikmesriigid saaksid anda järelevalve tegijatele volitused nõuda finantsinstitutsioonidelt EBA-le teabe esitamist kindla tähtaja jooksul. See on tingitud kapitalinõuete määruse artiklite 433 ja 434 muutmisest, mille kohaselt peab EBA finantsinstitutsioonide avaldatud teabe keskselt avalikustama. Peale selle antakse järelevalve tegijatele ettepaneku kohaselt võimalus lubada finantsinstitutsioonidel kasutada avalikustamiseks peale EBA veebisaidi teistsuguseid meediat ja kohti. See on kooskõlas kapitalinõuete määrusesse kavandatud muudatusega, mille kohaselt on finantsinstitutsioonidel peale EBA keskse veebisaidi vabadus avaldada oma andmeid ka teisel moel. Omavahendinõuete arvutamiseks mõeldud meetodite järelevalvealane võrdlemine Artiklit 78 muudetakse nii, et järelevalvealase võrdlemise kohaldamisalas olevatele omavahendinõuete arvutamise meetoditele lisatakse kahte uut liiki meetodid: (a)mudeldamismeetodid, mida kasutatakse eeldatava krediidiriskikahjumi arvutamiseks nii rahvusvahelist finantsaruandluse standardit nr 9 (IFRS 9) kui ka riiklikke raamatupidamisstandardeid järgides, ning (b)kapitalinõuete määruse III osa IV jaotise 1a. peatükis sätestatud alternatiivne standardmeetod tururiski arvutamiseks, kui finantsinstitutsioon saab teatavaid parameetreid sel meetodil mudeldada. Kuna eeldatava krediidiriskikahjumi arvutamiseks kasutatavaid meetodeid saavad kasutada ka finantsinstitutsioonid, kes kasutavad krediidiriski arvutamiseks kapitalinõuete määruse III osa II jaotise 2. peatüki kohast standardmeetodit, kaasatakse järelevalvealasesse võrdlusse ka need finantsinstitutsioonid. Ent EBA peab proportsionaalsuse põhimõtte alusel otsustama, millised neist kaasata. Muudetakse ka artiklit 78, et võrrelda võiks ka harvem kui korra aastas või kahe aasta tagant, kuna pärast teatavat arvu võrdlemiskordi, piisab finantsinstitutsioonide meetodite tulemuste jälgimiseks tõenäoliselt ka harvemast võrdlemisest. See vähendab ka võrreldavaid meetodeid kasutavate finantsinstitutsioonide halduskoormust. 2021/0341 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV,

millega muudetakse direktiivi 2013/36/EL seoses järelevalvevolituste, sanktsioonide, kolmanda riigi ettevõtja filiaalide ning keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskidega ning direktiivi 2014/59/EL

(EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 53 lõiget 1, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, olles edastanud seadusandliku akti eelnõu riikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust, toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning arvestades järgmist: (1)Pädevad asutused, nende töötajad ja juhtorganite liikmed peaksid olema vabad poliitilisest ja majanduslikust mõjust. Huvide konflikti riskid kahjustavad liidu finantssüsteemi usaldusväärsust ega võimalda saavutada lõimunud pangandus- ja kapitaliturgude liitu. Direktiiv 2013/36/EL peaks andma liikmesriikidele täpsemad sätted selle kohta, kuidas tagada pädevate asutuste (sh nende personali ja juhtkonna) tegevuse sõltumatus ja objektiivsus. Sellega seoses tuleks huvide konfliktide ärahoidmiseks kehtestada miinimumnõuded. Euroopa Pangandusjärelevalve (EBA) peaks koostama pädevatele asutustele rahvusvaheliste parimate tavade alusel huvide konfliktide ärahoidmise suunised. (2)Pädevatel asutustel peaks olema vajalikud volitused krediidiasutuse tegevusloa kehtetuks tunnistamiseks, kui asjaomane krediidiasutus on tunnistatud raskustes olevaks või tõenäoliselt raskustesse sattuvaks ent ei vasta teistele Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2014/59/EL või määruses (EL) nr 806/2014 sätestatud kriisilahendustingimustele. Sellises olukorras tuleks krediidiasutus riikliku maksejõuetusmenetluse või mõne muu riigis selleks ette nähtud menetluse teel likvideerida ning seega peaks selline finantsinstitutsioon tegevusloas märgitud tegevuse lõpetama. (3)Krediidiasutus võib liidus osutada pangandusteenuseid ainult siis, kui tal on olemas vastav tegevusluba ja liidu territooriumil füüsiline kohalolek kas juriidilise isiku või filiaalina. Ainult nii on võimalik allutada krediidiasutusi tulemuslikule usaldatavusnõuete kohasele reguleerimisele ja järelevalvele, mis on vajalikud maksejõuetuks jäämise riski minimeerimiseks ja kui see ikkagi peaks juhtuma, siis maksejõuetusega tegelemiseks nii, et see juhitamatult ei leviks ega viiks kogu finantssüsteemi kokkuvarisemiseni (ülekandumisrisk nt hoiuste väljavoolu tõttu või panga maksejõuetus, mis on tingitud ettevaatamatust laenuandmisest). Kui oleks lubatud osutada liidus pangandusteenuseid sellise kohaloluta, suureneks finantsturgudel, kus krediidiasutused tihedalt tegutsevad, selliste riskisegmentide olemasolu ja levimus, millele ei kohaldata liidu usaldatavusnõuete kohast reguleerimist ega järelevalvet, ning see võib lõpuks ohustada liidu või mõne selle liikmesriigi finantsstabiilsust. 