KOMISJONI TEATIS

Juhenddokument Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2019/515 (mis käsitleb teises liikmesriigis seaduslikult turustatavate kaupade vastastikust tunnustamist) kohaldamiseks

(EMPs kohaldatav tekst)

(2021/C 100/02)

SISUKORD

1. SISSEJUHATUS 18

2. MÄÄRUSE KOHALDAMISALA (MÄÄRUSE ARTIKKEL 2) 18

2.1. Teises liikmesriigis seaduslikult turustatavad kaubad 19

2.1.1. Kaubad 19

2.1.2. Teises liikmesriigis seaduslikult turustatav 19

2.2. Määruse kohased haldusotsused 19

2.2.1. Mis on haldusotsus? 19

2.2.2. Esimene kriteerium: riigisisesed tehnilised normid – haldusotsuse alus 20

2.2.3. Teine kriteerium: haldusotsuse otsene või kaudne mõju on sihtliikmesriigis turulepääsu piirata või keelata 21

2.2.4. Riigisisesed tehnilised normid ja eelloa andmise menetlused 22

2.2.5. Mõned juhud, mille puhul määrust (EL) 2019/515 ei kohaldata 23

3. KUIDAS MÄÄRUSE KOHANE VASTASTIKUNE TUNNUSTAMINE TOIMIB? 23

3.1. Kauba seaduslik turustamine päritoluliikmesriigis 23

3.2. Kauba müük teises liikmesriigis 23

3.3. Teave hindamise kohta 23

3.4. Vastastikuse tunnustamise deklaratsioon (määruse artikkel 4) 23

3.4.1. Deklaratsiooni sisu ja vorm 25

3.4.2. Deklaratsiooni keel 26

3.4.3. Kes võib deklaratsiooni koostada? 26

3.4.4. Mis saab siis, kui deklaratsioon on osaliselt täitmata? 26

3.4.5. Kuidas ja millal saab deklaratsiooni kasutada? 27

3.4.6. Kuidas dokumente esitada? 27

3.5. Pädeva asutuse poolne hindamine (määruse artikli 5 lõige 1) 27

3.5.1. Õigustatud avaliku huviga seotud põhjused 28

3.5.2. Proportsionaalsuse põhimõte 28

3.6. Turulepääsu ajutine peatamine (määruse artikkel 6) 30

3.7. Haldusotsus (määruse artikli 5 lõiked 9–13) 31

3.8. Komisjoni ja teiste liikmesriikide teavitamine 31

3.9. Haldusotsuste vastu rakendatavad õiguskaitsevahendid 32

3.10. Mis on SOLVIT? 32

3.11. SOLVIT ja määruse artikli 8 kohane probleemide lahendamise menetlus 33

3.12. Komisjoni arvamus määruse artiklis 8 sätestatud probleemide lahendamise menetluse raames 34

3.13. Toodete kontaktpunktide roll (määruse artikkel 9) 34

3.14. Halduskoostöö (määruse artikkel 10) 35

4. RIIGISISESTE TEHNILISTE NORMIDE EELHINDAMINE – DIREKTIIV (EL) 2015/1535 JA ÜHTSE TURU KLAUSEL 36

5. MÄÄRUSE (EL) 2019/515 JA DIREKTIIVI 2001/95/EÜ VAHELINE SEOS 37

5.1. Tarbijate tervist ja ohutust ohustavate toodetega seoses võetavad meetmed 37

5.2. Muud ohtu kujutavate tarbekaupadega seoses võetavad meetmed 37

1. SISSEJUHATUS

Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) 2019/515, mis käsitleb teises liikmesriigis seaduslikult turustatavate kaupade vastastikust tunnustamist (1) (edaspidi „määrus“), hakati kohaldama 19. aprillil 2020 ja sellega asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 764/2008 (2). Määruse eesmärk on tugevdada ühtse turu toimimist, parandades vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamist ja kõrvaldades kaubandusele seatud põhjendamatud piirangud (määruse artikli 1 lõige 1).

Käesoleva juhenddokumendi eesmärk on aidata ettevõtjatel ja riikide pädevatel asutustel määrust kohaldada (3). Õiguslikult siduv on siiski üksnes määruse enda tekst. ELi õigusaktide tõlgendamine kuulub Euroopa Liidu Kohtu (edaspidi „Euroopa Kohus“) ainupädevusse.

Vastastikuse tunnustamise põhimõte tuleneb Euroopa Kohtu praktikast Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artiklite 34 ja 36 kohta. Määruses on sätestatud normid ja menetlused vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamiseks üksikjuhtudel (määruse artikli 1 lõige 2).

ELi toimimise lepingu artikleid 34 ja 36 kohaldatakse kaupu või kaupade teatavaid aspekte käsitlevate ELi ühtlustamisnormide puudumise korral.

ELi toimimise artikli 34 kohaselt „[k]eelatakse liikmesriikidevahelised koguselised ekspordipiirangud ja kõik samaväärse toimega meetmed“.

ELi toimimise lepingu artiklis 36 on sätestatud järgmist.

„Artiklite 34 ja 35 sätted ei välista ekspordi, impordi või transiitkaupade suhtes kehtestatud keelde või piiranguid, kui need on õigustatud kõlbluse, avaliku korra või avaliku julgeoleku seisukohalt; inimeste, loomade või taimede elu ja tervise kaitsmiseks; kunstilise, ajaloolise ja arheoloogilise väärtusega rahvusliku rikkuse või tööstus- ja kaubandusomandi kaitsmiseks. Sellised keelud või piirangud ei kujuta endast siiski suvalise diskrimineerimise vahendit või liikmesriikidevahelise kaubanduse varjatud piiramist.“

Piiravaid meetmeid võivad õigustada ka muud Euroopa Kohtu praktikas kindlaksmääratud eesmärgid (nn kohustuslikud nõuded).

Euroopa Kohus on töötanud artiklite 34 ja 36 alusel välja vastastikuse tunnustamise põhimõtte:

— liikmesriigid ei või keelata oma territooriumil selliste kaupade müüki, mida teises liikmesriigis seaduslikult turustatakse;

— liikmesriigid võivad piirata teises liikmesriigis seaduslikult turustatavate kaupade turustamist või selle keelata, kui selline piiramine või keelamine on õigustatud ELi toimimise lepingu artiklis 36 sätestatud alustel või põhineb muudel Euroopa Kohtu praktikas tunnustatud avaliku huviga seotud põhjustel.

2. MÄÄRUSE KOHALDAMISALA (MÄÄRUSE ARTIKKEL 2)

Määrust kohaldatakse: 1) igat liiki kaupade suhtes, mida teises liikmesriigis seaduslikult turustatakse, ning 2) haldusotsuste suhtes, mille on selliste kaupade suhtes teinud või teeb sihtliikmesriigi pädev asutus. Määruse kohaldamisalasse kuulumiseks peab haldusotsuse aluseks olema sihtliikmesriigis kohaldatav riigisisene tehniline norm ning haldusotsuse otsene või kaudne mõju peab olema sihtliikmesriigis turulepääsu piirata või keelata (määruse artikli 2 lõige 1).

Alati ei ole lihtne kindlaks teha, kas kauba suhtes võiks kohaldada vastastikuse tunnustamise põhimõtet. Seda seetõttu, et ELi toimimise lepingu artikleid 34 ja 36 – ja seega vastastikust tunnustamist – kohaldatakse väga paljude kaupade või kaubaaspektide suhtes, mida ELi ühtlustamisõigusaktid ammendavalt ei hõlma.

2.1. Teises liikmesriigis seaduslikult turustatavad kaubad

2.1.1. Kaubad

Määrust kohaldatakse igat liiki kaupade, sealhulgas põllumajandustoodete suhtes. Mõiste „põllumajandustooted“ hõlmab vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 38 lõikele 1 ka kalandustooteid (määruse artikli 2 lõige 1 ja põhjendus 12).

Määruses käsitletakse kaupu, mille suhtes kohaldatakse ELi toimimise lepingu artiklit 34 (määruse artikli 1 lõige 2). Euroopa Kohtu praktikas on asutud seisukohale, et „kaupade vaba liikumise kohaldamisalasse kuuluvad üksnes tooted, mida saab rahas hinnata ning mis võivad iseenesest olla kaubanduslike tehingute esemeks“ (4).

2.1.2. Teises liikmesriigis seaduslikult turustatav

Määruses käsitletakse kaupu, mida teises liikmesriigis seaduslikult turustatakse (määruse artikli 1 lõige 2).

Määruse artikli 3 punkti 1 kohaselt on „teises liikmesriigis seaduslikult turustatav“ kaup, mis „vastab asjaomases liikmesriigis kohaldatavatele asjakohastele normidele või seda ei reguleeri asjaomases liikmesriigis ükski selline õigusnorm, ning on asjaomases liikmesriigis lõppkasutajatele kättesaadavaks tehtud“ (määruse artikli 3 punkt 1). See oluline mõiste hõlmab kahte kriteeriumi, mis on esitatud kahes järgmises lõigus.

— Esimene kriteerium on, et kaup või sama liiki kaup peab vastama päritoluliikmesriigis kohaldatavatele asjakohastele normidele või et seda ei tohi selles liikmesriigis ükski selline norm reguleerida. Seega kui päritoluliikmesriigis puuduvad konkreetse kaubaga seotud asjakohased riigisisesed tehnilised normid, on kauba selle liikmesriigi riigisisestele tehnilistele normidele vastavuse küsimusele lihtsam vastata. Kui päritoluliikmesriigis on asjaomased riigisisesed tehnilised normid olemas, võib vastavuse tõendamiseks mõnel juhul piisata teabest kauba omaduste kohta ja viitest liikmesriigi õigusele. Teistel juhtudel võib olla vajalik eelloa andmise otsus. Tuleb meeles pidada, et liikmesriigid võivad järgida väga erinevaid süsteeme kaupade kontrollimiseks enne nende turulelaskmist (eelloa andmise menetlus) või pärast nende turulelaskmist (turujärelevalve). Need erinevad süsteemid hõlmavad olukordi, kus teatavaid kaupu ei reguleerita üldse ja need ei pea vastama siseriiklikele õigusnõuetele. See, et kauba „vastavus asjakohastele normidele“ sõltub ühes liikmesriigis saadud eelnevast heakskiidust, ei pruugi tähendada, et selline heakskiit oleks nõutav sama kauba seaduslikuks turustamiseks teises liikmesriigis. Liikmesriikides kehtivad erinevad nõuded ei mõjuta seadusliku turustamise mõistet.

— Seadusliku turustamise mõiste teine kriteerium on, et kaup tehti lõppkasutajatele kättesaadavaks asjaomases liikmesriigis. Määruse artikli 3 punktis 2 on „turul kättesaadavaks tegemine“ määratletud kui „kauba turustamiseks, tarbimiseks või kasutamiseks asjaomase liikmesriigi territooriumi turule tarnimine kaubandustegevuse käigus tasu eest või tasuta“. Mis tahes dokumenti, mis sisaldab: i) üheselt mõistetavaid andmeid kauba või kaubaliigi identifitseerimiseks ja tarnijate, klientide või lõppkasutajate identifitseerimiseks ning ii) teavet kuupäeva kohta, näiteks arvet, tuleks pidada vajalikuks ja piisavaks tõendiks kriteeriumi täitmise kohta.

2.2. Määruse kohased haldusotsused

2.2.1. Mis on haldusotsus?

Määruse artikli 2 lõikes 1 on täpsustatud, et määrust kohaldatakse haldusotsuste suhtes, mille teeb sihtliikmesriigi pädev asutus selliste kaupade suhtes, mida teises liikmesriigis seaduslikult turustatakse, kui haldusotsus vastab järgmistele kriteeriumidele:

a) haldusotsuse aluseks on sihtliikmesriigis kohaldatav riigisisene tehniline norm ning

b) haldusotsuse otsene või kaudne mõju on sihtliikmesriigis turulepääsu piirata või keelata.

Määruse artikli 2 lõikes 1 on veel täpsustatud, et mõiste „haldusotsus“ hõlmab iga haldustoimingut, mis põhineb riigisisesel tehnilisel normil ning millel on sama või sisuliselt sama õiguslik mõju, nagu on osutatud punktis b.

See tähendab, et haldustoiming ei pea kandma otsuse nimetust. Oluline on, kas see käsitleb teises liikmesriigis seaduslikult turustatavaid kaupu ja vastab eespool punktides a ja b esitatud tingimustele.

