Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV, milles käsitletakse energiatõhusust ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2004/8/EÜ ja 2006/32/EÜ /* KOM/2011/0370 lõplik - 2011/0172 (COD) */





SELETUSKIRI 1. ETTEPANEKU TAUST 1.1. Ettepaneku põhjused ja eesmärgid EL on seadnud eesmärgi saavutada primaarenergia 20 % sääst aastaks 2020[1] ning see on üks viiest põhieesmärgist Euroopa 2020. aasta aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegias[2]. Komisjoni viimaste hinnangute järgi, milles on arvesse võetud liikmesriikide poolt seoses Euroopa 2020. aasta strateegiaga seatud riiklikke 2020. aasta energiatõhususe eesmärke, suudab EL 2020. aastaks saavutada 20 % eesmärgist üksnes poole[3]. Euroopa Ülemkogu[4] ja Euroopa Parlament[5] on kutsunud komisjoni üles vastu võtma uue ambitsioonika energiatõhususe strateegia, et otsustavalt tegutsedes kasutada ära olemasolevad suured säästuvõimalused. Energiatõhususe teemale uue hoo andmiseks esitas komisjon 8. märtsil 2011 uue energiatõhususkava, milles on sätestatud meetmed energiatarnetes ja -kasutuses suurema säästu saavutamiseks. Käesoleva õigusaktiettepanekuga muudetakse energiatõhususkava teatavad aspektid siduvateks meetmeteks. Ettepaneku põhieesmärk on aidata ELil jõuda oluliselt lähemale 2020. aasta energiatõhususe suurendamise eesmärgi saavutamisele. Selle õnnestumiseks tuleb ettepanek kiiresti vastu võtta ja liikmesriikides rakendada. Ettepanekuga on mõeldud 20 % eesmärgist kaugemale ja püütud seada ühist raamistikku energiatõhususe edendamiseks ELis pärast 2020. aastat. Ettepanek on komisjoni 2011. aasta tööprogrammi strateegiline prioriteet. 1.2. Üldine taust ELi kasvava ja üha kallineva energiaimpordi taustal muutub juurdepääs energiaressurssidele keskpikas perspektiivis veelgi tähtsamaks ja hakkab mõjutama ELi majanduskasvu võimalusi. See näitab, miks on energiatõhusus üks peamisi aspekte Euroopa 2020. aasta strateegia kohases ressursitõhusa Euroopa juhtalgatuses[6]. Energiatõhusus on kõige kulutõhusam ja kiirem viis tarnekindluse suurendamiseks ning tõhus viis kliimamuutust tekitava kasvuhoonegaaside heite vähendamiseks. Nagu komisjon oma teatises „Konkurentsivõimeline vähese CO2-heitega majandus aastaks 2050 – edenemiskava”[7] on rõhutanud, võib energiatõhusus aidata ELil saavutada ja isegi ületada kasvuhoonegaaside heite vähendamise eesmärki. ELi majanduse energiatõhusamaks muutmisel on ka positiivne mõju majanduskasvule ja töökohtade loomisele. Energia säästmine vabastab rahalised ressursid, mida võib majanduses uuesti investeerida mujale ja pakkuda sellega leevendust pingelistele avaliku sektori eelarvetele. Eraisikutele tähendab energiatõhusus väiksemaid energiaarveid. Energiatõhususe parandamise meetmeid võttes on võimalik energiaostuvõimetusega võidelda strateegiliselt. Lisaks peaks vähema energiakuluga tootmine suurendama ELi tööstusettevõtjate konkurentsivõimet ja andma neile energiatõhusa tehnoloogia alal juhtpositsiooni ülemaailmsetel turgudel. Energiatõhusus ja energiasääst toovad kasu nii ELi majandusele tervikuna, avalikule sektorile, ettevõtjatele kui ka eraisikutele. Seepärast on energiatõhusus Euroopa 2020. aasta energiastrateegias määratud ELi üheks järgmiste aastate põhiprioriteediks. 1.3. Kehtivad õigusnormid Käesolev ettepanek hõlmab kahe direktiivi, koostootmisdirektiivi (2004/8/EÜ) ja energiateenuste direktiivi (2006/32/EÜ)[8] reguleerimisala. Kumbki neist ei ole suutnud tagada energiasäästuvõimaluste täielikku kasutamist. Seepärast tehakse ettepanek uue direktiivi jõustumisel need kaks direktiivi tühistada, välja arvatud energiateenuste direktiivi artikli 4 lõiked 1–4 ning I, III ja IV lisa. Nimetatud sätetes käsitletakse aastaks 2017 soovitusliku energiasäästueesmärgi saavutamist, millega iga liikmesriigi energia lõpptarbimisest säästetakse 9 % viie aasta jooksul enne energiateenuste direktiivi rakendamist. Kuigi sel eesmärgil on erinev ulatus ja ambitsioonid, antakse sellega panus ELi 2020. aasta eesmärgi, energiatõhususe 20 % suurendamise saavutamisse ning seetõttu tuleks seda kohaldada kuni 2017. aastani. Muud uue direktiiviga kattuvad sätted on energiamärgistuse direktiivi 2010/30/EL[9] artikli 9 lõiked 1 ja 2, mis tühistatakse, kui uus direktiiv jõustub. 1.4. Kooskõla Euroopa Liidu muude tegevuspõhimõtete ja eesmärkidega Käesoleva ettepaneku juured on Euroopa 2020. aasta aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegias,[10] kuna ELi energiatõhususe 20 % suurendamise eesmärk on osa ühest selle strateegia viiest põhieesmärgist. See on üks ettepanekutest, mis on planeeritud 2011. aastaks ja millega tahetakse täita ühte Euroopa 2020. aasta strateegia seitsmest juhtalgatusest, nimelt ressursitõhusa Euroopa juhtalgatust. Ettepanek on kooskõlas ELi kliimapoliitikaga ja täiendab seda. Käesoleva ettepaneku eesmärgiks olev väiksem energiatarbimine peaks aitama ka liikmesriikidel saavutada oma eesmärke, mis on seotud taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaaluga ja sätestatud direktiivis 2009/28/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta[11]. 2. Konsulteerimine huvitatud isikutega ja mõju hindamine 2.1. Konsulteerimine, andmete kogumine ja eksperdiarvamuste kasutamine Ettepanek on välja töötatud liikmesriikidelt ja huvitatud isikutelt mitme, sealhulgas Internetis toimunud üldise avaliku arutelu käigus saadud suure hulga arvamuste põhjal[12]. Jaanuaris 2011 käivitasid Bukaresti säästva energia foorumi töörühmad (milles osalevad liikmesriikide esindajad ja sidusrühmad) veel ühe põhjaliku arutelu[13]. Väljapakutud poliitikavõimaluste mõju analüüsiti põhjalikult, kasutades kolme mudeli ja mitme uuringu põhjal saadud tulemusi. Analüüsiti valikuvõimaluste majanduslikku, sotsiaalset ja keskkonnaalast mõju, võttes arvesse subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid. 2.2. Mõju hindamine Mõjuhinnangus uuriti mitut poliitikavõimalust, mis on jagatud kolmeks tasandiks: - Esimese tasandi poliitikavõimalustes analüüsiti, kuidas parandada praegu kehtivat poliitikaraamistikku. Kõnealuses analüüsis keskenduti peamiselt sellele, kas energiateenuste direktiivi praegust lähenemisviisi eesmärkide seadmisele tuleks pikendada kuni 2020. aastani, kas liikmesriikide energiasäästueesmärke tuleks suurendada, et saavutada 20 % energiasäästu eesmärk, ning kui jah, siis kas need peaksid olema siduvad või üksnes soovituslikud. Analüüsis jõuti järeldusele, et energiateenuste direktiivi eesmärgid peaksid lõpptarbimise sektori jaoks kehtima kuni nende lõpptähtajani 2016. aastal, kuid energiatõhususe 20 % suurendamise eesmärgi saavutamiseks tuleb neid täiendada rangemate energiasäästu eesmärkidega Euroopa 2020 protsessi raames. Analüüsi kohaselt ei pea need eesmärgid praegu olema siduvad ning samu või paremaid tulemusi oleks võimalik saavutada siduvate meetmetega. Kõnealused siduvad meetmed koos praeguse poliitikaraamistikuga peaksid olema piisavad ELi energiatõhususe 20 % suurendamise eesmärgi saavutamiseks 2020. aastal. Kui vajalikku edu aga ei saavutata, tuleb jõupingutusi jätkata ning võtta aegsasti sobivaid parandusmeetmeid, et tagada 20 % suurendamise eesmärgi saavutamine 2020. aastal. - Teise tasandi poliitikavõimalustes uuriti eri meetmeid olemasolevate majanduslike võimaluste kasutamiseks nõudluse ja pakkumise poolel. Mõjuhinnangus vaadeldi energiasäästukohustuste süsteeme kui üht võimalust suurendada energiasäästu lõpptarbimise sektorites. Mõjuhinnangus jõuti järeldusele, et energiasäästukohustuste abil on võimalik energiat märkimisväärselt säästa, kuid energiateenuste direktiivi olemasolevaid sätteid (kus selline kohustus on ainult üks liikmesriigile pakutud võimalustest, millega tagada, et energiaettevõtjad saavutaksid energiasäästu lõpptarbimise sektorites) tuleks tugevdada. Seejärel uuriti küsimusi, kui suurt energiasäästu tuleks energiaettevõtetelt nõuda ning kas selliste kohustuste süsteemide ülesehitus peaks jääma täielikult liikmesriigi otsustada või kas süsteemide peamisi jooni tuleks teataval määral ühtlustada. Mõjuhinnangus soovitatakse kehtestada kõigis liikmesriikides riiklik energiatõhususkohustuste süsteem, et vähendada energia lõpptarbimist 1,5 % aastas. Kuigi teatavad põhijooned on vaja ühtlustada ELi tasandil (sihtsektorid, kohustuste ulatus ja arvutusmeetodid), peaks liikmesriikidel olema võimalus süsteemi kohandada oma riigi oludele või jääda suures osas oma praeguse süsteemi juurde. Samuti kaaluti kaubeldavate valgete sertifikaatide Euroopa süsteemi kehtestamise võimalust, kuid see lükati tagasi samal põhjusel, mis energiatõhususkohustuste süsteemide kõigi põhijoonte täielik ühtlustamine. Teises poliitikavõimaluste kogumis käsitleti avalikku sektorit kaasavaid meetmeid. Analüüsis jõuti järeldusele, et kasu võiksid tuua kaks meedet. Esiteks tuleks igal aastal renoveerida kulutõhusa tasemeni 3 % riigiasutuste omanduses olevatest hoonetest, mis tähendab praeguse renoveerimismäära kahekordistamist. Teiseks tuleks riigiasutustelt nõuda, et toodete ja hoonete ostmisel lähtutaks nende energiatõhususest, arvestades olemasolevaid energiamärgiseid ja sertifikaate. Muud poliitikavõimalused, mille kasulik mõju on kuludega võrreldes märkimisväärne, on sellised, mille eesmärk on edendada energiateenuste turgu, teavitada arvete ja arukate mõõdikute kaudu põhjalikumalt ja sagedamini kodumajapidamisi ja ettevõtjaid nende tegelikust energiatarbimisest ning teha energiaauditid suurettevõtete jaoks kohustuslikuks. Mõjuhindamine näitas, et kõigi nimetatud meetmetega saaks vähendada teabelünki, mis takistavad energiakasutuse tõhustamist, ning oluliselt säästa energiat. Vabatahtlike meetmete abil energiatõhususe edendamist peeti ebapiisavaks; sellised meetmed ei võimalda ära kasutada kõiki energiasäästu võimalusi. Lisaks analüüsiti mõjuhinnangus, kuidas kasutada energiaülekande ja -jaotuse osas olemasolevaid energiatõhususe suurendamise võimalusi. Lükati tagasi poliitikavõimalused, mille kohaselt jätkataks praeguse soojus- ja elektrienergia koostootmise direktiivi sätete kohaldamist, kuna nendega edendatakse energiatõhusust üksnes seoses koostootmisega, kuid mitte kogu energiavarustussektoris, ning ei tagata koostootmise tegelikku rakendamist (liikmesriigid peavad üksnes koguma teavet ja esitama komisjonile aruande). Analüüsi kohaselt aitaks energiatootmise tõhususe miinimumnõuete kehtestamine (sealhulgas kohustusliku koostootmise ning kaugkütte ja ‑jahutuse nõuded uutele elektrijaamadele ning tõhusate koostootmisjaamade kohustuslik ühendamine elektrivõrguga ja sellele eelisõigusega juurdepääs) energiatootmise tõhusust märkimisväärselt parandada. Energiatõhususega seotud kohustuste kehtestamine energeetikavaldkonda reguleerivate asutuste jaoks oleks samuti hea võimalus parandada energiaülekande ja -jaotuse energiatõhusust. Mõjuhinnangus uuriti riikide aruandluse ja rakendamise seire võimalusi. Halduskoormuse piiramiseks ja samal ajal meetmete rakendamise nõuetekohase seire tagamiseks soovitati esitada kord aastas teatavatel energiatõhususe ja -säästu näitajatel põhinevad vabamas vormis aruanded, mida saaks kasutada iga-aastastes riiklikes reformikavades. Aruandeid täiendaks üksikasjalikum teave energiatõhususe meetmete ja programmide kohta, mida liikmesriigid peaksid esitama vaid iga kolme aasta tagant. - Kolmanda tasandi poliitikavõimalustes hinnati teatavate esimese ja teise tasandi meetmete õiguslikku vormi. Jõuti järeldusele, et nii ulatusliku eesmärgi puhul, nagu on ELi energiatõhususe 20 % suurendamine, tuleb ELi poliitika kujundamisel arvestada iga sektori energiasäästuvõimalustega, hõlmates ka sektorid, mida energiateenuste direktiiviga ei reguleerita. Seepärast on tehtud ettepanek võtta vastu uus õigusaktiettepanek, mis hõlmaks mõlema direktiivi reguleerimisala ning laiendaks seda kõikidele sektoritele, kus on võimalik energiat säästa. Kahe direktiivi ühendamist üheks õigusaktiks peeti parimaks võimaluseks ühtlustada olemasolevat õigusraamistikku ja suurendada kooskõla. Õigusliku vormi kohta analüüsiga ühest vastust ei saadud. Kuid pärast õigusaktiettepaneku konkreetsete sätete vormistamist on saanud selgeks, et kõige sobivam õiguslik vorm on direktiiv, kui arvestada sätete sisu ja vajadust võtta täiendavaid rakendusmeetmeid liikmesriigi tasandil. Väljavalitud poliitikavõimaluste üldmõju hindamine mudelite abil näitas, et EL 27 jaoks on kavandatud meetmete puhasmõju piisav 20 % primaarenergiasäästu eesmärgi saavutamiseks. Mõjuhinnang näitas ka, et valitud meetmete abil 20 % energiasäästu üldeesmärgi saavutamise lisakulu on saadava kasuga võrreldes väike. Kõnealuste meetmete üldine majanduslik, sotsiaalne ja keskkonnamõju annaks suure positiivse panuse ELi poliitika ning Euroopa 2020 strateegia elluviimisse. Energiatõhusus on üks peamisi vahendeid, mille abil on võimalik saavutada vähese CO2-heitega majandusele aastaks 2050 üleminekut käsitleva tegevuskava eesmärke. Kasvuhoonegaaside heite vähendamise oluline stiimul on saastekvootide hind. Käesoleva ettepaneku ettevalmistamisel tehtud mudelarvutused näitasid, et selles kavandatud meetmetega on kindlasti võimalik kasvuhoonegaaside heidet täiendavalt vähendada, kuid saastekvootide hinnale avalduva võimaliku mõju osas lõplike tulemusteni ei jõutud. Komisjon peab energiatõhususe 20 % suurendamise eesmärgiga seoses jälgima uute meetmete mõju direktiivile 2003/87/EÜ (millega luuakse ELi heitkogustega kauplemise süsteem, HKS), et säilitada heitkogustega kauplemise süsteemi stiimulid, millega soodustatakse investeerimist vähese CO2-heitega tehnoloogiasse ja valmistatakse HKSis osalevaid sektoreid ette tulevikus vajalikeks uuendusteks. Sellega seoses tuleb kaaluda asjakohaste meetmete võtmist, muu hulgas heitkogustega kauplemise süsteemi kohandamist, jättes kõrvale aastatel 2013–2020 enampakkumisel müüdavad saastekvoodid, kui tehakse vastav poliitiline otsus. 