[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 10.4.2007

KOM(2007) 167 lõplik

EUROOPA KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

ÜHISE KALANDUSPOLIITIKA RAKENDAMISE JÄRELEVALVE KOHTA LIIKMESRIIKIDES AASTATEL 2003–2005 {SEK(2007) 425}

SISSEJUHATUS

Nõukogu 20. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 2371/2002[1] artiklis 27 nõutakse, et komisjon esitaks iga kolme aasta järel Euroopa Parlamendile ja nõukogule hindamisaruande oma tegevuse ja ühise kalanduspoliitika eeskirjade rakendamise kohta liikmesriikides. Lisaks nõutakse nõukogu 12. oktoobri 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2847/93[2] (edaspidi „kontrollimäärus”) artiklis 35, et komisjon koostaks regulaarselt iga kolme aasta järel liikmesriikide esitatavate rakendusaruannete põhjal aruande määruse rakendamise kohta.

Käesolev aruanne on koostatud nimetatud kohustuste täitmiseks ning on esimene omasugune pärast ühise kalanduspoliitika vastuvõtmist aastal 2002. See hõlmab ajavahemikku 2003–2005. Aruandes ei käsitleta üksikasjalikult karistuste ja tõsiste eeskirjarikkumistega seotud küsimusi, sest neid on käsitletud eraldi komisjoni 2003.[3] ja 2004.[4] aasta teatises ühtse kalanduspoliitika eeskirju tõsiselt rikkuva käitumise kohta.

KOMISJONI JÄRELEVALVEKAVAD AASTATEL 2003–2005

Need kavad olid suunatud eeskirjade rikkumise mõttes suure riskiga valdkondade kõige tundlikemale aspektidele. Nende hulka kuuluvad:

1. piirkondlikest taastamis-ja majandamismeetmetest sõltuvad kalavarud (näiteks tursk, merluus, harilik tuun, pelaagilised kalad ja grööni süvalest).

2. horisontaalse kontrolli küsimused, nagu satelliitseire, kolmandate riikide laevade tegevus ja turundus.

Kõik kavad hõlmasid kontrollkäike liikmesriikidesse, mõnel juhul ootamatuid, millele järgnes otse ja muudest allikatest saadud teabe üksikasjalik analüüs. Mõnel juhul oli kontrollirühmal juurdepääs liikmesriikide kalanduskontrolli andmebaasidele sidekanalite kaudu.

Komisjoni inspektorite poolse kontrolli ulatust piiravad personali nappus ja inspektorite õiguslikud volitused. Komisjoni inspektorid kontrollivad laevu ja tootmisruume ning neil on juurdepääs asjaomasele teabele. Tavaliselt jälgivad nad liikmesriigi inspektorite tegevust ning neil on võimalik hinnata kontrollimeetmete tegelikku rakendamist liikmesriikide ametiasutuste poolt.

Põhjamere ja läänepiirkonna vete tursavarude taastamise kava

2004. aasta lõpuks oli kõigis liikmesriikides loodud püügikoormuse vähendamise kava haldussüsteem. Üldjuhul oli päevade andmise ja ülekandmise kord oluliselt arenenum kui kontrollimeetmed lossimissadamates. Kontrollkäikudel tuvastati kõikides liikmesriikides järgmisi probleeme:

- puudus püügikoormuse vähendamise kava järgimise tagamise strateegia

- laevaseiresüsteemi (VMS) teavet ei kasutatud tulemuslikult lossimise eelteadete ja laevade logiraamatutesse kirja pandud püügikoormuse ülekontrollimiseks

- kaaspüügi eeskirju, mis mõningail juhtudel võimaldasid rohkemate merepäevade andmist, ei kontrollitud süstemaatiliselt

- liikmesriigid ei rakendanud õigesti logiraamatutes prognoositud saagi 8% vähendatud kõikumismäära.

Kokkuvõte : Tursavarude taastamise kava rakendati kalastustegevust võimalikult vähe häirival viisil. Kava mõju vähendasid veelgi valest deklareerimisest tingitud ebausaldusväärsed püügiandmed.

