EUROOPA KOMISJON Brüssel,17.6.2020 COM(2020) 253 final VALGE RAAMAT, milles käsitletakse võrdsete võimaluste loomist välisriigi subsiidiumide osas



VALGE RAAMAT, milles käsitletakse võrdsete võimaluste loomist välisriigi subsiidiumide osas Sisukord 1Sissejuhatus 2Probleemi kirjeldus 2.1Välisriigi subsiidiumid võivad moonutada ELi siseturgu 2.2Ülevaade välisriigi subsiidiumidega seotud juhtumitest 3Õiguslike lünkade analüüs 3.1ELi konkurentsieeskirjad 3.2ELi kaubanduspoliitika 3.3Riigihanked 3.4ELi rahalised vahendid 4Raamistik, mille alusel tegeleda välisriigi subsiidiumide põhjustatud moonutustega siseturul üldiselt ning konkreetselt omandamiste ja riigihangete puhul 4.1Üldine vahend välisriigi subsiidiumi arvesse võtmiseks (moodul 1) 4.1.1Põhijooned 4.1.21. mooduli kohaldamisala 4.1.3Siseturu moonutuste hindamine 4.1.4ELi huvi kontroll 4.1.5Menetlus

4.1.6Tasakaalustusmeetmed 4.1.7Järelevalveasutused 4.2Välisriigi subsiidiumid, millega hõlbustatakse ELi sihtettevõtja omandamist (2. moodul) 4.2.1Põhijooned 4.2.22. mooduli kohaldamisala 4.2.3Subsideeritud omandamisega seotud moonutuste hindamine 4.2.4ELi huvi kontroll 4.2.5Menetlus 4.2.6Tasakaalustusmeetmed 4.2.7Järelevalveasutused 4.3Välisriigi subsiidiumid riigihankes (3. moodul) 4.3.1Sissejuhatus 4.3.2Välisriigi subsiidiumide moonutused riigihankemenetlustes 4.3.3Menetlus 4.3.4Välisriigi subsiidiumid valitsustevaheliste kokkulepete või lepingute kohastes hangetes 5Välisriigi subsiidiumid ELi rahaliste vahendite kontekstis 5.1Probleemi kirjeldus 5.2Raamistik ja meetmed lünkade likvideerimiseks 5.2.1Otsene eelarve täitmine 5.2.2Jagatud eelarve täitmine

5.2.3Kaudne eelarve täitmine 6Koostoime muude ELi õigusaktide ja rahvusvaheliste vahenditega 6.1ELi ühinemismäärus 6.2ELi konkurentsieeskirjad 6.3ELi riigiabi eeskirjad 6.4ELi riigihanke-eeskirjad 6.5WTO subsiidiumide ja tasakaalustusmeetmete leping 6.6Kaubanduse kaitsemeetmed – kaitse subsideeritud impordi eest 6.7Välismaiste otseinvesteeringute taustauuringute määrus 6.8Kahepoolsed kaubanduslepingud 6.9Riigihankeleping ja vabakaubanduslepingute riigihankepeatükid 6.10Valdkondlikud normid: konkurentsi kaitsmine õhu- ja meretranspordis 7Avalik konsultatsioon I LISA. VÄLISRIIGI SUBSIIDIUMI MÄÄRATLUS II LISA. KÜSIMUSTIK 1Sissejuhatus Euroopa jõukuse ja konkurentsivõime alus on avatus kaubandusele ja investeeringutele. Kaubandus moodustab ligikaudu 35 % ELi SKPst. Ekspordiga on seotud 35 miljonit Euroopa töökohta. EL on suurim välismaiste otseinvesteeringute tegija ja nende peamine sihtkoht maailmas ning selle valdkonnaga on seotud 16 miljonit töökohta Euroopas. Tugev, avatud ja konkurentsivõimeline ühtne turg võimaldab ELi ettevõtjatel tegutseda ja konkureerida kogu maailmas. Euroopa Komisjon esitas 10. märtsil 2020 Euroopa uue tööstusstrateegia, milles määrati kindlaks Euroopa selge kava, mis võimaldab meie tööstusel juhtida rohe- ja digipööret, tuginedes konkurentsile, avatud turgudele, maailmamastaabis tipptasemel teadustegevusele ja tehnoloogiale ning tugevale ühtsele turule. Et maailmakaubandusest täielikku kasu saada, järgib Euroopa avatud strateegilise autonoomia põhimõtet. See tähendab maailmamajanduse juhtimise uue süsteemi väljatöötamist ja vastastikku kasulike kahepoolsete suhete arendamist, kaitstes end samal ajal ebaausate tavade ja kuritarvituste eest.

Avatus kaubandusele ja investeeringutele teevad majanduse vastupidavamaks, kuid need peavad käima käsikäes õigluse ja prognoositavate eeskirjadega. Maailmamajandus ei ole tükk aega olnud nii keerulises olukorras kui praegu. Võrdsetel võimalustel põhineva avatud kaubanduse ning vastastikku kasulike kaubandussuhete põhimõtted on ohus. See seisneb riikide poolt selliste ebaausate kaubandustavade toetamises, mis eiravad turujõude ja kuritarvitavad kehtivaid rahvusvahelisi eeskirju, et kindlustada majandustegevuse eri sektorites turgu valitsev seisund. Selliste ebaausate tavade jaoks on tüüpiline kaitsta tööstusharu konkurentsi eest, avades turge valikuliselt, nõudes litsentse ja kehtestades muid investeerimispiiranguid ning andes võrdseid võimalusi kahjustavaid subsiidiume nii riigi omanduses olevatele kui ka erasektori ettevõtjatele. Sellise tegevuse moonutavat majanduslikku mõju on tunda igas asjaomases sektoris, olenemata sellest, kas see on strateegiline või mitte. Praeguses olukorras, kus maailma majandused on omavahel läbipõimunud, võivad sellised välisriigi subsiidiumid moonutada ELi siseturgu ja kahjustada võrdseid võimalusi. Üha rohkem tundub, et välisriigi subsiidiumid on lihtsustanud ELi ettevõtjate omandamist, mõjutanud muid investeerimisotsuseid või moonutanud nende saajate turukäitumist. Ühtne turg ja selle eeskirjad tagavad ELis kõigile liikmesriikidele, ettevõtjatele ja tarbijatele võrdsed võimalused, et nad saaksid ELi majanduse suurusest ja selle pakutavatest võimalustest täielikku kasu. Ühtse turu eeskirjade kogumik sisaldab ka riigihanke-eeskirju, mis tagavad ettevõtjatele õiglase juurdepääsu riigihankelepingutele ja avaliku sektori hankijatele ausa konkurentsi. ELi siseturul on alati kehtinud konkurentsieeskirjad. Eelkõige tagatakse ELi riigiabi eeskirjadega, et avaliku sektori asutuste antavad subsiidiumid on siseturuga kokkusobivad. Paljud välisriigi subsiidiumid oleksid problemaatilised, kui nende andja oleks ELi liikmesriik ja neid hinnataks ELi riigiabi eeskirjade alusel. ELi riigiabi eeskirju kohaldatakse siiski ainult ELi liikmesriikide antava avaliku sektori toetuse suhtes. Seevastu kolmandate riikide ametiasutuste antavad subsiidiumid ei kuulu ELi riigiabi järelevalve alla. Peale selle võib kolmandate riikide siseturu vähene avatus turgu veelgi moonutada. Kui subsiidiumisaajal puudub oma siseturul konkurents või see on piiratud, võib ta oma eelisseisundit teistel turgudel ära kasutada ja saada tänu sellele teiste ees põhjendamatu eelise. Selliste riikide subsiidiumid, kus juurdepääs turgudele on suletud või seda on piiratud, võivad moonutusi põhjustada veelgi suurema tõenäosusega. Praeguses COVID-19 kriisi kontekstis annavad ELi liikmesriigid märkimisväärset riigiabi, et toetada üksikuid ettevõtjaid ja ELi majandust tervikuna. Sellises olukorras on riigiabi hädavajalik vahend, millega avalik sektor saab majandust stabiliseerida ja koroonaviiruse uurimist kiirendada. Avaliku sektori antava toetuse suhtes kohaldatakse ELi riigiabi kontrolli aga ka praeguses olukorras, et tagada muu hulgas selle proportsionaalsus ja minimeerida võimalikku moonutavat mõju konkurentsile. Lisaks on praegune hindamisraamistik ajutine ja selle kohaldamisalas on ainult kriisimeetmed. Praegune olukord näitab, kui oluline on säilitada siseturul võrdsed võimalused isegi erakorralistes majandusoludes. Selle valge raamatu eesmärk on algatada laiaulatuslik arutelu liikmesriikidega, teiste Euroopa institutsioonide, kõigi sidusrühmade, sealhulgas tööstuse, sotsiaalpartnerite, kodanikuühiskonna organisatsioonide, teadlaste ja üldsuse ning kõigi teiste huvitatud isikutega, et leida parim viis tuvastatud probleemide tulemuslikuks lahendamiseks. Valge raamatu üle peetavate konsultatsioonide tulemuste põhjal on võimalik valida välisriigi subsiidiumide põhjustatud moonutustega tegelemiseks kõige sobivam viis, sealhulgas ettepanekud asjakohaste õigusaktide kohta. Valges raamatus esitatakse kõigepealt välisriigi subsiidiumidele reageerimise põhjendus ning tüüpilised näited välisriigi subsiidiumidest, mis näivad kahjustavat siseturu võrdseid võimalusi. Seejärel esitatakse valges raamatus kehtivate välisriigi subsiidiume käsitlevate õigusaktide analüüs ja arutatakse õiguslike lünkadega seotud probleeme. Seejärel esitatakse valges raamatus õigusaktide esialgsed sisulised ja menetluslikud teeviidad, et kõrvaldada õiguslik lünk seoses järgmisega: ·välisriigi subsiidiumid, mis moonutavad siseturgu seoses oELis tegutsevate ettevõtjate üldiste turutoimingute; oELi ettevõtja omandamise; oriigihankemenetlustega; ·välisriigi subsiidiumid liidu rahalistele vahenditele juurdepääsu kontekstis. 