2008.–2009. aasta finantskriis on seni hiliseim pretsedent, mis näitas, kuidas väikesed turusegmendid, mis on usaldatavusnõuete kohase reguleerimise ja järelevalve alt välja jäänud, võivad muutuda liidu ja selle liikmesriikide finantsstabiilsusele märgatavaks ohuks. Niisiis on vaja sätestada liidu õiguses sõnaselge nõue, et kolmandas riigis asutatud ettevõtjad, kes tahavad liidus osutada pangandusteenuseid, peaksid asutama mõnesse liikmesriiki vähemalt filiaali, mis peab hankima tegevusloa liidu õigusaktide kohaselt (v.a juhul kui ettevõtja tahab osutada liidus pangandusteenuseid tütarettevõtja kaudu). Ent selline filiaali asutamise nõue ei tohiks kohalduda teenuste pöördpakkumise korral, sest sel juhul on klient see, kes pöördub teenuse saamiseks kolmanda riigi ettevõtja poole. (4)Krediidiasutuste järelevalve tegijatel peaksid olema kõik oma tööülesannete täitmiseks vajalikud volitused, mis hõlmavad järelevalvealuste üksuste eri tegevusi. Selleks ja võrdsete tingimuste laiendamiseks peavad järelevalve tegijatel olema kõik järelevalvevolitused, mis hõlmavad olulisi tegevusi, mida järelevalvealused üksused teha võivad. Seetõttu tuleks Euroopa Keskpangale ja riikide pädevatele asutustele teada anda, kui järelevalvealuse üksuse oluline tehing (sh kui järelevalvealune üksus omandab olulise osaluse finantssektori ettevõtjas või finantssektorivälises ettevõtjas, on üks oluliste varade ja kohustuste üleandmise osapool või osaleb ühinemises või jagunemises) tekitab usaldatavusega seotud või rahapesu ja terrorismi rahastamise kahtlusi. Peale selle peaks Euroopa Keskpangal (EKP) ja riikide pädevatel asutustel olema volitused sellistel juhtudel sekkuda. (5)Direktiivis (EL) 2017/1132 on sätestatud ühinemise ja jagunemise ühtsed reeglid ja kord, eelkõige piiratud vastutusega äriühingute piiriülese ühinemise ja jagunemise jaoks. Seetõttu peaks käesolevas direktiivis pädevate asutuste jaoks sätestatud hindamiskord direktiivis (EL) 2017/1132 sätestatut täiendama ega tohiks selle ühegi sättega vastuollu minna. Direktiivi 2017/1132 kohaldamisalas olevate eelnimetatud piiriüleste ühinemiste ja jagunemiste korral peaks selle hindamine, kas kõik asjaomased tingimused on täidetud ning kõik ühinemis- või jagunemiseelse tõendi saamiseks vajalik korrektselt tehtud, sisaldama pädeva järelevalveasutuse põhjendatud arvamuse esitamist. Seetõttu tuleks põhjendatud arvamus edastada määratud riigiasutusele, kes vastutab direktiivi 2017/1132 kohase ühinemis- või jagunemiseelse tõendi väljastamise eest. (6)Tagamaks, et pädevad asutused saavad enne selliste oluliste tehingute tegemist sekkuda, tuleb neid sellest ette teavitada. Sellisele teatele peaks olema lisatud teave, mille alusel pädevad asutused saavad kavandatud tehingut hinnata usaldatavusnõuete ning rahapesu ja terrorismi rahastamise vastaste nõuete seisukohast. Hindamine peaks algama kohe pärast sellise kogu vajalikku teavet sisaldava teate saamist ning olema olulise osaluse omandamise või oluliste varade ja kohustuste üleandmise korral ajaliselt piiritletud. (7)Olulise osaluse omandamise või oluliste varade või kohustuste üleandmise korral peaks pädev asutus saama hindamise tulemusena otsustada tehingu vastu. Kui pädevad asutused teatava aja jooksul tehingule vastuväiteid ei esita, tuleks see lugeda heakskiidetuks. (8)Proportsionaalsuse tagamiseks ja tarbetu halduskoormuse vältimiseks peaksid need pädevate asutuste lisavolitused hõlmama vaid oluliseks peetavaid tehinguid. Automaatselt tuleks olulisena käsitada vaid ühinemist või jagunemist hõlmavaid tehinguid, sest ühinemise või jagunemise tulemusena tekkinud uu(t)el üksus(t)el võib olla varasema(te)ga võrreldes märgatavalt teistsugune usaldatavusprofiil. Samuti ei tohiks ühineda ja jaguneda soovivad üksused asjaomast tehingut lõpule viia enne, kui on selleks saanud pädevate asutuste heakskiitva arvamuse. Teisi tehinguid (sh osaluse omandamist ning varade ja kohustuste üleandmist), mida käsitatakse olulisena, peaksid pädevad asutused hindama vaikiva nõusoleku menetluse raames. (9)Mõnel juhul (nt kui tegu on eri liikmesriikides asutatud üksustega) võib olla vaja mitut teadet ja eri pädevate asutuste hindamistoiminguid, mistõttu peavad nad tegema tõhusat koostööd. Seega on vaja täpsustada koostöökohustusi, eriti varajast piiriülest teavitamist, sujuvat teabevahetust ja hindamise koordineerimist. (10)Krediidiasutuses olulise osaluse omandamisega seotud sätted tuleb viia kooskõlla krediidiasutuse poolt olulise osaluse omandamisele kohalduvate sätetega juhuks, kui sama tehingu korral on vaja mõlemat hindamist. Kui need sätted ei ole korralikult kooskõlla viidud, võib pädevate asutuste hindamistegevuses puududa põhimõtteühtsus ja nii võidakse jõuda erinevate ostusteni. Seetõttu on vaja keeruliste tehingute korral anda pädevatele asutustele teate kättesaamise kinnitamiseks samasugune lisaaeg.

