P6_TA(2006)0497

Naised rahvusvahelises poliitikas

Euroopa Parlamendi resolutsioon naiste kohta rahvusvahelises poliitikas (2006/2057(INI))

Euroopa Parlament,

- võttes arvesse EÜ asutamislepingu artiklis 2, artikli 3 lõikes 2, artiklis 13, artikli 137 lõike 1 punktis i ja artiklis 141 sätestatud põhimõtteid;

- võttes arvesse 2000. aastal välja kuulutatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartat [1], eelkõige selle artiklit 23, milles sätestatakse järgmist: "Meeste ja naiste võrdõiguslikkus tuleb tagada kõikides valdkondades, kaasa arvatud tööhõive, töö ja palk. Võrdõiguslikkuse põhimõte ei takista säilitamast või võtmast meetmeid, mis annavad alaesindatud soole erilisi eeliseid";

- võttes arvesse 1950. aasta Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni;

- võttes arvesse Euroopa Nõukogu soovitusi, eelkõige 8.- 9. juunil 2006 Stockholmis toimunud naiste ja meeste võrdõiguslikkuse teemalisel 6. Euroopa ministrite konverentsil vastu võetud resolutsiooni ja tegevuskava, eelkõige selle lisa I osa punkti F naiste ja meeste tasakaalustatud osalemise kohta otsuste tegemises;

- võttes arvesse ministrite deklaratsiooni 1992. aastal Ateenas toimunud Euroopa konverentsil "Naised võimul", kus kuulutati, et naistel on pool inimkonna potentsiaalsetest annetest ja oskustest ning nende liiga väike osakaal otsuste tegemisel on kaotus ühiskonnale tervikuna;

- võttes arvesse ministrite deklaratsiooni 1999. aastal Pariisis toimunud Euroopa konverentsil "Naised ja mehed võimul - hooliv ühiskond, dünaamiline majandus ja Euroopa visioon";

- võttes arvesse naiste ja meeste võrdseid võimalusi käsitlevate parlamendikomisjonide võrgustiku (NCEO) 21. novembril 2003. aastal Roomas toimunud aastakonverentsil vastu võetud lõppdeklaratsiooni;

- võttes arvesse 2000. aasta märtsis vastu võetud Lissaboni majanduskasvu ja tööhõive strateegiat, eelkõige selle rõhuasetust sootundliku majanduspoliitika positiivsele mõjule ELi majanduskasvu ja konkurentsivõime üldstrateegiale;

- võttes arvesse nõukogu 27. märtsi 1995. aasta resolutsiooni [2] ja nõukogu 2. detsembri 1996. aasta soovitust 96/694/EÜ [3] naiste ja meeste tasakaalustatud osalemise kohta otsustamisprotsessis;

- võttes arvesse oma 18. jaanuari 2001. aasta resolutsiooni [4] komisjoni aruande kohta, mis käsitleb eespool nimetatud nõukogu soovituse 96/694/EÜ rakendamist, ning 2. märtsi 2000. aasta resolutsiooni naiste osalemise kohta otsuste tegemisel [5];

- võttes arvesse ministrite deklaratsiooni 4. veebruaril 2005. aastal Luxembourgis toimunud soolise võrdõiguslikkuse teemalisel ministrite konverentsil;

- võttes arvesse komisjoni naiste ja meeste võrdõiguslikkuse juhiseid 2006-2010 (KOM(2006)0092), eelkõige ettepanekut toetada naiste võrgustikku otsuste tegemisel;

- võttes arvesse 1948. aasta ÜRO inimõiguste ülddeklaratsiooni;

- võttes arvesse 1979. aasta ÜRO konventsiooni naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta (CEDAW), kus on muuhulgas öeldud, et alla kirjutanud riigid võtavad kõik kohased meetmed, et likvideerida naiste diskrimineerimine riigi poliitilises ja avalikus elus;