Põhjapoolsete merluusivarude taastamise kava

Kontrollimeetmed – Enamikul liikmesriikidel olid toimivad kavakohased määratud sadamate ja lossimise eelteadete süsteemid. Mõlemad on olulised järelevalve suunamise vahendid. Kuid mitmel liikmesriigil oli raskusi püügi prognoosi vähendatud kõikumismäära rakendamisega EÜ kalapüügi logiraamatus.

Saagi registreerimine – Suur osa merluusisaagist veetakse ühe liikmesriigi lossimiskohast müügiks teise liikmesriiki. Liikmesriigid ei nõudnud merluusi kaalumist enne vedu ning seetõttu ei olnud võimalik tagada lossimisdeklaratsiooni andmete täpsust. Lisaks takistas tulemuslikku kontrolli ja lossimisandmete tõhusat kinnitamist põhiliste seadusega kindlaks määratud saagi registreerimisdokumentide (püügipäevikud, lossimisdeklaratsioonid, veodokumendid ja müügiteatised) puudumine mõnes liikmesriigis.

Tehnilised meetmed – Tehnilisi meetmeid kontrollitakse enamikus liikmesriikides tavaliselt merel. Merel läbiviidud kahel kontrollkäigul põhjustas halb järelevalvestrateegia ja karistuste puudumine tõhusa kontrolli üldise puudumise. Peale selle tekitas suuri probleeme alamõõdulise merluusi lossimise tõhusa järelevalve puudumine mitmes liikmesriigis.

Kokkuvõte : Merluusi rahvusvaheliste vedude kooskõlastatud kontrolli puudumine koos kehvade saagi registreerimise tavade ja alamõõdulise kala lossimisega on vähendanud põhjapoolsete merluusivarude taastamise kava tulemuslikkust.

Lõunapoolsete merluusi-ja merevähivarude taastamise kava

Püügikoormuse haldamine – Et 2005. aasta oli lõunapoolsete merluusi-ja merevähivarude taastamismeetmete esimene rakendamisaasta, oli raske hinnata nende meetmete mõju püügikoormuse vähendamisele. Hispaanias oli maksimaalne merepäevade arv sama juba varasemate õigusaktide kohaselt.

Konkreetsed kontrollimeetmed – Mõlemal asjaomasel liikmesriigil oli raskusi püügipäevikus prognoositud saagi vähendatud kõikumismäära kasutuselevõtmisega. Portugal võttis edukalt kasutusele nõutava eripüügiloa ning kehtestas nõude saaki enne vedu kaaluda.

Saagi registreerimine – Piisava järelevalve ning saagi registreerimisdokumentide ja seireandmete võrdlemise puudumine vähendas saagiregistrite usaldusväärsust.

Kokkuvõte : Kava mõju oli piiratud, sest see mõjutas tegelikult vaid 250 lõunapoolseid merluusivarusid püüdvat laeva 11 000 hulgast. Sellele vaatamata ei olnud kava järelevalveks kasutatav inimressurss piisav. Alamõõdulise kala, sealhulgas merluusi lossimine vähendas taastamiskava tulemuslikkust.

Ajutised tursavarude tehnilise kontrolli meetmed Läänemerel

Saagi registreerimisdokumentide analüüs tõi esile suuri puudujääke püügiaruannetes. Registrid, mida komisjoni inspektorid analüüsisid, näitasid saagi üldist aladeklareerimist püügipäevikutes keskmiselt 23% võrra. Üksikute liikmesriikide keskmine näitaja jäi vahemikku 8–49%.

Kala lossimine ja turustamine Läänemere piirkonnas põhineb otsemüügil ja veol muudele turgudele. Seal puudub nii tava saaki lossimiskohas süsteemselt liigitada ja kaaluda kui ka selleks vajalik infrastruktuur. Laevad sisenevad sadamasse ja lossivad kala otse vastavalt turu nõudmistele. Paljudel juhtudel lossitakse saak ja veetakse kohe ostja valdustesse või oksjonile teises liikmesriigis.

Kui lossimise järelevalve tuvastas eeskirjade kahtlustatava rikkumise, vähendasid järelevalvemeetmete usaldusväärsust ja tulemuslikkust pikalevenivad karistusmenetlused paljudes liikmesriikides, vahetute jõustamismeetmete puudumine ja karistuste leebus.