2Probleemi kirjeldus 2.1Välisriigi subsiidiumid võivad moonutada ELi siseturgu ELi riigiabi eeskirjad aitavad säilitada siseturul ettevõtjatele võrdsed võimalused seoses ELi liikmesriikide antavate subsiidiumidega. Siiski puuduvad eeskirjad subsiidiumide kohta, mida kolmandate riikide ametiasutused annavad siseturul tegutsevatele ettevõtjatele. See võib hõlmata olukorda, kus subsiidiumi saavad ettevõtted kuuluvad kolmanda riigi äriühingule või välisriigi valitsusele või on selle valitseva mõju all. Välisriigi subsiidiumide tegeliku määra kohta on vähe teavet, sest puudub läbipaistvus ning subsiidiumide ja tasakaalustusmeetmete lepingu kohast kohustust subsiidiumidest teatada järgitakse vähe. Mõne Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) aruande kohaselt tundub siiski, et valitsused sekkuvad teatavates sektorites laialdaselt. ELi majandus on välisinvesteeringutele avatud. Seda näitavad hiljutised majandusandmed. 2016. aastal kuulus kolmandate riikide investoritele või oli nende kontrolli all 3 % Euroopa ettevõtetest – nende osakaal koguvarades on 35 % ja neis on ligikaudu 16 miljonit töökohta. Viimasel ajal on suurenenud investeeringud tavapäraste investorite (nagu Ameerika Ühendriikide ja Kanada) kõrval ka muudest kolmandatest riikidest. Riigiettevõtete ja offshore-investorite investeeringud on viimastel aastatel kiiresti kasvanud. ELi suunatud välismaiste otseinvesteeringute määr, nende koosseis ja suurimad abi saavad liikmesriigid ei ole alati samad, vaid muutuvad pidevalt. Ei ole veel teada, kui suur mõju on COVID-19 pandeemial olnud ELi suunatud välismaistele otseinvesteeringutele ja nende päritolule. Suurem avatus välisinvesteeringutele on ELi majandusele kaasa toonud suuremad võimalused, kuid ka suuremad riskid – välisriigi subsiidiume tuleb jälgida, et vältida konkurentsivõime ja võrdsete võimaluste kahjustamist ELi turul. Mure subsideerimise pärast võib süveneda, kui riigi osalusega ettevõtete suhtes ei kohaldata samu eeskirju kui eraettevõtjate suhtes ning kui riigi ja tema ettevõtete vahelised finantssuhted ei ole läbipaistvad. Asutamisleping on riigi osalusega ja eraettevõtjate suhtes neutraalne. Mõlema ettevõttekategooria suhtes kohaldatakse konkurentsieeskirju. Lisaks peavad läbipaistvusdirektiivi kohaselt olema liikmesriigi ja tema osalusega ettevõtete finantssuhted läbipaistvad ning tuleb järgida ELi riigiabi eeskirjades sätestatud läbipaistvusnõudeid.

Nagu ELi liikmesriikide antav riigiabi võivad ka välisriigi subsiidiumid siseturul konkurentsi moonutada ja tuua kaasa ebavõrdsed võimalused, kus vähem tõhusad ettevõtted kasvavad ja suurendavad turuosa tõhusamate ettevõtete arvelt. Samamoodi võivad välisriigi subsiidiumid põhjustada kulukat ja sageli raiskavat matkimist ning avaliku sektori asutuste subsiidiumivõidujooksu. Peale selle võib kahjulikku mõju veelgi suurendada läbipaistvuse ja kolmandate riikide turgudele vastastikuse juurdepääsu puudumine. Lisaks üldisele murele ELis tegutsevatele ettevõtjatele antavate välisriigi subsiidiumide pärast, teevad eriti murelikuks sellised välisriigi subsiidiumid, mida antakse ELi sihtettevõtjate omandamiseks ja riigihangete kontekstis. Hind, mida omandajad on valmis maksma, kajastab tavaliselt omandamisest tulenevat tõhususe või tulude suurenemist. Subsiidiumi saanud omandajal võib tänu subsiidiumile olla võimalik maksta vara omandamiseks kõrgemat hinda kui see, mida ta muidu oleks maksnud, ning see võib moonutada ELi varade hindamist. Seetõttu võivad välisriigi subsiidiumid tuua kaasa ülemäära kõrged ostuhinnad (ülepakkumised) ja takistada subsideerimata omandajatel tõhusust suurendada või saada juurdepääs põhilistele tehnoloogiatele. Seetõttu võivad välisriigi subsiidiumid põhjustada ressursside ebatõhusa üldjaotuse ning eelkõige nende äriühingute konkurentsivõime ja innovatsioonipotentsiaali vähenemise, mis selliseid subsiidiume ei saa. Mõnel juhul võib välisriigi subsiidiumide andmine olla ajendatud ka strateegilisest eesmärgist luua tugev esindatus ELis või edendada tehnoloogia omandamist ja hilisemat üleviimist teistesse tootmiskohtadesse, võimalik ka, et väljapoole ELi. Seega on ELi sihtettevõtjate omandamiseks vaja kehtestada võrdsed võimalused. Nii tagatakse, et kõik ettevõtted konkureerivad oluliste varade omandamisel ja tehnoloogilise tipptaseme hoidmisel võrdsetel alustel, säilitades samal ajal eelised, mida rahvusvaheline konkurents ja ELi suunatud välismaised otseinvesteeringud annavad. ELi hanketurud on kolmandate riikide pakkujatele suures osas avatud. Hanked avaldatakse kogu ELis ning nii tagatakse läbipaistvus ja luuakse turuvõimalusi nii ELi kui ka kolmandate riikide äriühingutele. Siiski ei konkureeri ELi äriühingud alati võrdsetel alustel välisriigi subsiidiume saavate äriühingutega. Subsideeritud äriühingutel võib olla võimalik teha soodsamaid pakkumusi, mis kas paneb muud äriühingud osalemisest üldse loobuma või annab võimaluse võita leping subsiidiume mittesaavate, kuigi tõhusamate äriühingute ees. Seetõttu on oluline tagada, et ELi riigihankemenetluses osalevad ja välisriigi subsiidiume saavad äriühingud konkureeriksid muude äriühingutega võrdsetel alustel. Paljud avaliku sektori hankijad on piiratud eelarve tõttu huvitatud võimalikult madala hinnaga pakkumustest, ega hooli, kas selliste hindade taga on välisriigi subsiidiumid. See võib puudutada nii ainult hinna alusel sõlmitavaid lepinguid kui ka parima hinna ja kvaliteedi suhte alusel sõlmitavaid lepinguid, kuna kvaliteedikriteeriumid ei tee tavaliselt tasa suuri hinnaerinevusi, mida võivad võimaldada näiteks välisriigi subsiidiumid. Samasugune moonutav mõju võib ilmneda siis, kui välisriigi subsiidiume saavad ettevõtjad taotlevad rahastust ELi eelarvest. 