Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV riigihangete kohta /* KOM/2011/0896 lõplik - 2011/0438 (COD) */





SELETUSKIRI 1. Ettepaneku taust · Ettepaneku põhjused ja eesmärgid Strateegia „Euroopa 2020” aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu edendamiseks [KOM(2010) 2020] põhineb kolmel põimunud ja vastastikku tugevdaval prioriteedil: teadmiste- ja innovatsioonipõhise majanduse arendamine; vähese CO2-heitega, ressursitõhusa ja konkurentsivõimelise majanduse edendamine ning kõrge tööhõivetasemega majanduse tugevdamine, et tagada sotsiaalne ja territoriaalne ühtekuuluvus. Strateegias „Euroopa 2020” on määrav osa riigihangetel, mis on üheks turupõhiseks vahendiks, mida tuleks kasutada strateegia eesmärkide saavutamiseks, parandades ärikeskkonda ja innovatsiooni toetavaid tingimusi ettevõtjate jaoks ning soodustades keskkonnahoidlike riigihangete senisest ulatuslikumat rakendamist, toetades üleminekut ressursitõhusale ja vähese CO2-heitega majandusele. Strateegias „Euroopa 2020” rõhutatakse ka, et riigihankepoliitika peab tagama avaliku sektori vahendite kõige tõhusama kasutuse ja hanketurud peavad olema avatud kogu ELi piires. Arvestades kõnealuseid ülesandeid, on vaja olemasolevad riigihankealased õigusaktid läbi vaadata ja ajakohastada, et need sobituksid paremini poliitilise, sotsiaalse ja majandusliku arenguga. Komisjoni 13. aprilli 2011. aasta teatises „Ühtse turu akt. Kaksteist vahendit majanduskasvu edendamiseks ja usalduse suurendamiseks” on kaheteistkümne põhimeetme hulka, mille ELi institutsioonid peavad 2012. aasta lõpuks vastu võtma, arvatud ka riigihangete läbivaadatud ja ajakohastatud õigusraamistik, mis muudab lepingute sõlmimise paindlikumaks ning võimaldab muud poliitikat riigihankelepingutega paremini toetada. Käesoleval ettepanekul on kaks teineteist täiendavat eesmärki: · tõhustada avaliku sektori kulutusi, et saavutada parim võimalik hanketulemus ehk parim hinna ja kvaliteedi suhe. See tähendab eelkõige olemasolevate riigihanke eeskirjade lihtsustamist ja paindlikumaks muutmist. Sujuvatest ja tõhusamatest menetlustest saavad kasu kõik ettevõtjad ning need hõlbustavad nii VKEde kui ka piiriüleste pakkujate osalemist; · võimaldada hankijatel kasutada riigihankeid paremini selliste ühiste sotsiaalsete eesmärkide toetamiseks nagu keskkonnakaitse, suurem ressursi- ja energiatõhusus, võitlus kliimamuutuste vastu, innovatsiooni ning tööhõive ja sotsiaalse kaasatuse edendamine ning parimate võimalike tingimuste tagamine kvaliteetsete sotsiaalteenuste osutamiseks. · Üldine taust Riigihangetel on oluline mõju Euroopa Liidu üldistele majandustulemustele. Euroopa riigiasutused kulutavad ligikaudu 18 % SKPst asjadele, ehitustöödele ja teenustele. Ostude mahtu arvestades võib riigihangetel olla tööhõivet ja majanduskasvu soodustava ühtse turu saavutamisel oluline osa. Praegu kehtivad riigihankedirektiivid 2004/17/EÜ[1] ja 2004/18/EÜ[2] on viimased sammud pikast arengust, mis algas 1971. aastal direktiivi 71/305/EMÜ vastuvõtmisega. Läbipaistvate ning mittediskrimineerivate menetluste kehtestamisega on kõnealuste direktiivide eesmärk eelkõige tagada, et ühtse turu ettevõtjad saavad täiel määral kasu riigihanke valdkonna põhivabadustest. Põhjalik majandusanalüüs on näidanud, et riigihankealased direktiivid on märkimisväärses ulatuses oma eesmärgid saavutanud. Tänu direktiividele on paranenud läbipaistvus ja konkurents, samas kui madalamate hindade kaudu on saavutatud oluline kokkuhoid. Sidusrühmad on sellest hoolimata taotlenud riigihankealaste direktiivide läbivaatamist, et lihtsustada eeskirju, suurendada nende tõhusust ja tulemuslikkust ning sobitada neid paremini poliitilise, sotsiaalse ja majandusliku arenguga. Sujuvad ja tõhusamad menetlused on avaliku sektori hankijate jaoks paindlikumad, neist saavad kasu kõik ettevõtjad ning need hõlbustavad nii VKEde kui ka piiriüleste pakkujate osalemist. Täiustatud riigihanke-eeskirjad võimaldavad avaliku sektori hankijatel kasutada riigihankeid paremini selliste ühiste sotsiaalsete eesmärkide toetamiseks nagu keskkonnakaitse, suurem ressursi- ja energiatõhusus, võitlus kliimamuutuste vastu, innovatsiooni ja sotsiaalse kaasatuse edendamine ning parimate võimalike tingimuste tagamine kvaliteetsete sotsiaalteenuste osutamiseks. Neid suundi kinnitasid 2011. aasta kevadel komisjoni ja sidusrühmade vahel peetud konsultatsioonide tulemused, kus sidusrühmade valdav enamus toetas ettepanekut vaadata riigihankedirektiivid läbi, et kohandada neid paremini uute probleemidega, mille ees seisavad nii avaliku sektori hankijad kui ka ettevõtjad. · Ettepaneku valdkonnas kehtivad õigusnormid Koos uue kavandatava võrgustiku sektori direktiiviga asendatakse direktiivid 2004/17/EÜ ja 2004/18/EÜ kui Euroopa Liidu riigihangete õigusraamistiku põhielemendid. Direktiivi täiendatakse kõnealuse õigusraamistiku elementidega: · direktiiviga 2009/81/EÜ[3] sätestatakse nii kaitsevarustuse kui ka tundliku julgeolekuvarustuse hangete konkreetsed eeskirjad; · direktiiviga 89/665/EMÜ[4] kehtestatakse riiklike läbivaatamismenetluste ühised standardid, et tagada kiired ja tõhusad heastamisvõimalused kõikides ELi riikides, kui pakkujad leiavad, et lepingud ei ole sõlmitud õiglaselt. · Kooskõla Euroopa Liidu muude põhimõtete ja eesmärkidega Käesoleva algatusega rakendatakse strateegiat „Euroopa 2020” aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu edendamiseks [KOM(2010) 2020] ja strateegiaga seotud juhtalgatusi „Euroopa digitaalne tegevuskava” [KOM(2010) 245], „Innovaatiline liit” [KOM(2010) 546], „Üleilmastumise ajastu terviklik tööstuspoliitika” [KOM(2010) 614], „Energia 2020” [KOM(2010) 639] ning „Ressursitõhus Euroopa” [KOM(2011) 21]. Samuti rakendatakse sellega ühtse turu akti [KOM(2011) 206], eelkõige selle kaheteistkümnendat põhimeedet „Riigihangete õigusraamistiku läbivaatamine ja ajakohastamine”. Tegemist on komisjoni 2011. aasta töökava strateegilise algatusega. 2. Konsulteerimine huvitatud isikutega ja mõju hindamine · Konsulteerimine huvitatud isikutega Konsultatsioonimeetodid, peamised sihtvaldkonnad ja vastajate üldiseloomustus Komisjon avaldas 27. jaanuaril 2011. aastal dokumendi „Roheline raamat ELi riigihankepoliitika ajakohastamise kohta – Euroopa hanketuru tõhustamine”[5], millega algatati laialdane üldsusega konsulteerimine õigusaktide muudatuste üle, eesmärgiga muuta lepingute sõlmimine lihtsamaks ja paindlikumaks ning võimaldada riigihankelepingutega paremini toetada muud poliitikat. Rohelise raamatu eesmärk oli teha kindlaks kõik olulised reformitavad valdkonnad ja küsida sidusrühmade arvamust konkreetsete õigusaktide muudatuste kohta. Muu hulgas käsitleti teemasid, nagu vajadus lihtsustavate ja paindlikumaks muutvate menetluste järele, riigihanke strateegiline kasutamine muude poliitiliste eesmärkide edendamiseks, VKEde juurdepääsu tõhustamine riigihankelepingutele ning võitlus favoritismi, korruptsiooni ja huvide konfliktiga. Üldsusega konsulteerimine lõppes 18. aprillil 2011 ning sellel oli kõrge vastamismäär. Kokku saadi 623 vastust mitmesugustelt sidusrühmadelt, sealhulgas liikmesriikide keskasutustelt, kohalikelt ja piirkondlikelt avaliku sektori hankijatelt ja nende ühendustelt, ettevõtjatelt, tööstusliitudelt, teadlastelt, kodanikuühiskonna organisatsioonidelt (sealhulgas ametühingutelt) ja kodanikelt. Enamik vastuseid saadi Ühendkuningriigist, Saksamaalt ja Prantsusmaalt ning vähem Belgiast, Itaaliast, Madalmaadest, Austriast, Rootsist, Hispaaniast ja Taanist. Konsultatsioonide tulemused avaldati kokkuvõtvas dokumendis[6] ning neid esitleti ja arutati 30. juunil 2011 toimunud avalikul konverentsil[7]. Vastuste kokkuvõte ja nende arvessevõtmine Valdav enamik sidusrühmadest tervitas komisjoni algatust vaadata läbi praegu kehtiv riigihankepoliitika. Muude rohelises raamatus käsitletud teemade hulgas rõhutasid sidusrühmad eelkõige vajadust lihtsustada menetlusi ja muuta need paindlikumaks. Näiteks toetas sidusrühmade selge enamik mõtet võtta laiemalt kasutusele konkurentsipõhine läbirääkimistega hankemenetlus. Samuti toetati pakkuja väljavalimisega seotud halduskoormuse vähendamise meetmeid. Riigihangete strateegilise kasutamise suhtes strateegia „Euroopa 2020” sotsiaalsete eesmärkide saavutamisel olid sidusrühmade arvamused erinevad. Paljudele sidusrühmadele, eelkõige ettevõtjatele, oli vastumeelt mõte toetada riigihankelepingutega muid poliitilisi eesmärke. Muud sidusrühmad, eelkõige kodanikuühiskonna organisatsioonid, pooldasid igati sellist strateegilist kasutamist ning toetasid kaugeleulatuvaid muudatusi kuni Euroopa Liidu riigihankepoliitika põhimõteteni välja. · Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine Lisaks rohelist raamatut käsitlevatele konsultatsioonidele viis komisjon aastatel 2010–2011 läbi ulatusliku ELi riigihankealaste õigusaktide mõju ja tõhususe hindamise, toetudes hulgale tõenditele ja uute sõltumatute uuringute tulemustele. Uuringutes hinnati peamiselt hankemenetluste maksumust ja tõhusust, piiriüleste hangetega seotud probleeme, VKEde juurdepääsu riigihanketurgudele ning riigihangete strateegilist kasutamist Euroopas. Hindamise tulemused näitasid selgelt, et riigihankedirektiivid 2004/17/EÜ ja 2004/18/EÜ on aidanud kaasa läbipaistvuse ja tulemustele suunatud riigihangete tava tekkimisele, mis annab kokkuhoidu ja parandab hanketulemuste kvaliteeti, kaaludes üles nende menetluste järgimisega kaasnevad kulud avaliku sektori hankijatele ja tarnijatele. Samuti leiti hindamisel, et direktiivide erineva rakendamise ja kohaldamise tõttu on ka tulemused liikmesriigiti erinevad. Menetluste läbiviimiseks kulutatud aeg ja avaliku sektori hankijate kulud on liikmesriigiti väga erinevad. · Mõju hindamine Mõjuhinnang ja selle kommenteeritud kokkuvõte kirjeldavad erinevaid variante kõigi viie probleemiderühma puhul (halduskorraldus, reguleerimisala, menetlused, strateegilised hanked ja juurdepääs hanketurgudele). Erinevate variantide eeliste ja puuduste analüüsi põhjal tehti kindlaks eelistatud variandid, mis võiksid optimeerida erinevate lahenduste vahelist sünergiat, võimaldades kokkuhoidu tänu sellele, et üht liiki meede kompenseerib teise meetmega kaasnevad kulud (nt strateegilise hanketegevusega kaasnevad võimalikud kõrgendatud menetlusnõuded võidakse osaliselt kompenseerida kokkuhoiuga, mis saadakse tänu hankemenetluste paremale ülesehitusele). Kõnealused eelistatud variandid on käesoleva ettepaneku aluseks. Mõju hindamise aruande kavandi vaatas põhjalikult läbi mõju hindamise komitee, kes palus teha muudatusi, mis käsitlesid eelkõige õigusraamistiku muutmist vajavate sätete kindlakstegemist, arutluse all olevate variantide kirjeldust, valitud peamiste meetmete tasuvuse põhjalikumat analüüsi ning sidusrühmade seisukohtade süstemaatilist arvestamist nii probleemide kindlakstegemisel kui ka mõjuanalüüsi täiendamiseks. Need parandusettepanekud kaasati lõplikusse aruandesse. Mõju hindamise komitee aruannet käsitlevad arvamused avaldatakse koos käesoleva ettepanekuga ning lõpliku mõju hindamise aruande ja selle kommenteeritud kokkuvõttega. 3. Ettepaneku õiguslik külg · Õiguslik alus Ettepanek põhineb Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 53 lõikel 1 ning artiklitel 62 ja 114. · Subsidiaarsuse põhimõte Subsidiaarsuse põhimõtet kohaldatakse ettepaneku selles osas, mis ei kuulu Euroopa Liidu ainupädevusse. Liikmesriigid ei suuda ettepaneku eesmärke iseseisvalt saavutada järgmistel põhjustel. Piirmäärasid ületavate riigihangete puhul on menetluste koordineerimine osutunud oluliseks siseturu väljakujunemise vahendiks riigihanke valdkonnas, tagades ühtse turu kõikidele ettevõtjatele tõhusa ja võrdse juurdepääsu hankelepingutele. Kogemused direktiividega 2004/17/EÜ ja 2004/18/EÜ ning varasemate riigihankedirektiividega on näidanud, et üleeuroopalised hankemenetlused parandavad riigihangete läbipaistvust ja objektiivsust, mille tulemusel tekib märkimisväärne kokkuhoid ja paranevad hangete tulemused, millest saavad kasu liikmesriikide ametiasutused ja selle kaudu ka Euroopa maksumaksjad. Seda eesmärki ei saa vajalikul määral täita liikmesriikide meetmete abil, mis tooks vältimatult kaasa erinevused nõuete vahel ja võimalik, et ka vastuolulised menetluskorrad, mis omakorda suurendavad õiguslikku keerukust ja takistavad põhjendamatult piiriüleseid tegevusi. Ettepanek on seega kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega. · Proportsionaalsuse põhimõte Ettepanek on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega, kuna ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik, et saavutada eesmärk tagada siseturu nõuetekohane toimimine üleeuroopaliste koordineeritud hankemenetluste kaudu. Lisaks sellele põhineb ettepanek „tööriistakasti” kasutamisel, mis annab liikmesriikidele maksimaalse paindlikkuse menetluste ja vahendite kohandamiseks konkreetse olukorraga. Kehtivate riigihankedirektiividega võrreldes vähendab ettepanek märkimisväärselt menetluste läbiviimisest tulenevat avaliku sektori hankijate ja ettevõtjate halduskoormust; kui nähakse ette uued nõudmised (näiteks strateegiliste hangete kontekstis), kompenseeritakse need piirangute kõrvaldamisega muudes valdkondades. · Õigusakti valik Kuna ettepanek põhineb Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 53 lõikel 1 ning artiklitel 62 ja 114, ei ole määruse kasutamine asutamislepinguga lubatud, sest kavandatavaid sätteid kohaldatakse nii asjade ostmise kui ka teenuste hankimise suhtes. Seepärast on kavandatav õigusakt direktiiv. Mõju hindamise käigus heideti mõjuhinnangus üksikasjalikult esitatud põhjustel kõrvale mitu mitteseadusandlikku võimalust. 