Kokkuvõte : Järelevalve puudumine Läänemerel nõrgendas tugevasti saagi deklareerimise süsteemi, mistõttu kalurid registreerisid tegelikust väiksema saagi, takistades sellega suremuse olulist vähendamist.

Traali selektiivaken BACOMA Läänemerel

Kõik kava käigus külastatud liikmesriigid olid rakendanud BACOMA meetmed ning tuvastati, et need olid edukamad kui 2002. aastal kasutusele võetud esimene variant. Lisaks viisid erinevad liikmesriigid läbi mitu vastastikust või ühist järelevalveoperatsiooni, demonstreerides sellega Läänemere tursavarude haldamise kohta 2001. aastal vastuvõetud kavade jätkumist.

Kokkuvõte : Traali selektiivaken BACOMA, mille on heaks kiitnud nii kalurid kui ka järelevalveasutused, on edukalt kasutusele võetud.

Siirdekalad

2003. aasta kontrollkäikudel tehti kindlaks, et liikmesriikidel puudusid peaaegu täielikult tuunikala saagi registreerimise süsteemid.

Seetõttu hinnati täiendavalt tuunikala varude haldamise meetmeid ning uute sumpkasvatuse ja miinimumsuuruse eeskirjade rakendamist. See kinnitas jätkuvat vajadust täiustada saagi deklareerimise süsteemi, eriti püügipäeviku ja lossimisdeklaratsiooni arvandmete täpsust, ning paljastas, et kalalaevade liikumist ei jälgita järjekindlalt.

Kontrollkäigud Prantsusmaale, Itaaliasse, Hispaaniasse ja Kreekasse kinnitasid, et senini kasutatakse mitmes liikmesriigis keelatud triivvõrke.

Piirkondlikud kalavarude haldamise organisatsioonid

NAFO – Euroopa Komisjoni järelevalvelaev viibis igal aastal umbes kümme kuud Loode-Atlandi kalandusorganisatsiooni (NAFO) tsoonis. Ehkki komisjoni järelevalvelaev oli jätkuvalt tugiplatvormiks, on järelevalve ja vaatlejate saatmise kohustus alates 2004. aastast nihkunud komisjonilt liikmesriikidele. Lisaks kooskõlastas komisjon muude liikmesriikide järelevalvelaevade tegevust ning tema inspektorid osalesid lossimise järelevalves.

Komisjoni inspektorite viibimine merel süvalestapüügi juures võimaldas otse koguda püügiandmeid, mille analüüsimisel ilmnesid lahknevused asjaomase liikmesriigi saagi registreerimise süsteemiga. Asjaomane liikmesriik keelas pärast arutelu komisjoniga süvalesta püügi.

NEAFC – Komisjon kooskõlastas liikmesriikide patrull-laevade järelevalvet merel Kirde-Atlandi kalanduskomisjoni (NEAFC) tsoonis. Euroopa Komisjon kooskõlastas ka kontrollkäikude tihendamist NEAFC tsoonis kalastavate laevade kodusadamatesse, pöörates erilist tähelepanu ebaseadusliku, teatamata jäetud ja reguleerimata (IUU) kalapüügiga tegelevate laevade nimekirjas olevatele alustele vastavalt ühenduse 2005. aasta lubatud väljapüügimahu ja püügikvootide määruses avaldatud NEAFC IUU nimekirjale.

Kolmandate riikide laevad

Vastuseks suurenevale kalaimpordile kolmandate riikide püügilaevadelt kas otse või pärast ümberlaadimist merel ning murele IUU-tegevusse kaasatud laevade rolli üle tegid komisjoni inspektorid 12 kontrollkäiku, et hinnata ühenduse sadamate vastavust kehtivale kalanduskontrolli režiimile.

Enamikus liikmesriikides valitses olukord, kus väljastpoolt ELi saabuvaid kalandustooteid käsitati impordina ning need allutati tolli ja veterinaarteenistuste kontrollile. Sellest tulenevalt kalapüügi jälgimise kohustust kas eirati või neid kontrolliti juhuslikult. Enamiku liikmesriikide kalandusasutused ei teadnud kolmandate riikide püügilaevadelt nende riigi sadamatesse jõudva kala mahtu. Leiti mõningaid tõendeid IUU-laevadelt või komisjoni tervise-ja tarbijakaitse peadirektoraadi volituseta laevadelt pärinevatest kaladest.

