Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS, milles käsitletakse Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahelise assotsiatsioonilepinguga asutatud assotsiatsiooninõukogus Euroopa Liidu nimel võetavat seisukohta sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise sätete kohta /* COM/2012/0152 final - 2012/0076 (NLE) */





SELETUSKIRI 1. ETTEPANEKU TAUST Ettepaneku põhjused ja eesmärgid Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahelise assotsiatsioonilepingu[1] (edaspidi „Ankara leping”) artiklis 12 ja selle lepingu lisaprotokolli[2] (edaspidi „lisaprotokoll”) artiklis 36 ning sellele järgnevates artiklites on sätestatud, et ELi ja Türgi vahelist töötajate vaba liikumist hakatakse juurutama etapiviisiliselt. Ankara lepingu artiklis 9 on sätestatud, et selle lepingu reguleerimisalas on keelatud igasugune diskrimineerimine kodakondsuse alusel. Lisaprotokolli artiklis 39 on sätestatud, et assotsiatsiooninõukogu peab vastu võtma sotsiaalkindlustusmeetmed liidu piires liikuvate Türgi kodakondsusega töötajate ja nende liidus elavate perekondade jaoks, ning on loetletud mõned sotsiaalkindlustuse koordineerimise põhimõtted, mida need meetmed peaksid rakendama. Ankara lepingus ja selle lisaprotokollis sätestatud sotsiaalkindlustuse koordineerimise põhimõtete rakendamise esimese sammuna võttis assotsiatsiooninõukogu 19. septembril 1980. aastal vastu assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 3/80, milles käsitletakse Euroopa ühenduste liikmesriikide sotsiaalkindlustussüsteemide kohaldamist Türgi töötajate ja nende pereliikmete suhtes[3] (edaspidi „otsus nr 3/80”). Teist sammu, nimelt otsuse nr 3/80 sätete rakendusmääruse vastuvõtmist, aga ei astutud.[4] Vahepeal on Euroopa Kohtus otsustatud, et otsuse nr 3/80 artikli 3 lõikel 1 (mittediskrimineerimise põhimõte) ja selle otsuse artiklil 6 (nõue loobuda elukohaklauslist otsuse nr 3/80 kohaselt makstavate hüvitiste puhul) on vahetu õigusmõju ning neile võib tugineda liikmesriigi kohtus[5]. Õiguskindluse tagamiseks ning Ankara lepingus ja selle lisaprotokollis sätestatud sotsiaalkindlustuse koordineerimise põhimõtete täies ulatuses rakendamiseks peab assotsiatsiooninõukogu vastu võtma uue otsuse, millega asendataks otsus nr 3/80. Komisjoni varasem ettepanek otsuse nr 3/80 rakendamiseks tühistatakse, sest kavandatud on, et assotsiatsiooninõukogu uue otsusega rakendatakse korraga Ankara lepingus ja selle lisaprotokollis võetud kohustused. Üldine taust Töötajate vaba liikumist käsitlevate Ankara lepingu ja selle lisaprotokolli sätete ning nende sätete rakendamiseks võetud meetmete, eelkõige assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 juurde peaksid kuuluma asjakohased sotsiaalkindlustuse koordineerimise meetmed. Lisaks on lisaprotokolli artiklis 39 selgesõnaliselt sätestatud sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise vajalikkus ja see säte tuleb rakendada. Selleks peab assotsiatsiooninõukogu võtma vastu otsuse. Mitmed muud kolmandate riikidega sõlmitud assotsiatsioonilepingud sisaldavad samuti sätteid sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta. Käesolev ettepanek on osa paketist, milles on sarnased ettepanekud Albaania, Montenegro ja San Marinoga sõlmitud lepingute kohta. Esimese paketi, mis sisaldas sarnaseid ettepanekuid Alžeeria, Maroko, Tuneesia, Horvaatia, endise Jugoslaavia Makedoonia Vabariigi ja Iisraeli kohta, võttis nõukogu vastu 2010. aasta oktoobris[6]. Selleks, et Euroopa Liit saaks assotsiatsiooninõukogus võtta seisukoha, on vaja nõukogu otsust. Ettepaneku valdkonnas kehtivad õigusnormid Euroopa Liidu tasandil koordineeritakse liikmesriikide sotsiaalkindlustussüsteeme määrusega (EÜ) nr 883/2004[7] ja selle rakendusmäärusega (EÜ) nr 987/2009[8]. Nõukogu määrusega (EL) nr 1231/2010[9] on laiendatud määruse (EÜ) nr 883/2004 ja määruse (EÜ) nr 987/2009 sätteid kolmandate riikide kodanikele, keda need sätted üksnes nende isikute kodakondsuse tõttu veel ei hõlma. Määruses (EL) nr 1231/2010 on juba käsitletud Türgi töötajate eri liikmeriikides omandatud kindlustusperioodide liitmist seoses õigusega teatavatele hüvitistele, nagu on sätestatud Türgiga sõlmitud lepingu lisaprotokolli artikli 39 lõikes 2. Kooskõla Euroopa Liidu muude tegevuspõhimõtete ja eesmärkidega Türgi on liitunud Euroopa integratsiooniprojektiga alates Ankara assotsiatsioonilepingu allkirjastamisest 1963. aastal. Seda lepingut täiendati 1970. aastal lisaprotokolliga. Neis lepingutes on seatud eesmärgiks jõuda etapiviisiliselt töötajate vaba liikumiseni Türgi ja Euroopa Liidu vahel. Nendest lepingusätetest, milles on kirja pandud programm, tuleneb ühtlasi lisaprotokolli artikkel 39, milles on sätestatud sotsiaalkindlustuse koordineerimine. Nende sätete täielik rakendamine tugevdab privilegeeritud suhteid Türgiga, nagu on ette nähtud Euroopa Liidu lepingu artiklis 8. Samal ajal võimaldab see Türgil ühtlustada oma sotsiaalkindlustuse koordineerimise põhimõtteid ELi omadega ja aitab ette valmistada tulevikus aset leidvat ühinemist ELiga. 2. HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED Konsulteerimine huvitatud isikutega Käesoleva ettepanekuga, milles käsitletakse liikmesriikide ja Türgi sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimist, asendatakse otsus nr 3/80. Käesolev ettepanek on koostatud sarnaselt paketile, kuhu kuuluvad kuus assotsiatsiooninõukogu või stabiliseerimis- ja assotsiatsiooninõukogu otsuse eelnõu – Alžeeria, Maroko, Tuneesia, Horvaatia, endise Jugoslaavia Makedoonia Vabariigi ja Iisraeli kohta – ja mille suhtes Euroopa Liidu seisukoht on võetud vastu nõukogu otsusega 2010. aasta oktoobris. Üksikasjalikud läbirääkimised nende otsuste sisu üle toimusid nõukogus 2010. aastal. Enne neid läbirääkimisi toimusid sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise halduskomisjonis tulised arutelud liikmesriikide esindajatega. Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine Välisekspertide arvamusi ei olnud vaja kasutada. Mõju hindamine Türgiga sõlmitud lepingu lisaprotokolli artikkel 39 sisaldab sätteid liikmesriikide ja Türgi sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta. Mitmed muud kolmandate riikidega sõlmitud lepingud sisaldavad samuti sätteid sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta. Kõigi nende sätete puhul on vajalik, et vastava lepinguga asutatud asjakohane nõukogu võtaks vastu otsuse, mis võimaldaks artiklis 39 sätestatud põhimõtetel jõustuda. Neis lepingutes sisalduvate sotsiaalkindlustussätete eesmärk on, et asjaomasest assotsieerunud riigist pärit töötajal oleks võimalik saada teatavaid sotsiaalkindlustushüvitisi, mis on ette nähtud selle liikmeriigi (nende liikmesriikide) õigusaktidega, mille reguleerimisalasse töötaja kuulub või on kuulunud. Vastastikkuse põhimõttel kohaldatakse seda ka assotsieerunud riigis töötava ELi kodaniku suhtes. Kuna kõik praeguses ettepanekute paketis nelja assotsieerunud riigi (Albaania, Montenegro, San Marino ja Türgi) suhtes kohaldatavad sätted on peaaegu ühesugused ja väga sarnased nõukogus 2010. aastal vastu võetud esimesse paketti kuulunud kuue ettepanekuga Alžeeria, Maroko, Tuneesia, Horvaatia, endise Jugoslaavia Makedoonia Vabariigi ja Iisraeli suhtes, siis on liikmesriikide sotsiaalkindlustusametitel neid sätteid lihtsam kohaldada. Liikmesriikide sotsiaalkindlustusasutuste jaoks võib nende ettepanekute rakendamine kaasa tuua mõningast finantsmõju, kuna nad peavad maksma näiteks hüvitisi, mida on kirjeldatud lisaprotokolli artiklis 39. See artikkel käsitleb siiski ainult isikuid, kes on teinud makseid asjaomase riigi sotsiaalkindlustussüsteemi selle riigi õigusaktide kohaselt. Praegusel etapil on igal juhul raske mõõta nende ettepanekute täpset mõju riiklikele sotsiaalkindlustussüsteemidele. 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG Kavandatud meetmete kokkuvõte Käesolevas ettepanek koosneb nõukogu otsusest, milles on esitatud Euroopa Liidu võetav seisukoht Türgiga sõlmitud lepinguga asutatud assotsiatsiooninõukogus, ning lisas esitatud assotsiatsiooninõukogu sotsiaalkindlustusalase otsuse eelnõust. Kavandatav assotsiatsiooninõukogu otsus vastab lisaprotokolli artiklis 39 sellise otsuse vastuvõtmise suhtes esitatud nõudele, et sotsiaalkindlustuspõhimõtete kehtestamiseks on vaja otsust. Otsuses on esitatud ka rakendussätted Türgiga sõlmitud lepingu lisaprotokolli artikli 39 nende sätete jaoks, mis ei ole juba hõlmatud määrusega (EL) nr 1231/2010. Lisaks on seal esitatud erisäte, nagu oli ka otsuses nr 3/80, et rakendada Ankara lepingu artikkel 9 sotsiaalkindlustuse koordineerimise valdkonnas. Lisaks tagab kavandatav assotsiatsiooninõukogu otsus, et hüvitiste ülekandmist ja perehüvitiste andmist käsitlevaid sätteid rakendatakse vastastikkuse põhimõttel ka seaduslikult Türgis töötavate ELi töötajate ja nende seaduslikult Türgis elavate pereliikmete suhtes. Kuna sellega ületaks assotsiatsiooninõukogu otsus lisaprotokolli artikli 39 reguleerimisala, siis on assotsiatsiooninõukogu otsuse eelnõus tuginetud ka Ankara lepingu artikli 22 lõikele 3. Õiguslik alus Assotsiatsiooninõukogus võetavat seisukohta käsitleva nõukogu otsuse aluseks peab olema Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõige 9 koostoimes selle lepingu artikliga 48. Ankara lepingus ja selle lisaprotokollis