- võttes arvesse naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimist käsitleva ÜRO konventsiooni (CEDAW) 1999. aastal vastu võetud vabatahtlikku protokolli, kus on öeldud, et isikud või isikute rühmad, kes väidavad, et nende suhtes on rikutud kõnealuses konventsioonis sätestatud mis tahes õigust, võivad teatiseid esitada alla kirjutanud riigi õiguskorra alusel;

- võttes arvesse, et 1952. aasta naiste poliitiliste õiguste konventsioonis on öeldud, et naised ja mehed on võrdsed ning naistel on õigus kõikidel valimistel diskrimineerimiseta hääletada, kandideerida kõikidesse avalikult valitavatesse ja siseriikliku õiguse alusel asutatud organitesse ning töötada riigiametis ja täita kõiki siseriikliku õiguse kohaseid avalikke funktsioone;

- võttes arvesse 1966. aasta kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelist pakti, eelkõige selle artiklit 25, kus on öeldud, et igal kodanikul on õigus ja võimalus osaleda avalikus elus otse või vabalt valitud esindajate kaudu ning valida ja olla valitud perioodiliselt läbiviidavatel valimistel;

- võttes arvesse 1995. aasta septembris Pekingis peetud neljandat ülemaailmset naisteteemalist konverentsi, Pekingis vastu võetud deklaratsiooni ja tegevusprogrammi ning sellest tulenevaid järeldusi, mis võeti vastu järgnevatel ÜRO erakorralistel istungjärkudel Peking +5 ja Peking +10 edasiste meetmete ja algatuste teemal, et rakendada Pekingi deklaratsiooni ja tegevusprogrammi, mis võeti vastu vastavalt 9. juunil 2000 ja 11. märtsil 2005;

- võttes arvesse aastatuhande arengueesmärke, eelkõige kolmandat eesmärki soolise võrdõiguslikkuse edendamise ja naiste tegutsema ergutamise kohta kui eeldust näljahäda, vaesuse ja haiguste kõrvaldamiseks, kõigil hariduse tasanditel ja kõigis töövaldkondades võrdsuse saavutamiseks, ressursside võrdseks haldamiseks ning võrdseks esindatuseks avalikus ja poliitilises elus;

- võttes arvesse ÜRO Julgeolekunõukogu 31. oktoobri 2000. aasta resolutsiooni 1325 (edaspidi UNSCR 1325(2000)), eelkõige selle lõiget 1, kus nõutakse tungivalt, et liikmesriigid tagaksid naiste suurema esindatuse kõigil otsuste tegemise tasanditel riiklikes, piirkondlikes ja rahvusvahelistes institutsioonides ning mehhanismid konfliktide ennetamiseks, juhtimiseks ja lahendamiseks, samuti presidendi avaldust UNSCR 1325(2000) viienda aastapäeva puhul oktoobris 2005;

- võttes arvesse oma 30. novembri 2000. aasta resolutsiooni naiste osalemise kohta konfliktide rahumeelses lahendamises [6];

- võttes arvesse oma 1. juuni 2006. aasta resolutsiooni naiste olukorra kohta relvastatud konfliktides ja nende rolli kohta konfliktijärgsete riikide ülesehitus- ja demokratiseerimisprotsessis [7];

- võttes arvesse üldasjade ja välissuhete nõukogu Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika (EJKP) teemalise 23.- 24. mail 2005. aastal toimunud koosoleku järeldusi ning UNSCR 1325(2000) rakendamise suuniste kava EJKP kontekstis, mille Euroopa Ülemkogu 16. detsembril 2005. aastal heaks kiitis;

- võttes arvesse Norra valitsuse otsust kehtestada seadusega 40%line kvoot naiste esindatusele kapitaliühingute juhtorganites;

- võttes arvesse kodukorra artiklit 45;

- võttes arvesse naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjoni raportit (A6-0362/2006),