4. Mõju eelarvele Ettepanek ei mõjuta ühenduse eelarvet. 5. Täiendav teave · Olemasolevate õigusaktide kehtetuks tunnistamine Ettepaneku vastuvõtmisega kaasneb seniste õigusaktide (direktiiv 2004/18/EMÜ) kehtetuks tunnistamine. · Ülevaatamis-/läbivaatamis-/aegumisklausel Ettepanek sisaldab ülevaatamisklauslit, milles käsitletakse piirmäärade majanduslikke mõjusid. · Ülevõtmismeetmed ja selgitavad dokumendid Ettepanek hõlmab valdkonda, kus liidu õigusaktidel on koordineeriv eesmärk, mis mõjutab märkimisväärselt paljusid riiklikke õigussektoreid. Koordineerivast eesmärgist hoolimata on mitmeid sätteid vaja täielikult ühtlustada ning ettepanek hõlmab mitmeid õiguslikke kohustusi. Süsteemi toimimise nimel täiendavad liikmesriigid liidu eeskirju täiendavate siseriiklike sätetega. Komisjon on selles kontekstis teinud kindlaks mitmed tegurid, mille tõttu on liikmesriikide selgitused vajalikud nii ülevõtmismeetmete õigeks mõistmiseks kui ka riigihangete eeskirjade terviklikuks toimimiseks siseriiklikul tasandil: – ülevõtmis- ja rakendusmeetmed võetakse vastu erinevatel institutsioonilistel tasanditel (riiklik/föderaalne, piirkondlik, kohalik); – lisaks erinevatel tasanditel reguleerimisele kehtestatakse paljudes liikmesriikides eeskirju sõltuvalt asjaomasest sektorist või hanke liigist; – üldist või konkreetset laadi haldusmeetmed täiendavad õigusraamistikku ja mõnel juhul ka kattuvad sellega. Üksnes liikmesriigid saavad selgitada, kuidas võetakse erinevate meetmetega üle liidu riigihankesektori direktiive ja kuidas need meetmed üksteisega kokku sobivad. Seepärast tuleks koos ülevõtmismeetmetega edastada käesoleva direktiivi eri osade ja siseriiklike ülevõtmismeetmete vastavate osade vahelist seost selgitavad dokumendid, eelkõige peetakse silmas vastavustabelit, mis on siseriiklike meetmete analüüsimise vahend. · Euroopa Majanduspiirkond Kavandatavas õigusaktis käsitletakse Euroopa Majanduspiirkonnaga seotud küsimust, mistõttu tuleks selle kohaldamisala laiendada ka Euroopa Majanduspiirkonnale. · Ettepaneku üksikasjalik selgitus 1) Hankemenetluste lihtsustamine ja paindlikumaks muutmine Kavandatava direktiiviga nähakse ette praegu kehtivate riigihankedirektiividega kehtestatud menetluskorra lihtsustamine ja paindlikumaks muutmine. Seepärast hõlmab see järgmisi meetmeid. Reguleerimisala täpsustamine. Põhimõiste „hange”, mis on kirjas ka kavandatava direktiivi pealkirjas, on uuesti kasutusele võetud, et paremini määratleda riigihangetealaste õigusaktide reguleerimisala ja eesmärki ning hõlbustada piirmäärade rakendamist. Direktiivi reguleerimisala määratlevate teatavate põhimõistete (nt avalik-õiguslik isik, ehitustööde ja teenuste hankelepingud, segalepingud) määratlused on Euroopa Kohtu kohtupraktikat silmas pidades läbi vaadatud. Samal ajal püütakse ettepanekus kasutada järjepidevalt mõisteid ja kontseptsioone, mis on aastate jooksul Euroopa Kohtu kohtupraktikas välja kujunenud ning praktikutele tuttavad. Selles kontekstis tuleb märkida, et väikesed kõrvalekalded varasemate direktiivide sõnastusest ja esitusviisist ei tähenda tingimata sisulisi muudatusi, vaid on tingitud teksti lihtsustamisest. Traditsiooniline eristamine nn esmaste ja teiseste teenuste (A- ja B-teenuste) vahel lõpetatakse. Hindamise tulemused on näidanud, et riigihangetealaste õigusaktide täielikul kohaldamisel ei ole õigustatud piirdumine teatava teenusterühmaga. Samas sai ka selgeks, et tavaline riigihangete kord ei sobi sotsiaalteenustele, mille jaoks on tarvis eraldi eeskirju (vt edaspidi). „Tööriistakastil” põhinev lähenemine. Liikmesriikide süsteemid näevad ette kaks peamist menetlusviisi, avatud ja piiratud menetluse. Lisaks võivad liikmesriigid teatavatel tingimustel ette näha konkurentsipõhise läbirääkimistega hankemenetluse, võistleva dialoogi ja/või innovatsioonipartnerluse, mis on uus menetlusvorm riigihangete innovaatilisemaks muutmiseks (vt edaspidi). Pealegi on avaliku sektori hankijate käsutuses koond- ja elektroonilise hanke puhul kuus konkreetset hankemeetodit ja -vahendit: raamlepingud, dünaamilised hankesüsteemid, elektroonilised oksjonid, elektroonilised kataloogid, kesksed hankijad ja ühised hanked. Kehtiva direktiiviga võrreldes on neid vahendeid elektroonilisi hankeid silmas pidades parandatud ja täpsustatud. Leebem kord keskvalitsusest madalama tasandi hankijatele. Kooskõlas Maailma Kaubandusorganisatsiooni riigihankelepinguga (WTO riigihankelepinguga) nähakse ettepanekuga keskvalitsusest madalama tasandi hankijatele, nagu kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused, ette lihtsustatud hankekord. Kõnealused avaliku sektori hankijad võivad kasutada hanke väljakuulutamiseks eelteadet. Seda võimalust kasutades ei pea nad avaldama enne hankemenetluse algatamist eraldi hanketeadet. Samuti tohivad nad vastastikusel kokkuleppel osalejatega kehtestada paindlikumalt teatavaid ajalisi piiranguid. Elektrooniliste hangete edendamine. Avaliku sektori hankijapoolne elektrooniliste sidevahendite kasutamine ja tehingute elektrooniline töötlemine võib anda märkimisväärset kokkuhoidu ja parandada riigihankemenetluste tulemusi, vähendades samal ajal raiskamist ja vigu. Ettepaneku eesmärk on aidata liikmesriikidel minna üle elektroonilistele riigihangetele, võimaldades tarnijatel osaleda hankemenetlustes veebipõhiselt kogu siseturul. Selleks nähakse kavandatavas direktiivis ette kohustus edastada teated elektroonilisel teel, teha hankedokumendid elektrooniliselt kättesaadavaks ning minna kaheaastase üleminekuaja jooksul kõikide hankemenetluste puhul täielikult üle elektrooniliste sidevahendite kasutamisele, eelkõige dokumentide elektroonilisele esitamisele. Direktiiviga muudetakse sujuvamaks ja parandatakse dünaamilisi hankesüsteeme ja elektroonilisi katalooge – täiesti elektroonilisi hankevahendeid, mis on kohandatud nii, et need sobiksid kesksete avaliku sektori hankijate korraldatud koondhangete läbiviimiseks. Samuti aitavad elektroonilised hanked avaliku sektori hankijatel ära hoida, avastada ning parandada riigihanke-eeskirjade vääritimõistmisest ja valest tõlgendamisest tulenevaid vigu. Menetluste ajakohastamine. Ettepanekus nähakse ette paindlikum ja kasutajasõbralikum lähenemine teatavatele olulistele hankemenetluse omadustele. Osalemise ja pakkumuste esitamise tähtaegu on lühendatud, mis muudab hanke kiiremaks ja sujuvamaks. Pakkujate vahel valiku tegemise ja lepingu sõlmimise eristamine, mis on sageli vigade ja arusaamatuste allikas, on muudetud paindlikumaks, võimaldades avaliku sektori hankijatel enne valikukriteeriume pakkumuste hindamise kriteeriume uurides otsustada kõige otstarbekama järjestamise üle ning võtta pakkumuste hindamise kriteeriumina arvesse lepingut täitma määratud personali töökorraldust ja kvalifikatsiooni. Taotlejate ja pakkujate kõrvalejätmise põhjused on läbi vaadatud ja selgemaks muudetud. Avaliku sektori hankijatel on õigus jätta kõrvale ettevõtjad, kelle puhul on varasemate lepingute täitmisega seoses esinenud tõsiseid või pidevaid vigu. Ettepanekus nähakse ette ka võimalus ise olukorda parandada: avaliku sektori hankijad võivad aktsepteerida taotlejaid ja pakkujaid kõrvalejätmise põhjusest hoolimata, kui viimased on võtnud asjakohaseid meetmeid ebaseadusliku käitumise tagajärgede kõrvaldamiseks ning ennetavad tõhusalt sobimatu tegevuse juhtusid. Lepingute muutmine nende kehtimise ajal on muutunud praktikute jaoks järjest olulisemaks ja problemaatilisemaks. Lepingute muutmist käsitlevas konkreetses sättes võetakse arvesse kohtupraktikas käsitletud peamisi lahendusi ning nähakse ette pragmaatiline lahendus ettenägematute asjaolude puhuks, mis nõuavad hankelepingu kohandamist selle kehtimise ajal. 2) Riigihangete strateegiline kasutamine uute probleemide lahendamisel Kavandatav direktiiv põhineb võimaldaval lähenemisel, mille kohaselt nähakse avaliku sektori hankijatele ette vahendid, mida on vaja Euroopa 2020. aasta strateegia eesmärkide täitmiseks, kasutades oma ostujõudu, et korraldada selliste asjade ja teenuste hankeid, mis soodustavad innovatsiooni, säästavad keskkonda ja võitlevad kliimamuutustega, parandavad tööhõivet, rahvatervist ja sotsiaalseid tingimusi. Olelusringi kulud. Ettepanekuga antakse avalik-õiguslikele avaliku sektori hankijatele võimalus võtta lepingu sõlmimise otsuste aluseks hangitavate toodete, teenuste või ehitustööde olelusringi kulud. Olelusring hõlmab toote või ehitustöö olemasolu või teenuse osutamise kõiki etappe alates tooraine hankimisest või ressursside loomisest kõrvaldamise ja lõpetamiseni. Arvesse võetavad kulud ei hõlma üksnes otseseid rahalisi kulutusi, vaid ka väliseid keskkonnaga seotud kulusid, kui neid on võimalik rahaliselt väljendada ja kontrollida. Kui Euroopa Liidu ühine olelusringi kulude arvutamise meetod on välja töötatud, peavad avaliku sektori hankijad seda ka kasutama. Tootmisprotsess. Avaliku sektori hankijad võivad tehnilises kirjelduses ja pakkumuste hindamise kriteeriumides osutada kõigile tootmisprotsessiga otseselt seotud teguritele, tingimusel et sellised tegurid on tihedalt seotud konkreetse ostetava toote või teenuse tootmise või osutamisega. See välistab nõuded, mis ei ole seotud hankega hõlmatud toodete tootmise, ehitustööde tegemise või teenuste osutamise protsessiga, näiteks töövõtja kogu tegevust hõlmavad üldised ettevõtjate sotsiaalse vastutuse nõuded. Märgised. Avaliku sektori hankijad võivad nõuda, et ehitustööd, asjad või teenused kannaksid keskkonnalaseid, sotsiaalseid ja muid omadusi tõendavaid konkreetseid märgiseid, tingimusel et nad aktsepteerivad ka samaväärseid märgiseid. See kehtib näiteks Euroopa või siseriiklike või riikidevaheliste ökomärgiste kohta või märgiste kohta, mis tõendavad, et toote valmistamisel ei ole kasutatud laste tööd. Kõnealused sertifitseerimiskavad peavad käsitlema lepingu sisuga seotud omadusi ning toetuma teaduslikele andmetele, mis on saadud kõikidele huvitatud isikutele kättesaadava avatud ja läbipaistva menetluse teel. Sanktsioonide kohaldamine kohustusliku sotsiaal-, töö- ja keskkonnaõiguse rikkumise puhul. Kavandatava direktiivi raames võib avaliku sektori hankija ettevõtjad menetlusest kõrvale jätta, kui tuvastab liidu sotsiaal-, töö- ja keskkonnaõiguse valdkonna õigusaktidega kehtestatud kohustuste või rahvusvahelise tööõiguse sätete rikkumisi. Lisaks sellele on avaliku sektori hankijad kohustatud tagasi lükkama põhjendamatult madalad pakkumused, kui nad on teinud kindlaks, et see on tingitud liidu sotsiaal-, töö- ja keskkonnaõiguse õigusaktide rikkumisest. Sotsiaalteenused. Riigihankeid käsitlevate ELi õigusaktide mõju ja tõhususe hindamine on näidanud, et sotsiaal-, tervishoiu- ja haridusteenuste eriomaduste tõttu ei ole asjakohane kohaldada nende suhtes teenuste riigihankelepingute sõlmimise tavalist menetlust. Tavaliselt osutatakse neid teenuseid konkreetses kontekstis, mis on haldusalaste, korralduslike ja kultuuriliste tingimuste tõttu liikmesriigiti väga erinev. Neil teenustel on oma olemuse tõttu väga väike piiriülene mõõde. Seepärast peaks liikmesriikidel olema teenuseosutajate valimise korraldamisel suur valikuvabadus. Ettepanekus võetakse seda arvesse selliste teenuste hangete erikorra sätestamisega, millega nähakse ette kõrgem piirmäär 500 000 eurot ning kohustatakse järgima üksnes peamisi läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise alaseid põhimõtteid. Kõnealuste teenuste osutamiseks välismaiste ettevõtjatega sõlmitud hankelepingute maksumuse kvantitatiivne analüüs näitas, et nimetatud piirmäärast väiksema maksumusega lepingute puhul piiriülene huvi tavaliselt puudub. Innovatsioon. Teadustegevusel ja innovatsioonil on strateegias „Euroopa 2020” oluline osa. Avaliku sektori hankijatel tuleks võimaldada osta innovaatilisi tooteid ja teenuseid, mis soodustavad majanduskasvu ja parandavad avalike teenuste tõhusust ja kvaliteeti. Selleks nähakse ettepanekuga ette innovatsioonipartnerlus, mis tähendab uut erimenetlust uute innovaatiliste toodete, ehitustööde ja teenuste väljatöötamiseks ja hankimiseks, tingimusel et peetakse kinni kokkulepitud tulemuslikkuse tasemest ja maksumusest. Lisaks sellele parandab ja lihtsustab ettepanek võistleva dialoogi menetlust ning hõlbustab piiriüleseid ühishankeid, mis on innovaatilise hanketegevuse oluline vahend. 