2.2.2. Esimene kriteerium: riigisisesed tehnilised normid – haldusotsuse alus

Määruse artikli 2 lõike 2 kohaselt tähendab „riigisisene tehniline norm“ määruse kohaldamisel ükskõik millist liikmesriigi õigus- või haldusnormi, millel on järgmised omadused:

a) see hõlmab kaupu või kaupade aspekte, mida ei ole liidu tasandil ühtlustatud;

b) sellega kas keelatakse kauba või teatavat liiki kauba kättesaadavaks tegemine asjaomase liikmesriigi turul või muudetakse sätte täitmine de facto või de jure kohustuslikuks, kui kaup või teatavat liiki kaup turul kättesaadavaks tehakse, ning

c) sellega tehakse vähemalt ühte järgmisest: — määratakse kindlaks omadused, mis peavad kaubal või teatavat liiki kaubal olema, näiteks seoses kvaliteedi, toimimise või ohutuse või mõõtmetega, sealhulgas selle kauba või teatavat liiki kauba suhtes kohaldatavad nõuded seoses nimetusega, mille all seda kaupa müüakse, terminite, sümbolite, katsetamise ja katsetamisviiside, pakendamise, tähistamise või märgistamisega ning vastavushindamismenetlustega (5); — kehtestatakse selle kauba või teatavat liiki kauba suhtes teistsugused nõuded kui tarbija- või keskkonnakaitse eesmärgil kehtestatavad nõuded, mis selle kauba olelustsüklit pärast liikmesriigi turul kättesaadavaks tegemist mõjutavad. Need hõlmavad kasutamise, ringlussevõtu, korduskasutamise või kasutuselt kõrvaldamise tingimusi, kui need võivad oluliselt mõjutada kõnealuse kauba või teatavat liiki kauba koostist või laadi või selle kättesaadavaks tegemist asjaomase liikmesriigi turul.

Määruse artikli 2 lõike 2 punkt c põhineb Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi (EL) 2015/1535 (6) (edaspidi „läbipaistvusdirektiiv“) artikli 1 lõike 1 punktidel c ja d ning sellele eelnenud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 98/34/EÜ (7) artikli 1 punktidel 2 ja 3. Seepärast võiks kasulikuks võrdlusmaterjaliks olla neid sätteid käsitlev kohtupraktika (8). Oluline on märkida, et riigisisesed tehnilised normid, mille suhtes kohaldatakse läbipaistvusdirektiivi ja millest ei ole eelnõu etapis teatatud, ei ole üksikisikute suhtes täitmisele pööratavad (9). Läbipaistvusdirektiivi kohast teatamismenetlust on kirjeldatud käesoleva juhenddokumendi punktis 4.

Lisaks tuleb seoses mõistega „normid, mis mõjutavad oluliselt kaupade turul kättesaadavaks tegemist“ märkida, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt võib teatavate kaupade kasutamise piiranguid pidada kaupade vaba liikumise takistusteks, sest need mõjutavad tarbijate käitumist. Tarbijad ei osta kaupu, mida nad ei saa kasutada. Järgmises kolmes lõigus käsitletakse mõnda selle kohtupraktika konkreetset näidet.

— Näiteks kohtuotsuses komisjon vs. Itaalia leidis Euroopa Kohus, et mootorrataste järelhaagiste kasutamise keeld on koguseliste impordipiirangutega samaväärse toimega meede. Keeld takistab spetsiaalselt mootorratastele mõeldud järelhaagiste pääsu asjaomasele turule ja seega avaldab see olulist mõju tarbijate käitumisele ning on takistus, mille tõttu ei saa asjaomasel turul olla nõudlust selliste järelhaagiste järele (10). Kui tarbijad teavad, et neil on keelatud kasutada oma mootorratast koos spetsiaalselt sellele mõeldud järelhaagisega, ei ole neil praktiliselt mingit huvi sellist järelhaagist osta (11).

— Samamoodi märkis Euroopa Kohus kohtuotsuses Mickelsson, mis puudutas laevatatavate vete ja veeteede kindlaksmääramist käsitlevaid riigisiseseid eeskirju, et nende eeskirjadega kehtestatud toote liikmesriigi territooriumil kasutamise piirang võib olenevalt oma ulatusest avaldada olulist mõju tarbijate käitumisele. See võib omakorda mõjutada kõnealuse toote pääsu selle liikmesriigi turule (12). Kui tarbijad teavad, et selliste õigusnormidega lubatud kasutamine on väga piiratud, vähendab see nende huvi kõnealust toodet osta (13). Euroopa Kohus leidis sellega seoses, et kui nende riigisiseste eeskirjade toime, millega määratakse kindlaks laevatatavad veed ja veeteed, seisneb jettide kasutajatele takistuste tegemises nende toodete sobival ja sihtotstarbelisel kasutamisel või nende kasutamise ranges piiramises, siis on nende eeskirjade toimeks kaupade kõne all olevale siseturule pääsu takistamine ning seega kujutavad need eeskirjad endast koguseliste impordipiirangutega samaväärse toimega meetmeid (14).

— Euroopa Kohus leidis ka, et ELi toimimise lepingu artikliga 34 on vastuolus keeld kinnitada toonkilesid mootorsõidukite akendele, märkides muu hulgas, et kuna võimalikud kliendid, ettevõtjad või üksikisikud teavad, et nad ei tohi kinnitada neid kilesid mootorsõidukite tuuleklaasidele ja reisijapoolsetele külgakende klaasidele, siis ei ole neil mingit huvi selliseid kilesid osta (15).

Oluline on rõhutada, et määrust ei kohaldata selliste haldusotsuste suhtes, mille aluseks on muud liiki meetmed, mille suhtes kohaldatakse ELi toimimise lepingu artiklit 34, kuid mis ei ole riigisisesed tehnilised normid, nagu riigihankemenetlusteks koostatud tehnilised kirjeldused või kohustus kasutada asjaomase liikmesriigi riigikeelt või riigikeeli (määruse põhjendus 10).

Peale selle kuuluvad müügitingimusi käsitlevad õigusnormid ELi toimimise lepingu artikli 34 kohaldamisalasse üksnes juhul, kui nendega diskrimineeritakse toodete päritolu alusel kas õiguslikult või faktiliselt (16).

2.2.3. Teine kriteerium: haldusotsuse otsene või kaudne mõju on sihtliikmesriigis turulepääsu piirata või keelata

Nagu on märgitud punktis 2.2.1, on määruse artikli 2 lõike 1 punktis b sätestatud, et „haldusotsuse otsene või kaudne mõju on sihtliikmesriigis turulepääsu piirata või keelata“.

Kohtuotsuses Dassonville (17) sedastas Euroopa Kohus, et „[k]õiki liikmesriikide kaubanduseeskirju, mis võivad otse või kaudselt, tegelikult või potentsiaalselt takistada [liidu]sisest kaubandust, tuleb vaadelda koguselise piiranguga samaväärse toimega meetmetena“.

Heaks näiteks selliste haldusotsuste kohta, mille otsene mõju on turulepääsu piirata või keelata, võiksid olla otsused, millega keelatakse teises liikmesriigis seaduslikult turustatavate ehete turulelaskmine, kuna neile ei ole kantud märgist või nende märgist sihtliikmesriigis ei tunnustata. Väärismetallide valdkonnas on vastastikuse tunnustamisega sageli probleeme.

Kohtuasi C-525/14: komisjon vs. Tšehhi Vabariik puudutas Tšehhi keeldumist tunnustamast WaarborgHollandi (sõltumatu väärismetalli proovi tõendaja, kes on asutatud Madalmaades ja kellel on filiaalid kolmandates riikides) märgiseid ning sellest tulenevalt nõuet kanda asjaomastele väärismetallidele täiendav Tšehhi märgis. Euroopa Kohus leidis, et selle tava kohaselt võib Madalmaade väärismetalli proovi tõendaja WaarborgHollandi märgisega väärismetalli Tšehhi territooriumil turustada alles siis, kui seda on Tšehhis täiendavalt kontrollitud ning sellele on seal kantud täiendav märgis. Selline täiendav kontroll ja märgistamine muudab nende toodete impordi teistest liikmesriikidest Tšehhi territooriumile keerukamaks ja kulukamaks. Seepärast peetakse seda tava ELi toimimise lepingu artikli 34 kohaselt keelatuks seoses Madalmaades, kuid mitte kolmandates riikides asuvates filiaalides peale kantud märgistega.

Seoses haldusotsuste kaudse mõjuga on oluline meeles pidada, et piisab sellest, kui haldusotsus võib sihtliikmesriigis turulepääsu piirata või keelata. Otsusel on kaudne mõju, kui see iseenesest ei piira ega keela turulepääsu, kuid sellega on liikmesriigis esinevate tegelike asjaolude ja seal levinud arusaamade kohaselt vähemalt võimalik seda teha (18).

Otsuseid, millel on liidusisesele kaubandusele üksnes kaudne mõju, tuleks selgelt eristada otsustest, mille mõju on liiga kaudne, et sel üldse mõju oleks. Euroopa Kohus leidis teatavates kohtuasjades tõepoolest, (19) et piirav mõju, mida meede võib kaupade vabale liikumisele avaldada, on liiga ebaselge ja kaudne, et sellest tulenevat kohustust saaks pidada liikmesriikidevahelist kaubandust takistavaks ja ELi toimimise lepingu artikli 34 rikkumiseks.

Kui aga meede hõlmab ainult osa riigi territooriumist, kuid avaldab otsest või kaudset mõju kaupade vabale liikumisele, käsitatakse seda piiranguna isegi juhul, kui see on geograafiliselt piiratud.

Näiteks Euroopa Kohtu menetletud kohtuasjas Ditlev Bluhme (20) keelasid Taani õigusaktid pidada Læsø saarel muid mesilasi peale Euroopa meemesilaste alamliiki kuuluvate Læsø tumemesilaste, et kaitsta viimaseid väljasuremise eest. Kuigi meede kehtis sellel suhteliselt väikesel Taani saarel, järeldas Euroopa Kohus, et impordikeeld kujutab endast koguselise piiranguga samaväärse toimega meedet ja seda „ei muuda asjaolu, et kõnealust meedet kohaldatakse ainult osale riigi territooriumist“ (21). Euroopa Kohus lükkas tagasi argumendi, et kaupade (muude mesilaste) impordikeelust, mis kehtib ainult teatavas territooriumi osas, võib teha erandi vähese tähtsuse põhimõtte alusel, sest see mõjutab liikmesriikidevahelist kaubandust vaid ebaolulisel määral. Leiti siiski, et meede on aluslepingu artikli 36 kohaselt õigustatud loomade elu ja tervise kaitsmiseks, sest oht, et Læsø mesilased Itaalia mesilastega paaritumise korral oma geenide retsessiivsuse tõttu kaovad, oli kahtlemata tõeline.

2.2.4. Riigisisesed tehnilised normid ja eelloa andmise menetlused

Mõnikord on liikmesriigi õiguse kohaselt enne kauba turulelaskmist nõutav eelluba. Eelloa andmise menetlus on liikmesriigi õiguse kohane haldusmenetlus, mille kohaselt peab liikmesriigi pädev asutus andma ettevõtja taotluse alusel eelneva ametliku heakskiidu kauba kättesaadavaks tegemiseks asjaomase liikmesriigi turul (määruse artikli 3 punkt 7).

Eelloa andmise menetlus ei ole iseenesest riigisisene tehniline norm määruse tähenduses (määruse artikli 2 lõige 4). Seepärast on määruse kohaldamisalast välja jäetud pädevate asutuste haldusotsused, mis piiravad turulepääsu või keelavad selle üksnes põhjusel, et kaupadel ei ole kehtivat eelluba (määruse põhjendus 11).

Riigisisese tehnilise normi alusel tehtud eelloa andmisest keeldumise otsust peetakse siiski haldusotsuseks, mille suhtes kohaldatakse määrust, kui see otsus vastab muudele artikli 2 lõike 1 esimeses lõigus osutatud nõuetele (määruse artikli 2 lõige 4). See tähendab, et kui riigisisese normiga, millega on kehtestatud eelloa andmise menetlus, jõustatakse riigisisene tehniline norm, on riigisisese tehnilise normi alusel tehtud eelloa andmisest keeldumise otsus määruse kohaselt haldusotsus. Seega on taotlejal õigus määrusega ette nähtud menetluslikule kaitsele (määruse põhjendus 11).