2.2Ülevaade välisriigi subsiidiumidega seotud juhtumitest Kolmandate riikide ametiasutused võivad välisriigi subsiidiumide abil soovida saavutada mitmesuguseid eesmärke, mis ei pruugi tingimata vaid majanduslikud olla, ning nad kasutavad ELis tegutsevale ettevõtjale subsiidiumide andmiseks erinevaid viise. Allpool on esitatud mõned näited. Esiteks võivad ettevõtjad saada subsiidiume selleks, et edendada ELis juba toimuvat tegevust. Välisriigid võivad anda subsiidiume (nt toetusi) või pakkuda odavamat rahastamist ELis tegutsevale ettevõtjale (nt ELis asuvale tütarettevõtjale). Välisriigid võivad anda subsiidiume ka väljaspool ELi asuvale emaettevõtjale (nt valikulised stiimulid äriühingu tulumaksu süsteemis), kes omakorda rahastab ELis asuvat tütarettevõtjat kontsernisiseste tehingute kaudu. ELis tegutsev ettevõtja võib saada soodustingimustel rahastust ka välismaistelt pankadelt otse välisriigi korraldusel. Peale selle võivad kolmandatel riikidel olla koostöökokkulepped ELi kohalike omavalitsuste või ELi arengupankadega ning nad võivad seega nende asutuste või pankade kaudu suunata ELis tegutsevatele ettevõtjatele välisriigi subsiidiume. Mõnel juhul antakse välisriigi subsiidiume selge eesmärgiga võimaldada ettevõtjatel esitada pakkumusi riigihankelepingute sõlmimiseks hindadega, mis on oluliselt madalamad turuhinnast või isegi omahinnast, ning see kujutab endast hinna allalöömist konkureerivate mittesubsideeritud ettevõtjate kahjuks. Üldiselt võivad subsiidiumid ka soodustada agressiivset turukäitumist. Sellisel käitumisel, mis ei ole ajendatud tavapärastest ärihuvidest, võib olla strateegiline eesmärk jõuda strateegiliselt tähtsatele turgudele või piirkondadesse või saada eelisjuurdepääs elutähtsale ja olulisele taristule, sealhulgas taristule, mida reguleeritakse direktiivi 2014/25/EL kohaste eeskirjadega. Välisriigi subsiidiumid võivad hõlbustada ka omandamist, et aidata kolmandate riikide äriühingutel ELis laieneda. Kolmandate riikide ametiasutused võivad püüda omandamist mõjutada, pakkudes soodusrahastamist, laenutagatisi ja muid kapitalikulude vähendamise vahendeid. Sellistel juhtudel võidakse toetada ettevõtjate välisinvesteeringuid, andes rahastust sihtotstarbeliste maksusoodustustena (tulumaksuvähendused) või valitsuse poolt toetatavatest investeerimisfondidest või vahendajate kaudu. Kõik need võimalikud eelised võivad oluliselt mõjutada omandamisel pakutavat preemiat. Märkimisväärne hulk välismaiseid otseinvesteeringuid tehakse offshore-finantskeskuste kaudu, mis võivad pakkuda spetsiaalseid maksutingimusi. Tähelepanuväärne on, et 10,9 % välisinvestoritest, kelle kontrolli all on ELi ettevõte, on asutatud sellistes offshore-finantskeskustes. 3Õiguslike lünkade analüüs Otsides võimalusi, kuidas kõrvaldada moonutused, mida välisriigi subsiidiumid siseturul põhjustavad, tuleks arvesse võtta teatavaid ELi ja rahvusvahelisi akte. Kuigi rahvusvahelistes ja ELi eeskirjades on neid moonutusi mõnevõrra käsitletud, näitab järgnev õiguslike lünkade analüüs, et ühegi olemasoleva vahendiga ei ole seda küsimust seni ammendavalt käsitletud. Õiguslikke lünki paistab esinevat eelkõige juhul, kui välisriigi subsiidiumidest saavad ELi ettevõtjate omandamist hõlbustavad rahavood või kui nendega toetatakse ettevõtja tegevust ELis. Sama kehtib juhul, kui välisriigi subsiidiumid moonutavad riigihankemenetlusi või kui neist on abi ELi rahalisele toetusele juurdepääsemisel. Seepärast esitatakse käesolevas valges raamatus võimalikke uusi vahendeid, mille abil kõrvaldada olemasolevad õiguslikud lüngad ja tagada siseturul võrdsed võimalused. Sellised uued vahendid ja olemasolevad eeskirjad võivad aga kattuda. Punktis 6 käsitletakse sellist kattumist üksikasjalikumalt ning selgitatakse, kuidas kõnealused uued vahendid toimiksid koos kehtivate ELi ja rahvusvaheliste eeskirjadega. 3.1ELi konkurentsieeskirjad ELi ühinemisi ja konkurentsi käsitlevad eeskirjad võimaldavad komisjonil sekkuda, kui koondumised või ettevõtjate turutavad moonutavad siseturul konkurentsi. Ei ELi konkurentsieeskirjades ega ELi ettevõtjate ühinemise kontrollis ei võeta eraldi arvesse seda, kas ettevõtja võib olla saanud välisriigi subsiidiumi (kuigi see võiks põhimõtteliselt olla hindamise osa) ning need ei võimalda komisjonil (või liikmesriikidel) sekkuda ja üksnes või vähemalt peamiselt selle alusel otsust teha. ELi riigiabi eeskirju kohaldatakse juhul, kui ELi liikmesriikide poolt ettevõtjatele antav rahaline toetus kahjustab või võib kahjustada konkurentsi siseturul. ELi riigiabi eeskirjad ei hõlma siiski rahalist toetust, mida kolmandate riikide ametiasutused annavad ELis tegutsevatele ettevõtjatele kas otse või väljaspool ELi asuvate emaettevõtjate kaudu. 3.2ELi kaubanduspoliitika Kaubanduspoliitika valdkonnas on ELil mõned vahendid, millega taastada kaubavahetuses ja investeerimises võrdsed võimalused. Need on mitmepoolsete suhete tasandil WTO subsiidiumide ja tasakaalustusmeetmete leping ja kahepoolsete suhete tasandil vabakaubanduslepingud ning ühepoolsed meetmed, nagu kaubanduse kaitsemeetmed. Need võimaldavad ELil reageerida ebaausale konkurentsile, kui tooted on toodetud kolmandate riikide rahastuse toel (subsiidiumivastased meetmed). Ebaausate tavade vastased meetmed seisnevad tavaliselt välisriigi konkurendi suhtes kehtestatavas täiendavas imporditollimaksus, et kõrvaldada subsiidiumist tulenev kahju.

Need vahendid on siiski piiratud ega võimalda käsitleda kõiki siseturgu mõjutavaid välisriigi subsiidiume. ELi imporditavate kaupade suhtes kohaldatakse ELi dumpingu- ja subsiidiumivastaseid eeskirju. Need ei hõlma siiski teenustekaubandust, investeeringuid ega muid finantsvooge, mis on seotud ettevõtjate asutamise ja tegevusega ELis. Määrus, millega luuakse ELi suunatud välismaiste otseinvesteeringute taustauuringute raamistik (välismaiste otseinvesteeringute taustauuringute määrus), on oluline vahend, millega reageerida julgeolekut või avalikku korda mõjutavale riskile, mida põhjustavad ELi või liikmesriikide kriitilise tähtsusega varadele suunatud välisinvesteeringud. Välismaiste otseinvesteeringute taustauuringute määruse eesmärk on aga määrata kindlaks välismaiste otseinvesteeringute tõenäoline mõju julgeolekule ja avalikule korrale, võttes muu hulgas arvesse nende mõju kriitilise tähtsusega taristule, tehnoloogiale ja sisenditele, ning selles ei käsitleta konkreetselt välisriigi subsiidiumide põhjustatud moonutusi. Rahvusvahelisel tasandil võib EL algatada WTO liikme suhtes kohtuvaidluse, kui liige rikub subsiidiumide ja tasakaalustusmeetmete lepingut, eelkõige juhul, kui WTO liige annab lepinguga keelatud või ELi huve kahjustavaid subsiidiume, ning taotleda WTO vaekogu otsust selles küsimuses. Ka subsiidiumide ja tasakaalustusmeetmete leping käsitleb vaid kaubavahetust. WTO teenustekaubanduse üldleping sisaldab volitust töötada välja eeskirjad teenustekaubanduse valdkonnas antavate subsiidiumide kohta, kuid seni ei ole neid eeskirju välja töötatud. 