3) Parema juurdepääsu tagamine VKEdele ja alustavatele ettevõtjatele Väikestel ja keskmise suurusega ettevõtjatel (VKEd) on tohutu potentsiaal töökohtade loomise, majanduskasvu ja innovatsiooni vallas. Lihtne juurdepääs hanketurgudele saab aidata kaasa selle potentsiaali ärakasutamisele, võimaldades avaliku sektori hankijatel laiendada oma tarnijate baasi, millel on positiivne mõju, sest konkurents riigihankelepingutele suureneb. Selleks, et muuta riigihanked VKEdele võimalikult juurdepääsetavateks, avaldas komisjon 2008. aastal dokumendi „Parimate tavade juhend, millega lihtsustatakse VKEde juurdepääsu riigihankelepingutele”[8]. Käesolev ettepanek põhineb sellel tööl ja näeb ette konkreetsed meetmed VKEde turule juurdepääsu takistavate tegurite kõrvaldamiseks. Teavitamiskohustuse lihtsustamine. VKEd saavad märkimisväärset kasu teavitamiskohustuse üldisest lihtsustamisest hankemenetluses. Ettepanekus nähakse ette kohustus aktsepteerida valiku tegemise eesmärgil enda kinnitusi esmapilgul usutavate tõenditena. Dokumentaalsete tõendite esitamist lihtsustatakse standarditud dokumendi ehk Euroopa hankepassi kasutuselevõtmisega, mis on hankemenetlusest kõrvalejätmise põhjuste puudumise tõendamise vahend. Osadeks jagamine. Avaliku sektori hankijaid kutsutakse üles jagama riigihankelepinguid ühesugusteks või erinevateks osadeks, et need oleksid VKEdele paremini kättesaadavad. Kui nad seda ei tee, on nad kohustatud esitama asjakohase selgituse. Osalemistingimuste piiramine. Selleks, et vältida põhjendamatuid takistusi VKEde osalemisele, hõlmab kavandatav direktiiv hankemenetluses osalemise võimalike tingimuste ammendavat loetelu ning selles sätestatakse selgesõnaliselt, et osalemise tingimused piirduvad üksnes nendega, „millega tagatakse, et taotleja või pakkuja vastab ... hanke nõuetele ning et ta on ... suuteline sõlmitavat lepingut täitma”. Käibenõuded, mis on sageli VKEdele ületamatuks juurdepääsu takistavaks teguriks, piiritletakse selgelt lepingu kolmekordse hinnangulise maksumusega, välja arvatud nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel. Ettevõtjate rühmade osalemise mis tahes tingimused, mis on VKEdele eriti oluliseks vahendiks, peavad olema objektiivselt põhjendatud ning proportsionaalsed. Otsemaksed alltöövõtjatele. Liikmesriigid võivad ette näha selle, et alltöövõtjatel on õigus taotleda, et avaliku sektori hankijad maksaksid lepingu täitmise kontekstis peatöövõtjale tarnitud asjade, tehtud ehitustööde ja osutatud teenuste eest otse neile. See annab alltöövõtjatele, kes sageli on VKEd, tõhusa võimaluse kaitsta oma huve maksete saamisel. 4) Nõuetekohased menetlused Kaalulolevate finantshuvide ning avaliku ja erasektori tugeva seotuse tõttu on riigihangete puhul tegemist riskantse valdkonnaga, kus võib esineda sellist ebaseaduslikku tegevust nagu huvide konfliktid, favoritism ja korruptsioon. Ettepanekuga parandatakse olemasolevaid kaitsemeetmeid ning nähakse ette lisakaitse. Huvide konflikt. Ettepanekus on eraldi säte huvide konflikti kohta, mis hõlmab tegelikke, võimalikke või tajutavaid huvide konflikti olukordi, mis mõjutavad avaliku sektori hankija või menetlusse sekkuvate hangete tugiteenuste osutajate personali ning avaliku sektori hankija juhtkonna liikmeid, kes võivad hankemenetluse tulemust mõjutada ka juhul, kui nad selles ametlikult ei osale. Ebaseaduslik tegevus. Ettepanekus on eraldi säte, mis käsitleb taotlejate ja pakkujate ebaseaduslikku tegevust, nagu katsed sobimatult mõjutada otsustusprotsessi või teiste osalejatega lepingute sõlmimine menetluse tulemusega manipuleerimiseks, mille puhul tuleb nad menetlusest kõrvale jätta. Need ebaseaduslikud tegevused rikuvad Euroopa Liidu aluspõhimõtteid ning võivad märkimisväärselt moonutada konkurentsi. Ebaõiglased eelised. Turukonsultatsioonid on avaliku sektori hankijatele kasulik vahend teabe saamiseks turu struktuuri, suutlikkuse ja mahu kohta, võimaldades samal ajal avaliku sektori hankijatel teavitada turul tegutsejaid oma hankeprojektidest ja nendega seotud nõuetest. Esialgsed kontaktid turul osalejatega ei tohi siiski anda ebaausaid eeliseid ega moonutada konkurentsi. Seepärast on ettepanekus eraldi säte avaliku sektori hankijat nõustanud või menetluse ettevalmistamisega seotud osalejate eelistamise vastaste kaitsemeetmete kohta. 5) Juhtimine Riiklikud järelevalveasutused. Hindamine on näidanud, et kõik liikmesriigid ei kontrolli järjekindlalt ja süstemaatiliselt riigihanke-eeskirjade rakendamist ja toimimist. See ohustab Euroopa Liidu õiguse tõhusat ja ühetaolist kohaldamist. Seepärast nähakse ettepanekuga ette, et liikmesriigid määravad ühe riikliku asutuse, kes vastutab riigihangete järelevalve, rakendamise ja kontrolli teostamise eest. Üksnes ühel kõikehõlmavate ülesannetega asutusel on ülevaade peamistest rakendamisega seotud raskustest ning struktuursemate probleemide korral oskab ta soovitada asjakohaseid meetmeid. Selline asutus suudab anda vahetut tagasisidet poliitika toimimise ning siseriiklike õigusaktide ja tavade võimalike kitsaskohtade kohta, aidates seeläbi kaasa kiirete lahenduste leidmisele ning hankemenetluste täiustamisele. Teadmiskeskused. Paljudel juhtudel ei ole avaliku sektori hankijatel eksperte, kes tegeleksid keerukate hankeprojektidega. Haldusstruktuuride asjakohane ja sõltumatu professionaalne toetus parandaks märkimisväärselt hanketulemusi, laiendades avaliku sektori hankijate teadmiste baasi ja suurendades professionaalsust ning abistades ettevõtjaid, eelkõige VKEsid Seepärast kohustatakse ettepanekus liikmesriike looma tugistruktuure, kes annavad õiguslikku ja majandusalast nõu ja suuniseid ning pakuvad koolitust ja abi riigihangete ettevalmistamisel ja korraldamisel. Riiklikul tasandil on tugistruktuurid või -mehhanismid juba olemas, kuigi need on korraldatud erinevatel viisidel ja hõlmavad erinevaid avaliku sektori hankijatele huvi pakkuvaid valdkondi. Seepärast on liikmesriikidel võimalik neid mehhanisme kasutada, tugineda nende eriteadmistele ning edendada nende teenuseid kui asjakohast ja kaasaegset vahendit, mis pakub asjakohast tuge avaliku sektori hankijatele ja ettevõtjatele Korruptsiooni ja favoritismi vastase võitluse toetamiseks peavad avaliku sektori hankijad esitama sõlmitud lepingute teksti järelevalveasutusele, et see saaks kahtlaste tegevusmustrite avastamiseks lepinguid tähelepanelikult uurida, ning võimaldama huvitatud isikutele juurdepääsu kõnealustele dokumentidele sellisel määral, mis ei ohustaks õiguspäraseid avalikke ja erahuve. Siiski tuleb vältida ebaproportsionaalselt suure halduskoormuse tekitamist; sõlmitud lepingute tervikteksti esitamise kohustust tuleks seepärast kohaldada ainult suhteliselt kõrge maksumusega lepingute suhtes. Kavandatavad piirmäärad tagaksid õige tasakaalu halduskoormuse suurendamise ja suurema läbipaistvuse tagamise vahel: kui asjade ja teenuste suhtes kehtib piirmäär 1 000 000 eurot ning ehitustööde suhtes 10 000 000 eurot, tuleks kõnealust nõuet kohaldada kõigist Euroopa Liidu Teatajas avaldatud hangetest 10−20 % suhtes. Seda, et järelevalveasutusi ja teadmiskeskusi hõlmavad nõuded tekitaksid liikmesriikidele üldisi lisakulusid, ei ole ette näha. Kui olemasolevate mehhanismide ja struktuuride tegevuste ümberkorraldamise või täiustamisega peaksid kaasnema mõningad kulutused, siis kompenseeritakse need selliste kulude vähenemisega nagu vaidluste lahendamise kulud (nii avaliku sektori hankijate kui ka ettevõtjate puhul), lepingu sõlmimisel riigihanke-eeskirjade väärast kohaldamisest või hankemenetluste kehvast ettevalmistamisest tekkinud viivitustega seotud kulud ning kulud, mis on tingitud asjaolust, et praegu antakse avaliku sektori hankijatele nõu killustatult ja ebatõhusalt. Halduskoostöö: Ettepanekuga nähakse ette ka tõhus koostöö, mis võimaldab siseriiklikel järelevalveasutustel jagada teavet ja parimaid tavasid ning teha koostööd siseturu infosüsteemi (IMI) kaudu. 2011/0438 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV riigihangete kohta (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 53 lõiget 1, artiklit 62 ja artiklit 114, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele[9], võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[10], võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust[11], järgides seadusandlikku tavamenetlust ning arvestades järgmist: (1) Riigihankelepingute sõlmimine liikmesriikide ametiasutuste poolt või nende nimel peab toimuma Euroopa Liidu toimimise lepingu sätete alusel ning järgides eelkõige kaupade vaba liikumise, asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse põhimõtteid ning nendest tulenevaid põhimõtteid, nagu võrdne kohtlemine, mittediskrimineerimine, vastastikune tunnustamine, proportsionaalsus ja läbipaistvus. Teatavat maksumust ületavate riigihankelepingute puhul oleks siiski vaja riiklikke hankemenetlusi kooskõlastavaid sätteid, mis aitaksid tagada, et kõnealuseid põhimõtteid praktikas järgitakse ning riigihanked oleksid konkurentsile avatud. (2) Riigihanked täidavad väga olulist rolli „Euroopa 2020” strateegias[12], kuna see on üks turupõhistest vahenditest aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu toetamiseks ning aitab samas tagada, et avaliku sektori raha kasutatakse kõige tõhusamalt. Seetõttu tuleb läbi vaadata ja ajakohastada praegu kehtivaid riigihanke-eeskirju, mis on vastu võetud kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiviga 2004/17/EÜ, millega kooskõlastatakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate ostjate hankemenetlused,[13] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiviga 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta,[14] et suurendada avaliku sektori kulutuste tõhusust, hõlbustades eelkõige väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate riigihangetes osalemist ning võimaldades hankijatel kasutada riigihankeid tulemuslikumalt ühiste ühiskondlike eesmärkide toetamiseks. Samuti tuleb selgitada põhimõisteid, et suurendada õiguskindlust ning võtta arvesse Euroopa Liidu Kohtu väljakujunenud kohtupraktika teatavaid asjakohaseid aspekte. (3) Avaliku sektori üha mitmekesisemaks muutuv tegevus on tekitanud hangete mõiste selgema määratlemise vajaduse. Riigihankeid käsitlevad liidu eeskirjad ei hõlma kõiki avaliku sektori rahast tehtavaid väljamakseid, vaid ainult neid, mille eesmärk on hankida tasu eest ehitustöid, asju ja teenuseid. Hankimist tuleks siinkohal mõista laiemas tähenduses ehitustöödest, asjadest ja teenustest tulenevate hüvede saamisena, millega ei kaasne tingimata omandiõiguse üleminekut avaliku sektori hankijale. Lisaks ei kuulu tavaliselt riigihangete eeskirjade reguleerimisalasse ka mõne tegevuse pelk rahastamine, mis on tihti seotud kohustusega hüvitada saadud summad, kui neid ei kasutata eesmärgipäraselt. (4) Samuti on vaja selgitada, mida tuleks mõista „üksikhanke” all, mille puhul direktiivis sätestatud piirmäärade järgmisel tuleb arvesse võtta kõigi kõnealuse hanke jaoks sõlmitud lepingute koondmaksumust ning mis tuleb avaldada tervikuna, ehkki selle võib osadeks jaotada. Üksikhanke mõiste hõlmab kõiki teatava projekti elluviimiseks vajalikke asju, ehitustöid ja teenuseid, näiteks ehitustööde projekti või terviklikku projekti, mis hõlmab nii ehitustöid, asju ja/või teenuseid. Üksikprojekti olemasolust võivad märku anda näiteks avaliku sektori hankijapoolne projekti eelnev üldplaneerimine ja käsitamine, asjaolu, et hangitavad elemendid täidavad ühte majanduslikku või tehnilist ülesannet või on muul viisil loogiliselt seotud ning hanked toimuvad lühikese aja jooksul. (5) Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 11 kohaselt peab liidu poliitika