[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 12.4.2006

KOM(2006) 164 lõplik

KOMISJONI ARUANNE

LOODUSLIKU LINNUSTIKU KAITSET KÄSITLEVA DIREKTIIVI 79/409/EMÜ RAKENDAMISE KOHTA Saavutatud üldarengut käsitleva ühendaruande I osa Ajakohastamine aastatel 1999–2001

SISUKORD

1. Sissejuhatus 3

1.1. Käesoleva aruande taust 3

1.2. Kõnealuses direktiivis sätestatud aruandlusmenetlus 3

1.3. Aruande ülesehitus 3

2. linnudirektiiv 79/409/EMÜ 3

2.1. Direktiivi eesmärgid 3

2.2. Kõnealuse direktiivi põhilised sätted 3

2.2.1. Ülevõtmine: uued riiklikud õigusaktid 4

2.2.2. Elupaikade kaitse (artikkel 3): ala märkimise areng 4

2.2.3. Elupaikade kaitse (artiklid 3 ja 4): erikaitsealadel võetud meetmed 5

2.2.4. Elupaikade kaitse (artiklid 3 ja 4): väljaspool erikaitselasid võetud meetmed 5

2.2.5. Lindude üldine kaitsesüsteem (artikkel 5) 6

2.2.6. Lindude müügi, transpordi ja pidamise tegevusluba (artikkel 6) 6

2.2.7. Linnuliikide kasutamine (artikkel 7): ahipidamine 7

2.2.8. Keelustatud vahendid (artikkel 8) 7

2.2.9. Erandid (artikkel 9) 7

2.2.10. Muud toetusmeetmed ja sätted: uurimistöö (artikkel 10) 8

2.2.11. Võõrliikide sissetoomine (artikkel 11) 8

2.2.12. Üldise teadlikkuse ja suutlikkuse suurendamine 8

3. Järeldused 9

1. SISSEJUHATUS

1.1. Käesoleva aruande taust

1979. aasta aprillis vastu võetud nõukogu direktiiv 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta, niinimetatud “linnudirektiiv” oli ELi esimene õigusakt, millega osutati erilist tähelepanu Euroopa Liidu kõikide looduslike linnuliikide pikaajalisele kaitsele. Selles määratakse kindlaks 181 eriti ohustatud liiki ning erihoolitsust vajavat alamliiki. Liikmesriigid vastutavad erikaitsealade kindlaksmääramise ning eriti kõikide eurooplaste ühise loodusvara – rändlindude – kaitse eest.

1.2. Kõnealuses direktiivis sätestatud aruandlusmenetlus

Käesolev aruanne on koostatud vastavalt kõnealuse direktiivi artiklile 12 liikmesriikide esitatud riiklikest kolme aasta aruannetest saadud teabe alusel. See hõlmab rakendusalaseid jõupingutusi aruandlusperioodil 1999 – 2001.

Võrreldes eelneva olukorraga, mida iseloomustatakse „Aruandes direktiivi 79/409/EMÜ (loodusliku linnustiku kaitse) rakendamise kohta: ajakohastamine aastatel 1996-1998“, piirdutakse käesolevas aruandes oluliste muutustega.

1.3. Aruande ülesehitus

Käesolev aruanne koosneb kahest osast, I osas tehakse kokkuvõte ELi 15 liikmesriigi toimunud arengust, eriti seoses kõnealuse direktiivi lühidalt kirjeldatud põhieesmärkide ja sätetega. II osas on direktiivi artiklile 12 vastav liikmesriikide riiklike aruannete kokkuvõte, milles käsitletakse rakendusalaseid jõupingutusi ajavahemikul 1999 – 2001. Vastavalt artikli 12 lõikele 2 on liikmesriikide asutused kontrollinud liikmesriikide esitatud teavet aruande II osas.

2. LINNUDIREKTIIV 79/409/EMÜ

2.1. Direktiivi eesmärgid

Linnudirektiivi põhieesmärk[1] on kõikide looduslike linnuliikide pikaajaline kaitse. ELi 15 liikmesriigi jaoks määratakse sellega kindlaks 181 eriti ohustatud liiki ning erihoolitsust vajavat alamliiki (I lisa). Liikmesriigid vastutavad erikaitsealade kindlaksmääramise ning eriti kõikide eurooplaste ühise loodusvara – rändlindude – kaitse eest.