3. Ettepaneku õiguslik külg 3.1. Kavandatud meetmete kokkuvõte Kavandatud direktiiviga kehtestatakse ELi ühine energiatõhususe edendamise raamistik, et tagada 20 % primaarenergiasäästu eesmärgi saavutamine 2020. aastaks ning võimaldada tulevikus energiatõhususe edasist suurendamist. Direktiivis sätestatakse eeskirjad, et kõrvaldada takistused ja mõned turutõrked, mis takistavad tõhusat energiavarustust ja ‑kasutust. Lõpptarbimise sektorite puhul keskendutakse kavandatud direktiivis meetmetele, millega sätestatakse avalikule sektorile nõuded riigi omanduses olevate hoonete renoveerimiseks ja kõrgete energiatõhususnormide kohaldamiseks hoonete, toodete ja teenuste ostmisel. Ettepanekuga nõutakse liikmesriikidelt energiatõhususkohustuste süsteemi kehtestamist. Samuti nõutakse korrapäraste kohustuslike energiaauditite läbiviimist suurettevõtetes ning sätestatakse energiaettevõtetele nõuded energia mõõtmise ja arvete esitamise kohta. Energiavarustussektoris peavad liikmesriigid vastu võtma riiklikud kütte- ja jahutuskavad, et arendada tõhusat energia ja soojuse koostootmist ning tõhusat kaugkütet ja -jahutust, ning tagama, et ruumilist planeerimist käsitlevad sätted oleksid kooskõlas kõnealuste kavadega. Liikmesriigid peavad vastu võtma loa andmise kriteeriumid, millega tagatakse, et käitised asuvad kaugküttepiirkondade läheduses ning et kõigis uutes ja oluliselt ümberehitatud olemasolevates elektrijaamades oleksid tõhusad koostootmisseadmed. Liikmesriikidel peaks olema aga võimalik sätestada tingimused, mille täitmise korral nimetatud kohustust ei pea täitma. Lisaks on ettepanekus sätestatud, et liikmesriigid koguvad kõigilt kütuste põletamise või mineraalõli ja gaasi rafineerimisega tegelevatelt käitistelt energiatõhususe andmed ning kehtestavad nõuded, milles käsitletakse eelisõigusega/tagatud juurdepääsu võrku, tõhusa koostootmisega saadava elektrienergia eelistamist ning heitsoojust tootvate uute tehaste ühendamist kaugkütte- või ‑jahutusvõrkudega. Muud kavandatud meetmed on hõlmavad energiatõhususe nõudeid riiklikele energeetikavaldkonda reguleerivatele asutustele, teavitamise ja teadlikkuse suurendamise meetmeid, sertifitseerimiskavade kättesaadavust käsitlevaid nõudeid, meetmeid energiateenuste arendamiseks ning liikmesriikide kohustust kõrvaldada energiatõhususe suurendamist takistavad asjaolud, eelkõige erinevad stiimulid hoone omaniku ja üürniku jaoks või eri hooneomanike jaoks. Lõpuks nähakse ettepanekuga ette riiklike 2020. aasta energiatõhususe suurendamise eesmärkide kehtestamine ning nõue, mille kohaselt komisjon hindab 2014. aastal, kas EL suudab 2020. aastaks 20 % primaarenergiasäästu eesmärki saavutada. Komisjon peab esitama oma hinnangu Euroopa Parlamendile ja nõukogule ning vajaduse korral tegema seejärel õigusaktiettepaneku, milles sätestatakse kohustuslikud riiklikud eesmärgid. 3.2. Õiguslik alus Ettepanek põhineb Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) artikli 194 lõikel 2. Artikli 194 lõikes 1 on sätestatud: „Siseturu rajamise ja toimimise raames ning pidades silmas vajadust säilitada ja parandada keskkonda, on ELi energiapoliitikal liikmesriikide vahelise solidaarsuse vaimus järgmised eesmärgid: (…) c) edendada energia tõhusat kasutamist ja säästmist ning uute ja taastuvate energiaallikate väljaarendamist”. Käesoleva ettepaneku eesmärk on kehtestada ühine raamistik energia tõhusa kasutamise edendamiseks ELis. 3.3. Subsidiaarsuse põhimõte Käesoleva ettepaneku suhtes kohaldatakse subsidiaarsuse põhimõtet, kuna energiapoliitika ei kuulu ELi ainupädevusse. EL on seadnud eesmärgi vähendada 2020. aastaks primaarenergia tarbimist 20 % ning see on ka üks Euroopa 2020 strateegia viiest üldeesmärgist. Praeguse energiatõhususe raamistikuga (eelkõige energiateenuste direktiiv ja koostootmise direktiiv) ei ole suudetud olemasolevaid säästuvõimalusi ära kasutada. Liikmesriikide tasandil praegu vastuvõetud meetmed ei ole samuti piisavad, et ületada säilinud turu- ja regulatiivsed tõkked. Käesolevas ettepanekus käsitletud energiaküsimused (energiavarustuse kindlus, jätkusuutlikkus ja kliimamuutused ning ELi konkurentsivõime) on olulised ELi kui terviku jaoks. Selleks et tagada meetmete kooskõla ning ühiste eesmärkide tõhusam saavutamine, tuleb meetmeid võtta ELi tasandil. Uues direktiivis kavandatud meetmetega aidatakse tagada kõigi liikmesriikide piisav panus 20 % energiasäästu eesmärgi saavutamiseks tehtavatesse jõupingutustesse ning võrdsed võimalused kõigi turuosaliste jaoks; eelkõige kehtestatakse selleks energiatõhususe miinimumnõuded, mis käsitlevad muu hulgas juurdepääsu avalikele turgudele, energiaauditiga seotud kohustusi ettevõtetele, energiasäästu kohustusi energeetikaettevõtetele ning koostootmisettevõtete juurdepääsu energiavõrgule. Ettepanekuga antakse investoritele kindlustunne ELi eesmärgi saavutamise suhtes ning toetatakse selliseid energiatõhususe suurendamise meetmeid nagu tõhus koostootmine ning kaugküte ja -jahutus. 3.4. Proportsionaalsuse põhimõte ja õigusakti valik Käesolevas ettepanekus ei ole mindud kaugemale sellest, mis on vajalik energiatõhususe eesmärgi saavutamiseks. Selles kehtestatakse ranged energiatõhususe nõuded mitmes valdkonnas, kuid liikmesriikidel on endiselt võimalus soodustada energiatõhususe suurendamise meetmeid viisil, mis sobib kõige paremini iga riigi oludega. Valitud vahendiks on direktiiv, mille liikmesriigid peavad siseriiklikku õigusesse üle võtma. Direktiivis määratletakse lõpptulemus ja üldnõuded, kuid samal ajal jäetakse liikmesriigile piisav vabadus kohandada rakendamist riigi eripärale. Käesoleval juhul on direktiiv ettepaneku eesmärkide saavutamiseks piisav. Seega on piirangute tase eesmärgiga proportsionaalne. 4. Mõju eelarvele Vastavalt käesolevale direktiivile lisatud finantsselgitusele kasutatakse direktiivi rakendamisel olemasolevat eelarvet ning see ei avalda mõju mitmeaastasele finantsraamistikule. 5. Täiendav teave 5.1. Õigusaktide lihtsustamine Ettepanekuga toetatakse õigustiku lihtsustamist vaatamata sellele, et ettepanek ei kuulu lihtsustamise töökava meetmete hulka. Kui käesolev ettepanek vastu võetakse, asendatakse energiateenuste direktiiv ja koostootmisdirektiiv ühe direktiiviga, mis võimaldab läheneda energiatõhususe ja -säästu küsimustele terviklikumalt. Kuna kahe direktiivi asemel on vaja üle võtta ainult üks direktiiv, peaks ka haldusmenetlus olema lihtsam. Praegu on mõlemas direktiivis sätestatud aruandluskohustused. Need asendatakse ühe aastaaruandega (põhjalikum aruanne iga kolme aasta tagant), mis põhineb Euroopa 2020 strateegia kohasel aruandlusprotsessil. Lisaks lihtsustatakse käesoleva ettepanekuga praegu kehtiva energiateenuste direktiivi nõudeid, mis käsitlevad energiasäästu mõõtmist. Sellega seoses peaks ettepanek aitama liikmesriikidel praegust halduskoormust oluliselt vähendada. 5.2. Kehtivate õigusaktide kehtetuks tunnistamine Ettepaneku vastuvõtmisega kaasneb seniste õigusaktide kehtetuks tunnistamine. Tunnistatakse kehtetuks direktiivi 2010/30/EL artikli 9 lõiked 1 ja 2, direktiiv 2004/8/EÜ ja direktiiv 2006/32/EÜ. Direktiivi 2006/32/EÜ artikli 4 lõiked 1–4 ning I, III ja IV lisa tunnistatakse kehtetuks alates 1. jaanuarist 2017. 5.3. Ülevaatamis-/läbivaatamis-/aegumisklausel Ettepanek sisaldab mitut ülevaatamisklauslit. 5.4. Uuestisõnastamine Ettepanek ei hõlma uuestisõnastamist. 5.5. Vastavustabel Liikmesriigid peavad komisjonile edastama direktiivi ülevõtmiseks vastuvõetud siseriiklike õigusnormide teksti ning nende õigusnormide ja käesoleva direktiivi vastavustabeli. 5.6. Euroopa Majanduspiirkond (EMP) Käesolevas ettepanekus käsitletakse EMPga seotud küsimust ja seetõttu tuleks seda kohaldada EMP suhtes. 2011/0172 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV, milles käsitletakse energiatõhusust ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2004/8/EÜ ja 2006/32/EÜ EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 194 lõiget 2, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,[14] olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust,[15] võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust,[16] tegutsedes tavapärase seadusandliku menetluse kohaselt ning arvestades järgmist: (1) Kasvanud sõltuvus energiaimpordist ja napid energiaressursid ning vajadus piirata kliimamuutust ja ületada majanduskriis on uued probleemid, mis Euroopa Liidul tuleb lahendada. Energiatõhusus on hea vahend nende probleemide lahendamiseks. See parandab Euroopa Liidu tarnekindlust, sest vähendab primaarenergia tarbimist ja kahandab energiaimporti. See aitab kulutõhusalt vähendada kasvuhoonegaaside heidet ja leevendada sellega kliimamuutust. Üleminek energiatõhusamale majandusele peaks ka kiirendama innovatiivsete tehnoloogiliste lahenduste levikut ning parandama ELi tööstussektori konkurentsivõimet, edendama majanduskasvu ja looma kvaliteetseid töökohti mitmetes energiatõhususega seotud sektorites. (2) Euroopa Ülemkogu 8.–9. märtsi 2007. aasta kohtumise eesistujariigi järeldustes rõhutati vajadust suurendada ELis energiatõhusust, et saavutada eesmärk vähendada ELi primaarenergiatarbimist 20 % võrreldes 2020. aasta prognoosiga. See tähendab, et 2020. aastal on ELi primaarenergiatarbimist vähendatud 368 miljoni naftaekvivalenttonni (Mtoe) võrra[17]. (3) Euroopa Ülemkogu 17. juuni 2010. aasta kohtumise eesistujariigi järeldustes kinnitati, et energiatõhususe eesmärk on üks ELi uue aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegia (Euroopa 2020. aasta strateegia) põhieesmärkidest. Nimetatud protsessi raames ja selle eesmärgi rakendamiseks riikide tasandil tuleb liikmesriikidel tihedas dialoogis komisjoniga seada riiklikud eesmärgid ning näidata oma riiklikes reformikavades, kuidas nad kavatsevad neid eesmärke saavutada. (4) Komisjoni teatises „Energia 2020”[18] käsitletakse energiatõhusust ELi 2020. aasta energiastrateegia tuumana ning rõhutatakse vajadust uue energiatõhususe strateegia järele, millega liikmesriigid saaksid energiakasutuse majanduskasvust lahti siduda. (5) Euroopa Parlament kutsus oma 15. detsembri 2010. aasta resolutsioonis energiatõhususe tegevuskava läbivaatamise kohta[19] komisjoni üles lisama läbivaadatud energiatõhususe tegevuskavasse meetmeid, mille abil jõuda ELi üldise energiatõhususe eesmärgi saavutamiseni 2020. aastal. (6) Üks Euroopa 2020. aasta strateegia kohastest juhtalgatustest on ressursitõhusa Euroopa juhtalgatus, mille komisjon võttis vastu 26. jaanuaril 2011[20]. Selles peetakse energiatõhusust energiaressursside kasutamise jätkusuutlikkuse tagamisel kõige olulisemaks elemendiks. (7) Euroopa Ülemkogu 4. veebruari 2011. aasta kohtumise eesistujariigi järeldustes tunnistati, et EL ei suuda senisel viisil jätkates saavutada energiatõhususe suurendamise eesmärki ning et on vaja otsustavat tegutsemist, et kasutada ära hoonete, transpordi, toodete ja protsessidega seotud suured energiasäästu võimalused. (8) Komisjon võttis 8. märtsil 2011 vastu energiatõhususkava 2011[21]. Selles kinnitati, et ELi energiatõhususe eesmärgi saavutamine ei ole kulgenud plaanipäraselt. Olukorra parandamiseks kirjeldati mitmesuguseid poliitilisi ja muid meetmeid energiatõhususe suurendamiseks, mis hõlmavad