[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 31.10.2007

KOM(2007) 666 lõplik

KOMISJONI TEATIS

Tootlikkuse kasvutempo tõstmine: „Euroopa konkurentsivõime aruande 2007” olulisemad seisukohad {SEK(2007)1444}

KOMISJONI TEATIS

Tootlikkuse kasvutempo tõstmine: „Euroopa konkurentsivõime aruande 2007” olulisemad seisukohad

1. SISSEJUHATUS

Käesolevas teatises esitatakse „Euroopa konkurentsivõime aruande 2007” olulisemad seisukohad[1]. Tähelepanu keskmes on tootlikkus, mis on konkurentsivõime ja heaolu peamine liikumapanev jõud pikaajalises perspektiivis.

2006. aastal kujundati Euroopa konkurentsivõime aruanne ümber, et luua Lissaboni strateegia mikromajanduse valdkonnale tugev analüütiline aluspõhi; samal ajal jätkati Euroopa tööstuse konkurentsivõime konkreetsemate aspektide uurimist.

Sel aastal esitatakse aruandes ülevaade Euroopa majanduskasvu, tootlikkuse ja tööhõive viimase aja arengust nii ELi tasandil kui ka peamiste majandussektorite lõikes, lisaks vaadeldakse majanduskasvu ja töökohtade loomise tegevuskavaga ettenähtud mikromajandusreforme ja analüüsitakse neid tootlikkuse tõstmise seisukohast ning erilist tähelepanu pööratakse oskustele konkurentsivõime tegurina. Aruandes hinnatakse Euroopa tööstuse tugevaid ja nõrku külgi ning esitatakse Euroopa töötleva tööstuse kaugem tulevikuvisioon, et vaadelda ilmnevaid suundumusi ja probleeme pikemas perspektiivis ja kontrollida, kas praegune poliitika on asjakohane. Käesolevas aruandes esitatud analüüsi iseloomustab andmete parem kättesaadavus – kasutada sai pikemaid aegridu ja EU KLEMS[2] esimesi avaldatud andmekogusid – ning see võimaldab teha uusi järeldusi.

2. ÜLDINE KONKURENTSIVÕIMELISUS

Euroopa majanduse ulatuslik paranemine

Euroopa majandus on taastunud jõulisemalt, kui möödunud aastal prognoositi: ELi reaalne sisemajanduse kogutoodang (SKT) kasvas 2006. aastal 3,0 % – see on alates 2000. aastast seni kõrgeim kasvumäär. Seda ilmingut toetas nii tootlikkuse kui ka tööhõive senisest tempokam kasv. Tootlikkuse kasvutempo paranemine on seotud täistootluse kasvumäära suurenemisega (vt raamitud tekst).

Paranemine on ulatusliku iseloomuga: peaaegu kõik uued liikmesriigid ning sellised liikmesriigid, kus SKT elaniku kohta ja tootlikkuse tase on suhteliselt madalad, on majanduskasvu ja tootlikkuse kasvutempo näitajate poolest teistele järele jõudmas. Olukorra paranemist võib täheldada mitmetes erinevates majandussektorites. Eriti märkimisväärne osa ELi SKT kasvus on teenindussektoril, arvestades ka selle suurt osakaalu kogu majanduses. Kõik tootmissektorid peale tubakatootmise kasvasid 2006. aastal oluliselt kiiremini kui eelnenud viie aasta jooksul, mis omakorda tõi kaasa ELi majanduse üldise kasvutempo suurenemise.

ELi ja USA tootlikkuse vahe on hakanud vähenema…

Andmed, mis kajastavad Euroopa majanduse arengut võrreldes USAga – viimane on valitud võrdlusriigiks oma eriti kõrge tootlikkuse tõttu –, kinnitavad, et erinevus USA tööviljakuse näitajate suhtes vähenes 2006. aastal, kusjuures eelnenud kümnendi jooksul oli see pidevalt suurenenud. See on märkimisväärne, kuna üksnes töötlevat tööstust[3] käsitlevate uuemate andmete kohaselt on selline suundumus jätkunud ka 2007. aasta esimesel poolel.

Seda rõõmustavat arengusuunda vaadeldes ei tohiks aga tähelepanuta jätta asjaolu, et väljendatuna SKT-s töötava inimese kohta on tööviljakuse tase USAs võrreldes ELiga 39 % kõrgem ja väljendatuna SKT-s töötunni kohta 26 % kõrgem (2005). Analüüs näitab, et selle põhjuseks on peamiselt erinevused täistootluses (vt raamitud tekst) ning ka inimkapitali kvaliteedis[4]. Lisaks näib, et järelejõudmises etendavad tähtsat rolli tsüklilised tegurid, sealhulgas USA majanduskasvu aeglustumine 2006. aastal.