2.2. Kõnealuse direktiivi põhilised sätted

Vastavalt artiklile 1 kehtestatakse linnudirektiiviga üldine kaitsesüsteem kõikidele looduslikult esinevatele linnuliikidele nende liikmesriikide Euroopa territooriumil, mille suhtes kohaldatakse asutamislepingut (välja arvatud Gröönimaa). Kõnealuse direktiivi eesmärk on nende linnuliikide kaitse ja hoidmine ning nende liikide küttimise ja püüdmise reguleerimine. Seda kohaldatakse nii looduslikult esinevate lindude kui ka nende munade, pesade ja elupaikade suhtes. Artikliga 2 seatakse eesmärgiks kõikide kõnealuste linnuliikide kaitse ning ühendatakse selle eesmärgiga nii nende linnuliikide ökoloogilised vajadused kui ka elanikkonna teaduslikud, kultuurilised ja puhkeaja veetmisega seotud nõuded.

Kõnealune direktiiv keskendub kahele põhiteemale: vastavalt artiklitele 3 ja 4 elupaikade kaitsele ning artiklitega 5 kuni 9 reguleeritud jahtimisele, püüdmisele, tapmisele ja müügile.

Artikliga 10 püütakse julgustada liikmesriikide uurimistöö edendamist looduslikult esinevate lindude kaitse vallas.

Artiklis 11 sätestatakse, et liikmesriigid peavad tagama, et võõrliikide sissetoomine ei ohustaks kohalikku taimestikku ega loomastikku.

Artiklis 12 nõutakse, et liikmesriigid edastavad komisjonile aruande kõnealuse direktiivi raames kohaldatavate siseriiklike õigusnormide rakendamise kohta.

Vastavalt kõnealusele direktiivile võetud meetmed ei tohi liikmesriikide Euroopa territooriumil viia looduslikult esinevate linnuliikide kaitse praeguse olukorra halvenemiseni (artikkel 13) ning liikmesriigid võivad kehtestada käesolevas direktiivis sätestatutest rangemaid kaitsemeetmeid (artikkel 14).

Töökorra artiklitega 15 kuni 19 nähakse eriti ette nõuandva komitee moodustatamist käesoleva direktiivi teaduse ja tehnika arenguga kohandamiseks, et võimaldada mis tahes vajalikke muudatusi teha, sätestada kord ja määrata kindlaks aruandluse kuupäevad.

2.2.1. Ülevõtmine: uued riiklikud õigusaktid |

Juriidilised nõuded | Liikmesriigid pidid jõustama käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid 1981. aastaks. Põhiliste riiklike õigusnormide tekstid tuleb edastada komisjonile. |

ELi 15 liikmesriigi kokkuvõte | Asjaomase ajavahemiku jooksul ei toimunud õigusaktide olulisi uuendusi, kuigi enamik liikmesriike teatas mõnedest muudatustest. Paljudel juhtudel olid need seotud teiseste õigusaktidega jahipidamise eritingimuste, mõju hindamise ja lindude pidamise kohta. Ühendkuningriigi õigusaktide muudatused tugevdasid jõustamisstruktuure ja karistusi ebaseadusliku tegevuse eest. |

2.2.2. Elupaikade kaitse (artikkel 3): ala märkimise areng |

Juriidilised nõuded | Artiklites 3 ja 4 nõutakse liikmesriikidelt linnuliikide elupaikade piisava mitmekesisuse ja suuruse säilitamist, hoidmist või taastamist. Artiklis 4 sätestatakse, et erikaitsealadena klassifitseeritakse eelkõige arvuliselt ja suuruselt kõige sobivamad alad. |