A. A arvestades verstaposti, milleni soolise võrdõiguslikkuse edendamisel, sealhulgas seoses naiste esindatusega poliitikas, 1995. aasta Pekingi konverentsil jõuti;

B. arvestades, et naiste ja meeste tasakaalustatud osalemine poliitilistes ja otsustusprotsessides peegeldab täpsemalt ühiskonna koosseisu ning on esmatähtis tulevaste põlvede ja demokraatlike ühiskondade korraliku toimimise seisukohast;

C. arvestades, et hea valitsemistava hõlmab põhivabaduste austamist ning naiste õiguste käsitlemist põhiõigustena;

D. arvestades, et naiste olukord rahvusvahelises poliitikas sõltub esmalt naiste siseriiklikust olukorrast ja siseriiklikul tasandil vastu võetud strateegiatest naiste olukorra edendamiseks;

E. arvestades märkimisväärset rolli, mis on ÜRO peasekretäril tänu ÜRO personalipoliitikale, millega luuakse eeskuju sooliselt paremini tasakaalustatud poliitilise areeni kujundamiseks kogu maailmas;

F. arvestades, et praegu ÜROsse kuuluvast 191 riigist on 20. detsembri 1952. aasta naiste poliitiliste õiguste konventsioonile alla kirjutanud vaid 47 ja sellega on ühinenud 115 riiki, ning arvestades, et seetõttu ei saa naised paljudes riikides täieõiguslikult oma poliitilisi õigusi teostada ja neil on valimistel või avalikus teenistuses olemine keelatud;

G. arvestades, et Parlamentidevahelise Liidu andmetel on maailma 43961 parlamendisaadikust (alam- ja ülemkodades kokku) naissoost ainult 16,4% (st 7195); arvestades, et Skandinaaviamaades on naisparlamendiliikmete suhtarv kõige suurem (40%), sellele järgnevad Ameerika (19,6%) ja Euroopa (OSCE riigid, v.a Skandinaaviamaad) keskmiselt 16,9%-ga, mis on veidi rohkem kui Saharast lõuna poole jäävas Aafrika osas (16,4%), Aasias (16,3%), Vaikse Ookeani maades (12%) ja Araabiamaades (8,3%);

H. arvestades, et need protsendid näitavad demokraatia defitsiiti nii Euroopa tasandil kui ka laiemas rahvusvahelises kontekstis;

I. arvestades, et vaatamata võrdõiguslikkuse de jure olemasolule enamuses Euroopa riikides ja mujal maailmas, kestab de facto ebavõrdsus võimu, vastutuse ning majanduslikele, sotsiaalsetele ja kultuurilistele ressurssidele juurdepääsu jaotumisel naiste ja meeste vahel, mis on tingitud valitsevate soorollide püsimisest ja nende mõjust perekondlike kohustuste ebavõrdsele jaotusele ning enamuse naiste pere- ja tööelu ühitamisele;

J. arvestades, et vaatamata viimase 30 aasta jooksul loodud ühenduse ja riiklikele õigusaktidele on ELis praegu samaväärse töö eest saadava palga erinevus keskmiselt 15%;

K. arvestades, et praegu on kõrgharidusega naisi rohkem kui kõrgharidusega mehi;

L. arvestades, et sooliselt tasakaalustatud kandidaatide nimekirjade moodustamise nõue ei oleks tõhus, kui naised oleksid paigutatud nimekirjade lõppu, ja arvestades, et perfektselt koostatud nimekiri (50% mehi ja 50% naisi, kusjuures mees- ja naiskandidaadid on esitatud vaheldumisi) ei pruugi saavutada soovitud tulemusi, kui riigis kasutatakse avatud nimekirjaga hääletussüsteemi, mis võimaldab valijatel nimekirjas kandidaatide järjestust muuta;

