[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 11.2.2005

SEK(2005) 207 lõplik

KOMISJONI ARVAMUS

EÜ asutamislepingu artikli 245 teise lõike alusel esitatud Euroopa Kohtu taotluse kohta muuta Euroopa Kohtu põhikirja käsitlevat protokolli, et sätestada, millistel tingimustel ja piirangutega saab Euroopa Kohus EÜ asutamislepingu artikli 225 lõigete 2 ja 3 alusel teista esimese astme kohtu otsuseid

KOMISJONI ARVAMUS

EÜ asutamislepingu artikli 245 teise lõike alusel esitatud Euroopa Kohtu taotluse kohta muuta Euroopa Kohtu põhikirja käsitlevat protokolli, et sätestada, millistel tingimustel ja piirangutega saab Euroopa Kohus EÜ asutamislepingu artikli 225 lõigete 2 ja 3 alusel teista esimese astme kohtu otsuseid

1. Kohus teeb ettepaneku lisada artiklite 62 ja 63 vahele kolm artiklit 62a–62c,[1] milles sätestatakse vastavalt

a) teistmismenetluse peatava toime puudumine „ilma et see piiraks EÜ asutamislepingu artiklite 242 ja 243 kohaldamist“, [2]

b) teistmismenetluse põhitingimused.

Selleks sätestab kohus:

i) kirjaliku menetluse korraldamise, sealhulgas kirjalike ütluste või märkuste esitamise:

- aja jooksul, milles lepivad kokku esimese astme kohtu menetluspooled esimese astme kohtu apellatsioonkaebuse otsuse teistmise korral ja siseriikliku kohtu menetluspooled esimese astme kohtu eelotsuse teistmise korral,

- kahel eespool nimetatud juhul liikmesriikide ja institutsioonide poolt põhikirja artiklis 23 sätestatud tingimustel eelotsustusmenetluse korral;

ii) kohtule suulise menetluse algatamise võimaluse;

c) teistmise mõju esimese astme kohtu otsustele, mis võib mõjutada ühenduse õiguse ühtsust või järjepidevust:

- apellatsioonkaebuse otsuse korral põhineb säte põhikirja artiklil 61, mis käsitleb apellatsioonkaebusi,

- eelotsuse korral nähakse ette, et „vastus, mille Euroopa Kohus annab teistmise tulemusel, asendab esimese astme kohtu antud vastuse“.

2. Kohus täpsustab, et põhikirja artikli 63 alusel inkorporeeritakse Euroopa Kohtu ja esimese astme kohtu kodukorda täiendavad sätted.

Samuti sätestatakse, et „eelotsuse tegemise korral on tähtis, et siseriiklik kohus oleks informeeritud teistmismenetluse algatamisest ja selle kulgemisest, et ta võiks oodata Euroopa Kohtu seisukoha vastuvõtmist, olles täielikult teadlik kõigist asjaoludest enne oma otsuse tegemist vaidluse kohta põhimenetluses.“

3. Kohtu taotluse eesmärk on täita 26. veebruaril 2001. aastal Nice’is kogunenud Euroopa Ülemkogu vastuvõetud deklaratsioonid 13, 14 ja 15.

Eelmärkused

4. Nice’i lepingu ELi kohtuid käsitlevad sätted tulenevad kaksikeesmärgist:

- muuta kohtunike pädevusstruktuuri, et vähendada Euroopa Kohtu ja esimese astme kohtu töökoormust,

- säilitada Euroopa Kohtu kõrgeima kohtuvõimu roll liidus, olenemata sellest, millised pädevused antakse esimese astme kohtule.

Teistmismenetlus täidab eesmärgi teise poole, kui esimese astme kohus teeb otsuseid apellatsioonkaebuste kohta või eelotsuseid.[3]

5. Teistmismenetlus on uus selles mõttes, et see viib sisse täiendava kohtuliku kontrolli apellatsioonimenetluste ja eelotsuste üle. See täidab asutamislepingu autorite soovi mitte luua Euroopa Kohtu tasandil vahetuks hagemiseks kolmandat jurisdiktsiooniastet ega eelotsuste jaoks teist jurisdiktsiooniastet.