ELi 15 liikmesriigi kokkuvõte | Enamik liikmesriike on riiklikesse nimekirjadesse lisanud uusi erikaitsealasid, ja/või laiendanud olemasolevate erikaitsealade maa-ala. Mõnel juhul on olulisi täiendusi tehtud erikaitseala kogumi kohta (näiteks Itaalia, Madalamaade, Portugali, Hispaania ja Rootsi puhul). Ainult Belgia teatas ühe maa-ala eemaldamisest, mis seejärel korvati teiste piirkondade arvelt. Soome on siiski vähendanud hulga erikaitseala suurust. Belgia ja Iirimaa kaaluvad mere- või rannikuerikaitsealade klassifitseerimist või laiendamist. Ühendkuningriik lõpetas erikaitsealade põhjaliku ülevaatamise, kuid selle tulemused ei ole üksikasjalikud. |

2.2.3. Elupaikade kaitse (artiklid 3 ja 4): erikaitsealadel võetud meetmed |

Juriidilised nõuded | Artikliga 3 rõhutatakse linnuliikide elupaikade piisava mitmekesisuse ja suuruse säilitamise, hoidmise või taastamise vajadust. Selles nähakse ette lähenemisviis, mis põhineb kahesugustel meetmetel: i) kaitse- ja majandamisalade loomine ning ii) elupaikade taastamine ja parandamine. Artiklis 4 kirjeldatakse võetavaid kaitsemeetmeid, et tagada elupaikade sobivus I lisas loetletud ohualtide liikide ja rändlinnuliikide jaoks. Nagu artiklis 3 on ka kõnealuses artiklis oluline osa nii kaitsealade kogu maa-alal kui ka võrgustikus võetavatel meetmetel. |

ELi 15 liikmesriigi kokkuvõte | LIFE-projektid on mõnes liikmesriigis olnud olulised, kõige ilmsemalt Soomes. Meetmed hõlmavad põllumajanduse-keskkonna ja majandamise kavasid (Saksamaa, Hispaania, Soome, Madalamaad, Ühendkuningriik) ning maa omandamise kava (Portugal). Majandamiskavad on kasutusel paljudes liikmesriikides (Itaalia, Portugal), aga mitte terviklikult (Madalamaad). Soome üksi rõhutab taastamisplaani olulisust. |

2.2.4. Elupaikade kaitse (artiklid 3 ja 4): väljaspool erikaitselasid võetud meetmed |

Juriidilised nõuded | Artikliga 3 rõhutatakse linnuliikide elupaikade piisava mitmekesisuse ja suuruse säilitamise, hoidmise või taastamise vajadust. Selles nähakse ette lähenemisviis, mis põhineb kahesugustel meetmetel: i) kaitse- ja majandamisalade loomine ning ii) elupaikade taastamine ja parandamine. Artiklis 4 kirjeldatakse võetavaid kaitsemeetmeid, et tagada elupaikade sobivus I lisas loetletud ohualtide liikide ja rändlinnuliikide jaoks. Nagu artiklis 3 on ka kõnealuses artiklis oluline osa nii kogu maa-alal kui ka kaitsealadel võetavatel meetmetel. |

ELi 15 liikmesriigi kokkuvõte | Enamik riike osutas lepinguliste ja põllumajanduskeskkonnameetmete võtmisele (Belgia, Austria, Saksamaa, Iirimaa, Itaalia, Madalamaad, Portugal, Hispaania, Rootsi, Ühendkuningriik). Kõnealused ja muud algatused on suunatud erinevate elupaikade majandamisele ja taastamisele nagu näiteks heinamaad, nõmm, rohumaa, nõmmemaa, tammikud, märgalad, looduslikud metsamaad. Mõnel juhul on algatuse eesmärgiks seatud ka maastikule iseloomulike vormide säilitamine. Eelkõige rabade puhul on mõnikord maad ostetud. |

2.2.5. Lindude üldine kaitsesüsteem (artikkel 5) |

Juriidilised nõuded | Artikliga 5 kehtestatakse üldine kaitsesüsteem, keelustades lindude tahtliku tapmise või püüdmise, pesade ja munade tahtliku hävitamise või kahjustamise, linnumunade korjamist ja hoidmist, lindude tahtliku häirimise eriti pesitsemise ja poegade üleskasvatamise ajal ja nende linnuliikide isendite pidamise, mille jahtimine on keelatud. |

