[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 5.11.2010

KOM(2010) 630 lõplik

KOMISJONI ARUANNE

2010. aasta eduaruanne ELi narkootikumidealase tegevuskava kohta (2009–2012)

SEK(2010) 1321

KOMISJONI ARUANNE

2010. aasta eduaruanne ELi narkootikumidealase tegevuskava kohta (2009–2012)

SISSEJUHATUS

Uusimate hinnangute kohaselt tarvitas viimase aasta jooksul kogu ELis mõnd liiki narkootikumi 25–30 miljonit täiskasvanut (vanuses 15–64 aastat)[1]. 1,2–1,5 miljonil täiskasvanul on sõltuvus opioididest. Igal aastal sureb ELis üledoosi tagajärjel 6 500–7 000 inimest . Kuigi narkootikumidest põhjustatud surmajuhtumite arv on mitmel aastal olnud stabiilne, on see hiljutiste andmete kohaselt viimasel ajal suurenenud. Suurenemise peamiseks põhjuseks on surm kokaiini üledoosi tõttu.

Üha rohkem on tõendeid, et viimastel aastatel tarvitatakse kanepit kui Euroopa kõige levinumat narkootikumi üha vähem, kuid sama ei saa öelda Euroopa narkoprobleemi peamiste põhjustajate kokaiini ja heroiini kohta.

Viimase kümne aasta jooksul on narkootikumide tarbimise viisid enamikus ELi liikmesriikides muutunud . Kui varem tarvitas suhteliselt väike hulk tõrjutud ühiskonnarühmadesse kuuluvaid narkomaane peamiselt opiaate ja kokaiini, siis nüüd tarvitavad sotsiaalselt kaasatud isikud ebaseaduslikke uimasteid, sealhulgas kombineerides eri aineid, aina enam lõõgastumiseks, ilma et nad sattuksid neist tingimata sõltuvusse.

Kuna segatarvitamine on muutunud reegliks , hajub järk-järgult ka eristus seaduslike ja ebaseaduslike psühhoaktiivsete ainete tarvitamise vahel. Lisaks sellele, et narkootikumide tarvitajad tarvitavad seaduslikke ja ebaseaduslikke psühhoaktiivseid aineid koos (näiteks alkohol ja kokaiin), on neile kättesaadav ka suur hulk uusi aineid (seaduslikud mõnuained), mida saab osta Internetist, uimastitarvete poodidest ja tänavakaubitsejatelt.

Ebaseaduslikud uimastid on keeruline sotsiaalne probleem , mille vastu võitlemiseks tuleb välja töötada pikaajaline, sidus ja valdkondadeülene lähenemisviis. Komisjonile esitatud aruandes üleilmse ebaseaduslike uimastite turu arengusuundade kohta (1998–2007)[2] ei tuvastatud ühtki positiivset muudatust. Mõnes riigis on kõnealuse probleemi ulatus vähenenud, kuid teistes on see suurenenud, kusjuures teatavates riikides isegi järsult. Narkoprobleemi ulatus on üldiselt vähenenud rikastes riikides, sealhulgas ELi liikmesriikides, kuid suurenenud üksikutes suurtes arengu- ja üleminekuriikides. Aruandes jõuti järeldusele, et kui narkootikumide tootmise takistamiseks võetud meetmed võivad mõjutada olukorda riikides, kus narkootikume toodetakse, puuduvad tõendid, et sellised meetmed suudaksid vähendada narkootikumide kogutarvitamist. Kuigi tänu õiguskaitseasutuste tegevusele suudetakse lõhkuda salakaubaveo marsruute, ei näi see märkimisväärselt ega jätkusuutlikult vähendavat narkootikumide hulka turul.

ELi sidus lähenemisviis kõnealuses küsimuses tugineb ELi narkootikumidealasele strateegiale (2005–2012)[3] ja selle rakendamiseks koostatud kahele tegevuskavale. Uimastipoliitika kuulub suurel määral liikmesriikide pädevusse . ELi uimastipoliitikat kujundab peamiselt komisjon, kes tagab üldise sidususe, aitab koordineerida ELi seisukohti rahvusvahelistel foorumitel, on peamine osaleja uute narkootikumide kontrollimehhanismis ning pakub rahalisi vahendeid ja eksperditeadmisi. Komisjon vastutab ELi narkootikumidealaste tegevuskavade koostamise, järelevalve ja hindamise eest. Stockholmi programmis[4] on esimest korda pandud komisjonile ülesandeks koostada 2012. aastale järgnevaks perioodiks uus ELi narkootikumidevastase võitluse strateegia.