2.2.5. Mõned juhud, mille puhul määrust (EL) 2019/515 ei kohaldata

Määrust ei kohaldata liikmesriikide kohtute otsuste suhtes, mis on tehtud kohtumõistmise raames (määruse artikli 2 lõike 5 punkt a). See puudutab liikmesriikide kohtute otsuseid, milles hinnatakse selliste juhtumite õiguspärasust, mille puhul ei lubata ühes liikmesriigis seaduslikult turustatavaid kaupu teises liikmesriigis turule (määruse põhjendus 14).

Peale selle ei kohaldata määrust kohtumõistmisega seonduvate ning kuriteo uurimise või selle eest vastutusele võtmise käigus õiguskaitseasutuste tehtavate otsuste suhtes seoses terminite, sümbolite või sisuliste viidetega põhiseadusvastastele või kuritegelikele organisatsioonidele või rassismist, diskrimineerimisest või ksenofoobiast ajendatud süütegudele (määruse artikli 2 lõike 5 punkt b).

3. KUIDAS MÄÄRUSE KOHANE VASTASTIKUNE TUNNUSTAMINE TOIMIB?

3.1. Kauba seaduslik turustamine päritoluliikmesriigis

Kui ettevõtjad turustavad teises liikmesriigis kaupa, mille puhul puuduvad liidu ühtlustamisõigusaktid, peaksid nad kõigepealt veenduma, et kaup vastab päritoluliikmesriigi normidele, mida kohaldatakse selle kauba sihtliikmesriigis turulelaskmise päeval (või et kaupa ei reguleeri ükski selline õigusnorm), ja see tehakse kättesaadavaks päritoluliikmesriigi lõppkasutajatele. Kui kaupa turustatakse päritoluliikmesriigis seaduslikult, võivad ettevõtjad esitada sihtliikmesriigi pädevatele asutustele viite vastastikuse tunnustamise põhimõttele.

3.2. Kauba müük teises liikmesriigis

Määruse artikli 5 lõikes 3 on sätestatud järgmine.

„Ettevõtjal on lubatud teha kaup sihtliikmesriigis turul kättesaadavaks seni, kuni pädev asutus teeb käesoleva artikli lõike 1 kohast hindamist ja ka pärast seda, välja arvatud juhul, kui ettevõtja saab haldusotsuse kõnealuse kauba turulepääsu piiramise või keelamise kohta. Seda lõiget ei kohaldata, kui hindamine toimub eellubade andmise menetluse raames või kui pädev asutus ajutiselt peatab hinnatava kauba turul kättesaadavaks tegemise kooskõlas artikliga 6.“

See tähendab, et kui eespool punktis 3.1 loetletud tingimused on täidetud, võib ettevõtja põhimõtteliselt teha kauba sihtliikmesriigi turul kättesaadavaks. Ettevõtja peaks siiski kontrollima, kas sihtliikmesriigis on olemas eelloa andmise menetlus. Kui kauba turustamiseks sihtliikmesriigis on vaja eelluba, peab ettevõtja enne kauba sellel turul kättesaadavaks tegemist taotlema seda luba. Kui kohaldatakse eelloa andmise menetlust või kui pädev asutus otsustab hinnatava kauba turul kättesaadavaks tegemise ajutiselt peatada, ei saa kaupa turul kohe kättesaadavaks teha.

3.3. Teave hindamise kohta

Kui sihtliikmesriigi pädev asutus kavatseb riigisisese tehnilise normi rakendamise raames hinnata kaupa, mille suhtes kohaldatakse määrust, tuleb ettevõtjat sellise hindamise algatamisest viivitamata teavitada (määruse artikli 5 lõige 1). Eelkõige peab pädev asutus teavitama ettevõtjat järgmisest: i) hinnatav kaup, ii) kohaldatav riigisisene tehniline norm või eelloa andmise menetlus ning iii) võimalus esitada pädevale asutusele vastastikuse tunnustamise deklaratsioon (määruse artikli 5 lõige 2).

3.4. Vastastikuse tunnustamise deklaratsioon (määruse artikkel 4)

Määrus võimaldab tootjal, importijal või levitajal koostada vastastikuse tunnustamise eesmärgil vabatahtliku deklaratsiooni (ettevõtja deklaratsiooni) kauba seadusliku turustamise kohta (edaspidi „vastastikuse tunnustamise deklaratsioon“). Vastastikuse tunnustamise deklaratsioon aitab ettevõtjatel tõendada, et kaupa turustatakse teises liikmesriigis seaduslikult. Samal ajal aitab see pädevaid asutusi kauba hindamisel määruse artikli 5 kohaselt ja hõlbustab piiriülest koostööd.

Sihtliikmesriigi pädev asutus peab ettevõtjat teavitama, kui ta kavatseb hinnata, kas konkreetset kaupa turustatakse teises liikmesriigis seaduslikult (määruse artikli 5 lõige 1). Määrus tagab, et kui ettevõtja otsustab esitada deklaratsiooni, on menetlus tema jaoks vähem koormav.

Kui sihtliikmesriigi pädevale asutusele esitatakse vastastikuse tunnustamise deklaratsioon, ei nõua pädev asutus muud teavet ega tõendeid peale määrusega ettenähtute, et kontrollida, kas kaupa turustatakse teises liikmesriigis seaduslikult (määruse artikli 5 lõige 4).

Vastastikuse tunnustamise deklaratsioonile tuleks lisada selles sisalduva teabe kontrollimiseks vajalikud tõendid (määruse artikli 5 lõike 4 punkt a).

Vabatahtliku deklaratsiooni kasutamine ei takista sihtliikmesriigi pädevatel asutustel: i) kaupa hinnata, et teha kindlaks, kas nende liikmesriigis kohaldatava riigisisese tehnilise normiga hõlmatud õigustatud avalik huvi on kõnealuse kauba omadusi arvestades piisavalt kaitstud, või ii) teha turulepääsu piiravaid või keelavaid haldusotsuseid, kui sellised otsused on põhjendatud.

Vastastikuse tunnustamise deklaratsioon peaks alati andma täpset ja täielikku teavet kauba kohta (määruse põhjendus 19). Seda tuleks ajakohastada, et kajastada muutusi, näiteks muudatusi asjakohastes riigisisestes tehnilistes normides (määruse põhjendus 19 ja artikli 4 lõige 3).

Riigisiseste normide muudatused võivad nõuda ka kauba muutmist. Kui konkreetne kaup vastab muudetud tehnilistele nõuetele, ei tohiks kaupa muuta. Kui aga kaup ei vasta nende normide muudatuste tõttu enam selle liikmesriigi riigisisestele normidele, kus seda seaduslikult turustatakse, tuleb kaupa muuta, et tagada selle vastavus selle liikmesriigi õigusaktidele, kus seda seaduslikult turustati. Deklaratsiooni sisu ja täpsuse eest vastutab ettevõtja, kes allkirjastab deklaratsiooni asjakohase osa (määruse artikli 4 lõige 2).

Ettevõtjad võivad otsustada vastastikuse tunnustamise deklaratsiooni mitte esitada. Sellisel juhul võivad pädevad asutused paluda ettevõtjatel esitada dokumendid ja teabe vähemalt 15 tööpäeva jooksul pärast taotluse esitamist (määruse artikli 5 lõiked 5 ja 6). Komisjon on seisukohal, et hea halduse ja õiguskindluse huvides peaks see dokumendi- ja teabetaotlus olema kirjalik. Dokumente ja teavet, mida pädev asutus võib paluda, peaks olema vaja, et hinnata: i) asjaomase kauba või kaubaliigi omadusi ning ii) kauba seaduslikku turustamist teises liikmesriigis (määruse artikli 5 lõige 5). Kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega ei tohiks pädevad asutused siiski nõuda rohkem, kui on vaja kauba omaduste ja selle seadusliku turustamise tõendamiseks. Selles mõttes võib nõue, et ettevõtja hangiks päritoluliikmesriigi ministeeriumi või muu haldusasutuse väljastatud tõendi seadusliku turustamise kohta, olla näide ebaproportsionaalsest tõendite taotlusest.

Vastavushindamisasutuse väljastatud katsearuannete ja sertifikaatide kohta on määruse artikli 5 lõikes 8 sätestatud järgmist.

„Lõike 1 kohase hindamise tegemisel võtavad sihtliikmesriigi pädevad asutused nõuetekohaselt arvesse nende katsearuannete ja sertifikaatide sisu, mille vastavushindamisasutus on väljastanud ja ettevõtjad on hindamise jaoks esitanud. Sihtliikmesriigi pädevad asutused ei tohi tagasi lükata asjakohasteks vastavushindamistoiminguteks kooskõlas määrusega (EÜ) nr 765/2008 akrediteeritud vastavushindamisasutuse välja antud katseprotokolle või sertifikaate kõnealuse asutuse pädevusega seotud põhjustel.“

See tähendab, et kui ettevõtja on esitanud sellise vastavushindamisasutuse sertifikaadid, mis on akrediteeritud asjakohasteks vastavushindamistoiminguteks kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 765/2008 (22), ei tohiks sihtliikmesriigi pädev asutus nõuda teise vastavushindamisasutuse sertifikaate üksnes sel põhjusel, et ta seab kahtluse alla sertifikaadid väljastanud vastavushindamisasutuse pädevuse.

3.4.1. Deklaratsiooni sisu ja vorm

Määruse lisas on kindlaks määratud vastastikuse tunnustamise deklaratsiooni struktuur ja deklaratsioonis tuleks alati esitada kogu lisas kirjeldatud teave (määruse artikli 4 lõige 1).

Deklaratsioonil on kaks osa ja mõlemal neist on konkreetne eesmärk.

— I osas esitatakse teave kauba või kaubaliigi omaduste ning selle liikmesriigi konkreetsete normide kohta, kus kaupa seaduslikult turustatakse.

— II osas esitatakse teave kauba või sama liiki kauba turustamise kohta päritoluliikmesriigis. Selles osas esitatavat teavet täiendavateks tõenditeks võivad muu hulgas olla arve, müüki tõendav dokument, maksudokumendid, registreeringud, litsentsid, ametiasutustele saadetud või neilt saadud teated, sertifikaadid või väljavõtted avalikest dokumentidest. Vastastikuse tunnustamise deklaratsioon Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2019/515 artikli 4 kohaldamiseks I osa 1. Kauba või kaubaliigi kordumatu tunnus: … [Märkus: sisestada kauba tunnusnumber või muu tähis, mille järgi kaup või kaubaliik on eksimatult äratuntav] 2. Ettevõtja nimi ja aadress: … [Märkus: sisestada vastastikuse tunnustamise deklaratsiooni I osale allakirjutanu – tootja ja asjakohasel juhul tema volitatud esindaja, importija või levitaja – nimi ja aadress] 3. Kauba või kaubaliigi kirjeldus, mis on vastastikuse tunnustamise deklaratsiooni esemeks: … [Märkus: kirjeldus peaks olema piisav, et kaupa oleks võimalik kauba jälgitavuse huvides tuvastada. Sellele võib olla lisatud foto, kui see on asjakohane] 4. Deklaratsioon ja teave kauba või sama liiki kauba turustamise seaduslikkuse kohta 4.1. Eespool kirjeldatud kaup või sama liiki kaup, sealhulgas selle omadused, vastavad järgmistele normidele, mis on kohaldatavad ... [Märkus: täpsustada liikmesriik, kus kaupa või sama liiki kaupa väidetavalt seaduslikult turustatakse]: … [Märkus: sisestada iga juhtumi puhul kõnealuses liikmesriigis kohaldatavate asjaomaste õigusaktide pealkirjad ja ametlikud avaldamisviited ning viide loa andmise otsusele, kui kauba suhtes kohaldati eelnevalt loa andmise menetlust], või eespool kirjeldatud kauba või teatud liiki kauba suhtes ei kohaldata ühtegi asjakohast normi ... [Märkus: täpsustada liikmesriik, kus kaupa või sama liiki kaupa väidetavalt seaduslikult turustatakse]. 4.2. Viide kauba või sama liiki kauba suhtes kohaldatavatele vastavushindamismenetlustele või viide vastavushindamisasutuse tehtavate katsete protokollidele, sealhulgas vastavushindamisasutuse nimi ja aadress (kui sellist menetlust kasutati või kui sellised katsed tehti): … 5. Muu lisateave, mis võib olla vajalik, et hinnata, kas kaupa või sama liiki kaupa turustatakse punktis 4.1 osutatud liikmesriigis seaduslikult: … 6. Käesolev vastastikuse tunnustamise deklaratsiooni osa on koostatud punktis 2 täpsustatud ettevõtja ainuvastutusel. Alla kirjutanud (kelle eest ja nimel): (koht ja kuupäev): (nimi, ametinimetus) (allkiri): II osa 7. Deklaratsioon ja teave kauba või sama liiki kauba turustamise kohta 7.1. I osas kirjeldatud kaup või sama liiki kaup tehakse punktis 4.1 osutatud liikmesriigi turul lõppkasutajale kättesaadavaks. 7.2. Teave selle kohta, et kaup või sama liiki kaup on punktis 4.1 osutatud liikmesriigis lõppkasutajatele kättesaadavaks tehtud, sealhulgas kuupäev, mil kaup selle liikmesriigi turul esmakordselt lõppkasutajatele kättesaadavaks tehti: … 8. Muu lisateave, mis võib olla vajalik, et hinnata, kas kaupa või sama liiki kaupa turustatakse punktis 4.1 osutatud liikmesriigis seaduslikult: … 9. Käesolev vastastikuse tunnustamise deklaratsiooni osa on koostatud … [Märkus: sisestada vastastikuse tunnustamise deklaratsiooni II osale allakirjutanu – tootja ja asjakohasel juhul tema volitatud esindaja, importija või levitaja – nimi ja aadress] ainuvastutusel. Alla kirjutanud (kelle eest ja nimel): (koht ja kuupäev): (nimi, ametinimetus) (allkiri):

3.4.2. Deklaratsiooni keel

Deklaratsioon peab olema koostatud ühes ELi ametlikus keeles. Kui deklaratsioon ei ole koostatud sihtliikmesriigi nõutud keeles, peab ettevõtja tõlkima vastastikuse tunnustamise deklaratsiooni sihtliikmesriigi nõutud keelde (määruse artikli 4 lõike 1 kuues lõik).