3.3Riigihanked ELi kehtivas riigihangete õigusraamistikus ei käsitleta konkreetselt moonutusi, mida välisriigi subsiidiumid põhjustavad ELi riigihanketurgudel. ELi riigihankedirektiivid on ühtse turu vahendid, milles ei ole sätestatud konkreetseid eeskirju välisriigi subsiidiumidest kasu saavate ettevõtjate osalemise kohta. Avaliku sektori hankijatel on ulatuslik kaalutlusõigus nii riigihankemenetluse kavandamisel kui ka menetluses esitatud pakkumuste hindamisel. Avaliku sektori hankijatel ei ole pealegi õiguslikku kohustust uurida pakkumuste hindamisel, kas välisriigi subsiidiume on antud, ning isegi kui tegemist oleks moonutusi põhjustavate välisriigi subsiidiumidega, ei kaasne sellega mingeid konkreetseid õiguslikke tagajärgi. EL on võtnud mitme rahvusvahelise lepinguga (nt WTO riigihankeleping ja hankepeatükke sisaldavad kahepoolsed vabakaubanduslepingud) kohustuse anda juurdepääs oma riigihanketurule mitme kolmanda riigi asjadele, teenustele ja tarnijatele. Sellele vastavalt nähakse riigihankedirektiivides ette, et kõnealuste lepingute reguleerimisala piires peavad ELi avaliku sektori hankijad kohtlema kõnealuste lepingute osaliste ehitustöid, asju, teenuseid ja ettevõtjaid sama soodsatel tingimustel kui ELi ehitustöid, asju, teenuseid ja ettevõtjaid, niivõrd kui asjaomane hange on kõnealuste lepingutega hõlmatud. Väljaspool seda kohustust ei ole ELi hankemenetlustele tagatud juurdepääsu ettevõtjatele, kes on pärit kolmandast riigist, mis ei ole sõlminud ELiga lepingut hanketuru avamiseks, või kelle kaupade, teenuste ega ehitustööde suhtes ei kehti selline leping, ja nad võidakse ELi hankemenetlusest kõrvaldada.. Praktikas võidakse otsust menetlusest kõrvaldada nende kolmandate riikide pakkujad, kellele ei ole tagatud juurdepääsu ELi riigihanketurule, põhjendada välisriigi subsiidiumide saamisega, kuid praeguses õigusraamistikus ei ole sellist seost ette nähtud. Avaliku sektori hankijad võivad lepingu täitmisega seotud riskide hindamisel arvesse võtta välisriigi subsiidiumide saamist. Täpsemalt võivad avaliku sektori hankijad pakkumuse üldise rahalise elujõulisuse hindamisel arvesse võtta subsiidiumidele tuginemist. Selle hindamise jaoks on direktiivi 2014/24/EL artikliga 69 avaliku sektori hankijatele ette nähtud võimalus lükata tagasi pakkumused, mille maksumust nad peavad põhjendamatult madalaks, kui pakkuja ei ole seda piisavalt selgitanud või tõendanud. Kui selle hindamise käigus on võimalik tuvastada, et pakkuja on saanud ELi toimimise lepinguga vastuolus olevat ELi riigiabi, mis võimaldab tal teha madala hinnaga pakkumuse, võib pakkumuse, järgides täiendavaid tingimusi, ainuüksi sel põhjusel tagasi lükata. Direktiivi 2014/24/EL artikkel 69 ei sisalda aga sarnast sätet madala maksumusega pakkumusi võimaldavate välisriigi subsiidiumide kohta. Kui välisriigi subsiidiumide andmist saab üldhinnangus arvesse võtta ja avaliku sektori hankijad otsustavad pakkumuse põhjendamatult madala maksumuse tõttu tagasi lükata, peab seda põhjendama, näidates, et välisriigi subsiidiumid vähendavad pakkumuse elujõulisust ja pakkuja suutlikkust täita lepingut pakutud (põhjendamatult madala) maksumusega. Samuti julgustatakse ELi avaliku sektori hankijaid nõudma oma hangetes kõrgete keskkonna- ja sotsiaalsete normide järgimist ning tagama, et ELi ja kolmandate riikide pakkujatele esitatakse samad nõudmised. Nad võivad kasutada tehnilisi kirjeldusi, kõrvaldamis-, valiku- ja hindamiskriteeriume ning kehtestada lepingu täitmise tingimused, mis tagavad rangete normide järgimise. Kuigi sellised nõuded võivad aidata luua võrdseid võimalusi, ei ole need ette nähtud selleks, et käsitleda välisriigi subsiidiumide võimalikku moonutavat üldmõju, ning veelgi vähem selleks, et käsitleda ELis asutatud subsideeritud ettevõtjatele avalduvat mõju, kuna nende suhtes juba kohaldatakse samu eeskirju kui mittesubsideeritud ettevõtjate suhtes. Avaliku sektori hankijatel ei ole praktikas vajalikku teavet, et uurida, kas pakkujad saavad kasu välisriigi subsiidiumidest, või hinnata, mil määral on subsiidiumid põhjustanud hanketurgudel moonutusi. Avaliku sektori hankijatel võib olla ka lühiajaline majanduslik stiimul selliste pakkujatega leping sõlmida, isegi kui madala maksumuse pakkumine on võimalik tänu välisriigi subsiidiumidele. Rahvusvaheliste hangete instrumendi peamine eesmärk on motiveerida kaubanduspartnereid pidama ELiga läbirääkimisi selleks, et avada ELi ettevõtjatele oma hanketurud. Eeldusel, et kõnealune instrument võetakse vastu praegusel kujul, on selle eesmärk parandada juurdepääsu ELi-välistele hanketurgudele, kuid sellega ei kõrvaldata siseturu hankemenetluste moonutusi, mis tulenevad ELi hanketurgudel osalevatele ettevõtjatele antud välisriigi subsiidiumidest. ELi riigihangete valdkonnas kehtivad eeskirjad ei ole piisavad, et välisriigi subsiidiumide põhjustatud moonutustele reageerida ja need kõrvaldada. Õiguslik lünk tundub seega esinevat sellistel juhtudel, kui välisriigi subsiidiumid annavad ELi riigihankemenetluses eelise ja moonutavad pakkumist. 3.4ELi rahalised vahendid ELi rahalise toetuse saamist reguleeritakse finantsmäärusega. Kolmandate riikide ettevõtjate juurdepääsu ELi rahalistele vahenditele reguleeritakse kolmandate riikidega sõlmitud lepingutega. Neid eeskirju täiendavad ELi rahastamisprogrammide ja fondide suhtes kehtivad eeskirjad. Kõik need eeskirjad sisaldavad meetmeid, mille eesmärk on kaitsta võrdseid võimalusi. Need on näiteks meetmeid põhjendamatult madala maksumusega pakkumuste mõju vähendamiseks. Kuid üheski neist eeskirjadest ei võeta praegu arvesse välisriigi subsiidiumide saamist ega nende mõju ettevõtte võimalusele saada ELi rahalisi vahendeid selliste subsiidiumide toel, olenemata tema asutamiskohast. Seoses jagatud eelarve täitmisega on punktis 3.3 esitatud õiguslike lünkade analüüs ja käesolevas dokumendis esitatud kaalutlused ELi riigihanke-eeskirjade kohta väga olulised ka ELi rahaliste vahendite seisukohast, kuna liikmesriigid kohaldavad neid eeskirju ELi rahastatavate projektide suhtes, mida rakendatakse jagatud eelarve täitmise raames. 4Raamistik, mille alusel tegeleda välisriigi subsiidiumide põhjustatud moonutustega siseturul üldiselt ning konkreetselt omandamiste ja riigihangete puhul Nagu õiguslike lünkade analüüs on näidanud, on ELil juba olemas teatavad vahendid, et tegeleda moonutustega, mida välisriigi subsiidiumid võivad siseturul põhjustada, eelkõige juhul, kui subsiidiume on antud kaupade impordiks. Siiski ilmneb õiguslike lünkade analüüsist ja probleemi kirjeldusest, et olemasolevaid vahendeid tuleb täiendada, et tegeleda konkreetselt kolmandate riikide ametiasutuste antavate subsiidiumide tõttu ELi siseturul tekkivate moonutustega ja need kõrvaldada. Valge raamatu selles punktis esitatakse seepärast arutamiseks raamistik, mille alusel võiks tegeleda ELi turul tegutsevale ettevõtjale antud välisriigi subsiidiumidest tulenevate moonutustega (1. moodul), ELi sihtettevõtjate omandamiseks antud välisriigi subsiidiumidest tulenevate moonutustega (2. moodul) ja riigihangete puhul esinevate moonutustega (3. moodul). Kõikides moodulites on otsustav tegur see, et subsiidiumi annab kolmas riik. Mooduleid võib kasutada kas eraldi või kombineeritult. Järgnevalt kirjeldatakse iga moodulit üksikasjalikumalt, nimetades nende põhijooned, kohaldamisala, võimalikud kriteeriumid, mille alusel pädev järelevalveasutus saaks hinnata siseturgu moonutava välisriigi subsiidiumi saamist, menetlus ja võimalikud tasakaalustusmeetmed.