Käesolevas aruandes antakse ülevaade 2010. aasta eduaruandest ELi narkootikumidealase tegevuskava kohta (2009–2012),[5] mis on üksikasjalikult esitatud lisas.

MEETOD

ELi narkootikumidealases tegevuskavas (2009–2012) on kindlaks määratud nii peamised vastutajad meetmete võtmise eest kui ka iga konkreetse meetme tähtaeg. Käesolevat aruannet, mis hõlmab 2009. aastat ja 2010. aasta esimest poolaastat,[6] on aidanud suurel määral koostada Euroopa Narkootikumide ja Narkomaania Seirekeskus ning Europol. Selleks et saada teavet teatavate konkreetsete meetmete kohta, palus komisjon liikmesriikidel osaleda kirjalikus uuringus. Teavet 2010. aasta meetmete kohta ei ole esitatud. Tegevuskava rakendamist on hinnatud selles esitatud näitajate[7] alusel.

PÕHILISED ASPEKTID

Saavutused:

1. ELis väheneb süstitavate narkootikumide tarvitamine, mis on üks peamisi vere kaudu levivate nakkuste põhjusi. HIVi nakatunute arv narkootikumide tarvitajate hulgas väheneb ja selle põhjuseks on tõenäoliselt liikmesriikide viimaste aastate mahukad investeeringud kahju vähendamise meetmetesse, nagu seda on nõutud narkootikumidealastes tegevuskavades.

2. Õiguskaitseasutused on laiendanud narkokaubanduse vastu võitlemiseks oma koostööd üle ELi piiride. Liikmesriigid on loonud kokaiini salakaubaveo marsruudi sõlmpunktiks olevas Lääne-Aafrikas jälitusteabe jagamiseks ja suutlikkuse suurendamise koordineerimiseks kaks koostööplatvormi: ühe Ghanasse (seda juhib Ühendkuningriik) ja teise Senegali (seda juhib Prantsusmaa). 2010. aasta juunis võttis justiits- ja siseküsimuste nõukogu vastu dokumendi „Rahvusvahelise uimastikaubanduse vastase võitluse Euroopa pakt – kokaiini ja heroiini liikumisteede tõkestamine”, mille eesmärk on täiustada erinevate salakaubanduse vastaste meetmete koordineerimist. See pakub võimalust ühendada kõik struktuurid, kes võitlevad narkokaubanduse vastu peamistel salakaubaveo marsruutidel.

3. 2009. aastal esitas komisjon strateegia,[8] mille eesmärk on tugevdada ELi koostööd narkootikumidega seotud teadusuuringute alal . Sellised teadusuuringud aitavad välja töötada tõenditel põhineva uimastipoliitika ja meetmed, mida on vaja selleks, et vähendada meie ühiskonnas narkootikumide tarvitamise kahjulikku mõju tervisele ja ühiskonnale. ELi narkootikumidealases strateegias ja tegevuskavas on märgitud, et uimastipoliitika peaks tuginema objektiivsetele andmetele ja teaduslikele tõenditele.

Tähelepanu vajavad probleemid:

4. Kuigi narkootikumidest põhjustatud surmajuhtumite arv püsis mitmel aastal stabiilsena (6 500–7 000 surmajuhtu aastas), siis nüüd näib see arv suurenevat. Näiteks 2008. aastal võis surmajuhtude arv suureneda kuni 5 % võrra.

5. Uimastipoliitika peamiseks probleemiks on saanud uute psühhoaktiivsete ainete ( seaduslikud mõnuained ) aina suurem tarvitamine. Liikmesriigid püüavad piirata praegu veel suuresti tundmatuid tervise- ja sotsiaalseid ohte põhjustavate uute narkootikumide levikut. Probleemi lahendamist takistavad ka piiriülesed müügikanalid, nagu Internet, ja äsja kontrollitavate ainete hulka arvatud ainete kiire asendumine turul uute ainetega.