3.4.3. Kes võib deklaratsiooni koostada?

Deklaratsiooni käsitlevad määruse sätted tagavad vajaliku tasakaalu järgmiste vahel: i) kõikidele ettevõtjatele deklaratsiooni koostamise võimaluse andmine ning ii) asjaomase ettevõtja poolse vastutuse võtmine deklaratsiooni või selle osade eest, mille ta koostab.

Vabatahtliku deklaratsiooni koostajaks sobib kõige paremini kauba või teatavat liiki kauba tootja. Tootja võib ka volitada oma volitatud esindajat koostama deklaratsiooni tootja nimel ja vastutusel (määruse artikli 4 lõike 1 esimene lõik). Deklaratsiooni võib koostada ka importija või levitaja, kui ta saab esitada deklaratsioonis sisalduva teabe kontrollimiseks vajalikud tõendid (määruse artikli 4 lõike 1 viies lõik).

Tootja (või tema volitatud esindaja, kui teda on selleks volitatud) võib vastastikuse tunnustamise deklaratsioonis esitada üksnes deklaratsiooni I osas osutatud teabe (nt kauba liik, kirjeldus, omadused, olemasolu korral norm, mida kohaldatakse liikmesriigis, kus kaupa väidetavalt seaduslikult turustatakse, vastavushindamismenetlus või tehtud katsete aruanded jms). Sellistel juhtudel peaks deklaratsiooni II osas osutatud teabe esitama importija või levitaja (määruse artikli 4 lõike 1 neljas lõik).

Ettevõtja, kes vastastikuse tunnustamise deklaratsiooni või selle osa allkirjastab, vastutab tema poolt deklaratsioonis esitatud teabe sisu ja täpsuse eest. Ta vastutab selle eest kooskõlas liikmesriigi õigusega ning kui deklaratsioon tuleb tõlkida, vastutab ta tõlgitud teabe õigsuse eest (määruse artikli 4 lõige 2).

Ettevõtja peab tagama ka vastastikuse tunnustamise deklaratsiooni pideva ajakohastamise, et kajastada muutusi teabes, mille ta on esitanud (määruse artikli 4 lõige 3).

3.4.4. Mis saab siis, kui deklaratsioon on osaliselt täitmata?

Määruse artikli 4 lõike 1 kolmanda lõigu kohaselt tuleb deklaratsiooni koostamisel järgida lisa I ja II osas esitatud struktuuri ja selles tuleb esitada kogu lisas kirjeldatud teave.

Seega kui deklaratsioon on puudulik, sest see ei sisalda kõiki nõutud elemente, tuleks seda pidada kehtetuks määruse artikli 5 lõike 4 tähenduses. Selle tulemusena kohaldatakse määruse artikli 5 lõikeid 5 ja 6 ning sihtliikmesriigi pädev asutus võib paluda hindamiseks vajalikku teavet. Ettevõtjale tuleks anda hindamiseks vajalike dokumentide ja teabe esitamise taotluse täitmiseks aega vähemalt 15 tööpäeva.

3.4.5. Kuidas ja millal saab deklaratsiooni kasutada?

Sihtliikmesriigi pädev asutus peab asjaomast ettevõtjat viivitamata teavitama, kui ta kavatseb hinnata, kas kaupa turustatakse teises liikmesriigis seaduslikult, ning kui jah, siis kas sihtliikmesriigi kohaldatava tehnilise normiga hõlmatud õigustatud avalik huvi on piisavalt kaitstud (määruse artikli 5 lõige 1).

Samal ajal peaks pädev asutus määruse artikli 5 lõike 2 kohaselt teavitama ettevõtjat järgmisest:

— hinnatav kaup,

— kohaldatav tehniline norm või eelloa andmise menetlus,

— võimalus esitada vastastikuse tunnustamise deklaratsioon.

Ettevõtja võib otsustada esitada vastastikuse tunnustamise deklaratsiooni koos selles sisalduva teabe kontrollimiseks vajalike toetavate tõenditega. See oleks ettevõtjale vähem koormav, kuna pädev asutus ei tohiks nõuda üheltki ettevõtjalt muud teavet või dokumente tõendamaks, et kaupa turustatakse teises liikmesriigis seaduslikult (määruse artikli 5 lõige 4).

3.4.6. Kuidas dokumente esitada?

Deklaratsioon ja seda toetavad tõendid tuleb esitada tähtaja jooksul, mis ei tohi olla lühem kui 15 tööpäeva pärast sihtliikmesriigi pädeva asutuse taotlust (määruse artikli 5 lõige 6). Deklaratsiooni võib esitada paberil või elektroonilisel teel või teha kättesaadavaks internetis vastavalt sihtliikmesriigi nõuetele (määruse artikli 4 lõige 4).

3.5. Pädeva asutuse poolne hindamine (määruse artikli 5 lõige 1)

Sihtliikmesriigi pädev asutus võib kaupa hinnata, et teha kindlaks:

— kas kaupa või sama liiki kaupa turustatakse teises liikmesriigis seaduslikult,

— ning kui jah, siis kas sihtliikmesriigi kohaldatava riigisisese tehnilise normiga hõlmatud õigustatud avalik huvi on piisavalt kaitstud, võttes arvesse asjaomase kauba omadusi.

Teises liikmesriigis seaduslikult turustatava kauba pääsu sihtliikmesriigi turule võib piirata või keelata üksnes juhul, kui:

1) sihtliikmesriigi riigisisene tehniline norm teenib õigustatud avaliku huviga seotud eesmärki ning

2) juurdepääsu piiramine või keelamine on proportsionaalne, mis tähendab, et meede on eesmärgi saavutamiseks sobiv ja vajalik (see ei lähe eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale).

Haldusotsuseid, millega piiratakse teises liikmesriigis seaduslikult turustatavate kaupade turulepääsu või keelatakse see, ei tohiks teha pelgalt lähtudes asjaolust, et hinnatavad kaubad täidavad liikmesriigi järgitavat õigustatud avaliku huviga seotud eesmärki teistmoodi kui selle liikmesriigi kaubad (määruse põhjendus 5). Mida tähendab, et kaup täidab õigustatud avaliku huviga seotud eesmärki teistmoodi? See tähendab, et kaup võib saavutada liikmesriigi seadusandja taotletava eesmärgi isegi näiteks juhul, kui seda katsetati päritoluliikmesriigis selliste katsemeetoditega, mis erinevad sihtliikmesriigis ette nähtud meetodist.

3.5.1. Õigustatud avaliku huviga seotud põhjused

ELi toimimise lepingu artikli 36 kohaselt ei välista ELi toimimise lepingu artiklid 34 ja 35 ekspordi, impordi või transiitkaupade suhtes kehtestatud keelde või piiranguid, kui need on õigustatud: i) kõlbluse seisukohalt; ii) avaliku korra või avaliku julgeoleku seisukohalt; iii) inimeste, loomade või taimede elu ja tervise kaitsmiseks; iv) kunstilise, ajaloolise ja arheoloogilise väärtusega rahvusliku rikkuse kaitsmiseks või v) tööstus- ja kaubandusomandi kaitsmiseks. Sellised keelud või piirangud ei tohi siiski kujutada endast suvalise diskrimineerimise vahendit või liikmesriikidevahelise kaubanduse varjatud piirangut.

Lisaks ELi toimimise lepingu artiklis 36 loetletud põhjustele on Euroopa Kohus välja kujundanud „ülekaalukad avaliku huviga seotud põhjused“ või „kohustuslikud nõuded“ (23). Kohtuotsuses Cassis de Dijon (24) selgitas Euroopa Kohus, et kaupade vaba liikumise takistust, mis on tingitud toodete turustamist käsitlevate siseriiklike õigusnormide erinevustest, tuleb aktsepteerida niivõrd, kuivõrd neid õigusnorme võib tunnistada vajalikeks eelkõige maksukontrolli tõhususe, rahvatervise kaitse, äritehingute aususe ja tarbijakaitse kohustuslike nõuete täitmiseks. Euroopa Kohus võib aktsepteerida ka muid põhjendusi, näiteks põhiõiguste kaitse (nt meeleavaldajate väljendus- ja kogunemisvabadus (25)), tarbijakaitse, (26) lastekaitse (27) või keskkonnakaitse (28).

Lisateave õigustatud avaliku huviga seotud põhjuste kohta on esitatud juhendis kaupade vaba liikumist reguleerivate aluslepingu sätete kohaldamise kohta (29).

3.5.2. Proportsionaalsuse põhimõte

Otsus peab olema kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega. See tähendab, et haldusotsus peab olema taotletava eesmärgi saavutamiseks asjakohane ega tohi minna kõnealuse eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.

Kohtuasjas C-320/03: komisjon vs. Austria tehtud otsuses sedastas Euroopa Kohus, et „[k]ontrollimaks, kas selline takistus on taotletava õiguspärase eesmärgi saavutamiseks, see tähendab keskkonna kaitsmiseks, proportsionaalne, on vaja kindlaks teha, kas see on vajalik ja sobiv lubatud eesmärgi saavutamiseks“ (30).

Riigisisese tehnilise normi proportsionaalsus on aluseks, et tõendada sellel normil põhineva haldusotsuse proportsionaalsust. Siiski peaksid haldusotsuse proportsionaalsuse tõendamise võimalused tulenema juhtumipõhisest hindamisest (määruse põhjendus 27).

Juhend kaupade vaba liikumist reguleerivate aluslepingu sätete kohaldamise kohta sisaldab kasulikku teavet proportsionaalsuse kontrolli kohta.

Järgmistes punktides käsitletakse mõningaid näiteid proportsionaalsuse põhimõttest.

a) Kas meede on kavandatud eesmärgi saavutamise tagamiseks sobiv?

Euroopa Kohus hindas meetmete sobivust eesmärgi saavutamiseks muu hulgas järgmistes kohtuasjades (31).

— Kohtotsuses Ålands Vindkraft rõhutas Euroopa Kohus, et elektri tootmiseks taastuvate energiaallikate kasutamine on keskkonnakaitse seisukohast kasulik, kuna see aitab vähendada kasvuhoonegaaside heitkoguseid, mis kuuluvad kliimamuutuste peamiste põhjuste hulka, mille vastu Euroopa Liit ja selle liikmesriigid on kohustunud võitlema (32).

— Euroopa Kohus leidis kohtuotsuses komisjon vs. Itaalia (järelhaagised), et mootorrataste järelhaagiste kasutamise keeld on liiklusohutuse tagamist taotleva eesmärgi saavutamiseks sobiv (33).