ELi 15 liikmesriigi kokkuvõte | Austrias, Soomes, Itaalias, Madalamaades, Hispaanias, Rootsis ja Ühendkuningriigis on kasutusel linnuliikide majandamiskavad või strateegiad, kuid enamasti väga piiratud arvu liikide puhul. Ühendkuningriigi aruanne teatas kõige arvukamatest tegevuskavadest – 26st ja kirjeldas üksikasjalikult kuue liigi kaitseks tehtavaid jõupingutusi. Hispaania on kehtestanud majandamisstrateegiad vaid kahe liigi suhtes, kuid on moodustanud mitmeid linnuliikide ja nendega seotud küsimustega tegelevaid töörühmi. Mitmetes riikides (Belgia, Taani, Prantsusmaa, Saksamaa, Iirimaa ja Rootsi) on kaitsetaseme tõstmiseks õigusakte tugevdatud, et pakkuda rahvusvahelist kaitset lindude püüdmise, häirimise, munade hävitamise ja korjamise jne eest. Häirimise ohu vähendamiseks nõutakse Iirimaal täiendavate tegevuste jaoks tegevuslubasid. LIFE-projekte on nimetatud vaid Ühendkuningriigi ja Portugali aruannetes. |

2.2.6. Lindude müügi, transpordi ja pidamise tegevusluba (artikkel 6) |

Juriidilised nõuded | Artikliga 6 keelustatakse kõnealuse direktiiviga hõlmatud linnuliikide elus või surnud isendite ja nende kõigi kehaosade (sealhulgas jahitud või püütud lindude, muud kui III lisa lõikes 1 loetletud) müük, müügi eesmärgil pidamine ja müügiks transportimine. Kui liikmesriik sooviks nimetatud tegevusteks anda tegevusloa III lisa lõikes 2 loetletud liikide suhtes, nähes ette teatud piirangud ja tingimusel, et lind on seaduslikult tapetud, siis peab ta kõigepealt konsulteerima komisjoniga. |

ELi 15 liikmesriigi kokkuvõte | Ühendkuningriigi aruandes esitatakse üksikasju kontrollimise taseme ja ebaseaduslikult peetavate lindude eest vastutuselevõtmiste kohta. Lisaks sellele nimetati vaid Iirimaa, Itaalia, Belgia ja Austria aruannetes lindude müügi ja pidamise küsimust. |

2.2.7. Linnuliikide kasutamine (artikkel 7): ahipidamine |

Juriidilised nõuded | Artikliga 7 antakse II lisas loetletud liikidega piirneva jahipidamise, sealhulgas jahikullidega peetava jahi luba. Jaht tuleks läbi viia vastavalt jõustunud kehtivatele meetmetele ja aruka kasutuse põhimõtetele ning linnuliikide ökoloogiliselt tasakaalustatud piiramisele. Kooskõlas artikliga 2 ei tohi jahipidamine mujal kaitsemeetmeid ohustada ja seda peab piirama linnuliikide elutsükli kriitiliste perioodide vältel (näiteks paaritusajal). |

ELi 15 liikmesriigi kokkuvõte | Jahipidamise siseriiklike ja piirkondlike õigusaktide osas on ette võetud mõned muudatused (Taani, Prantsusmaa, Soome, Kreeka, Portugal, Hispaania, Rootsi, Ühendkuningriik, – Šotimaa). Mitmel juhul (näiteks Belgia – Flaami piirkond, Itaalia, Iirimaa, Kreeka) on jahipidamine reguleeritud aasta kaupa, kuid ei ole ilmne, mille alusel need load on antud ja kas nad vastavad täielikult kõnealusele direktiivile. |

2.2.8. Keelustatud vahendid (artikkel 8) |

Juriidilised nõuded | Keelatud on kõik massilist või mittevalikulist lindude püüdmist või tapmist võimaldavad vahendid. |

ELi 15 liikmesriigi kokkuvõte | Enamik liikmesriike teatab püüdmise või tapmise lubatud meetodite õiguslikkuse kohta, mõned viitasid lihtsalt õigusalastele tekstidele ilma sisu täpsustamata. Ühegi riigi aruandes ei märgita, kas õigusaktide tegeliku rakendamisega on probleeme. |