on sätestatud juriidiline situatsioon, mida tuleb eristada teistest sotsiaalkindlustussätteid sisaldavates assotsiatsioonilepingutes sätestatud juriidilistest situatsioonidest, sest vastupidiselt teistele lepingutele on Ankara lepingus ja selle lepingu lisaprotokollis selgesõnaliselt sätestatud, et edaspidiseks eesmärgiks on tagada töötajate vaba liikumine. Selles kontekstis tuleb viidet töötajate vabale liikumisele mõista samamoodi kui liidu asjakohastes õigusaktides (vt Ankara lepingu artikkel 12). On tõsi, et töötajate vaba liikumist Türgi ja ELi vahel ei ole saavutatud ja seega ei saa praegu kehtivat juriidilist olukorda vaadelda kui siseturu laiendamist töötajate vaba liikumise osas (nagu see on EMÜ ja Šveitsi puhul). Arvestades siiski, et Ankara lepingus ja selle lisaprotokollis on sätestatud erinevad lähenemisviisid selles osas, kuidas võimaluste piires laiendada töötajate vaba liikumist käsitlevates liidu õigusaktides sätestatud põhimõtete kohaldamist Türgi kodanike suhtes,[10] tuleb rakendatavate sotsiaalkindlustussätete puhul, mis peavad töötajate liikumisega kaasnema, samuti võtta õiguslikuks aluseks ELi toimimise lepingu artikkel 48. Subsidiaarsuse põhimõte Lisaprotokollis on sätestatud sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise põhimõtted, mida kõik liikmesriigid võrdselt peavad rakendama. Nende põhimõtete rakendamisel tuleb seega lähtuda ühtsetest kriteeriumidest ning seda saab paremini teha liidu tasandil. Proportsionaalsuse põhimõte Ettepanek on proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas järgmistel põhjustel. Liikmesriigid on jätkuvalt ainupädevad riiklike sotsiaalkindlustussüsteemide kehtestamises, korraldamises ja rahastamises. Ettepanekuga üksnes korraldatakse liikmesriikide ja Türgi sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimist ja sellest peaks olema kasu kõnealuste riikide kodanikele. Peale selle ei mõjuta ettepanek liikmesriikide ja Türgi vahel sõlmitud kahepoolsetest sotsiaalkindlustuslepingutest tulenevaid õigusi ja kohustusi, kui nende lepingutega antakse asjaomastele isikutele soodsamad tingimused. Ettepanekuga vähendatakse riiklike asutuste finants- ja halduskoormust, kuna see ettepanek on osa sarnaste ettepanekute paketist, millega tagatakse kolmandate riikidega sõlmitud assotsiatsioonilepingute sotsiaalkindlustussätete ühtne rakendamine. Vahendi valik Kavandatav vahend: nõukogu otsus (mille lisas on esitatud assotsiatsiooninõukogu otsuse eelnõu). Muud vahendid ei oleks asjakohased järgmistel põhjustel. Kavandatud meetme jaoks ei ole muud võimalust. Ankara lepingu lisaprotokolli artiklis 39 on nõutud vastava assotsiatsiooninõukogu otsust. Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõikes 9 nähakse ette nõukogu otsus, kui on vaja kehtestada seisukohad, mida tuleb liidu nimel võtta mõne lepinguga asutatud organis, kui see organ on kutsutud tegema õiguslike tagajärgedega otsuseid. 4. MÕJU EELARVELE Ettepanek ei mõjuta ELi eelarvet. 5. MUU TEAVE Lihtsustamine Ettepaneku rakendamine lihtsustab liikmesriikide ametiasutuste ning eraõiguslike isikute jaoks haldusmenetluse korda. Ettepaneku üksikasjalik selgitus A. Nõukogu otsus, milles käsitletakse Türgiga sõlmitud assotsiatsioonilepinguga asutatud assotsiatsiooninõukogus Euroopa Liidu nimel võetavat seisukohta sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise sätete kohta. Artikkel 1 Selles artiklis sätestatakse ELi võetav seisukoht ELi–Türgi assotsiatsiooninõukogus. B. Lisatud assotsiatsiooninõukogu otsuse eelnõu Ankara lepingus sisalduvate sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimist käsitlevate sätete kohta. I osa: Üldsätted Artikkel 1 Selles artiklis määratletakse järgmised liikmesriikide ja Türgi õiguses kasutatavad mõisted: „Ankara leping”, „määrus”, „rakendusmäärus”, „liikmesriik”, „töötaja”, „pereliige”, „õigusaktid”, „hüvitised” ja „ülekantavad hüvitised”; muude lisatud otsuses kasutatud terminite puhul osutatakse määrusele ja rakendusmäärusele. Artikkel 2 Kooskõlas Türgiga sõlmitud lepingu lisaprotokolli artikliga 39 määratletakse artiklis isikud, kes on hõlmatud lisas esitatud otsusega. Artikkel 3 Selles artiklis sätestatakse, et lepinguga hõlmatud isikuid ei diskrimineerita lepingus ettenähtud sotsiaalkindlustushüvitistega seoses. II osa Liikmesriikide ja Türgi vahelised suhted Lisatud otsuse selles osas käsitletakse Türgiga sõlmitud lepingu lisaprotokolli artikli 39 lõikes 4 sisalduvaid põhimõtteid ning vastastikkuse klauslit seoses ELi kodanike ja nende pereliikmetega. Artikkel 4 Selles artiklis käsitletakse rahaliste hüvitiste ülekandmise põhimõtet, nagu on sätestatud Türgiga sõlmitud lepingu