— Euroopa Kohus leidis kohtuotsuses Dynamic Medien, et kahtlemata kujutab selliste videosalvestiste sidevahendi abil toimuva müügi ja üleandmise keeld, mida pädev asutus ei ole alaealiste kaitse eesmärgil kontrollinud ja klassifitseerinud ning mis ei kanna nimetatud asutuse väljastatud selliste videosalvestiste vaatamise vanusepiiri märgistust, endast meedet, mis iseenesest kaitseb last tema heaolu kahjustava teabe ja materjali eest (34).

b) Kas meede on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik?

Haldusotsus on proportsionaalne, kui see ei ole õiguspärase eesmärgi saavutamiseks mitte ainult asjakohane, vaid ka vajalik. Hindamise selles osas tuleks uurida, kas haldusotsus läheb kaugemale sellest, mis on õiguspärase eesmärgi saavutamiseks vajalik. Kui sama eesmärgi saavutamiseks on vähem piiravaid vahendeid, läheb haldusotsus vajalikust kaugemale. Alljärgnevatest näidetest selgub, millele tuleks tähelepanu pöörata, et hinnata haldusotsuse vajalikkust.

— Kohtuotsuses komisjon vs. Tšehhi Vabariik märkis Euroopa Kohus, et liikmesriik võib oma territooriumil tarbijate kaitseks toimuva pettusevastase võitluse raames asuda seisukohale, et kolmanda riigi territooriumil tootele kantud märgis ei paku tarbijatele kaitset liikmesriikide territooriumil sõltumatute organite poolt tootele kantud kontrollmärgistega võrdväärsel tasemel (välja arvatud juhul, kui kolmandatest riikidest importiv liikmesriik, kellel on samaväärne märgisesüsteem, kontrollib kaupa ja tulemused vastavad selle liikmesriigi nõuetele (35)). Euroopa Kohus leidis siiski, et meede ei olnud taotletava eesmärgiga proportsionaalne, kuna sama eesmärki oleks võinud saavutada teiste, vähem piiravate meetmetega. Esiteks oleksid Tšehhi ametiasutused võinud nõuda importijalt dokumentaalseid tõendeid, kust selgub asjaomase märgise tootele kandmise koht ning vajaduse korral ka asjaomase väärismetalli liidus vabasse ringlusse lubamise koht ning seaduslikult turustamise koht. Teiseks oleksid Tšehhi ametiasutused võinud piirata WaarborgHollandi märgiste tunnustamisest keeldumist olukordadega, kus väärismetalli täiendav kontroll Tšehhi ametiasutuste poolt on tõepoolest põhjendatud tarbijakaitsega, eelkõige kolmandatest riikidest importimise korral (36).

— Kohtuasjas Ålands Vindkraft keelduti Soomes asuvale tuulepargile Rootsi taastuvenergia sertifikaate väljastamast, sest sellised sertifikaadid olid ette nähtud ainult Rootsis asuvatele rohelist elektrit tootvatele elektrijaamadele. Euroopa Kohus leidis siiski, et meede on proportsionaalne, põhjendades oma otsust sellega, et ei olnud ilmne, et Rootsi oleks rikkunud proportsionaalsuse põhimõtet pelgalt seetõttu, et ta piiras rohelisi sertifikaate kasutavast toetuskavast kasu saamise riigi territooriumil toodetud rohelise elektriga. Liikmesriikidel on kohustuslik riiklik taastuvenergia eesmärk (nende õiglane osa jõupingutusest) ja nad saavad selle eesmärgi saavutamisel arvesse võtta üksnes oma elektrijaamades toodetud elektrienergiat. Seetõttu võis Rootsi õiguspäraselt leida, et selline territoriaalne piirang ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik rohelise elektri tootmise suurendamise ja kaudselt tarbimise eesmärgi saavutamiseks Euroopa Liidus, mida taotlevad nii Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/28/EÜ (37) kui ka selle direktiivi kohaldamisalasse kuuluv riiklik kava (38).

— Kohtuasjas Dynamic Medien hindas Euroopa Kohus meetme vajalikkust järgmiselt: asjaomase keelu sisulise ulatuse kohta tuleb märkida, et alaealiste kaitse seadus ei keela kontrollimata videosalvestiste kõiki turustamisviise. Eelotsusetaotlusest nähtub, et selliseid videosalvestisi on lubatud importida ja täiskasvanutele müüa selliste turustuskanalite kaudu, mis hõlmavad tarnija ja ostja isiklikku kontakti ning võimaldavad seetõttu valvata selle järele, et lastel ei oleks asjaomastele videosalvestistele ligipääsu. Neid asjaolusid arvestades tundub, et põhikohtuasjas käsitletavad õigusnormid ei lähe kaugemale sellest, mis on asjaomase liikmesriigi eesmärgi saavutamiseks vajalik (39).

— Kohtuasjas C-265/06: Euroopa Ühenduste Komisjon vs. Portugali Vabariik tehtud otsuses leidis Euroopa Kohus, et kuritegevusvastane võitlus ja liiklusohutus võivad kujutada endast ülekaalukat avalikku huvi, mis võib õigustada kaupade vaba liikumise piirangut. Kuigi toonkilede sõidu- ja kaubaautode klaasidele kinnitamise keeld „näib tõepoolest hõlbustavat sellist vaatlust ja seega näib olevat sobiv kuritegevuse vastase võitluse ja liiklusohutuse eesmärkide saavutamiseks, ei tähenda see siiski, et see keeld on nende eesmärkide saavutamiseks vajalik ja et ei esine vähem piiravaid meetmeid nende saavutamiseks“ (40). Keelu vajalikkuse põhjendatust vähendas ka ametiasutuste tunnistus, et nende territooriumil on lubatud turustada mootorsõidukeid, millele on algusest peale paigaldatud toonklaasid, mis vastavad nõukogu direktiivi 92/22/EMÜ (41) piirmääradele. Pealegi on toonkilede valik lai (alates läbipaistvatest kiledest kuni peaaegu läbipaistmatuteni), mis tähendab, et vähemalt mõned kiled – need, mis on piisavalt läbipaistvad – võimaldavad mootorsõidukite salongi soovitud vaatlust. Seepärast järeldas Euroopa Kohus, et toonkilede sõidukitel kasutamise keeld on ülemäärane ja seega taotletavate eesmärkide suhtes ebaproportsionaalne (42).

3.6. Turulepääsu ajutine peatamine (määruse artikkel 6)

Kui sihtliikmesriigi pädev asutus hindab kaupu otsustamaks, kas piirata või keelata nende turulepääsu, ei tohiks nimetatud asutusel olla õigust teha otsust turulepääsu peatamiseks, välja arvatud juhul, kui on vaja kiiresti sekkuda inimeste või keskkonna ohutuse või tervise kahjustamise ärahoidmiseks või kui on vaja ära hoida sellise kauba kättesaadavaks tegemine, mille kättesaadavaks tegemine on üldiselt keelatud kas kõlbluse või avaliku julgeolekuga, sealhulgas kuritegevuse ennetamisega seotud põhjustel (määruse põhjendus 29).

Määruse artikli 6 lõike 1 kohaselt võib sihtliikmesriigi pädev asutus ajaks, mil ta kaupa hindab, selle kauba kättesaadavaks tegemise asjaomase liikmesriigi turul ajutiselt peatada, seda ainult juhul, kui:

a) kaup kujutab endast tavalistes või põhjendatult eeldatavates kasutustingimustes tõsist ohtu inimeste ohutusele või tervisele või keskkonnale, sealhulgas ohtu, mille mõju ei ole kohene, ning see nõuab pädeva asutuse kiiret sekkumist, või

b) sellise kauba või kaubaliigi kättesaadavaks tegemine asjaomase liikmesriigi turul on selles liikmesriigis kõlbluse või avaliku julgeoleku põhjustel üldjuhul keelatud.

Kui liikmesriigi pädev asutus peatab ajutiselt turulepääsu, peaks ta sellest viivitamata teavitama asjaomast ettevõtjat, komisjoni ja teisi liikmesriike (määruse artikli 6 lõige 2). Kui turulepääs peatatakse ajutiselt seetõttu, et kaup kujutab endast tavalistes või põhjendatult eeldatavates kasutustingimustes tõsist ohtu inimeste ohutusele või tervisele või keskkonnale, sealhulgas ohtu, mille mõju ei ole kohene, ning see nõuab pädeva asutuse kiiret sekkumist, peab teatega kaasas olema ka üksikasjalik tehniline või teaduslik põhjendus, milles näidatakse, miks see juhtum kuulub selle punkti kohaldamisalasse (määruse artikli 6 lõige 2).

3.7. Haldusotsus (määruse artikli 5 lõiked 9–13)

Pärast kauba hindamise lõpuleviimist võib sihtliikmesriigi pädev asutus teha hinnatud kauba suhtes haldusotsuse (määruse artikli 5 lõige 9).

Nagu eespool mainitud, ei ole vastastikune tunnustamine absoluutne põhimõte. Sellest põhimõttest erandi tegemiseks peab siiski olema mõjuv põhjendus. Teises liikmesriigis seaduslikult turustatava kauba turulepääsu ei tohi piirata ega keelata üksnes seetõttu, et riigisisestes normides on asjaomaste kaupade suhtes sätestatud teistsugused nõuded. Kui turulepääsu piiramiseks või keelamiseks on olemas tõeline põhjus, tuleb sellist otsust põhjendada.

Seni on teises liikmesriigis seaduslikult turustatava kauba turulepääsu piiramist või keelamist haldusotsustes harva põhjendatud.

Määruse artikli 5 lõigetes 10–12 on loetletud, mis liiki teave tuleb haldusotsuses esitada.

Haldusotsus peab sisaldama otsuse põhjuseid, mis tuleb esitada piisavalt üksikasjalikult ja põhjendatult, et oleks hõlpsam hinnata otsuse vastavust vastastikuse tunnustamise põhimõttele ja määruse nõuetele (määruse artikli 5 lõige 10). Eelkõige peab haldusotsus sisaldama järgmist teavet (määruse artikli 5 lõige 11):

a) riigisisene tehniline norm, millel haldusotsus põhineb;

b) õigustatud avaliku huviga seotud põhjus, mis õigustab selle kohaldatava riigisisese tehnilise normi kohaldamist, millel haldusotsus põhineb;

c) tehniline või teaduslik tõendusmaterjal, sealhulgas, kui see on asjakohane, asjakohased muudatused tehnika tasemes, mis on aset leidnud pärast riigisisese tehnilise normi jõustumist ja mida sihtliikmesriigi pädev asutus on arvesse võtnud;

d) kokkuvõte asjaomase ettevõtja esitatud argumentidest (kui selliseid argumente esitati), mis on asjakohased selle hindamisel, kas kaupa on seaduslikult turustatud ja kas sihtliikmesriigi kohaldatava riigisisese tehnilise normiga hõlmatud õigustatud avalik huvi on piisavalt kaitstud, võttes arvesse asjaomase kauba omadusi;

e) tõendid, mis näitavad, et haldusotsus on taotletava eesmärgi saavutamiseks asjakohane ega lähe kõnealuse eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.

Määruse artikli 5 lõike 11 kohaldamisel on „õigustatud avaliku huviga seotud põhjus“ mis tahes ELi toimimise lepingu artiklis 36 osutatud põhjus või muu ülekaalukas avaliku huviga seotud põhjus (määruse artikli 3 punkt 14) (43).

Haldusotsuses tuleb nimetada sihtliikmesriigi õiguse alusel kättesaadavad õiguskaitsevahendid ja selliste õiguskaitsevahendite puhul kehtivad tähtajad. Samuti peaks see sisaldama viidet ettevõtjate võimaluse kohta kasutada SOLVITit ja uut probleemide lahendamise menetlust (määruse artikli 5 lõige 12, vt ka punkt 3.10).

Turulepääsu piiravast või keelavast haldusotsusest tuleb asjaomast ettevõtjat viivitamata teavitada. Otsus ei jõustu enne, kui ettevõtjat on sellest teavitatud (määruse artikli 5 lõiked 9 ja 13).

3.8. Komisjoni ja teiste liikmesriikide teavitamine

Riigi pädevad asutused peavad komisjoni ja teisi liikmesriike teavitama järgmisest:

— ajutine peatamine (määruse artikli 6 lõige 2),

— haldusotsused (määruse artikli 5 lõige 9).

Määruse artikli 5 lõike 9 ja artikli 6 lõike 2 kohaldamisel tuleks kasutada turujärelevalve info- ja teavitussüsteemi (ICSMS) (määruse artikli 11 lõige 1).

Komisjon peab kasutama ICSMSis kättesaadavat teavet määruse tulevaseks hindamiseks (määruse artikli 14 lõige 2).

