P6_TA(2006)0245

Naiste olukord relvastatud konfliktides ning nende roll konfliktijärgsete riikide ülesehitus- ja demokratiseerimisprotsessis

Euroopa Parlamendi resolutsioon naiste olukorra kohta relvastatud konfliktides ja nende rolli kohta konfliktijärgsete riikide ülesehitus- ja demokratiseerimisprotsessis (2005/2215(INI))

Euroopa Parlament,

- võttes arvesse Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni (ÜRO) Julgeolekunõukogu 31. oktoobri 2000. aasta resolutsiooni 1325 (2000) naiste, rahu ja julgeoleku kohta (edaspidi: UNSCR 1325 (2000)), milles kinnitati, et on oluline, et naised oleksid meestega võrdsed rahu ja julgeoleku säilitamise ja edendamise püüdlustes, ning et neid sellesse täielikult kaasatakse;

- võttes arvesse oma 30. novembri 2000. aasta resolutsiooni naiste osalemise kohta konfliktide rahumeelsel lahendamisel [1];

- võttes arvesse ÜRO 10. detsembri 1948. aasta inimõiguste deklaratsiooni ning 14.- 25. juuni 1993 toimunud inimõiguste ülemaailmse konverentsi Viini deklaratsiooni ja tegevuskava;

- võttes arvesse ÜRO peasekretäri bülletääni seksuaalse ekspluateerimise ja kuritarvitamise vastaste erimeetmete kohta (ST/SGB/2003/13);

- võttes arvesse ÜRO 20. detsembri 1993. aasta deklaratsiooni naistevastase vägivalla likvideerimise kohta [2] ja ÜRO 20. novembri 1989. aasta lapse õiguste konventsiooni;

- võttes arvesse ÜRO 18. detsembri 1979. aasta konventsiooni naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta ja selle vabatahtlikku protokolli;

- võttes arvesse ÜRO 10. detsembri 1984. aasta piinamise ning muude julmade, ebainimlike või inimväärikust alandavate kohtlemis- ja karistamisviiside vastast konventsiooni ja ÜRO 14. detsembri 1974. aasta deklaratsiooni naiste ja laste kaitse kohta hädaolukorras ja relvastatud konfliktides [3], eriti selle lõiget 4, vastavalt millele tuleb võtta tõhusaid meetmeid, et keelustada naiste tagakiusamine, piinamine, naistevastased karistusmeetmed, naiste alandav kohtlemine ja naistevastane vägivald;

- võttes arvesse ÜRO Julgeolekunõukogu 17. septembri 1999. aasta resolutsiooni 1265 (1999) tsiviilisikute kaitse kohta relvastatud konfliktides, eriti selle lõiget 14, vastavalt millele rahusobitamise, rahuvalve ja rahu kindlustamisega tegelevale ÜRO personalile antakse asjaomane koolitus, eriti inimõiguste, sealhulgas soolisi küsimusi puudutavate sätete valdkonnas;

- võttes arvesse ÜRO 15. detsembri 1975. aasta resolutsiooni naiste osalemise kohta rahvusvahelise rahu ja julgeoleku tugevdamisel [4], ÜRO 3. detsembri 1982. aasta deklaratsiooni naiste osalemise kohta rahu ja rahvusvahelist koostööd soodustavates tegevustes [5], eriti selle lõiget 12, mis käsitleb konkreetseid meetmeid naiste osaluse suurendamiseks rahupüüdlustes;

- võttes arvesse Pekingi deklaratsiooni ja tegevusplatvormi, mis järgnes 4.- 15. septembril 1995. aastal toimunud ÜRO neljandale ülemaailmsele naiste konverentsile, eriti selle osa E naiste ja relvastatud konfliktide kohta, ning 5.- 9. juuni 2000 toimunud ÜRO Peking +5 ja Peking +10 eriistungi lõpus vastuvõetud dokumenti uute tegevuste ja algatuste kohta, millega saaks rakendada Pekingi deklaratsiooni ja tegevusplatvormi, eriti selle lõiget 13, mis käsitleb takistusi naiste võrdsel osalemisel rahu taastamisel ning selle lõiget 124 naiste ja meeste võrdse esindatuse kohta rahuvalvemissioonides ja rahuläbirääkimistel;