(11)EBA-le tuleks anda volitused töötada välja regulatiivsed ja rakenduslikud tehnilised standardid, millega määrata nendele täiendavatele järelevalvevolitustele sobivad raamid. Eelkõige tuleks neis regulatiivsetes ja rakenduslikes tehnilistes standardites kindlaks määrata, millist teavet tuleb pädevatele asutustele esitada, mida nad hindavad ja kuidas toimub mitme pädeva asutuse koostöö. Need eri osad on vajalikud selleks, et piisavalt ühtne järelevalvemetoodika võimaldaks lisavolitusi andvate sätete tõhusat rakendamist minimaalse võimaliku lisahalduskoormusega. (12)Krediidiasutused, finantsvaldusettevõtjad ja segafinantsvaldusettevõtjad peavad kindlasti järgima usaldatavusnõudeid, et tagada enda ohutus ja usaldusväärsus ning finantssüsteemi stabiilsus nii liidus tervikuna kui ka liikmesriikides eraldi. Seega peaks EKP-l ja riikide pädevatel asutustel olema volitused õigel ajal otsustavalt sekkuda, kui krediidiasutus, finantsvaldusettevõtja või segafinantsvaldusettevõtja või tema tegelik juhtkond ei järgi usaldatavusnõudeid või järelevalveotsuseid. (13)Sanktsioonide valdkonnas võrdsete tingimuste tagamiseks tuleks liikmesriikidelt nõuda toimivate, proportsionaalsete ja heidutavate halduskaristuste, sunniraha ja muude haldusmeetmete sätestamist juhtudeks, kui rikutakse riiklikke käesoleva direktiivi ülevõtmise sätteid ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 575/2013. Täpsemalt võivad liikmesriigid määrata halduskaristusi, kui asjaomasele rikkumisele kohaldub ka riiklik kriminaalõigus. Sellised halduskaristused, sunnirahad ja muud haldusmeetmed peaksid vastama teatavatele miinimumnõuetele (sh miinimumvolitused, mis tuleb pädevatele asutustele anda, et nad saaksid nimetatud meetmeid kohaldada; kriteeriumid, millega pädevad asutused peaks arvestama nende kohaldamisel; avalikustamisnõuded ning halduskaristuste ja sunnirahade suurusastmed). Liikmesriigid peaksid sätestama sunniraha kohaldamiseks konkreetsed reeglid ja tulemuslikud mehhanismid. (14)Rahalistel halduskaristustel peaks olema heidutav mõju, et riiklikke direktiivi 2013/36/EL ülevõtmise sätteid või määrust (EL) nr 575/2013 rikkuv füüsiline või juriidiline isik ei käituks tulevikus samamoodi. Liikmesriikidelt tuleks nõuda toimivate, proportsionaalsete ja heidutavate halduskaristuste sätestamist. Peale selle peaksid pädevad asutused arvestama halduskaristuse või muu haldusmeetme liigi ja rahalise halduskaristuse suuruse üle otsustamisel varasemate samale füüsilisele või juriidilisele isikule sama rikkumise eest määratud kriminaalkaristustega. Seda on vaja selleks, et haldus- ja kriminaalmenetluses määratud karistuste ja teiste haldusmeetmete kogusuurus piirduks asjaomase rikkumise raskusastet arvestades vajalikuga. Selleks on hädavajalik parandada pädevate ja õigusasutuste koostööd sama isiku sama rikkumisega seotud samaaegse haldus- ja kriminaalmenetluse korral. Liikmesriigid peaksid sätestama sellise koostöö lihtsustamiseks konkreetsed reeglid ja mehhanismid. (15)Pädevad asutused peaksid saama määrata samale füüsilisele või juriidilisele isikule samade tegude või tegematajätmiste eest halduskaristusi. Ent selline sama rikkumise eest eri menetluste algatamine ja nende alusel eri karistuste kohaldamine peaks olema erinevates avalikes huvides. Liikmesriigid peaksid sätestama haldus- ja kriminaalmenetluse sobiva koordineerimise reeglid. Neis tuleks piirata sama füüsilise või juriidilise isiku sama rikkumise eest määratavaid karistusi nendega, mis on selliste eri eesmärkide täitmiseks rangelt vajalikud. Peale selle peaksid liikmesriigid sätestama reeglid, mis tagaksid määratud haldus- ja kriminaalkaristuste ning teiste meetmete kogusuuruse piirdumise asjaomase rikkumise raskust arvestades vajalikuga. Samuti peaksid liikmesriigid tagama, et sellised paralleelmenetlused ja neile järgnevad karistused oleks kooskõlas topeltkaristamise keelu põhimõttega ning et asjaomase füüsilise või juriidilise isiku õigused oleks nõuetekohaselt kaitstud. (16)Rahalisi halduskaristusi tuleb juriidilistele isikutele kohaldada põhimõtteühtselt, eriti tuleks seda järgida maksimaalse summa kindlaksmääramisel, milles tuleks arvestada asjaomase ettevõtja aastast netokäivet. Ent praegune direktiivis 2013/36/EL esitatud netokäibe määratlus ei ole ammendav ega piisavalt selge, et tagada rahaliste halduskaristuste kohaldamisel võrdsus. Seetõttu on erineva tõlgendamise vältimiseks vaja täpsustada praeguses aastase netokäibe määratluses mitut aspekti. (17)Halduskaristustele lisaks peaksid pädevatel asutustel olema volitused määrata krediidiasutustele, finantsvaldusettevõtjatele ja segafinantsvaldusettevõtjatele või nende tegelikule juhtkonnale sunniraha, kui nad ei täida direktiivi 2013/36/EL, määruse (EL) nr 575/2013 või pädeva asutuse otsuse kohaseid kohustusi. Selliseid sunnimeetmeid tuleks kohaldada siis, kui nõude rikkumine või pädeva asutuse tehtud