lisaprotokolli artikli 39 lõikes 4, ning selgitatakse, et see põhimõte kehtib ainult hüvitiste suhtes, mida on nimetatud lisatud otsuse artikli 1 lõike 1 punktis i, kus on loetletud kõnealuses lõikes osutatud hüvitised. III osa Muud sätted Artikkel 5 Selles artiklis on esitatud üldsätted koostöö tegemiseks ühelt poolt liikmesriikide ja nende sotsiaalkindlustusasutuste ning teiselt poolt Türgi ja tema sotsiaalkindlustusasutuste, samuti hüvitisesaajate ja asjaomaste sotsiaalkindlustusasutuste vahel. Need sätted sarnanevad määruse (EÜ) nr 883/2004 artikli 76 lõike 3, lõike 4 esimese ja kolmanda alapunkti ning lõike 5 sätetele. Artikkel 6 Selles artiklis sätestatakse halduskontrolli ja arstliku läbivaatuse menetlused, mis on sarnased määruse (EÜ) nr 987/2009 artikli 87 sätetega. Lisaks annab see artikkel võimaluse võtta vastu muid rakendussätteid selles valdkonnas. Artikkel 7 Selles artiklis osutatakse võimalusele kasutada Ankara lepingus sätestatud vaidluste lahendamise menetlust. Artikkel 8 Selles artiklis viidatakse lisatud otsuse II lisale, mis on sarnane määruse (EÜ) nr 883/2004 XI lisaga ning mida on vaja, et näha ette vajalikud erisätted Türgi õigusnormide kohaldamiseks seoses lisatud otsusega. Artikkel 9 Selles artiklis sätestatakse võimalus, et liikmesriigi ja Türgi vahelistest kehtivatest lepingutest tulenevaid haldussätteid kohaldatakse teatud tingimustel edasi. Artikkel 10 Selles artiklis nähakse ette täiendavate halduslepingute sõlmimise võimalus. Artikkel 11 Selles artiklis sätestatud üleminekusätted sarnanevad määruse (EÜ) nr 883/2004 artikli 87 lõigetes 1, 3, 4, 6 ja 7 sätestatud üleminekusätetele. Lisaks on seal üks säte Türgi töötajate õiguste kaitseks, kes kohtuasjas C-485/07 Akdas tehtud Euroopa Kohtu otsuse alusel, milles käsitletakse otsuse nr 3/80 artikli 6 lõike 1 vahetut mõju, juba enne käesoleva otsuse vastuvõtmist said pensioni või hüvitist mõnelt liikmesriigilt. Artikkel 12 Selles artiklis selgitatakse lisatud otsuse lisade õiguslikku staatust ja nende lisade muutmise korda. Artikkel 13 Selles artiklis määratakse kindlaks lisatud otsuse jõustumise kuupäev. 2012/0076 (NLE) Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS, milles käsitletakse Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahelise assotsiatsioonilepinguga asutatud assotsiatsiooninõukogus Euroopa Liidu nimel võetavat seisukohta sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise sätete kohta EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 48 koostoimes artikli 218 lõikega 9, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut ning arvestades järgmist: (1) Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahelises assotsiatsioonilepingus[11] (edaspidi „Ankara leping”) ja selle lepingu 23. novembril 1970. aastal vastuvõetud lisaprotokollis[12] (edaspidi „lisaprotokoll”) on sätestatud, et ELi ja Türgi vahelist töötajate vaba liikumist hakatakse juurutama etapiviisiliselt. (2) Ankara lepingu artiklis 9 on sätestatud, et selle lepingu reguleerimisalas on keelatud igasugune diskrimineerimine kodakondsuse alusel. (3) Lisaprotokolli artiklis 39 on sätestatud, et assotsiatsiooninõukogu võtab vastu sotsiaalkindlustusmeetmed liidu piires liikuvate Türgi kodakondsusega töötajate ning nende liidus elavate perekondade jaoks. (4) Lisaprotokolli artiklis 39 ja Ankara lepingu artiklis 9 sätestatud sotsiaalkindlustuspõhimõtete rakendamise esimese sammuna võttis assotsiatsiooninõukogu 19. septembril 1980. aastal vastu otsuse nr 3/80, milles käsitletakse Euroopa ühenduste liikmesriikide sotsiaalkindlustussüsteemide kohaldamist Türgi töötajate ja nende pereliikmete suhtes[13] (edaspidi „otsus nr 3/80”). (5) Tuleb tagada, et Ankara lepingu artiklis 9 ja lisaprotokolli artiklis 39 sätestatud sotsiaalkindlustuspõhimõtteid rakendatakse täies ulatuses. (6) Otsuse nr 3/80 sisu on vaja ajakohastada, et selle sätted kajastaksid Euroopa Liidu sotsiaalkindlustuse koordineerimise vallas toimunud arenguid[14]. (7) Seega tuleb otsus nr 3/80 kehtetuks tunnistada ja asendada assotsiatsiooninõukogu otsusega, millega rakendatakse korraga Ankara lepingu ja selle lisaprotokolli asjakohased sätted sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE: Artikkel 1 Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahelise assotsiatsioonilepinguga asutatud assotsiatsiooninõukogus Euroopa Liidu nimel võetav seisukoht sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise sätete küsimuses põhineb assotsiatsiooninõukogu otsuse eelnõul, mis on lisatud käesolevale otsusele. Väiksemaid muudatusi nimetatud otsuse eelnõus võivad liidu esindajad assotsiatsiooninõukogus teha ilma