Ajutisest peatamisest tuleb ICSMSi kaudu viivitamata teavitada komisjoni ja teisi liikmesriike (määruse artikli 6 lõige 2).

Haldusotsustest tuleb komisjoni ja teisi liikmesriike ICSMSi kaudu teavitada hiljemalt 20 tööpäeva jooksul pärast otsuse tegemist (määruse artikli 5 lõige 9).

Ajutise peatamine teade või haldusotsus tuleks ICSMSi üles laadida.

Kui kiire teabevahetuse süsteemi (RAPEX) (44) või toidu- ja söödaalase kiirhoiatussüsteemi (RASFF) (45) kaudu teatatud meede puudutab kaupa, mis ei kuulu ELi ühtlustamisõigusaktide kohaldamisalasse ja mida turustatakse teises liikmesriigis seaduslikult, tuleks sellest meetmest teoreetiliselt teavitada ka määruse alusel, kasutades ICSMSi süsteemi.

Määruse eesmärk on vabastada liikmesriigid topeltteavitamise kohustusest juhul, kui meetmest tuleb teavitada kahe süsteemi kaudu. Seetõttu on artiklis 7 sätestatud, et kui haldusotsus või ajutine peatamine on samuti meede, millest tuleb teatada RAPEXi või RASFFi kaudu, „ei ole käesoleva määruse kohane komisjoni ja teiste liikmesriikide eraldi teavitamine vajalik“, kui on täidetud järgmised tingimused: RAPEXi või RASFFi teates on märgitud, et teade kehtib ka määruse (EL) 2019/515 kohase teatena, ning b) esitatakse määruses (EL) 2019/515 sätestatud nõuetele vastavad tõendid.

Sihtliikmesriigi pädev asutus vastutab määruses nõutud dokumentide üleslaadimise eest. Nagu eespool mainitud, on need dokumendid haldusotsus ja ajutise peatamise teade (koos üksikasjaliku tehnilise või teadusliku põhjendusega juhtudel, kui see põhineb tõsisel ohul inimeste ohutusele või tervisele või keskkonnale).

3.9. Haldusotsuste vastu rakendatavad õiguskaitsevahendid

Igas sihtliikmesriigi pädeva asutuse poolt määruse kohaselt tehtud haldusotsuses tuleb nimetada liikmesriigi õiguse alusel kättesaadavad õiguskaitsevahendid ja selliste õiguskaitsevahendite puhul kehtivad tähtajad (määruse artikli 5 lõige 12 ja määruse põhjendus 35), et ettevõtja saaks otsuse edasi kaevata või kohtusse pöörduda. Selliste otsuste vaidlustamise võimalused olenevad liikmesriigi õiguses ette nähtud õiguskaitsevahenditest (vaide esitamine, liikmesriigi kohtusse pöördumine või muud edasikaebamisvõimalused). Üldiselt on liikmesriikide kohtusüsteemides ette nähtud võimalus esitada pädeva asutuse haldusotsuse peale turulepääsu piirata või see keelata kohtule kaebus kas otse või pärast vaide esitamist.

Määruse artikliga 8 on kehtestatud uus probleemide lahendamise menetlus, et tagada tõhus õiguskaitsevahend ja taastada usaldus vastastikuse tunnustamise vastu. See uus menetlus on usaldatud SOLVITi võrgustikule.

3.10. Mis on SOLVIT?

SOLVIT on liikmesriikide loodud keskuste võrgustik, mis põhineb komisjoni soovitusel 2013/461/EL SOLVITi toimimise põhimõtete kohta (46) ja mille eesmärk on leida kiired, tõhusad ja mitteametlikud lahendused probleemidele, mis tekivad siis, kui ametiasutused keelavad üksikisikutel ja ettevõtjatel kasutada ühtsel turul nende ELi õigusi.

SOLVIT on mitteametlik kohtuväline probleemide lahendamise mehhanism, mis on alternatiiviks kohtumenetlustele. See pakub praktilisi lahendusi üksikisikutele ja ettevõtjatele, kellel on piiriülestes olukordades raskusi, mis on seotud ühtse turuga ja mille on tekitanud ametiasutus. SOLVITi teenused on tasuta ja neid osutavad iga ELi liikmesriigi ning Islandi, Liechtensteini ja Norra haldusasutused. Selle toimimise põhimõtted on esitatud komisjoni soovituses 2013/461/EL, milles on märgitud, et iga liikmesriik annab SOLVITi keskusele piisavad ressursid, et tagada keskuse osalemine võrgustikus (47).

SOLVITi menetluse võivad algatada haldusotsusest mõjutatud ettevõtjad. Soovituses 2013/461/EL ei ole SOLVITi menetluse algatamise tähtaega kindlaks määratud. Kui ettevõtjad otsustavad SOLVITit kasutada, on siiski soovitatav, et nad esitaksid haldusotsuse SOLVITile niipea kui võimalik. Kuna SOLVIT on mitteametlik mehhanism, ei peata SOLVITi menetluse kasutamine vaide või kohtule kaebuse esitamise ametlikku tähtaega ega asenda selliseid kaebusi. Kui ettevõtja esitab poolelioleva SOLVITi menetluse ajal kohtule kaebuse, on tavaks SOLVITi keskust teavitada. SOLVITi keskus lõpetab SOLVITi menetluse ja SOLVITi keskuse volitused lõppevad (48).

Kui liikmesriigi süsteemis on ette nähtud võimalus esitada pädeva asutuse turulepääsu piiramist või see keelamist käsitleva haldusotsuse peale vaie kõnealuse pädeva asutuse üle tehtava järelevalve eest vastutavale asutusele (olenevalt asjaomases liikmesriigis kohaldatavast süsteemist), otsustavad mõned asutused menetluse ajutiselt peatada, kui SOLVITi probleemide lahendamise menetlus on pooleli. See võimaldab järelevalveasutusel SOLVITi protsessi arvesse võtta.

Kõiki SOLVITi juhtumeid menetlevad kaks SOLVITi keskust – kohalik ja juhtiv keskus (49). Kohalik keskus asub tavaliselt kaebuse esitaja liikmesriigis ja juhtiv keskus selle asutuse liikmesriigis, kelle peale kaebus on esitatud. Kohalik keskus vastutab probleemi õigusliku hindamise ja juhtumi ettevalmistamise eest enne selle esitamist selle asutuse SOLVITi keskusele, kelle peale kaebus on esitatud (50). Juhtiv keskus vastutab abitaotlejatele lahenduste leidmise, sealhulgas kohaldatava liidu õiguse selgitamise eest, ning peaks kohalikku keskust kaebuse menetlemise käigust regulaarselt teavitama (51).

SOLVITi keskused kasutavad juhtumite menetlemiseks turvalist elektroonilist süsteemi (52). See muudab teabevahetuse tõhusaks ja soodustab täielikku läbipaistvust. Komisjonil on süsteemile ligipääs, ta jälgib juhtumite menetlemise kvaliteeti ning pakub keerulistel juhtudel abi ja selgitusi.

3.11. SOLVIT ja määruse artikli 8 kohane probleemide lahendamise menetlus

Soovituses 2013/461/EL kirjeldatud SOLVITi menetlus ja määruse artiklis 8 sätestatud probleemide lahendamise erimenetlus on erinevad. Nende menetluste peamine erinevus seisneb SOLVITi keskuste võimaluses taotleda komisjonilt arvamuse esitamist.

Soovituses 2013/461/EL kirjeldatud SOLVITi menetlus ei anna SOLVITi keskustele võimalust komisjoni arvamust küsida. Määruse artikli 8 lõikes 1 on siiski sätestatud, et kui ettevõtja on algatanud SOLVITi menetluse, võib kohalik või juhtiv keskus paluda komisjonilt juhtumi lahendamiseks arvamust. Seda erimenetlust kohaldatakse üksnes juhul, kui ametiasutused on teinud haldusotsuse kooskõlas määruse artikliga 5. See hõlmab SOLVITi keskuse võimalust paluda komisjonil hinnata, kas haldusotsus on vastastikuse tunnustamise põhimõtte ja määruse nõuetega kooskõlas (määruse artikli 8 lõiked 1 ja 2). Määruse kohane probleemide lahendamise menetluse tähtajad on pikemad kui tavalise SOLVITi menetluse puhul, et anda komisjonile arvamuse esitamiseks piisavalt aega.

Selleks et ettevõtjad oleksid määruse kohase probleemide lahendamise erimenetluse kättesaadavusest teadlikud, peavad kõik riigi ametiasutuste poolt määruse alusel tehtud haldusotsused sisaldama viidet ettevõtjate võimaluse kohta kasutada SOLVITit ja määruse artiklis 8 sätestatud probleemide lahendamise menetlust (määruse artikli 5 lõige 12; vt ka punkt 3.7). Haldusotsus võiks näiteks sisaldada järgmist lõiku.

„Käesoleva otsuse võib esitada SOLVITile soovituses 2013/461/EL sätestatud tingimustel. Kohalik või juhtiv keskus võib määruse (EL) 2019/515 artikli 8 lõike 1 kohaselt paluda komisjonilt juhtumi lahendamiseks arvamust.“

SOLVIT on alati olnud kättesaadav ettevõtjatele, kellel on probleeme ühtsel turul. Muid kaupade teises liikmesriigis turustamisega seotud probleeme, nagu pädevalt asutuselt vastuse mittesaamine või otsuse tegemisest keeldumine, menetleb SOLVIT endiselt tavapärasel viisil. Selliste probleemide lahendamiseks ei kohaldata aga määruse artiklis 8 sätestatud probleemide lahendamise erimenetlust.

3.12. Komisjoni arvamus määruse artiklis 8 sätestatud probleemide lahendamise menetluse raames

Kui SOLVITi mitteametliku meetodiga ei õnnestu probleemi lahendada ja jääb püsima kahtlus, kas haldusotsus on ikka vastastikuse tunnustamise põhimõttega kooskõlas, võib iga asjaomane SOLVITi keskus paluda komisjonilt arvamust (määruse artikli 8 lõige 1). Komisjoni arvamuse eesmärk on võimaldada tal hinnata, kas riigisisene haldusotsus on vastastikuse tunnustamise põhimõtte ja määruse nõuetega kooskõlas (määruse artikli 8 lõige 2). Muu hulgas peaks komisjon arvesse võtma SOLVITi menetluse raames esitatud dokumente ja teavet. Ta võib paluda lisateavet või -dokumente asjaomase SOLVITi keskuse kaudu (määruse artikli 8 lõige 3).

Komisjon peab viima hindamise lõpule ja esitama arvamuse 45 tööpäeva jooksul pärast arvamuse esitamise taotluse saamist (mis ei hõlma aega, mida komisjon vajab eespool nimetatud lisateabe ja -dokumentide saamiseks) (määruse artikli 8 lõige 4). Selles arvamuses tuleks käsitleda üksnes küsimust, kas haldusotsus on vastastikuse tunnustamise põhimõtte ja määruse nõuetega kooskõlas (määruse artikli 8 lõige 2). Vajaduse korral tuleks arvamuses välja tuua kõik probleemid, mida tuleks SOLVITi juhtumi puhul käsitleda, või anda soovitusi juhtumi lahendamiseks (määruse artikli 8 lõige 4). Komisjoni arvamust tuleb SOLVITi menetluses arvesse võtta (määruse artikli 8 lõige 6).

Komisjon esitab oma arvamuse asjaomase SOLVITi keskuse kaudu asjaomasele ettevõtjale ja pädevatele asutustele. Ta teavitab arvamusest ICSMSi kaudu ka kõiki liikmesriike (määruse artikli 8 lõige 6). Ettevõtja võib määruse artikli 8 lõikes 4 osutatud komisjoni arvamust kasutada ja teha selle kättesaadavaks kõigile asjaomastele kolmandatele isikutele.

Kui komisjoni teavitatakse, et juhtum on hindamise ajal lahendatud, ei pea komisjon arvamust esitama (määruse artikli 8 lõige 5).

Asjaolu, et komisjon esitab arvamuse, ei mõjuta tema ELi toimimise lepingu artikli 258 kohaseid volitusi (määruse põhjendus 40).

3.13. Toodete kontaktpunktide roll (määruse artikkel 9)

Määrusega on muudetud ELi ühtlustamisnormide kohaldamisalasse mittekuuluvate kaupade turustamine teistes liikmesriikides varasemast palju lihtsamaks, kuid on suurendatud ka ettevõtjate vastutust. Nad peavad olema teadlikud mitte üksnes selle liikmesriigi asjakohastest riigisisestest normidest, kus nad oma kaupu seaduslikult turustavad, vaid ka sihtliikmesriigi omadest, näiteks sellest, kas seal on olemas eelloa andmise menetlus.

