ET Euroopa Liidu Teataja C 109/2

EUROOPA KESKPANGA ARVAMUS,

6. november 2013,

seoses ettepanekuga Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse kohta, millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad ja ühtne menetlus krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute kriisilahenduseks ühtse kriisilahendusmehhanismi ja ühtse pankade kriisilahendusfondi raames ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1093/2010

(CON/2013/76)

2014/C 109/02

Sissejuhatus ja õiguslik alus

3. septembril 2013 sai Euroopa Keskpank (EKP) Euroopa Liidu Nõukogult taotluse esitada arvamus seoses ettepanekuga Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse kohta, millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad ja ühtne menetlus krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute kriisilahenduseks ühtse kriisilahendusmehhanismi ja ühtse pankade kriisilahendusfondi raames ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1093/2010 (1) (edaspidi „ettepandud määrus”). 14. oktoobril 2013 sai EKP Euroopa Parlamendilt taotluse esitada arvamus seoses ettepandud määrusega.

EKP arvamuse andmise pädevus põhineb Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 127 lõikel 4 ja artikli 282 lõikel 5, sest ettepandud määrus sisaldab sätteid, mis mõjutavad EKP ülesandeid seoses krediidiasutuste ja muude rahaasutuste (v.a kindlustusseltsid) usaldatavusjärelevalve poliitikaga, mis on sätestatud aluslepingu artikli 127 lõikes 6, ja sätteid, mis mõjutavad Euroopa Keskpankade Süsteemi panust rahandussüsteemi stabiilsusega seotud poliitika tõrgeteta elluviimisse, millele viidatakse aluslepingu artikli 127 lõikes 5. EKP nõukogu on käesoleva arvamuse vastu võtnud kooskõlas Euroopa Keskpanga kodukorra artikli 17.5 esimese lausega.

1. Üldised märkused

EKP toetab täielikult ühtse kriisilahendusmehhanismi kehtestamist, mis tugevdab majandus- ja rahaliidu ülesehitust ja stabiilsust. EKP kasutab võimalust korrata 27. novembri 2012. aasta arvamuses väljendatud seisukohti seoses ettepanekuga, mis käsitleb nõukogu määrust, millega Euroopa Keskpangale antakse eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga, ning seoses ettepanekuga, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust, millega muudetakse määrust (EL) nr 1093/2010, millega asutatakse Euroopa Järelevalveasutus (Euroopa Pangandusjärelevalve) (CON/2012/96), (2) st et ühtne kriisilahendusmehhanism on hästi toimiva rahaturuliidu saavutamiseks vajaliku ühtse järelevalvemehhanismi (SSM) lahutamatu osa. EKP peab kehtestama selle mehhanismi ajaks, mil ta asub täies ulatuses täitma oma järelevalvekohustusi. Ettepandud määrus sisaldab kolme elementi, mis on tulemusliku kriisilahenduse seisukohast olulised: a) ühtne süsteem, b) ühtne asutus ja c) ühtne fond. Ettepandud määrus põhineb Euroopa Ülemkogu 2012. aasta 13.-14. detsembri ja 2013. aasta 27.-28. juuni järeldustel, (3) mis tuginevad raportile „Tõelise majandus- ja rahaliidu suunas” (4).

EKP leiab, et alltoodud punktides sätestatud põhimõtted on ühtse kriisilahendusmehhanismi tulemuslikkuse seisukohast määrava tähtsusega, ja toetab seda, et neid on üldjoontes kajastatud ettepandud määruses.

1.1 SRMi kohaldamisala hõlmab kõiki SSMis osalevates liikmesriikides asutatud krediidiasutusi.

1.2 SRMi keskmes peaks olema tugev ja sõltumatu ühtne kriisilahendusasutus (SRA), millel on piisav otsustuspädevus kriisilahendusmeetmete võtmiseks, et tagada euroala ja kogu liidu stabiilsus. SRM täiendab SSMi, (5) ent kriisilahenduse ja järelevalve vastutust ja otsustuspädevust on vaja kooskõlastada. Selles osas jagab EKP komisjoni seisukohta, et ühtsel mehhanismil on liikmesriikide kriisilahendusasutuste võrgustikuga võrreldes paremad võimalused optimaalsete kriisilahendusmeetmete tagamiseks (sh sobivaks koormusjaotuseks). Liikmesriikide kriisilahendussüsteemide koordineerimine pole õigeaegsete ja kulutõhusate otsuste tegemiseks piisav eelkõige piiriüleses kontekstis.

1.3 Otsustusprotsess peaks võimaldama õigeaegseid ja tõhusaid otsuseid, vajaduse korral väga lühikese aja jooksul (nt mõne päeva või tunni jooksul). Selle aluseks peab olema ressursside asjakohane planeerimine.

1.4 SRA-l peaksid olema piisavad volitused, vahendid ja rahalised ressursid krediidiasutuste ja investeerimisühingute kriisilahenduseks vastavalt tulevasele pankade maksevõime taastamise ja kriisilahenduse direktiivile (BRRD).