järelevalveotsuse eiramine jätkub. Pädevad asutused peaksid saama kohaldada neid täitemeetmeid ilma rikkujale eelnevat nõuet, korraldust või hoiatust saatmata. Kuna sunniraha eesmärk on sundida füüsilist või juriidilist isikut rikkumist lõpetama, ei tohiks sunniraha kohaldamine takistada pädevat asutust määramast hiljem sama rikkumise eest halduskaristusi. (18)Vaja on sätestada halduskaristused, sunniraha ja muud haldusmeetmed, et tagada rikkumise järel kohaldatava meetme võimalikult suur ulatus ning hoida ära tulevasi rikkumisi, olenemata sellest, kas siseriikliku õiguse kohaselt on tegemist halduskaristuse või muu haldusmeetmega. Seega peaks liikmesriikidel olema võimalik sätestada lisakaristusi ja suuremaid rahalisi halduskaristusi. (19)Pädevad asutused peaksid määrama proportsionaalse ja tulemusliku sunniraha. Samuti peaks pädev asutus arvestama sunniraha võimaliku mõjuga rikkuja rahalisele olukorrale ning püüdma vältida seda, et rikkuja muutub sunniraha tõttu maksejõuetuks või satub tõsistesse rahalistesse raskustesse või et sunniraha moodustab aastakäibest ebaproportsionaalse protsendi. (20)Kui liikmesriigi õigussüsteemis ei ole käesolevas direktiivis sätestatud halduskaristused lubatud, võib halduskaristuste eeskirju kohaldada nii, et karistuse määramise algatab pädev asutus ja viivad lõpule õigusasutused. Niisiis peavad sellised liikmesriigid tagama, et eeskirjade ja karistuste kohaldamise mõju oleks pädevate asutuste poolt halduskaristuste määramisega samaväärne. Selliste karistuste määramisel peaksid õigusasutused võtma arvesse algatava pädeva asutuse soovitust. Määratavad karistused peaksid olema toimivad, proportsionaalsed ja heidutavad. (21)Et näha riiklike direktiivi 2013/36/EL ülevõtmise sätete ja määruse (EL) nr 575/2013 rikkumise eest ette sobivad sanktsioonid, tuleks täiendada nende rikkumiste nimekirja, millele kohaldatakse halduskaristusi, sunniraha ja muid haldusmeetmeid. Seetõttu tuleks muuta direktiivi (EL) 2013/36/EL artiklis 67 esitatud rikkumiste loetelu. (22)Kolmandas riigis asutatud ettevõtjate filiaalidele kohaldatakse liikmesriigis pangandusteenuste osutamiseks riiklikku õigust ja direktiiv 2013/36/EL ühtlustab seda vaid veidi. Kuigi kolmanda riigi ettevõtja filiaale on liidu pangandusturul märkimisväärselt palju, kohaldatakse neile praegu vaid väga üldise teabe esitamise nõudeid, aga mitte ühtegi liidu tasandi usaldatavusnõuet ega järelevalvealase koostöö korda. Ühise usaldatavusraamistiku täielik puudumine on viinud selleni, et kolmanda riigi ettevõtjate filiaalidele kohaldatakse usaldatavuse taseme ja ulatuse seisukohalt erinevaid riiklikke nõudeid. Peale selle puuduvad pädevatel asutustel mitmekülgne teave ja vajalikud järelevalvevahendid, millega teha korralikku järelevalvet konkreetsete riskide üle, mida tekitavad kolmandate riikide konsolideerimisgrupid, kes tegutsevad ühes või mitmes liikmesriigis nii filiaalide kui ka tütarettevõtjate kaudu. Praegu ei ole nende jaoks mingit lõimitud järelevalvekorda ning kolmanda riigi konsolideerimisgrupi filiaali järelevalve eest vastutav pädev asutus ei pea jagama teavet sama konsolideerimisgrupi teiste filiaalide ja tütarettevõtjate järelevalvega tegelevate pädevate asutustega. Selline killustunud regulatiivmaastik tekitab liidu finantsstabiilsuse ja turu usaldusväärsuse jaoks riske, millega tuleks korrektselt tegeleda kolmanda riigi ettevõtja filiaale käsitleva ühtlustatud raamistikuga. Selles peaksid olema ühised miinimumnõuded tegevusloa andmise, usaldatavuse, sisemise juhtimissüsteemi, järelevalve ja aruandluse jaoks. Need nõuded peaksid tuginema nõuetele, mida liikmesriigid juba praegu kolmanda riigi ettevõtja filiaalidele oma territooriumil kohaldavad, ja sarnastele või samaväärsetele nõuetele, mida kolmandad riigid kohaldavad välismaistele filiaalidele, et tagada sellega liikmesriikide tavade põhimõtteühtsus ning viia liidus kolmanda riigi ettevõtja filiaalidele kohaldatav raamistik kooskõlla levinud asjaomaste rahvusvaheliste tavadega. (23)Proportsionaalsuse tagamiseks peaksid kolmanda riigi ettevõtja filiaalidele kohaldatavad nõuded olenema riskist, mida need filiaalid liidu ja liikmesriikide finantsstabiilsusele ja turu usaldusväärsusele kujutavad. Kolmanda riigi ettevõtja filiaalid tuleks seega liigitada kas 1. klassi (kui neid loetakse riskantsemaks) või 2. klassi (kui nad on väiksed ja lihtsad ega kujuta endast märkimisväärset riski finantsstabiilsusele; võttes aluseks väikse ja mittekeeruka krediidiasutuse või investeerimisühingu määratluse määruses (EL) nr 575/2013). Kolmanda riigi ettevõtja filiaale, kellel on liikmesriigis raamatupidamises arvele võetud varasid vähemalt 5 000 000 000 euro väärtuses, tuleb nende suuruse ja keerukuse tõttu käsitada suurema riski allikana, kuna nende maksejõuetuks jäämine võiks märgatavalt kahjustada liikmesriigi pangandusteenuste turgu või pangandussüsteemi. Kolmanda