- võttes arvesse 17. juulil 1998. aastal vastu võetud Rooma statuuti, millega loodi Rahvusvaheline Kriminaalkohus, eriti selle artikleid 7 ja 8, vastavalt milledele vägistamine, seksiorjus, prostitutsioonile sundimine, sunniviisiline rasedus, sunniviisiline steriliseerimine ja kõik muud seksuaalse vägivalla väljundid loetakse inimsusevastasteks kuritegudeks ja sõjakuritegudeks, sarnastades neid samuti teatud piinamise vormiga ja raske sõjakuriteoga, olenemata kas need on rahvusvahelistes konfliktides või sisekonfliktides toime pandud süstemaatiliselt või mitte;

- võttes arvesse 1949. aasta Genfi konventsioone ja nende 1977. aasta lisaprotokolle, vastavalt milledele naised on kaitstud vägistamise ja muude seksuaalse vägivalla vormide eest;

- võttes arvesse Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee resolutsiooni 1385 (2004) ja soovitust 1665 (2004) "Konfliktide ärahoidmine ja lahendamine: naiste roll", mis mõlemad võeti vastu 23. juunil 2004. aastal;

- võttes arvesse 22. ja 23. jaanuaril 2003. aastal Skopjes toimunud naiste ja meeste võrdõiguslikkuse 5. Euroopa ministrite konverentsil vastu võetud resolutsiooni "Naiste ja meeste roll konfliktide ärahoidmisel, rahu kindlustamisel ja demokratiseerimisprotsessis pärast konflikte - sooline aspekt";

- võttes arvesse deklaratsiooni "Sooline võrdõiguslikkus: oluline küsimus muutuvas ühiskonnas" ja sellega seonduvat tegevuskava, mis võeti vastu 5. Euroopa ministrite konverentsil;

- võttes arvesse Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni (OSCE) ministrite konverentsil 7. detsembril 2004. aastal Sofias vastu võetud otsust nr 14/04 OSCE soolise võrdõiguslikkuse edendamise 2004. aasta tegevuskava kohta;

- võttes arvesse OSCE ministrite konverentsil 6. detsembril 2005. aastal Ljubljanas vastu võetud otsust nr 14/05 naiste kohta konfliktide ärahoidmisel, kriiside ohjamisel ja taastamisel pärast konflikti;

- võttes arvesse Euroopa Nõukogu Ministrite Komitee soovitust 5 (2002) liikmesriikidele naiste kaitsmise kohta vägivalla eest, eriti konfliktide ajal ja pärast konflikte;

- võttes arvesse nõukogu poolt 2005. aasta novembris vastu võetud töödokumenti UNSCR 1325 (2000) rakendamise kohta Euroopa Julgeoleku- ja Koostööpoliitika (EJKP) raames;

- võttes arvesse kodukorra artiklit 45;

- võttes arvesse naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjoni raportit ning väliskomisjoni ja arengukomisjoni arvamusi (A6-0159/2006),

A. arvestades, et konfliktide perioodil langevad tsiviilelanikest naised nagu lapsed ja vanuridki laialdase, sealhulgas seksuaalse väärkohtlemiste ohvriks;

B. arvestades, et relvastatud konfliktides naiste vastu suunatud vägivald ei põhjusta mitte ainult füüsilist ja/ või seksuaalset väärkohtlemist, vaid kahjustab sageli ka nende majanduslikke, sotsiaalseid ja kultuurilisi õigusi;

C. arvestades, et naiste konfliktiolukorras ilmneva haavatavuse sügavamad põhjused peituvad sageli naise üldises sotsiaalses alahindamises ja piiratud juurdepääsus muu hulgas haridusele ja tööhõivele, ning arvestades, et naiste emantsipeerumine on seega relvastatud konfliktides soospetsiifilise vägivalla vastu võitlemise vajalik eeltingimus;

D. arvestades, et vägistamist ja seksuaalset kuritarvitamist kasutatakse sõjalise relvana vastaspoole alandamiseks ja psühholoogiliseks nõrgestamiseks, kuid et selle tegevuse ohvreid on sageli häbimärgistatud, tõrjutud, väärkoheldud ja kogukonna au taastamise nimel isegi tapetud;

E. rõhutades, et ajalugu on näidanud, et sõjategevusele pühenduvad peamiselt mehed, ja et sellest tulenevalt võiksid naiste erilised oskused dialoogi ja vägivallavastasuse osas aidata väga tõhusalt kaasa konfliktide vältimisele ja rahumeelsele lahendamisele;

F. arvestades, et konfliktide ajal on raskendatud naiste juurdepääs soojätkamistervishoiule, mida nad naistena vajavad, nagu näiteks rasestumisvastased vahendid, sugulisel teel nakkavate haiguste ravi, raseduse ajal osutatavad tervishoiuteenused ja raseduse katkestamine naise soovi korral, sünnitamine, sünnitusjärgne ravi ja menopausi ravi;