1.5 SRA-l peaks olema juurdepääs kriisilahenduse rahastusele ühtse pankade kriisilahendusfondi (SBRF) kaudu, mida tuleks rahastada kõigi SRMiga hõlmatud pankade eelnevatest riskipõhistest sissemaksetest, mida vajaduse korral täiendaksid tagantjärele tehtud sissemaksed. Lisaks on vaja ajutisi ja fiskaalselt neutraalseid riiklikke kaitsemeetmeid, mida võiks pakkuda SBRFile krediidiliini kujul.

1.6 SRMi kavandatud raamistik peaks tagama tiheda koostöö SRMi kriisilahendusfunktsiooni ja SSMi järelevalvefunktsiooni vahel, ent tagama samas vastavate institutsionaalsete kohustuste täitmise.

Nii SSM kui ka SRM on pangaliidu lõimitud finantsraamistiku lahutamatud osad, mis aitavad eraldada liikmesriikide pangad riigijuhtimisest ning eemalduda finantsturu killustumise protsessist.

EKP toetab igati SRMi planeeritud ajakava. Selle kohaselt jõustuks SRM 2014. aasta keskpaigaks ja hakkaks täies mahus tööle 1. jaanuariks 2015. See ajakava võtab arvesse, et SRM on pangaliidu põhielement.

2. Konkreetsed märkused

2.1 Õiguslik alus

Komisjon tegi ettepaneku rajada ettepandud määrus aluslepingu artiklile 114, mis võimaldab võtta liikmesriikide õigusnormide ühtlustamiseks meetmeid, mille eesmärk on siseturu rajamine ja selle toimimine. EKP on kursis sellega, et liidu muud institutsioonid tegelevad kavandatava õigusliku aluse hindamisega, ja võtab teadmiseks ettepandud määruse muudatused, millega soovitakse kasutada määruse võimaliku õigusliku alusena artiklit 114, et saavutada määruse eesmärki, milleks on siseturu terviklikkuse säilitamine ja siseturu toimimise parandamine liidu asutuse poolt ühtselt kohaldatavate kriisilahendusreeglite ja SBRFi juurdepääsu teel.

2.2 Ühtse kriisilahendusnõukogu juhtimine ja vastutus

EKP üldjoontes toetab kavandatavat juhtimisraamistikku, eelkõige seda, et mitte ükski osapool, s.o liikmesriigi kriisilahendusasutus, ei saa ühtses kriisilahendusnõukogus (edaspidi „kriisilahendusnõukogu”) otsuste tegemisel vetoõigust. Kuigi ülim otsustuspädevus on krediidiasutuse tegeliku kriisilahenduse korral komisjonil, on kriisilahendusnõukogul ulatuslikud iseseisvad volitused koostada kriisilahenduskavasid (6) ja kriisilahendusskeeme (7) ning nõuda nende täitmist. On ülimalt tähtis, et SRMi otsustuspädevus ja hääletamise kord tagaks tõhusa ja õigeaegse otsustamise eelkõige just kriisi ajal. Otsustusprotsessis osalevate asutuste kohustused peaksid olema täpsemini määratletud, et vältida volituste dubleerimist ja kattumist. Kriisilahendusnõukogu volituste kasutamise põhjalikum kirjeldamine parandaks vajalikus ulatuses kooskõla Meroni doktriiniga, (8) tagades samas piisava paindlikkuse iga üksiku kriisilahendusjuhtumiga tegelemiseks. Ettepandud määrus peab ühtlasi tagama komisjoni tegelike kriisilahendusotsuste võimalikult kiire vastuvõtmise (9).

EKP toetab kavandatavat raamistikku kriisilahendusnõukogu demokraatlikuks vastutuseks, mis on kooskõlas liidu institutsionaalse raamistikuga. Euroopa Parlamendi ja kriisilahendusnõukogu kokkulepe demokraatliku vastutuse praktilise korralduse ja järelevaatamise (10) kohta peaks arvestama liidu ja liikmesriikide õigusest tulenevate konfidentsiaalsusnõuetega, eelkõige seoses EKP ja liikmesriikide pädevate asutuste poolt kriisilahendusnõukogule esitatud järelevalveteabega.

2.3 Kriisilahendus- ja järelevalveasutuste vaheline koostöö

EKP toetab kavandatavat tihedat koostööd järelevalveasutuste ja kriisilahendusasutuste vahel (11). Ettepandud määruses sätestatud EKP ülesanded ja kohustused peaksid piirduma nendega, mis on sätestatud EKP-le aluslepingus, Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirjas („EKPSi põhikiri”) ning eelkõige nõukogu 15. oktoobri 2013. aasta määruses (EL) nr 1024/2013, millega antakse Euroopa Keskpangale eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusjärelevalve poliitikaga (12) (edaspidi „SSMi määrus”). EKP leiab, et uus määrus ei pane talle uusi ülesandeid ega kohustusi, ent näeb ette tihedama koostöö ja teabevahetuse (13). Selguse huvides soovitab EKP ettepandud määruse viited EKP ülesannetele ja kohustustele siduda asjakohastel juhtudel viidetega EKP ülesannetele ja kohustustele, mis tulenevad SSMi määrusest (14).

Lisaks sätestab ettepandud määrus, et kui EKP kutsub kriisilahendusnõukogu esindaja osalema EKP järelevalvenõukogus, nimetab kriisilahendusnõukogu oma esindaja. SSMi määruses on sätestatud, et kui moodustatakse kriisilahendusnõukogu, siis võib EKP järelevalvenõukogu kutsuda Euroopa kriisilahenduse eest vastutava asutuse eesistuja osalema järelevalvenõukogu (15) koosolekutel vaatlejana. Täieliku kooskõla tagamiseks on seega vaja ettepandud määrust vastavalt muuta (16).

