Direktiivi eesmärk on tasakaalustada omavahel vajadus ühtlustada teataval määral BEPSi tulemuste rakendamist ELis ja liikmesriikide vajadus kohandada oma maksusüsteemide eripära nende uute eeskirjadega. Direktiiviga nähakse seega ette põhimõttepõhised eeskirjad ja jäetakse nende rakendamise üksikasjad liikmesriikide otsustada, kuna neil on võimalik paremini kujundada eeskirjade täpset sisu nii, et see vastab kõige paremini siseriiklikule äriühingute maksustamise süsteemile. Käesolev direktiiv peaks seega looma kõikides liikmesriikides kehtivate äriühingute maksustamise süsteemide jaoks võrdsed miinimumkaitse tingimused.

Esiteks on enamik liikmesriike kohustunud OECD BEPS-algatusega seoses rakendama meetmeid, mis sisaldusid 5. oktoobril 2015 avaldatud ja G20 juhtide poolt 2015. aasta novembris heaks kiidetud BEPSi lõpparuannetes. Samas võib see, kui iga liikmesriik rakendab BEPSi ühepoolselt ja teistest liikmesriikidest erinevalt, ühisturgu killustada, luues vastuolulisi riiklikke poliitikaeesmärke ja põhjustades ELi ettevõtjate jaoks moonutusi ja maksutõkkeid. Sellega võivad kaasneda ka uued õiguslikud lüngad ja vastuolud, mida on võimalik ära kasutada neil ettevõtjatel, kelle eesmärk on maksustamist vältida, õõnestades nii liikmesriikide jõupingutusi sellise tegevuse tõkestamisel. Seetõttu on ühtse turu tõhusaks toimimiseks vaja, et vähemalt liikmesriigid võtaksid OECD BEPSi meetmed siseriiklikkusse õigusesse üle sidusal ja kooskõlastatud viisil.

Käesolevas direktiivis käsitletud olukorrad hõlmavad juhtumeid, kus maksumaksja tegutseb vastuolus õigusnormide tegeliku eesmärgiga, kasutades ära siseriiklike maksusüsteemide erinevusi, et oma maksukoormust vähendada. Maksumaksjad võivad ära kasutada madalaid maksumäärasid või teha topeltmahaarvamisi või saavutada selle, et nende tulu jääb maksustamata, kuna see on ühes maksujurisdiktsioonis mahaarvatav ega kuulu samas maksustatava summa hulka teises riigis. Niisuguste olukordade tagajärjed moonutavad siseturul tehtavaid otsuseid ja kui nendega tulemuslikult ei tegelda, võivad need tekitada ebaõiglase maksukonkurentsi. Pidades silmas eesmärki võidelda sellise maksustamise vältimisega, mis mõjutab otseselt siseturu toimimist, kehtestatakse käesoleva direktiiviga maksustamise vältimise vastased eekirjad kuues konkreetses valdkonnas: intresside mahaarvamine; maksustamine riigist lahkumisel; asendamisklausel; üldised kuritarvitamise vastased eeskirjad; välismaiseid kontrollitavaid äriühinguid käsitlevad eeskirjad; hübriidsete lahknevuste käsitlemise raamistik.

Käesolevas direktiivis, mida on sageli nimetatud maksustamise vältimise vastaseks direktiiviks, sätestatakse otseselt siseturu toimimist mõjutava maksustamise vältimise vastased eeskirjad. See on üks osa maksustamise vältimise vastasest komisjoni paketist, mis käsitleb mitmeid selliseid äriühingute maksustamisega seotud uusi arenguid ja poliitilisi prioriteete, mis nõuavad kiiret reageerimist Euroopa Liidu tasandil. Eelkõige on ettepaneku esitamine jätkuks G20 ja OECD poolt maksubaasi kahanemist ja kasumi ümberpaigutamist (Base Erosion and Profit Shifting, edaspidi BEPS) käsitleva projekti lõpule viimisele, samuti on see vastus Euroopa Parlamendi, mitmete liikmesriikide, ettevõtjate ja kodanikuühiskonna ning teatavate rahvusvaheliste partnerite nõudele tagada ELi tasandil see, et ettevõtjate poolset maksustamise vältimist käsitletaks rangemalt ja ühtsemalt.

Enamik liikmesriike kuuluvad OECDsse ja on ajavahemikus 2013–2015 osalenud BEPSi vastaste meetmete väljatöötamise, sealhulgas selle üksikasjalike nüansside üle peetud pikkades ja üksikasjalikes aruteludes. OECD korraldas iga BEPSi vastase meetme kohta sidusrühmadega ulatuslikud avalikud konsultatsioonid. Lisaks on komisjon pidanud arutelusid komisjoni sees ja OECD ekspertidega mitmetel BEPSiga seotud teemadel (nt välismaiseid kontrollitavaid äriühinguid käsitlevad eeskirjad), eelkõige siis, kui komisjonil on olnud kahtlusi, kas teatavad ideed ja/või pakutud lahendused on ELi õigusega kooskõlas.