G. arvestades, et vabatahtlik või pealesunnitud seksuaaltegevus, mille puhul naisel ei ole mingit juurdepääsu kaitsevahenditele, võib soodustada sugulisel teel nakkavate haiguste, näiteks HIV levikut ning arvestades, et selline tegevus leiab aset eriti konfliktide ajal ja põgenikelaagrites;

H. arvestades, et naised, kes langevad konfliktide ajal seksuaalse ärakasutamise ohvriks, leiavad harva kaitset, psühholoogilist, meditsiinilist ja õigusalast abi, mis võimaldaks neil oma kannatustest üle saada ja näha nende põhjustajate karistamist;

I. arvestades, et igasuguse konfliktiolukorraga kaasnev koduvägivald ei vähene konfliktijärgsel ajal, kui võitlejad on koju tagasi jõudnud;

J. arvestades, et kogu maailmas kasutavad rahu nimel tegutsevad naised ühiskondlikku võrgustikku dialoogi loomiseks sõdivate poolte vahel ja õiguse nõudmiseks oma kadunud lähedaste nimel;

K. arvestades, et naiste rahuliikumiste teadlike eesmärkide hulka ei kuulu alati meeste ja naiste vahelisi võimusuhteid määratlevate reeglite ja sotsiaalsete suhete muutmine;

L. arvestades, et naiste osalemine läbirääkimistel ja aktiivsete rollide täitmine rahumeelse ülemineku edendamisel on demokraatia suunas liikumiseks vajalik, aga ebapiisav etapp ning arvestades, et naisi tuleb seetõttu nende poliitilisel edasiminekul toetada ja aidata;

M. arvestades, et mõned erakordsed naised, näiteks Ellen Johnson-Sirleaf Libeeriast ja Micheline Bachelet Tšiilist, on poliitilisest vastupanuliikumisest tõusnud kõrgeimatele riiklikele ametikohtadele, aga et sellised juhtumid on ikka veel liiga harvaesinevad;

N. arvestades, et tõe- ja lepituskomisjonid lihtsustavad konfliktijärgsetes ühiskondades lepitusprotsessi, aga naised osalevad seal veel liiga vähe;

O. arvestades, et mõnede riikide ja rahvusvaheliste organisatsioonide poolt soolise võrdõiguslikkuse süvalaiendamiseks tehtud algatuste üle tuleb heameelt tunda ja kasutada näitena headest tavadest;

P. arvestades, et naiste seas on alati olnud sõdijaid ja vastupanuliikumises osalejaid, aga et nüüd kuuluvad nad soolise võrdõiguslikkuse raames ametlikult mitmete riikide relvajõududesse;

Q. arvestades, et enesetaputerrorism on nähtusena suhteliselt hiljutine ja piiratud ning selle esinemine piirdub islamitraditsiooniga riikidega, ning arvestades, et naissoost enesetaputerroriste leidub vähe;

R. arvestades, et naiste sageli meeleheitlik poliitiline, isiklik ja sotsiaalne olukord on otsustav tegur nende saamisel enesetapuvõitlejaks;

S. arvestades, et praegune fundamentalism õigustab märtrisurma ning naissoost vastupanuvõitlejad ja sotsiaalset võrdsust taotlevad naised on selle sõnumi suhtes haavatavad;

T. arvestades, et ülalnimetatud nähtuse äärmuseni viidud meediakajastus suurendab sotsiaalselt haavatavate noorte silmis huvi enesetapurünnakute vastu, võttes arvesse nende perekonnale pärast nende surma langevat au,

1. rõhutab vajadust süvalaiendada soolist aspekti rahu-uuringutes, konfliktide ennetamisel ja lahendamisel, rahuvalveoperatsioonidel, konfliktijärgses rehabilitatsioonis ja ülesehitusel ning tagada soolise võrdõiguslikkuse aspekti järgimine väliprogrammides;