On ülimalt oluline, et kriisilahendusasutuste ja järelevalveasutuste vastavaid rolle ja kohustusi eristataks enne kriisi ilmnemist ja kriisi esimeses faasis, kus järelevalveasutus võib krediidiasutuse suhtes võtta varaseid sekkumismeetmeid, ning kriisilahendustingimuste hindamisel ja kapitaliinstrumentide allahindamisel.

Varase sekkumise faasis lasub ainuvastutus tegutsemise või meetmete eest järelevalveasutusel. Varase sekkumise meetmete võtmisel on tähtis, et järelevalveasutus viivitamata teavitaks kriisilahendusnõukogu. Pakutud lahendus, mille kohaselt kohustatakse EKPd (või liikmesriikide järelevalveasutusi) konsulteerima kriisilahendusasutustega enne täiendavate varaste sekkumismeetmete võtmist, ei ole kooskõlas vajadusega võtta varase sekkumise meetmeid kiiresti ja tulemuslikult lõimitud ja ainuvastustusega järelevalve süsteemi raames. Seepärast tuleks EKP-lt või riiklikult järelevalveasutuselt nõuda kriisilahendusasutuste viivitamata teavitamist võetud meetmetest (17). Varase sekkumise faasis peaks kriisilahendusnõukogu tegema oma sisemisi ettevalmistusi turu kindlustunnet häirimata ja asjaomase krediidiasutuse olukorda halvendamata. Seetõttu peaks teavet nõudma ja kohapealset kontrolli tegema eelkõige järelevalveasutus, kes kooskõlas BRRDga esitab kriisilahendusasutusele kogu krediidiasutuse kriisilahenduse ettevalmistamiseks vajaliku teabe (18). Vältida tuleks kriisilahendusasutuse koordineerimata uurimistoiminguid ja kohapealseid kontrollkäike, sest need võivad vähendada kindlustunnet (19).

Seoses kriisilahendust käivitavate tingimustega märgib EKP, et järelevalveasutus saab kõige paremini hinnata, kas krediidiasutus on maksejõuetu või võib tõenäoliselt sattuda maksejõuetusse ning kas on mõistlik eeldada, et mõni alternatiivne erasektoripoolne või järelevalvemeede väldiks selle maksejõuetust mõistliku aja jooksul (20). EKP on arvamusel, et ainuvastutus nende kahe kriteeriumi hindamise eest tuleks panna vastavale järelevalveasutusele (st EKP-le või liikmesriikide pädevatele asutustele) kooskõlas SSMi määruses sätestatud pädevuse jaotusega. See tagab vastutuse selge jaotuse kiirete ja tulemuslike kriisilahendusmeetmete huvides (21). Ettepandud määruses tuleks sätestada, et komisjon võib otsustada allutada krediidiasutus kriisilahendusele üksnes sellise kriisilahendushinnangu põhjal (22). Viimane on seetõttu vajalik, ent mitte piisav eeltingimus institutsiooni allutamiseks kriisilahendusele.

Järelevalveasutusel on kõige parem positsioon hindamaks, kas üksus või grupp ei ole ilma kapitaliinstrumentide allahindluseta või konverteerimiseta enam elujõuline või kas on vaja erakorralist riiklikku toetust. See teostatavushinnang antakse enne või samal ajal hinnangu andmisega selle kohta, kas pank vastab kriisilahendustingimustele, ehk enne kriisilahenduse algust. Seepärast peaks määrus selgelt panema vastutuse hinnangu eest järelevalveasutusele ja selline järelevalveasutuse hinnang peaks olema kapitaliinstrumentide allahindluse või konverteerimise eeltingimuseks (23).

Nõuetekohase võimude lahususe tagamiseks peaksid kriisilahendusnõukogu ja komisjon saama igal ajal nõuda järelevalveasutuse (EKP või liikmesriigi pädev asutus) hinnangut, kui krediidiasutus või investeerimisühing on maksejõuetu või tõenäoliselt satub maksejõuetusse või kui teda ei loeta ilma kapitaliinstrumentide allahindluseta enam elujõuliseks. See võimaldab reageerida järelevalveasutuse võimalikule tegevusetusele olukorras, kus kriisilahendusasutus peab tegutsemist vajalikuks (24).

Ettepandud määrus sätestab, et EKP ja liikmesriikide järelevalveasutused peavad esitama kriisilahendusnõukogule ja komisjonile kogu nende ülesannete täitmiseks vajaliku teabe. Teabevahetus on tulemusliku järelevalve ja kriisilahenduse oluline eeltingimus. Seepärast tuleks sätestada, et kõik teabe esitamise kohustused on vastastikused. Eelkõige tuleks järelevalveasutust esimesel võimalusel teavitada kriisilahendusmenetluse raames kavandatavatest ja sooritatud toimingutest, et järelevalveasutus saaks prognoosida mõju, mida need finantsstabiilsusele avaldada võivad, ja teavitada sellest kriisilahendusasutust (25).