Sektorite lõikes kogutud andmed võimaldavad paremini võrrelda ELi ja USA tootlikkuses toimunud arenguid. Näiteks kinnitavad kõnealused andmed, et ELi majanduses on tööviljakuse madalam kasvutempo viimasel kümnendil olnud tingitud eelkõige ELi majanduse eri sektorite madalamast kogutulemuslikkusest ja mitte majanduse sektorilisest koostisest (valdkondadest), mis muudab olukorra ELi jaoks pisut soodsamaks. ELi ja USA kasvutempode erinevus on eelkõige seotud teenindussektori madala tulemuslikkusega ELis, eriti jaekaubanduse ning jaotus-, finants- ja äriteenuste valdkonnas.

Raamitud tekst: Täistootluse roll ELi ja USA tootlikkuse erinevuse peamine põhjus peitub täistootluses. Tootlikkuse kasvutempo see osa põhineb niisugustel immateriaalsetel teguritel nagu tehnika areng ja organisatsiooniline innovatsioon, mitte sisendite – näiteks kapitali – ulatuslikumal kasutamisel. Seetõttu on täistootlus kõige laiahaardelisem vahend majanduse efektiivsuse mõõtmiseks. Sektori tasandil lubab erinevate tulemuslikkuse näitajate struktuuriliste seoste analüüs arvata, et täistootluse kasv on sektorilise tulemuslikkuse olulisim liikumapanev jõud, mis võib väljenduda lisandväärtuse, tööviljakuse, rahvusvahelise kaubanduse, välismaiste otseinvesteeringute või tööhõive kasvuna. Täistootluse kasvu seisukohast on kõige olulisemad sellised poliitilised meetmed, mille eesmärk on toetada tehnoloogia arengut, investeerimist teadus- ja arendustegevusse, info- ja sidetehnoloogia kasutamist, konkurentsivõimet ja tooteturu reformimist. Nimetatud meetmed asuvad Lissaboni strateegia mikromajanduse valdkonna keskmes, mis tähendab, et käimasolev reformiprotsess võib aidata märkimisväärselt hoogustada täistootlust ja majanduskasvu. |

…ning on märke, et selle põhjuseks on muudki tegurid peale majandustsükli soodsa järgu

Põhjused, mis süvendasid ELi ja USA tootlikkuse erinevust möödunud kümnendil, olid struktuurse iseloomuga, kuid on veel vara öelda, kas praegune erinevuse vähenemine on pelgalt tsüklilise arengu tulemus või on tegemist uute suundumuste esimese ilminguga.

Komisjoni talituste[5] koostatud analüüsist ilmneb, et kuigi majanduslik tõus on tsüklilise põhjusega, on võimalik, et selles sisaldub ka struktuurne osa, mis on seotud ELi liikmesriikides läbiviidud struktuurireformidega, eelkõige tööturu reformidega. Seda seisukohta toetab ka sektoriline tootlikkuse kasv – näiteks võrgutööstuses – ning töötajate kutseoskuste paranemine. Tootlikkuse paranemise struktuurne komponent peaks selguma edaspidi, kui viimase aja reformide mõju – eelkõige nende mõju, mis tulenevad uuendatud Lissaboni strateegiast – hakkab end rohkem ilmutama.

3. KONKURENTSIVÕIME LIIKUMAPANEVAD JÕUD

Tootlikkus ja Lissaboni tegevuskava mikromajanduse valdkond

Pikaajalise majanduskasvupotentsiaali suurendamine tootlikkuse kasvutempo tõstmise kaudu on uuendatud Lissaboni strateegia üks peamisi eesmärke ja tähtis selleks, et tulla toime niisuguste probleemidega nagu üleilmastumine, elanikkonna vananemine, tehnika kiire areng ja vajadus võidelda kliimamuutusega. Lissaboni strateegia mikromajanduse valdkond hõlmab mitmeid poliitikavaldkondi, mis on tootlikkuse parandamise seisukohast ülimalt olulised. Need on näiteks järgmised:

- Suuremad investeeringud teadus- ja arendustegevusse võivad märgatavalt hoogustada tootlikkuse kasvutempot, eriti juhul, kui nn teadmiste kolmnurga kõik osad – teadusuuringud, innovatsioon ja haridus – on hästi integreeritud, seda ka teadustööga tegeleva personali komplekteerimise puhul.

- Investeeringud info- ja sidetehnoloogiasse annavad tootlikkuse suurendamise seisukohast suurt kasu, kui nendega kaasnevad asjakohased organisatsioonilised muutused ja investeeringud oskustesse.