Naised kui sõja ohvrid

2. tuletab meelde, et juurdepääs soojätkamistervise teenustele on konfliktisituatsioonides ja põgenikelaagrites konflikti ajal ja pärast seda oluline, ning et nende teenuste puudumisel suureneb emade ja imikute surevus ning levivad sugulisel teel nakkavad haigused; rõhutab, et sellistes tingimustes tekkiv koduvägivald, prostitutsioon ja vägistamine suurendavad veelgi nimetatud teenuste prioriteetsust, sealhulgas ka vajadust, et naistel oleks võimalus haiglakeskkonnas sünnitada ilma meessoost sugulase eelneva loata või soovimatut rasedust katkestada ning pääseda ligi psühholoogilisele abile; toetab kõigile vägistamise ohvriks langenud naistele ja tüdrukutele vahekorrajärgsete rasestumisvastaste vahendite kohese kättesaadavuse tagamist; on seisukohal, et abinõud seksuaal- ja soojätkamisõiguste täieliku austamise tagamiseks aitavad vähendada konfliktsituatsioonis toimepandavate seksuaalvägivallaaktide arvu;

3. rõhutab kõikide riikide kohustust teha lõpp karistamatusele ja võtta vastutusele isikud, kes vastutavad genotsiidi, inimsusevastaste kuritegude ja sõjakuritegude, sealhulgas naiste ja tüdrukute suhtes toime pandud seksuaalvägivalla eest (vägistamine, seksiorjus, prostitutsioonile sundimine, sunniviisiline rasedus, sunniviisiline steriliseerimine ja kõik muud seksuaalse vägivalla sama rasked väljundid) ning näha nimetatud kuritegusid inimsusevastaste kuritegudena ja sõjakuritegudena, ning rõhutab sellega seoses vajadust võimaluse korral välistada selliste kuritegude korral armuandmine;

4. nõuab, et konfliktide ajal väärkohtlemise ja vägivalla ohvriteks langenud naised saaksid esitada kaebusi rahvusvahelistele kohtutele nende väärikusega kooskõlas olevatel tingimustel ja nimetatud kohtute kaitsel füüsilise vägivalla ja trauma eest, mida nad võivad emotsionaalse šokiga mittearvestava küsitlemise ajal kogeda; nõuab, et sellistel juhtudel mõistetakse õigust nii tsiviilõiguslikus kui karistusõiguslikus mõttes ning et rakendatakse toetusprogramme, et neid majanduslikult, sotsiaalselt ja psühholoogiliselt aidata ühiskonda naasta;

5. seab prioriteetseks lapssõdurite kasutamise lõpetamise konfliktides, sealhulgas ka tõelises seksiorjuses elavate väikeste tüdrukute kasutamise; nõuab kindlalt, et nimetatud lastele kehtestataks pikaajalised psühholoogilist, sotsiaalset, hariduslikku ja majanduslikku laadi programmid;

6. mõistab hukka naistevastase vägivalla mis tahes asjaoludel, kuid nõuab nulltolerantsi laste, tüdrukute ja naiste seksuaalse ärakasutamise suhtes relvastatud konfliktides ja põgenikelaagrites; nõuab rangete haldus- ja kriminaalkaristuste kehtestamist humanitaartöötajatele, rahvusvaheliste organisatsioonide esindajatele, rahukaitsevägedele ja diplomaatidele, kes on sellises ärakasutamises süüdi;

7. nõuab rahaliste vahendite eraldamist, et tegelda valdkondadevaheliste programmide abil koduvägivalla olulise suurenemisega, mille põhjustavad konfliktijärgsel ajal üldine toorus, füüsiline ja majanduslik ebakindlus ning ka meeste läbielatud traumad; märgib, et konfliktijärgsel ajal esinev koduvägivald on tähelepanuta jäetud teema, mida ei ole peetud kuigi tähtsaks; samas põlistab see juba enne konflikti algust väljakujunenud soorolle ja süvendab traumasid, mida (seksuaalse) vägivalla ohvriks langenud naised peavad taluma;

8. rõhutab, et naiste ja laste suur osakaal rahvusvaheliste asutuste poolt registreeritud põgenike ja ümberasustatud isikute seas relvastatud konfliktide ja kodusõdade tagajärjel on suur probleem;

9. rõhutab naiste ja tüdrukute erivajadusi lõhkekehade kõrvaldamisel ning rõhutab, et kuigi jalaväemiine võidi kasutada sõjaolukordades, tapsid või sandistasid need enamjaolt naisi, lapsi ja tavainimesi, kes kaotasid seeläbi võime endale elatist teenida; rõhutab veel kord, et EL peab toetama Ottawa konventsiooni jalaväemiinide kasutamise, ladustamise, tootmise ja üleandmise keelustamise kohta ning nende hävitamise kohta peamiselt Aafrikas, kuid osaliselt ka Euroopas ja mujal; kutsub ELi üles tõhustama meetmeid konfliktijärgsete piirkondade puhastamiseks jalaväemiinidest ning seeläbi tagama ohvrite ravi ja rehabiliteerimise ning mineeritud maa tagastamise, et inimesed saaksid seal taas turvaliselt elada ja töötada;