6. 2007. aastal üle Atlandi ookeani toimuva salakaubanduse vastu võitlemiseks loodud Merenduse Valdkonna Analüüside ja Operatsioonide Keskus (MAOC-N)[9] koordineeris esimesel kahel aastal operatsioone, mille käigus konfiskeeriti 43 tonni kokaiini ja 21 tonni hašisit. Selleks et vältida narkootikumide salakaubaveole ELi liikmesriikide püstitatud tõkkeid, on narkootikumide salakaubanduse võrgustikud kiiresti muutnud oma kaubaveo marsruute ja meetodeid. Nimelt nähtub viimastest andmetest, et keskuse MAOC-N ja 2008. aastal üle Vahemere toimuva salakaubanduse vastu võitlemiseks loodud keskuse CeCLAD-M[10] koordineeritud operatsioonide käigus konfiskeeritu hulk on märkimisväärselt vähenenud.

7. 2009. aastal lõpetati ÜRO tasandil läbirääkimised üleilmset narkoprobleemi käsitleva uue poliitilise deklaratsiooni ja tegevuskava üle. EL toetas tasakaalustatud uimastipoliitikat, mis tugineks tõenditele ning austaks inimõigusi ja inimväärikust, kuid ELi läbirääkimispositsiooni nõrgendasid liikmesriikide erimeelsused .

8. Kahe viimase aasta jooksul on narkootikumidealane välispoliitika aeg-ajalt keskendunud liialt julgeolekule. ELi liikmesriikide ja kolmandate riikide kahepoolsetes kokkulepetes käsitletakse eelkõige narkootikumide pakkumise vähendamiseks tehtavat koostööd.

9. Majanduslanguse tõttu on liikmesriikides kärbitud uimastipoliitika eelarvet. Komisjonile valmistab muret liikmesriikide teabekeskuste kaasrahastamise vähendamine. 2009. aastal oli peaaegu ühel viiendikul teabekeskustest raskusi sellega, et kasutada täielikult ära Euroopa Narkootikumide ja Narkomaania Seirekeskuse koordineeritud REITOXi riiklike teabekeskuste võrgustiku toetus, kuna sellele ei saadud lisaks vastavat riiklikku toetust. Sellel võib olla ELis negatiivne mõju narkootikumide seire kvaliteedile ja jätkusuutlikkusele.

TULEMUSTE KOKKUVÕTE

Käesolevas aruandes ja selle lisas keskendutakse peamiselt väljunditele (tegevussuundadele). Sisendite analüüsi (kas meede on eesmärgi saavutamiseks tõhus?) ja mõju hindamise (kas narkoolukord on tänu võetud meetmele paranenud?) seisukohalt on käesolev aruanne koostatud liiga vara. Järgmisel aastal korraldatakse ELi narkootikumidealase strateegia (2005–2012) ja tegevuskava (2009–2012) lõpphindamine ning selle raames analüüsitakse ka sisendeid ja hinnatakse mõju. Peamiste väljunditena vaadeldakse ELi narkootikumidealase tegevuskava viit peamist eesmärki: parandada koordineerimist ja koostööd, vähendada narkootikumide nõudlust ja pakkumist ning parandada rahvusvahelist koostööd ja probleemi mõistmist.

Parandada koordineerimist ja koostööd

Arvestades narkoprobleemi valdkondadeülest laadi, eeldab selle probleemi tõhus lahendamine ELi eri poliitikavaldkondade meetmete koordineerimist. ELi uimastipoliitika peamine koordineerija on nõukogu horisontaalne narkootikumide töörühm, mille raames on ELi eesistujariigid arutanud küsimusi, mis on tihedalt seotud ELi narkootikumidealase tegevuskavaga. Samal ajal on nõukogu muude töörühmade kaasamine uimastipoliitika väljatöötamisse aeg-ajalt põhjustanud segadust horisontaalse narkootikumide töörühma rolliga seoses.

Oluline on säilitada sidus horisontaalne lähenemisviis , et hoida ELi uimastipoliitika raames ära õiguskaitse liialt suur rõhutamine, mis võib kahjustada narkootikumide nõudlust vähendavaid meetmeid.

Peaaegu kõik ELi liikmesriigid on teatanud kodanikuühiskonna organisatsioonide aina suuremast kaasatusest riikliku uimastipoliitika kujundamisse, rakendamisse ja vahel ka hindamisse. Euroopa uimastialase algatuse raames on komisjon kaasanud riikliku ja kohaliku tasandi narkootikumidealastesse teavituskampaaniatesse ligikaudu 700 kodanikuühiskonna partnerit ning jätkanud konsulteerimist kodanikuühiskonna uimastifoorumiga.