kogu energiaahelat: energia tootmine, ülekanne ja jaotus; avaliku sektori juhtiv osa energiatõhususe saavutamisel; hooned ja seadmed, tööstus, samuti vajadus anda lõpptarbijale võimalus oma energiatarbimist reguleerida. Transpordisektori energiatõhusust käsitleti ka 28. märtsil 2011 vastuvõetud transpordialases valges raamatus[22]. Eelkõige valge raamatu 26. algatuses kutsutakse üles kehtestama asjakohased CO2-heite normid kõikide transpordiliikide sõidukitele ja täiendama neid vajaduse korral energiatõhususe nõuetega, mis hõlmaksid kõiki jõuseadmete liike. (9) Samuti võttis komisjon 8. märtsil 2011 vastu teatise „Konkurentsivõimeline vähese CO2-heitega majandus aastaks 2050 – edenemiskava”[23], milles näitas majanduse väljavaadetest lähtudes, et on vaja enam keskenduda energiatõhususele. (10) Selles kontekstis on vaja ajakohastada ELi energiatõhususe õigusraamistikku direktiiviga, millega järgitaks üldist energiatõhususe eesmärki säästa 20 % ELi primaarenergia tarbimisest aastaks 2020 ja tagada energiatõhususe edasine suurendamine pärast 2020. aastat. Seepärast tuleks direktiiviga kehtestada ühine raamistik energiatõhususe edendamiseks ELis ja sätestada konkreetsed meetmed 2011. aasta energiatõhususkavas esitatud teatavate ettepanekute rakendamiseks ning kavas osutatud oluliste realiseerimata energiasäästuvõimaluste ärakasutamiseks. (11) Vastavalt otsusele, milles käsitletakse liikmesriikide jõupingutusi kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamiseks (nr 406/2009/EÜ)[24], tuleb komisjonil aastaks 2012 hinnata ühenduse ja liikmesriikide edasijõudmist energiatarbimise 20 % vähendamisel võrreldes 2020. aasta prognoosiga, ning esitada selle kohta aruanne. Samuti on seal sätestatud, et komisjonil tuleks liikmesriikide abistamiseks ühenduse kasvuhoonegaaside heite vähendamise kohustuse täitmisel esitada 31. detsembriks 2012 ettepanek tugevdatud või uute meetmete kohta, millega kiirendada energiatõhususe parandamist. Käesoleva direktiiviga need nõuded täidetakse. Samuti aidatakse sellega saavutada teatises „Konkurentsivõimeline vähese CO2-heitega majandus aastaks 2050 – edenemiskava” sätestatud eesmärke, nimelt vähendada energiasektori kasvuhoonegaaside heidet ja saavutada aastaks 2050 nullheitega elektritootmine. (12) Kõiki energiasäästmise võimalusi tuleb vaadelda tervikuna ja mõelda ka energiatarnimises ja lõppkasutussektoris võimalikule säästmisele. Samal ajal tuleb tugevdada direktiiviga 2004/8/EÜ (soojus- ja elektrienergia koostootmise stimuleerimiseks siseturu kasuliku soojuse nõudluse alusel)[25] ja direktiiviga 2006/32/EÜ (mis käsitleb energia lõpptarbimise tõhusust ja energiateenuseid)[26] kehtestatud sätteid. (13) Oleks parem, kui energiatõhususega saavutataks 20 % säästu eri valdkondades energiatõhusust edendavate konkreetsete riiklike ja Euroopa meetmete kumulatiivse rakendamisega. Kui selline lähenemine ebaõnnestub, tuleb poliitilist raamistikku ikkagi tugevdada siduvate eesmärkide süsteemi lisamisega. Esimeses etapis tuleks liikmesriikidelt seepärast nõuda riiklike energiatõhususe eesmärkide seadmist ning süsteemide ja programmide kehtestamist. Nad peaksid ise otsustama, kas nimetatud eesmärgid peaksid nende territooriumil olema siduvad või soovituslikud. Teises etapis tuleks komisjonil hinnata neid eesmärke ja iga liikmesriigi pingutust, koos saavutatud edu käsitlevate andmetega, et hinnata ELi üldise eesmärgi saavutamise võimalikkust ja seda, millise pingutuse peab selleks tegema iga liikmesriik. Komisjon peaks seetõttu läbivaadatud õigusliku raamistiku ja Euroopa 2020 protsessi kaudu tähelepanelikult jälgima riikide energiatõhususprogrammide rakendamist. Kui nimetatud hindamisest nähtub, et ELi eesmärki tõenäoliselt ei saavutata, peaks komisjon tegema ettepaneku kohustuslike 2020. aasta eesmärkide kehtestamiseks, võttes arvesse iga liikmesriigi lähtepunkti, majandustulemusi ja seni võetud meetmeid. (14) Avaliku sektori kulutuste kogumaht moodustab 19 % ELi sisemajanduse koguproduktist. Seega on avaliku sektori käsutuses oluline hoob, millega stimuleerida turu liikumist energiatõhusamate toodete, hoonete ja teenuste suunas ning käivitada elanike ja ettevõtete energiatarbimisharjumuste muutumine. Lisaks sellele võib paranenud energiatõhususega seotud vähenev energiatarbimine vabastada avaliku sektori vahendeid, mida saab kasutada muul otstarbel. Riiklikud, piirkondlikud ja kohalikud avaliku sektori asutused peaksid energiatõhususe alal olema eeskujuks. (15) Hoonete renoveerimise määra tuleb suurendada, sest olemasolevad hooned on üks suurimaid võimaliku energiasäästu allikaid. Pealegi on hooned olulised ELi kasvuhoonegaaside heite vähendamise eesmärgi saavutamiseks, et 2050. aastaks vähendada heidet 80–95 % võrreldes 1990. aastaga. Avaliku sektori asutustele kuuluvad hooned moodustavad märkimisväärse osa kõikidest hoonetest ja on üldsuse tähelepanu all. Seepärast on hoonete energiatõhususe suurendamiseks asjakohane kehtestada avaliku sektori asutustele kuuluvate hoonete jaoks aastane renoveerimismäär. Renoveerimismäär ei tohiks piirata Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. mai 2010. aasta direktiiviga 2010/31/EL (hoonete energiatõhususe kohta)[27] kehtestatud liginullenergiahoonetega seotud kohustuste täitmist. Avaliku sektori hoonete renoveerimise kohustus täiendab kõnealuse direktiivi sätteid, millega nõutakse liikmesriikidelt, et nad tagaksid olemasoleva hoone põhjaliku rekonstrueerimise korral selle energiatõhususe suurendamise asjaomaste miinimumnõuetega kehtestatud väärtuseni. (16) Paljud liikmesriikide kohalikud omavalitsused ja muud avaliku sektori asutused kasutavad juba terviklikku lähenemist energia säästmisele ja tarnimisele, näiteks „Linnapeade pakti” raames välja töötatud säästva energia tegevuskavade kaudu, ning linnadele suunatud integreeritud lähenemist, mis hõlmab enamat kui üksikute hoonete või transpordiliikide energiasäästu. Liikmesriigid peaksid innustama kohalikke omavalitsusi ja muid avaliku sektori asutusi vastu võtma selgete eesmärkidega terviklikke ja jätkusuutlikke energiatõhususe kavasid, kaasama elanikke nende väljatöötamisse ja rakendamisse ning teavitama liikmesriike adekvaatselt kavade sisust ja eesmärkide saavutamise edenemisest. Selliste kavadega võib energiat olulisel määral säästa, eriti kui neid rakendatakse energiajuhtimissüsteemides, mille abil asjaomased avaliku sektori asutused saavad oma energiatarbimist paremini reguleerida. Tuleks soodustada kogemuste vahetamist suur- ja väikelinnade vahel ning avaliku sektori asutuste vahel, et innovatiivsed kogemused laiemalt leviksid. (17) Teatavate toodete ja teenuste ostmisel ning hoonete ostmisel ja rentimisel peaksid avaliku sektori asutused, kes sõlmivad avalike tööde, tarnete või teenuste saamiseks lepinguid, olema teistele eeskujuks ja lähtuma ostuotsuse tegemisel energiatõhususest. Seejuures tuleks siiski järgida ELi riigihankedirektiivide sätteid. (18) ELi tasandi valgete sertifikaatide süsteemi rajamise võimaluse hindamine on näidanud, et praeguses olukorras tekitaks selline süsteem ülemääraseid halduskulusid ja ohu, et energiasäästmine koondub mõnda liikmesriiki ega ulatu üle ELi. Kogu ELi hõlmava energiasäästmise eesmärki on vähemalt praeguses etapis parem saavutada riiklike energiatõhususkohustuste süsteemide või muude alternatiivsete meetmete kaudu, millega saab säästa samaväärse hulga energiat. Komisjon peaks siiski delegeeritud õigusaktiga määratlema tingimused, mille alusel võiks liikmesriik tulevikus tunnustada teises liikmesriigis saavutatud energiasäästu. Asjakohane on selliste süsteemide saavutustaseme määramine ühises raamistikus ELi tasandil, andes samas liikmesriikidele rohkesti paindlikke võimalusi võtta täielikult arvesse asjaomase riigi turuosaliste korraldust, energiasektori konkreetset konteksti ja lõpptarbijate harjumusi. Ühine raamistik peaks energiaettevõtetele andma võimaluse pakkuda energiateenuseid kõikidele lõpptarbijatele, mitte üksnes neile, kellele nad energiat müüvad. Sellega kasvab konkurents energiaturul, sest energiaettevõtted võivad oma tooteid mitmekesistada täiendavate energiateenuste osutamisega. Ühine raamistik peaks võimaldama liikmesriikidel riiklikesse süsteemidesse lisada sotsiaalset eesmärki teenivaid nõudeid, millega kaitsetumale tarbijale tagatakse suuremast energiatõhususest tulenevate hüvede kättesaadavus. Samuti peaks see võimaldama liikmesriikidel vabastada väikeettevõtjad energiatõhususkohustusest. Komisjoni teatises „Kõigepealt mõtle väikestele” - Euroopa väikeettevõtlusalgatus „Small Business Act”[28] on sätestatud põhimõtted, mida peaksid arvesse võtma need liikmesriigid, kes otsustavad selle võimaluse kohaldamisest loobuda. (19) Selleks et kasutada energiasäästu võimalusi teatavates turusegmentides, kus energiaauditeid üldiselt ärilistel alustel ei pakuta (nt kodumajapidamised või väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad), peaksid liikmesriigid tagama, et energiaauditid oleksid kättesaadavad. Energiaauditid peaksid olema kohustuslikud ja regulaarsed suurettevõtetes, sest seal võib energiasääst olla märkimisväärne. (20) Auditid tuleks läbi viia sõltumatult ja kulutõhusalt. Sõltumatuse nõudega lubatakse auditeid läbi viia asutusesisestel ekspertidel, tingimusel et need on kvalifitseeritud või akrediteeritud, ise otseselt ei tegele auditeeritava tegevusega ning et liikmesriik on loonud süsteemi nende töö kvaliteedi tagamiseks ja kontrollimiseks ja vajaduse korral sanktsioonide rakendamiseks. (21) Energiatõhususe parandamise meetmete väljatöötamisel tuleks arvesse võtta tõhususe kasvu ja säästu, mis saavutatakse kulutõhusa tehnoloogilise innovatsiooni laialdase kohaldamisega, näiteks arukate arvestite kasutamisega. Nimetatud innovatsiooniga saavutatud säästust võimalikult suure kasu saamiseks peaksid lõpptarbijad nägema maksumuse ja tarbimise näitajaid ning neile tuleks regulaarselt esitada individuaalseid arveid, mis põhinevad tegelikul tarbimisel. (22) Energiatõhususe parandamise meetmete väljatöötamisel peaksid liikmesriigid täielikult arvestama vajadust tagada siseturu nõuetekohane toimimine ja ELi õigustiku ühtne rakendamine kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu sätetega. (23) Soojuse ja elektrienergia tõhus koostootmine ning kaugküte ja -jahutus pakuvad rohkelt primaarenergia säästmise võimalusi, mis on ELis enamjaolt kasutamata. Liikmesriigid peaksid koostama riiklikud kavad tõhusa koostootmise ning kaugkütte ja -jahutuse arendamiseks. Kavad peaksid hõlmama ajavahemikku, mis on piisavalt pikk selleks, et anda investoritele teavet riiklike arenduskavade kohta ja tagada stabiilne ja toetav investeerimiskeskkond. Uued elektrijaamad ja olemasolevad elektrijaamad, mida on oluliselt remonditud või mille luba või litsentsi on uuendatud, tuleks varustada tõhusate koostootmisseadmetega, et ära kasutada elektri tootmisel tekkivat heitsoojust. Heitsoojust võiks kaugküttevõrgu kaudu transportida sinna, kus seda vajatakse. Selleks peaksid liikmesriigid vastu võtma loakriteeriumid, et tagada elektrijaamade rajamine küttevajadusega piirkondade lähedale. Liikmesriikidel peaks aga olema võimalik sätestada tingimused, mille täitmise korral nimetatud kohustusi ei pea täitma. (24) Tõhus koostootmine peaks olema määratletud energiasäästu kaudu, mis saadakse siis, kui soojust ja elektrit eraldi tootmise asemel toodetakse koos. Euroopa Liidu õigusaktides kasutatud koostootmise ja tõhusa koostootmise määratlused ei tohiks piirata teistsuguste määratluste kasutamist siseriiklikes õigusaktides, kui neid kasutatakse muudel eesmärkidel kui ELi õigusaktides sätestatud. Võimalikult suure energiasäästu saamiseks ja energiasäästu kõikide võimaluste ärakasutamiseks tuleb hoolikalt jälgida koostootmisseadmete töötamise tingimusi. (25) Lõpptarbija jaoks läbipaistvuse suurendamiseks, et ta saaks valida soojusega koos toodetud või muu tehnoloogiaga toodetud elektri vahel, peaks elektri pärinemine tõhusa koostootmise seadmest olema tagatud tõhususe ühtlustatud kontrollväärtuste alusel. Päritolutagatiste süsteem ei anna iseenesest õigust saada kasu riiklikest toetusmehhanismidest. On tähtis, et tõhusa koostootmisega saadud elektrienergia kõikidel vormidel oleks päritolutagatis. Päritolutagatisi tuleks eristada vahetatavatest sertifikaatidest. (26) Tuleks arvesse võtta koostootmise ning kaugkütte- ja ‑jahutuse sektori spetsiifilist struktuuri, millesse kuulub palju väikesi ja keskmise suurusega tootjaid; see on eriti oluline, kui vaadatakse läbi