2.2.9. Erandid (artikkel 9) |

Juriidilised nõuded | Artikliga 9 nähakse ette lindude kasutamist käsitlevate artiklite puhul erandi kohaldamist siis, kui puudub muu piisav lahendus. Erandi kohaldamine on võimalik i) rahva tervise ja ohutuse huvides, lennuohutuse huvides, vältimaks tõsist kahju viljasaagile, kariloomadele, metsadele, kalastuspiirkondadele ja vetele, taimestiku ja loomastiku kaitseks; ii) teadus- ja õppetöö, taasasustamise, uuesti loodusesse laskmise ja selleks vajaliku paljundamise eesmärgil; iii) lubamaks range järelevalve tingimustes ja valikuliselt teatavate lindude vähesel arvul püüdmist, pidamist või muud mõistlikku kasutamist. Liikmesriigid peavad komisjonile esitama teatavaid andmeid ja saatma kõnealuse artikli rakendamise kohta aastaaruande. Asjaomaste andmete põhjal peab komisjon tagama, et kõnealuste erandite tagajärjed ei ole vastuolus käesoleva direktiiviga. |

ELi 15 liikmesriigi kokkuvõte | Erandid on tehtud mitmel põhjusel, sealhulgas viljasaagi kahjustamise vältimiseks, haiguse kontrolliks, lennuohutuse huvides, võõrliikide negatiivse mõju puhul, hariduse ja teaduse eesmärgil. Soomes on tehtud 121 erandit, peamiselt teadus- ja õppetöö eesmärgil. Püüti kinni ka üks toonekurg ja viidi loomaaeda (Soome). Mõne riigi aruandes nimetatakse kormorani (Austria, Prantsusmaa ja Iirimaa). Kõige vahetumad märkimisväärsed erandid on seotud Itaalias seitsme linnuliigiga, mõjutades 80 000 lindu. Ainult Rootsi aruandes osutatakse, et erandid peavad olema kooskõlas soodsa kaitsestaatusega. |

2.2.10. Muud toetusmeetmed ja sätted: uurimistöö (artikkel 10) |

Juriidilised nõuded | Artikliga 10 nõutakse liikmesriikidelt linnuliikide asurkondade kaitseks, hoidmiseks ja kasutamiseks tehtavat uurimistööd. Asjaomased prioriteedid on sätestatud kõnealuse direktiivi V lisas. |

ELi 15 liikmesriigi kokkuvõte | Uurimisprojektide loetelu on pikk ja mitmekesine. Kõige sagedamini on nimetatud pesitsevate lindude loendamist, veelindude loendamist, lindude rõngastamiskavasid, elupaikade nõuete/valikuga seotud uurimistöid, lindude levikut ja loendeid ning seire ja majandamisprogrammidega seotud uurimistöid. |

2.2.11. Võõrliikide sissetoomine (artikkel 11) |

Juriidilised nõuded | Looduslikult mitteesinevate linnuliikide sissetoomise puhul peavad liikmesriigid artikli 11 kohaselt konsulteerima komisjoniga. Kõnealuseid liike võib sisse tuua ainult sel juhul, kui see ei ohusta kohalikku taimestikku ega loomastikku. |

ELi 15 liikmesriigi kokkuvõte | Võõrliikide uutest sissetoomistest ei ole teatatud. Kõige sagedamini rõhutatakse riikide aruannetes võõrliigina valgepõsk-händparti (Iirimaa, Hispaania, Rootsi ja Ühendkuningriik). Hispaanias näivad kontrollimeetmed olevat olnud tõhusad, kuna rohkem kui aasta jooksul ei ole ühtegi ristandit märgatud; Rootsis ja Iirimaal on jahipidamine arvukuse kontrollimise vahend; Ühendkuningriigis on käimas piiratud kontrollikatse, et kindlaks teha, kas kõnealuse liigi täielik hävitamine on teostatav. Muret tekitavad mitmed muud liigid, eelkõige haned Ühendkuningriigis ja Iirimaal. Võõrliikide seirekavad on kasutusel Itaalias (110 võõrliiki) ja Ühendkuningriigis (sissetoodud liigid väikese pesitseva asurkonnaga; võõrliigid, mittepesitsevad veelinnud ja ristandid). |