ja tegevuse määratlemisel ja rakendamisel võtma arvesse keskkonnakaitse nõudeid, eelkõige pidades silmas säästva arengu edendamist. Käesolevas direktiivis selgitatakse, kuidas avaliku sektori hankijad saavad kaasa aidata keskkonnakaitsele ja säästva arengu edendamisele ning samas tagada lepingutega seotud kulutuste parima tasuvuse. (6) Tegelikud, võimalikud või tajutavad huvide konfliktid võivad isegi juhul, kui need ei põhjusta korruptsiooni, väga tõenäoliselt mõjutada ebakorrektselt riigihangetega seotud otsuseid, moonutades konkurentsi ja seades ohtu pakkujate võrdse kohtlemise. Seepärast tuleb luua tõhusad mehhanismid huvide konfliktide vältimiseks, tuvastamiseks ja heastamiseks. (7) Hankemenetluses osalejate ebaseaduslik tegevus, näiteks katsed mõjutada ebakorrektselt otsustamisprotsessi või sõlmida teiste taotlejatega kokkuleppeid menetluse tulemuse mõjutamiseks, võib viia liidu õiguse aluspõhimõtete rikkumiseni ja tõsiselt moonutada konkurentsi. Ettevõtjatelt tuleks seepärast nõuda ausõnaga kinnitust selle kohta, et nad ei tegele sellise ebaseadusliku tegevusega, ning kui see kinnitus osutub valeks, tuleb nad menetlusest kõrvale jätta. (8) Nõukogu 22. detsembri 1994. aasta otsusega 94/800/EÜ, mis käsitleb Euroopa Ühenduse nimel sõlmitavaid tema pädevusse kuuluvaid küsimusi puudutavaid kokkuleppeid, mis saavutati mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus (1986–1994),[15] kiideti heaks Maailma Kaubandusorganisatsiooni riigihankeleping (edaspidi „WTO riigihankeleping”). WTO riigihankelepingu eesmärk on luua riigihankelepingute mitmepoolne tasakaalustatud õiguste ja kohustuste raamistik, et liberaliseerida ja laiendada maailmakaubandust. WTO riigihankelepinguga ning samuti teiste asjakohaste, liidu suhtes siduvate rahvusvaheliste kokkulepetega hõlmatud lepingute puhul täidavad avaliku sektori hankijad kõnealuste kokkulepetega sätestatud kohustusi, kohaldades käesolevat direktiivi kokkulepetega ühinenud kolmandate riikide ettevõtjate suhtes. (9) WTO riigihankelepingut kohaldatakse teatavat kõnealuses lepingus kindlaks määratud ja Rahvusvahelise Valuutafondi arvestusühikutes väljendatud maksumust ületavate hankelepingute suhtes. Käesoleva direktiiviga sätestatud piirmäärasid tuleks nii kohandada, et need vastaksid WTO riigihankelepingus sätestatud piirmäärade ekvivalendile eurodes. Samuti tuleks ette näha, et eurodes väljendatud piirmäärad vaadatakse teatavate ajavahemike järel läbi ja neid kohandatakse üksnes matemaatikatehte alusel euro väärtuse võimaliku kõikumise võrra Rahvusvahelise Valuutafondi arvestusühiku suhtes. (10) ELi riigihangetealaste õigusaktide mõju ja tõhususe hindamise tulemused[16] näitasid, et teatavate teenuste väljajätmine direktiivi täielikust reguleerimisalast tuleks läbi vaadata. Selle tulemusena laiendatakse direktiivi täielikku reguleerimisala mitmele teenusele (nt hotelli- ja õigusteenused, mille puhul esines väga kõrge piiriülese kaubanduse protsent). (11) Mõne muu teenuste kategooria puhul on teenuste olemuse tõttu piiriülene mõõde jätkuvalt piiratud; sellised on näiteks nn isikuteenused − teatavad sotsiaal-, tervishoiu- ja haridusteenused. Selliste teenuste osutamise kontekst on erinevate kultuuritraditsioonide tõttu liikmesriigiti väga erinev. Seetõttu tuleks selliste teenuste riigihankelepingute suhtes kehtestada erikord ning kõrgem piirmäär 500 000 eurot. Kui isikuteenuste hanke maksumus jääb alla seda piirmäära, ei paku hange üldjuhul teiste liikmesriikide teenuseosutajatele huvi, kui ei esine konkreetseid tõendeid, mis näitaksid vastupidist, näiteks tõendid piiriüleste projektide ELi-poolse rahastamise kohta. Kõnealust piirmäära ületavate isikuteenuste hankelepingute suhtes tuleks kohaldada kogu liidus kehtivaid läbipaistvusnõudeid. Arvestades kultuurilise konteksti olulisust ja selliste teenuste tundlikkust, tuleks liikmesriikidele anda laialdased volitused teenuseosutajate valimise korraldamiseks viisil, mida nad peavad kõige asjakohasemaks. Direktiivi sätted võtavad seda vajadust arvesse, kehtestades üksnes läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise põhimõtete järgmise kohustuse ning tagades, et avaliku sektori hankijad saavad teenuseosutajate valimisel kohaldada teatavaid kvaliteedikriteeriume, näiteks Euroopa Liidu sotsiaalkaitsekomitee välja töötatud vabatahtlikkuse alusel rakendatavat sotsiaalteenuste Euroopa kvaliteediraamistikku[17]. Liikmesriikidel ja/või ametiasutustel on vabadus valida, kas osutada neid teenuseid ise või korraldada sotsiaalteenuseid viisil, mis ei näe ette hankelepingute sõlmimist, näiteks neid teenuseid lihtsalt rahastades või andes ilma piirangute või kvootideta litsentsid või load kõigile ettevõtjatele, kes vastavad varem kindlaks määratud tingimustele, eeldusel et selline süsteem tagab piisava avalikustamise ning vastab läbipaistvuse ja mittediskrimineerimise põhimõtetele. (12) Vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste valdkonnas tegutsevate avaliku sektori hankijate sõlmitud ning vastavate valdkondadega seotud hankelepinguid reguleeritakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu […] direktiiviga […], milles käsitletakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste hankeid[18]. Hankelepingud, mis avaliku sektori hankijad on sõlminud seoses oma mere-, ranniku- või jõetransporditeenustega seotud tegevusega, jäävad käesoleva direktiivi reguleerimisalasse. (13) Direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele ning seda ei kohaldata hangete suhtes, mida korraldavad rahvusvahelised organisatsioonid oma nimel ja arvel. Tuleb siiski selgitada, mil määral tuleks direktiivi kohaldada teatavate rahvusvaheliste eeskirjadega hõlmatud hangete suhtes. (14) Esineb märkimisväärset õiguskindlusetust seoses sellega, mil määral peaks riigihangete eeskirjad hõlmama koostööd avaliku sektori asutuste vahel. Euroopa Liidu Kohtu asjaomast kohtupraktikat tõlgendavad liikmesriigid ja isegi avaliku sektori hankijad erinevalt. Seepärast tuleb selgitada, millistel juhtudel ei kohaldata riigihanke eeskirju avaliku sektori hankijatevaheliste lepingute suhtes. Seejuures tuleks lähtuda Euroopa Kohtu kohtupraktikaga kehtestatud põhimõtetest. Ainuüksi asjaolu, et mõlemad lepingupooled on ise avaliku sektori hankijad, ei välista hanke-eeskirjade kohaldamist. Riigihanke eeskirjade kohaldamine ei tohiks siiski mõjutada avaliku sektori asutuste vabadust otsustada, kuidas nad avalike teenustega seotud ülesannete täitmist korraldavad. Kontrollitavate üksustega sõlmitud lepingud või osalevate avaliku sektori hankijate koostöö avalike teenustega seotud ülesannete ühiseks täitmiseks peaks seetõttu jääma eeskirjade reguleerimisalast välja, kui direktiivis sätestatud tingimused on täidetud. Direktiivi eesmärk on tagada, et reguleerimisalast välja jääv avaliku sektori koostöö ei moonutaks konkurentsi seoses eraettevõtjatega. Ka avaliku sektori hankija osalemine riigihankemenetluses pakkujana ei tohi konkurentsi moonutada. (15) Vaja on paindlikkust suurendada ning eelkõige võimaldada laiemat juurdepääsu läbirääkimistega hankemenetlusele; nii on sõnaselgelt ette nähtud WTO riigihankelepinguga, mis võimaldab läbirääkimisi kõigi menetluste puhul. Kui asjaomase liikmesriigi õigusaktides ei ole sätestatud teisiti, peaksid avaliku sektori hankijad saama kasutada käesoleva direktiiviga ette nähtud konkurentsipõhist läbirääkimistega hankemenetlust olukorras, kus läbirääkimistega avatud või piiratud hankemenetlused ei viiks tõenäoliselt hanke rahuldavate tulemusteni. Kõnealune menetlus peab pakkuma piisavalt tagatisi võrdse kohtlemise ja läbipaistvuse põhimõtete järgimiseks. See annab avaliku sektori hankijatele vabamad käed osta nende vajadustega kõige paremini sobivaid ehitustöid, asju ja teenuseid. Samas saaks nii suurendada ka piiriülest kaubandust, kuna hindamine on näidanud, et väljakuulutamisega läbirääkimistega hankemenetluse teel sõlmitud lepingute puhul on piiriülesed pakkumused eriti edukad. (16) Samadel põhjustel peaksid avaliku sektori hankijad saama vabalt kasutada ka võistlevat dialoogi. Sõlmitud lepingute maksumusest lähtudes on kõnealuse menetluse kasutamine viimastel aastatel märkimisväärselt suurenenud. See on osutunud kasulikuks juhtudel, kus avaliku sektori hankijad ei suuda määratleda nende vajadustele vastavaid vahendeid või hinnata, milliseid tehnilisi, rahalisi või õiguslikke lahendusi võib turg pakkuda. Selline olukord võib tekkida eelkõige innovatiivsete projektide, suurte integreeritud transporditaristuprojektide, suurte arvutivõrkude või keeruka ja struktureeritud finantseerimisega projektide puhul. (17) Teadusuuringud ja innovatsioon, sealhulgas ökoinnovatsioon ja sotsiaalne innovatsioon, on tulevase majanduskasvu peamisi mõjutajaid ning seega aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegias „Euroopa 2020” väga tähtsal kohal. Avaliku sektori asutused peaksid kasutama riigihankeid võimalikult strateegiliselt innovatsiooni edendamiseks. Innovatiivsete toodete ja teenuste ostmisega saab väga oluliselt parandada avalike teenuste tõhusust ja kvaliteeti ning lahendada tõsiseid sotsiaalseid probleeme. Nii saab avaliku sektori raha kõige tulusamalt kasutada ning lisaks kaasnevad uute ideede loomisega, nende ideede muutmisega innovatiivseteks toodeteks ja teenusteks ning seeläbi jätkusuutliku majanduskasvu edendamisega üldisemad majanduse, keskkonna ja ühiskonnaga seotud hüved. Käesolev direktiiv peaks aitama edendada innovaatilisi riigihankeid ning liikmesriikidel saavutada „Innovatiivse liidu” eesmärke. Seetõttu tuleks ette näha eraldi hankemenetlus, mis võimaldaks avaliku sektori hankijatel luua pikaajalisi innovatsioonipartnerlusi uue innovatiivse toote, teenuse või ehitustöö väljaarendamiseks ja hilisemaks ostmiseks, tingimusel et see tarnitakse kokkulepitud kvaliteedi ja hinnaga. Sellised partnerlused peaksid olema üles ehitatud nii, et innovaatilise lahenduse väljatöötamist motiveeriks turul tekkinud vajadus, põhjustamata seejuures turu sulgemist. (18) Et vältida kahjuliku mõju avaldumist konkurentsile, tuleks väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetlust kasutada ainult väga erandlikes olukordades. Sellise erandi kohaldamine peaks piirduma ainult juhtudega, kus väljakuulutamine ei ole võimalik Euroopa Liidu Kohtu kohtupraktika kohastel, vääramatust jõust tingitud põhjustel, või kui algusest peale on selge, et väljakuulutamine ei aitaks konkurentsi suurendada, eelkõige seetõttu, et objektiivsetel asjaoludel leidub ainult üks ettevõtja, kes suudab lepingut täita. Ainult objektiivne eksklusiivsus saab õigustada väljakuulutamiseta läbirääkimistega menetluse kasutamist, kui eksklusiivsust ei ole tekitanud tulevast hankemenetlust silmas pidades avaliku sektori hankija ise ning kui ei leidu piisavaid asendusvõimalusi, mille olemasolu tuleb põhjalikult hinnata. (19) Elektroonilised teabevahendid võivad lepingute väljakuulutamist oluliselt lihtsustada ning suurendada hankeprotsesside tõhusust ja läbipaistvust. Elektroonilised vahendid tuleks standardsete teavitusvahenditena kasutusele võtta kõigis hankemenetlustes. Nende kasutamine võimaldab ka aega säästa. Seetõttu tuleks elektrooniliste vahendite kasutamisel lühendada miinimumtähtaegu, ent seda siiski tingimusel, et need vahendid on kooskõlas teabeedastuse jaoks liidu tasandil ettenähtud konkreetse viisiga. Piisavate funktsioonidega elektroonilised side- ja teabevahendid saavad avaliku sektori hankijatel aidata hankemenetluste käigus ette tulevaid vigu ennetada, avastada ja parandada. (20) Euroopa riigihangete turgudel on avaliku sektori hankijad hakanud järjest rohkem nõudlust koondama, et saavutada mastaabisäästu, sealhulgas vähendada hindu ja tehingukulusid, ning tõhustada ja muuta professionaalsemaks hangete korraldust. Seda saab saavutada kas osalevate avaliku sektori hankijate arvu või lepingute mahu ja maksumuse koondamisega pikema aja jooksul. Hangete koondamist ja keskseks muutmist tuleb siiski hoolikalt jälgida, et vältida ostujõu ülemäärast koondumist ja konkurentsivastast koostööd ning säilitada läbipaistvus ja konkurents, samuti väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate turulepääsu võimalused. (21) Laialdast kasutust on leidnud raamlepingud, mida peetakse kogu Euroopas tõhusaks hankemeetodiks. Seetõttu tuleks need jätta suurel määral samaks. Teatavaid mõisteid on vaja siiski selgitada, eelkõige raamlepingute kasutamise tingimusi avaliku sektori hankijate puhul, kes ise ei ole raamlepingu osalised. (22) Samuti oleks vaja