Selles direktiivis käsitletud teemasid on sidusrühmadega arutatud mitme aasta jooksul seoses ettepanekuga võtta vastu direktiiv ettevõtte tulumaksu ühtse konsolideeritud maksustamisbaasi (CCCTB) kohta. Liikmesriikide esindajad on nõukogu maksuküsimuste töörühmas regulaarselt oma seisukohti esitanud. Alates 2011. aasta märtsist, kui volinike kolleegium võttis CCCTB ettepaneku vastu, on töörühm iga eesistumise jooksul mitu korda kohtunud, et üksikasjalikult arutada tehnilisi ja poliitilisi küsimusi. Lisaks on komisjoni talitused teinud koostööd kõigi peamiste sidusrühmadega ja kuulanud ära nende seisukohad erinevate ettepanekus käsitletud teemade kohta. Samuti on paljusid direktiiviga seotud, peamiselt tehnilisi küsimusi arutatud teaduskonverentsidel, kus on osalenud ka komisjoni talitused.

Kavandatavad meetmed ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik siseturul miinimumkaitse tagamiseks. Seetõttu ei ole direktiiviga ette nähtud täielikku ühtlustamist, vaid üksnes liikmesriikides kehtivate äriühingute maksustamise süsteemide miinimumkaitse. Niisiis on direktiiviga tagatud selle eesmärkide saavutamiseks vajalik kooskõlastamistase ELis. Eeltoodut arvesse võttes ei lähe ettepanek kaugemale sellest, mis on vajalik direktiivi eesmärkide saavutamiseks ja on seega proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas.

Samuti looks ELi algatus lisaväärtust võrreldes sellega, mida on võimalik saavutada paljude erinevate riiklike rakendamismeetodite abil. Võttes arvesse, et kavandatavatel kuritarvituste vastastel eeskirjadel on piiriülene mõõde, on eriti oluline, et kõik ettepanekud tasakaalustaksid erinevaid huvisid siseturul ja võtaksid arvesse asjaolusid tervikuna, et tuua välja ühised eesmärgid ja lahendused. Seda on võimalik saavutada üksnes siis, kui õigusnorme koostatakse tsentraliseeritult. Lõpuks, kui BEPSi rakendamise meetmeid võetakse kooskõlas acquis’ga, tagatakse maksumaksjate jaoks õiguskindlus selle suhtes, et need meetmed järgivad ELi õigust.

Käesoleva direktiivi eesmärk on käsitleda piiriülest maksustamise vältimist ja kehtestada ühine raamistik BEPSi tulemuste kooskõlastatud rakendamiseks liikmesriikide õigusnormides. Neid eesmärke ei ole võimalik täielikult saavutada meetmetega, mida iga liikmesriik iseseisvalt tegutsedes võtab. Niisugune lähenemine tegelikult vaid säilitaks siseturu praeguse killustatuse või isegi süvendaks seda ja jätaks alles olemasoleva olukorra, kus erinevate meetmete koostoime on ebatõhus ja põhjustab moonutusi. Kui eesmärk on vastu võtta lahendus, mis toimib siseturu jaoks tervikuna (nt riiklike maksusüsteemide vahelistest erinevustest tulenevate lahknevuste kõrvaldamine) ja parandab selle (sisemist ja välist) vastupidavust agressiivsele maksuplaneerimisele, tuleb selleks ELi tasandil teha kooskõlastatud algatusi.

Direktiivi kohaldamisala on lai ja selle eesmärk on hõlmata kõiki maksumaksjaid, kes on kohustatud liikmesriigis äriühingu tulumaksu maksma. Selle reguleerimisala hõlmab ka äriühingutest maksumaksjate ELis asuvaid püsivaid tegevuskohti, mis ise direktiivi reguleerimisalasse ei kuulu.

Võttes arvesse välisriigis tasutud maksude suhtes maksusoodustuste andmisega seotud püsivaid raskusi, kalduvad riigid üha enam välismaal saadud tulu maksust vabastama. Niisuguse lähenemisviisi tahtmatu negatiivne tagajärg on, et see võib aidata kaasa niisuguste olukordade tekkimisele, kus maksustamata või madala maksumääraga maksustatud tulu tuuakse siseturule, misjärel see ringleb liidus – tihti maksustamata kujul – liidu õiguses ette nähtud võimalusi ära kasutades.