Vähendada narkootikumide nõudlust

Liikmesriigid peavad oma narkomaania ennetusprogramme veel täiustama, et need oleksid tõhusad ja tõenditel põhinevad. ELi riikides koostatakse ikka veel üldisi ennetusprogramme, kuigi need ei ole osutunud tõhusaks, samas kui haavatavatele elanikkonnarühmadele suunatud valikulised ennetusprogrammid ei ole enamikus liikmesriikides piisava ulatusega. Enamik liikmesriike on mõned sellised ennetusprogrammid suunanud isikutele, kes tarvitavad narkootikume näiteks lõõgastumiseks ja ööelu keskkonnas. Üldiselt hinnatakse selliste programmide tõhusust muude ennetusmeetmete tõhususest sagedamini.

ELi liikmesriigid on kahju vähendamise poliitikat ja sekkumismeetmeid tõhustanud, kuid konkreetse riigi narkoolukorra ja poliitikaprioriteetide tõttu erineb konkreetsete meetmete rakendamise määr riigiti märkimisväärselt.

2007. aastal sai narkoravi hinnanguliselt üks miljon eurooplast (enamik opioidide tarvitajad), kellest ligikaudu 670 000-le pakuti ka asendusravi. Opiodide asendusravi (milles kasutatakse metadooni või buprenorfiini) koos psühholoogilise abiga peetakse opiodide tarvitajate jaoks kõige tõhusamaks raviks. Asendusravi ei pakuta praegu kokaiini- ega amfetamiinisõltlastele.

Enamikus liikmesriikides on narkoravi pakkumiseks välja töötatud kas tõenditel põhinevad või hea tava suunised, kuid vaid mõned üksikud on seadnud nende järgimise raviteenuste riikliku rahastamise eeltingimuseks.

Igas liikmesriigis pakutakse narkomaaniaga seotud tervishoiuteenuseid vähemalt mõnes vanglas, kuid sellised teenused jõuavad üldiselt vaid üksikute kinnipeetavateni. Korrapärane narkootikumide tarvitamine iseloomustab ikka veel pigem kinnipeetavaid kui elanikkonda üldiselt, ulatudes riigiti 3 %-st 77 %-ni. Kõige ohtlikumad narkootikumide tarvitamise vormid, sealhulgas süstimine, näivad samuti iseloomustavat kinnipeetavaid.

ELis HIViga nakatunute arv narkomaanide hulgas üldiselt väheneb. Hoolimata narkootikumidest põhjustatud surmajuhtumite arvu vähenemisest selle sajandi alguses (stabiliseerus 6 500–7 000 surmajuhtumini aastas), viitavad 2008. aasta algsed andmed selle arvu võimalikule suurenemisele, kusjuures see arv on peamiselt suurenenud kokaiinisõltlaste suure suremuse tõttu.

Äärmiselt vähe teavet on liikmesriikides narkootikumide tarvitajate jaoks välja töötatud sotsiaalse reintegreerimise programmide ja nende laadi kohta.

Vähendada narkootikumide pakkumist

Narkokaubanduse vastase võitluse prioriteetide määramisel kasutatakse aina enam Europoli iga-aastast organiseeritud kuritegevuse ohtude hinnangut.

Viimastel aastatel on Europoli ja liikmesriikide koostöö kolme COSPOLi projekti raames (kokaiin (COLA), heroiin (MUSTARD) ja sünteetilised narkootikumid (SYNERGY)) paranenud. 2010. aasta veebruaris loodi Euroopa narkootikumide profileerimissüsteem, mida kaasrahastab komisjon. Selle projekti raames, mis koondab narkootikumide kohtuekspertiisi väljatöötamiseks kõiki ELi kohtuekspertiisilaboreid, on võimalik suurendada narkokaubanduse võrgustike tuvastamise ja hävitamise suutlikkust, kui sellesse kaasata tihedalt ka õiguskaitseasutused.

Komisjoni 2009. aasta aruandest[11] nõukogu 25. oktoobri 2004. aasta raamotsuse 2004/757/JSK (millega kehtestatakse miinimumeeskirjad ebaseadusliku uimastiäri kuriteokoosseisu ja karistuste kohta)[12] rakendamise kohta nähtus, et Eurojustile edastatud narkokaubanduse juhtumite arv viimase viie aasta jooksul suurenes, mis on märk õigusalase koostöö paranemisest selles valdkonnas. Samal ajal ei ole mõned liikmesriigid nimetatud raamotsust oma õigusesse veel üle võtnud ja aruande järelduste kohaselt on ka erinevused liikmesriikide õigussüsteemides ikka veel alles. Sarnaste järeldusteni jõuti ka hinnangutes, mida anti arestimis- ja konfiskeerimisotsuseid käsitlevate nõukogu raamotsuste rakendamise kohta.