omandatud kogemusi arvesse võttes kohandada dünaamiliste hankesüsteemide suhtes kohaldatavaid eeskirju, et avaliku sektori hankijad saaksid täielikult ära kasutada kõnealuse vahendiga seotud võimalused. Neid süsteeme tuleb lihtsustada, eelkõige kasutades neid piiratud menetluse kujul, kõrvaldades seega esialgsete pakkumuste vajaduse, mida on kõnealuste süsteemide puhul peetud üheks peamiseks probleemiks. Igal ettevõtjal, kes esitab osalemistaotluse ja vastab valikukriteeriumidele, tuleks lubada dünaamilises hankesüsteemis osaleda. See hankemeetod võimaldab avaliku sektori hankijal saada eriti laias valikus pakkumusi ning tagada seega laialdase konkurentsiga avaliku sektori raha optimaalne kasutamine. (23) Lisaks töötatakse pidevalt välja uusi elektroonilisi hankemeetodeid, näiteks elektroonilised kataloogid. Need aitavad konkurentsi suurendada ning riigihankeid tõhustada, eelkõige säästes aega ja raha. Siiski tuleb kehtestada teatavad eeskirjad, mis aitaksid tagada, et uute meetodite kasutamine vastab käesoleva direktiivi sätetele ning võrdse kohtlemise, mittediskrimineerimise ja läbipaistvuse põhimõtetele. Eelkõige raamlepingu alusel uuesti väljakuulutatud hanke või dünaamilise ostusüsteemi kasutamise korral ja kui on piisavalt garanteeritud jälgitavus, võrdne kohtlemine ja prognoositavus, tuleb avaliku sektori hankijatel lubada teatavate hangetega seoses pakkumusi esitada varem edastatud elektroonilise kataloogide alusel. Kooskõlas elektroonilisi sidevahendeid käsitlevate eeskirjadega ei tohi avaliku sektori hankijad põhjendamatult takistada ettevõtjate juurdepääsu hankemenetlustele, mille puhul pakkumused esitatakse elektrooniliste kataloogide kujul ja tagatakse kooskõla mittediskrimineerimist ja võrdset kohtlemist käsitlevate üldpõhimõtetega. (24) Enamikus liikmesriikides kasutatakse üha enam keskseid hankemeetodeid. Kesksed hankijad vastutavad hangete või hankelepingute/raamlepingute sõlmimise eest teiste avaliku sektori hankijate jaoks. Hangete suurte mahtude tõttu aitavad need meetodid suurendada konkurentsi ja muuta riigihankeid professionaalsemaks. Seetõttu tuleks määratleda Euroopa Liidu tasandil kesksed hankijad, välistamata seejuures vähem institutsionaliseeritud ja vähem süstemaatiliste ühishangete jätkumist või sissejuurdunud tavana selliste teenuseosutajate kasutamist, kes valmistavad hankemenetluse ette ja juhivad seda avaliku sektori hankija nimel ja arvel. Samuti tuleks sätestada eeskirjad direktiivijärgsete kohustuste täitmise eest vastutuse jaotamiseks keskse hankija ja keskselt hankijalt või tema kaudu hankeid tegevate avaliku sektori hankijate vahel, ka parandusmeetmete puhul. Kui keskne hankija vastutab ainuisikuliselt hankemenetluste läbiviimise eest, peaks ta ka ainuisikuliselt ja vahetult vastutama menetluste õiguspärasuse eest. Kui menetluse teatavat osa, näiteks hanke uuesti väljakuulutamist raamlepingu kohaselt või dünaamilise hankesüsteemi alusel individuaalsete lepingute sõlmimist, viib läbi avaliku sektori hankija, peaks avaliku sektori hankija jätkuvalt vastutama menetluse nende osade eest, mida viib läbi tema. (25) Kesksete hangete toetamiseks sobivad eriti hästi elektroonilised sidevahendid, kuna need pakuvad võimaluse andmete taaskasutamiseks ja automaatseks töötlemiseks, minimeerides seega teabe- ja tehingukulusid. Seepärast tuleks esimese sammuna teha elektrooniliste sidevahendite kasutamine kesksete avaliku sektori hankijate jaoks kohustuslikuks ning soodustada ka tavade ühtlustamist kogu liidus. Seejärel tuleks kaheaastase üleminekuperioodi järel muuta elektrooniliste sidevahendite kasutamine kohustuslikuks kõigi hankemenetluste puhul. (26) Eri liikmesriikidest pärit avaliku sektori hankijate ühist hankelepingute sõlmimist raskendavad praegu õiguslikud probleemid, eelkõige vastuolud siseriiklike õigusaktide vahel. Vaatamata asjaolule, et direktiiviga 2004/18/EÜ võimaldati kaudselt piiriüleseid ühishankeid, on mitme riigi siseriiklikud õigussüsteemid otseselt või kaudselt muutnud piiriülesed ühishanked praktikas õiguslikult ebakindlaks või võimatuks. Eri liikmesriikide avaliku sektori hankijad võivad olla huvitatud koostööst ja ühistest hankelepingutest, et siseturu potentsiaali mastaabisäästu ning riski ja kasu jagamise abil maksimaalselt ära kasutada, eelkõige innovatiivsete projektide puhul, mis on seotud suurema riskiga, kui ühel avaliku sektori hankijal oleks mõistlik kanda. Seepärast tuleks sätestada piiriüleste ühishangete uued eeskirjad, millega nähakse ette kohaldatav õigus ja mis lihtsustavad avaliku sektori hankijatevahelist koostööd kogu ühtsel turul. Lisaks võivad eri liikmesriikide avaliku sektori hankijad siseriiklike või liidu sätete alusel asutada ühiseid juriidilisi isikuid. Selliste ühishangete jaoks tuleks kehtestada erisätted. (27) Avaliku sektori hankijate koostatud tehnilised kirjeldused peavad võimaldama avada riigihanked konkurentsile. Seepärast peab piisava konkurentsitaseme saavutamiseks olema võimalik esitada mitmekülgsetel tehnilistel lahendustel põhinevaid pakkumusi Järelikult tuleb tehnilised kirjeldused koostada nii, et need ei vähendaks kunstlikult konkurentsi teatavat ettevõtjat soosivate nõuetega, kirjeldades vastava ettevõtja poolt tavapäraselt pakutavate asjade, teenuste või ehitustööde põhiomadusi. Kõige paremini aitab seda eesmärki saavutada see, kui tehnilise kirjelduse koostamisel lähtutakse funktsionaalsetest nõuetest ja kasutusomadustest, mis soodustab ka innovatsiooni. Kui viidatakse Euroopa standardile või selle puudumisel oma riigi standardile, peaksid avaliku sektori hankijad kaaluma ka teistel samaväärsetel süsteemidel põhinevaid pakkumusi. Samaväärsuse tõendamiseks võib pakkujatelt nõuda kolmandate isikute poolt kontrollitud tõendusmaterjali; samas tuleks siiski aktsepteerida ka muid sobivaid tõendeid, nagu tootja tehniline toimik, kui asjaomasel ettevõtjal puudub juurdepääs sellistele tõenditele või katsearuannetele või tal ei ole võimalik neid asjaomase tähtaja jooksul hankida. (28) Avaliku sektori hankijad, kes soovivad osta teatavate keskkonna-, sotsiaalsete või muude näitajatega ehitustöid, asju või teenuseid, peaksid saama viidata teatavatele märgistele, nagu Euroopa ökomärgis, riiklikud või rahvusvahelised ökomärgised või muud märgised, tingimusel, et märgise nõuded on seotud lepingu esemega, näiteks toote ja selle esitusviisi kirjeldusega, sealhulgas pakendusnõuetega. Samuti on oluline, et need nõuded on koostatud ja kinnitatud objektiivselt kontrollitavate kriteeriumide alusel, kasutades menetlust, milles saavad osaleda sellised sidusrühmad nagu valitsusasutused, tarbijad, tootjad, turustajad ja keskkonnaorganisatsioonid, ning et märgise nõuded on kõigile huvitatud osapooltele kättesaadavad. (29) Kui hangete kavandatud kasutajateks on inimesed, olenemata sellest, kas nendeks on üldsus või avaliku sektori hankija töötajad, peavad kõnealused tehnilised kirjeldused olema koostatud nii, et neis võetakse arvesse puuetega inimeste ligipääsu või kõigile kasutajatele sobivuse nõuet, v.a nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel. (30) VKEde osalemise toetamiseks riigihangete turul tuleks avaliku sektori hankijaid kutsuda üles lepinguid osadeks jaotama ja neid kohustada osadeks jaotamata jätmist põhjendama. Osadeks jaotatud lepingute puhul võivad avaliku sektori hankijad näiteks konkurentsi säilitamiseks või tarnekindluse tagamiseks piirata nende osade arvu, mille kohta üks ettevõtja võib pakkumuse esitada; samuti võivad nad piirata nende osade arvu, mille suhtes võib ühe pakkujaga lepingu sõlmida. (31) Liiga ranged majandus- ja finantssuutlikkuse nõuded on tihti põhjendamatuks takistuseks VKEde osalemisel riigihangetes. Seepärast ei tohiks lubada avaliku sektori hankijatel nõuda, et ettevõtjate miinimumkäive ületaks kolmekordselt lepingu hinnangulist maksumust. Põhjendatud asjaoludel võib siiski kohaldada rangemaid nõudeid. Sellised asjaolud võivad olla seotud lepingu täitmisega seotud kõrge riskitasemega või lepingu õigeaegse ja korrektse täitmise otsustava tähtsusega, kui lepingu täitmine on näiteks muude lepingute täitmise eelduseks. (32) Paljud ettevõtjad, eelkõige VKEd, leiavad, et nende osalemist riigihangetes takistab tõsiselt halduskoormus, mis tuleneb vajadusest esitada arvukalt kõrvalejätmise ja valikukriteeriumidega seotud tõendeid ja muid dokumente. Selliste nõuete piiramine näiteks pakkujate endi koostatud avalduste abil võib menetlust märkimisväärselt lihtsustada, millest oleks kasu nii avaliku sektori hankijatel kui ka ettevõtjatel. Pakkujalt, kelle kasuks valik langetatakse, tuleks siiski nõuda vajalike tõendite esitamist ning avaliku sektori hankijad ei tohiks sõlmida lepinguid pakkujatega, kes pole selleks suutelised. Menetlust saab veelgi lihtsustada selliste standarddokumentide kasutamisega nagu Euroopa hankepass, mida kõik avaliku sektori hankijad peaksid tunnustama ning mille kasutamist tuleb laialdaselt edendada ettevõtjate ja eelkõige VKEde hulgas, kelle jaoks sellised dokumendid võivad halduskoormust tunduvalt vähendada. (33) Komisjon pakub ja haldab elektroonilist süsteemi e-Certis, mida ajakohastavad ja kontrollivad vabatahtlikult siseriiklikud asutused. e-Certise eesmärk on lihtsustada avaliku sektori hankijate poolt tihti nõutavate tõendite ja muude dokumentide vahetamist. Seni saadud kogemused näitavad, et vabatahtlikust ajakohastamisest ja kontrollimisest ei piisa e-Certise täieliku potentsiaali rakendamiseks dokumentide vahetamise lihtsustamisel, mis tooks kasu eelkõige väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele. Seetõttu tuleks esimese sammuna teha kohustuslikuks süsteemi hooldamine; süsteemi kasutamine muudetakse kohustuslikuks hiljem. (34) Riigihankelepinguid ei tohiks sõlmida ettevõtjatega, kes on osalenud kuritegelikus ühenduses või kes on mõistetud süüdi korruptsioonis, liidu finantshuve kahjustavas pettuses või rahapesus. Ka maksude või sotsiaalkindlustusmaksete tasumata jätmist tuleks karistada menetlusest kõrvale jätmisega kogu liidus. Lisaks tuleb avaliku sektori hankijatele anda võimalus jätta taotlejaid või pakkujaid menetlusest kõrvale keskkonna- või sotsiaalsete kohustuste täitmata jätmise pärast, sealhulgas puudega inimeste juurdepääsu nõude eiramise pärast, või muu raske eksimuse tõttu ametialaste käitumisreeglite vastu, nagu näiteks konkurentsieeskirjade või intellektuaalomandi õiguste rikkumine. (35) Siiski tuleks võimaldada ettevõtjatele vastavusmeetmete võtmist kuriteo või väärteo tagajärgede heastamiseks ning edasiste rikkumiste tõhusaks ärahoidmiseks. Sellised meetmed võivad seisneda eelkõige personali- ja organisatsioonimeetmetes, nagu igasuguste suhete lõpetamine väärteos osalenud isikute või organisatsioonidega, sobivad personali ümberkorraldamise meetmed, aruandlus- ja kontrollisüsteemide rakendamine, sisekontrolliüksuse loomine nõuetele vastavuse jälgimiseks ning organisatsioonisiseste vastutus- ja hüvitamiseeskirjade vastuvõtmine. Kui sellised meetmed pakuvad piisavaid tagatisi, ei tohiks kõnealust ettevõtjat enam eespool kirjeldatud põhjustel menetlusest kõrvale jätta. Ettevõtjatel peaks olema võimalus nõuda, et avaliku sektori hankijad uuriksid võetud vastavusmeetmeid ning lubaksid neil võimaluse korral hankemenetluses osaleda. (36) Avaliku sektori hankijad võivad nõuda, et hankelepingu täitmise jooksul järgitaks keskkonnajuhtimismeetmeid ja -kavasid. Olenemata sellest, kas keskkonnajuhtimiskavad on registreeritud liidu mõne õigusakti kohaselt, nagu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1221/2009 organisatsioonide vabatahtliku osalemise kohta ühenduse keskkonnajuhtimis- ja -auditeerimissüsteemis (EMAS),[19] võivad need näidata, et ettevõtjal on lepingu täitmiseks vajalik tehniline suutlikkus. Ettevõtja rakendatavate selliste meetmete kirjeldust, millega tagatakse samaväärne keskkonnakaitse tase, tuleks aktsepteerida keskkonnajuhtimiskavade registreerimise alternatiivina, kui asjaomasel ettevõtjal puudub vajalikuks tähtajaks sellise registreerimise võimalus. (37) Lepinguid tuleks sõlmida objektiivsete kriteeriumide alusel, millega tagatakse läbipaistvuse, mittediskrimineerimise ja võrdse kohtlemise põhimõtete täitmine. Sellised kriteeriumid peaksid tagama, et pakkumusi hinnatakse toimiva konkurentsi tingimustes, seda ka juhul, kui avaliku sektori hankijad nõuavad oma vajadustega optimaalselt sobivaid kvaliteetseid ehitustöid, asju ja teenuseid, näiteks kui pakkumuste hindamise kriteeriumid hõlmavad tootmisprotsessiga seotud tegureid. Sellest tulenevalt