Pärast mitmeid kontrollkäike tunnistas oluline osa liikmesriike olukorra tõsidust ning hakkas astuma samme kolmandate riikide kalalaevade kohta kehtivate nõuete täitmiseks.

Pelaagiliste kalade kaalumise meetmed

ELi-Norra-Fääri lepingute raames moodustati pelaagiliste kalade töörühm. See rühm pakkus välja hulga meetmeid pelaagilise kala kaalumise ja lossimise järelevalve parandamiseks, mis kaasati ühenduse õigusesse 2003.–2005. aasta püügikvoodimäärustes.

Komisjoni inspektorid tegid kontrollkäike nii liikmesriikidesse kui ka asjaomastesse kolmandatesse riikidesse. Nad leidsid, et eeskirjade täitmine oli esialgu parimal juhul ebaühtlane. Mõned riigid kasutasid nimimassi ning eeskirjadest endist saadi sageli valesti aru. Siiski täheldati programmi lõpuks asjaomastes liikmesriikides olulist paranemist. Erilist esiletoomist väärisid Iiri ja Ühendkuningriigi ametiasutuste sunnimeetmed kahtlustatud süstemaatiliste pikaajaliste saagi väärdeklareerimise suhtes. Norra ja Fääri saarte nõusolek võtta samu meetmeid kui ühendus oli oluline samm reeglite ühtlustamisel.

Laevaseiresüsteem (VMS)

Varasemate kontrollkäikude kogemused on näidanud, et liikmesriikide ametiasutused on aeglased uuenema ja laevaseiresüsteemi võimalusi kasutusele võtma, vaatamata sellele, et VMS-andmete analüüsi kaudu saab automaatselt jälgida suurt hulka kalavarude haldusmeetmeid.

Seetõttu algatati programm VMSi kasutuse hindamiseks liikmesriikide poolt Läänemere ja Põhjamere taastamiskavades. Kõigil asjaomastel liikmesriikidel oli olemas tehniline ja operatiivne infrastruktuur, ehkki mõnedes ei olnud kõik vajalikud laevad nõuetekohaselt VMSiga varustatud. VMS-tehnoloogia eeliseid nähti peamiselt muid järelevalvemeetmeid täiendava taktikalise seirevahendina ning üldjuhul ei kasutatud seda kalapüügi haldustööriistana. Komisjoni inspektorid leidsid enamikus liikmesriikides ka suure hulga lahknevusi püügi registreerimisdokumentide ja VMSist pärinevate andmete vahel, mida liikmesriikide ametiasutused ei olnud leidnud.

Mõnes liikmesriigis ei täitnud kalurid VMSi käsitlevaid määrusi, millele ei järgnenud tõhusaid karistusi pädevate ametiasutuste poolt osaliselt karistusi hõlmava õigusraamistiku puudumise tõttu. Üldiselt ei kasutanud liikmesriigid vähemalt 2005. aasta lõpuni VMS-tehnoloogiat kalavarude haldamiseks täielikult ära.

Turundus ja jälgitavus

Ehkki olukord oli liikmesriigiti väga erinev, leidsid komisjoni inspektorid, et liikmesriigid muudavad traditsioonilisi turundustavasid vastumeelselt. Seetõttu ei olnud ELi liigitamisstandardite kasutuselevõtmine prioriteetne ning neid rakendati ja kontrolliti vaid siis, kui see ei häirinud kohalikke ettevõtjaid ega tavasid.

Vastutus kalandustoodete jälgitavuseeskirjade kontrolli eest lasus enamikus liikmesriikides erinevatel riiklikel või piirkondlikel ametiasutustel. Kooskõlastamine nende ametiasutuste vahel puudus tihti täielikult.Veelgi halvem oli olukord seoses importtoodetega ning kooskõlastamatuse tulemusena toodi tohutud kogused kalandustooteid ühendusse ilma põhilise kohustusliku teabeta, näiteks päritolu ja püügipiirkonna kohta. Ametlikes riiklikes nimekirjades puuduvate kohalike kaubanduslike nimetustega varjati üldiselt alamõõdulist või deklareerimata kala, näiteks merluusi asemel märgiti merlang , tuunikala asemel atun .

