SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

1.1.Taustteave

ELi tarbijad ja e-jaemüüjad ei kasuta ühtset turgu täiel määral ära. 2014. aastal tegi vaid 15 % tarbijatest internetioste muudest ELi riikidest, kuigi 44 % tegi seda oma riigis; 2014. aastal toimus rohkem kui kolmveerand (84 %) internetimüügist müüja asukohariigis. Euroopa Parlamendi uuringu hinnangul võiks täielikult toimiva digitaalse ühtse turu saavutamise võimalik panus Euroopa Liidu SKPs olla ligikaudu 415 miljardit eurot. Piiriülesest e-kaubandusest saadavat kasu hinnatakse 0,27 %-le SKPst. Piiriülene e-kaubandus toob otsest kasu ka kodanikele ja ettevõtjatele, võimaldades neile laiemat kauba- ja teenusevalikut ning suuremast hinnakonkurentsist tulenevalt madalamaid hindu.

Muudest liikmesriikidest ostmata või sinna müümata jätmisel on arvukalt põhjusi. Komisjoni teatises „Euroopa digitaalse ühtse turu strateegia“ nähti ette mitmesugused meetmed, et parandada tarbijate ja ettevõtjate juurdepääsu veebis pakutavatele kaupadele ja teenustele kogu Euroopas. Nimetatud meetmed on järgmised: võitlemine põhjendamatu asukohapõhise diskrimineerimise ning muude alalisest elukohast või päritoluriigist sõltuvate diskrimineerimise vormidega; kaupade internetipõhise ja muus vormis kaugmüügi ning digitaalse infosisu üleandmise tarbijalepingute normide edasine ühtlustamine; ning tarbijakaitsealase koostöö määruse läbivaatamine.

Komisjoni 2012. aasta teatises e-kaubanduse kohta tehti kindlaks, et e-kaubanduse kasvu üks põhitegureid on internetist tellitud kaupade füüsilise kättetoimetamise parandamine. Seejärel sätestati 2013. aasta postipakkide kättetoimetamise tegevuskavas meetmed kolme järgmise eesmärgi täitmiseks: i) suurem läbipaistvus ja teave kõigile e-kaubanduse väärtusahelas osalejatele; ii) kättetoimetamislahenduste parem kättesaadavus, kvaliteet ja taskukohasus; ning iii) tõhusamad tarbijate kaebuste lahendamise ja kahju hüvitamise mehhanismid. Mõningaid edusamme on tehtud seoses i) teenuse kvaliteediga, sealhulgas universaalteenuse osutajate koostalitlusvõime algatusega ja neljanda standardimistaotlusega CENi tehnilisele komiteele TC33,1 ning ii) teabe esitamisega tarbijatele, arendades Euroopa usaldusmärke internetis ostlemiseks. Hindade läbipaistvuse ja tõhusama regulatiivse järelevalve valdkondades on vaja aga täiendavaid meetmeid, arvestades, et mõnel piiriülesel teenusel on jätkuvalt kõrge hind ning mitte kõigil riikide reguleerivatel asutustel ei ole pädevuste ja pakiteenuste määratluse erinevuste tõttu võimalik koguda pakiveoturgude arengu jälgimiseks vajalikke andmeid. Euroopa praeguse postiteenuste õigusraamistiku, st direktiivi 97/67/EÜ kehtestamisel keskenduti selles peamiselt kiripostile ja enamik pakkide kättetoimetamise teenuseid jäid väljapoole universaalteenuse ulatust, samas kui praegu moodustavad kirjad alla poole Euroopa postisektori tulust.

Tarbijad ja väikeettevõtted on andnud teada, et pakkide kättetoimetamisega seotud probleemid, eeskätt kõrged hinnad, takistavad neil müümast suuremal määral muudesse liikmesriikidesse või ostmast sealt rohkem. Uuringud näitavad, et universaalteenuse osutajate kehtestatud piiriülesed üldhinnad on sageli kolm kuni viis korda kõrgemad kui riigisisesed hinnad ning neid erinevusi ei saa põhjendada tööjõu- või muude kuludega sihtriigis. Näiliselt sarnaste lähteliikmesriikide hinnad on võrreldavate vahemaade puhul mõnikord märkimisväärselt erinevad, ilma et seda saaks põhjendada selgete kuluteguritega.

Postipakkide piiriülese kättetoimetamise kõrgetel hindadel on mitmesuguseid põhjusi. Esiteks on postipakkide piiriülese kättetoimetamise turule omased suhteliselt suured turule sisenemise tõkked (nt pöördumatud kulud). Need võivad piirata geograafiliselt ulatuslikku konkurentide turuletulekut, sest ettevõtjatel on suurte kättetoimetamisvõrgustike (ning korrapäraste või püsiteenuste) arendamisel suured püsikulud. Konkurentsi tekkides on selle keskmes suurte pakimahtudega saatjad, näiteks suuremad e-jaemüüjad, kes saavad pidada pakiveoettevõtjatega individuaalsete allahindluste alusel hinnaläbirääkimisi. Väiksemad jaemüüjad ja üksikud tarbijad (kes ei saada sageli piisavas mahus pakke, et saada individuaalselt läbi räägitud allahindlusi) maksavad postipakkide piiriülese kättetoimetamise eest märkimisväärselt kõrgemaid üldhindu ning neid teenindavad vähemad ettevõtjad, eriti kõrvalistes piirkondades, kus on isegi võimalik, et lisatasudeta teeb seda ainult universaalteenuse osutaja.