riigi ettevõtja filiaale, kellel on luba võtta vastu jaehoiuseid, tuleks samuti käsitada riskantsemana nende suurusest olenemata, kuivõrd nende maksejõuetuks jäämine mõjutaks väga haavatavaid hoiustajaid, kes võivad kaotada usu, et liikmesriigi pangandussüsteem on ohutu ja usaldusväärne ning suudab kaitsta nende sääste. Mõlemad sellised kolmanda riigi ettevõtja filiaalid tuleks seetõttu liigitada 1. klassi. (24)Samuti tuleks kolmanda riigi ettevõtja filiaal liigitada 1. klassi, kui selle kolmandas riigis asuvale peakontorile (edaspidi „peaettevõtja“) kohaldatakse regulatsioone, järelevalvet ja regulatsioonide rakendamist, mida ei käsitata vähemalt samaväärsena direktiivis 2013/36/EL ja määruses (EL) nr 575/2013 sätestatutele, või kui asjaomane kolmas riik on selliste suure riskiga kolmandate riikide nimekirjas, mille rahapesu- ja terrorismi rahastamise vastases korras on Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi (EL) 2015/849 kohaselt strateegilisi puudusi. Sellised kolmanda riigi ettevõtja filiaalid on liidu ja asutamisliikmesriigi finantsstabiilsusele märkimisväärne risk, sest nende filiaalide peakontorile kohalduvad regulatiivne ja rahapesuvastane raamistik ei hõlma piisavalt konkreetseid riske, mis kaasnevad filiaali tegevusega liikmesriigis ja kolmanda riigi konsolideerimisgrupiga kaasnevaid riske liikmesriigis asuvatele vastaspooltele ega võimalda nende korralikku järelevalvet. Et selgitada välja, kas kolmanda riigi pangandusvaldkonna usaldatavus- ja järelevalvenõuded on liidus kehtivatega samaväärsed või mitte, peab komisjon saama anda EBA-le korralduse teha määruse (EL) nr 575/2013 artikli 33 kohane hindamine. EBA peaks tagama hindamise korrektsuse ja läbipaistvuse ning selles usaldusväärse metoodika järgimise. Peale selle peaks EBA konsulteerima ja tegema tihedalt koostööd kolmandate riikide järelevalveasutustega ja pangandusvaldkonda reguleerivate valitsusasutustega ning asjakohasel juhul ka erasektoriga, püüdes kohelda neid õiglaselt ning andma neile võimaluse esitada mõistliku aja jooksul dokumente ja seisukohti. Peale selle peaks EBA tagama, et määruse (EL) nr 575/2013 artikli 33 kohaselt esitatud aruanne oleks piisavalt põhjendatud, sisaldaks põhjalikku kirjeldust sellest, mida hinnati, ja oleks esitatud mõistliku aja jooksul. (25)Pädevatel asutustel peaks olema sõnaselged volitused nõuda igal üksikjuhul eraldi kolmanda riigi ettevõtja filiaalilt direktiivi 2013/36/EL III jaotise 1. peatüki kohase tegevusloa taotlemist vähemalt siis, kui filiaal tegeleb ELi siseturu reegleid rikkudes teistes liikmesriikides asuvate vastaspooltega või on märkimisväärseks riskiks liidu või oma asutamisliikmesriigi finantsstabiilsusele. Peale selle tuleks nõuda, et pädevad asutused perioodiliselt hindaksid, kas kolmanda riigi ettevõtja filiaalid, kellel on raamatupidamises arvele võetud vähemalt 30 000 000 000 euro eest varasid, on süsteemse tähtsusega või mitte. Selline perioodiline hindamine peab korraga hõlmama kõiki samasse konsolideerimisgruppi kuuluvaid kolmanda riigi ettevõtja filiaale, mis on asutatud ühes liikmesriigis või liidus. Hindamisel tuleb konkreetsete kriteeriumide alusel välja selgitada, kas need filiaalid kujutavad liidu või selle liikmesriikide finantsstabiilsuse jaoks sama suurt riski kui direktiivi 2013/36/EL ja määruse (EL) nr 575/2013 kohaselt süsteemselt olulised ettevõtjad. Kui pädev asutus jõuab järeldusele, et kolmanda riigi ettevõtja filiaal on süsteemselt oluline, peaks ta kehtestama filiaalile finantsstabiilsuse ohustamise riski maandamiseks sobivad nõuded. Selleks peab pädevatel asutustel olema võimalik nõuda, et kolmanda riigi ettevõtja filiaalid taotleksid liikmesriigis või liidus pangandustegevusega jätkamiseks direktiivi 2013/36/EL kohase tütarettevõtjast finantsinstitutsiooni tegevusluba. Peale selle peaksid pädevad asutused saama kehtestada muid nõudeid, eelkõige kohustuse korraldada kolmanda riigi ettevõtja filiaali varad või tegevused liidus ümber nii, et filiaal ei ole enam süsteemse tähtsusega, või nõuda täiendavate kapitali-, likviidsus-, aruandlus- või avalikustamisnõuete täitmist, kui sellest piisab finantsstabiilsuse ohustamise riski maandamiseks. Pädevatel asutustel peaks olema võimalik neid nõudeid süsteemselt oluliseks hinnatud kolmanda riigi ettevõtja filiaalidele mitte kehtestada vaid siis, kui pädev asutus suudab põhjendada, et kui neid nõudeid kuni aasta jooksul ei oleks, ei suureneks märkimisväärselt risk, mida need filiaalid liidu ja liikmesriikide finantsstabiilsusele ja turu usaldusväärsusele kujutavad. (26)Et tagada liidus olevate filiaalide ja tütarettevõtjatega kolmanda riigi konsolideerimisgrupi kohta tehtud järelevalveotsuste põhimõtteühtsus, tuleks süsteemse tähtsuse hindamise jaoks määrata juhtiv pädev asutus. Selleks peaks olema liidus tegutseva kolmanda riigi konsolideerimisgrupi konsolideeritud järelevalve