koostootmisseadmetele või nendega seotud võrkudele ehitusloa andmise halduskorda, siis tuleks kohaldada põhimõtet „Kõigepealt mõtle väikestele”. (27) Enamik ELi ettevõtteid on väikesed või keskmise suurusega ettevõtjad (VKEd). Neil on ELi jaoks väga palju energiasäästu võimalusi. Selleks et aidata neil võtta energiatõhususe meetmeid, peaksid liikmesriigid rajama seda soodustava raamistiku, mille eesmärk on VKEde varustamine tehnilise abi ja just neile vajaliku teabega. (28) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta direktiivis 2010/75/EL (tööstusheidete kohta)[29] on energiatõhusus üks kriteeriumidest parima võimaliku tehnika määramisel, mis võetakse aluseks loa andmise tingimuste kehtestamisel direktiivi reguleerimisalas tegutsevatele käitistele, sealhulgas 50 MW või suurema summaarse nimisoojusvõimsusega põletuskäitistele. Kõnealuses direktiivis antakse liikmesriikidele siiski võimalus jätta energiatõhususe nõuded kohaldamata põletusseadmetele või muudele ettevõtte tegevuskohas süsinikdioksiidi heidet tekitavatele seadmetele, mis tegutsevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/87/EÜ (millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem)[30] I lisas loetletud tegevusaladel. Elektri- ja soojusjaamade ning mineraalõli ja gaasi rafineerimistehaste energiatõhususe olulise parandamise tagamiseks tuleks jälgida tegelikku energiatõhususe taset ja võrrelda seda asjakohase energiatõhususe tasemega, mis on saadud parima võimaliku tehnika kasutamisel. Komisjon peaks võrdlema energiatõhususe tasemeid ja kaaluma täiendavate meetmete ettepaneku esitamist, kui tegeliku energiatõhususe taseme ja parima võimaliku tehnika kasutamisega seotud energiatõhususe taseme vahel on märkimisväärsed erinevused. Tegelike energiatõhususe väärtuste kohta kogutud teavet tuleks kasutada ka komisjoni 21. detsembri 2006. aasta otsusega 2007/74/EÜ[31] sätestatud elektri- ja soojusenergia eraldi tootmise tõhususe ühtlustatud kontrollväärtuste läbivaatamiseks. (29) Liikmesriigid peaksid objektiivsete, läbipaistvate ja mittediskrimineerivate kriteeriumide põhjal kehtestama eeskirjad, milles käsitletakse tõhusa koostootmisega elektrit tootvate uute elektritootjate võrku ühendamise, võrgu tugevdamise ja võrku integreerimiseks vajalike tehniliste kohanduste kulude kandmist ja jagamist, võttes arvesse kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 714/2009 (võrkudele juurdepääsu tingimuste kohta piiriüleses elektrikaubanduses ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1228/2003)[32] ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 715/2009 (maagaasi ülekandevõrkudele juurdepääsu tingimuste kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1775/2005)[33] välja töötatud juhiseid ja eeskirju. Elektritootjatel, kes toodavad elektrit tõhusa koostootmisega, tuleks lubada välja kuulutada ühendamistööde pakkumismenetlus. Tuleks lihtsustada tõhusa koostootmisega, eriti väikekoostootmisseadmetes ja mikrokoostootmisseadmetes toodetud elektri pääsu võrgusüsteemi. (30) Käesoleva direktiivi tulemuslikuks ja õigeaegseks rakendamiseks, näiteks energiaauditite nõuete täitmise ja energiatõhususkohustuste süsteemide rakendamise jaoks on vaja piisaval arvul usaldusväärseid energiatõhususe valdkonnas pädevaid kutsetöötajaid. Seepärast peaksid liikmesriigid looma sertifitseerimissüsteemid energiateenusteosutajatele ning energiaauditite ja energiatõhususe parandamise meetmete pakkujatele. (31) Tuleb jätkata energiateenuste turu arendamist, et tagada nõudlus energiateenuste järele ja selliste teenuste osutamine. Sellele aitab kaasa läbipaistvus, näiteks energiateenuste osutajate nimekirjad. Näidislepingud ja juhised, eelkõige energiatõhususe lepingute kohta, võivad samuti aidata nõudlust ergutada. Nii nagu muudegi kolmanda isiku poolse finantseerimiskokkuleppe vormide puhul, väldib energiatõhususe lepingu puhul energiateenuse saaja investeerimiskulusid, kasutades osa energiasäästu finantsväärtusest selleks, et maksta investeeringu eest, mille on täielikult või osaliselt teinud kolmas isik. (32) On vaja kindlaks teha ja kõrvaldada õigusnormidega seotud ja muud tõkked, mis takistavad energiatõhususe lepingute ja muude energia säästmisele suunatud ja kolmanda isiku poolt finantseeritud kokkulepete kasutamist. Sellisteks tõketeks on raamatupidamiseeskirjad ja tavad, mis takistavad kapitaliinvesteeringute ja energiatõhususe parandamise meetmetega aasta jooksul saavutatud finantssäästu adekvaatset kajastamist raamatupidamises kogu investeeringu eluea vältel. Samuti tuleks liikmesriigi tasandil kõrvaldada olemasolevate hoonete renoveerimise takistused, mida tekitavad asjaomaseid osalisi mõjutavad erinevad stiimulid. (33) Liikmesriike ja piirkondi tuleks innustada täiel määral kasutama struktuurifonde ja ühtekuuluvusfondi, et käivitada investeeringud energiatõhususe parandamise meetmetesse. Energiatõhususse investeerimine võib aidata suurendada majanduskasvu ja tööhõivet, hoogustada innovatsiooni, vähendada kodumajapidamiste kütteostuvõimetust, ning seega toetada majanduslikku, sotsiaalset ja territoriaalset ühtekuuluvust. Võimalike rahastamisvaldkondade hulka kuuluvad energiatõhususe meetmed avaliku sektori hoonetes ja elamufondis ning uute oskuste õpetamine energiatõhusussektori tööhõive soodustamiseks. (34) Komisjon peab energiatõhususega 20 % säästmise eesmärgi taotlemisel jälgima uute meetmete mõju direktiivile 2003/87/EÜ (millega luuakse ELi heitkogustega kauplemise süsteem, HKS), et säilitada heitkogustega kauplemise süsteemi stiimulid, millega soodustatakse investeerimist vähese CO2 heitega tehnoloogiasse ja valmistatakse HKSis osalevaid sektoreid ette tulevikus vajalikuks innovatsiooniks. (35) Direktiiviga 2006/32/EÜ nõutakse liikmesriikidelt, et nad võtaksid vastu üldise riigisisese soovitusliku energiasäästu eesmärgi säästa 9 % aastaks 2016, mis tuleb saavutada energiateenuste kasutuselevõtu ja muude energiatõhususe parandamise meetmetega. Kõnealuses direktiivis sätestatakse, et pärast seda, kui liikmesriigid on vastu võtnud teise energiatõhususkava, esitab komisjon, kui see on vajalik ja asjakohane, ettepaneku võtta täiendavaid meetmeid, sealhulgas pikendada eesmärkide kohaldamise ajavahemikku. Kui aruandest järeldub, et kõnealuses direktiivis sätestatud riigisiseste soovituslike eesmärkide nimel ei ole tehtud piisavaid edusamme, käsitletakse nendes ettepanekutes eesmärkide taset ja laadi. Käesoleva direktiiviga kaasnev mõjuhinnangus leitakse, et liikmesriikide 9 % eesmärgi saavutamine kulgeb plaanipäraselt ning 9 % eesmärk on oluliselt vähem ambitsioonikas kui pärast seda vastuvõetud eesmärk säästa aastaks 2020 energiatõhususe suurendamisega 20 % energiat, ning seepärast ei ole tarvis eesmärkide taset käsitleda. (36) Kuigi käesoleva direktiiviga tunnistatakse direktiiv 2006/32/EÜ kehtetuks, tuleks direktiivi 2006/32/EÜ artiklit 4 kohaldada kuni 9 % eesmärgi saavutamise tähtajani. (37) Käesoleva direktiivi eesmärk on saavutada aastaks 2020 energiatõhususe suurendamisega ELis primaarenergia sääst 20 % ja sillutada teed edasisele energiatõhususe parandamisele pärast 2020. aastat, kuid kuna selle eesmärgi saavutamine liikmesriikides ei kulge plaanipäraselt, kui selleks ei võeta täiendavaid energiatõhususe meetmeid, ning kuna seda eesmärki saaks paremini saavutada ELi tasandil, võib EL võtta kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega vastu meetmeid. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv kaugemale, kui on vaja nimetatud eesmärgi saavutamiseks. (38) Selleks et lubada tehnilise arenguga kohandamist ja muutusi energiaallikate jaotumises, tuleks teatavate küsimuste suhtes delegeerida komisjonile volitused vastu võtta õigusakte Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 290 kohaselt. On eriti oluline, et komisjon viiks oma ettevalmistava töö käigus läbi konsultatsioone, sealhulgas ekspertide tasandil. (39) Kõik direktiivi 2004/8EÜ ja direktiivi 2006/32/EÜ sisulised sätted, välja arvatud viimase direktiivi artikli 4 lõiked 1–4 ja I, III ja IV lisa, tuleks viivitamata kehtetuks tunnistada. Samuti tuleks kehtetuks tunnistada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. mai 2010. aasta direktiivi 2010/30/EL (energiamõjuga toodete energia- ja muude ressursside tarbimise näitamise kohta märgistuses ja ühtses tootekirjelduses)[34] artikli 9 lõiked 1 ja 2, millega liikmesriikidele nähakse ette kohustus üksnes püüda osta tooteid, millel on kõrgeim energiatõhususklass. (40) Käesoleva direktiivi siseriiklikku õigusse ülevõtmise kohustus peaks piirduma selliste sätetega, mille sisu võrreldes direktiividega 2004/8/EÜ ja 2006/32/EÜ on muutunud. Kohustus võtta üle muutmata sätted tuleneb kõnealustest direktiividest. (41) Käesolev direktiiv ei tohiks piirata liikmesriikide kohustusi, mis on seotud direktiivide 2004/8/EÜ ja 2006/32/EÜ siseriiklikku õigusesse ülevõtmise ja kohaldamise tähtpäevadega, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: I PEATÜKK Sisu, reguleerimisala, mõisted ja energiatõhususe eesmärgid Artikkel 1 Sisu ja reguleerimisala 1. Käesoleva direktiiviga kehtestatakse ühine raamistik energiatõhususe edendamiseks Euroopa Liidus, et tagada liidu eesmärgi täitmine saavutada primaarenergia sääst 20 % aastaks 2020 ja rajada teed edasisele energiatõhususe parandamisele pärast seda tähtaega. Direktiiviga kehtestatakse eeskirjad energiaturu tõkete kõrvaldamiseks ja selliste turutõrgete ületamiseks, mis takistavad tõhusat energia tarnimist ja kasutamist, ning sätestatakse riiklike energiatõhususe eesmärkide seadmine aastaks 2020. 2. Käesolevas direktiivis sätestatud nõuded on miinimumnõuded ega takista ühelgi liikmesriigil säilitada või kehtestada rangemaid meetmeid. Sellised meetmed on kooskõlas Euroopa Liidu õigusega. Rangemaid meetmeid kehtestavast riiklikust õigusaktist teatatakse komisjonile. Artikkel 2 Mõisted Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: 1. „energia” – kõikides vormides energiatooted vastavalt määruses (EÜ) nr 1099/2008[35] esitatud määratlusele; 2. „primaarenergia tarbimine” – brutosisetarbimine, välja arvatud mitteenergeetilised kasutusalad; 3. „energiateenus” – füüsiline kasu, teenus või kaup, mis saadakse energia kombineerimisel energiatõhusa tehnoloogiaga või tegevusega, mis võib hõlmata teenuse osutamiseks vajalikke toiminguid, hooldust ja kontrolli, mida tehakse lepingu alusel ja mille puhul on tõestatud, et tavaolukorras viib see kontrollitava ja mõõdetava või hinnatava energiatõhususe paranemiseni või primaarenergia säästmiseni; 4. „avaliku sektori asutus” – ostja vastavalt direktiivis 2004/18/EÜ esitatud määratlusele; 5. „energiajuhtimissüsteem” – kogum üksteisega seotud või üksteist mõjutavaid elemente, mis esinevad kavas, millega kehtestatakse energiatõhususe eesmärk ja strateegia selle eesmärgi saavutamiseks; 6. „kohustatud isikud” – energiatarnijad või energia jaemüügiettevõtjad, kes on seotud artiklis 6 osutatud riiklike energiatõhususkohustuste süsteemidega; 7. „energiatarnija” – füüsiline või juriidiline isik, sealhulgas jaotusvõrguettevõtja, kes vastutab energia transpordi eest selle tarnimiseks lõpptarbijatele või jaotusjaamadele, kes müüvad energiat lõpptarbijatele. 8. „jaotusvõrguettevõtja” – direktiivis 2009/72/EÜ määratletud jaotusvõrguettevõtja ja direktiivis 2009/73/EÜ määratletud jaotussüsteemi haldur; 9. „energia jaemüügiettevõtja” – füüsiline või juriidiline isik, kes müüb energiat lõpptarbijatele; 10. „lõpptarbija” – füüsiline või juriidiline isik, kes ostab energiat oma lõpptarbimiseks; 11. „energiateenuseosutaja” – füüsiline või juriidiline isik, kes tarnib energiateenused või muud energiatõhususe parandusmeetmed lõpptarbija seadmesse või ruumidesse; 12. „energiaaudit” – süstemaatiline menetlus, mida tehakse adekvaatsete teadmiste saamiseks hoone või hoonete rühma, tööstusliku või kaubandusliku protsessi või käitise või eraõiguslike või avalik-õiguslike teenuste energiatarbimise profiili kohta, ning millega määratakse kulutõhusa energiasäästu võimalused ja säästu suurus ning mille tulemuste põhjal koostatakse aruanne; 13. „energiatõhususe leping” – kasusaaja ja energiatõhususe parandamise meetme osutaja vaheline lepinguline kokkulepe, mille kohaselt on meetmeosutaja tehtud investeeringu eest maksmine seotud lepingus kokkulepitud energiatõhususe parandamise taseme või muu kokkulepitud energiatõhususe kriteeriumiga, nagu näiteks rahaline sääst; 14. „ülekandevõrguettevõtja” – direktiivis 2009/72/EÜ[36] määratletud põhivõrguettevõtja ja direktiivis 2009/73/EÜ[37] määratletud ülekandesüsteemi haldur; 15. „koostootmine” – soojusenergia ja elektrienergia või mehaanilise energia samaaegne tootmine ühes protsessis; 16. „majanduslikult põhjendatud nõudlus” – nõudlus, mis ei ületa soojuse või jahutuse vajadust ja mis muidu täidetaks turutingimustel muude energiatootmisprotsessidega kui koostootmine; 17. „kasulik soojus” – soojus, mis on toodetud koostootmisprotsessis, et täita majanduslikult põhjendatud nõudlust soojuse või jahutuse järele; 18. „koostoodetud elekter” – elekter, mis on toodetud kasuliku soojuse tootmisega seotud protsessis ja arvutatud vastavalt I lisas esitatud metoodikale; 19. „tõhus koostootmine” – koostootmine, mis vastab II lisas sätestatud kriteeriumidele; 20. „üldkasutegur” – elektrienergia ja mehaanilise energia ning kasuliku soojuse aastatoodangu summa, mis on jagatud kütusekogusega, mida kasutati soojuse tootmiseks koostootmisprotsessis ning elektri- ja mehaanilise energia brutotoodangu saamiseks. 