- Kui avatud turgudest tuleneva suurema konkurentsiga kaasneb asjakohane reguleeriv raamistik, on sel enamasti positiivne mõju tootlikkusele ja tööhõivele, kuna paraneb ressursside jaotamise efektiivsus (staatiline efektiivsus), tootmisefektiivsus (töökorraldus) ja dünaamiline efektiivsus (innovaatilised tooted ja protsessid). Konkurentsi mõju innovatsioonile on veidi hägusem, sest see oleneb turu struktuurist ja sellest, milline on turul osalejate suhe tehnoloogia tippsaavutustega. Konkurents on eriti oluline nende riikide ja tööstusharude puhul, mis on tehnoloogia arengu poolest esirinnas ja püüavad säilitada oma positsiooni.

- Ettevõtluse toetamine selle kaudu, et hõlbustatakse ettevõtete loomist ja laiendamist ning parandatakse VKEde jaoks ühtse turu võimaluste kasutamise tingimusi, võimaldab muuta uued ideed lisandväärtusega toodeteks ja teenusteks ning kaubelda nendega rahvusvaheliselt, avaldades sellega olulist positiivset mõju tootlikkusele.

- Nii toodangut kui ka tarbimist on võimalik märgatavalt suurendada ka vähendades tarbetuid õigusliku reguleerimisega seotud kulusid, näiteks ülemäära rasket halduskoormat, ning seejärel vabanenud ressursse saab kasutada otstarbekamalt. Sellest saavad kasu eelkõige VKEd, kelle puhul sellised üldkulud moodustavad suurema osa nende kogukuludest.

- Ühtse turu toimimist aitaks parandada see, kui vähendada ettevõtete tulumaksuga maksustamisest tulenevaid tõkkeid ja sellega seotud nõuete täitmise kulusid ning hõlbustada kontsernide ümberkorraldamist. ELi SKT-le avaldaks positiivset mõju ka ühise konsolideeritud ettevõtte tulumaksu baasi vastuvõtmine.

Kiirema kohanemise nõuded eeldavad selliste mehhanismide olemasolu, mis hõlbustavad ühelt töökohalt teisele üleminekut. Üldisemas plaanis etendab siin olulist rolli ELi ühtekuuluvuspoliitika, mis aitab parandada siseturu toimimist ja toetab tootlikkuse ja konkurentsvõime suurendamiseks võetavaid meetmeid sellistes riikides ja piirkondades, mis on arengus maha jäänud või kus on käimas tööstuse ümberkorraldamine.

Hinnates neid reforme, mida liikmesriigid on viimasel ajal läbi viinud toote- ja teenuseturgudel ning parema õigusliku reguleerimise ja VKE-poliitika vallas, võib täheldada, et üldiselt on kõnealuste reformidega saavutatud märkimisväärset edu, kuigi teha on veel palju. Need edusammud ei kajastu veel täiel määral majanduse tulemuslikkuse hindamise andmetes.

Koordineerimise tähtsus

Riikliku reformipoliitika juhtimine ELis on majanduskasvu ja töökohtade loomise strateegia oluline osa. On mitu põhjust, miks liikmesriikide majandusreformide koordineerimine võib tuua täiendavat kasu. Riikidel on võimalus üksteiselt õppida ja lisaks sellele võivad ühised jõupingutused ja koordineerimine soodustada reformide käivitamist ja vähendada võimalikku riigisisest vastuseisu reformidele. Kõige tähtsam on see, et koordineeritud rakenduslik tegevus võib tuua kasu, mida reformide ühepoolse elluviimise tulemusena ei tekiks.

Aruandes esitatud empiiriline analüüs riiklike reformide rahvusvaheliste järelmõjude kohta kinnitab, et koordineeritud tegevusega kaasneb paljudel juhtudel kasu, mis on oluliselt suurem sellest, mis saadakse üksi tegutsedes. Näiteks arvatakse, et ligi pool SKT potentsiaalsest kasvust, mille aluseks on see, et liikmesriigid saavutavad oma eesmärgid teadus- ja arendustegevuse intensiivsuse osas, võiks olla seotud teadmiste piiriülese levikuga.

Lisaks saadakse kasu veel poliitikavaldkondade omavahelisest täiendavusest. Näiteks oskuste paranemine ning teadus- ja arendustegevus tõstavad reaalpalka, mis omakorda peaks suurendama osalemise määra. Ka halduskoorma vähendamine madalamate hinnalisandite kaudu loob tugeva sünergia tööhõivealase eesmärgiga, aidates vähendada loomulikku tööpuudust.