tuleks avaliku sektori hankijatel lubada pakkumuste hindamise kriteeriumina kasutada kas „majanduslikult soodsaimat pakkumust” või „madalaimat maksumust”, arvestades et viimasel juhul on neil vabadus kehtestada piisavad kvaliteedistandardid, kasutades tehnilisi kirjeldusi või lepingu täitmise tingimusi. (38) Kui avaliku sektori hankijad otsustavad sõlmida lepingu majanduslikult soodsaima pakkumuse teinuga, peavad nad kindlaks määrama pakkumuste hindamise kriteeriumid, mille alusel otsustatakse, milline pakkumus on majanduslikult tulusaim. Nende kriteeriumide kindlaksmääramine sõltub lepingu esemest, sest need peavad lubama hinnata iga pakkumuse taset lepingu eseme seisukohast, nagu see on määratletud tehnilistes kirjeldustes, ning mõõta iga pakkumuse majanduslikku tulusust. Lisaks ei tohi valitud hindamiskriteeriumid anda avaliku sektori hankijale piiramatut valikuvabadust, kriteeriumid peaksid tagama tõhusa konkurentsi võimaluse ning hõlmama nõudeid, mis võimaldavad pakkujate esitatud teavet kontrollida. (39) On väga oluline täiel määral ära kasutada riigihangete potentsiaali strateegia „Euroopa 2020” eesmärkide saavutamisel. Pidades silmas üksikute sektorite ja turgude vahelisi olulisi erinevusi, ei oleks siiski otstarbekas kehtestada hangete keskkonnasõbralikumaks, sotsiaalselt vastutustundlikumaks ning innovaatilisemaks muutmiseks üldisi kohustuslikke nõudeid. Liidu seadusandjad on juba kehtestanud kohustuslikud hankenõuded konkreetsete eesmärkide saavutamiseks maanteesõidukite (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiv 2009/33/EÜ keskkonnasõbralike ja energiatõhusate maanteesõidukite edendamise kohta[20]) ja kontoriseadmete (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. jaanuari 2008. aasta määrus (EÜ) nr 106/2008 ühenduse kontoriseadmete energiatõhususmärgistuse programmi kohta[21]) sektoris. Lisaks on oluliselt edenenud ühiste meetodite määratlemine olelusringi kulude arvestamiseks. Seetõttu tundub otstarbekas samal viisil jätkata, nähes kohustuslikud eesmärgid ette sektoripõhiste õigusaktidega, mis võtavad arvesse asjaomase sektori suhtes kohaldatavaid poliitikameetmeid ja tingimusi, ning edendades olelusringi kulude arvestamisel üleeuroopalise meetodi väljatöötamist ja kasutamist, mis aitaks riigihangete abil toetada jätkusuutlikku kasvu. (40) Sektoripõhiseid meetmeid tuleb täiendada riigihankedirektiividega, millega võimaldatakse avaliku sektori hankijatel järgida oma hankestrateegiates strateegia „Euroopa 2020” eesmärke. Seega tuleb teha selgeks, et avaliku sektori hankijad saavad majanduslikult soodsaima pakkumuse ja madalaima maksumuse kindlakstegemisel kasutada olelusringi kulude arvestamisel põhinevat meetodit, tingimusel et kasutatav meetod on objektiivne ja mittediskrimineeriv ning kõigile huvitatud isikutele kättesaadav. Olelusringi kulude arvestamise mõiste hõlmab kõiki ehitustööde, asjade või teenuste olelusringiga seotud kulusid, nii sisekulusid (arendus-, tootmis-, kasutus- ja hoolduskulud ning kasutamisjärgse kõrvaldamise kulud) kui ka väliskulusid, kui neid saab rahas kindlaks määrata ja jälgida. Olelusringi kulude arvutamiseks konkreetsete asjade või teenuste kategooriate puhul tuleks välja töötada liidu tasandil ühised meetodid; alati, kui selline meetod välja töötatakse, tuleks selle kasutamine muuta kohustuslikuks. (41) Lisaks tuleks avaliku sektori hankijatel lubada tehnilises kirjelduses ja pakkumuste hindamise kriteeriumides viidata teatavale tootmisprotsessile, teenuse osutamise viisile või mõnele muule protsessile toote või teenuse olelusringi mis tahes järgus, tingimusel et need on seotud riigihankelepingu esemega. Sotsiaalsete kaalutluste paremaks arvessevõtmiseks riigihankemenetlustes võib hankijatel lubada majanduslikult soodsaima pakkumuse kriteeriumi täiendada kõnealuses tootmisprotsessis või teenuse osutamise protsessis vahetult osalevate isikute töötingimustega seotud omadustega. Sellised omadused võivad olla seotud üksnes tootmisprotsessis osalevate töötajate tervise kaitsega või ebasoodsas olukorras olevate isikute või riskirühmade liikmete sotsiaalse integreerimisega lepingu täitmisega hõivatud töötajate hulka, sealhulgas puuetega inimeste ligipääsuvõimalustega. Selliseid omadusi hõlmavad mis tahes hindamiskriteeriumid peaksid igal juhul piirduma omadustega, mis mõjutavad otseselt töötajaid nende töökeskkonnas. Neid tuleks kohaldada kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1996. aasta direktiiviga 96/71/EÜ töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega[22] ja viisil, mis välistab teiste liikmesriikide või selliste kolmandate riikide ettevõtjate otsese või kaudse diskrimineerimise, kes osalevad WTO riigihankelepingus või vabakaubanduslepingutes, mille osaline on Euroopa Liit. Teenuste hankelepingute ja ehitustööde projekteerimist käsitlevate lepingute puhul tuleks avaliku sektori hankijatel samuti lubada kasutada pakkumuste hindamise kriteeriumina kõnealuse lepingu täitmiseks määratud töötajate töökorraldust, kvalifitseeritust ja kogemusi, kuna need võivad mõjutada lepingu täitmise kvaliteeti ning sellest tulenevalt pakkumuse majanduslikku väärtust. (42) Pakkumused, mille hind tundub asjaomaste ehitustööde, asjade või teenuste kohta põhjendamatult madal, võivad põhineda tehniliselt, majanduslikult või õiguslikult ebausaldusväärsetel eeldustel või tavadel. Et ära hoida võimalikke raskusi lepingu täitmisel, peaks avaliku sektori hankijatel olema kohustus küsida pakkumuse hinna selgitust, kui see on teiste pakkujate küsitud hinnast märkimisväärselt madalam. Kui pakkuja ei suuda hinda piisavalt põhjendada, peaks avaliku sektori hankijal olema õigus pakkumus tagasi lükata. Tagasilükkamine peaks olema kohustuslik juhul, kui avaliku sektori hankija on teinud kindlaks, et põhjendamatult madal hind tuleneb liidu kohustuslike sotsiaal-, töö- või keskkonnaõiguse sätete või rahvusvahelise tööõiguse sätete täitmata jätmisest. (43) Lepingu täitmise tingimused on kooskõlas käesoleva direktiiviga juhul, kui need ei ole otseselt ega kaudselt diskrimineerivad, on seotud lepingu esemega ning on esitatud hanketeates, hanke väljakuulutamiseks kasutatavas eelteates või hankedokumentides. Kõnealused tingimused võivad eelkõige olla ette nähtud selleks, et soodustada kohapealset koolitust, raskesti integreeruvate inimeste tööhõivet, tööpuudusevastast võitlust, keskkonnakaitse või loomade heaolu alast tegevust. Muu hulgas võib mainida näiteks nõudeid, mis kehtivad lepingu täitmise ajal ning mille kohaselt võetakse tööle pikka aega töötuid inimesi, rakendatakse töötute või noorte koolitusmeetmeid, täidetakse sisuliselt Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) põhikonventsioonide sätteid, isegi kui neid ei ole rakendatud siseriikliku õigusega, ning võetakse tööle suurem arv ebasoodsas olukorras olevaid isikuid, kui on ette nähtud siseriiklike õigusaktidega. (44) Töötingimuste ja tööohutuse valdkonnas nii siseriiklikul kui ka liidu tasandil kehtivaid õigusnorme ja kollektiivlepinguid kohaldatakse hankelepingu täitmise kestel tingimusel, et sellised eeskirjad ja nende kohaldamine on kooskõlas liidu õigusega. Piiriüleste olukordade suhtes, kui ühe liikmesriigi töötajad osutavad riigihankelepingu alusel teenuseid teises liikmesriigis, kehtivad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1996. aasta direktiivis 96/71/EÜ (töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega)[23] sätestatud miinimumtingimused, mida vastuvõttev riik peab lähetatud töötajate suhtes täitma. Kui siseriiklikud õigusaktid sisaldavad selliseid sätteid, võib nende kohustuste täitmata jätmist käsitleda asjaomase ettevõtja ränga eksimusena, mille alusel võib kõnealuse ettevõtja hankemenetlusest kõrvale jätta. (45) Euroopa Liidu Kohtu asjaomast kohtupraktikat arvesse võttes on vaja selgitada tingimusi, mille puhul lepingu muutmine täitmise ajal nõuab uut hankemenetlust. Uut hankemenetlust on vaja juhul, kui esialgsesse lepingusse tehakse olulisi muudatusi, eelkõige seoses lepingupoolte vastastikuste õiguste ja kohustustega, sealhulgas intellektuaalomandi õiguste jaotumisega. Sellised muudatused näitavad lepingupoolte kavatsust lepingu olulised tingimused uuesti läbi rääkida. Eelkõige tuleb seda teha juhul, kui muudetud tingimused oleksid menetluse tulemusi mõjutanud, kui need oleksid esialgse menetluse ajal kehtinud. (46) Avaliku sektori hankijaid võivad mõjutada välised asjaolud, mida nad lepingu sõlmimise ajal ei osanud ette näha. Sellisel juhul on vaja teatavat paindlikkust, mis võimaldaks lepingut selliste asjaoludega kohandada ilma uue hankemenetluseta. Ettenägematute asjaolude all mõistetakse asjaolusid, mida avaliku sektori hankija ei saanud hoolimata esialgse lepingu sõlmimisele eelnenud põhjalikust ettevalmistustööst ette näha, võttes arvesse olemasolevaid vahendeid, konkreetse projekti olemust ja omadusi, vastava valdkonna häid tavasid ning vajadust tagada mõistlik tasakaal lepingu sõlmimisele kulunud ressursside ja lepingu eeldatava maksumuse vahel. Selle all ei mõisteta siiski olukorda, kus lepingu muudatuse tulemusena muutub kogu hanke olemus − kui näiteks hanke esemeks olevad ehitustööd, asjad või teenused asendatakse millegi muuga või hanke liiki oluliselt muudetakse −, sest sellisel juhul võib eeldada hüpoteetilist mõju esialgse hankemenetluse tulemusele. (47) Kooskõlas võrdse kohtlemise ja läbipaistvuse põhimõtetega ei tohiks hanget uuesti välja kuulutamata asendada edukat pakkujat teise ettevõtjaga. Siiski võib lepingut täitev edukas pakkuja lepingu täitmise ajal sisemiste ümberkorralduste, ühinemiste ja ülevõtmiste või maksejõuetuse tulemusel läbida teatavaid struktuurimuutusi. Selliste muutuste puhul ei peaks automaatselt nõudma uusi hankemenetlusi kõigi asjaomase äriühingu täidetavate hankelepingute suhtes. (48) Avaliku sektori hankijatel peaks olema võimalus individuaalsetes lepingutes ette näha lepingu muutmist läbivaatamisklauslite alusel, kuid sellised klauslid ei tohiks anda neile piiramatut kaalutlusõigust. Seepärast tuleks direktiivis sätestada, mil määral võib esialgse lepinguga ette näha muudatusi. (49) Hindamine on näidanud, et liikmesriigid ei jälgi pidevalt ja süstemaatiliselt riigihanke-eeskirjade rakendamist ja toimimist. See mõjutab negatiivselt direktiivide sätete korrektset rakendamist, mis põhjustab suuri kulusid ja palju ebakindlust. Mitu liikmesriiki on määranud riigihankeküsimustega tegeleva riikliku keskasutuse, kuid sellistele asutustele antud ülesanded on liikmesriigiti väga erinevad. Selgemad, järjepidevamad ja autoriteetsemad jälgimis- ja kontrollimehhanismid aitaksid paremini mõista riigihanke-eeskirjade toimimist, parandaksid ettevõtjate ja avaliku sektori hankijate õiguskindlust ning aitaksid luua võrdseid võimalusi. Sellised mehhanismid võiksid aidata probleeme kindlaks teha ja varakult lahendada, eelkõige liidu kaasrahastatavate projektide puhul, ning tuvastada struktuurseid puudusi. Riigihankepoliitika järjepidevaks rakendamiseks, järelevalveks ja jälgimiseks ning hankepoliitika tulemuste süstemaatiliseks hindamiseks kogu liidus on eriti oluline selliste mehhanismide kooskõlastamine. (50) Liikmesriigid peaksid määrama üheainsa ametiasutuse riigihankepoliitika jälgimiseks, rakendamiseks ja järelevalveks. Selline keskasutus peaks saama otsest ja õigeaegset teavet, eelkõige seoses riigihankealaste õigusaktide rakendamist mõjutavate probleemidega. See asutus peaks suutma anda kohest tagasisidet poliitika toimimise ja siseriiklike õigusaktide ja tavade võimalike puuduste kohta ning aidata leida kiireid lahendusi. Et korruptsiooni ja pettusega tõhusalt võidelda, peaks sellisel keskasutusel ja üldsusel olema võimalus uurida ka sõlmitud lepingute teksti. Seepärast tuleb esitada kõrge maksumusega lepingute tekst järelevalveasutusele ning võimaldada huvitatud isikutele juurdepääs kõnealustele dokumentidele sellisel määral, mis ei ohustaks õiguspäraseid avalikke ja erahuve. (51) Kõigil avaliku sektori hankijatel ei ole piisavalt sisemisi eksperditeadmisi majanduslikult või tehniliselt keerukate lepingute sõlmimiseks. Seda silmas pidades oleks jälgimis- ja järelevalvetegevust otstarbekas täiendada professionaalse abiga. Seda eesmärki saab saavutada teabejagamisvahenditega, mis pakuvad avaliku sektori hankijatele tehnilist abi (teadmiskeskused); samas vajaks ettevõtjad, eelkõige VKEd, ka haldusabi, eelkõige juhul, kui nad osalevad piiriülestes hankemenetlustes. (52) Jälgimis-, järelevalve- ja tugistruktuure või -mehhanisme on riikide tasandil