Naised kui rahu toojad

10. rõhutab naiste positiivset rolli konfliktide lahendamisel ning palub komisjonil ja liimesriikidel tagada piisav tehniline ja finantsabi nende programmide toetamiseks, mis võimaldavad naistel täielikult rahuläbirääkimiste pidamisel osaleda ning tagavad naistele õigused tsiviilühiskonnas tervikuna;

11. rõhutab naiste positiivset rolli konfliktijärgses ülesehitustöös ning eriti desarmeerimis-, demobilisatsiooni- ja taasintegratsiooniprogrammides (DDR), iseäranis siis, kui need programmid on suunatud lapssõduritele; kutsub liikmesriike üles tagama naiste täieliku osalemise DDR programmides ning eriti otsima võimalusi lapssõdurite taasintegreerimist soodustavate DDR programmide kujundamiseks;

12. toetab tugevalt Kosovo naisorganisatsioonide mõjuka koalitsiooni poolt 8. märtsil 2006. aastal esitatud üleskutset kaasata naisi piirkonna tulevase staatuse üle läbirääkimisi pidavasse rahvusvahelisse seitsmest mehest koosnevasse Kosovo esindusse;kahetseb, et senini on seda üleskutset eiratud;

13. rõhutab, et naiste rahuliikumised ja naisorganisatsioonid saaksid konfliktijärgses faasis naiste õigusi ja soolist võrdõiguslikkust põhiseaduslike, õiguslike ja poliitiliste reformide tasandil arvesse võtva demokraatliku ühiskonna saavutamiseks pedagoogilist, poliitilist, rahalist ja juriidilist toetust; tervitab erinevaid rahvusvahelisi sellesuunalisi algatusi nagu Austraalia algatus Paapua Uus-Guineas ja Norra algatus Sri Lankas;

14. tervitab erinevaid soopõhiste varajase hoiatamise ja konfliktide järelevalve näitajate loomise algatusi, nagu ÜRO naiste arengufond (UNIFEM), Euroopa Nõukogu, Šveitsi rahufondi, International Alerti ja Forum on Early Warning and Early Response'i algatused;

15. avaldab heameelt, et nõukogu tegeles 2005. aastal UNSCR 1325(2000) rakendamisega Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika (EJKP) raames, käsitledes seda soolise võrdõiguslikkuse süvalaiendamisena, ning palub nõukogul arvesse võtta vajadust kaasata inimõiguste ja soolise võrdõiguslikkuse alaseid nõunikke Euroopa Liidu juhitud rahuvalve tsiviilvägedesse, ning et tuleb tagada koolitus soolise võrdõiguslikkuse süvalaiendamise teemal;

16. kordab oma eelnevaid üleskutseid tõhustada EJKP parlamentaarset kontrolli;

17. rõhutab käitumise üldstandardite rakendamise ja edasise arengu tähtsust EJKP raames korraldatavate operatsioonide puhul, pöörates erilist tähelepanu mainitud eeskirjade kooskõlale teiste eeskirjadega, mis reguleerivad ELi kohalolu teisi vorme kolmandates riikides, samuti juhtnööridega tsiviilelanikkonna kaitseks ELi juhitud kriisiohjamise operatsioonides;

18. tervitab nõukogu poolt 2005. aasta novembris vastuvõetud töödokumenti UNSCR 1325 (2000) rakendamise kohta EJKP raames;

19. kutsub ELi üles toetama meetmeid, mis on suunatud naiste arvu märkimisväärsele suurendamisele EJKP missioonide kõigil tasanditel, eelkõige soodustada naiste kandideerimist ning seadma üles nende kandidatuuri sõjaväelistele, politsei ja poliitilistele ametikohtadele EJKP missioonides juba vastavate missioonide kavandamise algetapis;

20. on veendunud, et EJKP missioonide kavandamise käigus tuleks ette näha kohalike naisorganisatsioonide kaasamine rahuprotsessi, et kasutada ära nende eriline panus ja teha täpselt kindlaks, millisel viisil konfliktid naisi mõjutavad;

21. julgustab ELi pöörama suuremat tähelepanu politseijõudude kohalolekule, ettevalmistusele, väljaõppele ja varustusele sõjaväemissioonides, sest politseiüksused on peamised tsiviilelanike, eriti naiste ja laste turvalisuse tagajad;