Õiguskaitseasutused peaksid operatsioonide, näiteks kriminaaltulu jälitamise kohta jagama aegsasti senisest enam teavet ja liikmesriigid peaksid oma koostööd Europoliga seoses teatavate narkootikumidealaste analüüsifailidega tõhustama.

Viimase kolme aasta jooksul on ELi liikmesriigid loonud nii merenduskoostöö keskusi , et jagada jälitusteavet ning koordineerida üle Atlandi ookeani (MAOC-N) ja Vahemere (CeCLAD-M) toimuva narkokaubanduse vastaseid ühisoperatsioone, kui ka koostööplatvorme Lääne-Aafrikas. Hoolimata algsest edust on viimastel kuudel nimetatud keskuste koordineeritud operatsioonide raames konfiskeeritud aina vähem narkootikume. Selle peamiseks põhjuseks näib olevat narkokaubanduse võrgustike hea kohanemisvõime, mis on võimaldanud kaubaveo marsruute ja meetodeid kiiresti muuta.

Narkootikumide lähteaineid käsitlevate ELi õigusaktide hindamine viidi lõpule 2009. aastal. Seejärel soovitas nõukogu muuta õigusakte, olles enne põhjalikult hinnanud selliste muudatuste võimalikku mõju liikmesriikide ametiasutustele ja majandustegevuses osalejatele[13]. Rahvusvahelisel tasandil oli ELi peamiseks saavutuseks narkootikumide lähteainete kontrolli käsitleva lepingu sõlmimine Hiinaga ja selle rakendamine ning sarnase lepingu üle läbirääkimiste alustamine Venemaaga.

Parandada rahvusvahelist koostööd

Vaatlusperioodil sõlmisid 15 liikmesriiki narkootikumide valdkonnas kolmandate riikidega kahepoolseid kokkuleppeid , milles käsitleti küll eelkõige narkootikumide pakkumise vähendamist, kuid mis hõlmasid ka koostööd kõnealuses valdkonnas. Selliseid kokkuleppeid sõlmiti Ida-Euroopa ja Kesk-Aasia riikide (Venemaa, Ukraina, Kasahstani, Gruusia, Valgevene ja Armeeniaga) ning Lääne-Balkani, Lähis-Ida, Ladina-Ameerika ja Aasia riikidega.

Lisaks sellistele kokkulepetele jätkatakse ELi tasandil välisabiprogrammide raames projekte, milles käsitletakse samuti narkootikumide pakkumise ja nõudluse vähendamist. Vaatlusperioodil suurendati selliste projektide rahastamist ja eelkõige narkokaubanduse vastase võitluse alast suutlikkust stabiliseerimisvahendi pikaajalise komponendi raames heakskiidetud programmide alusel.

Komisjon peab ka edaspidi oluliseks alternatiivset arengut toetavaid ulatuslikke programme , mille eesmärk on pakkuda eelkõige Andide riikide talunikele majanduslikult elujõulist ja seaduslikku alternatiivi narkootiliste ainete kasvatamisele. Komisjon integreerib ELi lähenemisviisi oma laiemasse arengukavasse. Alternatiivne areng ei näi siiski olevat paljude liikmesriikide prioriteediks, kuna ainult mõned on teatanud, et see moodustab nende rahvusvahelisest arengupoliitikast olulise osa. Vaatlusperioodil töötas EL koos Ladina-Ameerika riikidega välja uue narkootikumidealase koostööprogrammi, millega kindlustatakse eelkõige ELi ning Ladina-Ameerika ja Kariibi mere riikide uimastitevastase võitluse mehhanismi, tugevdatakse Ladina-Ameerika riikides narkootikumide seirekeskusi ning suurendatakse suutlikkust vähendada narkootikumide pakkumist ja nõudlust.