Et mitte jätta liikmesriikides toodete kohta teabe kogumist ettevõtjate endi hooleks, hõlbustatakse määrusega selle teabe kogumist toodete kontaktpunktide kaudu. Määruse artikli 9 lõike 1 kohaselt peavad toodete kontaktpunktid oma teenuseid osutama kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) 2018/1724 (53) (ühtse digivärava määrus). Toodete kontaktpunktide käsutusse tuleks anda vajalikud vahendid ja ressursid (määruse artikli 9 lõige 1 ja põhjendus 42), et nad saaksid täita oma olulist rolli liikmesriikide asutuste ja ettevõtjate vahelise teabevahetuse hõlbustamisel.

Toodete kontaktpunktid peavad tegema interneti teel kättesaadavaks järgmise teabe (määruse artikli 9 lõige 2):

a) teave nende liikmesriigi territooriumil vastastikuse tunnustamise põhimõtte ja määruse kohaldamise kohta, sealhulgas teave artiklis 5 sätestatud menetluse kohta;

b) liikmesriigi pädevate asutuste vahetud kontaktandmed, sealhulgas andmed asutuste kohta, kes vastutavad järelevalve eest nende liikmesriigi territooriumil kohaldatavate riigisiseste tehniliste normide rakendamise üle;

c) õiguskaitsevahendid ja menetlused, mida saab nende liikmesriigi territooriumil pädevate asutuste ja ettevõtja vahelise vaidluse korral kasutada, sealhulgas määruse artiklis 8 sätestatud probleemide lahendamise menetlus.

Kuigi toodete kontaktpunktid vastutavad oma veebisaitidel kõige olulisemate andmete kättesaadavaks tegemise eest (vt määruse artikli 9 lõige 2 ja põhjendus 42), võivad ettevõtjad või liikmesriikide pädevad asutused nendega ka otse ühendust võtta ning nad peavad esitama lisateabe 15 tööpäeva jooksul pärast taotluse saamist (määruse artikli 9 lõiked 3 ja 4). Nad peavad selle lisateabe esitama tasuta (määruse artikli 9 lõige 5). Toodete kontaktpunktid peaksid täitma ülesandeid, mis on seotud toodetega seonduva teabe, sealhulgas riigisiseste tehniliste normide elektrooniliste koopiate esitamise või neile internetijuurdepääsu andmisega, ilma et see piiraks riigisiseste tehniliste normide levitamist reguleerivate riigisiseste normide kohaldamist (määruse põhjendus 42).

Liikmesriikide asutused võivad võtta ühendust ka teise liikmesriigi (nt päritoluliikmesriik / esimese seadusliku turustamise liikmesriik) toodete kontaktpunktide või asutustega ja paluda neilt teavet, et kontrollida ettevõtjate poolt kaupade hindamise käigus esitatud andmeid (vt määruse artiklid 5 ja 9 ning artikli 10 lõige 3). Toodete kontaktpunkte võib kasutada ka asjaomaste pädevate asutuste vaheliste kontaktide hõlbustamiseks (määruse artikli 10 lõige 3).

Toodete kontaktpunktidelt ei tohiks siiski nõuda selliste standardite koopiate esitamist või sellistele standarditele internetijuurdepääsu andmist, mis on hõlmatud standardimisorganite või -organisatsioonide intellektuaalomandiõigustega (määruse põhjendus 42).

Määruse artiklis 10 on sätestatud halduskoostöö normid, milles on kindlaks määratud kõige olulisemad valdkonnad, mis nõuavad toodete kontaktpunktide ja liikmesriikide asutuste tõhusat koostööd.

3.14. Halduskoostöö (määruse artikkel 10)

Määrusega tugevdatakse toodete kontaktpunkte kui üht peamist vastastikuse tunnustamise teabe vahetamise kanalit ning parandatakse teabevahetust liikmesriikide pädevate asutuste ja toodete kontaktpunktide vahel.

Üks määrusega ette nähtud halduskoostöö vorme on ametnike liikmesriikidevaheline vahetus ning asutustele ja ettevõtetele mõeldud ühiste koolituskursuste ja teadlikkuse suurendamise programmide korraldamine (määruse artikli 10 lõike 1 punkt c). Komisjon tagab liikmesriikide asutuste ja toodete kontaktpunktide vahelise koostöö, samal ajal kui liikmesriigid tagavad oma pädevate asutuste ja toodete kontaktpunktide osalemise selles tegevuses (määruse artikli 10 lõiked 1 ja 2).

Halduskoostöö on eriti oluline kaupade hindamise puhul. Sihtliikmesriigi pädevad asutused võivad võtta ICSMSi kaudu ühendust esimese seadusliku turustamise liikmesriigi pädevate asutustega, kui neil on vaja kontrollida ettevõtja esitatud teavet (määruse artikli 5 lõige 7). Pädevad asutused peaksid vastama sellistele taotlustele 15 tööpäeva jooksul, esitades kogu teabe, mis on oluline ettevõtja poolt asjaomase kauba hindamise käigus esitatud andmete ja dokumentide kontrollimiseks (määruse artikli 10 lõige 3).

Toodete kontaktpunkte võib kasutada selleks, et hõlbustada asjaomaste pädevate asutuste vahelisi kontakte taotletud teabe esitamiseks ette nähtud 15 tööpäeva jooksul (määruse artikli 10 lõige 3).

4. RIIGISISESTE TEHNILISTE NORMIDE EELHINDAMINE – DIREKTIIV (EL) 2015/1535 JA ÜHTSE TURU KLAUSEL

Direktiiv (EL) 2015/1535 on oluline vahend tehniliste kaubandustõkete vältimiseks selliste toodete puhul, mida ELi ühtlustamisõigusaktid ei hõlma või hõlmavad ainult osaliselt. See aitab tagada ja parandada vastastikust tunnustamist, kuna selles nõutakse liikmesriikidelt, et nad teataksid komisjonile kõikidest toodete ja infoühiskonna teenuste tehniliste normide eelnõudest, enne kui need liikmesriigi õiguses kehtestatakse.

Direktiivi (EL) 2015/1535 ja määrust kohaldatakse tehnilise normi kohaldamisaja eri etappides. Üheskoos tagavad need, et riigisisesed normid ei tekita põhjendamatuid kaubandustõkkeid ühelgi oma kohaldamisaja etapil.

Direktiivi (EL) 2015/1535 kohane teatamismenetlus võimaldab komisjonil ja liikmesriikidel läbi vaadata toodete ja infoühiskonna teenuste tehnilised normid, mida konkreetsed liikmesriigid kavatsevad vastu võtta. Sellega välditakse uute tehniliste kaubandustõkete tekkimist, tagades siseriiklike õigusaktide kooskõla liidu õiguse ja siseturu põhimõtetega. Menetlus võimaldab ettevõtjatel ja teistel sidusrühmadel ka teatatud eelnõude kohta tehniliste normide infosüsteemi (TRIS) andmebaasis märkusi esitada.

Menetluse määrava tähtsusega osaks on nõuete täitmata jätmise õiguslikud tagajärjed. Euroopa Kohus kehtestas oma otsuses kohtuasjas C-194/94 (54) põhimõtte, et teatamiskohustuse (direktiivi (EL) 2015/1535 artikkel 5) täitmata jätmine toob kaasa asjaomaste tehniliste normide kohaldamatuse, nii et neile ei saa üksikisikute vastu tugineda.

Euroopa Kohus otsustas, et direktiivi (EL) 2015/1535 tuleb tõlgendada nii, et sellel on vahetu õigusmõju, mis tähendab, et üksikisikud peaksid saama sellele liikmesriigi kohtutes pädevate asutuste vastu vahetult tugineda. Ta otsustas ka, et liikmesriigi õigus ei ole kohaldatav, kuna sellest ei ole teatatud. Euroopa Kohus märkis, et kui normid, millest ei ole teatatud, oleksid endiselt täidetavad, takistaks see direktiivi otstarbe ja eesmärgi täitmist, ahvatledes liikmesriike teatamisest hoiduma. Kohtuasjas C-194/94 tehtud otsusel on olnud suur mõju direktiivi (EL) 2015/1535 toimele. See tähendab põhimõtteliselt seda, et ettevõtjaid ei saa sundida täitma riigisiseseid tehnilisi norme, millest ei ole teatatud.

Asjaolu, et tehnilisest normist on teatatud, ei tähenda siiski, et selle kohaldamine on tingimata kooskõlas liidu õigusega. Tehniline norm, millest on teatatud, võib ikkagi mõjutada kaupade vaba liikumist, olenevalt sellest, kuidas liikmesriigi asutused normi kohaldavad. Sellisel juhul kohaldatakse määrust (EL) 2019/515 vastastikuse tunnustamise kohta, tagamaks, et normi kohaldatakse igal üksikjuhul nõuetekohaselt ja kooskõlas vastastikuse tunnustamise põhimõttega.

Et suurendada liikmesriikide asutuste ja ettevõtjate teadlikkust vastastikuse tunnustamise põhimõttest, peaksid liikmesriigid kaaluma selgete ja ühemõtteliste ühtset turgu käsitlevate klauslite kehtestamist riigisisestes tehnilistes normides (määruse põhjendus 16), et vähendada ohtu, et need normid tekitavad regulatiivseid kaubandustõkkeid, (55) ning hõlbustada selle põhimõtte kohaldamist. Direktiivi (EL) 2015/1535 kohases teatamismenetluses soovitab komisjon vajaduse korral regulaarselt, et asjaomase liikmesriigi asutused lisaksid teatatud eelnõusse ühtse turu klausli, nagu on ette nähtud teatises „Kaupade pakett: usalduse tugevdamine ühtse turu vastu“ (56). Järgmises lõigus on esitatud klausli veelgi selgemaks muudetud versioon.

Eeldatakse, et kaubad, mida seaduslikult turustatakse mõnes teises Euroopa Liidu liikmesriigis või Türgis või mis on pärit mõnest EMP lepingu osalisriigist ja mida selles riigis seaduslikult turustatakse, vastavad nendele normidele. Neid norme kohaldatakse vastavalt 19. märtsi 2019. aasta määrusele (EL) 2019/515, mis käsitleb teises liikmesriigis seaduslikult turustatavate kaupade vastastikust tunnustamist.

5. MÄÄRUSE (EL) 2019/515 JA DIREKTIIVI 2001/95/EÜ VAHELINE SEOS

Direktiivis 2001/95/EÜ üldise tooteohutuse kohta (57) (edaspidi „üldise tooteohutuse direktiiv“) on sätestatud, et turule tohib lasta ainult ohutuid tooteid (üldise tooteohutuse direktiivi artikkel 3), ning kehtestatud tootjate ja levitajate tooteohutusega seotud kohustused. See annab pädevatele asutustele õiguse keelata kõik ohtlikud tooted või võtta muid asjakohaseid meetmeid (üldise tooteohutuse direktiivi artikkel 8).

Üldise tooteohutuse direktiivi kohaldatakse tarbekaupade, täpsemalt toodete suhtes, mis kuuluvad ELi ühtlustamisõigusaktide kohaldamisalasse (kui need õigusaktid ei sisalda erinorme, millel on sama eesmärk nagu direktiivis 2001/95/EÜ), ja toodete suhtes, mis ei kuulu ühtlustamisele liidu tasandil (üldise tooteohutuse direktiivi artikli 1 lõige 2 ja artikli 2 punkt a).

Määrust kohaldatakse nii tarbekaupade kui ka muude kaupade või kaubaaspektide suhtes, mida ELi ühtlustamisõigusaktid ei hõlma.

5.1. Tarbijate tervist ja ohutust ohustavate toodetega seoses võetavad meetmed

Üldise tooteohutuse direktiivis on kirjeldatud menetlust, mille kohaselt pädevad asutused kohaldavad asjakohaseid meetmeid, kui tooted on ohtlikud, näiteks üldise tooteohutuse direktiivi artikli 8 lõike 1 punktides b–f osutatud meetmeid. Määruse artiklid 5 ja 6 ei mõjuta direktiivi 2001/95/EÜ artikli 8 lõike 1 punktide b–f ja artikli 8 lõike 3 kohaldamist (vt määruse artikli 2 lõige 6).