juba loodud ning neid saab mõistagi kasutada, et tagada riigihangete korrektne jälgimine, rakendamine ja kontroll ja pakkuda avaliku sektori hankijatele ja ettevõtjatele vajalikku tuge. (53) Järjepideva nõustamise tagamiseks liikmesriikides ja kogu liidus on vaja teha tõhusat koostööd. Jälgimiseks, rakendamiseks, järelevalveks ja tehniliseks abiks määratud asutused peaksid vahetama teavet ja tegema koostööd; samuti peaks iga liikmesriigi määratud ametiasutus toimima eelistatud kontaktpunktina suhtluses komisjoni talitustega andmete kogumise, teabevahetuse ja liidu riigihankeõiguse rakendamise jälgimise eesmärgil. (54) Kiirete tehniliste, majanduslike ja õiguslike muutuste arvessevõtmiseks tuleks komisjonile anda volitused võtta kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 290 vastu õigusakte seoses käesoleva direktiivi vähem oluliste elementidega. Rahvusvaheliste kokkulepete järgimiseks tuleks komisjonile anda volitused muuta piirmäärade arvutamise tehnilist menetlust, vaadata piirmäärad regulaarselt läbi ning kohandada V ja XI lisa; keskvalitsusasutuste nimekiri võib muutuda seoses liikmesriikide haldussüsteemide muutustega. Sellistest muudatustes teatatakse komisjonile, kellele tuleks anda volitused I lisa kohandamiseks; Viited CPV nomenklatuurile võivad muutuda ELi tasandi õigusaktide muutmise tõttu ning sellised muutused peavad kajastuma ka käesoleva direktiivi tekstis; elektrooniliste vastuvõtuseadmete tehnilisi üksikasju ja omadusi tuleb ajakohastada, võttes arvesse tehnoloogia arengut ning haldusvajadusi; samuti tuleb anda komisjonile volitused muuta kohustuslikuks elektroonilise teabevahetuse tehnilised standardid, et tagada elektrooniliste sidevahendite abil läbi viidavates hankemenetlustes kasutatavate tehniliste vormingute, protsesside ja teadete koostalitlusvõime, võttes arvesse tehnoloogia arengut ning haldusvajadusi; kohandada Euroopa hankepassi sisu haldus- ja õiguslike muudatustega nii riigi kui ka ELi tasandil; loetelu liidu õigusaktidest, millega kehtestatakse olelusringi kulude arvutamise ühised meetodid, tuleb kiiresti kohandada, võttes arvesse sektoripõhiselt võetud meetmeid. Nende vajaduste rahuldamiseks tuleb anda komisjonile volitused ajakohastada olelusringi kulude arvutamise meetodeid käsitlevate õigusaktide loetelu. (55) Eriti tähtis on, et komisjon peaks ettevalmistustööde ajal asjakohaseid konsultatsioone, sealhulgas ekspertide tasandil. Delegeeritud õigusaktide ettevalmistamisel ja koostamisel peaks komisjon tagama asjaomaste dokumentide sama- ja õigeaegse ning nõuetekohase edastamise Euroopa Parlamendile ja nõukogule. (56) Käesoleva direktiivi ühetaoliste rakendamistingimuste tagamiseks tuleks komisjonile anda rakendusvolitused seoses teadete avaldamise standardvormide koostamisega, Euroopa hankepassi standardvormiga ja järelevalveasutuste rakendus- ja statistilise aruande koostamiseks kasutatava ühise vormiga. Kõnealuseid volitusi tuleks kasutada vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrusele (EL) nr 182/2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni rakendamisvolituste teostamise suhtes[24]. Kõnealuste rakendusaktide vastuvõtmisel tuleks kasutada nõuandemenetlust, sest nendel aktidel puudub finantsmõju ning need ei mõjuta direktiivijärgsete kohustuste olemust ega ulatust. Kõnealused aktid täidavad üksnes halduseesmärki ning aitavad kaasa direktiivi sätete kohaldamisele. (57) Kuna käesoleva direktiivi eesmärki, nimelt teatavate riigihankemenetluste suhtes kohaldatavate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide kooskõlastamist, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning seetõttu on seda parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale. (58) Direktiiv 2004/18/EÜ tuleks seetõttu kehtetuks tunnistada. (59) Kooskõlas liikmesriikide ja komisjoni [kuupäev] ühise poliitilise avaldusega selgitavate dokumentide kohta kohustuvad liikmesriigid põhjendatud juhtudel esitama ülevõtmismeetmetest teatamisel ühe või mitu dokumenti, milles selgitatakse seoseid direktiivi komponentide ja ülevõtvate siseriiklike õigusaktide vastavate osade vahel. Seoses käesoleva direktiiviga peab seadusandja selliste dokumentide esitamist õigustatuks, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: I JAOTIS: REGULEERIMISALA, MÕISTED JA ÜLDPÕHIMÕTTED I PEATÜKK: Reguleerimisala ja mõisted 1. JAGU: Reguleerimisese ja mõisted Artikkel 1: Reguleerimisese Artikkel 2: Mõisted Artikkel 3: Segahanked 2. JAGU: Piirmäärad Artikkel 4: Piirsummad Artikkel 5: Hanke hinnangulise maksumuse arvutamise meetodid Artikkel 6: Piirmäärade läbivaatamine 3. JAGU: Erandid Artikkel 7: Vee-, energeetika- ja transpordisektoris ning postiteenuste sektori lepingud Artikkel 8: Erandid telekommunikatsiooni valdkonnas Artikkel 9: Rahvusvaheliste eeskirjade kohaselt sõlmitud lepingud ja korraldatud ideekonkursid Artikkel 10: Erandid teenuste hankelepingute puhul Artikkel 11: Avaliku sektori asutuste vahelised suhted 4. JAGU: ERIOLUKORRAD Artikkel 12: Lepingud, mida rohkem kui 50 % ulatuses rahastab avaliku sektori hankija Artikkel 13: Teadus- ja arendusteenused Artikkel 14: Kaitse ja julgeolek II PEATÜKK: Üldised eeskirjad Artikkel 15: Hankepõhimõtted Artikkel 16: Ettevõtjad Artikkel 17: Reserveeritud hankelepingud Artikkel 18: Konfidentsiaalsus Artikkel 19: Teabevahetuse suhtes kohaldatavad eeskirjad Artikkel 20: Nomenklatuurid Artikkel 21: Huvide konflikt Artikkel 22: Ebaseaduslik tegevus II JAOTIS: RIIGIHANKELEPINGUTE SUHTES KOHALDATAVAD EESKIRJAD I PEATÜKK: Menetlused Artikkel 23: WTO riigihankelepingu ja muude rahvusvaheliste kokkulepetega seotud tingimused Artikkel 24: Menetluse valik Artikkel 25: Avatud hankemenetlus Artikkel 26: Piiratud hankemenetlus Artikkel 27: Konkurentsipõhine läbirääkimistega menetlus Artikkel 28: Võistlev dialoog Artikkel 29: Innovatsioonipartnerlus Artikkel 30: Väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetluse kasutamine II PEATÜKK: Elektrooniliste ja koondhangete puhul kasutatavad meetodid ja vahendid Artikkel 31: Raamlepingud Artikkel 32: Dünaamilised hankesüsteemid Artikkel 33: Elektrooniline oksjon Artikkel 34: Elektroonilised kataloogid Artikkel 35: Keskne hankimine ja kesksed hankijad Artikkel 36: Hangete tugiteenused Artikkel 37: Ajutised ühishanked Artikkel 38: Eri liikmesriikide avaliku sektori hankijate ühishanked III PEATÜKK: Menetluse läbiviimine 1. JAGU: ETTEVALMISTAMINE Artikkel 39: Esialgsed turu-uuringud Artikkel 40: Tehniline kirjeldus Artikkel 41: Märgised Artikkel 42: Katsearuanded, sertifitseerimine ja muu tõendusmaterjal Artikkel 43: Alternatiivsed lahendused Artikkel 44: Lepingute osadeks jaotamine Artikkel 45: Tähtaegade kehtestamine 2. jagu: AVALDAMINE ja läbipaistvus Artikkel 46: Eelteated Artikkel 47: Hanketeated Artikkel 48: Lepingu sõlmimise teated Artikkel 49: Teadete avaldamise vorm ja viis Artikkel 50: Avaldamine riigi tasandil Artikkel 51: Hankedokumentide elektrooniline kättesaadavus Artikkel 52: Pakkumuse esitamise või dialoogis osalemise ettepanek; huvi kinnitamise ettepanek Artikkel 53: Taotlejate ja pakkujate teavitamine 3. JAGU: OSALEJATE VALIMINE JA LEPINGUTE SÕLMIMINE Artikkel 54: Üldpõhimõtted 1. alajagu: Kvalitatiivse valiku kriteeriumid Artikkel 55: Kõrvalejätmise põhjused Artikkel 56: Valikukriteeriumid Artikkel 57: Ettevõtja enda kinnitused ja muu tõendusmaterjal Artikkel 58: Elektrooniline tõendite andmebaas (e-Certis) Artikkel 59: Euroopa hankepass Artikkel 60: Tõendid Artikkel 61: Kvaliteeditagamis- ja keskkonnajuhtimisstandardid Artikkel 62: Teiste üksuste suutlikkusele toetumine Artikkel 63: Heakskiidetud ettevõtjate ametlikud nimekirjad ja sertifitseerimine avalik-õiguslike või eraõiguslike asutuste poolt 2. alajagu: Taotlejate, pakkumuste ja lahenduste arvu vähendamine Artikkel 64: Nõuetele vastavate taotlejate arvu piiramine osalemiskutse esitamisel Artikkel 65: Pakkumuste ja lahenduste arvu piiramine 3. alajagu: Hankelepingu sõlmimine Artikkel 66: Pakkumuste hindamise kriteeriumid Artikkel 67: Olelusring ja olelusringi kulude arvestamine Artikkel 68: Lepingu sõlmimise takistused Artikkel 69: Põhjendamatult madala hinnaga pakkumused IV PEATÜKK: Lepingu täitmine Artikkel 70: Lepingute täitmise tingimused Artikkel 71: Allhanked Artikkel 72: Lepingute muudatused nende kehtivusajal Artikkel 73: Lepingute lõpetamine III JAOTIS ERIHANGETE KORD I PEATÜKK: Sotsiaalteenused ja muud eriteenused Artikkel 74: Sotsiaalteenuste ja muude eriteenuste hankelepingute sõlmimine Artikkel 75: Teadete avaldamine Artikkel 76: Lepingute sõlmimise põhimõtted II peatükk: Ideekonkursse reguleerivad eeskirjad Artikkel 77: Üldsätted Artikkel 78: Reguleerimisala Artikkel 79: Teated Artikkel 80: Ideekonkursside korraldamise ja osalejate valimise eeskirjad Artikkel 81: Žürii koosseis Artikkel 82: Žürii otsused IV JAOTIS: JUHTIMINE Artikkel 83: Jõustamine Artikkel 84: Avalik järelevalve Artikkel 85: Üksikaruanded lepingute sõlmimise menetluse kohta Artikkel 86: Riikide aruanded Artikkel 87: Abi avaliku sektori hankijatele ja ettevõtjatele Artikkel 88: Halduskoostöö V JAOTIS: DELEGEERITUD VOLITUSED, RAKENDUSVOLITUSED JA LÕPPSÄTTED Artikkel 89: Volituste delegeerimine Artikkel 90: Kiirmenetlus Artikkel 91: Komiteemenetlus Artikkel 92: Ülevõtmine Artikkel 93: Kehtetuks tunnistamine Artikkel 94: Läbivaatamine Artikkel 95: Jõustumine Artikkel 96: Adressaadid LISAD I LISA KESKVALITSUSASUTUSED II LISA ARTIKLI 2 LÕIKE 8 PUNKTIS a VIIDATUD TEGEVUSTE LOETELU III LISA ARTIKLI 4 PUNKTIS b OSUTATUD TOODETE LOETELU SEOSES RIIGIKAITSE VALDKONNAS SÕLMITUD LEPINGUTEGA IV LISA PAKKUMUSTE, OSALEMISTAOTLUSTE NING IDEEKONKURSSIDE KAVADE JA PROJEKTIDE ELEKTROONILISEKS VASTUVÕTMISEKS VAJALIKE SEADMETEGA SEOTUD NÕUDED V LISA ARTIKLIS 23 OSUTATUD RAHVUSVAHELISTE KOKKULEPETE LOETELU VI LISA TEAVE, MIS PEAB SISALDUMA TEADETES VII LISA TEAVE, MIS PEAB SISALDUMA ELEKTROONILISTE OKSJONITE KIRJELDUSTES (ARTIKLI 33 LÕIGE 4) VIII LISA TEATAVATE TEHNILISTE KIRJELDUSTE MÄÄRATLUSED IX LISA AVALDAMISEGA SEOTUD TINGIMUSED X LISA ARTIKLI 52 KOHASTE PAKKUMUSE ESITAMISE, DIALOOGIS OSALEMISE VÕI HUVI KINNITAMISE ETTEPANEKUTE SISU XI LISA ARTIKLI 54 LÕIKES 2, ARTIKLI 55 LÕIKE 3 PUNKTIS a ja ARTIKLI 69 LÕIKES 4 OSUTATUD RAHVUSVAHELISTE SOTSIAALSETE JA KESKKONNAALASTE KONVENTSIOONIDE LOEND XII LISA REGISTRID XIII LISA EUROOPA HANKEPASSI SISU XIV lisa TÕENDID VALIKUKRITEERIUMIDE PUHUL XV LISA ARTIKLI 67 LÕIKES 4 OSUTATUD ELi ÕIGUSAKTIDE LOEND XVI LISA ARTIKLIS 74 OSUTATUD TEENUSED XVII LISA VASTAVUSTABEL I JAOTIS REGULEERIMISALA, MÕISTED JA ÜLDPÕHIMÕTTED I PEATÜKK Reguleerimisala ja mõisted 1. jagu Reguleerimisese ja mõisted Artikkel 1 Reguleerimisese- ja -ala 1. Käesoleva direktiiviga kehtestatakse eeskirjad avaliku sektori hankijate menetluste kohta selliste riigihankelepingute sõlmimiseks, mille hinnanguline maksumus ületab artiklis 4 sätestatud piirmäärasid, samuti kõnealuseid määrasid ületavate ideekonkursside kohta. 