M. võttes arvesse poliitiliste erakondade olulist rolli naiste esindatuse suurendamisel või selle takistamisel erinevate vahendite kaudu; märkides, et kuigi üha enam poliitilisi erakondi väidab, et üldiselt on nende liikmete hulk sooliselt tasakaalustatud, peegeldub see poliitiliste erakondade ladvikus harva, kuna ainult 11% maailma parteiliidritest on naised;

N. märkides suure huviga, et poliitikas on naiste suurema osalemise tagamiseks ka palju muid vahendeid, nagu positiivse diskrimineerimise meetmed, mille eesmärk on tagada naiste esindatus ja tegevus parlamentides ja muudel valitavatel ametikohtadel;

O. rõhutades, et riikides, kus on aset leidnud konfliktid ning kus valimissüsteemid on kujundanud ja valimised korraldanud ÜRO, on tõenäolisem rohkemate naiste sattumine valitavatele ametikohtadele, kuna ÜRO nõuab sugude tasakaalustatumat esindatust;

P. võttes arvesse teadlikkuse tõstmise kampaaniate kaudu toimuva tasakaalustatud otsustusprotsessi puudutavate kultuuriliste hoiakute muutmise tähtsust ning arvestades, et poliitikas soolise tasakaalustatuse saavutamine nõuab sageli muutusi üldsuse hoiakutes;

Q. pidades meeles asjaolu, et perekondlike kohustuste jagamine naiste ja meeste vahel mõjutab naiste täieõiguslikku osalemist poliitikas;

R. tunnustades valitsusväliste ja vabatahtlike ühenduste võtmerolli püüetes mõjutada ühiskonda kui tervikut nõustuma võrdsema soolise tasakaaluga poliitikas;

S. arvestades, et tegevuse kaudu rohujuuretasandil saavad naised anda ja on andnud positiivse panuse mõttemallide muutumiseks seoses soolise võrdõiguslikkuse ning oluliste ühiskondlike ja poliitiliste teemadega;

T. arvestades varajase hariduse ja koolituse olulisust, kindlustamaks, et naised arendaksid oma teadmisi, oskusi ja enesekindlust, mis on vajalikud täieõiguslikult ühiskonnas ja poliitikas osalemiseks;

U. arvestades naiste panust tähelepanu juhtimisel naiste erilistele vajadustele et tulevases poliitikas võetaks arvesse sooperspektiivi ja teenitaks paremini demokraatia kui terviku eesmärke;

V. rõhutades, et partnerite poolne naiste tunnustamine nende positiivse panuse eest rahvusvahelisse poliitikasse on oluline sooliselt tasakaalustatuma poliitilise kultuuri toetamiseks, ning märkides, et Nobeli rahupreemia 92 laureaadist 12 on olnud naised,

1. tuletab meelde, et Euroopa tasandil on juba tunnustamist leidnud - Euroopa Parlamendi eespool nimetatud 2. märtsi 2000. aasta resolutsioonis -, et kahe sugupoole võrdne osalemine otsuste vastuvõtmisel on demokraatia esmane tingimus;

2. märgib, et hiljutised valimised on mõnes liikmesriigis ja kolmandates riikides toonud naised riigipeade ja valitsusjuhtide ametikohtadele;

3. õnnitleb valitsusjuhte, kes on kabinetiliikmete valimisel kasutanud objektiivseid ja mittediskrimineerivaid kriteeriume;

4. avaldab sügavat kahetsust, et vaatamata suurele hulgale poliitilistele avaldustele ja soovitustele, kõikjal maailmas vastu võetud tegevuskavadele ja riikide tasandil kehtestatud eriõigusaktidele jätkub Euroopas ja mujal maailmas sooline ebavõrdsus ja diskrimineerimine ning naiste alaesindatus poliitikas; märgib eriti, et Euroopa Parlamenti valitud naiste osakaal on olenevalt riigist 0% kuni 58% (keskmiselt veidi üle 30%) ning et liikmesriikide parlamentidesse valitud naiste osakaal kõigub 9% ja 45% vahel;