tegija (kui kohaldub direktiivi 2013/36/EL artikkel 111) või pädev asutus, kes nimetatud artikli kohaselt selliseks konsolideeritud järelevalve tegijaks saaks, kui asjaomase konsolideerimisgrupi filiaale käsitataks tütarettevõtjatena. Kui asjaomast konsolideeritud järelevalve tegijat ei ole määratud või kui juhtiv pädev asutus ei ole alustanud süsteemse olulisuse hindamist kolme kuu jooksul, peaks seda tegema EBA. Juhtiv pädev asutus või (asjakohasel juhul) EBA peaks konsulteerima ja tegema täiel määral koostööd liidus tegutsevate asjaomase kolmanda riigi konsolideerimisgrupi tütarettevõtjate ja filiaalide järelevalve eest vastutavate pädevate asutustega. Juhtiv pädev asutus ja teised asjaomased pädevad asutused peaksid tegema ühise otsuse selle kohta, kas kohaldada nõudeid kolmanda riigi ettevõtja filiaalile, mis hinnati süsteemselt oluliseks, või mitte. Nõuetekohase menetluse tagamiseks peaks juhtiv pädev asutus või (asjakohasel juhul) EBA jälgima, et süsteemse olulisuse hindamisel peetakse kinni kolmanda riigi ettevõtja filiaali õigusest olla ära kuulatud ja esitada selgitusi. (27)Pädevad asutused peaksid hindama kolmanda riigi ettevõtja filiaalide vastavust direktiivi 2013/36/EL nõuetele regulaarselt ja võtma järelevalvemeetmeid, et tagada või taastada filiaalides nõuetele vastavus. Et hõlbustada kolmanda riigi ettevõtja filiaalidele kohaldatavate nõuete täitmise tulemuslikku järelevalvet ja saada liidus tegutsevate kolmanda riigi konsolideerimisgruppide tegevusest mitmekülgne ülevaade, tuleks pädevatele asutustele teha kättesaadavaks standardvormidel põhinev ühine järelevalve- ja finantsaruandlus. EBA-le tuleks teha ülesandeks töötada välja rakenduslike tehniliste standardite eelnõu, milles on kindlaks määratud asjaomased vormid, ja komisjonile tuleks anda volitused see eelnõu vastu võtta. Peale selle on vaja rakendada sobiv pädevate asutuste vahelise koostöö kord, mis tagab selle, et liidus filiaalide kaudu tegutsevate kolmanda riigi konsolideerimisgruppide kogu tegevus oleks mitmekülgse järelevalve all, et neile liidus kohaldatavate nõuete täitmisest ei hoitaks kõrvale ja nende võimalik oht liidu finantsstabiilsusele oleks viidud miinimumi. Täpsemalt tuleks 1. klassi kuuluvad kolmanda riigi ettevõtja filiaalid kaasata liidus tegutsevate kolmanda riigi konsolideerimisgruppide järelevalvekolleegiumide käsitlusalasse. Kui sellist kolleegiumit veel ei ole, peaksid pädevad asutused moodustama kõigi samasse konsolideerimisgruppi kuulvate mitmes liikmesriigis tegutsevate 1. klassi filiaalide järelevalvekolleegiumi. (28)Liidu raamistikku kolmanda riigi ettevõtja filiaalide jaoks tuleks kohaldada nii, et see ei mõjutaks liikmesriikide praegust võimalikku kaalutlusõigust nõuda üldiselt, et konkreetsete kolmandate riikide ettevõtjad võivad nende territooriumil tegutseda ainult direktiivi 2013/36/EL III jaotise 1. peatüki kohase tegevusloa saanud tütarettevõtjatest finantsinstitutsioonide kaudu. Selline nõue võib olla seotud kolmandate riikidega, kelle pangandusvaldkonna usaldatavus- ja järelevalvenõuded ei ole liikmesriigis kehtivatega samaväärsed või kelle rahapesu- ja terrorismi rahastamise vastases korras on strateegilisi puudusi. (29)Pärast IFRS 9 kehtestamist 2018. aasta 1. jaanuaril, mõjutab eeldatava krediidikahju arvutuste tulemus (põhineb mudeldamisel) otseselt finantsinstitutsioonide omavahendite ja regulatiivsete määrade nõuet. Samasuguse mudeldamise alusel arvutatakse eeldatav krediidikahju ka siis, kui finantsinstitutsioon kohaldab riiklikku raamatupidamisraamistikku. Seetõttu on oluline, et pädevatel asutustel ja EBA-l oleks selge ülevaade sellest, kuidas need arvutused mõjutavad riskiga kaalutud vara väärtuste vahemikku ja sarnaste riskipositsioonide korral tekkivaid omavahendite nõudeid. Selleks peaks võrdlusanalüüs hõlmama ka neid mudeldamismeetodeid. Kuna finantsinstitutsioonid, kes arvutavad kapitalinõudeid krediidiriski puhul standardmeetodi kohaselt, võivad eeldatava krediidikahju arvutamiseks kasutada IFRS 9 kohaseid mudeleid, tuleks võrdlusanalüüsi kaasata proportsionaalsuse põhimõtet arvestades ka need finantsinstitutsioonid. (30)Määrusega (EL) nr 2019/876 muudeti määrust (EL) nr 575/2013, kehtestades läbivaadatud tururiskiraamistiku, mille oli koostanud Baseli pangajärelevalve komitee. Uue raamistiku osaks olev alternatiivne standardmeetod lubab finantsinstitutsioonidel teatavaid riskiga kaalutud varade ja omavahendite nõuete arvutamisel kasutatavaid parameetreid mudeldada. Seetõttu on oluline, et pädevatel asutustel ja EBA-l oleks selge ülevaade riskiga kaalutud varade väärtuste vahemikust ja omavahendite nõuetest sarnaste riskipositsioonide korral mitte ainult alternatiivse sisemudeli meetodi kasutamisel, vaid ka alternatiivse standardmeetodi kasutamisel. Niisiis peaks tururiski võrdlusanalüüs hõlmama nii läbivaadatud standardmeetodit kui ka sisemudeli meetodit.