21. „elektri- ja soojusenergia suhtarv” – koostoodetud elektri ja kasuliku soojuse suhtarv täielikul koostootmisrežiimil konkreetse seadme talitlusandmete põhjal; 22. „koostootmisseade” – seade, mis suudab talitleda koostootmisrežiimil; 23. „väikekoostootmisseade” – koostootmisseade, mille installeeritud võimsus on alla 1 MWe; 24. „mikrokoostootmisseade” – koostootmisseade, mille maksimaalne võimsus on alla 50 kWe; 25. „krundi hoonestustihedus” – krundil asuva hoone põrandapinna suhe krundi pindalasse; 26. „tõhus kaugküte ja -jahutus” – kaugkütte- või kaugjahutussüsteem, mis kasutab vähemalt 50 % taastuvenergiat, jäätmeenergiat või koostoodetud soojust või nende kombinatsiooni, ning mille direktiivis 2010/31/EL viidatud primaarenergia tegur on vähemalt 0,8; 27. „oluline remont” – remont, mille maksumus ületab 50 % uue samaväärse seadme investeerimiskuludest vastavalt otsusele 2007/74/EÜ või mis nõuab direktiivi 2010/75/EL alusel antud loa uuendamist. Artikkel 3 Energiatõhususe eesmärgid 1. Liikmesriigid seavad riiklikud energiatõhususe eesmärgid, mida väljendatakse primaarenergia tarbimise absoluuttasemena aastal 2020. Nimetatud eesmärkide seadmisel võtavad nad arvesse liidu 20 % energiasäästu eesmärki, käesolevas direktiivis sätestatud meetmeid, direktiivi 2006/32/EÜ artikli 4 lõike 1 kohaselt seatud riiklike energiasäästueesmärkide saavutamiseks vastu võetud meetmeid ja muid liikmesriikides ja liidu tasandil energiatõhususe edendamiseks võetud meetmeid. 2. Komisjon hindab 30. juuniks 2014, kas EL suudab saavutada oma eesmärgi säästa 20 % primaarenergiast 2020. aastaks, milleks on vaja ELi primaarenergiatarbimist vähendada 368 miljoni naftaekvivalenttonni võrra aastal 2020, võttes arvesse lõikes 1 osutatud riiklike eesmärkide summat ja artikli 19 lõikes 4 osutatud hindamist. II PEATÜKK Energiakasutuse tõhusus Artikkel 4 Avaliku sektori asutused 1. Liikmesriigid tagavad, ilma et see piiraks direktiivi 2010/31/EL artikli 7 kohaldamist, et alates 1. jaanuarist 2014 renoveeritakse avaliku sektori asutustele kuuluvast üldpõrandapinnast igal aastal 3 %, et täita vähemalt energiatõhususe miinimumnõuded, mis asjaomane liikmesriik direktiivi 2010/31/EL artikli 4 kohaldamisel on kehtestanud. Määr 3 % arvutatakse üle 250 m2 kasuliku üldpõrandapinnaga ja asjaomase liikmesriigi avaliku sektori asutustele kuuluvate hoonete üldpõrandapinnast, mis iga aasta 1. jaanuariks ei vasta direktiivi 2010/31/EL artikli 4 kohaldamisega kehtestatud energiatõhususe miinimumnõuetele. 2. Liikmesriigid võivad lubada oma avaliku sektori asutustel arvestada ühe aasta renoveerimismäära täitmisel üle jäänud hoone põrandapinda nii, nagu oleks see renoveeritud kahe eelmise või kahe järgmise aasta jooksul. 3. Lõike 1 kohaldamiseks teevad liikmesriigid 1. jaanuariks 2014 oma avaliku sektori asutustele kuuluvatele hoonetele inventuuri ja teevad üldsusele kättesaadavaks selle tulemused, näidates järgmist: (a) põrandapind m2; ja (b) iga hoone energiatõhusus. 4. Liikmesriigid julgustavad avaliku sektori asutusi: (a) võtma vastu energiatõhususkava, mis on eraldiseisev või osa suuremast kliima- või keskkonnakavast ning sisaldab konkreetseid energiasäästueesmärke, et pidevalt parandada asutuse energiatõhusust; (b) looma energiajuhtimissüsteemi, nii et see oleks osa kava rakendamisest. Artikkel 5 Avaliku sektori asutuste ostud Liikmesriigid tagavad, et avaliku sektori asutused ostavad üksnes selliseid tooteid, teenuseid ja hooneid, mis vastavad kõrgetele energiatõhususe standarditele, nagu on osutatud III lisas. Artikkel 6 Energiatõhususkohustuste süsteem 1. Iga liikmesriik rajab energiatõhususkohustuste süsteemi. Selle süsteemiga tagatakse, et liikmesriigi territooriumil tegutsevad kõik energiatarnijad või kõik energia jaemüügiettevõtjad saavutavad aastas energiasäästu, mis on 1,5 % nende energiamüügi mahust selles liikmesriigis eelneval aastal, välja arvatud transpordis kasutatud energia. Sellise energiasäästu saavutavad kohustatud isikud lõpptarbijate juures. 2. Liikmesriigid väljendavad igalt kohustatud isikult nõutava energiasäästu koguse kas energia lõpptarbimise või primaarenergia tarbimise kaudu. Nõutava energiasäästukoguse väljendamiseks valitud meetodit kasutatakse ka kohustatud isikute teatatud säästu arvutamiseks. Kasutatakse IV lisas osutatud ümberarvutustegureid. 3. V lisa punktis 1 määratletud lühiajalise säästu saavutamisele suunatud meetmed moodustavad kuni 10 % igalt kohustatud isikult nõutavast energiasäästust ja võetakse lõikes 1 sätestatud kohustuse täitmisel arvesse üksnes juhul, kui need on kombineeritud pikemaajalise säästu meetmetega. 4. Liikmesriigid: tagavad, et kohustatud isikute poolt teatatud sääst arvutatakse kooskõlas V lisa punktiga 2. Nad loovad kontrollisüsteemid, millega sõltumatult tõendatakse vähemalt statistiliselt oluline osa kohustatud isikute poolt kasutusele võetud energiatõhususe parandamise meetmetest. 5. Energiatõhususkohustuste süsteemis võivad liikmesriigid: (a) lisada määratavatele säästukohustustele sotsiaalse eesmärgiga nõudeid, näiteks nõuda meetmete rakendamist kütteostuvõimetutes kodumajapidamistes või sotsiaalmajades; (b) lubada kohustatud isikutel arvestada oma kohustuste täitmisena energiateenuseosutaja või muu kolmanda isiku poolt saavutatud sertifitseeritud energiasäästu; sellisel juhul kehtestavad nad selge, läbipaistva ja kõikidele turuosalistele avatud ja sertifitseerimiskulude minimeerimist taotleva akrediteerimismenetluse; (c) lubada kohustatud isikutel arvestada kõnealusel aastal saavutatud säästu nii, nagu oleks see saavutatud kahel eelmisel või kahel järgmisel aastal. 6. Liikmesriigid avaldavad kõikide kohustatud isikute saavutatud energiasäästu ja andmed süsteemis ilmnevate aastaste energiasuundumuste kohta. Saavutatud energiasäästu avaldamiseks ja tõendamiseks nõuavad liikmesriigid kohustatud isikutelt vähemalt järgmiste andmete esitamist: a) saavutatud energiasääst; b) agregeeritud statistiline teave nende lõpptarbijate kohta (kus on määratud olulised muudatused võrreldes varem esitatud teabega suhtes); ja c) ajakohane teave lõpptarbijate tarbimise kohta, sealhulgas vajaduse korral koormusprofiilid, tarbijate segmendid ja tarbijate geograafiline asukoht, kusjuures tuleb hoida eraelulise teabe või tundliku äriteabe puutumatust ja konfidentsiaalsust vastavalt kohaldatavatele Euroopa Liidu õigusaktidele. 7. Liikmesriigid tagavad, et turuosalised hoiduvad igasugusest tegevusest, mis võib takistada nõudlust energiateenuste või muude energiatõhususe parandamise meetmete järele ja nende osutamist või tagasi hoida energiateenuste ja muude energiatõhususe parandamise meetmete turu arengut, sealhulgas hoiduvad nad konkurentide turult tõrjumisest või valitseva turupositsiooni ärakasutamisest. 8. Liikmesriigid võivad käesoleva artikli kohaldamisest vabastada väiketarnijad ja väikesed energia jaemüügiettevõtjad, kes tarnivad või müüvad energiat vähem kui 75 GWh aastas, kellel on vähem kui 10 töötajat või kelle aastakäive või aastabilansi kogumaht ei ületa 2 miljonit eurot. Oma tarbeks toodetud energiat nimetatud künniste arvutamisel ei arvestata. 9. Alternatiivina lõikele 1 võivad liikmesriigid valida võimaluse võtta muid meetmeid lõpptarbijate seas energiasäästu saavutamiseks. Selliste meetmetega saavutatud aastane energiasääst on samaväärne lõikes 1 nõutud energiasäästuga. Selle võimaluse valinud liikmesriigid teatavad komisjonile hiljemalt 1. jaanuariks 2013 alternatiivsed meetmed, mida neil on kavas võtta, sealhulgas artiklis 9 viidatud karistusi käsitlevad eeskirjad, ning kirjeldavad, kuidas nad nõutud säästu saavutavad. Komisjon võib nende meetmete kinnitamisest keelduda või soovitada muudatusi kolme kuu jooksul pärast teatamist. Sellisel juhul ei kohalda asjaomane liikmesriik alternatiivseid meetmeid enne, kui komisjon on selgelt väljendanud oma heakskiitu uuesti esitatud või muudetud kavandatavate meetmete kohta. 10. Kui see on asjakohane, kehtestab komisjon kooskõlas artikliga 18 delegeeritud õigusakti kaudu süsteemi sellise energiasäästu vastastikuseks tunnustamiseks, mis on saavutatud riiklikes energiatõhususkohustuste süsteemides. Vastastikuse tunnustamise süsteemi abil saavad kohustatud isikud arvestada ühes liikmesriigis saavutatud ja sertifitseeritud energiasäästu oma teises liikmesriigis kehtiva kohustuse täitmisel. Artikkel 7 Energiaauditid ja energiajuhtimissüsteemid 1. Liikmesriigid soodustavad selliste energiaauditite kättesaadavust kõikidele lõpptarbijatele, mis on taskukohase hinnaga ja mida sõltumatult viivad läbi kvalifitseeritud või akrediteeritud eksperdid. Liikmesriigid töötavad välja programmid selleks, et julgustada kodumajapidamisi ning väikeseid ja keskmise suurusega ettevõtjaid läbi tegema energiaauditeid. Liikmesriigid juhivad väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate tähelepanu konkreetsetele näidetele, kuidas energiajuhtimissüsteem võiks soodustada nende äritegevust. 2. Liikmesriigid tagavad, et ettevõtetes, mida ei käsitleta lõike 1 teises lõigus, tehakse energiaauditid, mida sõltumatult ja kulutõhusalt viivad läbi kvalifitseeritud või akrediteeritud eksperdid, hiljemalt 30. juuniks 2014 ning iga kolme aasta tagant viimasest energiaauditist arvates. 3. Sõltumatult läbiviidav energiaaudit, mis tehakse osana energiajuhtimissüsteemist või mida rakendatakse sidusrühmade organisatsioonide ja määratud asutuse vahelise vabatahtliku kokkuleppe tulemusena ning mille üle teostab järelevalvet asjaomane liikmesriik või komisjon, loetakse vastavaks lõike 2 nõuetele. 4. Energiaauditid võivad olla eraldiseisvad või moodustada osa suuremast keskkonnaauditist. Artikkel 8 Mõõtmine ja informatiivsed arved 1. Liikmesriigid tagavad, et elektri, maagaasi, kaugkütte või -jahutuse ning kaugküttesüsteemide sooja tarbevee lõpptarbijad on varustatud individuaalsete arvestitega, mis mõõdavad täpselt, võimaldavad näha tegelikku energiatarbimist ning annavad teavet tegeliku tarbimisaja kohta kooskõlas VI lisaga. Kui liikmesriigid korraldavad arukate arvestite kasutuselevõtmise, mis on ette nähtud elektri- ja gaasiturgu käsitlevate direktiividega 2009/72/EÜ ja 2009/73/EÜ, tagavad nad, et arvestite miinimumfunktsioonide määramisel ja turuosalistele kohustuste kehtestamisel võetakse täielikult arvesse energiatõhususe eesmärke ja lõpptarbijate kasu. Seoses elektrienergiaga ja lõpptarbija soovi korral tagavad arvestite käitajad, et arvesti suudab arvestada lõpptarbija ruumides toodetud ja võrku eksporditud elektrit. Liikmesriigid tagavad, et lõpptarbija soovi korral tehakse mõõtmisandmed tema reaalajas tootmise või tarbimise kohta kättesaadavaks kolmandale isikule, kes tegutseb lõpptarbija nimel. Kui hoone saab kütte ja jahutuse kaugküttevõrgust, paigaldatakse hoone sissekäigu juurde soojusarvesti. Kortermajades paigaldatakse ka individuaalsed soojustarbimise arvestid, et mõõta kütte või jahutuse tarbimist igas korteris. Kui individuaalsete soojustarbimise arvestite kasutamine ei ole tehniliselt võimalik, kasutatakse igal radiaatoril soojuse tarbimise mõõtmiseks individuaalseid küttekulu jaotureid kooskõlas VI lisa punkti 1 alapunktis 2 osutatud kirjeldustega. Liikmesriigid kehtestavad eeskirjad, milles käsitletakse soojustarbimise kulude jaotamist kortermajas, kus on tsentraalne kütte- või jahutussüsteem. Nimetatud eeskirjades esitatakse juhised parandustegurite kohta, mis kajastaksid hoone omadusi, nagu näiteks korterite vahelist soojuse ülekannet. 