JÄRELEVALVE LIIKMESRIIKIDES

Aastaaruanded

Vastavalt kontrollimääruse artiklile 35 peavad liikmesriigid esitama aastaaruande kontrollimääruse rakendamise kohta. Aastaaruannete põhjal koondatakse olemasolev teave liikmesriikide kontrollimeetmete ja-struktuuride kohta lisas esitatud tabelisse.

Need tabelid kirjeldavad kalastust igas liikmesriigis, seejärel on esitatud andmed järelevalveressursside ja-meetmete kohta, registreeritud saak ja kalanduse järelevalvega tegelevate operatiivasutuste nimekiri. Liikmesriikide esitatud teabe läbivaatamist takistab asjaolu, et mitmes küsimuses on mõistlike võrdluste tegemine peaaegu võimatu. Teave ei ole esitatud standardses vormis, näiteks kõikus esitatud aruannete pikkus ühest leheküljest (Malta) sajani (Hispaania) ning puudub esitatava teabe standarditud nimekiri või suunised aruannete sisu kohta. Järgmistes punktides on siiski tähelepanu juhitud kõige olulisematele järeldustele.

Olemasolevad vahendid

Seadmed – Üldseadmeid patrull-laevade ja-lennukite kujul võib praegu pidada ülesande täitmiseks piisavaks. Uusi tehnoloogiaid, sealhulgas VMSi kasutatakse praegu palju laialdasemalt. Kuid arvutustehnika täit potentsiaali kasutatakse harva ära ning paljudes liikmesriikides on see alakasutatud, sealhulgas ka seoses VMSiga.

Personal – Inimressursi kvaliteet ja kvantiteet on kõikuv.

Kalanduse järelevalvega seotud kutsestandardites on olulisi lünki. Väljaõpe on ebaühtlane ja paljud inspektorid ei ole neilt nõutava töö jaoks täielikult kvalifitseeritud, ehkki võib täheldada olukorra paranemist.

Enamikus liikmesriikides tegelevad inspektorid ka ülesannetega, mis ei ole seotud kalandusega või on kalanduse järelevalve vaid üks nende madala prioriteediga ülesanne. Seetõttu ei saa võrrelda tabelites esitatud arve järelevalvepersonali kohta.

Kui näiteks Taanis on inspektorite arv vähenenud, on muud liikmesriigid nagu Iirimaa, Hispaania ja Ühendkuningriik suurendanud järelevalvega tegelevate töötajate arvu. Itaalias on tänu inspektorite reorganiseerimisele pühendatud kalanduse järelevalvele suuremat tähelepanu. Mitmed liikmesriigid on parandanud oma inimressursi kvaliteeti inspektorite parema väljaõppe kaudu.

Inspekteerimistoimingud

Inspekteerimise sagedus – Vaatamata komisjoni varasematele püüdlustele standardida järelevalvetegevuse aruandlust, ei ole järelevalve senini nõuetekohaselt määratletud ei kontrollitava ega kontrollistandardite mõttes.

Nagu eespool nimetatud, toimub osa kontrollitegevusest muu töö, näiteks sanitaar-või turvakontrolli osana. Järelevalvetegevuse registreerimine on ebaühtlane ning seda ei ole ühtlustatud nii, et saaks omavahel võrrelda eri liikmesriikide tulemusi. Seetõttu ei saa järelevalve arvandmeid otse võrrelda.

Järelevalve korraldus – Kontrollitegevuses on ikka veel palju lünki. Sadamate järelevalve on sageli kehvasti korraldatud, paljudes liikmesriikides ei koguta ikka mõningaid põhilisi saagi registreerimise dokumente. Vedude kontroll tundub kohati olematu, ülekontrollimine kaugel süstemaatilisest. Lisaks ei täideta mitmel puhul järelevalve sihtnäitajaid (näiteks 20% järelevalve määr mõnedes tuuni-ja merluusipüügilaevastikes).