nõukogu täiendava otsuseta. Artikkel 2 Assotsiatsiooninõukogu otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas. Artikkel 3 Käesolev otsus jõustub selle vastuvõtmise päeval. Brüssel, Nõukogu nimel eesistuja LISA Eelnõu: ELi-TÜRGI ASSOTSIATSIOONINÕUKOGU OTSUS nr …/…, [kuupäev], sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise sätete kohta ASSOTSIATSIOONINÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahelist assotsiatsioonilepingut,[15] eriti selle artikli 22 lõiget 3, võttes arvesse selle lepingu 23. novembril 1970. aastal vastuvõetud lisaprotokolli,[16] eriti selle artiklit 39, ning arvestades järgmist: (1) Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahelises assotsiatsioonilepingus (edaspidi „Ankara leping”) ja selle lepingu 23. novembril 1970. aastal vastuvõetud lisaprotokollis (edaspidi „lisaprotokoll”) on sätestatud, et ELi ja Türgi vahelist töötajate vaba liikumist hakatakse juurutama etapiviisiliselt. (2) Ankara lepingu artiklis 9 on sätestatud, et selle lepingu reguleerimisalas on keelatud igasugune diskrimineerimine kodakondsuse alusel. (3) Lisaprotokolli artiklis 39 nähakse ette Türgi ja liikmesriikide sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimine ning sätestatakse sellise koordineerimise põhimõtted. (4) Lisaprotokolli artiklis 39 on sätestatud, et assotsiatsiooninõukogu võtab vastu sotsiaalkindlustusmeetmed ühenduse piires liikuvate Türgi kodakondsusega töötajate ning nende ühenduses elavate perekondade jaoks. (5) Lisaprotokolli artikli 39 rakendamise esimese sammuna võttis assotsiatsiooninõukogu 19. septembril 1980. aastal vastu assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 3/80, milles käsitletakse Euroopa ühenduste liikmesriikide sotsiaalkindlustussüsteemide kohaldamist Türgi töötajate ja nende pereliikmete suhtes[17] (edaspidi „otsus nr 3/80 ”). (6) Tuleb tagada, et Ankara lepingu artiklis 9 ja Ankara lepingu lisaprotokolli artiklis 39 ja sätestatud sotsiaalkindlustuspõhimõtteid rakendatakse täies ulatuses. (7) Otsuse nr 3/80 sisu tuleb ajakohastada, et nende sisu kajastaks viimasel ajal Euroopa Liidu sotsiaalkindlustuse koordineerimise vallas toimunud arenguid. (8) Nõukogu määrusega (EL) nr 1231/2010[18] on juba laiendatud määruse (EÜ) nr 883/2004 ja määruse (EÜ) nr 987/2009 sätteid kolmandate riikide kodanikele, keda need sätted üksnes nende isikute kodakondsuse tõttu veel ei hõlma. Määruses (EL) nr 1231/2010 on juba käsitletud Türgi töötajate eri liikmeriikides omandatud kindlustusperioodide liitmise põhimõtet seoses õigusega teatavatele hüvitistele, nagu on sätestatud Ankara lepingu lisaprotokolli artikli 39 lõikes 2. (9) Seega tuleb otsus nr 3/80 kehtetuks tunnistada ja asendada assotsiatsiooninõukogu otsusega, millega rakendatakse korraga kõik põhimõtted, mis on esitatud Ankara lepingus ja selle lisaprotokollis sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta. (10) Mittediskrimineerimise põhimõtte kohaldamist silmas pidades ei tohiks käesolev otsus anda peale teatavate hüvitiste puhul ette nähtud ülekandmisõiguse mitte mingeid täiendavaid õigusi, mis tulenevad teise lepinguosalise territooriumil asetleidvatest asjaoludest ja sündmustest, kui nimetatud asjaolusid ja sündmusi esimese lepinguosalise õigusaktide alusel arvesse ei võeta. (11) Käesoleva otsuse rakendamisel peaks Türgi töötaja õigus perehüvitistele sõltuma tingimusest, et tema pereliikmed elavad koos asjaomase töötajaga seaduslikult selles liikmesriigis, kus töötaja töötab. Otsus ei anna õigust perehüvitistele nende pereliikmete suhtes, kes elavad mõnes muus riigis, nt Türgis. (12) Koordineerimiseeskirjade kohaldamise hõlbustamiseks võib olla vaja kehtestada erisätted, mis arvestaksid Türgi õigusaktide erijooni. (13) Liikmesriikide ja Türgi vaheliste sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise ladusa toimimise tagamiseks on vaja kehtestada konkreetsed sätted, milles käsitletakse liikmesriikide ja Türgi vahelist koostööd ning asjaomase isiku ja pädeva riigi sotsiaalkindlustusasutuste vahelist koostööd. (14) Tuleks vastu võtta üleminekusätted, et kaitsta käesoleva otsusega hõlmatud isikuid ja tagada, et nad ei kaotaks selle jõustumise tõttu oma õigusi, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE: I OSA ÜLDSÄTTED Artikkel 1 Mõisted 1. Käesoleva otsuse kohaldamisel kasutatakse järgmisi mõisteid: a) „Ankara leping” – leping, millega luuakse assotsiatsioon Euroopa majandusühenduse ja Türgi vahel; b) „määrus” – Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta,[19] mida kohaldatakse Euroopa Liidu liikmesriikides; c) „rakendusmäärus” – Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 