2. Lisaks direktiivist 2009/72/EÜ ja direktiivist 2009/73/EÜ tulenevatele arvete esitamist käsitlevatele kohustustele tagavad liikmesriigid hiljemalt 1. jaanuariks 2015, et kõikides käesoleva direktiiviga hõlmatud sektorites esitavad energiatarnijad, jaotusvõrguettevõtjad ja energia jaemüügiettevõtjad täpseid ja tegelikul tarbimisel põhinevaid arveid kooskõlas VI lisa punkti 2 alapunktis 1 sätestatud miinimumsagedusega. Koos arvega tehakse kättesaadavaks asjakohane teave, mille abil lõpptarbija saab tervikliku selgituse jooksvate energiakulude kohta vastavalt VI lisa punkti 2 alapunktile 2. Liikmesriigid tagavad, et lõpptarbija saab valida elektrooniliste või paberarvete vahel ning talle antakse lihtne juurdepääs täiendavale teabele, et tarbija võiks oma varasemat tarbimist üksikasjalikult kontrollida, nagu on kehtestatud VI lisa punkti 1 alapunktis 1. Liikmesriigid nõuavad, et lõpptarbija soovi korral tehakse teave tema energiaarvete ja varasema tarbimise kohta kättesaadavaks lõpptarbija poolt määratud energiateenuseosutajale. 3. Energia individuaalse tarbimise mõõtmist ja selle kohta arvete esitamist käsitlev teave ning muu lõigetes 1, 2, 3 ja VI lisas nimetatud teave antakse lõpptarbijatele tasuta. Artikkel 9 Karistused Liikmesriigid kehtestavad eeskirjad, milles käsitletakse karistusi artiklite 6–8 alusel vastuvõetud siseriiklike sätete rikkumise eest, ning võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada kõnealuste eeskirjade rakendamine. Karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. Liikmesriigid teatavad komisjonile need õigusaktid hiljemalt [kaksteist kuud pärast käesoleva direktiivi jõustumist] ja teatavad talle viivitamata kõikidest nende hilisematest muudatustest. III PEATÜKK Energiatarnimise tõhusus Artikkel 10 Kütte ja jahutuse tõhususe edendamine 1. Tõhusa koostootmise ja tõhusa kaugkütte ja ‑jahutuse kohaldamise võimaluste arendamiseks kehtestavad liikmesriigid 1. jaanuariks 2014 riiklikud kütte- ja jahutuskavad, mis sisaldavad VII lisas sätestatud teavet, ja teatavad nendest komisjonile. Kavad ajakohastatakse ja esitatakse komisjonile iga viie aasta tagant. Liikmesriigid tagavad oma õigusraamistikuga, et riiklikke kütte- ja jahutuskavasid võetakse arvesse kohalikes ja piirkondlikes arengukavades, sealhulgas linnade ja maapiirkondade ruumilises planeerimises, ning et need vastavad VII lisas sätestatud koostamiskriteeriumidele. 2. Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed tõhusa kaugkütte ja -jahutuse infrastruktuuri väljaarendamiseks, mis hõlmab tõhusa koostootmise arendamist ning heitsoojusest ja taastuvatest energiaallikatest saadava soojus- ja jahutusenergia kasutamist kooskõlas lõigetega 1, 3, 6 ja 7. Kaugkütte ja -jahutuse arendamisel valivad nad, kuivõrd see võimalikuks osutub, pigem tõhusa koostootmise kui soojuse eraldi tootmise. 3. Liikmesriigid tagavad, et kõik uued soojuselektrijaamad, mille summaarne soojusvõimsus ületab 20 MW: a) on varustatud seadmetega, mis võimaldavad heitsoojuse taaskasutamist tõhusa koostootmise seadmes; ja b) paiknevad asukohas, kus heitsoojust saavad kasutada küttevajadusega piirkonnad. Liikmesriigid võtavad vastu direktiivi 2009/72/EÜ artikli 7 kohased loakriteeriumid või samaväärsed loakriteeriumid, et tagada esimese lõigu sätete täitmine. Nad tagavad eelkõige, et uute käitiste asukoha määramisel võetakse arvesse koostootmiseks sobiva soojuskoormuse kättesaadavust vastavalt VIII lisale. 4. Liikmesriigid võivad kehtestada lõike 3 sätetest erandi tegemise tingimused, kui: a) VIII lisa punktis 1 sätestatud künnistingimused soojuskoormuse kättesaadavuse kohta ei ole täidetud; b) lõike 3 punktis b käsitletud käitise asukoha nõuet ei saa täita vajaduse tõttu paigutada käitis direktiivi 2009/31/EÜ alusel loa saanud geoloogilise säilitamise koha lähedale; või c) tulude-kulude analüüs näitab, et kulud on suuremad kui tulu, võrreldes kogu olelusringi maksumust, sealhulgas infrastruktuuri investeeringuid, kui sama hulk elektrit ja soojust toodetaks eraldi kütte või jahutusena. Liikmesriigid teatavad need erandite tegemise tingimused komisjonile 1. jaanuariks 2014. Komisjon võib nende tingimuste heakskiitmisest keelduda või soovitada muudatusi kuue kuu jooksul pärast teatamist. Sellisel juhul ei kohalda asjaomane liikmesriik erandi tegemise tingimusi enne, kui komisjon on selgelt väljendanud oma heakskiitu uuesti esitatud või muudetud tingimuste kohta. 5. Liikmesriigid tagavad, et linnade ja maapiirkondade ruumilist planeerimist käsitlevad siseriiklikud õigusaktid kohandatakse lõikes 3 osutatud loakriteeriumidega ning on kooskõlas riiklike kütte- ja jahutuskavadega, millele on osutatud lõikes 1. 6. Liikmesriigid tagavad, et kui olemasolev 20 MW ületava summaarse nimisoojusvõimsusega elektrijaam oluliselt remonditakse või kui selle luba direktiivi 2010/75/EÜ artikli 21 kohaselt ajakohastatakse, seatakse uue või ajakohastatud loa või litsentsi tingimuseks jaama töö muutmine nii, et sellest saaks tõhus koostootmisjaam, juhul kui jaam paikneb asukohas, kus küttevajadusega piirkonnad saavad heitsoojust kasutada kooskõlas VIII lisa punktiga 1. Elektrijaama varustamist CO2 kogumise ja säilitamise seadmetega ei loeta remondiks kõnealuste sätete mõistes. 7. Liikmesriigid võivad kehtestada lõike 6 sätetest erandi tegemise tingimused, kui: a) VIII lisa punktis 1 sätestatud künnistingimused soojuskoormuse kättesaadavuse kohta ei ole täidetud; või b) tulude-kulude analüüs näitab, et kulud on suuremad kui tulu, võrreldes kogu olelusringi maksumust, sealhulgas infrastruktuuri investeeringuid, kui sama hulk elektrit ja soojust toodetaks eraldi kütte või jahutusena. Liikmesriigid teatavad need erandi tegemise tingimused komisjonile 1. jaanuariks 2014. Komisjon võib nende tingimuste heakskiitmisest keelduda või soovitada muudatusi kuue kuu jooksul pärast teatamist. Sellisel juhul ei kohalda asjaomane liikmesriik erandi tegemise tingimusi enne kui komisjon on selgelt väljendanud oma heakskiitu uuesti esitatud või muudetud tingimuste kohta. 8. Liikmesriigid võtavad vastu load või samaväärsed loakriteeriumid, millega tagatakse, et üle 20 MW summaarse soojusvõimsusega ja heitsoojust tootvad tööstuskäitised, mis ehitatakse või oluliselt remonditakse pärast [käesoleva direktiivi jõustumise kuupäev], püüavad oma heitsoojuse kinni ja kasutavad seda. Liikmesriigid kehtestavad mehhanismid selle tagamiseks, et need käitised oleksid ühendatud kaugkütte- ja -jahutusvõrkudega. Nad võivad nimetatud käitistelt nõuda ühenduskulude ja selliste kaugkütte- ja jahutusvõrkude arendamise kulude katmist, mis on vajalikud nende heitsoojuse transportimiseks tarbijateni. Liikmesriigid võivad kehtestada esimese lõigu sätetest erandi tegemise tingimused, kui: a) VIII lisa punktis 2 sätestatud künnistingimused soojuskoormuse kättesaadavuse kohta ei ole täidetud; või b) tulude-kulude analüüs näitab, et kulud on suuremad kui tulu, võrreldes kogu olelusringi maksumust, sealhulgas infrastruktuuri investeeringuid, kui sama hulk soojust toodetaks eraldi kütte või jahutusena. Liikmesriigid teatavad need erandite tegemise tingimused komisjonile 1. jaanuariks 2014. Komisjon võib nende tingimuste heakskiitmisest keelduda või soovitada muudatusi kuue kuu jooksul pärast teatamist. Sellisel juhul ei kohalda asjaomane liikmesriik erandi tegemise tingimusi enne, kui komisjon on selgelt väljendanud oma heakskiitu uuesti esitatud või muudetud tingimuste kohta. 9. Vastavalt artiklile 18 kehtestab komisjon delegeeritud õigusaktiga 1. jaanuariks 2013 lõike 4 punktis c, lõike 7 punktis b ja lõike 8 punktis b osutatud kulude-tulude analüüsimise metoodika. 10. II lisa punktis f osutatud tõhususe ühtlustatud kontrollväärtuste põhjal tagavad liikmesriigid tõhusa koostootmisega toodetud elektrienergia päritolutagatise esitamise vastavalt objektiivsetele, läbipaistvatele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele, mille iga liikmesriik on sätestanud. Nad tagavad, et nimetatud päritolutagatis vastab nõuetele ja sisaldab vähemalt teavet, mis on täpsustatud IX lisas. Liikmesriigid tunnustavad vastastikku päritolutagatisi ja loevad neid eranditult käesolevas lõikes osutatud teabe tõenduseks. Päritolutagatise kui tõenduse tunnustamisest keeldumine, eriti kui põhjuseks on pettuse vältimine, peab rajanema objektiivsetel, läbipaistvatel ja mittediskrimineerivatel kriteeriumidel. Liikmesriik teatab komisjonile sellisest keeldumisest ja selle põhjenduse. Päritolutagatise tunnustamisest keeldumise korral võib komisjon, eelkõige arvesse võttes objektiivseid, läbipaistvaid ja mittediskrimineerivaid kriteeriume, millele kõnealune tunnustamine tugineb, võtta vastu otsuse sundida keelduvat osapoolt päritolutagatist tunnustama. Komisjonil on vastavalt artiklile 18 volitused delegeeritud õigusaktidega läbi vaadata direktiivi 2004/8/EÜ alusel komisjoni otsusega [otsuse number] kehtestatud tõhususe ühtlustatud kontrollväärtused esmakordselt 1. jaanuariks 2015 ja pärast seda iga kümne aasta tagant. 11. Liikmesriigid tagavad, et kui koostootmisele antakse toetust, tehakse seda tõhusa koostootmisega saadava elektrienergia tootmiseks, kus heitsoojust kasutatakse tõhusalt, et saavutada primaarenergia sääst. Nad ei erista kohapeal tarbitavat ja võrku eksporditavat elektrit. Koostootmisele ja soojuse tootmisele kaugkütteks ning kaugküttevõrkudele antavale riiklikule toetusele kohaldatakse vajaduse korral riigiabi eeskirju. Artikkel 11 Energia muundamine Liikmesriigid koostavad vastavalt X lisale andmekogud oma territooriumil asuvate käitiste kohta, mis tegelevad kütuste põletamisega ja mille summaarne nimisoojusvõimsus on 50 MW või enam, ning käitiste kohta, mis tegelevad mineraalõli ja gaasi rafineerimisega. Andmekogu ajakohastatakse iga kolme aasta tagant. Komisjoni taotluse korral esitatakse talle nimetatud andmekogus olevad andmed käitise ja aasta kaupa. Liikmesriigid lisavad artikli 19 lõikes 2 osutatud aruannetele mittekonfidentsiaalse kokkuvõtte, mis sisaldab agregeeritud teavet andmekogude kohta. Artikkel 12 Energia ülekanne ja jaotus 1. Liikmesriigid tagavad, et riiklikud energeetikavaldkonda reguleerivad asutused pööravad gaasi- ja elektriinfrastruktuuri kohta otsuseid vastu võttes tõsist tähelepanu energiatõhususele. Eelkõige tagavad nad, et võrgutariifide ja õigusnormidega antakse võrguettevõtjatele stiimulid, et nad pakuksid seoses arukate võrkude jätkuva kasutuselevõtuga võrgukasutajatele süsteemiteenuseid, mis võimaldavad energiatõhususe parandamise meetmete rakendamist. Liikmesriigid tagavad, et võrke käsitlevad õigusnormid ja energeetikavaldkonda reguleerivate asutuste kehtestatud võrgutariifid täidavad XI lisa kriteeriume ning võetakse arvesse määruse 714/2009 ja määruse 715/2009 kohaselt välja töötatud juhiseid ja eeskirju. 2. Liikmesriigid võtavad 30. juuniks 2013 vastu kavad: a) milles hindavad oma gaasi-, elektri- ning kaugkütte- ja -jahutuse infrastruktuuri energiatõhususe suurendamise võimalusi, eelkõige ülekande, jaotuse, koormuse reguleerimise ja koostalitlusvõime ning energiatootmiskäitistega ühendamise alal; b) milles määratakse kindlaks konkreetsed meetmed ja investeeringud kulutõhusate energiatõhususe parandamise meetmete kasutuselevõtuks võrguinfrastruktuurides ja esitatakse nende kasutuselevõtu üksikasjalik ajakava. 3. Liikmesriigid võivad lubada võrguenergia ülekande ja jaotamisega seoses sotsiaalse eesmärgiga süsteemi- ja tariifistruktuurikomponente eeldusel, et nende häiriv mõju ülekande- ja jaotussüsteemile on võimalikult väike ja et nimetatud komponendid ei ole sotsiaalse eesmärgi suhtes ebaproportsionaalsed. 4. Liikmesriigid tagavad selliste ülekande- ja jaotustariifides olevate stiimulite kõrvaldamise, mis tarbetult suurendavad jaotatava või ülekantava energia hulka. Seoses sellega võivad liikmesriigid kooskõlas direktiivi 2009/72/EÜ artikli 3 lõikega 2 ja direktiivi 2009/73/EÜ artikli 3 lõikega 2 kehtestada elektri- ja gaasisektoris tegutsevatele ettevõtjatele energiatõhususega seotud avalike teenuste osutamise kohustused. 5. Liikmesriigid tagavad, et nende territooriumil asuvad ülekandevõrguettevõtjad ja jaotusvõrguettevõtjad täidavad võrgu usaldusväärsuse ja ohutuse hooldamise nõudeid, mis põhinevad pädevate riiklike asutuste poolt määratud läbipaistvatel ja mittediskrimineerivatel kriteeriumidel ning et nad: a) tagavad tõhusa koostootmisega toodetud elektri ülekandmise ja jaotamise; b) annavad tõhusa koostootmisega toodetud elektrile eelistatud või garanteeritud võrkupääsu; c) annavad elektrijaamade võrgujärjekorda seadmisel eelisjärjekorra tõhusa koostootmisega toodetud elektrile. Lisaks esimeses lõigus sätestatud kohustustele vastavad ülekandevõrguettevõtjad ja jaotusvõrguettevõtjad XII lisas sätestatud nõuetele. Liikmesriigid võivad eelkõige lihtsustada väikekoostootmisseadmetes ja mikrokoostootmisseadmetes tõhusa koostootmisega toodetud elektri ühendamist võrgusüsteemi. 