6. Komisjoni arvates tingib selle menetluse tahtlikult erandlik laad põhikirja erisätete vastuvõtmist.

I. Teistmistaotlusel ja otsusel algatada teistmismenetlus peaks olema peatav toime

7. Teistmismenetlust ei saa võrrelda hagi või apellatsioonkaebusega, mille on esitanud vaidluspool, kes võib kasutada mis tahes õiguslikke abinõusid. Selletõttu arvab komisjon, et teistmismenetlust ei ole tarvis ühtlustada tavalisi hagisid või apellatsioonkaebusi käsitlevate sätetega.[4]

8. Tuleks märkida, et tavaliste hagide või apellatsioonkaebuste peatava toime puudumist õigustab suures osas vajadus vältida pahatahtlikke hagisid või apellatsioonkaebusi, mida vaidluspooled esitavad vaid selleks, et lükata edasi vaidlustatud õigusnormi rakendamist või kohtuotsuse täitmist. Teistmismenetluse korral sellist ohtu ei ole, sest vastavalt põhikirja artiklile 62 on kohtu peakohtujuristil ainuõigus teha ettepanek teistmismenetluse algatamiseks.

9. Asutamislepingu artikli 225 lõigetes 2 ja 3 on sätestatud, et Euroopa Kohtus teisatavad kohtuotsused on apellatsioonkaebused ja esimese astme kohtu eelotsused ning teistmismenetluse võib ainult algatada „erandjuhtudel kui ... on tõsine oht, et see otsus mõjutab ühenduse õiguse ühtsust või järjepidevust“.

10. Komisjoni arvates näitavad need sätted, et teistmismenetlus on erandlik meede selles mõttes, et selle eesmärk on vältida nende tõsiste raskuste teket ühenduse õiguskorras, mis võivad tekkida seoses esimese astme kohtu otsuse täitmisega.

11. Komisjoni arvates tuleks rõhutada asjaolu, et teistmist Euroopa Kohtus kohaldatakse apellatsioonkaebuste ja eelotsuste suhtes. Nende otsuste mõte on tagada seaduste tõlgendamise ühtsus ja rakendamise ühetaolisus ning seeläbi täita ühenduse õigussüsteemi peamist ülesannet. Apellatsioonkaebuste ja eelotsuste pädevusi on samuti üldiselt kasutatud ainuõiguslikult ja lõplikult.

12. Kuid kuna esimese astme kohtu otsuseid võib Euroopa Kohus erandina sellest põhimõttest teista, sest need võivad ohustada ühenduse õiguse ühtsust või järjepidevust, ei saa neid enam pidada lõplikeks ning seega ei tohiks neist teatada ning need ei tohiks viivitamatult jõustuda. Komisjoni arvates võiksid need jõustuda ühe kuu möödumisel, millele on osutatud põhikirja artiklis 62, kui peakohtujurist ei ole esitanud teistmistaotlust, või samas sättes osutatud teise kuu möödumisel, kui teistmistaotluse esitamise korral otsustab kohus teistmismenetlust mitte algatada.

13. Asjaolu, et teistmismenetlust algatatakse väga harva, ei nõrgesta seda väidet. Komisjoni arvates on tähtis tagada kõigi apellatsioonkaebuste ja eelotsuste korral ühtne õiguslik vastus, et tagada õiguskindluse säilimine ja vältida ohte, mis tulenevad ühenduse õiguse ebajärjekindlast kohaldamisest.

14. Eespool öeldust järeldub, et menetluse peatav toime tundub olevat menetlusele omane ning järelikult tuleks seda tunnistada põhikirjas.

15. Kohus teeb ettepaneku vähem automaatseks lahenduseks, lükates edasi vaid esimese astme kohtu otsuse täitmist peakohtujuristi taotlusel kooskõlas asutamislepingu artikliga 242.