2.4 EKP osalus kriisilahendusnõukogus ja keskpankade üldine kaasamine

EKP juhib tähelepanu sellele, et ettepandud määruse põhjendus 19, mis viitab komisjoni ja EKP „esindajatele”, ei ole kooskõlas ettepandud määruse ülejäänud sätetega, mille kohaselt nimetavad komisjon ja EKP ametisse osa kriisilahendusnõukogu liikmetest. Täpsemalt sätestab ettepandud määruse artikkel 39, et kriisilahendusnõukokku kuulub muu hulgas EKP poolt ühekordseks viieaastaseks ametiajaks nimetatud liige. Ettepandud määruse artikli 43 kohaselt tegutsevad kriisilahendusnõukogu liikmed sõltumatult ja objektiivselt liidu kui terviku huvides ning nad ei taotle ega võta vastu juhiseid liidu institutsioonidelt ja organitelt, liikmesriikide valitsustelt ega muudelt avaliku või erasektori asutustelt. Ettepandud määruse artiklite 45–49 kohaselt osaleb EKP nimetatud liige hääleõiguslikuna kriisilahendusnõukogu täis- ja täitevistungitel.

Selleks, et täpsemini kajastada erinevust SSMi määrusest tuleneva EKP rolli ja ettepandud määruses sätestatud EKP kui kriisilahendusnõukogu liikme rolli vahel ning eristada järelevalve- ja kriisilahendusfunktsiooni institutsionaalset vastutust Euroopa Liidus, soovitab EKP anda EKP-le õiguse osaleda vaatlejana kõigil kriisilahendusnõukogu täis- ja täitevistungitel (26).

Arvestades olulist rolli ja oskusteavet, mis keskpankadel finantsstabiilsuse ja nende makrotasandi usaldusjärelevalve puhul on, peaks liikmesriikide keskpankadel, kes ei tegutse riigisisese õiguse alusel kriisilahendusasutustena, olema õigus osaleda kriisilahendusnõukogu koosolekutel vaatlejana ning lisaks EKP-le tuleks ka neid kaasata süsteemse mõju hindamisse ja kriisilahendusmenetlusse (27).

2.5 Kriisilahenduse võimalikkuse hindamine ning miinimumnõue omavahendite ja allahinnatavate kohustuste puhul

EKP toetab ettepandud määrust, mis sätestab, et kriisilahendusnõukogu hindab kõigi artiklis 2 nimetatud üksuste kriisilahenduse võimalikkust, konsulteerides seejuures pädeva asutuse, sh EKPga (28). Hindamise enese puhul järelevalveasutusega konsulteerimisest piisab, ent kriisilahenduse takistuste kõrvaldamiseks võetavad meetmed tuleks määrata ja neid tuleks võtta koostöös järelevalveasutusega. See kajastaks järelevalveasutuse ulatuslikku kaasamist kriisilahenduskavade koostamisse (29). Hindamise puhul ei tohiks eeldada SBRFi rahalist tuge (v.a ajutise likviidsuse tagamiseks). Kui eeldada, et fondilt saab rahalist tuge, siis tekiks vastuolu üldpõhimõttega, mille kohaselt peavad kriisilahenduse korral kahjud kandma esmajoones konkreetse krediidiasutuse, investeerimisühingu või grupi aktsionärid ja võlausaldajad (30). SBRF eraldab vahendeid vaid juhul, kui aktsionäride ja võlausaldajate kriisilahendusrahastus pole piisav. Seepärast peaks krediidiasutuse, investeerimisühingu või grupi krediidilahenduse võimalikkuse hindamine tagama, et krediidiasutusel, investeerimisühingul või grupil endal on usaldusväärse kriisilahendusstrateegia jaoks piisav kahjumi katmise võime (31).

EKP on seisukohal, et miinimumnõue omavahendite ja allahinnatavate kohustuste puhul on kriisilahenduse võimalikkuse ja kahjude katmise tagamiseks määrava tähtsusega. Seepärast peaks pädeval asutusel olema suurem osa omavahendite ja allahinnatavate kohustuste miinimumnõude määramisel, kuivõrd see võib otseselt mõjutada panga tegevuse jätkamist ja on seega pädeva asutuse jaoks oluline. Seetõttu peaks kriisilahendusnõukogu määrama omavahendite ja allahinnatavate kohustuse miinimumnõude „koostöös” pädeva asutusega (32). Mis puutub omavahendite ja allahinnatavate kohustuste miinimumnõude määramist reguleerivatesse üldsätetesse, siis EKP arusaama kohaselt tagab ettepandud määrus täieliku kooskõla tulevase BRRDga ja sisaldab seega ka ristviiteid tingimustele, millele kohustused peavad vastama omavahendite ja allahinnatavate kohustuste miinimumnõude määramise kontekstis (33).

2.6 Kohustuste ja nõudeõiguste teisendamine

Ettepandud määruse kohaselt jõustuvad kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise sätted 1. jaanuaril 2018. See tähendab, et aastatel 2015–2018 peab SRM teostama pankade kriisilahendust ilma kõnealuse kriisilahendusvahendita. Kui aga kriisilahenduseks kasutatakse riiklikke vahendeid või SBRFi vahendeid, on omakapitali ja allutatud laenude teisendamine uute riigiabireeglite (34) kohaselt kohustuslik. Sellest hoolimata pole kindel, kas on võimalik teisendada kõrgema nõudeõiguse järjekohaga võlgnevusi, sest liikmesriigid saavad vabalt otsustada, kas nad eeldavad kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise raamistiku kasutuselevõttu.