Käesolevas valges raamatus on mõiste „välisriigi subsiidium“ määratletud I lisas. 4.1Üldine vahend välisriigi subsiidiumi arvesse võtmiseks (moodul 1) 4.1.1Põhijooned 1. moodul on mõeldud üldise vahendina siseturul moonutusi põhjustavate ning ELis asutatud või mõnel juhul ELis tegutsevale subsiidiumisaajale antavate välisriigi subsiidiumide käsitlemiseks. Selle mooduli alusel võivad pädevad järelevalveasutused (komisjon ja liikmesriikide asjaomased asutused, kes kasutavad toimingute kattumise vältimiseks ühise läbivaatamissüsteemi kohaseid jõustamisvolitusi) reageerida teabe alusel, mida nad peavad asjakohaseks ja mis osutab välisriigi subsiidiumi andmisele ELis tegutsevale subsiidiumisaajale. Teave võib pärit olla näiteks turuosalistelt või liikmesriikidelt. Juhtum vaadataks esialgu läbi, et teha kindlaks, kas on saadud välisriigi subsiidiumi, mis võib moonutada siseturgu. Kui esialgse läbivaatamise tulemuste põhjal selgub, et välisriigi subsiidiumi pole saadud, puuduvad märgid siseturu moonutamise kohta või juhtum pole prioriteetne, lõpetab pädev järelevalveasutus juhtumi menetlemise. Kui on tõendeid selle kohta, et välisriigi subsiidium võib moonutada siseturu nõuetekohast toimimist, järgneb põhjalik uurimine, mille käigus peab pädev järelevalveasutus saama kinnitust oma esialgsele järeldusele, et on saadud siseturgu moonutavat välisriigi subsiidiumi. Selle põhjaliku uurimise lõpus oleks pädeval järelevalveasutusel juhul, kui leiab kinnitust, et siseturu nõuetekohast toimimist võis kahjustada või kahjustab välisriigi subsiidium, võimalus kehtestada meetmeid nende moonutuste tasakaalustamiseks siseturul (edaspidi „tasakaalustusmeetmed“). Uurimine aga lõpetataks, kui välisriigi subsiidiumi saamine ei leia kinnitust, kui ei ole märke moonutusest või kui võimalikku subsiidiumi põhjustatud moonutust saab tasakaalustada positiivse mõjuga, mis võib toetatavast majandustegevusest või investeeringust tuleneda ELi-siseselt või ELi poolt tunnustatud avalikele huvidele. 4.1.21. mooduli kohaldamisala 4.1.2.1Üldkaalutlused 1. mooduli sisuline kohaldamisala on lai ja see võimaldaks moonutava mõjuga välisriigi subsiidiumidele reageerida kõikides turuolukordades. See tähendab, et 1. moodul annaks ka võimaluse vaadata läbi välisriigi subsiidiumi toel toimunud omandamine ja/või riigihanke jaoks subsiidiumi saanud pakkuja turukäitumine. 4.1.2.2Välisriigi subsiidiumid, millest saab kasu ELis tegutsev ettevõtja 1. mooduli eesmärk on tegeleda moonutustega, mida ELis põhjustavad välisriigi subsiidiumid. Selleks kohaldatakse 1. moodulit välisriigi subsiidiume saavate ELis asutatud ettevõtjate suhtes. Eraldi võib järeldada, et 1. moodul hõlmab ka teatavaid muidu ELis tegutsevaid ettevõtjaid, kes saavad kasu välisriigi subsiidiumidest. Neid kahte varianti käsitletakse allpool. Mõlema variandi puhul oleks pädevatel asutustel võimalik meetmeid võtta üksnes juhul, kui subsiidium põhjustab siseturul moonutusi. ·ELis asutatud ettevõtja Välisriigi subsiidium oleks käesoleva variandiga hõlmatud, kui sellest saab kasu ELis asutatud ettevõtja. Ettevõtjat käsitatakse ELis asutatud ettevõtjana, kui üks tema üksustest on asutatud ELis. Kui välisriigi subsiidiumi antakse väljaspool ELi asutatud ettevõtjale, tuleb kindlaks teha, millises ulatuses saab sellest saadavat kasu kanda ELis asutatud ettevõtjale, võttes arvesse asjakohaseid kriteeriume, nagu välisriigi subsiidiumi eesmärk ja sellega seotud tingimused või rahaliste vahendite tegelik kasutamine (mida tõendavad näiteks asjaomase ettevõtja raamatupidamisaruanded). ·ELis tegutsev ettevõtja Tuleks kaaluda võimalust kohaldada 1. moodulit mitte ainult ELis asutatud ettevõtjate suhtes, vaid ka teatavate selliste ettevõtjate suhtes, kes saavad välisriigi subsiidiume ja tegutsevad muul viisil ELis, näiteks kui väljaspool ELi asutatud ettevõtja püüab omandada ELi sihtettevõtet. 4.1.2.3Kuupäev, millest alates subsiidiumi andmine otsustatakse Välisriigi subsiidiumi käsitletakse 1. mooduli raamesse kuuluvana alates kuupäevast, mil subsiidiumisaajal tekib õigus subsiidiumi saada. Subsiidiumi tegelik maksmine ei ole tingimus, mille alusel otsustatakse selle kuulumine 1. mooduli kohaldamisalasse. Maksmist arvestatakse siiski sobiva parandusmeetme kindlaksmääramisel ning seda käsitletakse allpool. 4.1.3Siseturu moonutuste hindamine Kui välisriigi subsiidiumi saamine on kindlaks tehtud, hindab pädev järelevalveasutus, kas see moonutab siseturgu. Arvesse võetakse nii tegelikke kui ka võimalikke moonutusi. Teatavat liiki välisriigi subsiidiume käsitataks siseturu moonutuste kõige tõenäolisema allikana. Kõiki muid välisriigi subsiidiume tuleks üksikasjalikumalt hinnata vastavalt näitajatele, mis aitavad kindlaks teha, kas välisriigi subsiidium moonutab siseturu nõuetekohast toimimist tegelikult või võib seda teha. Igal juhul võib asjaomane ettevõtja tõendada ka seda, et asjaomane välisriigi subsiidium ei saaks juhtumi konkreetsetel asjaoludel siseturgu moonutada.

Üldiselt soovitatakse mitte käsitada teatavast künnisest allapoole jäävaid välisriigi subsiidiume probleemsena, kuna need tõenäoliselt ei moonuta siseturu nõuetekohast toimimist. Tuleks eeldada, et kuni selle künniseni ulatuvad välisriigi subsiidiumid ei saa siseturu nõuetekohast toimimist moonutada. Künniseks võiks kehtestada kolme järjestikuse aasta peale antav subsiidiumi kogusumma 200 000 eurot. See summa oleks kooskõlas ELi riigiabi eeskirjades kehtestatud vähese tähtsusega abi künnisega. 4.1.3.1Välisriigi subsiidiumi liigid, mis tõenäoliselt moonutavad siseturgu Teatavat liiki välisriigi subsiidiumid, näiteks teatavat liiki riigiabi, tõenäoliselt moonutavad oma laadi ja vormi tõttu siseturgu. Siseturul võivad moonutusi põhjustada järgmist liiki välisriigi subsiidiumid: ·subsiidiumid ekspordi rahastamisena, välja arvatud juhul, kui ekspordi rahastamine toimub kooskõlas OECD riiklikult toetatava ekspordikrediidi kokkuleppega; ·subsiidiumid (näiteks võlgade kustutamine) raskustes ettevõtjatele, st ettevõtjatele, kes ei suuda sõltumatutest äriallikatest saada pikaajalist rahastamist või investeeringuid, välja arvatud juhul, kui on koostatud ümberkorralduskava, mis tagab subsiidiumisaaja pikaajalise elujõulisuse ja sisaldab tema märkimisväärset omaosalust; selle alla ei kuulu subsiidiumid, mida antakse tõsise riikliku või ülemaailmse häire tagajärgede kõrvaldamiseks, kui need on tähtajalised ja proportsionaalsed vastava häire kõrvaldamiseks vajalikuga; ·subsiidiumid, millega valitsus tagab teatavate ettevõtjate võlad või kohustused, piiramata nende võlgade ja kohustuste suurust või sellise tagatise kestust; ·tegevussubsiidiumid maksusoodustustena, välja arvatud üldmeetmed; ·välisriigi subsiidiumid, mis aitavad otseselt kaasa omandamisele. 