Strateegiad – Tulemuslikku kontrolli takistavad eeskirjade jõustamise kõrged kulud võrreldes kalasaagi väärtusega. Olemasolevate vahendite kasutamist kalanduse järelevalveks saaks parandada, kehtestades rohkem kontrollimeetmeid võitluseks suurimate ühtset kalanduspoliitikat ohustavate riskidega. Paremini määratletud riskipõhiste strateegiate parem kasutamine võiks tõhustada kontrollivahendeid. Kuid enamikus liikmesriikides puudub tõeline strateegia, vaatamata sellele, et mõned liikmesriigid on hakanud analüüsima vastavusriske ning kasutama seda vahendite jagamiseks ja järelevalvemeetmete kavandamiseks.

Seetõttu ei kasutata niigi piiratud vahendeid suurima võimaliku tulemuslikkusega. See on eriti ilmne taastuskavadega hõlmatud kalavarude puhul. Paljudel juhtudel on tõhusa järelevalve kitsaskohaks lossimiskohtades teostatavate kontrollimiste arv. Selles suhtes oleks tulusam suunata vahendid merel kontrollimiselt lossimiskohtades kontrollimisele.

Liikmesriikidevaheline koostöö – Positiivseid tulemusi on saavutatud inspektorite töö rahvusvahelise kooskõlastamisega. Põhjamerel läbiviidud operatsiooni SHARK, mille käigus mitu liikmesriiki töötasid reaalajas koos, et takistada rikkujail tuvastamisest kõrvale hoida, peites end kolmanda liikmesriigi vetes, tulemuseks oli mitu edukat süüdimõistmist. Pelaagilise püügi töörühm on parandanud järelevalvet ja kontrolli ning taganud läbipaistvuse liikmesriikide ja mõnede kolmandate riikide vahel.

Eeskirjade rikkumine ja karistused

Ühtse kalanduspoliitika eeskirjade rikkumine on risk, mida mõned üksikkalurid on valmis võtma, arvestades vähest vahelejäämise või mõjuvate karistuste rakendamise võimalust. Nagu ilmneb tõsiseid rikkumisi käsitlevatest teatistest, on enamik süüdlastele määratud karistusi ebapiisavad, et neil oleks tõeline hoiatav mõju. Statistiliselt olid ühenduses 2003. ja 2004. aastal makstud trahvisummad umbkaudu 0,4%[5] ja 0,2%[6] vastavalt 2002. ja 2003. aastal lossitud kala väärtusest, kuid erinevus liikmesriikide vahel on hämmastav. Peale kahe liikmesriigi, kus hindamine toimus, ei kao üldine arusaamise puudumine seosest vastavusriskide, järelevalvemeetmete ja järelmeetmete, sealhulgas karistuste mõju vahel.

Ühtse kalanduspoliitika eeskirjade järgimisel saavutatud üldised tulemused

Positiivne areng – Liikmesriigid on tunnistanud mittevastavusest tulenevaid probleeme, sellest johtuvat kahju kalavarudele, majanduslikku ja sotsiaalset ebastabiilsust nii valitsuse tasandil kui ka kalandussektori osades. Komisjon on osalenud selles protsessis soodustades vastavust, tagades suurema läbipaistvuse, hõlbustades rahvusvahelist koostööd ning kasutades äärmuslikematel juhtudel Euroopa Kohtu rikkumismenetluste hoiatavat mõju. Eriliselt edukas on olnud pelaagiliste kalavarude järelevalve ja kontrolli paranemine ja vähemal määral asjaolu, et liikmesriigid on tunnistanud puudujääke kolmandate riikide kalalaevade lossimise tulemuslikul kontrollimisel ning vajadust parandada järelevalvesüsteemi selles valdkonnas.

Suured puudujäägid – Ühtse kalanduspoliitika põhieeskirjade järgimine on paljudes kalandusettevõtetes puudulik.

Kvoodid – Ühtse kalanduspoliitika üheks peamiseks probleemiks jääb lubatud kogupüügi (TAC) ja kvootide järgimine. Neid probleeme ja nendega seotud kontrolliaspekte on ilmselt enim tunda siis, kui kalade suremuse oluliseks vähendamiseks otsustatakse vähendada kvoote. Deklareerimata ja valesti deklareeritud lossimised kahjustavad tõsiselt lubatud kogupüügi ja kvootide haldamist. Kalandusteadlased on sunnitud „tegelikke” saake prognoosima, sest mõnedes liikmesriikides ei peeta ametlikke näitajaid usaldusväärseks. Kui näiteks lõunapoolse merluusi deklareeritud saak oli 5549 tonni, kasutasid teadlased prognoositud arvu 6810 tonni. Iiri mere tursa deklareeritud saak oli 2700 tonni, samal ajal kui prognoos oli 4420 tonni. Samalaadseid näiteid on muudestki piirkondadest (Põhjameri, Läänemeri…).