Riigist lahkumisel maksustamise eesmärk on hoida ära maksustatava summa vähenemist päritoluriigis, kui vara, mille hulka kuulub realiseerimata tulu, kantakse selle riigi maksujurisdiktsioonist välja, ilma et omandiõigus muutuks. Kuna ELis peab maksustamine riigist lahkumise korral olema kooskõlas põhiõigustega ja Euroopa Liidu Kohtu praktikaga, käsitleb käesolev direktiiv maksustamist riigist lahkumisel ka ELi õiguse seisukohast, andes maksumaksjatele võimaluse jaotada maksusumma mitmele aastale ja tasuda see ajatatud maksetena.

Ehkki üldise arusaama kohaselt tuleks ka finantsettevõtjate, st finantsasutuste ja kindlustusandjate suhtes kohaldada intresside mahaarvamisel piiranguid, on samuti üldteada, et neil kahel sektoril on eriomased tunnused, mis nõuavad enam kohandatud lähenemisviisi. Eeltoodu tuleneb peamiselt sellest, et erinevalt teistest majandussektoritest kannavad finantsettevõtjad rahalist kulu ja saavad tulu osana oma põhilisest majandustegevusest. Võttes arvesse, et kõnealuses valdkonnas ei ole rahvusvahelise ja liidu tasandi arutelud veel piisavaid tulemusi andnud, ei ole finants- ja kindlustussektoris seni olnud võimalik kehtestada konkreetseid eeskirju. Siiski tuleb täpsustada, et kuigi finantsasutused on ajutiselt direktiivi kohaldamisalast välja jäetud, on lõplik eesmärk kehtestada üldkohaldatav intresside mahaarvamise kord, mille suhtes ei või teha erandeid.

Kavandatava eeskirja eesmärk on pärssida eespool kirjeldatud tegevust, piirates intressisummat, mida maksumaksjal on õigus majandusaastal maha arvata. Nii loodetakse maksustatavat summat omakapitali kaudu rahastamise suhtes tasakaalustada. Seetõttu võib netointressikulu maha arvata üksnes teatava kindla koefitsiendini, mis põhineb maksumaksja majandustegevuse brutokasumil. Võttes arvesse, et käesoleva direktiiviga kehtestatakse miinimumkaitse siseturul, on kavandatav mahaarvamismäär OECD soovitatud skaala tipus (10–30%). Liikmesriigid võivad seejärel kehtestada rangemad siseriiklikud eeskirjad.

Käesolevas direktiivis käsitletud olukorrad hõlmavad juhtumeid, kus maksumaksja tegutseb vastuolus õigusnormide tegeliku eesmärgiga, kasutades ära siseriiklike maksusüsteemide erinevusi, et oma maksukoormust vähendada. Maksumaksjad võivad ära kasutada madalaid maksumäärasid või teha topeltmahaarvamisi või saavutada selle, et nende tulu jääb maksustamata, kuna see on ühes maksujurisdiktsioonis mahaarvatav ega kuulu samas maksustatava summa hulka teises riigis. Niisuguste olukordade tagajärjed moonutavad siseturul tehtavaid otsuseid ja kui nendega tulemuslikult ei tegelda, võivad need tekitada ebaõiglase maksukonkurentsi. Pidades silmas eesmärki võidelda sellise maksustamise vältimisega, mis mõjutab otseselt siseturu toimimist, kehtestatakse käesoleva direktiiviga maksustamise vältimise vastased eekirjad kuues konkreetses valdkonnas: intresside mahaarvamine; maksustamine riigist lahkumisel; asendamisklausel; üldised kuritarvitamise vastased eeskirjad; välismaiseid kontrollitavaid äriühinguid käsitlevad eeskirjad; hübriidsete lahknevuste käsitlemise raamistik.

Direktiivi kohaldamisala on lai ja selle eesmärk on hõlmata kõiki maksumaksjaid, kes on kohustatud liikmesriigis äriühingu tulumaksu maksma. Selle reguleerimisala hõlmab ka äriühingutest maksumaksjate ELis asuvaid püsivaid tegevuskohti, mis ise direktiivi reguleerimisalasse ei kuulu.

Seda arvesse võttes ei ole käesoleva ettepanekuga seoses mõjuhinnangut läbi viidud järgmistel põhjustel: ettepanekul on OECD BEPSi algatusega tihe seos; töödokumendis on esitatud põhjalik tõendusmaterjal ja analüüs; sidusrühmad olid eelmises etapis tihedalt kaasatud kavandatavate eeskirjade üksikasjadega seotud aruteludesse; ning eelkõige on ELis praegu tungiv vajadus kooskõlastatud tegevuse järele selles rahvusvahelise tähtsusega poliitilises küsimuses.