2.2.12. Üldise teadlikkuse ja suutlikkuse suurendamine |

Juriidilised nõuded | puuduvad |

ELi 15 liikmesriigi kokkuvõte | Linnuatlas, koolitus- ja õppematerjalid, teabelehed, konverentsid, tugivõrgustikud, riiklikud viitedokumendid jne. |

3. JÄRELDUSED

Käesoleva aruande eesmärk on toetada ühenduse linnudirektiivi rakendamise edusammude hindamist liikmesriikide teabe alusel, milles käsitletakse kõnealuse direktiivi kohaselt sätestatud riiklike õigusnormide rakendamist. Koos teabega lindude asurkondade ja nende elupaikade staatuse ja suundumuste ning sidussurve, mõju ja sotsiaalmajanduslike tõukejõudude kohta on see kaasa aidanud kõnealuse direktiivi tõhususe hindamisele.[2]

Tänapäeval on klassifitseeritud rohkem kui 3 000 erikaitseala, mis hõlmavad peaaegu 8% ELi maismaa-aladest, lisaks rohkem kui 2,7 miljonit hektarit hõlmavad olulised merekaitsealad, kuigi vaid neli riiki (Belgia, Taani, Luksemburg ja Madalamaad) on suures osas lõpule viinud oma töö erikaitsealade võrgustiku loomisel. Seega on erikaitsealadena määratletud riiklike territooriumite protsendimäära osas suuri erinevusi, alates vähem kui 2%st Prantsusmaal kuni 15%ni Hispaanias. Asjaomaste paikade (eriti märgalade) kaitse ja säilitamise majandamine koos liikide tegevuskavade arenguga on kaasa toonud mõne tõsiselt ohustatud liigi olukorra paranemise. Tegevus on aga riigiti erinev ja mõned olulised paigad on siiani kaitsmata.

Siiani on mõne liikmesriigi jahipidamise korra ja kõnealuse direktiivi teatavate nõuete vastavuse üle olnud palju lahkarvamusi ja vastasseisu. Mõnes riigis, eelkõige Prantsusmaal, Hispaanias ja Itaalias, on pikaajalised konfliktid kaasa toonud täiendavaid kohtuvaidlusi kõnealuses valdkonnas. Lahkarvamused jahipidamise ümber on nõudnud kõnealuse direktiivi sätete tõhusamat vastastikust mõistmist erinevatel tasanditel ning sisukamat dialoogi jahipidamise alal tegutsevate inimeste vahel.

Kokkuvõttes on vaja kiirendatud jõupingutusi, et täita kõnealuse direktiivi eesmärke Euroopa loodusliku linnustiku säilitamisel, ja tagada, et kõnealuse direktiiviga antakse nõuetekohane panus ELi eesmärki peatada bioloogilise mitmekesisuse vähenemine 2010. aastaks, nagu on kokku lepitud Euroopa Ülemkogu Göteborgi istungil ja sätestatud kuuendas keskkonnalases tegevuskavas (otsus 1600/2002).

[1] Direktiiv 79/409/EMÜ (EÜT L 103, 25/04/1979) muudetud direktiiviga 81/854/EMÜ (EÜT L 319, 07/11/1981, lk 3), direktiiv 85/411/EMÜ (EÜT L 233, 30/08/1985, lk 33), direktiiv 86/122/EMÜ (EÜT L 100, 16/04/1986, lk 22), direktiiv 91/244/EMÜ (EÜT L 115, 08/05/1991, lk 41), direktiiv 94/24/EMÜ (EÜT L 164, 30/06/1991, lk 9) ning Kreeka, Hispaania, Portugali, Austria, Rootsi ja Soome ühinemisega seotud aktid (EÜT L 302, 15.11.1985, lk 221 ja EÜT L 291, 19.11.1979, lk 17).

[2] “Lindude direktiivi 25 aastat: väljakutsed 25 riigi jaoks“, keskkonna peadirektoraadi aruanne, oktoober 2004.