4.1.3.2Kõigi muude välisriigi subsiidiumide hindamine kindlate näitajate põhjal Välisriigi subsiidiumid, mis ei kuulu ühegi eespool nimetatud liigi alla, võivad ikkagi siseturul moonutusi põhjustada. Sellised välisriigi subsiidiumid võivad anda vähem tõhusatele ettevõtetele võimaluse siseturul kasvada ja seal turuosa suurendada tõhusamate ettevõtete arvelt, kes selliseid subsiidiume ei saa. Välisriigi subsiidiume saavad ettevõtjad võivad ka olla võimelised odavamalt tootma ning oma tooteid ja teenuseid siseturul madalamate hindadega pakkuma, kahjustades konkurente, kes selliseid subsiidiume ei saa. Välisriigi subsiidiumid võivad samuti anda võimaluse teha kaupade ostmisel või ettevõtja omandamisel teisi ettevõtjaid üle pakkuda, kuigi need ettevõtjad võivad olla tõhusamad. Kui juhtum puudutab muid kui kindlaksmääratud liiki moonutava mõjuga subsiidiume, tuleb neid välisriigi subsiidiume üksikasjalikumalt uurida, et hinnata, kas need moonutavad siseturul võrdseid võimalusi tegelikult või võivad seda teha. Kuna välisriigi subsiidiumide puhul on puudu läbipaistvusest ja kaubanduslik olukord on keerukas, on konkreetsete välisriigi subsiidiumide siseturule avaldatavat mõju raske üheselt tuvastada ja mõõta. Selleks on vaja kasutada subsiidiumide ja asjaomase turuolukorraga seotud näitajate kogumit. Asjaomaste näitajate mitteammendav loetelu võiks sisaldada järgmisi kriteeriume. ·Asjaomase subsiidiumi suhteline suurus: mida suurem on subsiidiumi suhteline summa, seda tõenäolisem on selle negatiivne mõju siseturule, nt investeerimissubsiidiumi puhul võib subsiidiumi suurust võrrelda investeeringu suurusega. ·Subsiidiumisaaja olukord: nt mida suurem on subsiidiumisaaja, seda tõenäolisem on, et subsiidium põhjustab moonutusi. Üldiselt võib eeldada, et väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele antavad subsiidiumid põhjustavad moonutusi vähem tõenäoliselt. Mida suurem on subsiidiumisaaja kasutamata tootmisvõimsus, seda tõenäolisemalt põhjustab subsiidium moonutusi. ·Olukord asjaomasel turul: näiteks põhjustavad subsideeritud omandamised suurema tõenäosusega moonutusi, kui ELi sihtettevõtja tegutseb struktuurse ülevõimsuse või suure kontsentratsiooniga turgudel. Samuti võivad subsiidiumid põhjustada suurema tõenäosusega moonutusi kiiresti kasvavatel kõrgtehnoloogiaturgudel. ·Asjaomane turukäitumine: nt ülepakkumine omandamiste käigus või moonutav pakkumine hankemenetlustes. ·Subsiidiumisaaja tegevuse tase siseturul: subsiidiumid, mida antakse ettevõtjatele, kelle tegevus siseturul on piiratud, põhjustavad vähem tõenäoliselt siseturu moonutusi. Lisaks kaalutakse võimalust, et pädev järelevalveasutus võiks arvesse võtta seda, kas subsiidiumisaajal on eelisjuurdepääs oma riigi siseturule (eri- või ainuõigustega samaväärsete meetmete kaudu), mis annab kunstliku konkurentsieelise, mida saaks ära kasutada ELi siseturul ja mis omakorda võimendaks subsiidiumide moonutavat mõju. 4.1.4ELi huvi kontroll Kui on kindlaks tehtud, et välisriigi subsiidium võib moonutada siseturgu, ja kui on tõendeid võimaliku positiivse mõju kohta, mis võib toetatavast majandustegevusest või investeeringust tuleneda ELi-siseselt või ELi poolt tunnustatud avalikele huvidele, tuleks moonutusele reageerimisel sellist võimalikku positiivset mõju arvesse võtta.

Hindamisel võetakse arvesse ELi avaliku poliitika eesmärke, nagu töökohtade loomine, kliimaneutraalsuse saavutamine ja keskkonnakaitse, digipööre, julgeolek, avalik kord ja julgeolek ning vastupanuvõime. Kui kaalutakse nende asjaolude tasakaalustavat mõju moonutusele, tuleks arvesse võtta ka moonutuse ulatust. Lisaks peab tasakaalustamisel arvesse võtma mitmesuguseid huve, sealhulgas tarbijate huvide kaitsmise vajadust. Kui välisriigi subsiidiumist tulenevat siseturu moonutust leevendab piisavalt toetatava majandustegevuse või investeeringu positiivne mõju, ei ole uurimist vaja jätkata. 4.1.5Menetlus 1. moodulis esitatud menetlus peaks koosnema kahest etapist, nimelt välisriigi subsiidiumi saamisest tuleneva võimaliku siseturumoonutuse esialgsest läbivaatamisest ja põhjalikust uurimisest. Selle mooduli raames võib pädeval järelevalveasutusel tekkida raskusi vajaliku teabe saamisel, eelkõige seetõttu, et välisriigi subsiidiume andvad asutused asuvad väljaspool ELi ja väljaspool ELi võivad asuda ka subsiidiumide suunamiseks kasutatavad üksused. Seepärast on pädeval järelevalveasutusel kindlasti vaja piisavaid uurimisvahendeid ja võimalust taotleda turuosalistelt turuteavet. Peale selle luuakse nii esialgse läbivaatamise kui ka põhjaliku uurimise ajal asjakohase teabe kogumiseks vajalikud mehhanismid. Pädev järelevalveasutus võiks määrata trahve ja perioodilisi karistusmakseid, kui nõutud teavet ei esitata õigeaegselt või kui esitatav teave on ebatäielik, ebaõige või eksitav. Kui teavet sellistest sanktsioonidest hoolimata ei esitata, peaks tal olema võimalik teha otsuseid kättesaadavate faktide põhjal, sarnaselt ELi kaubanduse kaitsemeetmete ja riigiabi kohasele menetlusele. Pädeval järelevalveasutusel võiks olla ka võimalus teha kolmanda riigi nõusolekul teabekogumiskülastusi välisriigi subsiidiumi väidetava saaja ruumidesse ELis ja kolmandates riikides. 4.1.5.1Võimaliku välisriigi subsiidiumi esialgne läbivaatamine Esialgse läbivaatamise eesmärk on uurida, kas ELis asutatud või teatavatel juhtudel seal tegutsevale ettevõtjale on antud välisriigi subsiidiumi, mis võib moonutada siseturgu. Kui pädeval järelevalveasutusel tekib esialgse läbivaatamise lõpus kahtlus, et on antud välisriigi subsiidiumi, mis võib moonutada siseturgu, võib ta algatada põhjaliku uurimise, et leida kinnitust oma esialgsele seisukohale, et on saadud välismaist subsiidiumi, mis võib moonutada siseturu nõuetekohast toimimist. Pädev järelevalveasutus teavitab põhjaliku uurimise algatamisest asjaomast ettevõtjat, kolmandat riiki, kes väidetavalt subsiidiumi andis, ning vajaduse korral komisjoni, samuti teiste liikmesriikide pädevaid järelevalveasutusi. Kui esialgne läbivaatamine näitab, kas seda, et välisriigi subsiidiumi ei ole antud, või seda, et puuduvad märgid siseturu moonutamisest, siis esialgne läbivaatamine lõpetatakse ning lõpetamisest teavitatakse asjaomast ettevõtjat, komisjoni ja kõiki ELi liikmesriike. 