Kaubanduse avatus ja tootlikkus käivad käsikäes

Kaubanduse suurem avatus (kaubanduse maht võrreldes SKT-ga) ja välismaiste otseinvesteeringute suurem maht kajastavad üleilmastumisprotsessi kiirenemist. Samal ajal, kui üldisel maailmaturul on turuosad ümber jaotunud uute tõusuteel majandusega riikide kasuks, on EL 27 suutnud suhteliselt edukalt oma positsiooni hoida. Ajavahemikus 1996–2005 langes EL 27 osa maailma koguekspordis 23,3 protsendilt 22 protsendile, USA osa langes 19,1 protsendilt 15,2 protsendile ja Jaapani osa 13,7 protsendilt 10,5 protsendile[6] [7].

ELi kaubanduse maht teenuskaubanduses oli paljutõotav: EL 15[8] puhul kasvas teenuste ekspordi maht ajavahemikus 1996–2005 rohkem kui kahekordseks, import aga kasvas aeglasemalt. Selle tulemusena muutus EL 15 teenuskaubanduse bilanss nimetatud 9-aastase ajavahemiku jooksul enam kui neli korda suuremaks. Samas ajavahemikus vähenes USA teenuskaubanduse bilanss 26 % võrra, s.o 50 miljardi euroni (EL 25 bilanss oli 2005. aastal 56,9 miljardit eurot). Võrdluseks võib tuua Jaapani, kelle teenuskaubanduse defitsiit oli 2003. aastal 30 miljardit eurot.

Liiga sageli kaasneb üleilmastumisega töökohtade kaotus rahvusvahelises konkurentsis alla jäänud sektorites. Sellega seotud sotsiaalkulud ja ängistustunne on saanud reaalsuseks ja kujunenud olukord nõuab asjakohast poliitilist reageeringut. See aga ei tohiks varjutada olulist positiivset mõju, mida avatus ja maailmaturgudele integreerumine avaldavad riigi majanduslikule edukusele. Aruandes kirjeldatakse kogutootlikkuse ja üleilmastumise vahelist positiivset seost, tuues näiteks kaubanduse avatuse, ning esitatakse kokkuvõte tootlikkuse ja üleilmastumise vaheliste seoste kohta tehtud empiirilistest järeldustest.

Põhjuslikud seosed ei pruugi alati olla koheselt mõistetavad. Impordi põhjustatud tihedam konkurents suurendab tootlikkust, millega kaasneb parem konkurentsivõime ja suuremad ekspordimahud. See omakorda edendab efektiivsust. Aruandes esitatud empiiriline analüüs rõhutab kõnealuse seose tugevust. See kirjeldab, kui tugevad on osalevad mehhanismid: spetsialiseerumine, mastaabisääst, vähem edukate ettevõtete kadumine ja parem suutlikkus kasutada mujal maailmas väljatöötatud tehnoloogilisi uuendusi ja uusi ideid. Koosvõetuna näitavad need tegurid, et kaubanduse avatus võib etendada olulist rolli tootlikkuse kasvutempo tõstmisel. Empiiriline analüüs näitab, et keskmiselt 1 %-line suurenemine majanduse avatuses, mida mõõdetakse impordi ja lisandväärtuse suhtega, toob kaasa 0,6 %-lise tööviljakuse kasvu järgmisel aastal. Need tulemused lubavad arvata, et nii ELi-sisese kaubanduse suurenenud maht, mis on tingitud ühtse turu paremast toimimisest, kui ka ambitsioonikas väljapoole suunatud poliitika – Doha arengukava läbirääkimiste lõpuleviimine, uut tüüpi kahepoolsed kaubanduslepingud, kaubandussuhete tasakaalustamine Hiinaga, tõkete kõrvaldamine ELi ekspordilt ja jõulisem turulepääsustrateegia – võivad märkimisväärselt edendada tootlikkuse kasvutempot ELis. Tuleb siiski rõhutada, et avatusest saab täiel määral kasu üksnes selline majandus, mis on suuteline raskusteta siirdama tootmistegureid ühest ettevõttest teise ning taanduvatest tööstusharudest kasvavatesse tööstusharudesse. Need on ka olulised eeltingimused selleks, et tulla toime keerukate muudatustega, mida on vaja teha sellistes konkreetsetes sektorites ja piirkondades, mis võivad suuresti mõjutada üldsuse reageeringuid üleilmastumisele. Lisaks on avatuse eeliste kasutamise seisukohast ülimalt oluline tagada intellektuaalomandi õiguste kaitse rahvusvahelisel tasandil.