987/2009, milles sätestatakse määruse (EÜ) nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta) rakendamise kord[20]; d) „liikmesriik” – Euroopa Liidu liikmesriik; e) „töötaja” – i) liikmesriigi õigusaktide kohaldamisel: isik, kes töötab määruse artikli 1 punkti a tähenduses; ii) Türgi õigusaktide kohaldamisel: isik, kes töötab Türgi õigusaktide tähenduses; f) „pereliige” – i) liikmesriigi õigusaktide kohaldamisel: pereliige määruse artikli 1 punkti i tähenduses; ii) Türgi õigusaktide kohaldamisel: pereliige Türgi õigusaktide tähenduses; g) „õigusaktid” – i) liikmesriikide õigusaktide puhul: õigusaktid määruse artikli 1 lõike 1 tähenduses, nagu neid kohaldatakse käesoleva otsusega hõlmatud hüvitiste puhul; ii) Türgi õigusaktide puhul: asjakohased õigusaktid, nagu neid kohaldatakse Türgis käesoleva otsusega hõlmatud hüvitiste puhul; h) „hüvitised” – i) liikmesriikides kohaldatavate hüvitiste puhul: hüvitised määruse artikli 3 tähenduses; ii) Türgis kohaldatavate hüvitiste puhul: vastavad Türgis kohaldatavad hüvitised; i) „ülekantavad hüvitised” – i) liikmesriikide puhul: – vanaduspension, – toitjakaotuspension, – tööõnnetus- või kutsehaiguspension, – invaliidsuspension määruse tähenduses, välja arvatud mitteosamakselised rahalised erihüvitised, mis on loetletud määruse X lisas; ii) Türgi puhul: vastavad Türgi õigusaktides kehtestatud hüvitised, välja arvatud mitteosamakselised rahalised erihüvitised, mis on sätestatud käesoleva otsuse I lisas. 2. Muud käesolevas otsuses kasutatud terminid on tähenduses, mis neile on antud a) liikmesriikide puhul: määruses ja rakendusmääruses, b) Türgi puhul: vastavasisulistes Türgis kohaldatavates õigusaktides. Artikkel 2 Isikud, kelle suhtes otsust kohaldatakse Käesolevat otsust kohaldatakse: a) Türgi töötajate suhtes, kes töötavad või on töötanud seaduslikult ühe liikmesriigi territooriumil ning kelle suhtes kohaldatakse või on kohaldatud ühe või mitme liikmesriigi õigusakte, ning nende töötajate ülalpidamisel olevate isikute suhtes; b) punktis a nimetatud töötajate pereliikmete suhtes, tingimusel, et need pereliikmed elavad või on elanud seaduslikult koos asjaomase töötajaga selles liikmesriigis, kus töötaja töötab, c) töötajate suhtes, kes on liikmesriigi kodanikud ja kes töötavad või on töötanud seaduslikult Türgi territooriumil ning kelle suhtes kohaldatakse või on kohaldatud Türgi õigusakte, ning nende töötajate ülalpidamisel olevate isikute suhtes, ja d) punktis c nimetatud töötajate pereliikmete suhtes, tingimusel, et need pereliikmed elavad või on elanud seaduslikult koos asjaomase töötajaga Türgis ajal, mil töötaja seal töötab või töötas. Artikkel 3 Võrdne kohtlemine 1. Türgi töötajatele, kes töötavad seaduslikult mõnes liikmesriigis, ja kõigile nende pereliikmetele, kelle seaduslik elukoht on nendega samas riigis, võimaldatakse artikli 1 lõike 1 punktis h sätestatud hüvitisi, ilma et neid nende kodakondsuse alusel mis tahes viisil diskrimineeritaks selle liikmesriigi kodanikega võrreldes, kus nad töötavad. 2. Töötajatele, kes on mõne liikmesriigi kodanikud ja kes töötavad seaduslikult Türgis, ja kõigile nende pereliikmetele, kelle seaduslik elukoht on nendega samas riigis, võimaldatakse artikli 1 lõike 1 punktis h sätestatud hüvitisi, ilma et neid nende kodakondsuse alusel mis tahes viisil diskrimineeritaks Türgi kodanikega võrreldes. II osa LIIKMESRIIKIDE JA TÜRGI VAHELISED SUHTED Artikkel 4 Elukohaklauslist loobumine 1. Artikli 1 lõike 1 punktis i sätestatud ülekantavaid hüvitisi, millele artikli 2 punktides a ja c osutatud isikutel on õigus, ei tohi mingil viisil vähendada, muuta, peatada, tagasi võtta ega konfiskeerida põhjusel, et hüvitisesaaja elab: i) liikmesriigi õigusaktide kohaselt saadava hüvitise puhul Türgi territooriumil või ii) Türgi õigusaktide kohaselt saadava hüvitise puhul mõne liikmesriigi territooriumil. 2. Artikli 2 punktis b osutatud töötaja pereliikmetel on õigus artikli 1 lõike 1 punkti i alapunktis i sätestatud ülekantavatele hüvitistele samavõrd kui asjaomase liikmesriigi kodakondsusega töötaja pereliikmetel, kui artikli 2 punktis b osutatud töötaja pereliikmete elukoht on Türgi territooriumil. 3. Artikli 2 punktis d osutatud töötaja pereliikmetel on õigus artikli 1 lõike 1 punkti i alapunktis ii sätestatud ülekantavatele hüvitistele samavõrd kui asjaomase Türgi kodakondsusega töötaja pereliikmetel, kui artikli 2 punktis d osutatud töötaja pereliikmete elukoht on mõne liikmesriigi territooriumil. III OSA MUUD SÄTTED Artikkel 5 Koostöö 1. Liikmesriigid ja Türgi edastavad üksteisele kogu teabe, mis on seotud nende õigusaktide muudatustega, mis võivad mõjutada käesoleva otsuse rakendamist. 