Teiseks tekitab ebatõhus, ebajärjekindel või olematu regulatiivne järelevalve ühtse turu jaoks takistusi. Riikide erisugused õigusraamistikud ja direktiivi 97/67/EÜ erisugune kohaldamine liikmesriikides on toonud kaasa olukorra, kus paljudel riikide reguleerivatel asutustel on postipakkide piiriülese kättetoimetamise turu jälgimiseks piiratud volitused. Seepärast puudub neil võimalike turutõrgete ja õiguslike probleemide kindlakstegemiseks vajalik teave. Ka postivaldkonna regulatiivse keskkonna killustatus muudab olukorra postipakkide piiriülese kättetoimetamise teenuse osutajate jaoks keerukaks.

Kolmandaks on pidevalt puudu teavet postipakkide kättetoimetamise turu kohta, sealhulgas olemasolevate pakiveoteenuste, teenuseosutajate ja hindade kohta. Suur hulk ettevõtteid ja üksikisikuid teab üksnes mõnda ettevõtjat, keda nad võiksid kasutada ja kasutab sageli vaikimisi universaalteenuste osutajat. See muudab uute ettevõtjate jaoks turuosa hõivamise veelgi keerukamaks ja vähendab konkurentsisurvet olemasolevatele ettevõtjatele, mistõttu on neil teenuse kvaliteedi parandamiseks vähem motivatsiooni ja tekib hinnatõus. Teabepuuduse probleemi lahendamiseks kasutab komisjon COSME rahastust, et toetada pakiveoteenuste teabeplatvormi väljatöötamist. See aitab e-jaemüüjatel olla pakivedude võimalikest alternatiividest rohkem teadlik ja teha paremaid valikuid. Eeldatavasti arendatakse platvormiga keskpikas perspektiivis ka vahendeid, millega võimaldada väiksematel saatjatel ühendada oma saadetisi ja olla seega madalamate hindade tasumiseks sobivad. Komisjoni vastavale veebisaidile, mis luuakse käesoleva määruse sätete alusel, lisatakse selle platvormi konkreetne link.

Mõni e-jaemüüja nõuab klientidelt kättetoimetamise eest rohkem kui nad ise tasuvad. Lisatasud osutuvad suuremaks, kui saadetakse muudesse riikidesse või kõrvalistesse piirkondadesse või ääremaadele riigi piires, näiteks saarte puhul. Kuigi mõni pakiveoettevõtja on nõuab kõrvalisematesse piirkondadesse toimetamisel küll kõrgemaid hindu, ei ole see nii kõigil juhtudel: enamik universaalteenuse osutajatest on kehtestanud oma riigi territooriumil ühtse tariifi.

1.2.Eesmärgid

Käesoleva määruse üldine eesmärk on käsitleda postipakkide piiriülese kättetoimetamise teenustega seotud konkreetseid küsimusi; seega täiendab määrus eelnevalt kirjeldatud tööstusalast, reguleerivat ja standardimistegevust. See tugineb ka direktiivis 97/67/EÜ (mida on muudetud direktiiviga 2002/39/EÜ ja direktiiviga 2008/6/EÜ) (edaspidi „direktiiv 97/67/EÜ“) ettenähtud normidele postipakkide piiriülese kättetoimetamise teenuste kohta ning täiendab neid.

Käesoleva ettepaneku konkreetsed eesmärgid on

1) tõhustada turgude toimimist, a) muutes postipakiturgude regulatiivse järelevalve tõhusamaks ja järjekindlamaks ning b) soodustades konkurentsi, ja

2) suurendada tariifide läbipaistvust, et a) vähendada tariifide põhjendamatut erinemist ja b) vähendada üksikisikute ja väikeettevõtjate tasutavaid tariife, eeskätt kõrvalistes piirkondades.

Nende konkreetsete eesmärkidega toetatakse digitaalse ühtse turu laiemaid eesmärke suurendada piiriülest e-kaubandust ja e-kaasatust.

1.3.Poliitiline taust

Digitaalsete kaupade ja teenuste internetipõhise kättesaadavuse parandamine on üks kolmest sambast, millele tugineb digitaalse ühtse turu strateegia – mis on Junckeri juhitud komisjoni üks kümnest prioriteedist. Komisjon võttis digitaalse ühtse turu strateegias kohustuse võtta 2016. aasta esimeses pooles meetmed, et suurendada hindade läbipaistvust ja postipakkide piiriülese kättetoimetamise regulatiivset järelevalvet.