5. juhib tähelepanu asjaolule, et naiste vähene osalemine otsuste langetamise ja valitsemisega tegelevates organites on sageli seotud töö- ja eraelu ühitamise raskuste, perekondlike kohustuste ebavõrdse jaotuse ning diskrimineerimisega tööl ja kutseõppes;

6. rõhutab vajadust vaadata numbritest kaugemale ning keskenduda sellele, kuidas poliitikas aktiivselt osalevad naised mõjutavad valitsemise kujundamist ja konfliktide lahendamist ning kuidas nad aitavad tagada, et valitsemisreformid, aruandekohustus ja õigusriik on poliitilises tegevuskavas prioriteetsel kohal nii riiklikul kui ka rahvusvahelisel tasandil;

7. rõhutab, et naiste vähene osalemine poliitikas jätab Euroopa riigid ilma väärtuslikust inimpotentsiaalist;

8. toetab Parlamentidevahelise Liidu tööd sooliselt tasakaalustatuma poliitilise areeni saavutamiseks;

9. tervitab naiste ja meeste võrdse osalemise otsustamisprotsessi kõigil tasanditel küsimuse lisamist naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimist käsitleva ÜRO konventsiooni 2006. aasta tööprogrammi ning ootab selle tulemusi ja selle põhjal tehtud soovitusi; palub komisjonil ja nõukogu eesistujal anda Euroopa Parlamendile ülevaade kõnealuse konventsiooni teemalistest läbirääkimistest;

10. avaldab kahetsust, et ÜRO peasekretäri eri- ja isiklike esindajate ja saadikute ning isiklike ja erinõunike ning muude ÜRO kõrgemate ametikohtade täitjate hulgas on naised alaesindatud;

11. ergutab ÜRO peasekretäri määrama ÜRO peasekretäri eri- ja isiklike esindajate ja saadikute ning isiklike ja erinõunike ametikohtadele rohkem naisi; rõhutab, et ÜRO liikmesriikidele oleks kohane esitada lisaks meessoost kandidaatidele ka naissoost kandidaate, kui ÜRO peasekretär kaalub kõnealuste kõrgete ametikohtade täitmist;

12. ergutab ÜRO Julgeolekunõukogu delegatsioone kaasama naisi, et tagada sooliste aspektide arvestamine rahuvalve, konfliktide lahendamise ja rahu tagamise missioonides, ning kohtuma konfliktipiirkondi külastades ka kohalike naisorganisatsioonidega;

13. tervitab nõukogu otsust saata liikmesriikidele küsimustikud, kus palutakse teavet sammude kohta, mida nad on teinud UNSCR 1325(2000) rakendamiseks; kutsub nõukogu üles kõnealuseid tulemusi Euroopa Parlamendiga jagama;

14. ergutab kaasama naissoost politsei-, tsiviil- ja sõjaväe ametnikke ELi ja ÜRO rahuvalvemissioonidesse, et tõhustada kommunikatsiooni naistega kohalikes kogukondades ja kohalike kogukondadega üldiselt;

15. kahetseb, et praegu on ELi ühise välis- ja julgeolekupoliitika (ÜVJP) kõrge esindaja volitatud esindaja ametikohal ainult üks naine, samas kui ELi eriesindaja, volitatud esindaja, erisaadiku või erikoordinaatori ametikohti on kokku 14 [8]; ergutab ELi ÜVJP kõrget esindajat määrama peasekretäri eriesindaja või erisaadiku ametikohtadele rohkem naisi; kutsub ELi ÜVJP kõrget esindajat üles paluma liikmesriikidel esitada lisaks meessoost kandidaatidele ka naissoost kandidaate, kui ta kaalub selliste kõrgete ametikohtade täitmist;

16. kutsub ELi ÜVJP kõrget esindajat, komisjoni ja kõiki liikmesriike üles võtma tööle rohkem naisitsiviil-, politsei- ja sõjaväe ametnikena ning arvestama kõigis EJKP missioonides ka soolist aspekti, nagu seda tehti juba EUFORi missioonis Kongo Demokraatlikus Vabariigis;