2. Hangete all mõeldakse käesolevas direktiivis ehitustööde, asjade või teenuste ostmist või muul viisil hankimist avaliku sektori hankijate valitud ettevõtjatelt, olenemata sellest, kas kõnealused ehitustööd, asjad või teenused teenivad avalikke huve. Kõik ühe projektiga hõlmatud lepingute raames hangitud ehitustööd, asjad ja/või teenused moodustavad käesoleva direktiivi mõistes üksikhanke, isegi kui need hangitakse eri lepingute alusel. Artikkel 2 Mõisted Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: (1) „avaliku sektori hankijad” − riik, piirkondlikud või kohalikud omavalitsused, avalik-õiguslikud isikud, ühe või mitme sellise omavalitsuse või avalik-õigusliku isiku moodustatud ühendused; (2) „keskvalitsusasutused” − I lisas loetletud avaliku sektori hankijad ning nende õigusjärglased, kui riiklikul tasandil on tehtud vastavaid parandusi ja muudatusi; (3) „keskvalitsusest madalama tasandi hankijad” − kõik avaliku sektori hankijad, kes ei ole keskvalitsusasutused; (4) „piirkondlikud omavalitsused” − kõik Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1059/2003[25] osutatud statistiliste territoriaalüksuste nomenklatuuri (NUTS) 1. ja 2. tasandile kuuluvate haldusüksuste omavalitsusorganid; (5) „kohalikud omavalitsused” − kõik määruses (EÜ) nr 1059/2003 osutatud NUTSi 3. tasandile kuuluvate haldusüksuste ja väiksemate haldusüksuste omavalitsusorganid; (6) „avalik-õiguslik isik” – asutus, mis vastab kõigile järgmistele tingimustele: (a) see on moodustatud eesmärgiga rahuldada vajadusi üldistes huvides ning sellel ei ole tööstuslikku ega ärilist iseloomu; tavapärastes turutingimustes tegutsev asutus püüab teenida kasumit ja kannab oma tegevusega seotud kahju ning tema eesmärk ei ole rahuldada vajadusi üldistes huvides ilma tööstusliku või ärilise iseloomuta; (b) see on juriidiline isik; (c) seda rahastavad põhiliselt riik, piirkondlikud või kohalikud omavalitsused või muud avalik-õiguslikud isikud; selle juhtimine toimub kõnealuste avalik-õiguslike isikute järelevalve all; selle haldus-, juhtimis- või järelevalveorgani liikmetest üle poole on määranud riik, piirkondlik või kohalik omavalitsus või muud avalik-õiguslikud isikud. (7) „riigihankelepingud” — ühe või mitme ettevõtja ning ühe või mitme avaliku sektori hankija vahel kirjalikult sõlmitud rahaliste huvidega seotud lepingud, mille esemeks on ehitustööd, asjade tarnimine või teenuste osutamine käesoleva direktiivi tähenduses; (8) „ehitustööde riigihankelepingud” − riigihankelepingud, mille ese on üks järgmistest: (a) II lisas loetletud ehitustööde tegemine või ehitustööde tegemine koos projekteerimisega; (b) ehitustöö tegemine või ehitustöö tegemine koos projekteerimisega; (c) ehitustöö tegemine mis tahes vahenditega vastavalt ehitise liigile ja projektile otsustavat mõju avaldava avaliku sektori hankija esitatud nõuetele; (9) „ehitustöö” – ehitus- või tsiviilehitustööde tulemused tervikuna, mis võimaldavad täita majanduslikke või tehnilisi ülesandeid; (10) „asjade riigihankelepingud” – riigihankelepingud, mille ese on asjade ostmine, üürimine, rentimine või liisimine koos väljaostuvõimalusega või ilma. Asjade hankeleping võib kaasneva tööna hõlmata ka kohaletoomis- ja paigaldustöid; (11) „teenuste riigihankelepingud” − riigihankelepingud, mille ese on selliste teenuste osutamine, millele ei ole viidatud punktis 8; (12) „ettevõtja” – füüsiline või juriidiline isik või avaliku sektori üksus või selliste isikute ja/või üksuste rühm, kes pakub turul ehitustööde ja/või ehitustöö teostamist, asju või teenuseid; (13) „pakkuja” – ettevõtja, kes on esitanud pakkumuse; (14) „taotleja” – ettevõtja, kes taotleb osalemist või keda on kutsutud osalema piiratud hankemenetluses, konkurentsipõhises läbirääkimistega hankemenetluses, väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetluses, võistlevas dialoogis või innovatsioonipartnerluses; (15) „hankedokumendid” – kõik avaliku sektori hankija esitatud või osutatud dokumendid, milles kirjeldatakse hanke või menetluse elemente või määratakse need kindlaks, sh hanketeade, eelteade, kui seda kasutatakse hanke väljakuulutamiseks, tehniline kirjeldus, kirjeldav dokument, lepingu kavandatavad tingimused, taotlejate ja pakkujate esitatavate dokumentide vormingud, teave üldiste kohaldatavate kohustuste kohta ja mis tahes täiendavad dokumendid; (16) „kesksed hanked” − pidevad hanked ühel järgmisel kujul: (a) avaliku sektori hankijate jaoks ettenähtud asjade ja/või teenuste hankimine; (b) avaliku sektori hankijate jaoks ettenähtud ehitustööde, asjade või teenuste riigihankelepingute või raamlepingute sõlmimine; (17) „hangete tugiteenused” – hankemenetlust toetav tegevus, eelkõige järgmisel kujul: (a) tehniline taristu, et võimaldada avaliku sektori hankijatel sõlmida ehitustööde, asjade või teenuste hanke- või raamlepinguid; (b) riigihankemenetluse läbiviimise või korraldamise alane nõustamine või (c) hankemenetluse ettevalmistamine ja juhtimine asjaomase avaliku sektori hankija nimel; (18) „keskne hankija” − avaliku sektori hankija, kes korraldab keskseid hankeid ning võib pakkuda ka hangete tugiteenuseid; (19) „tugiteenuse osutaja” – avalik-õiguslik või eraõiguslik isik, kes pakub turul hangete tugiteenuseid; (20) „kirjalik” või „kirjalikult” – sõnadest või numbritest koosnev avaldus, mida on võimalik lugeda, paljundada ja seejärel edastada, sh elektrooniliste vahendite abil edastatav ja salvestatav teave; (21) „elektroonilised vahendid” – elektroonilised seadmed, mida kasutatakse kaablite, raadio, optiliste vahendite või muude elektromagnetiliste vahendite kaudu saadetud, edastatud ja vastu võetud andmete töötlemiseks (sealhulgas digitaalseks pakkimiseks) ja salvestamiseks; (22) „olelusring” – kõik asjade või ehitiste olemasolu või teenuste osutamise järjestikused ja/või omavahel seotud etapid, sh tootmine, transport, kasutamine ja hooldus, alates tooraine hankimisest või ressursside loomisest kuni kõrvaldamise ja lõpetamiseni; (23) „ideekonkurss” — menetlus, mille kaudu avaliku sektori hankija peamiselt maa- ja linnaplaneeringute, arhitektuuri ja inseneritöö või andmetöötluse valdkonnas omandab kavandi või projekti, mille valib välja žürii auhinnalisel või auhindadeta konkursil. Artikkel 3 Segahanked 1. Lepingud, mille esemeks on kaks või enam liiki hankeid (ehitustööd, teenused või asjad) sõlmitakse kooskõlas lepingu põhiesemeks oleva hanke liigi suhtes kohaldatavate sätetega. Selliste segahangete lepingute puhul, mis hõlmavad teenuseid III jaotise I peatüki tähenduses ja muid teenuseid või teenuseid ja asju, määratakse lepingu põhiese kindlaks asjaomaste teenuste või asjade maksumuse võrdluse alusel. 2. Selliste lepingute puhul, mille ese hõlmab nii käesoleva direktiiviga reguleeritavaid hankeid kui ka hankeid või muid elemente, mida käesolev direktiiv või direktiivid [direktiivi 2004/17/EÜ asendav direktiiv] ega 2009/81/EÜ[26] ei hõlma, sõlmitakse lepingu käesoleva direktiiviga reguleeritavat hanget käsitlev osa käesoleva direktiivi sätete kohaselt. Riigihankelepingute ja kontsessioonide elemente sisaldavate segalepingute puhul sõlmitakse lepingu käesoleva direktiiviga hõlmatud riigihanget käsitlev osa käesoleva direktiivi sätete kohaselt. Kui kõnealuse lepingu eri osasid ei ole objektiivselt võimalik lahutada, lähtutakse käesoleva direktiivi kohaldamise üle otsustamisel lepingu põhiesemest. 2. jagu Piirmäärad Artikkel 4 Piirsummad Käesolevat direktiivi kohaldatakse selliste hangete suhtes, mille hinnanguline maksumus käibemaksuta vastab vähemalt järgmistele piirmääradele: (a) 5 000 000 eurot ehitustööde riigihankelepingute puhul; (b) 130 000 eurot keskvalitsusasutuste sõlmitavate asjade ja teenuste riigihankelepingute puhul ja selliste asutuste korraldatavate ideekonkursside puhul; riigikaitse valdkonna avaliku sektori hankijate sõlmitud asjade riigihankelepingute puhul kohaldatakse seda üksnes selliste lepingute suhtes, mis hõlmavad III lisas loetletud tooteid; (c) 200 000 eurot keskvalitsusest madalama tasandi hankijate sõlmitavate asjade ja teenuste riigihankelepingute puhul ja selliste avaliku sektori hankijate korraldatavate ideekonkursside puhul. (d) 500 000 eurot XVI lisas loetletud sotsiaalteenuste ja muude eriteenuste riigihankelepingute puhul. Artikkel 5 Hanke hinnangulise maksumuse arvutamise meetodid 1. Hanke hinnangulise maksumuse arvutamisel võetakse aluseks avaliku sektori hankija hinnangu kohaselt väljamakstav kogusumma käibemaksuta, arvestades sealhulgas lepinguga seotud mis tahes valikuvõimalusi ja uuendamisi. Kui avaliku sektori hankija näeb ette auhinnad või maksed taotlejatele või pakkujatele, võtab ta neid lepingu hinnangulise maksumuse arvutamisel arvesse. 2. Hanke hinnangulise maksumuse arvutamise meetodi valik ei tohi olla seotud kavatsusega jätta hankeleping käesoleva direktiivi reguleerimisalast välja. Üksikhanget ei jaotata seega osadeks selliselt, et hoida ära selle kuulumine käesoleva direktiivi reguleerimisalasse, kui see ei ole objektiivsetel põhjustel õigustatud. 3. Kõnealune hinnang peab kehtima hanke väljakuulutamise teate saatmise hetkel või kui teate saatmist ei ole ette nähtud, siis hetkel, kui avaliku sektori hankija alustab hankemenetlust, määrates kindlaks kavandatava hanke põhiomadused. 4. Raamlepingute ja dünaamiliste hankesüsteemide puhul on arvessevõetav maksumus kõigi raamlepingu või dünaamilise hankesüsteemi kehtivusaja jooksul kavandatavate lepingute maksimaalne hinnanguline maksumus käibemaksuta. 5. Innovatsioonipartnerluste puhul vastab arvessevõetav maksumus kavandatava partnerluse kõigis etappides aset leidva teadus- ja arendustegevuse ning samuti välja arendatavate ja kavandatava partnerluse lõpus tarnitavate asjade, teenuste või ehitustööde maksimaalsele hinnangulisele maksumusele käibemaksuta. 6. Ehitustööde riigihankelepingute puhul võetakse hinnangulise maksumuse arvutamisel arvesse nii ehitustööde maksumust kui ka avaliku sektori hankijate poolt ehitustööde teostamiseks töövõtja käsutusse antud asjade ja teenuste hinnangulist kogumaksumust, kui sellised asjad või teenused on ehitustööde tegemiseks vajalikud. 7. Kui kavandatava ehitustööde või teenuste hanke tulemusena sõlmitakse hankelepingud samaaegselt eraldi osadena, võetakse arvesse kõigi osade hinnanguline kogumaksumus. Kui osade kogumaksumus vastab vähemalt artiklis 4 sätestatud piirmäärale, kohaldatakse käesolevat direktiivi iga osa suhtes. 8. Kui samalaadsete asjade hankeettepaneku tulemusena sõlmitakse hankelepingud samaaegselt eraldi osadena, võetakse artikli 4 punktide b ja c kohaldamisel arvesse kõigi selliste osade hinnanguline kogumaksumus. Kui osade kogumaksumus vastab vähemalt artiklis 4 sätestatud piirmäärale, kohaldatakse käesolevat direktiivi iga osa suhtes. 9. Avaliku sektori hankijad võivad üksikute osade suhtes lepinguid sõlmides jätta käesolevas direktiivis sätestatud menetlused kohaldamata, kui asjaomase osa hinnanguline maksumus käibemaksuta jääb asjade või teenuste puhul alla 80 000 euro ja ehitustööde puhul alla 1 miljoni euro. Selliste osade kogumaksumus, mille jaoks sõlmitud lepingute suhtes ei kohaldata käesolevat direktiivi, ei tohi siiski ületada 20 % kavandatava ehitustöö, samalaadsete asjade või teenuste hanke kõikide osade kogumaksumusest. 10. Selliste asjade või teenuste riigihankelepingute puhul, mis on olemuselt regulaarsed või mida kavatsetakse teatava aja jooksul uuendada, võetakse lepingu hinnangulise maksumuse arvutamisel aluseks: (a) eelnenud 12 kuu või ühe finantsaasta jooksul sõlmitud samalaadsete järjestikuste lepingute tegelik kogumaksumus, mida on võimaluse korral kohandatud esialgse lepingu sõlmimisele järgneva 12 kuu jooksul toimunud muutustega koguses või maksumuses (b) või esimesele tarnele järgnenud kaheteistkümne kuu või finantsaasta jooksul, kui see on pikem kui kaksteist kuud, sõlmitud järjestikuste lepingute eeldatav kogumaksumus. 11. Asjade üürimise, rentimise või liisimisega seotud asjade riigihankelepingute puhul tuleb lepingu hinnangulise maksumuse arvutamisel võtta aluseks järgmine maksumus: (a) tähtajaliste riigihankelepingute puhul, kui tähtaeg on 12 kuud või lühem, hankelepingu hinnanguline kogumaksumus selle kehtivusaja jooksul või kui hankelepingu tähtaeg on pikem kui 12 kuud, selle kogumaksumus, sealhulgas hinnanguline jääkväärtus; (b) tähtajatute riigihankelepingute puhul või lepingute puhul, mille kehtivusaega ei ole võimalik kindlaks määrata, igakuine maksumus, mis on korrutatud 48ga. 12. Teenuste riigihankelepingute puhul tuleb lepingu hinnangulise maksumuse arvutamisel vajaduse korral aluseks võtta järgmine väärtus: (a) kindlustusteenused: makstav kindlustusmakse ja muud tasud; (b) panga- ja muud finantsteenused: teenustasud, vahendustasud, intress ja muud tasud; (c) projekteerimislepingud: teenustasud, vahendustasud ja muud tasud. 13. Teenuste riigihankelepingute puhul, milles ei täpsustata koguhinda, võetakse lepingu hinnangulise maksumuse arvutamisel aluseks: (a) Selliste tähtajaliste hankelepingute puhul, mille kehtivusaeg on 48 kuud või lühem: kogumaksumus hankelepingu kehtivusaja jooksul; (b) tähtajatute hankelepingute või selliste hankelepingute puhul, mille kehtivusaeg on üle 48 kuu: kuumakse korrutatuna 48ga. Artikkel 6 Piirmäärade läbivaatamine 1. Komisjon kontrollib iga kahe aasta tagant alates 30. juunist 2014, kas artikli 4 punktides a, b ja c kehtestatud piirmäärad vastavad WTO riigihankelepingus sätestatud piirmääradele, ja vaatab need vajaduse korral läbi. Vastavalt WTO riigihankelepingu kohasele arvutamismeetodile võtab komisjon kõnealuste piirmäärade väärtuste arvutamisel aluseks Rahvusvahelise Valuutafondi arvestusühikutes (SDR) väljendatud euro keskmise päevakursi 24 kuu pikkuse ajavahemiku jooksul, mis lõpeb 1. jaanuaril jõustuvale läbivaatamisele eelneva augustikuu viimasel päeval. Sel viisil läbivaadatud piirmäärade väärtus ümardatakse vajaduse korral lähima tuhande euroni allapoole, et tagada WTO riigihankelepingus sätestatud kehtivate, SDRides väljendatud piirmäärade järgimine. 2. Käesoleva artikli lõike 1 kohasel läbivaatamisel vaatab komisjon lisaks läbi ka: (a) artikli 12 esimese lõigu punkti