4.1.5.2Välisriigi subsiidiumi põhjalik uurimine Põhjaliku uurimise käigus palutakse huvitatud isikutel esitada kirjalikult oma seisukohad ja teave välisriigi subsiidiumi saamise ja selle võimaliku moonutava mõju kohta siseturul. Kui asjaomane ettevõtja ei esita pädeva järelevalveasutuse nõutud teavet või ei tee muul viisil vastavalt oma parimatele võimalustele koostööd, võib pädev järelevalveasutus teha otsuse kättesaadavate faktide põhjal. Põhjaliku uurimise lõpus võtab pädev järelevalveasutus vastu otsuse. ·Kui ta leiab, et välisriigi subsiidium põhjustab moonutust, kehtestab ta asjaomase ettevõtja suhtes tasakaalustusmeetmed (edaspidi „otsus tasakaalustusmeetmete kohta“). ·Kui ta leiab, et moonutust tekitavat välisriigi subsiidiumi on antud, ja asjaomane ettevõtja pakub välja kohustused, mida pädev järelevalveasutus peab moonutuse leevendamiseks asjakohaseks ja piisavaks, muudab ta need otsuse kaudu ettevõtjale siduvaks (edaspidi „otsus kohustuste võtmise kohta“). Kui välisriigi subsiidiumi ei ole antud või puuduvad märgid võimalikest või tegelikest sellise ulatusega siseturumoonutustest, mis õigustaks sekkumist, lõpetab ta juhtumi uurimise ning teavitab asjaomast ettevõtjat ja menetluses osalenud huvitatud isikuid, samuti kõiki liikmesriike ja komisjoni, kui komisjon ei ole pädev järelevalveasutus. Kui komisjon pädeva järelevalveasutusena leiab, et moonutust leevendab toetatava majandustegevuse või investeeringu positiivne mõju, lõpetab ta juhtumi uurimise samal põhimõttel. 4.1.6Tasakaalustusmeetmed Välisriigi subsiidiumi põhjustatud moonutuste kõrvaldamiseks võiks kehtestada tasakaalustusmeetmed. ELi riigiabi eeskirjade kohaselt tuleb antud riigiabi, mis ei ole kooskõlas ELi riigiabi eeskirjadega, tagastada koos intressiga liikmesriigile, kes selle andis. Kui seda põhimõtet kohaldada välisriigi subsiidiumide suhtes, peaks kolmandale riigile tehtavad tasakaalustusmaksed kõrvaldama sellistest subsiidiumidest saadava rahalise kasu. Välisriigi subsiidiumi puhul võib siiski olla praktikas raske kindlaks teha, kas see on tegelikult ja pöördumatult kolmandale riigile tagasi makstud. Seetõttu võib olla vajalik kaaluda, kas anda pädevale järelevalveasutusele õigus määrata ka muid tasakaalustusmeetmeid. Need võiksid olla näiteks struktuursed või käitumuslikud parandusmeetmed või tasakaalustusmaksed ELile või liikmesriikidele. Sobivate tasakaalustusmeetmete kindlaksmääramisel tuleks arvesse võtta välisriigi subsiidiumi eripärasid ja selle moonutavat mõju siseturule. Kui välisriigi subsiidium hõlbustas omandamist, võivad struktuursed parandusmeetmed olla sobivamad kui tasakaalustusmaksed. Kui tasakaalustusmaksete tegemine kolmandale riigile ei ole sobiv või võimalik, võivad võimalikud muud tasakaalustusmeetmed hõlmata järgmist:

·teatavate varade võõrandamine, tootmisvõimsuse või turuosa vähendamine, mis võib võimalikke siseturumoonutusi piirata seoses eelkõige selliste välisriigi subsiidiumidega, mida antakse konkreetselt tegevuse edendamiseks siseturul, võttes eeskujuks näiteks päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antavat riigiabi käsitlevad suunised; ·teatavate investeeringute keelamine; see võib olla asjakohane eelkõige juhul, kui välisriigi subsiidium anti konkreetse investeeringu jaoks; ·subsiidiumi toel omandamise keelamine; ·kolmandatele isikutele juurdepääsu andmine näiteks transporditeenuste osutajate liikuvusrakendustele või eeskuju võtmine ELi suunistest riigiabieeskirjade kohaldamiseks seoses lairibavõrkude kiire kasutuselevõtuga; ·litsentsimine õiglastel, mõistlikel ja mittediskrimineerivatel tingimustel (RAND-tingimused); Kui ettevõtja saab subsiidiume ja omandab telekommunikatsioonisagedused või pakub juurdepääsu selliseid sagedusi kasutavatele võrkudele, võib talle kehtestada kohustuse anda nende sageduste jaoks litsentse ka teistele ettevõtjatele; ·välisriigi subsiidiumiga seotud konkreetse turukäitumise keelamine; ·teatavate teadus- ja arendustegevuse tulemuste avaldamine viisil, mis võimaldab teistel ettevõtjatel neid korrata, näiteks lähtudes üleeuroopalise tähtsusega projektide suhtes kehtivatest või grupierandi määruse 651/2014 kohastest nõuetest; ·tasakaalustusmaksed ELile või liikmesriikidele. Kuna läbipaistvuse puudumine on üldiselt otsustava tähtsusega probleem, eelkõige kolmandate riikide ja riigi osalusega äriühingute vaheliste finantssuhete puhul, kohaldataks tulevikus aruandlus- ja läbipaistvuskohustusi alati, kui kehtestatakse tasakaalustusmeetmeid. Selliste aruandlus- ja läbipaistvuskohustuste kehtestamisel võiks eeskuju võtta näiteks läbipaistvusdirektiivist 2006/111/EÜ. Suurem läbipaistvus võib aidata tulevikus moonutusi vältida. Asjaomane ettevõtja võib pakkuda ka kohustusi moonutuse leevendamiseks. Kui pädev järelevalveasutus peab neid kohustusi piisavaks, võib ta muuta need ettevõtjale siduvaks. Kui ettevõtja ei täida pädeva järelevalveasutuse kehtestatud tasakaalustusmeetmeid või kohustusi, mis on tema suhtes siduvaks muudetud, võib pädev järelevalveasutus rikkumise eest karistuseks määrata trahve ja perioodilisi karistusmakseid. Pädevatel järelevalveasutustel oleks õigus tasakaalustusmeetmeid määrata kümne aasta jooksul ja aegumistähtaeg algaks subsiidiumi andmise kuupäevast. Kui pädev järelevalveasutus võtab välisriigi subsiidiumi suhtes mis tahes meetme, katkestab see kõnealuse aegumistähtaja. Seda tähtaega hakataks pärast iga katkestust uuesti algusest arvestama. 4.1.7Järelevalveasutused Tehakse ettepanek, et nii komisjon kui ka liikmesriigid määravad järelevalveasutused. Komisjon ja pädev riiklik järelevalveasutus kasutaksid täitmise tagamise meetmete sidususe ja tulemuslikkuse saavutamiseks koordineerimismehhanisme. Sellise süsteemi puhul, nagu kirjeldatud selles moodulis, tagab pädevuse jagamine mitme täitmise tagamise eest vastutava asutuse vahel kõige paremini selle, et kõige suuremaid moonutusi põhjustavad välisriigi subsiidiumid avastatakse ja nendega tegeletakse tulemuslikult. See annaks nii komisjonile kui ka liikmesriikidele võimaluse kasutada ära oma tugevad küljed, tagamaks, et välisriigi subsiidiumidest põhjustatud moonutustega tegeletakse ELis asjakohasel viisil. Liikmesriigid saavad kasutada teadmisi, mis neil on oma koduturu toimimise kohta. Kuid mõnel juhul võivad välisriigi subsiidiumid mõjutada rohkem kui ühte liikmesriiki. Sellistel juhtudel oleks komisjonil paremad võimalused tagada 1. mooduli rakendamine, et norme saaks ühtlaselt kohaldada kogu ELis. Selleks saab komisjon tugineda kogemustele, mis tal on kaubanduse kaitsemeetmete ja riigiabi eeskirjade kohaldamisel. Iga riiklik järelevalveasutus oleks pädev tagama 1. mooduli rakendamist oma jurisdiktsioonis, mis on määratletud asjaomase liikmesriigi territooriumina. Komisjon oleks pädev välisriigi subsiidiumi eest, millest saab ettevõtja kasu ELis, olenemata sellest, kas see puudutab ühte või mitut ELi liikmesriigi territooriumi. Komisjonil oleks ka ainupädevus teha ELi huvi kontrolli. Liikmesriigid võivad panustada komisjoni taotlusel või omal algatusel. Komisjonile ja liikmesriikidele jääb siiski kaalutlusõigus selle suhtes, kas uurida võimalikku moonutavat välisriigi subsiidiumi juhtumit. See tähendab, et välisriigi subsiidiume võib uurida ·vaid üks riiklik järelevalveasutus või ·mitu paralleelselt tegutsevat riiklikku järelevalveasutust (kui välisriigi subsiidiumiga toetatakse majandustegevust rohkem kui ühes liikmesriigis) või ·komisjon.