Ajakohase analüüsi ja tõendusmaterjali tarbeks tuuakse direktiivi eelnõule lisatud komisjoni talituste töödokumendis välja üksikasjalik ülevaade maksubaasi kahanemist ja kasumi ümberpaigutamist puudutavate olemasolevate teadustööde ja majanduslike näitajate kohta. See põhineb hiljutistel uuringutel, mille on teiste hulgas läbi viinud OECD, Euroopa Komisjon ja Euroopa Parlament. Töödokumendis esitatakse need põhjused ja teadaolevad enamlevinud mehhanismid, mis on OECD aruande kohaselt agressiivse maksuplaneerimisega seotud. Töödokumendis võetakse kokku komisjoni poolt 2015. aastal iga liikmesriiki puudutava analüüsi alusel agressiivse maksuplaneerimise peamiste mehhanismide kohta tehtud põhjaliku ülevaate järeldused. Töödokumendis antakse ülevaade selle kohta, kuidas direktiiv täiendab teisi algatusi, mille eesmärk on rakendada ELis OECD BEPSi tulemusi ning aidata kaasa ühtse miinimumkaitse tagamiseks maksustamise vältimise vastu.

Enamik liikmesriike on OECD liikmetena kohustunud võtma BEPS projekti tulemused üle oma siseriiklikusse õigusesse, tehes seda nii kiiresti kui võimalik. Sellest tulenevalt on oluline kiiresti edasi liikuda, saavutamaks kokkulepet ELis BEPSi tulemuste rakendamise kooskõlastamise eeskirjade kohta. Arvestades suurt ohtu, et siseturg võib liikmesriikide ühepoolsete kooskõlastamata meetmete tulemusel killustuda, esitab komisjon käesolevas ettepanekus BEPSi tulemuste rakendamiseks ühised miinimumlahendused. Komisjon on teinud kõik võimaliku, et reageerida samaaegselt vajadusele tegutseda nii kiiresti kui võimalik ja vältimatule vajadusele hoida ära see, et siseturu toimimist kahjustaks liikmesriikide poolt iseseisvalt tegutsedes võetud ühepoolsed meetmed (olenemata sellest, kas nad on OECD liikmed või mitte) või hoopis liikmesriikide tegevusetus. Kaaluti ka võimalust kehtestada mittesiduvad õigusnormid, kuid sellest loobuti põhjendusel, et niisugune lahendus ei ole kooskõlastatud lähenemisviisi tagamiseks sobiv.

Pärast seda, kui OECD aruanne Addressing Base Erosion and Profit Shifting 2013. aasta alguses avaldati ja G20 juhid nn BEPSi tegevuskava 2013. aasta septembris heaks kiitsid, tegi OECD kaks aastat tihedat tööd ja esitas selle tulemusel 2015. aasta novembris 13 aruannet. Neis aruannetes toodi välja uued või tõhustatud rahvusvahelised standardid ja konkreetsed meetmed, et aidata liikmesriikidel BEPSiga seotud probleeme lahendada. Antud raamistikus on OECD/G20 liikmed pühendunud kõnealusele laiaulatuslikule paketile ning selle järjepidevale rakendamisele.

Seda probleemi on uurinud nii äriühingute maksustamise käitumisjuhendi töörühm kui ka OECD. Tagamaks, et liikmesriigid kehtestavad hübriidsete lahknevuse vastu võitlemiseks eeskirjad, on direktiiviga ette nähtud, et seda, kuidas hübriidinstrumenti või üksust on õiguslikult kvalifitseeritud liikmesriigis, kust makse, kulu või kahjum pärineb, tuleb järgida teistes asjaomastes liikmesriikides.

Hübriidsed lahknevused on maksete (finantsinstrumentide) või majandusüksuste erineva õigusliku kvalifitseerimise tulemus olukorras, kus tegevus toimub kahes õigussüsteemis. Sellised lahknevused võivad sageli põhjustada topelt mahaarvamist (st mahaarvamine mõlemal pool riigipiiri) või seda, et tulu arvatakse maha ühes riigis, ilma et seda teises riigis deklareeritaks. Maksumaksjad, eeskätt need, kes osalevad piiriülestes struktuurides, kasutavad tihti selliseid riiklikes maksusüsteemides olevaid erisusi ära ja vähendavad nii oma maksukoormust liidus.

Välismaiseid kontrollitavaid äriühinguid käsitlevate eeskirjade kohaselt omistatakse madala maksumääraga maksustatava välismaise kontrollitava tütarettevõtja tulu emaettevõtjale. Selle tulemusena tuleb emaettevõtjal tasuda sellelt tulult maksu oma asukohaliikmesriigis, mis tavaliselt on kõrge maksumääraga territoorium. Välismaiseid kontrollitavaid äriühinguid käsitlevate eeskirjade eesmärk on seega kaotada tulu ülekandmise stiimul, et tulu maksustataks madala maksumääraga teises maksujurisdiktsioonis.

Üldiste kuritarvitamise vastaste eeskirjade eesmärk on täita lüngad, mis võivad liikmesriigis kehtivates maksustamise vältimise vastastes eeskirjades esineda. See annaks ametiasutustele õiguse keelduda maksumaksjate kuritahtliku maksualase tegevuse lubamisest. Kavandatud üldise kuritarvituste vastase eeskirja eesmärk on hõlmata, kooskõlas acquis’ga, Euroopa Liidu Kohtu poolt kunstlike skeemide tuvastamiseks ette nähtud kriteeriume, kui neid kriteeriume rakendatakse Euroopa Liidus.