2. Käesoleva otsuse kohaldamisel osutavad liikmesriikide ja Türgi ametivõimud ning sotsiaalkindlustusasutused üksteisele abi ja tegutsevad nii, nagu rakendaksid nad oma riigi õigusakte. Kõnealuste ametivõimude ning sotsiaalkindlustusasutuste antav haldusabi peab üldjuhul olema tasuta. Liikmesriikide ja Türgi pädevad asutused võivad aga kokku leppida teatavate kulude hüvitamises. 3. Liikmesriikide ja Türgi ametivõimud ning sotsiaalkindlustusasutused võivad käesoleva otsuse kohaldamisel suhelda vahetult üksteisega ja asjaomaste isikute või nende esindajatega. 4. Et tagada käesoleva otsuse nõuetekohane rakendamine, on käesoleva otsusega hõlmatud sotsiaalkindlustusasutused ja isikud kohustatud vahetama teavet ja tegema koostööd. 5. Asjaomased isikud peavad teatama pädeva liikmesriigi või Türgi (kui Türgi on pädev riik) ja elukohajärgse liikmesriigi või Türgi (kui Türgi on elukohariik) sotsiaalkindlustusasutustele esimesel võimalusel muutusest oma isiklikus või perekondlikus olukorras, kui muutunud olukord mõjutab nende õigust hüvitistele käesoleva otsuse alusel. 6. Lõikes 5 osutatud teatamiskohustuse täitmatajätmine võib kaasa tuua proportsionaalsete meetmete rakendamise vastavalt riiklikele õigusaktidele. Need meetmed on sellegipoolest samaväärsed samasugustes olukordades siseriiklike õigusaktide alusel rakendatavatega ega muuda taotlejate jaoks neile käesoleva otsusega antud õiguste kasutamist liiga keeruliseks ega võimatuks. 7. Liikmesriik ja Türgi võivad lisada siseriiklikesse õigusaktidesse sätted, millega luuakse tingimused hüvitise saamise õiguse kontrollimiseks, et võtta arvesse asjaolu, et hüvitisesaaja viibib või elab väljaspool deebitorasutuse asukohariigi territooriumi. Kõnealused sätted peavad olema proportsionaalsed, ei tohi sisaldada diskrimineerimist kodakondsuse alusel ning peavad olema kooskõlas käesoleva otsuse põhimõtetega. Neist sätetest tuleb teatada assotsiatsiooninõukogule. Artikkel 6 Halduskontroll ja arstlik läbivaatus 1. Käesolevat artiklit kohaldatakse artiklis 2 osutatud isikute suhtes, kes saavad artikli 1 lõike 1 punktis i osutatud ülekantavaid hüvitisi, ja käesoleva otsuse rakendamise eest vastutavate sotsiaalkindlustusasutuste suhtes. 2. Kui hüvitiste saaja või taotleja või tema pereliige viibib või elab mõne liikmesriigi territooriumil ning asjaomane deebitorasutus asub Türgis või kui kõnealune isik viibib või elab Türgis ning asjaomane deebitorasutus asub mõnes liikmesriigis, teeb arstliku läbivaatuse kõnealuse asutuse taotlusel hüvitisesaaja viibimis- või elukohajärgne sotsiaalkindlustusasutus selles asutuses kohaldatavates õigusaktides sätestatud korra kohaselt. Deebitorasutus teatab viibimis- või elukohajärgsele sotsiaalkindlustusasutusele vajaduse korral kõikidest erinõuetest, mida tuleb järgida, ja punktidest, mida arstlik läbivaatus peab hõlmama. Viibimis- või elukohajärgne sotsiaalkindlustusasutus edastab arstlikku läbivaatust taotlenud deebitorasutusele aruande. Deebitorasutus jätab endale õiguse korraldada hüvitisesaaja läbivaatus asutuse valitud arsti poolt, kas selle riigi territooriumil, kus hüvitisesaaja või taotleja viibib või elab, või deebitorasutuse asukohariigis. Hüvitisesaajat võib kutsuda deebitorasutuse liikmesriigi territooriumile üksnes juhul, kui reis ei kahjusta tema tervist ja kui sellega seonduvad reisi- ja elamiskulud kannab deebitorasutus. 3. Kui hüvitise saaja või taotleja või tema pereliige viibib või elab mõne liikmesriigi territooriumil ning asjaomane deebitorasutus asub Türgis või kui kõnealune isik viibib või elab Türgis ning asjaomane deebitorasutus asub mõnes liikmesriigis, teeb halduskontrolli deebitorasutuse taotlusel hüvitisesaaja viibimis- või elukohajärgne sotsiaalkindlustusasutus. Viibimis- või elukohajärgne sotsiaalkindlustusasutus edastab halduskontrolli taotlenud deebitorasutusele aruande. Deebitorasutusel on õigus lasta hüvitisesaaja olukord üle vaadata enda valitud spetsialistil. Hüvitisesaajat võib kutsuda deebitorasutuse liikmesriigi territooriumile üksnes juhul, kui reis ei kahjusta tema tervist ja kui sellega seonduvad reisi- ja elamiskulud kannab deebitorasutus. 4. Üks või enam liikmesriiki ja Türgi võivad kokku leppida muude haldussätete suhtes, tingimusel, et nad teatavad sellest assotsiatsiooninõukogule. 