22. avaldab heameelt, et ÜRO poolt alates 2000. aastast loodud uutesse rahuvalvemissioonidesse on kaasatud soolise võrdõiguslikkuse nõunikke ning et 2003. aastal loodi selline ametikoht rahuvalveoperatsioonide osakonda;

23. palub, et ei tohi unustata neid julgeid naisi, kes on otsustanud poliitilise vastupanu rahumeelsete vormide kasuks ning kes selle eest on maksnud või maksavad praegugi vangistuse, koduaresti või inimrööviga;

24. rõhutab vajadust suurendada naiste rolli poliitilises otsustamisprotsessis riigi ülesehitamisel ja samuti tagada nende poliitiline esindatus läbirääkimistel; toetab selles küsimuses resolutsiooni 1325 soovitusi ja Euroopa Parlamendi 30. novembri 2000. aasta resolutsiooni;

25. peab vajalikuks edendada naiste suuremat osalust ja kohalolekut massiteabevahendites ja avaliku arvamuse kujundamisel, mille kaudu võivad naised oma arvamuse kuuldavaks teha;

26. tervitab komisjoni valimisalast toetust vabade valimiste korraldamisel konfliktidest välja tulnud riikides ning avaldab heameelt naiste osalemise üle valimistel; tervitab ka asjaolu, et naisi on nimetatud mõnede valitavate ametite juhtideks ja nõuab kiiresti üha suurema hulga naiste nimetamise jätkamist valitavate ametite juhtideks;

27. juhib tähelepanu jätkuvale naiste diskrimineerimisele seoses juurdepääsuga kapitalile ja ressurssidele sealhulgas toidule ja haridusele, infotehnoloogiale, tervishoiule ja muudele sotsiaalteenustele, ning on seisukohal, et naiste osalus majandustegevuses nii maa- kui ka linnapiirkondades on väga olulise tähtsusega nende sotsiaalmajandusliku rolli toetamisel konfliktijärgsetes ühiskondades; rõhutab, et mikrokrediidil on juba positiivne roll naistele võimaluse andmisel ning kutsub rahvusvahelist üldsust üles võtma meetmeid mikrokrediidi kasutamise ergutamiseks konfliktijärgsetes riikides;

Naised ja sõda

28. mõistab hukka märtrite apoloogiad, milles tänapäeval pöördutakse noorte, kaasa arvatud noorte naiste poole; märgib, et üleskutsed enesetapurünnakutele ajavad segamini usulise innukuse, meeleheitliku vastupanu okupatsiooni või ebaõigluse vastu ning rünnakute märklauad, milleks on süütud tsiviilohvrid;

29. juhib tähelepanu naissoost enesetaputerroristide probleemile ja rõhutab, et vägistamine sõjalise relvana puudutab kõiki naisi, olenemata rahvusest, usust ja vaadetest; märgib, et vägistamise ohvriks langenud naisi häbimärgistatakse ja tõrjutakse sotsiaalses plaanis ning isegi tapetakse;

30. avaldab heameelt, et mõned islamivõimud taunivad antud nähtust, selle ulatust ja selle käsitlemist meedias praegu isegi Koraani nimel, mis soodustab elu austamist;

31. palub uurida veritasu nimel ja poliitilistel, sotsiaalsetel või kultuurilistel põhjustel sooritatud enesetapurünnakuid ning tuletab tungivalt rahvusvahelisele üldsusele meelde, et tuleb järgida rahvusvahelist õigust ja püüelda rahu saavutamise suunas kõikjal, kus on olnud või on naiste enesetapurünnakuteks värbamise oht;

Soovitused

32. toetab kõiki soovitusi, millega alatesUNSCR 1325 (2000) vastuvõtmisest on üritatud parandada naiste saatust konfliktides, ja palub, et nõukogu ja komisjon lisaksid nimetatud soovitused ja eriti oma eespool nimetatud 30. novembri 2000. aasta resolutsioonis toodud soovitused kõikidesse oma poliitikavaldkondadesse ja viiksid need võimalikult kiiresti ellu;

33. võtab teadmiseks, et vaatamata erinevate rahvusvaheliste ja Euroopa institutsioonide resolutsioonidele, üleskutsetele ning soovitustele, ei saa naised veel täielikult osaleda konfliktide ärahoidmises ja lahendamises, rahuvalveoperatsioonides ja rahu kindlustamisel; võtab seega teadmiseks, mureks ei ole uute soovituste tegemine ning nõuab seetõttu praktilise tegevusprogrammi koostamist, milles määratakse kindlaks selle täitmiseks vajalikud tegurid ning hinnatakse rakendamistulemuste takistusi ja nende tulemuste kontrollimist; nõuab, et Euroopa Parlamendile esitatakse aastaaruanne programmi rakendamise kohta;