17. ergutab jõuliselt soospetsiifilise koolituse korraldamist kõigile EJKP missioonides osalejatele; õhutab ka avaldama kõigi EJKP operatsioonides osalejate jaoks soolisi aspekte käsitlevaid juhiseid soo mõju kohta konflikti- ja konfliktijärgsetes olukordades;

18. tervitab suuremat naiste arvu komisjoni presidendi Barroso volinike hulgas, kuid taunib asjaolu, et volinike tasandil ei ole siiski veel saavutatud täielikku võrdsust, mis võiks olla eeskujuks Euroopas ja kogu maailmas;

19. tervitab komisjoni uusi meeste ja naiste võrdõiguslikkuse juhiseid, eelkõige tema otsust edendada naiste võrgustikku otsuste tegemisel;

20. tervitab asjaolu, et on loomisel Euroopa Soolise Võrdõiguslikkuse Instituut, mis peaks haarama initsiatiivi naiste suurema esindatuse edendamisel rahvusvahelises poliitikas;

21. palub komisjonil anda Euroopa Parlamendile regulaarselt teavet põhiõigusi, mittediskrimineerimist ja võrdseid võimalusi käsitleva volinikerühma töö kohta;

22. taunib asjaolu, et komisjoni 107 delegatsioonis ja talituses kolmandates riikides on selliste delegatsioonide juhi ametikohal üksnes 7 naist; nõuab tungivalt, et komisjon määraks välisdelegatsioonides juhtivatele ametikohtadele rohkem naisi;

23. palub komisjonil kasutada ELi välissuhete ning arengu- ja koostööpoliitika instrumente naiste osalemise edendamiseks poliitikas, eelkõige naiste osalemiseks valijatena ja poliitiliste kandidaatidena, sooküsimuste lisamiseks poliitiliste erakondade programmidesse valimiskampaaniate ajal, samuti teiste piirkondlike organisatsioonidega suhtlemisel, eelkõige seoses suutlikkuse tõstmisega;

24. kutsub komisjoni üles suurendama toetust projektidele, mille eesmärk on kindlustada naiste poliitilises elus osalemine ELis ja mujal, eelkõige arengumaades;

25. soovitab, et pädev parlamendikomisjon paneks aluse kogu maailma naisparlamendiliikmete vahelisele alalisele ja regulaarsele koostööle; palub eraldada vahendid, mis võimaldaksid korraldada naiste foorumi AKV-ELi parlamentaarses ühisassamblees ja sarnaseid foorumeid ka teistes parlamentaarsetes assambleedes, kus EL osaleb, samuti teha nende raames ühiseid algatusi;

26. kutsub liikmesriike ja komisjoni üles edendama vajadusel haridusprogramme, mis suurendavad kodanike, eelkõige noorte teadlikkust naiste võrdsete õiguste kohta aktiivsel osalemisel poliitilises elus juba alates varasest noorusest;

27. kutsub tulevast Euroopa Soolise Võrdõiguslikkuse Instituuti üles Euroopa Parlamendile regulaarselt aru andma kogutud andmetest ning riikide võrdsust puudutava õigusaktide ja liikmesriikide rakendatud soolise võrdõiguslikkuse strateegiate mõjust, samuti Euroopa ja siseriiklike poliitiliste erakondade parimatest tavadest;

28. kutsub tulevast Euroopa Soolise Võrdõiguslikkuse Instituuti üles jälgima ja hindama poliitilises ja avalikus elus naiste ja meeste tasakaalustatud osalemise saavutamise arengut kogu Euroopas, luues ja kasutades rahvusvaheliselt võrreldavate soolist mõõdet käsitlevate andmete põhjal kontroll- ja hindamise näitajaid, ning seejärel avaldama võetud meetmete ja naiste otsustusprotsessis osalemise osas saavutatud edu kohta aruanded ja levitama neid laialt;