5. Erandina käesoleva otsuse artikli 5 lõikes 2 sätestatud tasuta vastastikuse haldusabi põhimõttest kompenseerib deebitorasutus käesoleva artikli lõigetes 2 ja 3 osutatud kontrollide tegelikud kulud sotsiaalkindlustusasutusele, kellel deebitorasutus oli palunud need kontrollid teha. Artikkel 7 Ankara lepingu artikli 25 kohaldamine Ankara lepingu artiklit 25 kohaldatakse juhul, kui üks lepinguosalistest leiab, et teine lepinguosaline ei ole artiklites 5 ja 6 sätestatud kohustusi täitnud. Artikkel 8 Erisätted Türgi õigusaktide kohaldamiseks Assotsiatsiooninõukogu võib vajaduse korral II lisas sätestada erisätted Türgi õigusaktide kohaldamiseks. Artikkel 9 Kehtivatest kahepoolsetest lepingutest tulenevad haldusmenetlused Mõne liikmesriigi ja Türgi vahel sõlmitud kahepoolsetes lepingutes sisalduvaid haldusmenetlusi võib jätkuvalt kohaldada tingimusel, et need menetlused ei halvenda käesoleva otsusega asjaomastele isikutele antud õigusi ja kohustusi. Artikkel 10 Käesoleva otsuse rakendamise korda täiendavad lepingud Üks või enam liikmesriiki ja Türgi võivad sõlmida lepinguid, millega täiendatakse käesoleva otsuse rakendamise halduskorda, eelkõige seoses pettuste ja vigade ennetamise ning nende vastu võitlemisega. IV OSA ÜLEMINEKU- JA LÕPPSÄTTED Artikkel 11 Üleminekusätted 1. Käesoleva otsuse alusel ei omandata õigusi otsuse jõustumisele eelneva aja eest. 2. Kui lõikest 1 ei tulene teisiti, omandatakse käesoleva otsuse alusel õigusi ka juhul, kui see on seotud ettenägematute asjaoludega, mis toimusid enne otsuse jõustumiskuupäeva. 3. Kõik hüvitised, mis on jäänud määramata või mis on peatatud asjaomase isiku kodakondsuse või elukoha tõttu, määratakse või ennistatakse asjaomase isiku taotluse põhjal alates käesoleva otsuse jõustumiskuupäevast, tingimusel, et varem hüvitiste andmist tinginud õiguste põhjal ei ole tehtud ühekordset summeeritud väljamakset. 4. Kui lõikes 3 nimetatud taotlus esitatakse kahe aasta jooksul alates käesoleva otsuse jõustumisest, omandatakse käesolevast otsusest tulenevad õigused alates käesoleva otsuse jõustumiskuupäevast ning asjaomase isiku puhul ei või tema õiguste peatamise või piiramise eesmärgil tugineda ühegi liikmesriigi ega Türgi õigusaktidele. 5. Kui lõikes 3 nimetatud taotlus esitatakse pärast kahe aasta möödumist käesoleva määruse jõustumiskuupäevast, jõustuvad kehtivuse säilitanud või ajaliselt piiramata õigused alates taotluse esitamise kuupäevast, kui asjaomase liikmesriigi või Türgi õigusaktide võimalikest soodsamatest sätetest ei tulene teisiti. 6. Kui liikmesriik on määranud mõnele isikule pensioni või mitteosamakselise rahalise erihüvitise enne käesoleva otsuse jõustumise kuupäeva assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 3/80 artikli 6 lõikes 1 sätestatud vahetu mõju alusel, siis selle isiku õigusi ei piirata ega peatata käesoleva otsuse alusel. Artikkel 12 Käesoleva otsuse lisad Käesoleva otsuse lisad on otsuse lahutamatu osa. Artikkel 13 Kehtetuks tunnistamine Assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta otsus nr 3/80 tunnistatakse kehtetuks alates käesoleva otsuse jõustumise kuupäevast. Artikkel 14 Jõustumine Käesolev otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas. Brüssel, Assotsiatsiooninõukogu nimel Eesistuja I LISA TÜRGIS KEHTIVATE MITTEOSAMAKSELISTE RAHALISTE ERIHÜVITISTE LOETELU II LISA ERISÄTTED TÜRGI ÕIGUSAKTIDE KOHALDAMISEKS [1] EÜT L 217, 29.12.1964, lk 3687/64. [2] EÜT L 293, 29.12.1972, lk 3. [3] EÜT C 110, 25.4.1983, lk 60. [4] Komisjon esitas 2. veebruaril 1983 ettepaneku otsuse nr 3/80 rakendusmääruse vastuvõtmiseks, KOM(83) 13. [5] Euroopa Kohtu kohtuasi C-262/96 (Sürül) ja kohtuasi C-485/07 (Akdas). [6] ELT L 306, 23.11.2010. [7] ELT L 166, 30.4.2004, lk 1. [8] ELT L 284, 30.10.2009, lk 1. [9] ELT L 344, 29.12.2010, lk 1. Protokollide nr 21 ja 22 kohaselt ei ole määruse (EL) nr 1231/2010 sätted Taani ja Ühendkuningriigi jaoks siduvad ja need riigid ei ole kohustatud neid sätteid kohaldama. Samas on Ühendkuningriik jätkuvalt kohustatud kohaldama eelmise määruse (EÜ) nr 859/2003 sätteid ja need sätted on selle riigi jaoks siduvad (ELT L 124, 20.5.2003, lk 1). [10] Vt Euroopa Kohtu kohtuasi C-275/02 Ayaz (punktid 44-45) ja kohtuasi C-467/02 Cetinkaya (punktid 42-43). [11] EÜT 217, 29.12.1964, lk 3687/64. [12] EÜT L 293, 29.12.1972, lk 3. [13] EÜT C 110, 25.4.1983, lk 60. [14] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta (ELT L 166, 30.4.2004, lk 1). Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 987/2009 (ELT L 284, 30.10.2009, lk 1); Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1231/10, millega laiendatakse määrust (EÜ) nr 883/2004 ja määrust (EÜ) nr 987/2009 kolmandate riikide kodanikele, keda nimetatud määrused veel ei hõlma üksnes nende kodakondsuse tõttu (ELT L 344, 29.12.2010, lk 1). [15] EÜT 217, 29.12.1964, lk 3687/64. [16] EÜT L 293, 29.12.1972, lk 3. [17] EÜT C 110, 25.4.1983, lk 60. [18] ELT L 344, 29.12.2010, lk 1. [19] ELT L 166, 30.4.2004, lk 1. [20] ELT L 284, 30.10.2009, lk 1.