6. Liikmesriigid astuvad vajalikud sammud tagamaks, et tõhusate koostootmisjaamade käitajad suudavad ülekandevõrguettevõtjatele ja jaotusvõrguettevõtjatele pakkuda tasakaalustavaid teenuseid ja muid talitluslikke teenuseid, kui see on kooskõlas tõhusa koostootmisjaama töörežiimiga. Ülekandevõrguettevõtjad ja jaotusvõrguettevõtjad tagavad, et sellised teenused ostetakse läbipaistva ja kontrollimisele avatud pakkumismenetlusega. Vajaduse korral võivad liikmesriigid nõuda ülekandevõrguettevõtjatelt ja jaotusvõrguettevõtjatelt nõuda, et need soodustaksid ühendamise ja süsteemi kasutamise tasusid vähendades tõhusa koostootmise rajamist nõudlusega piirkondade lähedale. 7. Liikmesriigid võivad lubada elektritootjatel, kes toodavad elektrit tõhusas koostootmises ja soovivad võrguga ühendamist, välja kuulutada ühendamistööde pakkumismenetluse. IV PEATÜKK Horisontaalsed sätted Artikkel 13 Sertifitseerimissüsteemide kättesaadavus 1. Selleks et saavutada kõrgel tasemel tehniline pädevus, objektiivsus ja usaldusväärsus, tagavad liikmesriigid, et 1. jaanuariks 2014 oleksid energiateenuseosutajate, energiaauditite ja energiatõhususe parandusmeetmete pakkujate ning direktiivi 2010/31/EL artikli 2 punktis 9 määratletud ehitusdetailide paigaldajate jaoks kättesaadavad sertifitseerimissüsteemid või samaväärsed kvalifitseerimissüsteemid. 2. Liikmesriigid teevad avalikult kättesaadavaks lõikes 1 osutatud sertifitseerimissüsteemid või samaväärsed kvalifitseerimissüsteemid ning teevad omavahel ja komisjoniga koostööd süsteemide võrdlemise ja tunnustamise alal. Artikkel 14 Energiateenused Liikmesriigid edendavad energiateenuste turgu ning väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate juurdepääsu sellele turule, tehes järgmist: a) teevad avalikult kättesaadavaks olemasolevate energiateenuseosutajate ja nende poolt osutatavate energiateenuste loendi ning kontrollivad ja uuendavad seda regulaarselt; b) pakuvad avalikule sektorile energiatõhususe lepingute sõlmimiseks näidislepinguid, mis hõlmavad vähemalt XIII lisas loetletud elemente; c) levitavad teavet võimalike energiateenuslepingute ja sätete kohta, mis peaksid sellistes lepingutes olema, et tagada energiasääst ja lõpptarbija õigused; d) soodustavad vabatahtlike kvaliteedimärgiste väljatöötamist; e) levitavad teavet energiateenuste projekte toetavate finantsinstrumentide, stiimulite, toetuste ja laenude kohta. Artikkel 15 Muud energiatõhususe edendamise meetmed 1. Liikmesriigid hindavad õigusnormidega seotud ja muid tõkkeid energiatõhususe saavutamisele ning võtavad asjakohased meetmed, et kõrvaldada eelkõige järgmised tõkked: a) hoone omanikku ja üürnikku või eri omanikke mõjutavate stiimulite erinevused, et nimetatud osalisi ei takistaks tõhususe parandamisse investeerimast asjaolu, et nemad ise ei saa sellest kogu kasu või et puuduvad eeskirjad kulude ja kasu jagamiseks nende vahel; b) avaliku sektori asutuste ostude ja aastaeelarve koostamise ning raamatupidamise kohta kehtivad õiguslikud ja reguleerivad sätted ning haldustavad, et avaliku sektori asutusi ei hoitaks tagasi tõhusust parandavate investeeringute tegemisest. Tõkete kõrvaldamise meetmeteks võivad olla stiimulite pakkumine, õiguslike või regulatiivsete sätete tühistamine või muutmine, või juhiste ja tõlgendavate teatiste vastuvõtmine. Nimetatud meetmeid võib kombineerida energiatõhususe alase hariduse, koolituse ja konkreetse teabe ning tehnilise abiga. 2. Lõikes 1 osutatud tõkete hindamisest ja meetmetest teatatakse komisjonile artikli 19 lõikes 2 osutatud esimeses täiendavas aruandes. Artikkel 16 Ümberarvestustegurid Energiasäästu võrdlemiseks ja võrreldavatesse ühikutesse ümberarvestamiseks kohaldatakse IV lisa ümberarvestustegureid, välja arvatud juhul, kui on õigustatud muude ümberarvestustegurite kasutamine. V PEATÜKK Lõppsätted Artikkel 17 Delegeeritud õigusaktid ja lisade kohandamine 1. Komisjonile antakse kooskõlas artikliga 18 volitused delegeeritud õigusakti kaudu kehtestada süsteem sellise energiasäästu vastastikuseks tunnustamiseks, mis on saavutatud artikli 6 lõikes 9 osutatud riiklikes energiatõhususkohustuste süsteemides. Komisjonile antakse kooskõlas artikliga 18 volitused delegeeritud õigusakti vastuvõtmiseks, et kehtestada artikli 10 lõikes 9 osutatud tulude-kulude analüüsimise metoodika. Komisjonile antakse kooskõlas artikliga 18 volitused delegeeritud õigusakti vastuvõtmiseks, et läbi vaadata artikli 10 lõike 10 kolmandas taandes osutatud tõhususe ühtlustatud kontrollväärtused. 2. Komisjonile antakse kooskõlas artikliga 18 volitused delegeeritud õigusaktide vastuvõtmiseks, et kohandada I–XV lisas osutatud väärtusi, arvutusmeetodeid, primaarenergia koefitsiendi vaikeväärtusi ja nõudeid tehnilise progressiga ning et kohandada III lisas osutatud tõhususnõudeid konkurentsitingimustega. . Artikkel 18 Delegeerimine 1. Delegeeritud õigusaktide vastuvõtmise volitused antakse komisjonile käesolevas artiklis sätestatud tingimustel. 2. Artiklis 17 osutatud volitused antakse komisjonile määramata ajaks alates [käesoleva direktiivi jõustumise kuupäev]. 3. Euroopa Parlament ja nõukogu võivad artiklis 17 osutatud volituste delegeerimise igal ajal tagasi võtta. Tagasivõtmise otsusega lõpetatakse otsuses nimetatud volituste delegeerimine. Otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas või otsuses kindlaksmääratud hilisemal kuupäeval. See ei mõjuta juba jõustunud delegeeritud õigusaktide kehtivust. 4 Niipea kui komisjon on delegeeritud õigusakti vastu võtnud, teeb ta selle üheaegselt teatavaks Euroopa Parlamendile ja nõukogule. 5. Artikli 17 alusel vastu võetud delegeeritud õigusakt jõustub, kui Euroopa Parlament ega nõukogu ei ole kahe kuu jooksul pärast pärast õigusaktist nendele teatamist esitanud selle kohta vastuväiteid või kui mõlemad institutsioonid on enne selle tähtaja möödumist teatanud komisjonile, et neil ei ole õigusaktile vastuväiteid. Kõnealust ajavahemikku võib Euroopa Parlamendi või nõukogu algatusel kahe kuu võrra pikendada. Artikkel 19 Rakendamise läbivaatamine ja jälgimine 1. Iga aasta 30. aprilliks esitavad liikmesriigid kooskõlas XIV lisa punktiga 1 aruande edusammude kohta, mis on tehtud riiklike energiatõhususe eesmärkide saavutamisel. 2. 30. aprilliks 2014 ja pärast seda iga kolme aasta tagant esitab liikmesriik täiendava aruande, milles käsitletakse riiklikku energiatõhususpoliitikat, tegevuskavasid, programme ja meetmeid, mis on rakendatud või kavandatud riigi, piirkonna ja kohalikul tasandil selleks, et parandada energiatõhusust ja saavutada artikli 3 lõikes 1 osutatud riiklikud energiatõhususe eesmärgid. Aruannetele lisatakse ajakohastatud hinnangud eeldatava üldise primaarenergiatarbimise kohta aastal 2020 ning primaarenergia tarbimise hinnanguline tase sektorites, nagu on osutatud XIV lisa punktis 1. Komisjon koostab hiljemalt 1. jaanuariks 2014 vormi, mis on juhiseks täiendavate aruannete esitamisel. Kõnealune vorm võetakse vastu vastavalt artikli 20 lõikes 2 osutatud nõuandemenetlusele. Täiendavad aruanded sisaldavad igal juhul XIV lisas täpsustatud teavet. 3. Lõikes 1 osutatud aruanded võivad moodustada osa nõukogu soovituses 2010/410/EL osutatud riiklikest reformikavadest. 4. Komisjon hindab aruandeid ja täiendavaid aruandeid ning seda, millises ulatuses on liikmesriikidel edenenud artikli 3 lõike 1 kohaste riiklike energiatõhususe eesmärkide saavutamine ja käesoleva direktiivi rakendamine. Komisjon saadab seejärel oma hinnangu Euroopa Parlamendile ja nõukogule. Oma hinnangu põhjal võib komisjon liikmesriikidele välja anda soovitused. 5. Komisjoni hinnang esimese täiendava aruande kohta sisaldab sellise energiatõhusustaseme hindamist, mis iseloomustab olemasolevaid ja uusi käitisi, mille summaarne nimisoojusvõimsus on 50 MW või enam ja mis tegelevad kütuste põletamisega, ning selliseid käitisi, mis tegelevad mineraalõli ja gaasi rafineerimisega, võttes arvesse asjakohast parimat võimalikku tehnikat, mis on välja töötatud kooskõlas direktiiviga 2010/75/EL ja direktiiviga 2008/1/EÜ. Kui kõnealuse hindamisega leitakse olulised erinevused selliste käitiste tegeliku energiatõhusustaseme ja asjakohase parima võimaliku tehnika kohaldamisega seotud energiatõhusustaseme vahel, teeb komisjon, kui see on asjakohane, ettepaneku nõuete kohta, millega parandada selliste käitiste energiatõhusustaset või ettepaneku, et sellise tehnika kasutamine oleks tulevikus uutele käitistele loa andmise tingimuseks ja olemasolevate käitiste lubade perioodilise läbivaatamise tingimuseks. Samuti jälgib komisjon käesoleva direktiivi rakendamise mõju direktiivile 2003/87/EÜ, direktiivile 2009/28/EÜ ning direktiivile 2010/31/EÜ. 6. Liikmesriigid esitavad komisjonile igal aastal enne 30. novembrit statistika riigi elektri- ja soojustootmise kohta tõhusast ja vähetõhusast koostootmisest vastavalt I lisas näidatud metoodikale ja võrreldes soojuse ja elektri summaarse tootmisvõimsusega. Samuti esitavad nad aastase statistika koostoodetud soojuse ja elektri tootmisvõimsuste kohta ja koostootmisel kasutatava kütuse kohta, ning kaugkütte ja –soojuse toodangu ja tootmisvõimsuse kohta võrreldes soojuse ja elektri summaarse tootmisvõimsusega. Liikmeriigid esitavad vastavalt II lisas näidatud metoodikale saadud statistika koostootmise kohaldamisega saavutatud primaarenergia säästu kohta. 7. Komisjon esitab 30. juuniks 2014 artikli 3 lõikes 2 osutatud hinnangu Euroopa Parlamendile ja nõukogule ning pärast seda, kui see on asjakohane, kohustuslikke riiklikke eesmärke kehtestava õigusakti ettepaneku. 8. Komisjon esitab 30. juuniks 2018 Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande artikli 6 rakendamise kohta. Vajaduse korral esitab ta pärast aruannet õigusakti ettepaneku ühel või mitmel järgneval põhjusel: a) et muuta artikli 6 lõikes 1 osutatud säästu määra; b) et kehtestada täiendavad ühised nõuded, eelkõige artikli 6 lõikes 5 käsitletud küsimuste kohta. 9. 30. juuniks 2018 hindab komisjon liikmesriikides tehtud edusamme õigusnormidega seotud ja muude tõkete kõrvaldamisel, millele on osutatud artikli 15 lõikes 1; vajaduse korral esitab ta hinnangu põhjal õigusakti ettepaneku. 10. Komisjon teeb lõigetes 1 ja 2 osutatud aruanded avalikult kättesaadavaks. Artikkel 20 Komiteemenetlus 1. Komisjoni abistab komitee. 2. Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse määruse 182/2011/EL artikleid 3, 4 ja 9, võttes arvesse selle määruse artikli 11 sätteid. Artikkel 21 Kehtetuks tunnistamine Direktiiv 2006/32/EÜ tunnistatakse kehtetuks alates [käesoleva direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmise tähtpäev], välja arvatud selle artikli 4 lõiked 1–4 ning I, III ja IV lisa, ilma et see piiraks liikmesriikide kohustusi seoses eelnimetatud direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmise tähtpäevadega. Direktiivi 2006/32/EÜ artikli 4 lõiked 1–4 ning I, III ja IV lisa tunnistatakse kehtetuks alates 1. jaanuarist 2017. Direktiiv 2004/8/EÜ tunnistatakse kehtetuks alates [käesoleva direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmise tähtpäev], ilma et see piiraks liikmesriikide kohustusi seoses eelnimetatud direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmise tähtpäevadega. Direktiivi 2010/30/EL artikli 9 lõiked 1 ja 2 tunnistatakse kehtetuks alates [käesoleva direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmise tähtpäev]. Viiteid direktiivile 2006/32/EÜ ja direktiivile 2004/8/EÜ tõlgendatakse viidetena käesolevale direktiivile ja loetakse vastavalt XV lisas esitatud vastavustabelile. Artikkel 22 Ülevõtmine 1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt [12 kuu möödumisel käesoleva direktiivi jõustumisest]. Nad edastavad kõnealuste normide teksti ning kõnealuste normide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli viivitamata komisjonile. Kui liikmesriigid need sätted vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid. 2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetavate põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti. Artikkel 23 Jõustumine Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas. Artikkel 24 Adressaadid Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele. Brüssel, Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu nimel president eesistuja