Maksuplaneerimisskeemid on väga keerulised ja maksuõigus ei arene üldjuhul piisavalt kiiresti, et hõlmata kõiki nende skeemidega võitlemiseks vajalikke vastumeetmeid. Seetõttu on üldised kuritarvitamise vastased eeskirjad maksusüsteemis tarvilikud; need võimaldavad maksustamise vältimist tuvastada ka konkreetsete maksustamise vältimist käsitlevate eeskirjade puudumisel.

Väljapakutud kavas võetakse arvesse asjaolu, et liidus ei ole äriühingu maksumäärasid ühtlustatud. Selleks et võidelda maksustamise vältimisega, tuleks alammäär igal juhul kehtestada nii, et see hõlmaks olukordi, kus maksustamise määr on madalam kui 50 protsenti tulusaajast maksumaksja liikmesriigis kehtivast määrast. Siiski ei peaks alammäär olema nii madal, et selle tulemusel muutub meede sisutühjaks, puudutades vaid kõige agressiivsema maksupoliitikaga maksujurisdiktsioone. Nii looks see, kui ettevõtja asukoha liikmesriigis või tema püsiva tegevuskoha asukoha liikmesriigis on äriühingu maksumäär madalam kui 40 protsenti maksumaksja liikmesriigis kehtivast seadusjärgsest äriühingu maksumäärast, tasakaalu õiglase maksukonkurentsi tunnustamise ja maksustamise vältimisega võitlemise vajaduse vahel.

Võttes arvesse, et käesoleva direktiiviga ei kehtestata eraldiseisvat äriühingu tulumaksu süsteemi ega mehhanismi kontserni kuuluvate äriühingute maksubaasi konsolideerimiseks kogu liidus, nii nagu see on ette nähtud CCCTB ettepanekus, on loogiline kasutada võrdlusalusena välisriigist tulu saava maksumaksja liikmesriigis kehtivat seadusjärgset äriühingute tulumaksumäära, vähemalt seni kuni CCCTB taaskäivitamise kava teostub, nagu komisjon on teatanud.

Ettepanekus võtta vastu direktiiv ettevõtte tulumaksu ühtse konsolideeritud maksustamisbaasi kohta nägi komisjon ette asendamisklausli, et hõlmata olukordi, kus kolmandast riigist siseturule toodud tulu on kolmandas riigis maksustatud seadusjärgse äriühingute tulumaksuga, mis on madalam kui 40% liidu liikmesriikides kohaldatavast keskmisest seadusjärgsest äriühingute maksustamise määrast. See eeskiri tagaks, et kolmandatest riikidest pärinev tulu siseneb liitu pärast seda, kui seda on maksustatud määras, mis võrdub madalaima maksumääraga, millega seda makset oleks maksustatud, kui see oleks pärinenud mõnest liikmesriigist. Sel eesmärgil on CCCTB ettepanekus võrdlusalusena viidatud keskmisele seadusjärgsele äriühingu tulumaksu määrale ELis.

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 115,

võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust,

võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust,

toimides seadusandliku erimenetluse kohaselt

ning arvestades järgmist:

(1)Praegused poliitilised prioriteedid rahvusvahelise maksustamise valdkonnas toovad esile vajaduse tagada, et maksu makstakse seal, kus kasum ja väärtus tekib. Seetõttu on hädavajalik taastada usaldus maksusüsteemide õigluse vastu ja võimaldada riikide valitsustel oma maksusuveräänsust tõhusalt teostada. Need uued poliitilised eesmärgid väljenduvad Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) poolt maksubaasi kahanemise ja kasumi ümberpaigutamise (BEPS) vastase algatuse raames antud konkreetsetes tegevussuunistes. Pidades silmas vajadust tagada õiglasem maksustamine, esitas komisjon 17. juuni 2015. aasta teatises Euroopa Liidus äriühingute õiglase ja tõhusa maksustamise tegevuskava (tegevuskava).

(2)Enamik liikmesriike on OECD liikmetena kohustunud rakendama 15 maksubaasi kahanemise ja kasumi ümberpaigutamise vastast meedet, mis avaldati 5. oktoobril 2015. Seepärast on siseturu hea toimimise jaoks oluline, et vähemalt liikmesriigid täidaksid BEPS-tegevuskava raames võetud kohustusi ning võtaksid üldisemalt piisavalt sidusal ja kooskõlastatud viisil meetmeid maksustamise vältimise tõkestamiseks ning liidus õiglase ja tõhusa maksustamise tagamiseks. Turul, kus turuosaliste majandused on omavahel tihedalt lõimunud, on vaja ühtset strateegilist lähenemisviisi ja koordineeritud tegevust, et parandada siseturu toimimist ja maksimeerida BEPS-algatuse positiivset mõju. Lisaks on ainult ühise raamistiku abil võimalik vältida turu killustumist ning kõrvaldada olemasolevad ebakõlad ja turumoonutused. Lõpuks annavad riiklikud rakendusmeetmed, mis järgivad kogu liidus samu põhimõtteid, maksumaksjatele õiguskindluse selle suhtes, et need meetmed on liidu õigusega kooskõlas.