EL arendab koostööd Lääne-Aafrika riikidega , eelkõige Lääne-Aafrika riikide majandusühenduse (ECOWAS) Praia narkootikumidealase tegevuskava raames. Äärmiselt oluline on kaasata asjaomaseid riike narkokaubanduse vastasesse võitlusse ja koostöösse piirkondlike organisatsioonidega, eelkõige ECOWASiga, et hävitada eri liiki kuritegelike rühmituste partnerlus. Komisjon ja nõukogu peavad narkokaubanduse vastases võitluses kindlasti tagama ELi siseste ja väliste meetmete sidususe.

Kahe viimase aasta jooksul on ELi liikmesriikide seisukohtade koordineerimine ÜRO narkootikumide komisjonis olnud ebaühtlane. 2009. aastal ÜRO uue narkootikumidealase poliitilise deklaratsiooni ja tegevuskava üle peetud läbirääkimiste lõppetapis ELi ühisrinne mõranes, kuna kaks ELi liikmesriiki loobusid nõudmast mõiste „kahju vähendamine” lisamist deklaratsiooni.

Kuigi ELi seisukohtade ühtlustamiseks ÜRO institutsioonides on võetud meetmeid, tuleb Viinis asuvate ÜRO delegatsioonide ja Brüsselis asuva horisontaalse narkootikumide töörühma tööd senisest enam koordineerida.

Euroopa naabruspoliitikaga hõlmatud riikide ja kandidaatriikidega narkootikumide valdkonnas tehtava koostöö raames pööratakse eelkõige tähelepanu narkokaubanduse vastasele võitlusele, institutsioonide ülesehitamisele, narkootikumide seirele ja nõudluse vähendamisele. Euroopa Narkootikumide ja Narkomaania Seirekeskus jätkas narkootikumidealaste teabe- ja seiremehhanismide loomiseks koostööd Horvaatia, Türgi ja Lääne-Balkani riikidega. Euroopa naabrus- ja partnerlusinstrumendi raames kavatsetakse seda koostööd laiendada ka Euroopa naabruspoliitikaga hõlmatud riikidesse.

Parandada probleemi mõistmist

Vaatlusperioodil võttis komisjon mitu meedet, et rõhutada narkootikumidega seotud teadusuuringute strateegilist olulisust. Meetmetega sooviti tuvastada puudusi kõnealuses valdkonnas, parandada poliitika kujundajate ja teadlaste tegevuse koordineeritust, edendada liikmesriikide ühist teadustegevust ning suurendada kõnealuste teadusuuringute rahastamist. 2009. aastal avaldas komisjon teadusuuringute ja tehnoloogiaarenduse seitsmenda raamprogrammi teemavaldkonna „Sotsiaalmajandus- ja humanitaarteadused” raames sõltlastega seotud teadustöö konkursikutse (ELi minimaalne toetus on 6,5 miljonit eurot). Selleks et toetada liikmesriikide ühist teadustegevust, eraldas komisjon narkootikumide valdkonnas Euroopa teadusruumi võrgustiku (ERA-NET) loomiseks2 miljonit eurot. Kõnealuse seitsmenda raamprogrammi 2010. aasta julgeolekuprogrammis on ette nähtud konkursikutsed uimastipoliitika soovimatute tagajärgede ja nende mõju kohta ELi julgeolekule. Terviseteema all avaldati 2010. aastal sõltuvushäire valdkonnas suurtele koostööprojektidele suunatud konkursikutsed (6–12 miljonit eurot).

Viimastel aastatel on komisjon eraldanud rohkem kui 1,1 miljonit eurot uuringuteks, mis toetavad ELi narkootikumidealase tegevuskava (2009–2012) rakendamist. Euroopa Narkootikumide ja Narkomaania Seirekeskus ning REITOXi võrgustik aitasid suure hulga avaldatud trükiste abil parandada narkoprobleemi mõistmist.

Euroopa Narkootikumide ja Narkomaania Seirekeskuse varajase hoiatamise süsteem tuli uutest narkootikumidest varajase teatamise ja nende hindamisega hästi toime. 2009. aastal teatati varajase hoiatamise süsteemi kaudu 24 uuest psühhoaktiivsest ainest, mida oli 2008. aastaga võrreldes peaaegu kaks korda rohkem. 2010. aastal korraldas Euroopa Narkootikumide ja Narkomaania Seirekeskuse laiendatud teaduskomitee mefedrooni, st ecstasy ’ga sarnase erguti riskihindamise. Selle alusel peab komisjon otsustama, kas teha nõukogule ettepanek kanda nimetatud aine kontrollitavate ainete loetellu. Kuna riiklikul ja ELi tasandil kontrollitavad ained asendatakse väga kiiresti uutega, mis võivad põhjustada veel täielikult kindlaks tegemata tervise- ja sotsiaalseid ohte, on vaja ELis narkootikumide valdkonnas teadusalast suutlikkust suurendada.