34. rõhutab diplomaatilises tegevuses naiste osalemise olulisust ja kutsub liikmesriike üles värbama rohkem naisi oma diplomaatilistesse teenistustesse ning koolitama naissoost diplomaate läbirääkimis- ja vahendamismeetodite osas, et koostada rahu ja turvalisusega seotud ametikohtade täitmiseks erialase ettevalmistusega naiste nimekirju;

35. nõuab, et üleminekuõigusega seotud mõisteid rakendataks rahuprotsessides ning üleminekul demokraatiale ja õigusriigile, austades ohvrite õigusi, naissoost tunnistajate väärikust, ja et nähtaks ette naiste osalemine lepituse eesmärgil loodavates uurimiskomisjonides ning soolise võrdõiguslikkuse süvalaiendamise kaasamine nimetatud komisjoni poolt vastu võetud meetmete hulka;

36. teeb ettepaneku piirata soovitusi, jättes vaid hädavajaliku, s.o paluda institutsioonidel leida sünergia konkreetsete tegevuste läbiviimiseks koostöös teiste rahvusvaheliste institutsioonidega, mis püüdlevad samade eesmärkide suunas, ning kasutada võimalikult tõhusalt ergutus- ja mõjutusvahenditena finantsraamistiku 2007-2013 uusi rahastamisvahendeid;

37. soovitab komisjonil, nõukogul ja liikmesriikidel edendada rahualase, isiku väärikuse ja soolise võrdõiguslikkuse austamise õppe lisamist konfliktiolukorras olevate riikide kõikidesse kooli- ja koolitusprogrammidesse, et arendada rahumeelsust ja naiste õiguste austamist nendes ühiskondades ning rahuvalve- ja rahusobitamisvägede, ELi ametnike ja teiste rahvusvaheliste abiorganisatsioonide seas; soovitab nimetatud projekti kaasata kohalikke naisorganisatsioone, emade ühendusi, noortelaagrite kasvatajaid ja õpetajaid;

38. palub komisjonil esitada Euroopa Parlamendile aruanne lapsi ja relvastatud konflikte käsitlevate 2003. aasta suuniste rakendamise kohta;

39. soovitab liikmesriikidel suurendada konfliktipiirkondadest pärit laste ja noorte vastuvõtmisprogramme liikmesriikides, et neid päästa vägivalla ja meeleheite maailmast, mis omakorda loob vägivalda, ka naiste vastu; kutsub nõukogu üles paluma liikmesriikidel nimetatud noorte vastuvõtmist lihtsustada, kehtestamata ebavajalikke takistusi; nõuab tungivalt, et transiidiriikidega sõlmitaks kokkulepped, et nad ei takistaks nimetatud humanitaarprogrammide läbiviimist;

40. palub komisjonil toetada naiste ühenduste poolt käivitatud rahualgatusi, eriti multikultuurseid, riigipiire ületavaid ja piirkondlikke algatusi konfliktide lahendamise ja rahu kindlustamisega tegelevatele organisatsioonidele antava poliitilise, tehnilise ja majandusliku toetuse kaudu; nõuab tungivalt, et nõukogu tagaks poliitilise järjepidevuse asjaomaste riikide otsustavate organitega; julgustab Euroopa Parlamenti ja eelkõige naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjoni looma konfliktipiirkondade segakomisjone, kuhu kuuluksid nimetatud võrgustikest pärit naised ja Euroopa Parlamendi liikmed;

41. palub komisjonil ja teistel doonoritel eraldada vahendeid kodanikuühiskonna organisatsioonide suutlikkuse suurendamiseks, eelkõige konfliktide rahumeelses lahendamises osalevate kohalike naiste rühmade toetamiseks, ning anda tehnilist tuge ja kutsealast koolitust;

42. on seisukohal, et komisjon peab finantsraamistikus 2007-2013 tingimata erivahendina säilitama Euroopa demokraatia ja inimõiguste algatuse; tuletab meelde, et vahend on eelnevalt ja edukalt, kohapealsete valitsustega kokkuleppeid sõlmimata suutnud naiste õiguste kaitseks korraldada pakkumiste kutseid ja luua erilisi eelarverubriike; palub, et komisjon tagaks, et konfliktide ohjamine stabiliseerimisvahendis sisaldaks soolist mõõdet, mis võimaldaks tegelda naiste probleemidega konfliktiolukordades;