Oskuste parandamine kui konkurentsivõime tegur

Oskused edendavad otseselt rahvusvahelist konkurentsivõimet ja tootlikkust, sest parema väljaõppega tööjõud suurendab töö efektiivsust ja tõstab ettevõtte suutlikkust hõlpsamini rakendada uusi tehnoloogiaid ja ideid. Empiirilise uurimuse tulemusena on selgunud näiteks asjaolu, et pikendades keskmist koolitusaega ühe aasta võrra, tõuseb tootlikkus pikemas perspektiivis 8–10 % võrra[9]. Oskusi püütakse parandada kõikides majandussektorites, ka üksnes väheseid oskusi eeldavates valdkondades. Empiiriline analüüs näitab, et tootlikkuse kasvutempo on kiirem sektorites, mille töötajatel on kõrge või keskmise tasemega oskused ning tootlikkuse kasvutempot mõjutab negatiivselt, kui sektoris on suur hulk madalatasemeliste oskustega töötajaid. Lisaks sellele on oskused olulised tehnoloogia tippsaavutuste kasutuselevõtu kiiruse seisukohast. Nagu arvata, on see protsess kiirem kõrgetasemelisi oskusi nõudvates tööstusharudes. Tuleb lisada, et kõrge ja keskmise tasemega oskustega töötajate suurem osakaal soodustab ekspordimahu kasvu.

Konkreetsete tööstusharude lõikes näitab analüüs, et oskuste parandamise protsess tööstusharudes on rohkem seotud kasvava vajadusega kõrgetasemeliste oskustega tööjõu järele kui tööhõivesiirdega sektorite ja tööstusharude lõikes. Sellele vaatamata on toimumas üldine tööhõivesiire väheseid oskusi nõudvatest tööstusharudest keskmise või kõrge tasemega oskusi nõudvatesse tööstusharudesse; selline siire on toimumas kõikides ELi riikide rühmades.

Seda tausta arvestades võib oskuste puudumist pidada esmajärjekorras kohanemisprobleemiks, mis kerkib esile siis, kui nõudlus teatava oskuse järele kasvab (või väheneb selle pakkumine). Niisuguses olukorras peaksid riikide valitsused püüdma siirdeprotsessi sujuvamaks muuta, kuna näib, et võimalused rakendada tugevat sektorilist poliitikat on piiratud. Kui vajakajäämised on tingitud mineviku pärandist, peaks poliitika keskenduma meetmetele, mis aitaksid muuta oskuste skaala majanduses ulatuslikumaks. Oskuste nõudmise ja pakkumise vahelise lõhega tegelemine ei ole siiski pelgalt valitsuste ülesanne. Üha rohkem Euroopa ettevõtjad peab seda oma ettevõttestrateegia koostamisel arvesse võtma.

Majanduskasvu ja töökohtade loomise strateegia raames võetud meetmed inimkapitali paremaks akumuleerimiseks – näiteks püüdes vähendada kooli poolelijätjate arvu ja ärgitades valima õppeaineteks matemaatikat, loodusteadusi ja tehnilisi alasid – peaksid toetama kasvavat nõudlust selliste oskuste järele, mis on seotud kõrget kutsealast pädevust eeldava tehnika kasutuselevõtuga. Tööhõive kõrgem määr, eriti naiste tööhõive suurendamine, aitaks samuti vähendada erinevusi oskuste tasemes. Kui hariduspoliitika jääb enamasti riigi pädevusse, siis tippteadlaste koolitamine ELis eeldab selliseid üleeuroopalisi algatusi nagu Euroopa tehnoloogiainstituudi loomine ja teadlaste mobiilsuse parandamine.

4. EUROOPA TÖÖSTUSE KONKURENTSIVÕIME

Praegune olukord

Euroopa tööstuse ja selles olulist rolli etendavate VKEde konkurentsivõime on üldiselt tugev. See varjab aga suuri erinevusi üksikute tööstusharude tasandil nii riikide kui ka sektorite lõikes. Alates 1995. aastast on ELis lisandväärtuse, tööviljakuse ja täistootluse kasvu näitajad madalad, kuid kaubandustegevuse valdkonnas on tulemused küllaltki head. Välismaised otseinvesteeringud on kiiresti kasvanud mõlemal suunal, kusjuures väljapoole suunatud välismaised otseinvesteeringud kasvavad jõudsamalt.

Kui hinnata suhtelisi tugevaid ja nõrku külgi sektorite kaupa, siis näeme, et kaevandustööstus ning töötleva tööstuse puhul nahatoodete ja jalatsite, rõivaste, tekstiili, tuumkütuse ja tubaka tootmine on taanduvad sektorid nii tööhõive kui ka lisandväärtuse seisukohast. Seevastu on kõik lisandväärtuse kõrgema kasvumääraga tööstusharud Euroopa Liidus peale veetranspordi – sidevahendite, kontorimasinate ja arvutite tootmine ning telekommunikatsiooni- ja arvutiteenused – seotud uue info- ja sidetehnoloogiaga.