I LISA Koostoodetava elektrienergia arvutamise üldpõhimõtted I OSA. Üldpõhimõtted Soojus- ja elektrienergia koostootmisel saadava elektrienergia arvutamisel tuleb lähtuda tootmisseadme normaaltingimustel kasutamise oodatavatest või tegeliku talitluse väärtustest. Mikrokoostootmisseadmete puhul võivad arvutuse aluseks olla tõendatud väärtused. a) Soojus- ja elektrienergia koostootmisel toodetav elektrienergia tähendab seadme summaarset elektrienergia aastatoodangut, mida mõõdetakse peageneraatorite väljundklemmidel. i) koostootmisseadmete tüüpidel b, d, e, f, g ja h, millele on osutatud II osas ning mille üldine kasutegur aastas on liikmesriikide poolt kindlaks määratud tasemel vähemalt 75% ning ii) koostootmisseadmete tüüpidel a ja c, millele on osutatud II osas ning mille üldine kasutegur aastas on liikmesriikide poolt kindlaks määratud tasemel vähemalt 80%. b) Koostootmisseadmetel, mille üldine kasutegur aastas on väiksem kui lõike a alapunktis i sätestatud väärtus (II osas osutatud koostootmisseadmete tüübid b, d, e, f, g ja h), või sellistel, mille üldine kasutegur aastas on väiksem kui lõike a alapunktis ii sätestatud väärtus (II osas osutatud koostootmisseadmete tüübid a ja c), arvutatakse koostootmine järgmise valemiga: ECHP=HCHP*C kus: ECHP on koostootmisel saadava elektrienergia kogus, C on elektrienergia ja soojusenergia suhtarv. HCHP on koostootmisel saadava kasuliku soojuse kogus (see on summaarne soojustoodang, millest on lahutatud eraldi kateldes toodetud soojus või aurugeneraatorist enne turbiini saadud vaheltvõtuauru soojus). Koostootmisel saadava elektrienergia arvutamisel tuleb lähtuda elektrienergia ja soojusenergia tegelikust suhtarvust. Kui koostootmisseadme elektrienergia ja soojusenergia tegelik suhtarv ei ole teada, võib eeldusel, et arvutuslik koostoodetud elektrienergia on seadme summaarsest elektrienergia toodangust väiksem või sellega võrdne, kasutada II osas osutatud seadmetüüpide a, b, c, d ja e puhul statistiliseks otstarbeks järgmisi vaikeväärtusi: Seadme tüüp || Elektri- ja soojusenergia suhtarvu C vaikeväärtus Kombineeritud tsükli ja soojuse tagastamisega gaasiturbiin || 0,95 Vasturõhuauruturbiin || 0,45 Vaheltvõtuauru-kondensatsioonturbiin || 0,45 Soojuse tagastamisega gaasiturbiin || 0,55 Sisepõlemismootor || 0,75 Kui liikmesriigis võetakse kasutusele elektrienergia ja soojusenergia suhtarvu vaikeväärtused II osas osutatud seadme tüübi f, g, h, i, j ja k puhul, siis tuleb need vaikeväärtused avaldada ja teatada komisjonile. d) Kui osa koostootmisprotsessis kasutatava kütuse energiasisaldusest muundub kemikaalideks ja läheb taas ringlusse, tuleb see osa kasutatavast kütusest lahutada enne punktides a ja b kasutatud üldkasuteguri arvutamist. e) Liikmesriik võib konkreetse seadme talitlusandmete põhjal määrata elektrienergia ja soojusenergia suhtarvu elektrienergia ja kasuliku soojusenergia suhtarvuna, kui koostootmisseade töötab koostootmisrežiimil madalama võimsusega. f) Liikmesriik võib punktidega a ja b ettenähtud arvutustes kasutada muud kui ühe aasta pikkust aruandeperioodi. II OSA. Käesoleva direktiiviga hõlmatud koostootmistehnoloogia a) Kombineeritud tsükli ja soojuse tagastamisega gaasiturbiin b) Vasturõhuauruturbiin c) Vaheltvõtuauru-kondensatsioonturbiin d) Soojuse tagastamisega gaasiturbiin e) Sisepõlemismootor f) Mikroturbiinid g) Stirling-mootorid h) Kütuseelemendid i) Aurumasinad j) Orgaanilised Rankine'i ringprotsessid k) Iga muud tüüpi tehnoloogia või tehnoloogialahenduste kombinatsioon, mis on hõlmatud artikli 2 punkti 19 määratlusega. III OSA. Üksikasjalikud põhimõtted Liikmesriik kasutab koostootmisest saadava elektrienergia arvutamise üldpõhimõtete rakendamisel ja kohaldamisel otsusega 2008/952/EÜ[38] kehtestatud üksikasjalikke suuniseid. II LISA Koostootmisprotsessi kasuteguri määramise metoodika Koostootmise kasuteguri ja primaarenergia säästu arvutamisel lähtutakse tootmisseadme normaaltingimustel kasutamise oodatavast või tegelikust talitlusest. a) Tõhus koostootmine Käesoleva direktiivi kohaldamisel vastab tõhus koostootmine järgmistele kriteeriumidele: – koostootmine koostootmisseadmes annab punkti b järgi arvutatuna vähemalt 10 % primaarenergia säästu, võrreldes soojus- ja elektrienergia eraldi tootmise kontrollväärtustega, – kui koostootmine väikekoostootmisseadmetes ja mikrokoostootmisseadmetes tagab primaarenergia säästu, võib selle lugeda tõhusaks koostootmiseks. b) Primaarenergia säästu arvutamine V lisa kohaselt määratletud koostootmisega saavutatud primaarenergia sääst arvutatakse järgmise valemi põhjal: kus: PES on primaarenergia sääst (primary energy savings). CHP Hη on koostootmise soojuslik kasutegur, mis on määratletud kui aastane kasuliku soojuse toodang jagatud kogu kasuliku soojus- ja elektrienergia koostootmiseks kulunud kütusekogusega. Ref Hη on soojuse eraldi tootmise kasuteguri kontrollväärtus. CHP Eη on koostootmise elektriline kasutegur, mis on määratletud kui aastas koostoodetud elektrienergia kogus jagatud kogu kasuliku soojus- ja elektrienergia koostootmiseks kulunud kütusekogusega. Kui koostootmisseadmes toodetakse mehaanilist energiat, võib aasta jooksul koostoodetud elektrienergia kogust suurendada täiendava liikmega, mis väljendab nimetatud mehhaanilise energiaga võrdset elektrienergia kogust. Kõnealune täiendav liige ei anna õigust päritolutagatise andmiseks vastavalt artikli 10 lõikele 10. Ref Eη on elektrienergia eraldi tootmise kasuteguri kontrollväärtus. c) Energiasäästu arvutamine alternatiivsete arvutusmeetoditega Liikmesriik võib arvutada soojus- ja elektrienergia ning mehaanilise energia tootmisest saadud primaarenergia säästu vastavalt allpool esitatule, kasutamata protsessis eraldi toodetud soojus- ja elektrienergia koguste mahaarvamiseks I lisa. Sellist tootmist võib pidada tõhusaks koostootmiseks juhul, kui see vastab käeoleva lisa punktis a esitatud tõhususe kriteeriumidele, ning koostootmisseadmete puhul, mille elektritootmise võimsus on suurem kui 25 MW ja üldkasutegur on üle 70 %. Päritolutagatise andmiseks ja statistika eesmärgil tuleb sellisel koostootmisel toodetud elektrienergia kogus määrata vastavalt I lisale. Kui protsessis saavutatud primaarenergia sääst arvutatakse alternatiivse arvutusmeetodiga, arvutatakse primaarenergia sääst käesoleva lisa punktis b esitatud valemiga, pannes „CHP Hη” asemele „Hη” ning „CHP Eη” asemele „Eη”, kus: Hη on protsessi soojuslik kasutegur, mis on määratletud kui aastane soojustoodang, mis on jagatud kogu soojus- ja elektrienergia tootmiseks kulunud kütusekogusega; Eη on protsessi elektriline kasutegur, mis on määratletud kui aastane elektritoodang, mis on jagatud kogu soojus- ja elektrienergia tootmiseks kulunud kütusekogusega. Kui koostootmisüksus toodab mehaanilist energiat, siis võib aasta jooksul koostoodetud elektrienergia kogust suurendada täiendava liikmega, mis väljendab nimetatud mehhaanilise energiaga võrdset elektrienergia kogust. Kõnealune täiendav liige ei anna õigust päritolutagatise andmiseks vastavalt artikli 10 lõikele 10. d) Liikmesriik võib punkti b ja c kohasteks arvutusteks kasutada muud kui üheaastast aruandeperioodi. e) Mikrokoostootmisseadmete kasutamisel säästetava primaarenergia arvutamise aluseks võib kasutada tõendatud väärtusi. f) Soojus- ja elektrienergia eraldi tootmise kasuteguri kontrollväärtused Kasuteguri ühtlustatud kontrollväärtused kujutavad endast väärtuste maatriksit, milles on esitatud asjakohaste tegurite, nagu ehitusaasta ja kütuse liigi puhul kehtivad väärtused, ning need peavad tuginema hästi dokumenteeritud analüüsile, milles võetakse muu hulgas arvesse reaalsetes tingimustes käitamise andmeid, kütusesegu ja kliimatingimusi, samuti rakendatavat koostootmistehnoloogiat. Soojus- ja elektrienergia eraldi tootmise kasuteguri kontrollväärtused, mis esinevad punktis b esitatud valemis, võimaldavad arvutada, kui tõhus on soojusenergia ja elektrienergia eraldi tootmine, mis kavatsetakse asendada koostootmisega. Kasuteguri kontrollväärtused arvutatakse vastavalt järgmistele põhimõtetele: 1. Artikli 2 punktis 24 määratletud koostootmisseadmete puhul lähtutakse võrdlusel elektri eraldi tootmisega põhimõttest, et võrreldakse samu kütusekategooriaid. 2. Iga koostootmisseadet võrreldakse parima võimaliku ja majanduslikult põhjendatud soojus- ja elektrienergia eraldi tootmise tehnoloogiaga, mis on turul koostootmisseadme ehitamisaastal. 3. Üle 10 aasta vanuste koostootmisseadmete kasuteguri kontrollväärtused määratakse kindlaks 10 aastat vanade seadmete kontrollväärtuste järgi. 4. Elektri ja soojuse eraldi tootmise kasuteguri kontrollväärtused kajastavad liikmesriikide kliimaerinevusi. III LISA Avaliku sektori asutuste poolt ostetavate toodete, teenuste ja hoonete energiatõhususe nõuded Avaliku sektori asutused järgivad toodete, teenuste ja hoonete ostmisel järgmist: a) kui toode on hõlmatud direktiivi 2010/30/EL või direktiivi 92/75/EMÜ rakendava komisjoni direktiivi kohaselt vastuvõetud delegeeritud õigusaktiga, ostavad nad üksnes selliseid tooteid, mis vastavad kõrgeima energiatõhususklassi kriteeriumidele, võttes arvesse kulutõhusust, majanduslikku teostatavust, tehnilist sobivust ja piisavat konkurentsi; b) kui toode, mis ei ole punktis a osutatud toode, on hõlmatud direktiivi 2009/125/EÜ kohase rakendusmeetmega, mis on vastu võetud pärast käesoleva direktiivi jõustumist, ostavad nad üksnes selliseid tooteid, mis vastavad kõnealuse rakendusmeetmega ettenähtud energiatõhususe kriteeriumidele; c) ostavad nõukogu otsusega 2006/1005/EÜ[39] reguleeritud kontoriseadmeid, mis vastavad energiatõhususe nõuetele, mis on vähemalt sama ranged, kui kõnealusele otsusele lisatud lepingu C lisas loetletud nõuded. d) ostavad üksnes selliseid rehve, mis vastavad määruses (EÜ) nr 1222/2009[40] määratletud kõrgeima kütusesäästlikkuse klassi kriteeriumidele. See nõue ei takista riigiasutustel ostmast rehve, mis vastavad kõrgeimale märghaardumise klassile ja välise veeremismüra klassile, kui see on vajalik ohutuse või rahvatervisega seotud põhjustel. e) nõuavad teeninduslepingute sõlmimiseks esitatavates pakkumiskutsetes, et teenusepakkuja kasutaks kõnealuse teenuse pakkumisel üksnes selliseid tooteid, mis vastavad punktides a–d osutatud nõuetele; f) ostavad või rendivad üksnes selliseid hooneid, mis vastavad vähemalt artikli 4 lõikes 1 osutatud energiatõhususe miinimumnõuetele. Kõnealuste nõuete täitmist kontrollitakse direktiivi 2010/31/EL artiklis 11 osutatud energiamärgiste alusel. IV LISA Lõpptarbija kasutatavate valitud kütuseliikide energiasisalduse ümberarvestustabel[41] Energiatoode || kJ (alumine kütteväärtus) || naftaekvivalentkilogramm (alumine kütteväärtus) || kWh (alumine kütteväärtus) 1 kg koksi || 28500 || 0,676 || 7,917 1 kg kivisütt || 17200 — 30700 || 0,411 — 0,733 || 4,778 — 8,528 1 kg pruunsöebrikette || 20000 || 0,478 || 5,556 1 kg musta ligniiti || 10500 — 21000 || 0,251 — 0,502 || 2,917 — 5,833 1 kg pruunsütt || 5600 — 10500 || 0,134 — 0,251 || 1,556 — 2,917 1 kg põlevkivi || 8000 — 9000 || 0,191 — 0,215 || 2,222 — 2,500 1 kg turvast || 7800 — 13800 || 0,186 — 0,330 || 2,167 — 3,833 1 kg turbabrikette || 16000 — 16800 || 0,382 — 0,401 || 4,444 — 4,667 1 kg rasket kütteõli (masuuti) || 40000 || 0,955 || 11,111 1 kg kerget kütteõli || 42300 || 1,010 || 11,750 1 kg mootoribensiini || 44000 || 1,051 || 12,222 1 kg parafiini || 40000 || 0,955 || 11,111 1 kg veeldatud naftagaasi || 46000 || 1,099 || 12,778 1 kg maagaasi [1] || 47200 || 1,126 || 13,10 1 kg veeldatud maagaasi || 45190 || 1,079 || 12,553 1 kg puitu (niiskusesisaldus 25 %) [2] || 13800 || 0,330 || 3,833 1 kg puidugraanuleid/puitbriketti || 16800 || 0,401 || 4,667 1 kg jäätmeid || 7400 — 10700 || 0,177 — 0,256 || 2,056 — 2,972 1 MJ soojusenergiat || 1000 || 0,024 || 0,278 1 kWh elektrienergiat || 3600 || 0,086 || 1 [3] Allikas: Eurostat [1] 93 % metaani. [2] Liikmesriik võib kohaldada muid väärtusi sõltuvalt selles liikmesriigis kõige enam kasutatava puidu liigist. [3] Kohaldatakse juhul, kui energiasääst arvutatakse primaarenergia põhjal, kasutades energia lõpptarbimisel põhinevat alt-üles lähenemisviisi. Elektrienergia kWh-de säästu arvutamisel võib liikmesriik vaikimisi kohaldada koefitsienti 2,5. Liikmesriik võib kohaldada ka muid koefitsiente, kui nende kohaldamine on põhjendatud. V LISA Energiatõhususkohustuste süsteem 1. Lühiajalise energiasäästu saavutamise meetmed Järgmisi meetmeid peetakse lühiajalise energiasäästu meetmeteks: a) energiatõhusate kompaktluminofoorlampide levitamine või paigaldam