Seda silmas pidades toetab EKP kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendi rakendamist enne 2018. aastat. Kohustuste ja nõudeõiguste teisendamine on juba üldjoontes kulutustesse sisse arvestatud, mistõttu selle mõju rahastamisele peaks kujunema minimaalseks. Kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendi olemasolu aitaks ka tagada õiguskindlust, järjepidevust ja ennustatavust ning seega vältida erilahendusi (35).

Säte, mis reguleerib nõuete järjekohta maksejõuetuse korral ja kehtestab korra, mille kohaselt jaotatakse kahjumit kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise (36) korral, ei näi olevat tulevase BRRD sätetega täielikult kooskõlas. Seepärast tuleks tagada järjepidevus sõltuvalt liidu seadusandja vastu võetud lõpptekstist. Tagatud hoiustel peaks olema kõrgeim järjekoht, samal ajal kui eraisikute ning väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete hoiused, mis tingimustele vastavad, on kõrgemal järjekohal võrreldes muu kõrgema järjekohaga nõudeõigustega. Hoiuste tagamise skeemid kriisilahenduses tuleks samuti täielikult vastavusse viia tulevase BRRD sätetega ning sätestada tema tagasinõudeõigus tagatud hoiuste omanike õiguste ja kohustuste suhtes (37).

2.7 Ühtne pankade kriisilahendusfond

EKP toetab lahendust, mille puhul SRM sisaldab SBRFi, mida rahastatakse eelnevatest riskipõhistest sissemaksetest, mis on saadud SRMis osalevates liikmesriikides asuvatelt krediidiasutustelt ja investeerimisühingutelt. Selline ühtse kriisilahendusfondi juhtimine on SRMi oluline element, mille abil tagada kriisilahenduse piisav rahastamine ilma riiklikke vahendeid kasutamata. See võimaldab kriisilahendusnõukogul võtta kiireid meetmeid ilma pikemate aruteludeta selle üle, kuidas jagada koormust piiriüleste pankade puhul – see tagab Euroopa tasandil optimaalse ja kulutõhusaima kriisilahendusstrateegia. Ressursside ühendamise teel saab SBRF kaitsta maksumaksjaid riigisisese lahendusega võrreldes tulemuslikumalt ja seega eraldada pangad riikidest.

Ettepandud määrus sätestab SBRFi puhul vähemalt 1 %lise tagatud hoiuste sihttaseme. EKP on seisukohal, et tagatud hoiused ei ole kõige õigem näitaja, sest tagatud hoiused ei kajasta täielikult kriisilahenduse võimalikke rahastamiskulusid. Tagatud hoiused ei pruugi muutuda, samal ajal kui kohustuste kogusumma suureneb märkimisväärselt, ent võivad ka väheneda, samal ajal kui kohustuste kogusumma ei muutu. Kummalgi juhul ei kajastu kriisilahendusfondi võimalikud riskid adekvaatselt. Samuti tuleks arvestada asjaolu, et tagatud hoiused on juba kindlustatud hoiuste tagamise skeemi abil, sest kui (eelisseisundis) tagatud hoiused kannaksid kahju, aitaks see rahastada kriisilahendust. Seepärast peaks sellele näitajale lisama kohustuste kogusummaga seotud kontrollväärtuse ning kriisilahendusnõukogu peaks määrama selle piisava suuruse, võttes alammääraks 1 % tagatud hoiustest (38).

2.8 Kaitsemeetmed

EKP toetab ettepanekut kehtestada täiendavaid kaitsemeetmeid (finantsasutustega või muude kolmandate isikutega sõlmitud laenulepingud või muud laadi toetused), mida oleks võimalik võtta erandkorras, kui SBRFi eelnevalt tehtud sissemaksetest ei piisa ja täiendavaid sissemakseid pole kulude katteks võimalik kohe saada. Sellised kaitsemeetmed tugevdaksid SRMi väga negatiivsete majandus- ja finantsšokkide korral ning suurendaksid ühtlasi tema võimekust takistada süsteemseid kriise. Lisaks toetab EKP nõuet kohustada finantsasutusi kaitsemeetmetest saadud rahalisi vahendeid täies ulatuses tagasi maksma, mitte jätta kulusid eelarveliste asutuste kanda. Selle nõude kehtestamisel on peetud silmas üht SRMi asutamise peapõhjendust, milleks on pankade kriisilahendus maksumaksjatele püsikulusid tekitamata. Nende elementide suhtes on ettepandud määrus täielikult kooskõlas Euroopa Ülemkogu 2012. aasta 13.-14. detsembri ja 2013. aasta 27.-28. juuni järeldustega, (39) mis tuginevad aruandele „Tõelise majandus- ja rahaliidu suunas”.