29. kutsub tulevast Euroopa Soolise Võrdõiguslikkuse Instituuti üles looma sidemeid selliste sõltumatute organitega, nagu võrdsuse jälgimisega tegelev organ või riiklikul tasandil asutatud eraldi sõltumatu vahekohtuorgan, et jälgida valitsuse poliitikat seoses naiste ja meeste tasakaalustatud osalemisega poliitilises ja avalikus elus;

30. julgustab tulevast Euroopa Soolise Võrdõiguslikkuse Instituuti tegema koostööd teadusasutustega, et uurida põhjalikumalt takistusi naiste juurdepääsul kõrgetele riiklikele ametikohtadele ja poliitilisse ellu, tehes seda muuhulgas poliitikas tegutsevate naiste stereotüüpide uurimise kaudu;

31. julgustab tulevast Euroopa Soolise Võrdõiguslikkuse Instituuti vaatama numbritest kaugemale ja mõõtma, kuidas naised nii riikliku kui rahvusvahelise tasandi poliitikat tegelikult mõjutavad, seda eriti hea valitsemistava, usaldusväärsuse ja õigusriigi edendamise osas;

32. tunnistab, et riigid on poliitilise esindatuse valdkonna tõhusate muutuste põhilised käivitajad; nõuab tungivalt, et kõik riigid täidaksid 1995. aasta septembris Pekingis ning Peking +5 ja Peking +10 kohtumistel vastu võetud deklaratsioonist ja tegevusprogrammist tulenevaid kohustusi, samuti rahvusvahelisest õigusest tulenevaid kohustusi, eelkõige seoses UNSCR 1325(2000) ning Lissaboni strateegia rakendamisega;

33. kutsub kõiki liikmesriike üles ergutama naisi kandideerima kõrgetele ametikohtadele rahvusvahelisel tasandil ning nõuab tungivalt, et liikmesriigid esitaksid rahvusvaheliste läbirääkimiste ja poliitikaga seotud kõrgete ametikohtade täitmiseks ning eriti rahvusvahelistesse organisatsioonidesse lisaks meessoost kandidaatidele ka naissoost kandidaate;

34. kutsub komisjoni üles analüüsima ja levitama parimaid tavasid rahvusvaheliste ja riiklike meetmete osas, mille eesmärk on edendada naiste osalemist kõige kõrgematel ametikohtadel rahvusvahelises poliitikas;

35. kutsub liikmesriike üles meelitama, koolitama ja nimetama rohkem naisi diplomaatilistele ametikohtadele, samuti edendama soolist tasakaalu oma delegatsioonides ÜROs ja muudel rahvusvahelistel kohtumistel ja konverentsidel;

36. kutsub ELi valitsusi üles tõstma oma riikides avalikkuse teadlikkust, et lõpetada ühiskonna negatiivne suhtumine naiste suutlikkusse osaleda võrdselt nii riiklikul kui ka rahvusvahelisel tasandil toimuvas poliitilises protsessis; julgustab liikmesriike edendama riiklikel ametikohtadel soolise tasakaalu saavutamise eesmärki;

37. palub liikmesriikidel sätestada meetmed ühiskondliku, pere- ja tööelu ühitamiseks kooskõlas Euroopa Ülemkogu 15. ja 16. märtsi 2002. aasta Barcelona kohtumise lõppjärelduste ja Lissaboni strateegiaga, luues seega soodsa keskkonna naiste aktiivseks osalemiseks poliitikas;

38. palub liikmesriikidel võtta vastu sobivad õiguslikud ja/või haldusmeetmed, et toetada valitud esindajatel perekondlike ja avalike kohustuste ühitamist ja julgustada iseäranis parlamente ning kohalikke ja piirkondlikke ametivõime tagama, et nende ajakavad ja töömeetodid võimaldaksid mõlemast soost valitud esindajatel oma töö ja pereelu ühitamist;