(3)On vaja kehtestada eeskirjad, et suurendada keskmist kaitsetaset agressiivse maksuplaneerimise vastu siseturul. Kuna need eeskirjad peavad sobituma 28 erinevasse äriühingu tulumaksu süsteemi, peaksid need sisaldama vaid üldsätteid ja jätma eeskirjade rakendamise liikmesriikidele, kuna viimastel on võimalik eeskirjadega seotud üksikasju kujundada nii, et need on kooskõlas siseriikliku äriühingu tulumaksu süsteemiga. Seda eesmärki on võimalik saavutada, kui tagada kogu liidus riiklikele äriühingu tulumaksu süsteemidele kaitse miinimumtase. Seepärast on vaja kooskõlastada seda, kuidas liikmesriigid rakendavad 15 maksubaasi kahanemise ja kasumi ümberpaigutamise vastast meedet, et tõhustada maksustamise vältimise vastast tegevust siseturul tervikuna. Seetõttu on siseturul teatavates valdkondades vaja kehtestada ühtne miinimumkaitse.

(4)On vaja kehtestada eeskirjad, mis kuuluvad kohaldamisele kõigi nende maksumaksjate suhtes, kes on kohustatud liikmesriigis äriühingu tulumaksu maksma. Kõnealuseid eeskirju tuleks kohaldada ka äriühingust maksumaksjate püsivatele tegevuskohtadele, mis asuvad teises liikmesriigis (teistes liikmesriikides). Äriühingust maksumaksjad võivad olla liikmesriigi maksuresidendid või nad võivad olla asutatud liikmesriigi õigusnormide alusel. Nende eeskirjade kohaldamisalasse peaksid kuuluma ka kolmandate riikide maksuresidendist üksuste püsivad tegevuskohad, kui need asuvad ühes või mitmes liikmesriigis.

(5)On vaja kehtestada eeskirjad siseturul maksubaasi vähenemise ja kasumi siseturult ümberpaigutamise vastu. Selleks et aidata kaasa kõnealuse eesmärgi saavutamisele, tuleb eeskirjad kehtestada järgmistes valdkondades: intresside mahaarvatavuse piiramine, maksustamine riigist lahkumisel, asendamisklausel, üldised kuritarvitamise vastased eeskirjad, välismaiseid kontrollitavaid äriühinguid käsitlevad eeskirjad ja hübriidsete lahknevuste käsitlemise raamistik. Kui nende eeskirjade kohaldamine põhjustab topeltmaksustamist, peaksid maksumaksjad saama maksusoodustust õigusena arvata maha teises liikmesriigis või kolmandas riigis tasutud maks. Seega peaks nende eeskirjade eesmärk olema mitte üksnes võidelda maksustamise vältimisega, vaid hoida ära ka muid takistusi turul, nagu topeltmaksustamine.

(6)Piiriülesed kontsernid on üha enam hakanud oma üldise maksukoormuse vähendamiseks kasumit ümber paigutama (tihti suurendatud intressimäära kaudu) kõrgema maksumääraga territooriumilt madalamat maksumäära kohaldatavatesse riikidesse. Intresside mahaarvamise kord on niisuguse tegevuse tõkestamiseks vajalik, kuna see piirab maksumaksja netokulutuste kogusummat (st summat, mille võrra finantskulu ületab finantstulu). Seepärast on vaja kindlaks määrata mahaarvamise koefitsient, mis lähtub maksumaksja intressi-, maksu- ja amortisatsioonieelsest kasumist (EBITDA). Maksuvaba finantstulu ei tohiks finantskuludega tasaarvestada. Seda seetõttu, et mahaarvatava intressi suuruse kindlaksmääramisel tuleks arvesse võtta üksnes maksustatavat tulu. Selleks et aidata maksumaksjaid, kelle puhul on maksubaasi kahanemise ja kasumi ümberpaigutamise oht väike, peaks netointress olema alati mahaarvatav teatud kindla ülemmäärani, mida kohaldatakse siis, kui mahaarvamist võidakse teha suuremas ulatuses kui EBITDAst lähtuva koefitsiendi alusel. Kui maksumaksja kuulub konsolideeritud aruannet esitavasse kontserni, tuleks talle suuremate netokukude mahaarvamise õiguse andmisel arvesse võtta kontserni üldist võlakoormust. Intressidest mahaarvamise korda tuleks kohaldada maksumaksja netokulutuste kogusummale, sõltumata sellest, kas need tulenevad võlakohustusest, mis tekkis siseriiklikult, teises liikmesriigis või kolmandas riigis. Ehkki üldise arusaama kohaselt tuleks ka finantsettevõtjate, st finantsasutuste ja kindlustusandjate suhtes kohaldada intresside mahaarvamisel piiranguid, on samuti üldteada, et neil kahel sektoril on eriomased tunnused, mis nõuavad enam kohandatud lähenemisviisi. Võttes arvesse, et kõnealuses valdkonnas ei ole rahvusvahelise ja liidu tasandi arutelud veel piisavaid tulemusi andnud, ei ole finants- ja kindlustussektoris seni olnud võimalik kehtestada konkreetseid eeskirju.