16. Komisjoni arvates on selline lahendus riskantne, sest see ei hõlma kõiki asjaolusid, mille korral võidakse teistmise tulemusel muuta esimese astme kohtu otsust. Tuleb astuda samme sellise olukorra vältimiseks, kus selle tõttu, et peatamistaotlust ei ole esitatud, põhjustaks täidetav esimese astme kohtu otsus eespool nimetatud raskusi, ning seda tuleb muuta pärast Euroopa Kohtu teistmist.

17. Eespool esitatud põhjustel leiab komisjon, et teistmismenetluse peatav toime oleks parim viis, et tagada selle harva kasutatava menetluse eesmärgid. See võimaldaks teistmismenetlust ka lihtsustada ja ühtlasi kiirendada sel teel, et peakohtujurist ja Euroopa Kohus tutvuvad kaasuse sisuga viivitamatult, ilma et tuleks enne teha otsus esimese astme kohtu otsuse täitmise võimalikuks peatamiseks või ajutiste meetmete võtmiseks, mille kohta vastavalt kavandatud mehhanismile võib ettepaneku teha peakohtujurist asutamislepingu artikli 242 või artikli 243 alusel.

18. Kokkuvõtteks võib öelda, et komisjoni arvates on eelistatav teistmismenetluse peatav toime, et säilitada:

- lõppotsuse autoriteetsus ( res iudicata ), mis oleks ohustatud siis, kui samas kaasuses teatatakse mitmest otsusest, mille igaühe eesmärk on erineva õigusnormi rakendamine;

- selle menetluse spetsiifiline laad, mille eesmärk ei ole mitte ainult luua pretsedendiõigust tulevikuks, et sellele saaks õiguse huvides viidata, vaid ka aidata vaidluspooli.

Kahte viimast punkti täiendatakse järgmiste märkustega.

Vahetu hagemise osas

19. Nõukogu asutas 2. novembri 2004. aasta otsusega Euroopa Liidu avaliku teenistuse kohtu kooskõlas asutamislepingu artikliga 225a.

Tuleks pidada silmas, et:

- selle otsuse lisa artikli 11 alusel saab Euroopa Liidu avaliku teenistuse kohtu otsuseid edasi kaevata esimese astme kohtusse ainult õigusküsimustes,

- sama lisa artikli 13 alusel,[5] kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja avaliku teenistuse kohtu otsus tühistatakse, võib esimese astme kohus ise teha asja suhtes lõpliku otsuse, kui menetlusstaadium lubab, või suunata asja tagasi avaliku teenistuse kohtusse otsustamiseks.

20. Eespool nimetatust järeldub, et kui teistmisel ei ole peatavat toimet, nagu Euroopa Kohtu ettepanekus seisab, peaks avaliku teenistuse kohus langetama asjas oma otsuse, tuginedes õigusnormi tõlgendamisele esimese astme kohtus, kuigi Euroopa Kohus võib hiljem seda õigusnormi muuta.

21. Samuti tuleks märkida, et pärast teistmist kavandab Euroopa Kohus saata asja tagasi esimese astme kohtusse, kui menetluse tulemus ei tulene asjaoludest, millel põhines esimese astme kohtu otsus. Sellisel juhul teeb Euroopa Kohus lõpliku otsuse (ettepaneku artikkel 62c).

Järelikult on olemas oht, et pakutav süsteem looks mitu kohtuotsust, mis kuulutavad välja sama asja õigusnormi, esmalt apellatsioonitasandil (esimese astme kohtu otsus, millele mõnel juhul järgneb Euroopa Liidu avaliku teenistuse kohtu otsus) ning seejärel teistmistasandil (Euroopa Kohtu otsus, millele järgneb esimese astme kohtu otsus, kui see on kohaldatav).

22. Nimetatud sündmuste jada looks just sellise kohtute koormamise, mida püüti kõrvaldada Nice’i lepinguga, ja võiks seada ohtu lõpliku kohtuotsuse ( res iudicata ) autoriteedi.

Eelotsused

23. Selles etapis ei ole esimese astme kohtule määratud mingit vastutust eelotsuste eest. Kuid kuna kohtu ettepanekus sisaldub ka esimese astme kohtu eelotsuste teistmine, rõhutab komisjon, et Euroopa Kohtu teistmismenetluse peatav toime on eriti soovitatav selles valdkonnas.