39. kutsub liikmesriike üles pakkuma naistele rohkem koolitusvõimalusi, et võimaldada neile poliitilise karjääri valimise ja kõrgete ametikohtade saavutamise lihtsustamiseks vajalike oskuste omandamist;

40. palub poliitilistel erakondadel kogu Euroopas edendada mõlema sugupoole tasakaalustatud osalemist kandidaatide nimekirjas;

41. ergutab poliitilisi erakondi üle Euroopa kaotama naiste osalemist otseselt või kaudselt piiravaid takistusi, et tagada naiste õigus osaleda aktiivselt ja meestega võrdsetel tingimustel otsuste tegemise kõigil tasanditel kõigis sisepoliitilistes struktuurides ning ametisse määramise protsessides ja poliitiliste erakondade juhtimises;

42. julgustab pädevaid ametiasutusi pakkuma poliitikas osaleda soovivatele naistele ja meestele poliitikaalast koolitust, sealhulgas avaliku esinemise alast koolitust;

43. nõuab tungivalt, et poliitilised erakonnad kaasaksid valitavate ametikohtade kandidaatide nimekirjadesse kvalifitseeritud naisi ja mehi;

44. ergutab poliitilisi erakondi kutsuma naisi üles valima ja valimistel osalema ning tõstma oma poliitilistes programmides üldist teadlikkust naiste vajaduste ja püüdluste kohta;

45. ergutab Euroopa Parlamendi parlamentidevahelisi delegatsioone ning parlamendikomisjonide missioone ja delegatsioone võtma oma tegevuses arvesse soolise võrdõiguslikkuse küsimust ja naiste piisavat esindatust institutsioonilises koostöös;

46. kinnitab uuesti pühendumust soolise võrdõiguslikkuse süvalaiendamisele suunatud lähenemisviisile ja sooliselt tasakaalustatud esindatusele kõigis delegatsioonides ja missioonides, sealhulgas valimiste vaatlusmissioonides;

47. ergutab Euroopa Parlamendi liikmete juhitavaid valimiste vaatlusmissioone osutama erilist tähelepanu naiste osalemisele poliitilistes kampaaniates nii kandidaatide kui ka valijatena;

48. julgustab noorte naiste edutamist kodanikuühiskonna organisatsioonides, et võimaldada neil omandada poliitikas vajalikke kogemusi, oskusi ja võimekust;

49. julgustab looma eelkõige naiste karjääri edendavaid valitsusväliseid organisatsioone (VVO), mis pakuvad koolitusi sellistes valdkondades nagu juhtimine, otsuste tegemine, avaliku kõnelemise oskus, info- ja kommunikatsioonitehnoloogia kasutamine, enesekindluse suurendamine ja poliitiliste kampaaniate läbiviimine

50. julgustab meediat tunnustama naiste osalemise tähtsust poliitilises protsessis, kajastama õiglaselt ja tasakaalustatult mees- ja naiskandidaate ning pöörama tähelepanu erakondade programmide mõjule naiste vajaduste ja õiguste ja demokraatliku esindatuse edendamisele;

51. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile, teistele ELi institutsioonidele ja organitele ning liikmesriikide valitsustele ja parlamentidele, ÜRO liikmete ja ÜRO peasekretärile.

[1] EÜT C 364, 18.12.2000, lk 1.

[2] EÜT C 168, 4.7.1995, lk 3.

[3] EÜT L 319, 10.12.1996, lk 11.

[4] EÜT C 262, 18.9.2001, lk 248.

[5] EÜT C 346, 4.12.2000, lk 82.

[6] EÜT C 228, 13.8.2001, lk 186.

[7] Vastuvõetud tekstid, P6_TA(2006)0245.

[8] Annalisa Gianella, kes on Javier Solana volitatud esindaja massihävitusrelvade leviku tõkestamise valdkonnas.

--------------------------------------------------