(7)Riigist lahkumisel maksustamise eesmärk on tagada, et kui maksukohustuslane viib vara või maksuresidentsuse ühe riigi maksujurisdiktsioonist välja, maksustab see riik tema territooriumil tekkinud mis tahes kapitalikasumi majanduslikku väärtust, isegi kui seda kasumit ei ole riigist lahkumise hetkeks veel realiseeritud. Seetõttu on vaja täpsustada olukorrad, kus maksumaksja suhtes kehtivad riigist lahkumisel maksustamise eeskirjad ja maksustatakse tema realiseerimata kapitalitulu, mis on osa üleviidavast varast. Nende summade arvutamiseks on oluline määrata reaalturuväärtuse põhimõttel kindlaks ülekantud vara turuväärtus. Euroopa Liidus tuleb käsitleda riigist lahkumisel maksustamise kohaldamist ja välja tuua tingimused, mis peavad olema täidetud selleks, et maksustamine riigist lahkumisel oleks liidu õigusega kooskõlas. Sellistel juhtudel peaks maksumaksjatel olema õigus kas maksta kohe riigist lahkumisel tasumisele kuuluv kindlaksmääratud maksusumma või hajutada maksu ning võimalike intresside ja garantii tasumine teatavatele aastatele ning maksta tasumisele kuuluv maks ajatatud maksetena. Riigist lahkumisel tasumisele kuuluvat maksu ei peaks nõudma juhul, kui vara kantakse üle ajutiselt ja kui vara kavatsetakse paigutada tagasi vara ülekandja liikmesriiki, juhul kui vara kantakse üle usaldatavusnõuete täitmiseks või likviidsuse juhtimiseks või kui tegemist on väärtpaberite kaudu finantseerimise tehingu või tagatiseks antud varaga.

(8)Võttes arvesse välisriigis tasutud maksude suhtes maksusoodustuste andmisega seotud püsivaid raskusi, kalduvad riigid üha enam välismaal saadud tulu maksust vabastama. Niisuguse lähenemisviisi tahtmatu negatiivne tagajärg on, et see võib aidata kaasa niisuguste olukordade tekkimisele, kus maksustamata või madala maksumääraga maksustatud tulu tuuakse siseturule, misjärel see ringleb liidus – tihti maksustamata kujul – liidu õiguses ette nähtud võimalusi ära kasutades. Sellise tegevuse tõkestamiseks kasutatakse tavaliselt asendamisklauslit. Seepärast on vaja ette näha asendamisklausel, mis kuulub kohaldamisele teatavat liiki välismaisele tulule nagu kasumieraldised, aktsiate või osade võõrandamisest saadud tulu ja püsiva tegevuskoha kasum, mis on liidus maksust vabastatud ja pärineb kolmandast riigist. Niisugune tulu peaks olema liidus maksustatav, kui seda on kolmandas riigis maksustatud teatavast künnisest allapoole jäävas määras. Kuna asendamisklausli alusel puudub kohustus madala maksumääraga maksustatavat üksust kontrollida ja seetõttu ei pruugi selle üksuse kohustuslik aastaaruanne olla kättesaadav, võib see muuta tasumisele kuuluva maksumäära arvutamise väga keeruliseks. Seepärast peaksid liikmesriigid asendamisklausli kohaldamisel kasutama seadusjärgset maksumäära. Liikmesriigid, kes kohaldavad asendamisklauslit, peaks lubama välisriigis tasutud maksu suhtes maksusoodustust, et vältida topeltmaksustamist.