Teistmismenetlust ei tohiks algatada eelotsustusmenetluse teise tasandina. Ohus on nii eelotsustusmenetluse usaldusväärsus kui teistmismenetluse kasulikkus ja tõhusus.

24. Eelotsustusmenetluse usaldusväärsus ning konkreetsemalt viimase astme kohtu kohustus suunata asi otsustamiseks põhineb asjaolul, et siseriiklikud kohtud peavad konsulteerima Euroopa Kohtuga, mis on ainus ühenduse õiguse tõlgendamisele ja selle kehtivuse hindamisele spetsialiseerunud reguleeriv organ. Seega ei ole kohane esitada siseriiklikule kohtule kaks erinevat eelotsust, millest ühe on sõnastanud esimese astme kohus ja teise Euroopa Kohus, mille eelotsus vastavalt käesolevale ettepanekule „asendaks“ esimese astme kohtu eelotsuse.

25. Peale selle võib kavandatud süsteem osutuda siseriiklikele kohtutele raskeks pähkliks ning vähendada märkimisväärselt teistmismenetluse tõhusust.

Asi suunatakse Euroopa Kohtule menetluse peatamise ajal, mille kohta on teinud korralduse siseriiklik kohus, ning see lõpeb tavaliselt siis, kui antakse üle eelotsus ehk siis, kui esimese astme kohus teatab oma otsusest. Seetõttu võib siseriiklik kohus arvata, et on kohustatud täitma esimese astme kohtu otsust.

Sellistel asjaoludel on olemas oht, et ei ole võimalik võtta arvesse teavet, mida Euroopa Kohus kavandab siseriiklikule kohtule anda, „et ta võiks oodata Euroopa Kohtu seisukoha vastuvõtmist, olles täielikult teadlik kõigist asjaoludest enne oma otsuse tegemist vaidluse kohta põhimenetluses“, ning järelikult minetab teistmismenetlus vaidluspoolte seisukohalt oma tõhususe.

26. Nagu kohus väidab, on asutamislepingust ja eespool nimetatud deklaratsioonidest selge, et „teistmist“ ei saa mõiste tavalises tähenduses käsitleda üldõiguslikku tähendust omava apellatsioonkaebusena, sest valitsustevahelise konverentsi arutelude käigus tõdeti, et sellist apellatsioonkaebust ei oleks olnud võimalik inkorporeerida sel ajal kavandatud kohtustruktuuri.

Üldiselt on üldõiguslikku tähendust omava apellatsioonkaebuse eesmärk tagada, et madalama kohtu otsusest ei saaks pretsedendiõigus juhtudel, kui pooled ei soovi oma hagi esitada viimase astme kohtule, millel on ainupädevus teha otsuseid teatavates küsimustes.[6] Selles kontekstis on täiesti vastuvõetav asjaolu, et üldõiguslikku tähendust omava apellatsioonkaebuse kohta tehtud otsus ei muuda res iudicata ’ks saanud kohtuotsuseid,[7] vaid lihtsalt muudab pretsedendiõigust edaspidiseks.

Siis on asi erinev, kui Euroopa Kohtul palutakse lahendada küsimus, mis on seotud kas apellatsioonkaebusega või esimese astme kohtu eelotsusega, teisisõnu on tegemist kaasustega, kus pooled on juba ära kasutanud kõik juriidilised võimalused.

Seda konkreetset olukorda silmas pidades pidi valitsustevaheline konverents tegema järelduse, et teistmine Euroopa Kohtus ei peaks mitte ainult parandama pretsedendiõigust edaspidiseks, vaid see peaks tooma reaalset kasu ka vaidluspooltele, kui teistmise tulemusel soovitakse esimese astme kohtust erinevat lahendust.

27. Seepärast on tähtis, et teistmismenetluse põhikirjalised sätted tagaksid, et Euroopa Kohtu otsuse toime ei kahaneks üldõiguslikku huvi omava apellatsioonkaebuse toimeks, vaid tooks reaalset kasu vaidluspooltele.