(31)Üleilmne üleminek kestlikkule majandusele, mis on sätestatud liidu allkirjastatud Pariisi kokkuleppes ja ÜRO kestliku arengu tegevuskavas aastani 2030, vajab põhjalikku sotsiaal-majanduslikku ümberkorraldamist ning oleneb sellest, kas saadakse avalikust ja erasektorist kokku selleks vajalikud rahalised vahendid. Euroopa rohelise kokkuleppe kohaselt peab liit saama 2050. aastaks kliimaneutraalseks. Finantssüsteemil on selle ülemineku toetamisel tähtis roll, mis on seotud mitte ainult tekkivate võimaluste ärakasutamise ja toetamisega, vaid ka asjaomaste riskide korraliku juhtimisega. (32)Sellise kestlikule, kliimaneutraalsele ringmajandusele ülemineku enneolematu ulatus mõjutab finantssüsteemi märgatavalt. Keskpankade ja järelevalve tegijate võrgustik finantssüsteemi keskkonnasäästlikumaks muutmiseks möönis 2018. aastal, et kliimaga seotud riskid on finantsriskide allikas. Komisjoni uuendatud kestliku rahanduse strateegias on rõhutatud, et keskkonna-, sotsiaalsed ja juhtimisriskid ning kliimamuutuse füüsilisest mõjust, elurikkuse kadumisest ja eriti ökosüsteemide seisundi laiemast halvenemisest tingitud riskid on meie majanduse ja finantssüsteemi stabiilsuse jaoks enneolematu probleem. Neil riskidel on oma spetsiifilisus: need on suunatud tulevikku ning neil on lühikeses, keskmises ja pikas perspektiivis erinev mõju. (33)Kestlikule, kliimaneutraalsele ringmajandusele ülemineku pikaajalisus ja põhjalikkus tähendab märkimisväärseid muutusi finantsinstitutsioonide ärimudelites. Et saavutada eesmärk viia liidu majanduse kasvuhoonegaaside netoheide 2050. aastaks nulli, hoides kaasuvad riskid kontrolli all, on vaja finantssektorit ja eelkõige krediidiasutusi piisavalt kohandada. Sellepärast peaks pädevatel asutustel olema võimalik seda protsessi hinnata ja sekkuda, kui finantsinstitutsioon juhib kliimariske või keskkonna seisundi halvenemisest ja elurikkuse kadumisest tingitud riske nii, et see on talle endale või üldisele finantsstabiilsusele ohtlik. Pädevad asutused peaksid ka jälgima seda, ega finantsinstitutsiooni ärimudel või strateegia ei ole vastuolus liidu asjaomaste poliitikaeesmärkide ja laiemate kestlikule majandusele ülemineku suundumustega, mille tõttu on tekkinud riskid finantsinstitutsiooni ärimudelile ja strateegiale või finantsstabiilsusele. Kliima- ja keskkonnariske laiemalt tuleks vaadelda koos sotsiaalsete ja juhtimisriskidega ühe kategooria all, et kõiki neid tegureid, mis on sageli omavahel seotud, mitmekülgselt ja koordineeritult arvesse võtta. Keskkonna-, sotsiaalsed ja juhtimisriskid on kestliku arenguga tihedalt seotud, sest keskkonna-, sotsiaalsed ja juhtimistegurid on kestliku arengu kolm põhisammast. (34)Et säilitada piisav vastupanuvõime keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimistegurite negatiivsele mõjule, peavad liidus asutatud finantsinstitutsioonid suutma keskkonna-, sotsiaalseid ja juhtimisriske süsteemselt tuvastada, mõõta ja juhtida ning asjaomased järelevalve tegijad peavad neid riske hindama nii konkreetse finantsinstitutsiooni kui ka süsteemi tasandil, seades prioriteetseks keskkonnategurid ning jätkates hindamise metoodika ja tööriistade arenedes teiste kestliku arengu teguritega. Finantsinstitutsioonid peaksid hindama oma portfellide kooksõla liidu eesmärgiga saada 2050. aastaks kliimaneutraalseks ning hoidma ära keskkonna seisundi halvenemise ja elurikkuse kadumise. Finantsinstitutsioonid peaksid koostama konkreetsed kavad tegelemiseks riskidega, mis tekivad lühikeses, keskmises ja pikas perspektiivis nende ärimudeli ja strateegia vastuoludest liidu asjaomaste poliitikaeesmärkidega, mis on sätestatud Pariisi kokkuleppes, paketis „Eesmärk 55“ [ja 2020. aasta järgses üleilmse bioloogilise mitmekesisuse raamistikus]. Finantsinstitutsioonidel peaks olema kohustus kehtestada usaldusväärne juhtimiskord, keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide juhtimise sisekord ning juhtorgani heakskiidetud strateegiad, milles arvestatakse keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimistegurite mitte ainult praegust, vaid ka tulevast mõju. Kollektiivsed teadmised ja juhtorgani teadlikkus keskkonna-, sotsiaalsetest ja juhtimisteguritest ning finantsinstitutsiooni sisemine kapitali eraldamine keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskidega tegelemiseks on iga finantsinstitutsiooni muutuste juhtimises väga tähtsad. Keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide eripära ja suhteline uudsus tähendab seda, et arusaamad, mõõdikud