Võrreldes USAga on sektorilise tootlikkuse seisukohast suurim erinevus kontorimasinate ja arvutite tootmise, hulgi- ja jaemüügi, õhutranspordi ja finantsteenuste puhul. Viimased kolm teenussektorit näivad olevat üsna tundlikud mastaabisäästu suhtes ja on tõenäoline, et USA suuremad integreeritud turud on sel puhul kasuks. ELil on aga vastu panna paremad kasvunäitajad teatavates kõrgtehnoloogilist tootmist nõudvates valdkondades, eelkõige farmaatsiatööstuses, ja võrgutööstuses.

Teenuste osakaalu suurenemine Euroopa töötlevas tööstuses

Suunates pilgu tulevikku,[10] võib näha, et Euroopa jääb küll endiselt üheks rikkamaks piirkonnaks, kui võtta aluseks SKT elaniku kohta, kuid uued tõusva majandusega riigid jõuavad majanduse kogumahu poolest temast ette. Selle põhjuseks on nii demograafilised tegurid kui ka tootlikkuse suhteliselt kiire kasvutempo ajal, mil tõusva majandusega riigid järele jõuavad. Aastaks 2050 on tõenäoliselt Aasiast saanud tähtsaim turg ja kasvukeskus.

Analüüs näitab, et järgmistel kümnenditel on töötleval tööstusel jätkuvalt juhtiv roll ELi majanduses; see edendab otseselt heaolu ja tootlikkuse kasvutempot ning loob suure nõudluse uuringute ja kõrgetasemelisi oskusi eeldavate teenuste järele, mõjutades seega ka ülejäänud majandust[11]. Samal ajal on oodata, et töötlev tööstus selle kitsamas tähenduses annab otseselt tööd väiksemale hulgale töötajatele kui praegu ja moodustab kogu majandusest suhteliselt väiksema osa.

Tööhõive ja suhtelise suuruse muutusi ei tohi segi ajada seisaku või langustendentsiga. Need peegeldavad teataval määral tootlikkuse kasvutempo erinevuse mõju. Lisaks sellele on kõnealused suundumused statistilise iseloomuga, s.t väärtusahela osadeks jaotumise tõttu siirdub varem töötleva tööstuse alla liigitatud tegevus teenussektorisse. Töötlev tööstus koos sellega seotud teenussektoritega jääb 21. sajandil endiselt ELi majanduse keskmesse ning mitte üksnes oma jätkuva majandusliku tähtsuse pärast, vaid ka seetõttu, et tegemist on kaasaegse majanduse uuendussüsteemi lahutamatu osaga.

Analüüs näitab, et kõige edukamad nende ettevõtete hulgast saavad juhtpositsiooni ülemaailmsetes väärtusvõrgustikes, pakkudes teenuseid planeerimise, turustamise ning teadus- ja arendustegevuse vallas ja integreerides neisse välistest allikatest saadud elemente. Seega on tõenäoline, et töötleva tööstuse ja kogu lõpptootega koos müüdava paketi olemus muutub veelgi teenuslikumaks. See loob uued tulusaamise võimalused ja paneb aluse pikaajalistele väärtuslikele suhetele tarbijatega; samas lisab see võimalusi kasutada allhankeid. Praegune statistiline liigitamine töötlevaks tööstuseks ja teenusteks kaotab oma tähtsuse ja tekib vajadus ettevõtluse ja turu arengusuundade uut liiki analüüsi järele.

Pole teada, mil määral uued tehnoloogiad (elektromehaanilised mikrosüsteemid, kõrgtehnoloogilised materjalid, bio- ja nanotehnoloogia) realiseerivad oma eeldatavat potentsiaali, kuigi tuleb rõhutada, et nende potentsiaal on märkimisväärne ja võib järgmiste kümnendite jooksul tugevasti edendada nii tootlikkuse kasvutempot kui ka innovatsiooni. On siiski tõenäoline, et teadmiste haldamine muutub olulisemaks ja tulevikus on edukad sellised ärimudelid, mis selles suhtes paremini toimivad. On tõenäoline, et intellektuaalne kapital ja immateriaalsed väärtused muutuvad üha olulisemaks. See toob arvatavasti kaasa keerukama organisatsioonilise lähenemisviisi, mis eeldab tihedamat koostööd ja võrgusuhteid tarnijate, tarbijate ja konkurentidega ning selliste väliste teabeallikate, nagu uurimisasutused ja kõrgkoolid, ulatuslikumat kasutamist.