(9)Üldised kuritarvitamise vastased eeskirjad on maksusüsteemides ette nähtud selleks, et võidelda nende kuritarvitavate maksutavadega, mida ei ole konkreetsete sätetega veel reguleeritud. Seega on üldiste kuritarvitamise vastaste eeskirjade eesmärk täita lünki ja need ei tohiks mõjutada konkreetsete kuritarvituste vastaste eeskirjade kohaldamist. Liidus peaks üldiste kuritarvitamise vastaste eeskirjade kohaldamine piirduma kokkulepetega, mis on „puhtalt kunstlikud” (fiktiivsed); muul juhul peaks maksumaksjal olema õigus valida oma majandustegevuse jaoks maksustamise seiskohalt kõige tõhusam ülesehitus. Lisaks on oluline tagada, et üldised kuritarvitamise vastased eeskirjad kuuluksid ühetaoliselt kohaldamisele liikmesriigi sees, liidu piires ja suhetes kolmandate riikidega, nii et nende kohaldamisala ja kohaldamise tagajärjed ei oleks siseriiklikes ja piiriülestes olukordades erinevad.

(10)Välismaiseid kontrollitavaid äriühinguid käsitlevate eeskirjade kohaldamisel omistatakse madala maksumääraga maksustatava kontrollitava tütarettevõtja tulu emaettevõtjale. Seejärel maksustatakse emaettevõtja selliselt saadud tulu riigis, kus ta on maksuresident. Asjaomase riigi poliitilistest prioriteetidest sõltuvalt võivad välismaiseid kontrollitavaid äriühinguid käsitlevad eeskirjad hõlmata kõiki madala maksumääraga maksustatavaid tütarettevõtjaid või piirduda sellega, et käsitlevad tulu, mis on tütarettevõtjale kunstlikult omistatud. Soovitav on käsitleda nii kolmandates riikides kui ka liidus tekkida võivaid olukordi. Selleks et liidus kehtivad eeskirjad oleksid kooskõlas põhivabadustega, peaks nende mõju piirduma niisuguste olukordadega, kus tulu kantakse kunstlikult emaettevõtja asukohaliikmesriigist välismaisesse kontrollitavasse äriühingusse. Sellisel juhul tuleks emaettevõtjale omistatud tulu suurust reaalturuväärtuse põhimõtte alusel korrigeerida, nii et emaettevõtja liikmesriik maksustaks välismaise kontrollitava äriühingu tulu ainult selles ulatuses, mis ei ole selle põhimõttega kooskõlas. Välismaiseid kontrollitavaid äriühinguid käsitlevate eeskirjade reguleerimisalast tuleks välja jätta finantsettevõtjad, kes on ELi maksuresidendid, sealhulgas nende ettevõtjate liidus asuvad püsivad tegevuskohad. Seda seetõttu, et välismaiseid kontrollitavaid äriühinguid käsitlevate eeskirjade õiguspärase kohaldamise ala liidus peaks piirduma kunstlike olukordadega, millel puudub majanduslik sisu, mis tähendab, et rangelt reguleeritud finants- ja kindlustussektor tõenäoliselt nende eeskirjade kohaldamisalasse ei kuulu.

(11)Hübriidsed lahknevused on maksete (finantsinstrumentide) või majandusüksuste erineva õigusliku kvalifitseerimise tulemus ja need lahknevused tulevad esile olukorras, kus kokku puutuvad kahe jurisdiktsiooni õigussüsteemid. Selliste lahknevuste tulemusel toimub tihti topeltmahaarvamine (st mahaarvamine mõlemas riigis) või juhtub see, et tulu arvatakse maha ühes riigis, ilma et seda teises riigis deklareeritaks. Sellise tulemuse ärahoidmiseks on vaja kehtestada eeskirjad, mille kohaselt üks kahest jurisdiktsioonist, kelle vahel lahknevus tekkis, kvalifitseerib hübriidinstrumendi või üksuse õiguslikult ja teine jurisdiktsioon peaks sellise kvalifitseerimisega nõustuma. Kuigi liikmesriigid on äriühingute maksustamise käitumisjuhendi töörühma raames kokku leppinud suunistes hübriidmajandusüksuste ja püsivate hübriidtegevuskohtade maksustamise kohta liidus ning hübriidmajandusüksuste maksustamise kohta suhetes kolmandate riikidega, on sellegipoolest vaja kehtestada siduvad eeskirjad. Lõpuks on vaja piirata nende eeskirjade kohaldamisala hübriidsete lahknevustega liikmesriikide vahel. Hübriidseid lahknevusi liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel tuleb veel täiendavalt uurida.

(12)On oluline selgitada, et käesoleva direktiiviga ette nähtud maksustamise vältimise vastaste eeskirjade rakendamine ei tohiks mõjutada maksumaksjate kohustust järgida reaalturuväärtuse põhimõtet ega liikmesriikide õigust suurendada reaalturuväärtuse põhimõtte alusel maksustatavat summat, kui see on asjakohane.

(13)Euroopa Andmekaitseinspektoriga konsulteeriti vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 45/2001 artikli 28 lõikele 2. Käesoleva direktiivi raames isikuandmete töötlemise korral tuleb järgida Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 8 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 95/46/EÜ sätestatud õigust isikuandmete kaitsele.