5.2. Muud ohtu kujutavate tarbekaupadega seoses võetavad meetmed

Tarbekaupade puhul kohaldatakse määrust juhul, kui liikmesriigi pädevad asutused kavatsevad riigisisese tehnilise normi alusel ja muudel põhjustel kui oht tarbijate tervisele ja ohutusele piirata või keelata sellise teises liikmesriigis seaduslikult turustatava tarbekauba turulepääsu, mis ei kuulu ELi ühtlustamisõigusaktide kohaldamisalasse. See võib toimuda näiteks juhul, kui need asutused keelavad toote turustamise keskkonnaga seotud põhjustel, kuigi see ei ohusta tarbijate tervist ja ohutust.

(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. märtsi 2019. aasta määrus (EL) 2019/515, mis käsitleb teises liikmesriigis seaduslikult turustatavate kaupade vastastikust tunnustamist ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 764/2008 (ELT L 91, 29.3.2019, lk 1).

(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. juuli 2008. aasta määrus (EÜ) nr 764/2008, milles sätestatakse menetlused seoses teatavate riiklike tehniliste eeskirjade kohaldamisega teises liikmesriigis seaduslikult turustatavate toodete suhtes ja tunnistatakse kehtetuks otsus nr 3052/95/EÜ (ELT L 218, 13.8.2008, lk 21).

(3) Vt komisjoni 19. detsembri 2017. aasta teatis „Kaupade pakett: usalduse tugevdamine ühtse turu vastu“ (COM(2017) 787 final) ning määruse põhjendus 5.

(4) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 14. aprill 2011, Vlaamse Dierenartsenvereniging ja Janssens, liidetud kohtuasjad C-42/10, C-45/10 ja C-57/10, ECLI:EU:C:2011:253, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika.

(5) See punkt hõlmab ka järgmist: i) tootmismeetodid ja -protsessid, mida kasutatakse ELi toimimise lepingu artikli 38 lõike 1 teises lõigus osutatud põllumajandustoodete suhtes; ii) tootmismeetodid ja -protsessid, mida kasutatakse inimtoiduks või loomasöödaks ette nähtud toodete suhtes; ning iii) muude toodetega seotud tootmismeetodid ja -protsessid, kui need mõjutavad toote omadusi (vt määruse artikli 2 lõige 3).

(6) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. septembri 2015. aasta direktiiv (EL) 2015/1535, millega nähakse ette tehnilistest eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (ELT L 241, 17.9.2015, lk 1).

(7) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiiv 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (EÜT L 204, 21.7.1998, lk 37).

(8) Vt nt kohtuotsus, Euroopa Kohus, 13. oktoober 2016, M. ja S., C-303/15, ECLI:EU:C:2016:771; kohtuotsus, Euroopa Kohus, 11. juuni 2015, Berlington, C-98/14, ECLI:EU:C:2015:386; kohtuotsus, Euroopa Kohus, 19. juuli 2012, Fortuna jt, liidetud kohtuasjad C-213/11, C-214/11 ja C-217/11, ECLI:EU:C:2012:495; kohtuotsus, Euroopa Kohus, 26. oktoober 2006, komisjon vs. Kreeka, C-65/05, ECLI:EU:C:2006:673; kohtuotsus, Euroopa Kohus, 8. november 2007, Schwibbert, C-20/05, ECLI:EU:C:2007:652; kohtuotsus, Euroopa Kohus, 21. aprill 2005, Lindberg, C-267/03, ECLI:EU:C:2005:246; kohtuotsus, Euroopa Kohus, 26. september 2018, Van Gennip jt, C-137/17, ECLI:EU:C:2018:771.

(9) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 30. aprill 1996, CIA Security vs. Signalson, C-194/94, ECLI:EU:C:1996:172.

(10) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 10. veebruar 2009, komisjon vs. Itaalia, C-110/05, ECLI:EU:C:2009:66, punktid 56–58.

(11) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 10. veebruar 2009, komisjon vs. Itaalia, C-110/05, ECLI:EU:C:2009:66, punkt 57.

(12) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 4. juuni 2009, Mickelsson, C-142/05, ECLI:EU:C:2009:336, punkt 26.

(13) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 4. juuni 2009, Mickelsson, C-142/05, ECLI:EU:C:2009:336, punkt 27.

(14) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 4. juuni 2009, Mickelsson, C-142/05, ECLI:EU:C:2009:336, punkt 28.

(15) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 10. aprill 2008, komisjon vs. Portugal, C-265/06, ECLI:EU:C:2008:210, punkt 33.

(16) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 24. november 1993, Keck ja Mithouard, liidetud kohtuasjad C-267/91 ja C-268/91, ECLI:EU:C:1993:905, punktid 16 ja 17. Lisateabe saamiseks müügitingimuste kohta vt 2010. aasta juhend kaupade vaba liikumist reguleerivate aluslepingu sätete kohaldamise kohta, punkt 3.1.10.

(17) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 11. juuli 1974, Procureur du Roi vs. Benoît ja Gustave Dassonville, 8-74, ECLI:EU:C:1974:82.

(18) Kohtuotsus, Euroopa Kohus. 8. september 2009, Budějovický Budvar, národní podnik, C-478/07, ECLI:EU:C:2009:521, punktid 81–82.

(19) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 14. juuli 1994, Peralta, C-379/92, ECLI:EU:C:1994:296, punkt 24.

(20) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 3. detsember 1998, Ditlev Bluhme, C-67/97, ECLI:EU:C:1998:584, punktid 19–20.

(21) Ibidem, punkt 20.

(22) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. juuli 2008. aasta määrus (EÜ) nr 765/2008, millega sätestatakse akrediteerimise ja turujärelevalve nõuded seoses toodete turustamisega ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 339/93 (ELT L 218, 13.8.2008, lk 30).

(23) Euroopa Kohus nimetas neid oma kohtuotsuses Cassis de Dijon „kohustuslikeks nõueteks“.

(24) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 20. veebruar 1979, Rewe-Zentral AG vs. Bundesmonopolverwaltung für Brantwein, 120/78, ECLI:EU:C:1979:42, punkt 13.

(25) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 12. juuni 2003, Schmidberger, C-112/00, ECLI:EU:C:2003:333: „liikmesriikidevahelise kaubanduse piiramine on põhjendatud õigustatud huviga kaitsta põhiõigusi, käesoleval juhul meeleavaldajate väljendus- ja kogunemisvabadust“.

(26) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 22. september 2016, komisjon vs. Tšehhi Vabariik, C-525/14, ECLI:EU:C:2016:714.

(27) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 14. veebruar 2008, Dynamic Medien Vertriebs GmbH vs. Avides Media AG, C-244/06, ECLI:EU:C:2008:85: „animeks“ nimetatud Jaapani joonisfilmide DVD või videokassettide kujul Ühendkuningriigist Saksamaale importimise keeld, kuna neil ei olnud asjaomase ametiasutuse väljastatud selliste joonisfilmide vaatamise vanusepiiri märgistust, sest lastekaitse on keelu põhjendatud alus.

(28) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 1. juuli 2014,, Ålands Vindkraft AB vs. Energimyndigheten, C-573/12, ECLI:EU:C:2014:2037; kohtuotsus, Euroopa Kohus, 15. november 2005, komisjon vs. Austria, C-320/03, ECLI:EU:C:2005:684.

(29) Juhend kaupade vaba liikumist reguleerivate aluslepingu sätete kohaldamise kohta, 2010, https://op.europa.eu/en/publication-detail/-/publication/a5396a42-cbc8-4cd9-8b12-b769140091cd.

(30) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 15. november 2005, komisjon vs. Austria, C-320/03, ECLI:EU:C:2005:684, punkt 85.

(31) Lisateabe saamiseks vt 2010. aasta juhend kaupade vaba liikumist reguleerivate aluslepingu sätete kohaldamise kohta, https://op.europa.eu/en/publication-detail/-/publication/a5396a42-cbc8-4cd9-8b12-b769140091cd.

(32) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 1. juuli 2014, Ålands Vindkraft AB vs. Energimyndigheten, C-573/12, ECLI:EU:C:2014:2037, punkt 78.

(33) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 10. veebruar 2009, komisjon vs. Itaalia, C-110/05, ECLI:EU:C:2009:66, punkt 64.

(34) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 14. veebruar 2008, Dynamic Medien Vertriebs GmbH vs. Avides Media AG, C-244/06, ECLI:EU:C:2008:85, punkt 47.

(35) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 22. september 2016, komisjon vs. Tšehhi Vabariik, C-525/14, ECLI:EU:C:2016:714, punktid 54 ja 55.

(36) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 22. september 2016, komisjon vs. Tšehhi Vabariik, C-525/14, ECLI:EU:C:2016:714, punktid 65 ja 66.

(37) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiv 2009/28/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta ning direktiivide 2001/77/EÜ ja 2003/30/EÜ muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta (ELT L 140, 5.6.2009, lk 16).

(38) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 1. juuli 2014, Ålands Vindkraft AB vs. Energimyndigheten, C-573/12, ECLI:EU:C:2014:2037, punkt 104.

(39) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 14. veebruar 2008, Dynamic Medien Vertriebs GmbH vs. Avides Media AG, C-244/06, ECLI:EU:C:2008:85, punkt 48.

(40) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 10. aprill 2008, komisjon vs. Portugal, C-265/06, ECLI:EU:C:2008:210, punktid 38–41.

(41) Nõukogu 31. märtsi 1992. aasta direktiiv 92/22/EMÜ mootorsõidukite ja nende haagiste turvaklaaside ja klaasmaterjali kohta (EÜT L 129, 14.5.1992, lk 11).

(42) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 10. aprill 2008, komisjon vs. Portugal, C-265/06, ECLI:EU:C:2008:210, punktid 38-48.

(43) Vt ka punkt 3.5.1.

(44) Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. detsembri 2001. aasta direktiivile 2001/95/EÜ üldise tooteohutuse kohta (EÜT L 11, 15.1.2002, lk 4).

(45) Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määrusele (EÜ) nr 178/2002, millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused (EÜT L 31, 1.2.2002, lk 1).

(46) Komisjoni 17. septembri 2013. aasta soovitus 2013/461/EL SOLVITi toimimise põhimõtete kohta (ELT L 249, 19.9.2013, lk 10).

(47) Soovituse 2013/461/EL IV jaotise punkt 2.

(48) Soovituse 2013/461/EL III jaotise punkt 6.

(49) Soovituse 2013/461/EL V jaotise A osa punkt 1.

(50) Soovituse 2013/461/EL V jaotise B osa punkt 2.

(51) Soovituse 2013/461/EL V jaotise C osa punkt 2.

(52) SOLVITi elektrooniline andmebaas on siseturu infosüsteemi eraldi moodul. Selle tehnilise integratsiooni tagajärjel kohaldatakse nüüd ka SOLVITi suhtes eeskirju, mis on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta määruses (EL) nr 1024/2012, mis käsitleb siseturu infosüsteemi kaudu tehtavat halduskoostööd ning millega tunnistatakse kehtetuks komisjoni otsus 2008/49/EÜ (IMI määrus) (ELT L 316, 14.11.2012, lk 1), milles käsitletakse isikuandmete ja konfidentsiaalse teabe töötlemist. SOLVITit käsitlevas soovituses on kooskõlas IMI määrusega täpsustatud ka isikuandmete töötlemise teatavaid aspekte juhtumite menetlemisel SOLVITis.

(53) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 2. oktoobri 2018. aasta määrus (EL) 2018/1724, millega luuakse ühtne digivärav teabele ja menetlustele ning abi- ja probleemilahendamisteenustele juurdepääsu pakkumiseks ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1024/2012 (ELT L 295, 21.11.2018, lk 1).

(54) Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 30. aprill 1996, CIA Security vs. Signalson, C-194/94, ECLI:EU:C:1996:172. Vt ka kohtuotsus, Euroopa Kohus, 26. september 2000, Unilever, C-443/98, ECLI:EU:C:2000:496, ja kohtuotsus, Euroopa Kohus, 19. detsember 2019, kriminaalmenetlus X’i vastu, C-390/18, ECLI:EU:C:2019:1112.

(55) Komisjoni aruanne Euroopa Parlamendile, nõukogule ning Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele direktiivi (EL) 2015/1535 kohaldamise kohta aastatel 2014–2015 (COM(2017) 788 final, lk 5).

(56) Vt komisjoni 19. detsembri 2017. aasta teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule ning Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele „Kaupade pakett: usalduse tugevdamine ühtse turu vastu“ (COM(2017) 787 final).

(57) EÜT L 11, 15.1.2002, lk 4.