43. palub, et soolise võrdõiguslikkuse süvalaiendamine kaasataks nähtavalt ja kontrollitavalt kõikidesse rahastamisvahenditesse, eriti ühinemiseelsesse vahendisse, Euroopa naabruspoliitikasse ning arengukoostöö ja majanduskoostöö vahendisse (DCECI) ja stabiliseerimisvahendisse, ning et see kuuluks assotsiatsioonilepingute tingimuste hulka;

44. rõhutab, et riikide strateegilised plaanid ja tegevuskavad on väga head soolise võrdõiguslikkuse süvalaiendamise vahendid, eelkõige pooltevahelise poliitilise tahte olemasolu korral; palub, et kogu EJKP tegevus rakendaks UNSCR 1325 (2000) ja oma eespool nimetatud 30. novembri 2000. aasta resolutsiooni ning et sellest teavitataks igal aastal Euroopa Parlamenti;

45. palub, et õigus soojätkamistervishoiule säilitatakse ja et komisjon seab selle oma koostöötegevuste ja stabiliseerimisvahendi prioriteediks konfliktipiirkondades, ning et nimetatud prioriteet kajastuks eelarverubriikides;

46. rõhutab vajadust parandada kontrolli toidu, riiete ja tervishoiutoodete, näiteks hügieenisidemete jagamise üle kriisiolukordades ning palub rahvusvahelistel humanitaarabiasutustel tugevdada turvameetmeid pagulaslaagrites, et vähendada naiste ja tüdrukute vastu suunatud vägivalla ja seksuaalse väärkohtlemise ohtu, ning alustada pagulaslaagrites soojätkamistervist käsitlevate programmidega ja tagada kõikidele vägistamise ohvriks langenud naistele ja tüdrukutele viivitamatu profülaktika vägistamise järel;

47. soovitab alustada koostööd Euroopa Parlamendi ja Euroopa Nõukogu, NATO, kõikide pädevate ÜRO organite, sealhulgas UNIFEMi, OSCE ja võimaluse korral teiste pädevate rahvusvaheliste organite vahel, et kehtestada konfliktide ajal kontrollitavaid soopõhiseid näitajaid, mida saaks kaasata uutesse välis- ja arengupoliitika vahenditesse või mida saaks kasutada varajase hoiatamise vahenditena;

48. on seisukohal, et naiste osalus sotsiaalse, majandusliku ja poliitilise elu kõikidel tasanditel konfliktist väljuvas riigis peaks olema võrdne meeste osalusega; on teadlik, et kvootidega ei saa kohe võrdõiguslikkust saavutada, võttes arvesse asjaomase riigi kultuurilist tagapõhja ja sotsiaalset arengut; nõuab seega, et komisjon soodustaks naiste osalemise määra suurenemist UNSCR 1325 (2000) ja oma tegevuskavade rakendamisel ning jälgiks arengut võrdõiguslikkuse suunas ja teavitaks Euroopa Parlamenti tulemustest;

49. toetab inimõiguste klausli nõuetekohast rakendamist lepingutes kolmandate riikidega ning rahvusvahelise humanitaarõiguse põhimõtete ja vastavate lepete rakendamist, eelkõige seoses naiste õiguste ja vajadustega;

50. usub, et ELi relvaekspordi toimimisjuhendi muutmine õiguslikult siduvaks võib relvastatud konfliktide arvu vähendamise kaudu igal pool maailmas kaasa aidata naiste kannatuste vähendamisele;

51. soovitab, et Euroopa Parlament arutaks enesetapurünnakute probleemi naiste hulgas, algataks uurimuse nimetatud teemal ja lõpetaks selle konverentsiga, kus osaleksid spetsialistid aga ka asjaomaste riikide muud soolise võrdõiguslikkuse küsimustes pädevad isikud ja kõrged islami vaimulikud;

*

* *

52. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile ja liikmesriikide ning läbirääkija- ja kandidaatriikide valitsustele.

[1] EÜT C 228, 13.8.2001, lk 186.

[2] ÜRO Peaassamblee resolutsioon 48/104.

[3] ÜRO Peaassamblee resolutsioon 3318 (XXIX).

[4] ÜRO Peaassamblee resolutsioon 3519 (XXX).

[5] ÜRO Peaassamblee resolutsioon 37/63.

--------------------------------------------------