ja juhtimistavad võivad eri finantsinstitutsioonides olla väga erinevad. Selleks et tagada ühtlustumine kogu liidus ning ühetaoline arusaam keskkonna-, sotsiaalsetest ja juhtimisriskidest, tuleks usaldatavusnõuetega seotud õigusaktides kehtestada nende riskide hindamiseks sobivad määratlused ja miinimumnõuded. Selle eesmärgi saavutamiseks on määruses (EL) nr 575/2013 sätestatud määratlused ning EBA-le on antud volitused sätestada minimaalne kogum soovitatavaid finantsinstitutsioonide finantsstabiilsust mõjutavate keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide hindamise meetodeid, seades prioriteediks keskkonnategurite mõju. Kuna keskkonna-, sotsiaalsed ja juhtimisriskid on tulevikku suunatud ning stsenaariumianalüüs ja stressitestid koos nende riskide maandamise kavadega on eriti informatiivsed hindamistööriistad, peaks EBA-l olema volitused koostada ühtsed kriteeriumid selliste riskide maandamise kavade sisu ning stsenaariumide ja stressitestide metoodika jaoks. Keskkonnaga seotud riskid (sh keskkonna seisundi halvenemisest ja elurikkuse kadumisest tingitud riskid) ning eriti kliimariskid peaksid olema kõige tähtsamal kohal, kuna need on kiireloomulised ning stsenaariumianalüüs ja stressitestid nende hindamiseks eriti tähtsad. (35)Keskkonna-, sotsiaalsetel ja juhtimisriskidel on kaugeleulatuv mõju nii konkreetsete finantsinstitutsioonide kui ka kogu finantssüsteemi stabiilsusele. Seetõttu peaksid pädevad asutused oma asjaomases järelevalvetegevuses nende riskidega põhimõtteühtselt arvestama (sh neid järelevalve raames hindama ja läbi vaatama ning nendega seotud stressiteste tegema). Euroopa Komisjon on oma tehnilise toe instrumendi kaudu toetanud riikide pädevaid asutusi stressitestide metoodika väljatöötamisel ja rakendamisel ning on valmis pakkuma sellist tehnilist tuge ka edaspidi. Ent keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide jaoks mõeldud stressitestide metoodikat on seni kasutatud peamiselt uurivalt. Et kaasata keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskidega seotud stressitestid kindlalt ja põhimõtteühtselt järelevalvesse, peaksid EBA, Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve (EIOPA) ning Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve (ESMA) koostama üheskoos suunised, mis tagavad keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskidega seotud stressitestide jaoks põhimõtteühtsed kaalutlused ja ühise metoodika. Selliste riskidega seotud stressitestides tuleks alustada kliima- ja keskkonnaga seotud riskidega ning kui ajapikku saab kättesaadavaks rohkem keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskidega seotud andmeid ja meetodeid, mille abiga töötada välja uusi tooriistu nende finantsriskidele avaldatava kvantitatiivse mõju hindamiseks, peaksid pädevad asutused hakkama krediidiasutuste adekvaatsushindamises hindama selliste riskide mõju üha enam. Et tagada järelevalvetavade ühtlustumine, peaks EBA välja andma suunised keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskide ühetaolise kaasamise kohta järelevalvealase läbivaatamise ja hindamise protsessi (SREP). (36)Eri liiki süsteemsete riskide (sh kliimamuutustega seotud riskide) maandamiseks saab juba kasutada direktiivi 2013/36/EL artiklis 133 (süsteemse riski puhvri raamistik) sätestatut. Kui asjaomased pädevad või määratud asutused leiavad, et kliimamuutustega seotud riskidel võivad olla finantssüsteemile ja liikmesriikide reaalmajandusele tõsised negatiivsed tagajärjed, peaksid need asutused võtma nende riskidega seoses kasutusele süsteemse riski puhvri määra, kui see on nende arvates selliste riskide maandamiseks tulemuslik ja proportsionaalne. (37)Juhtorgani liikmete sobivust võidakse hinnata alles märkimisväärse aja möödumisel nende ametisse nimetamisest ja võtmeisikute puhul üldse mitte. Seega võivad sobivuskriteeriumidele mittevastavad juhtorgani liikmed täita oma töökohustusi pikka aega ja see on probleem, eriti suurte finantsinstitutsioonide puhul. Peale selle peavad piiriülesed finantsinstitutsioonid toime tulema paljude erinevate riiklike reeglite ja protsessidega ning see ei tee praegust süsteemi tõhusaks. Liidus sobivushindamisel eri nõuete kohaldamine on pangandusliiduga seoses eriti terav probleem. Sellepärast on vaja sätestada liidu tasandi reeglid, millega seada sisse põhimõtteühtne ja ennustatav sobivuse ja nõuetele vastavuse raamistik. See soodustab järelevalvealast ühtsust, mis võimaldab pädevatel asutustel üksteist enam usaldada ning annab finantsin