Koormus – Püügikoormuse järelevalvet, mis peaks täiendama kvoodi piirmäärasid, tundub rakendatavat nii, et selle mõju tegelikule kalapüügile on minimaalne. Puuduvad märgid, et püügikoormuse vähendamisega kompenseeritaks laevastiku liiga suurt võimsust, isegi kui arvestada kasutusest kõrvaldamise kavasid. Laevaseiresüsteemi ei ole kasutatud püügikoormuse tõhusaks seireks, mistõttu seda võib käsitada käestlastud võimalusena.

Tehnilised meetmed – Ikka veel lossitakse suures koguses alamõõdulist kala, eriti Lõuna-Euroopas, kus kasutatakse keelatud püügivahendeid (triivvõrke), samal ajal kui põhjapoolsetes vetes ei ole lõpetatud traalisilmi vähendavate (väikseid kalu püüdvate) vahendite kasutamist.

JÄRELDUSED JA SOOVITUSED

Tulevased aruanded

Käesoleva aruande koostamine oli liikmesriikide standardse aruandevormi ning eriti võrreldava statistika tagamiseks vajaliku kalandusjärelevalve standardmääratluse puudumise tõttu raske. Seoses teavitamise parandamisega tõsiste rikkumiste kohta kaalub komisjon kalandusjärelevalve oluliste elementide nimekirja koostamist. Alles nimetatud elementide olemasolul võib andmed lisada järelevalvestatistikasse. Lisaks kavandab komisjon liikmesriikide aastaaruannete standardimist.

Komisjon on alustanud konsultatsioone liikmesriikide ametiasutuste ja oluliste huvirühmadega aruande tulevase vormi üle, et leppida 2007. aasta lõpuks kokku järelevalve standardvormis, mille saaks kaasata järgmistesse aastaaruannetesse.

Kaaluda võib ka järelevalvestatistika liikmesriigipoolset avaldamist Internetis.

Esmased prioriteedid järelevalve ja nõuetele vastavuse parandamisel

Lühiperspektiivis peaksid prioriteetsed meetmed olema järgmised:

- tagada olemasolevate reguleerivate vahendite näiteks põhiliste püügidokumentide saamise, ülekontrollimise, laevaseiresüsteemi ja veokontrolli täielik kasutamine

- määrata rohkem kvalifitseeritud inimressurssi kalandusjärelevalvesse

- võtta kasutusele süsteemne lähenemisviis inspektorite väljaõppele

- tugevdada koostööd ja kooskõlastamist liikmesriikide vahel ja liikmesriikides kõigil tasanditel;

- parandada karistussüsteemi nii, et karistused oleks tihedamini seotud rikkumise liigi ja tõsidusega. Karistused peavad olema hoiatavamad ning võtma vastutavatelt rikkumisest tuleneva majandusliku eelise;

- tugevdada väljaspool ühenduse vesi kalastavate laevade lossimise järelevalvele suunatud vahendeid

- võtta infovoolu parandamiseks võimalikult kiiresti kasutusele uued tehnoloogiad, nagu elektroonilised püügipäevikud

Ühenduse kalanduse kontrolliagentuuril on selles ja paljudes muudes käesolevas aruandes käsitletud küsimustes oluline osa.

Ühenduse tasandil tuleb kasutusele võtta kalandusjärelevalve ühtlustatud ja lihtsustatud aruandlus.

[1] EÜT L 358, 31.12.2002, lk 59.

[2] EÜT 261, 20.10.1993, lk 1. Viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 1967/2006 (ELT L 409, 30.12.2006, lk 11).

[3] KOM(2005) 207, 30.5.2005

[4] KOM(2006) 387, 14.7.2006

[5] KOM(2005) 207, 30.5.2005

[6] KOM(2006) 387, 14.7.2006