28. Eespool esitatud väidetest on ilmne, et teistmist käsitlevates põhikirjalistes sätetes tuleks kinnitada teistmistaotluse ja teistmismenetlust algatava otsuse peatav toime, nii et õigusküsimustega seotud apellatsioonkaebused saaksid ühe vastuse ning esimese astme kohtu eelotsustusmenetluse korral ühe otsuse.

II. Teistmine peaks toimuma kiirmenetluse korras

29. Sellise menetluse kasutuselevõtmist eelotsuste tegemisel nõutakse Nice’i lepingu deklaratsiooniga nr 15. Kiirendatud menetlus oleks õigustatud ka otsese hagemise korral, sest teistmist esineb ilmselt harva ja see puudutaks esimese astme kohtu otsuse konkreetseid punkte. Euroopa Kohtule tuleks edastada kogu teave, sealhulgas juba vahetatud argumendid.

30. Euroopa Kohtu kavandatud menetlus tundub liikuvat selles suunas, sest suulise menetluse läbiviimine ei oleks enam automaatne.

31. Kuid kirjalikku menetlust käsitlevaid sätteid tuleks selgitada. Kavandatud sätetes on ette nähtud, et menetluspooltel peaks olema õigus esitada oma märkusi Euroopa Kohtu kehtestatud aja jooksul, kusjuures liikmesriigid ja institutsioonid võivad esitada oma märkusi vastavalt põhikirja artiklile 23 ehk kahe kuu jooksul alates teistavatest punktidest teatamisest.

32. Komisjon arvab, et seisukohtade või kirjalike märkuste esitamise aeg peaks olema ühesugune poolte, liikmesriikide ja institutsioonide jaoks ega olema pikem kui kaks või kolm nädalat.

33. Samuti oleks kasulik kehtestada tähtaeg lõpliku otsuse teatavakstegemiseks pooltele või siseriiklikule kohtule.

III. Järeldus

1. Eespool esitatud põhjustel arvab komisjon, et teistmismenetlusega seotud sätetes tuleks:

a) seada sisse teistmistaotluse ja teistmismenetluse algatamisotsuse peatav toime;

b) sätestada, et asutamislepingu artikli 225 lõigete 2 ja 3 alusel tehtud esimese astme kohtu otsuseid leotakse lõplikeks otsusteks:

- pärast ühe kuu möödumist, millele on osutatud põhikirja artikli 62 teises lõikes, eeldusel et peakohtujurist ei ole otsustanud otsust teista, ja

- kui peakohtujurist on otsustanud otsuse teista, teise ühekuulise ajavahemiku möödumisel, millele on osutatud põhikirja artikli 62 teises lõikes, kui Euroopa Kohus on otsustanud teistmismenetlust mitte alustada;

c) viia sisse kiirmenetlus;

d) kehtestada kohane tähtaeg lõpliku otsuse teatavakstegemiseks pooltele või siseriiklikule kohtule.

2. Komisjon arvab, et kooskõlas Nice’i lepingu deklaratsiooniga nr 14 oleks kasulik sisse seada teistmismenetluse hindamismehhanism.

[1] Nõukogu 12. septembri 2003. aasta dokument nr 12464/03 JUR 359 COUR.

[2] Samasugune säte on põhikirja artiklis 60, mis käsitleb apellatsioonkaebusi.

[3] Euroopa Kohus kontrollib esimese astme kohtu pädevust apellatsioonkaebuste kaudu.

[4] Asutamislepingu artikkel 242 ja kohtu põhikirja artikkel 60 (milles sätestatakse hagide ja apellatsioonkaebuste peatava toime puudumine).

[5] Korratakse põhikirja artiklit 61, mis käsitleb apellatsioonkaebusi esimese astme kohtu otsuste osas.

[6] Vt EÜ asutamislepingu artikli 68 lõiget 1, kus on sätestatud, et üksnes viimase astme siseriiklik kohus võib suunata asja Euroopa Kohtusse eelotsuse tegemiseks.

[7] Vt EÜ asutamislepingu artikli 68 lõiget 3.