Sellised arengusuundumused asetavad suurema rõhu oskuste omandamisele. Eriti suure tähtsuse omandavad nn pehmed oskused nagu meeskonnatöö, õppimine, teabe jagamine ja edastamine, teenuste ja kaupade pakkumine ja oskus mõelda interdistsiplinaarselt, seda eriti VKEde puhul, kes soovivad osaleda ülemaailmsetes võrgustikes. Need oskused võivad osutuda vältimatuks ka kohalikul turul tegutsemisel.

Dünaamiline spetsialiseerumine, s.t konkurentsivõimet edendavate tegurite pidev tugevnemine, lubab arvata, et Euroopa säilitab tugeva positsiooni paljudes keskmise tehnoloogiatasemega ja kõrgtehnoloogia sektorites (kemikaalid ja farmaatsiatooted, masinatööstus, autotööstus, lennundus, manuselektroonika). See toob kaasa vajaduse teha olulisi pingutusi teadus- ja arendustegevuse vallas, et laiendada kõnealustes tööstusharudes tehnoloogia-alaseid tippteadmisi, et säilitada konkurentsivõime. Ka traditsiooniliste sektorite kõrgkvaliteedilised tooted võivad jääda tugipunktideks, mille puhul innovatsioon koos tootekujunduse ja turustamisega etendab tähtsat osa.

Palju sõltub ka sellest, mil määral suudavad Euroopa ettevõtted ära kasutada võimalusi, mis on seotud ülemaailmsete probleemidega, näiteks elanikkonna vananemise ja kliimamuutusega. Kuna Euroopa peab hakkama neid probleeme lahendama teistest varem, on tal hea võimalus kindlustada endale turupositsioon tervisekaupade, kasutajasõbralike toodete, vaba aja ja meelelahutustoodete ning keskkonnasõbraliku tehnoloogia osas.

Töötleva tööstuse jaoks on tähtis horisontaalse poliitika olemasolu

Võttes kasutusele endisest kvantitatiivsema mudelipõhise lähenemisviisi, on võimalik hinnata sellise poliitika mõju, mille eesmärk on parandada konkurentsitingimuste üldist raamistikku ja nende suhtelist tähtsust pikaajalises perspektiivis. Sellise lähenemisviisi tulemused sõltuvad suuresti mudeli näitajatest ja hüpoteesidest; sel viisil saab siiski kasulikke andmeid poliitikamuutuste tulemuste suuna ja tugevusastme kohta. Kõige määravam tegur pikaajalise majanduskasvu ja tootlikkuse kasvutempo tagamisel on ELi ja majanduse avatuse tase. Sellele vaatamata võivad olulist mõju avaldada ka muud struktuuripoliitika reformid.

Vaadeldavad meetmed hõlmavad oskuste ajakohastamist, paremat õigusloomet ja ettevõtete halduskoormuse vähendamist, teadus- ja arendustegevust ning innovatsiooni, konkurentsivõimelisemat ühtset turgu ja keskkonnapoliitikat, mis käsitleks tõhusamaid energiakasutusviise. Eraldi võetuna on nende mõju SKT-le aastal 2025 vahemikus 0,5–0,6 % (oskused[12]) kuni 3,0–3,5 % (teadus- ja arendustegevus); muud struktuuripoliitika valdkonnad jäävad sinna vahele. Nende kumulatiivne mõju ulatub 8–9 %-ni.

Muude vaadeldud meetmete hulgas avaldavad töötlevale tööstusele kõige tugevamat ja positiivsemat mõju teadus- ja arendustegevus ning innovatsioon ja siseturu tugevdamine. Horisontaalpoliitika raamistiku parandamine aitab aeglustada Euroopa töötleva tööstuse suhtelise mahu vähenemistendentsi. Mudelipõhise analüüsi tulemused kinnitavad, et soodsa väliskeskkonna puhul on mõned töötleva tööstuse sektorid – näiteks kemikaali-, kummi- ja plastikutööstus ning ühendmasinate ja seadmete tööstus – suutelised säilitama oma praeguse osa ELi majanduses. Kui hinnata ELi osa kogu maailma toodangus, siis – kui raamtingimusi ei parandata – ei säilita EL aastaks 2025 üheski sektoris oma suhtelist osatähtsust. Eespool nimetatud meetmete võtmise korral võivad oma osakaalu ülemaailmses tootmises säilitada või ligilähedaselt säilitada sellised sektorid nagu transpordivahendite tootmine, puidutööstus ja muu töötlev tööstus, energiakandjate tootmine, teadus- ja arendustegevuse teenused, kemikaalide, kummi ja plastiku tootmine, transporditeenused ja muud äriteenused. See analüüs kinnitab, et majandusreformid on eriti olulised kaubandusele avatud sektorite, näiteks töötleva tööstuse, puhul.