Samas leiab EKP, et ettepandud määrus jääb täiendavate kaitsemeetmete kavandatavat ülesehitust kirjeldades ebamääraseks. Ehkki ettepandud määrus näeb ette võimaluse kolmandatelt isikutelt (40) laenu võtta, ei ole määruses täpsustatud, kas täiendavateks kaitsemeetmeteks loetakse ajutist juurdepääsu riiklikele rahalistele vahenditele või pöördutakse laenu võtmiseks üksnes erasektori poole. Kuna eelnõu artikli 6 lõikes 4 on sõnaselgelt öeldud, et liikmesriigid ei ole kohustatud sellist juurdepääsu tagama, siis näib, et kaitsemeetmete võtmine on vabatahtlik. EKP leiab, et eelarveressursid on SRMi kaitsemeetmete oluline osa, ent seejuures tuleb järgida eelarvelise neutraalsuse põhimõtet. Põhjus seisneb selles, et eelkõige SRMi käivitamise alguses võib erasektori rahastamisallikaid nappida ja finantsturu tormiliste sündmuste tõttu võivad need allikad kokku kuivada. EKP mõistab, et komisjon ei ole pannud osalevatele liikmesriikidele kohustust tagada juurdepääsu riiklikele vahenditele, sest see võib riivata liikmesriikide eelarvelist sõltumatust, mida ettepandud määruse õiguslikule alusele tuginedes teha ei tohi. Seda arvesse võttes peab EKP tähtsaks, et liikmesriigid tagaksid ühiste ja jõuliste riiklike kaitsemeetmete olemasolu ettepandud määruse jõustumise ajaks (41).

Kaitsemeetmeks võib olla krediidiliin, mis tagab SRMile juurdepääsu osalevate liikmesriikide ühistele eelarveressurssidele. Eelarvelise neutraalsuse põhimõtte järgimiseks tuleks krediidiliini kaudu saadu täielikult tagasi maksta. Tähtis on hoolikalt määrata tähtaeg, mille jooksul finantssektor need vahendid tagasi maksma peab, et vältida ülemääraste tsükliliste tasude kehtestamist. Selline krediidiliin oleks täielikult kooskõlas Euroopa Liidu Nõukogu 2012. aasta detsembri järeldustega (42) ja teiste riikide samalaadsete kriisilahendusraamistikega, näiteks USA Riigikassa Föderaalse Hoiusekindlustusseltsi (Federal Deposit Insurance Corporation) krediidiliiniga.

2.9 Suhted riigiabi raamistikuga

EKP leiab, et ettepandud määrus tagab komisjoni riigiabipädevuse säilimise kõigi kriisilahendusjuhtumite korral, mis hõlmavad riigiabiks loetavat toetust. Selleks viiakse paralleelselt kriisilahendusmenetlusega läbi riigiabimenetlus (43). Ettepandud määrusega kavatsetakse kohaldada ka riigiabi kontrolli SBRFi toetust puudutavatel juhtudel analoogia korras ja paralleelselt kriisilahendusmenetlusega (44).

EKP nendib, et riigiabi raamistik on vajalik liikmesriikide riikliku toetuse ühiste parameetrite määratlemiseks pankade kriisilahenduse kontekstis liidus tervikuna. Ent EKP leiab, et riigiabi kontrolli rakendamise mõju ja riigiabi kontrolli rakendamise mõju SRMi kriisilahendusmenetlustele tuleks hoolikalt hinnata. Kui SRM hakkab täies mahus tööle, tehakse kriisilahendusotsuseid liidu tasandil, mis tagab võrdsed tingimused ega moonuta ühisturgu (45). Seda silmas pidades ei tohiks paralleelne riigiabimenetlus kriisilahendusprotsessi aeglustada, dubleerida ega takistada. Siseturu säilitamise ning osalevate ja mitteosalevate riikide vahelise konkurentsi moonutamisest hoidumise eesmärk on võimalik saavutada kriisilahendusprotsessis. Riigiabi aspektid võib lõimida kriisilahendusprotsessi eeldusel, et komisjonile jääb lõplik otsustuspädevus. Ettepandud määruse kohaldamine peaks tagama, et riigiabi kontroll ei too kaasa põhjendamatuid viivitusi ega takista kriisilahenduseesmärkide saavutamist, pidades eelkõige silmas vajadust kaitsta finantsstabiilsust (46). Selguse ja õiguskindluse huvides peaks komisjon ettepandud määruses selgelt määratlema, missuguseid riigiabi raamistiku eeskirju ja korda rakendatakse analoogia korras, ning vajaduse korral täiendavalt selgitama nende rakendamise üksikasju sobivaid vahendeid kasutades.

Võimalik, et tulevikus on vaja põhjalikumalt analüüsida riigiabi eeskirjade rakendamist analoogia korras ning seoses riigiabi kaalutluste ja finantsstabiilsuse kaalutluste vahekorraga kriisilahenduse kontekstis (47).

2.10 Kriisilahendusotsuste kohtulik kontroll

Ettepandud määrus ei sisaldada kriisilahendusotsuste kohtulikku kontrolli ega sellega seotud küsimusi puudutavaid sätteid. EKP arusaama kohaselt a) teeb Euroopa Liidu Kohus kohtulikku kontrolli kriisilahendusnõukogu/komisjoni kriisilahendusotsuste (48) ja riigiabieeskirjadele vastavust puudutavate komisjoni otsuste suhtes ning b) liikmesriikide kohtud teevad kohtulikku kontrolli liikmesriikide kriisilahendusasutuste üle, mis rakendavad kriisilahendusskeemi kooskõlas komisjoni otsusega riigiabi kohta. EKP leiab, et aluslepingus ja ettepandud määruses sätestatud õiguskaitsevahendid, mida on võimalik kasutada Euroopa Liidu kohtus ja osalevate liikmesriikide õigusele vastavalt ka liikmesriikide kohtutes, peaksid tagama SRMi otsustest mõjutatud füüsiliste ja juriidiliste isikute õiguse õiglasele kohtupidamisele.

