SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

•Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

Sotsiaaldialoogi edendamine on ELi ja selle liikmesriikide ühine eesmärk. Sotsiaaldialoog on majandusliku ja sotsiaalse vastupanuvõime, konkurentsivõime, õigluse ja kestliku majanduskasvu peamine tõukejõud. See on nii uutele vajadustele, töömaailmas toimuvatele muutustele kui ka ootamatutele kriisidele tasakaalustatud lahenduste leidmisel väga oluline, kuna see võimaldab kohandada töötingimusi ja töökorraldust. Sotsiaaldialoog võib aidata kaasa ka töötajate uuele või olemasolevale kaitsele, näiteks õigusele mitte olla kättesaadav või kaitsele töövägivalla ja töökiusamise eest. Finantskriis ja pandeemia on näidanud, et riikides, kus on tugevad sotsiaaldialoogi raamistikud ja hea kollektiivläbirääkimistega hõlmatus, on tavaliselt konkurentsivõimelisem ja vastupidavam majandus.

Aluslepingutes tunnustatakse sotsiaalpartnerite ainulaadset rolli, mida rõhutab ka Euroopa sotsiaalõiguste samba 8. põhimõte. 2021. aasta märtsis algatatud Euroopa sotsiaalõiguste samba tegevuskavas rõhutati vajadust tugevdada sotsiaaldialoogi riiklikul ja ELi tasandil ning kutsuti üles tegema suuremaid jõupingutusi, et toetada kollektiivläbirääkimistega hõlmatust ning ennetada olukorda, kus sotsiaalpartnerite liikmesus ja organisatsiooniline kuuluvus hakkavad vähenema. Lisaks kutsuti Porto sotsiaalkohustust käsitlevas avalduses kõiki asjaomaseid osalejaid üles edendama iseseisvat sotsiaaldialoogi kui Euroopa sotsiaalmudeli struktureerivat komponenti ja tugevdama seda Euroopa, riigi, piirkonna, valdkonna ja ettevõtte tasandil, pöörates erilist tähelepanu liikmesriikide erinevates mudelites kollektiivläbirääkimiste tugiraamistiku tagamisele. Euroopa tuleviku konverentsi lõpparuandes rõhutatakse, et „peame toetama sotsiaaldialoogi ja kollektiivläbirääkimisi“ (13. ettepanek kaasavate tööturgude kohta).

Sotsiaaldialoogi korraldus ja protsessid on liikmesriigiti erinevad, peegeldades riikide erinevat ajalugu ning majanduslikku ja poliitilist olukorda. Organisatsioonide suutlikkuse ja liikmeskonna, selle, mis roll on kollektiivläbirääkimistel töötingimuste kehtestamisel, ning sotsiaalpartnerite poliitika kujundamisse kaasamise formaalsete struktuuride ja nende mõju poolest on kollektiivsed töösuhted väga mitmekesised.

Kuigi liikmesriigiti on erinevused suured, on kollektiivlepingutega hõlmatud töötajate osakaal viimase 30 aasta jooksul oluliselt vähenenud. See vähenes ELi ligikaudsest hinnangulisest keskmisest, st 2000. aasta 66 %-lt 2018. aasta ligikaudu 56 %-le ning langus oli iseäranis suur Kesk- ja Ida-Euroopas. Kuigi tööandjate esindatus organisatsioonides on jäänud suhteliselt stabiilseks, on ametiühingusse kuulumine kõigis ELi liikmesriikides (keskmiselt) vähenenud.

Muutuv töömaailm koos individuaalsema elu- ja tööviisiga, sealhulgas uute töövormide esilekerkimisega, muudab uute liikmete värbamise ametiühingute jaoks keeruliseks. Enamik uuemaid tööhõivevorme, sealhulgas suurenev hulk üksikettevõtjaid, kannatab esindatuse puudumise all. Sama kehtib ka tähtajaliste lepingutega töötajate kohta, kes kuuluvad ametiühingusse väiksema tõenäosusega. Tööaja ja -koha paindlikkus muudab töötajate esindajate jaoks selle küllaltki killustunud tööjõu organiseerimise keeruliseks. Viimastel aastatel on sotsiaalpartnerite organisatsioonid püüdnud värvata uusi liikmeid või anda teatavatele alaesindatud rühmadele (eelkõige noortele ja platvormitöötajatele) rohkem sõnaõigust suunatud strateegiate ja värbamisalaste jõupingutustega ning luues organisatsioonisiseseid eristruktuure. Probleeme on siiski endiselt ja saaks teha rohkem, sealhulgas selleks, et kasutada ära digitaliseerimisest tekkivaid võimalusi.