5. KOKKUVÕTE

Aruande peamine järeldus on rõhutada, et pikaajalises perspektiivis etendab tootlikkus olulist rolli majanduskasvu liikumapaneva jõuna. ELi madalad tootlikkusnäitajad lähemas minevikus ning viimase aja toibumisilmingud on suures osas seletatavad täistootluse arenguga. Sellel on selge mõju poliitikale, s.t tähelepanu keskmesse tõusevad teadus- ja arendustegevus ning innovatsioon, samuti koolitus- ja hariduspoliitika ning majandusreformid, mille eesmärk on parandada üldist ettevõtluskeskkonda ja toetada struktuurimuutusi ja ressursside ümberjaotamist. Koordineeritud tegevus annab sellistes valdkondades enamasti paremaid tulemusi kui üksinda tegutsemine. Majandusliku efektiivsuse suurendamisel on peamiseks liikumapanevaks jõuks konkurents, kas siis avatud kaubanduse, tõhusama ühtse turu – eelkõige teenuseturu –, võrgutööstuse jätkuva liberaliseerimise või tooteturu reformide kaudu.

Võib loota, et tulevikus on Euroopa töötleval tööstusel endiselt tähtis osa ülemaailmsel areenil, kus kõige olulisemateks väärtusteks on teadmised ja oskused. Kirjeldatud poliitika ja reformide rakendamine on selle eesmärgi saavutamise aluseks.

[1] Komisjoni talituste töödokument SEK (2007), „Euroopa konkurentsivõime aruanne 2007”.

[2] Majanduskasvu ja tootlikkuse arvestuse andmekoguga tegeleva uurimisprojekti „EU KLEMS” eesmärk on luua andmebaas, mis hõlmab majanduskasvu, tootlikkuse, tööhõive suurendamise, kapitalimahutuse ja tööstustasandi tehnoloogiliste muudatustega seotud meetmeid, mida on kõikides Euroopa Liidu liikmesriikides võetud alates 1970. aastast.

[3] Töötlev tööstus ja majandus tervikuna käituvad väga sarnaste ja sünkroonsete tootlikkuse kasvutempo mudelite järgi, kuigi esimese kasvumäärad on üldiselt kõrgemad.

[4] EL kasutab töötaja kohta rohkem kapitali, mis vähendab tööviljakuse erinevust USAga.

[5] Vt „EU Economy Review 2007” ja sellega seotud teatis „Moving Europe's productivity frontier”, ilmumas.

[6] Välja on jäetud ELi sisene kaubandus. „Maailma” all tuleb mõista riikide kogumit, kelle arvele langeb 86 % maailma koguekspordist (et tagada turuosade võrreldavus aja jooksul, kasutatakse samade riikide andmeid).

[7] Neid tulemusi ükshaaval vaadeldes võib tõlgendamisel teha liiga kaugeleulatuvaid järeldusi, s.t seoses turuosa vähenemisega eksporditurul võib ekslikult järeldada, et konkurentsivõime on langenud, kuigi muud näitajad (suurenenud kasvutempo või tarbimine) on head.

[8] EL 27 ja EL 25 teenuskaubanduse kohta ei ole andmeid alates 1996. aastast

[9] Canton, E. (2007), Social returns to education: Macro-evidence, De Economist (ilmub 2007. aasta detsembris).

[10] Võttes aluseks prognoose ja tuleviku-uuringuid käsitlevad kirjutised, mille keskmes on kolm hiljutist ELi tasandi projekti Euroopa töötleva tööstuse tulevikuprognooside koostamiseks: FutMan, ManVis ja Manufuture.

[11] Töötleva tööstuse toodangu müügist saadud üks euro eeldab turuteenuste sisendit vahemikus 22 (Madalmaad) ja 36 (Saksamaa) senti (sisend- ja väljundväärtuste andmed aastast 2000).

[12] See kavandatav poliitika toetub aastateks 2004–2010 võetud eesmärkide saavutamisele (saavutada kooli poolelijätjate ülemmääraks 10 %, tagada vähemalt 85 %-le 22-aastastest teise taseme ülemise astme haridus, vähendada madala kirjaoskusega 15-aastaste osakaalu 20 % võrra, kaasata vähemalt 12,5 % elanikkonnast elukestvasse õppesse ja suurendada 15 % võrra loodusteaduste ja tehniliste erialade lõpetajate arvu). Nende majanduslik mõju kasvab väga pikkamööda ning alles siis, kui edukamad ja parema koolituse saanud kohordid liituvad tööjõuga.