Õigusselgusele aitaks kaasa, kui määrus sätestaks, et ei piira liikmesriikide kohtute pädevust menetleda riiklike kriisilahendusasutuste tegusid või tegevusetust kriisilahendusmenetluses kooskõlas artikliga 16 tehtud kriisilahendusnõukogu otsuste rakendamisel. Lisaks võiks kaaluda, kas kehtestada sätteid, mis välistaksid või vähemalt piiraksid kriisilahendusnõukogu otsuseid – eelkõige ettepandud määruse artikli 26 lõike 2 alusel tehtud otsuste suhtes – kooskõlas BRRD sätetega edasikaebeõiguse ja muude meetmete välistamise kohta. Asjaomased sätted peaksid olema hoolikas tasakaalus, et tagada kooskõla Euroopa Liidu põhiõiguste harta ja Euroopa inimõiguste konventsiooni omandiõiguste tagatistega.

SRMis sätestatud kohtulike õiguskaitsevahendite läbipaistvuse suurendamiseks oleks soovitav määratleda SRMi raames võetud kriisilahendusmeetmetest mõjutatud isikute kohtuliku kaitse õiguse ulatus ja sisu; selleks võiks näiteks sätestada, et pakutud riiklike kriisilahendusasutuste tegevuse ja tegevusetuse kohtulik kontroll peab täielikult võtma kõik vajalikud meetmed selleks, et rakendada kriisilahendusnõukogu otsuseid, ja et need otsused on allutatud Euroopa Liidu Kohtu kontrollile. Seda saaks teha ettepandud määruse seletuskirjas või eraldi dokumendis.

2.11 Terminoloogia

EKP toetab komisjoni eesmärki tagada ettepandud määruse kooskõla tulevase BRRDga, mis peaks tagama üldise järjepidevuse ka kasutatud mõistete puhul. Kasutada tuleks BRRD mõisteid, välja arvatud juhul, kui ettepandud määrusest kõrvale kaldumine või mõistete väljajätmine on objektiivselt põhjendatud (49). Järelevalveasutusele viidates peaks määrus seetõttu olema järjepidev – näiteks „pädevale asutusele” viidates tuleks täpsustada, et selle all peetakse silmas EKPd kui järelevalveasutust ja ka liikmesriikide järelevalveasutusi.

2.12 Liikmesriigid, mis on seadnud sisse tiheda koostöö

EKP soovitab lisada ettepandud määrusesse sätte, mis reguleerib lõpetamata kriisilahendusmenetlusi, kui tihedat koostööd (50) tegev liikmesriik, millele seetõttu automaatselt kohaldub ettepandud määrus, vastava koostöö lõpetab.

Frankfurt Maini ääres, 6. november 2013 EKP president Mario DRAGHI

(1) COM(2013) 520 (final).

(2) ELT L 30, 1.2.2013, lk 6. Kõik EKP arvamused avaldatakse EKP veebilehel www.ecb.europa.eu

(3) Avaldatud Euroopa Ülemkogu veebilehel www.consilium.europa.eu

(4) Esitatud Euroopa Ülemkogul 2012. aasta detsembris ja avaldatud Euroopa Ülemkogu veebilehel www.consilium.europa.eu

(5) Vt ka Euroopa Keskpanga 29. novembri 2012. aasta arvamust seoses ettepanekuga direktiivi kohta, millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute maksevõime taastamise ja kriisilahenduse raamistik (CON/2012/99) (ELT C 39, 12.2.2013, lk 1).

(6) Vt ettepandud määruse artikkel 7.

(7) Vt ettepandud määruse artikkel 20.

(8) 13. juuni 1958. aasta otsus kohtuasjas 9/56: Meroni vs. High Authority (EKL 1958, lk 133), 14. mai 1981. aasta otsus kohtuasjas 98/90: Romano vs. INAMI (EKL 1981, lk 1241) ja 12. juuli 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-154/04 ja C-155/04: Alliance for Natural Health jt (EKL 2005, lk I-6451).

(9) Vt nt ettepandud määruse artiklit 16 puudutavaid märkusi ja muudatusettepanekus 6 tehtud märkusi.

(10) Ettepandud määruse artikli 41 lõige 8.

(11) Vt ettepandud määruse 4. peatükki „Koostöö”.

(12) ELT L 287, 29.10.2013, lk 63. Täpsemalt vt SSMi määruse artikli 3 lõige 3 ja artikli 27 lõige 2.

(13) Ettepandud määruse artikli 27 lõiked 2 ja 3.

(14) Vt nt muudatuste 2, 5, 8 ja 10 kohta tehtud sõnastusettepanekud.

(15) Vt SSMi määruse artikli 26 lõige 11 ja põhjendus 70.

(16) Vt muudatuse 12 sõnastusettepanek.