2009. ja 2010. aasta võtsid komisjon ning Euroopa Narkootikumide ja Narkomaania Seirekeskus meetmeid, et täiustada narkootikumide turge, narkootikumidega seotud kuritegevust ja narkootikumide pakkumise vähendamist käsitlevate andmete kogumist . 2010. aasta teisel poolaastal esitas komisjon oma ettepanekud nimetatud andmete kogumise täiustamise kohta ELis.

KOKKUVÕTE

ÜRO 1961. aasta narkootiliste ainete konventsiooni 50. aastapäev pakub võimalust tõsiselt analüüsida narkoprobleemi. Viimase 50 aasta jooksul on narkootikumid muutunud üleilmseks probleemiks, puudutades peaaegu kõiki riike ning seades ohtu miljonite inimeste tervise ja julgeoleku. Ebaseadusliku ja kiiresti muutuva narkokaubanduse vastu ei suuda riigid üksinda tõhusalt võidelda.

Uimastipoliitika peamiseks probleemiks on muutunud seaduslike ja ebaseaduslike ainete kombineeritud kasutamine ning piiri hägustumine nende ainete vahel. Segatarvitamise vastu võitlemiseks on vaja välja töötada teadustööle tuginev üksikasjalik poliitika, milles käsitletakse narkosõltuvust laiemas sõltuvuste raamistikus. Poliitika kujundajad peavad eristama erinevaid tarbimisharjumusi ja ohte, mida suur hulk turul kättesaadavaid seaduslikke ja ebaseaduslikke aineid põhjustavad, et töötada rahvatervise ja julgeoleku tagamiseks välja võimalikult head meetmed.

Uute narkootikumide kiire ilmumine paneb poliitika kujundajad keerulisse olukorda. Uued ained on muutunud kiiresti menukaks nii tarbijate kui ka tootjate hulgas, kuna neid turustatakse seaduslike alternatiividena ebaseaduslikele narkootikumidele (seaduslikud mõnuained) ning enamikku neist on hõlbus toota ja turustada. Narkootikumide turg, kus pakutakse nii traditsioonilisi kui ka uusi, nii seaduslikke kui ka ebaseaduslikke aineid, nõuab ulatuslikke poliitikameetmeid.

Komisjon hindab praegu nõukogu otsuse 2005/387/JSK (uusi psühhoaktiivseid aineid käsitleva teabe vahetuse, riski hindamise ja kontrolli kohta)[14] rakendamist ning esitab seejärel selle muutmiseks ettepanekud, et piirata senisest tulemuslikumalt uute narkootikumide turu laienemist.

Narkootikumidest põhjustatud surmajuhtumite arvu selge suurenemise tõttu ELis peavad liikmesriigid pöörama senisest suuremat tähelepanu ennetusmeetmetele. Surmajuhtumite arvu vähendamiseks tuleb muu hulgas parandada narkootikumidega seotud terviseprobleemide kontrolli ja tervishoiuteenuste pakkumist vanglates.

Narkootikumidest põhjustatud surmajuhtumite arvu aitaksid vähendada ka kohustuslikud ohutusjuhised ööklubidele.

Ka piirkondlike platvormide raames tehtav koostöö on aidanud kaasa narkokaubanduse vastasele võitlusele. Narkokaubanduse võrgustikke suudetakse hävitada vaid juhul, kui tegutsetakse koostöövõrgustikena . Komisjon kohustub aktiivselt koordineerima õiguskaitseasutuste tegevust, mis on suunatud peamiste salakaubaveo marsruutide hävitamisele. Selleks et tõhustada õiguskaitset narkokaubanduse vastu, tuleb senisest suuremat tähelepanu pöörata kõnealuse valdkonna poliitika analüüsile ja meetmete hindamisele.