Tööhõivesuunistes on tunnustatud ja nendega on veelgi arendatud sotsiaalpartnerite poliitika ja reformide kavandamisse ja rakendamisse kaasamise vajadust ning selle eeliseid.

Vastavalt 2022. aasta ühisele tööhõivearuandele, milles analüüsitakse, kuidas kaasati sotsiaalpartnereid riiklike taaste- ja vastupidavuskavade ning muude kriisimeetmete väljatöötamisse, lepiti kas sotsiaalpartneritega kokku või räägiti nendega läbi enam kui pool kõigist aktiivse tööturupoliitika ja sissetuleku kaitse valdkonna meetmetest, mis on alates pandeemia puhkemisest ellu viidud.

Liikmesriikide vahel on olulisi erinevusi sotsiaaldialoogi, sealhulgas kollektiivläbirääkimiste raamistikus, struktuuris, protsessides ja kvaliteedis. Uute teemade kollektiivlepingutesse lisamisel on endiselt oluline tingimus õiguslik reguleerimine, eriti neis riikides, kus töösuhted on tugevalt reguleeritud. Enamikus liikmesriikides on loodud ametlik riiklik sotsiaaldialoogi institutsioon, kus tööandjate, ametiühingute ja valitsuse esindajad saavad arutada üldisi majandus- ja sotsiaalküsimusi. Nende organite roll ja volitused on väga erinevad, kuid tavaliselt on neil nõuandev ja konsultatiivne roll seoses õigusaktide ja poliitikameetmete eelnõudega, eriti tööhõivega seotud valdkondades, ning mõnikord võivad nad olla foorumiks, kus pidada läbirääkimisi kokkulepete üle. Paljudes liikmesriikides on ka kolmepoolsed organid, mis tegelevad konkreetsete küsimustega, nagu sotsiaalkindlustus, tööhõive, koolitus ning töötervishoid ja tööohutus.

Lisaks napib mitmes liikmesriigis sotsiaalpartneritel organisatsioonilist suutlikkust. See takistab nende osalemist asjakohastes reformides ja poliitika kujundamises ning nende kollektiivlepingute sõlmimise võimekust. See omakorda mõjutab tööturu mõlema poole huvide tasakaalustamist ning nende jõupingutusi, et leida hästi kohandatud lahendusi ja töötasu üle läbi rääkida.

Hästi toimiva sotsiaaldialoogi tingimused hõlmavad töötajate ja tööandjate sotsiaaldialoogis osalemise tehnilise suutlikkuse ja asjakohasele teabele juurdepääsu omavate tugevate, sõltumatute organisatsioonide olemasolu, ametiasutuste poliitilist tahet ja valmidust investeerida kolmepoolsusse ning toetada sotsiaaldialoogi, ühinemisvabaduse ja kollektiivläbirääkimiste kui põhiõiguste austamist ning asjakohast institutsioonilist toetust.

Euroopa ettevõtjad ja töötajad seisavad praegu silmitsi suurte raskustega, mis tulenevad pandeemia mõjust, üleminekust digitaalsele ja kliimaneutraalsele majandusele ning Venemaa agressioonist Ukraina vastu.

Käesoleva nõukogu soovituse ettepaneku eesmärk on toetada liikmesriike sotsiaaldialoogi ja kollektiivläbirääkimiste edendamisel riigi tasandil, käsitledes kolme põhielementi: sotsiaalpartneritega konsulteerimine majandus-, tööhõive- ja sotsiaalpoliitika kavandamise ja rakendamise üle, sotsiaalpartnerite julgustamine kollektiivlepingute üle läbirääkimisi pidama ja neid sõlmima, austades samas nende sõltumatust ja kollektiivse tegutsemise õigust, ning sotsiaalpartnerite suutlikkuse suurendamise tõhusam toetamine.

Soovitus põhineb Euroopa Liidus hästi toimiva sotsiaaldialoogi olemuslikel aspektidel: sotsiaalpartnerite lepinguvabadus ja autonoomia, riiklike traditsioonide, reeglite ja tavade austamine, samuti sotsiaalpartnerite sõltumatus. Algatus täiendab direktiivi piisava miinimumpalga kohta ELis.

• Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega

Komisjoni ettepanek võtta vastu nõukogu soovitus on osa 2023. aasta sotsiaaldialoogi algatusest ja seetõttu on sellel otsene seos komisjoni 2023. aasta teatisega Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Sotsiaaldialoogi tugevdamine Euroopa Liidus – selle täieliku potentsiaali ärakasutamine õiglasel üleminekul“.

Soovitus täiendab juba olemasolevaid ELi tasandi vahendeid neid piiramata. See toetab Euroopa sotsiaalõiguste samba 8. põhimõtte rakendamist, nagu selle tegevuskavas on üksikasjalikult kirjeldatud.