(17) Ettepandud direktiivi artikli 11 lõiget 4 tuleks sellele vastavalt muuta. Vt muudatuse 5 vastav sõnastusettepanek.

(18) Ettepandud Euroopa Parlamendi ja nõukogu ECOFINi nõukogu direktiivi (millega luuakse pankade maksevõime taastamise ja kriisilahenduse raamistik ning muudetakse nõukogu direktiive 77/91/EMÜ ja 82/891/EMÜ, direktiive 2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ ja 2011/35/EÜ ning määrust (EL) nr 1093/2010 - Üldine lähenemisviis) artikli 23 lõige 1 punkt ec.

(19) Vt muudatuse 14 sõnastusettepanek.

(20) Ettepandud määruse põhjendus 16: „EKP kui ühtse järelevalvemehhanismi raames tegutsev järelevalveasutus saab kõige paremini hinnata, kas krediidiasutus on maksejõuetuse ohus või võib tõenäoliselt sattuda maksejõuetusse ning kas on põhjendatult alust oodata, et mõni alternatiivne erasektoripoolne või järelevalvemeede väldiks selle maksejõuetust mõistliku aja jooksul.”

(21) Sama seisukoht esitati arvamuse CON/2012/99 punktis 2.1.

(22) Vt muudatuse 6 sõnastusettepanek.

(23) Vt muudatuse 8 sõnastusettepanek.

(24) Vt muudatuse 8 sõnastusettepanek.

(25) Vt muudatuste 11, 12 ja 13 sõnastusettepanek.

(26) Vt muudatuste 15, 16 ja 17 sõnastusettepanek.

(27) Vt muudatuse 15 sõnastusettepanek.

(28) See on kooskõlas finantsstabiilsuse nõukogu (FSB) dokumendiga „Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions”, oktoober 2011, avadatud FSB veebilehel www.financialstabilityboard.org. Vt II lisa ja punkt 10.

(29) Vt muudatuse 3 sõnastusettepanek.

(30) Vt ettepandud määruse artikli 13 lõige 1.

(31) Vt muudatuse 7 sõnastusettepanek.

(32) Vt muudatuse 4 sõnastusettepanek.

(33) Vt BRRD eelnõu artikli 39 lõiget 2, mis sätestab tingimused, millele kohustus peab vastama selleks, et teda arvestataks omavahendite ja allahinnatavate kohustuste summas.

(34) Komisjoni 30. juuli 2013. aasta teatis riigiabieeskirjade kohaldamise kohta alates 1. augustist 2013 finantskriisi kontekstis pankade kasuks võetavate toetusmeetmete suhtes (ELT C 216, 30.7.2013, lk 1).

(35) Vt muudatuse 22 sõnastusettepanek.

(36) Arvestades erakorralistel asjaoludel kohaldatavaid erandeid. Vt ettepandud määruse artikli 24 lõige 5.

(37) Ettepandud määruse artiklid 15 ja 73 peaks seetõttu viitama tulevase BRRD artiklitele 98a ja 99.

(38) Vt muudatuse 19 sõnastusettepanek.

(39) Avaldatud Euroopa Ülemkogu veebilehel www.consilium.europa.eu.

(40) Sellega seoses leiab EKP, et rahapoliitilise rahastamise keelu tõttu ei tohi keskpank rahastada kriisilahendusfondi. Vt nt EKP 2013. aasta lähenemisaruanne, lk 28.

(41) Vt muudatuse 20 sõnastusettepanek.

(42) Euroopa Ülemkogu 2012. aasta 13.-14. detsembri järeldused: „Ühtne kriisilahendusmehhanism peaks tuginema finantssektori enda panustel ja sisaldama asjakohaseid ja tõhusaid kaitsemeetmeid. Need kaitsemeetmed peaksid olema keskpikas perioodis fiskaalselt neutraalsed, tagades, et avaliku sektori abi saadakse tagasi finantssektorile kehtestatud tagantjärele kogutavate tasude kaudu.” EKP mõistab, et ettepandud määruse enesega sellist krediidiliini luua ei saa ja vaja on tugineda kriisilahendusnõukogu kohustusele seda krediidiliini aktiivselt otsida, eeldusel et olemas on finantsmehhanismid, mis tagavad juurdepääsu sellisele krediidiliinile.

(43) Vt ettepandud määruse seletuskirja (edaspidi „seletuskiri”) punkt 4.1.3 ja ettepandud määruse artikli 16 lõike 8 viimane lause.

(44) Vt ettepandud määruse artikli 16 lõige 10 ja seletuskirja punkt 1.2.

(45) Vt eelkõige ettepandud määruse põhjendused 7, 9 ja 13.

(46) Vt muudatuse 6 sõnastusettepanek.

(47) Vt muudatuse 21 sõnastusettepanek.

(48) Vt ettepandud määruse artikkel 16, võttes arvesse artiklit 78 kriisilahendusnõukogu lepinguvälise vastutuse kohta.

(49) Vt nt ettepandud määruse artikli 3 lõige 13, kus on esitatud grupi mõiste. See erineb termini mõistest, mis on sätestatud 27. juuni 2013. aasta direktiivi (millega luuakse pankade maksevõime taastamise ja kriisilahenduse raamistik) üldise lähenemisviisi artikli 2 lõikes 4.

(50) Vt SSMi määruses sätestatud mõiste.