Pidades silmas tasakaalustatud uimastipoliitikat ja riikide jagatud vastutuse põhimõtet kõnealuse üleilmse probleemi suhtes, peab EL suhetes kolmandate riikidega uuesti esile tõstma narkootikumide nõudluse vähendamise poliitika. Narkootikumide salakaubavedu Euroopasse näiteks Lääne-Aafrika kaudu muudab transiidiriigid veelgi ebastabiilsemaks ja ergutab kohalikku nõudlust narkootikumide järele. See võib vallandada narkomaania epideemia ja HIV-nakkuse leviku ELi naaberriikides. EL peab tagama, et välisabi valdkonnas pööratakse nimetatud probleemidele tähelepanu. Tõhustada tuleb ka rahvusvahelist koostööd, mis on suunatud narkootikumide lähteainete ebaseadusliku kaubanduse vastu.

Praegune majanduskriis võib mõjutada narkoolukorda ELis, kuid selle kohta on veel vähe andmeid ja seega peab järelduste tegemisel olema äärmiselt ettevaatlik. Majandusraskused ja sellest tekkinud ebakindlus haavatavate elanikkonnarühmade hulgas võib suurendada narkootikumide tarvitamist, kuna mõned inimesed võivad otsida sellest lohutust. Organiseeritud kuritegelikud rühmitused võivad kaasata tööpuuduse kasvu tingimustes haavatavaid inimesi ebaseaduslike narkootikumide väikesemahulisse tootmisesse ja nende müümisesse. Narkosõltlastel võib olla keeruline leida raha narkootikumide soetamiseks, mis võib omakorda suurendada nende riskikäitumist ja narkootikumidega seotud kuritegevust. Samal ajal võivad eelarvepiirangud sundida liikmesriike vähendama ennetus- ja raviteenuseid. Komisjon soovib, et liikmesriigid ei vähendaks narkootikumidega seotud teenuste rahastamist , kuna sellel oleks negatiivne mõju teraapiat vajavate inimeste tervisele ja ühiskonna üldisele julgeolekule.

Lissaboni lepingu jõustumine ja sammaste struktuuri kaotamine ELi poliitikas annab võimaluse kõiki narkoprobleemiga seotud poliitikavaldkondi senisest paremini integreerida. Komisjon töötab 2012. aastale järgnevaks perioodiks välja uue ELi narkootikumidealase strateegia, mis koondab sidusasse poliitikasse rahvatervise, sotsiaalpoliitika, õiguskaitse ja välisabi küsimused ning seab inimesed ELi tegevuse keskmesse.

[1] Euroopa Narkootikumide ja Narkomaania Seirekeskus, 2009. aasta aruanne narkoolukorra kohta Euroopas. Hinnangute kohaselt tarvitab kanepit 22,5 miljonit ja kokaiini 4 miljonit inimest.

[2] JLS/2007/C4/005 – Üleilmse ebaseaduslike uimastite turu toimimise ja sellise turu piiramiseks võetud poliitikameetmete üksikasjalik analüüs.

[3] 15074/04 CORDROGUE 77, 22.11.2004.

[4] Komisjoni teatis „Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala kodanike teenistuses”, KOM(2009) 262, 3.9.2009.

[5] ELT C 326, 20.12.2008.

[6] Statistilised andmed on esitatud ainult täiskalendriaastate kohta.

[7] Näitaja võimaldab mõõta meetme või eesmärgi täitmist või selle täitmiseks tehtud edusamme.

[8] SEK(2009) 1631 (lõplik), 23.11.2009.

[9] Keskuse MAOC-N lõid Prantsusmaa, Ühendkuningriik, Hispaania, Portugal, Iirimaa, Itaalia ja Madalmaad. Saksamaa, Ameerika Ühendriigid, Kanada, Cabo Verde, Maroko ja Kreeka ning Euroopa Komisjon ja Europol osalevad keskuse töös vaatlejatena. Komisjon kaasrahastab 2009. aastal jõustunud rahvusvahelise lepingu alusel keskuse MAOC-N tööd.

[10] Keskuse CeCLAD-M ( Centre de Coordination pour la Lutte Anti-drogue en Méditerranée ) lõid Prantsusmaa, Hispaania, Portugal, Itaalia, Malta, Al~[pic]eeria, Tuneesia, Maroko, Mauritaania ja Liib Alžeeria, Tuneesia, Maroko, Mauritaania ja Liibüa.

[11] SEK(2009) 1661.

[12] ELT L 335, 11.11.2004, lk 8–11.

[13] Brüsselis 25. mail 2010 toimunud konkurentsivõime nõukogu 3016. koosolek.

[14] ELT L 127, 20.5.2005, lk 32–37.