Koostöö- ja koordineerimismehhanism Jagatud täitmise tagamise süsteem eeldab täitmise tagamise eest vastutavate asutuste vahelisi tulemuslikke koostöömehhanisme. Komisjon ja riiklikud järelevalveasutused võiksid teha koostööd sarnaselt määruses nr 1/2003 sätestatud monopolidevastasele koostööle. Seda kombineeritaks liikmesriikide ja komisjoni vahelise koordineerimismehhanismiga, mis võimaldab vajaduse korral tagada subsiidiumi olemasolu tuvastamisel sidususe ja koordineerimise. Mis puudutab täpsemalt subsiidiumi olemasolu, siis koordineeriksid riiklikud järelevalveasutused oma tegevust komisjoniga esialgse läbivaatamise ja sellele järgneva põhjaliku uurimise ajal, et tagada subsiidiumide korra ühtne rakendamine. Tehakse ettepanek, et seni kuni komisjon ei alusta põhjalikku uurimist, jääb riiklikele järelevalveasutustele õigus oma juhtumite menetlemist jätkata. Kuid niipea kui komisjon alustab välisriigi subsiidiumi põhjalikku uurimist, on tal selleks ainupädevus ning riiklikud järelevalveasutused peaksid oma juhtumite menetlemise peatama. Riiklikud järelevalveasutused saaksid oma juhtumite menetlemist jätkata ainult siis, kui komisjon lõpetab oma põhjaliku uurimise halduslikult. Tõhusa täitmise tagamiseks võivad riiklikud järelevalveasutused paluda komisjonil algatada menetluse. Komisjonile jääks õigus selline taotlus rahuldada või see tagasi lükata. Samuti võib olla soovitav anda juhtum üle ühelt või mitmelt riiklikult järelevalveasutuselt komisjonile või vastupidi. Eelkõige juhul, kui kaks või enam riiklikku järelevalveasutust uurivad sama välisriigi subsiidiumiga seotud juhtumit, tundub, et komisjonil oleks sellega tegelemiseks paremad võimalused. Selline üleandmine võib toimuda seni, kuni menetlus on käimas, ja ainult juhul, kui nii taotluse esitanud kui ka taotluse saanud asutus on sellega nõus. Komisjon ja riiklikud järelevalveasutused teavitaksid üksteist ka esialgse läbivaatamise ja põhjaliku uurimise alguses. Nad võiksid üksteisega jagada asjakohaseid dokumente, sealhulgas konfidentsiaalset teavet. Põhjaliku uurimise käigus peab tegutsev riiklik järelevalveasutus küsima komisjoni arvamust selle kohta, kas ELi huvi kontrolli nõuded on täidetud. Komisjoni seisukoht on liikmesriigile siduv. Enne kui juhtumit menetlev riiklik järelevalveasutus teeb pärast põhjalikku uurimist otsuse tasakaalustusmeetmete või kohustuste võtmise kohta, konsulteerib ta komisjoniga ja teavitab kõiki teisi riiklikke järelevalveasutusi. Komisjon kaasab omakorda riiklikud järelevalveasutused oma otsuste tegemisse, andes neile võimaluse esitada (pärast põhjalikku uurimist) otsuse eelnõu kohta arvamuse. Kui komisjon või riiklikud järelevalveasutused leiavad, et välisriigi subsiidiumi põhjustatud konkurentsi moonutamise pärast ei ole vaja muretseda, ja lõpetavad juhtumi menetlemise, teavitavad nad sellest üksteist. Selline lõpetamine ei mõjuta ühegi järelevalveasutuse pädevust jätkata sama juhtumi uurimist või avada see uuesti ja jõuda teistsugusele järeldusele. Selles kontekstis peaksid riiklikud järelevalveasutused tagama, et nad teevad oma järeldused tihedas koostöös komisjoniga. 4.2Välisriigi subsiidiumid, millega hõlbustatakse ELi sihtettevõtja omandamist (2. moodul) 4.2.1Põhijooned 2. moodul on spetsiaalselt ette nähtud selliste moonutuste kõrvaldamiseks, mida põhjustavad välisriigi subsiidiumid, millega hõlbustatakse ELi sihtettevõtja omandamist (nagu see on määratletud allpool punktis 4.2.2.1). Lühidalt öeldes on selle eesmärk tagada, et välisriigi subsiidiumid ei annaks nende saajatele ebaõiglast eelist, kui nad omandavad teisi ettevõtjaid (või osalusi neis). Seepärast on see oma kohaldamisala poolest 1. mooduliga võrreldes kitsam. Välisriigi subsiidiumid võivad ELi sihtettevõtja omandamise hõlbustamise kaudu moonutada siseturgu. See võib toimuda kas 1) otse, kui ettevõtjale antakse subsiidiumi, mis seotakse konkreetse omandamisega, või 2) kaudselt, kui tegelikult suurendatakse omandaja finantstugevust, mis omakorda hõlbustaks omandamist. Selle mooduli raames vaatab pädev järelevalveasutus kohustusliku teatamismehhanismi raames eelnevalt läbi kavandatavad omandamised, mis võivad olla seotud välisriigi subsiidiumidega. Läbivaatamine toimuks kahes etapis: esialgne läbivaatamine ja vajaduse korral põhjalik uurimine. Kui pädeval järelevalveasutusel on esialgse läbivaatamise põhjal piisavalt tõendeid selle kohta, et omandav äriühing saab välisriigi subsiidiume, mis hõlbustavad omandamist, võib ta algatada põhjaliku uurimise. Kui omandamisega seotud uurimise algatamiseks ei ole piisavalt tõendeid, ei menetle pädev järelevalveasutus enam asja edasi ja lõpetab selle halduslikult. Kui pädev järelevalveasutus leiab põhjaliku uurimise tulemusena, et omandamist hõlbustavad välisriigi subsiidiumid ja see moonutab siseturgu, on tal kaks võimalust: kiita heaks kohustused, mille on võtnud teavitav pool ja millega moonutused korvatakse tulemuslikult, või viimase abinõuna omandamine keelata. Tulemusliku rakendamise tagamiseks oleks ka pädeval järelevalveasutusel õigus ex officio läbi vaadata omandamine, millest omandaja oleks pidanud teatama, kuid mida ta ei teinud, ja seda ka pärast omandamise lõpuleviimist. See läbivaatamine võib lõppeda omandamise keelamisega või kui see on juba lõpule viidud, selle tagasipööramisega. 4.2.22. mooduli kohaldamisala 2. mooduli eesmärk on lahendada moonutusi, mida põhjustavad välisriigi subsiidiumid, millega hõlbustatakse ELi sihtettevõtja omandamist. Punktis 4.2.2.1 on määratletud mõisted „omandamine“, „ELi sihtettevõtja“ ja „võimalik subsideeritud omandamine“ 2. mooduli tähenduses. Punktis 4.2.2.2 on kirjeldatud kahte võimalikku olukorda, mille korral on etteteatamine kohustuslik. Punktis 4.2.2.3 on esitatud künnised, mille eesmärk on kohandada 2. mooduli kohaldamisala kõige problemaatilisemate omandamistega. 4.2.2.1Mõisted Omandamine Käesolevas moodulis määratletakse „omandamine“ järgmiselt: ·otsese või kaudse kontrolli omandamine ettevõtja üle või

·vähemalt [konkreetne protsendinumber] % osaluse või hääleõiguse otsene või kaudne omandamine ettevõtjas või muul viisil „olulise mõju“ omandamine. 2. moodul hõlmab seega oluliste, kuid võib-olla mittekontrollivate vähemusõiguste või -osaluste omandamist. ELi sihtettevõtja Tehakse ettepanek määratleda „ELi sihtettevõtja“ kui ettevõtja, mis on asutatud ELis ja mille käive ELis on saavutanud teatava künnise, kuid kaaluda võiks ka muid kriteeriume (vt punkt 4.2.2.3). Võimalik subsideeritud omandamine Võimalikku subsideeritud omandamist määratletakse kui ELi sihtettevõtja kavandatavat omandamist, kui osapool on saanud kolmanda riigi valitsuselt rahalist toetust (nagu üksikasjalikult kirjeldatud I lisas esitatud välisriigi subsiidiumide määratluses). Tehakse ettepanek piirata sellise rahalise toetuse saamise asjaomast ajavahemikku teatamisele eelneva [kolme] kalendriaastaga ja rahalise toetusega, mis on antud pärast teatamist, ning kuni ühe aastaga pärast omandamise lõpuleviimist, kui rahaline toetus antakse hiljem. Viimase näitena võib tuua olukorra, kus on võetud poliitiline kohustus sellise rahalise toetuse andmiseks lähikuudel. 4.2.2.2Etteteatamiskohustus Teatamiskohustus puudutaks võimalikku subsideeritud omandamist, st juhte, kui teatise esitaja on viimase kolme aasta jooksul saanud kolmanda riigi asutuselt rahalist toetust või ootab sellist toetust järgmisel aastal (nagu on määratletud eespool). Seepärast keskenduks teatamine võimalikele probleemsetele omandamistele ehk juhtudele, kus kolmanda riigi asutuse rahaline toetus hõlbustab omandamist. Samal ajal eeldab teatamiskohustuse piiramine võimaliku subsideeritud omandamisega ettevõtjatelt teatavat enesehindamist. Nad peaksid kindlaks tegema, kui suures ulatuses on nad saanud kolmandate riikide asutustelt rahalist toetust, et nad teaksid, kas neil tuleb omandamisest teatada. Sellega võib kaasneda vea- või kõrvalehoidmisoht seetõttu, et ettevõtjad ei pruugi olla sellisest riiklikust toetusest teadlikud või ei soovi seda avalikustada. Erinevalt „välisriigi subsiidiumi“ määratlusest peaks kolmandate riikide asutuste „rahalise toetuse“ mõiste (mis on esitatud I lisas välisriigi subsiidiumi määratluse osana) siiski olema objektiivsem ja vähem vastuoluline, kuna see jätab lahtiseks otsuse selle kohta, kas toetust saab käsitada subsiidiumina. Määratlus on kooskõlas ka muude üldkasutatavate mõistetega, mis viitavad samuti rahalisele toetusele (näiteks WTO reeglites ja ELi riigiabi eeskirjades). Seetõttu tundub mõistlik eeldada, et pooled teavad, kas nad on viimase kolme aasta jooksul saanud kolmanda riigi asutuselt mis tahes vormis rahalist toetust (või saavad seda eesseisval aastal). Lisaks oleks pädeval järelevalveasutusel kasutada ranged (ja seega hoiatava mõjuga) vahendid, et tegeleda juhtumitega, mille puhul omandajad jätavad omandamisest teatamata, kuigi selline kohustus kehtis. Eelkõige võidaks teatamata jätmise korral omandajale määrata suuri trahve ja kohustada teda tehingut tagasi pöörama. 4.2.2.3Künnised Eespool kirjeldatud raamistik võib sisaldada künniseid, et subsideeritud omandamiste võimalikke problemaatilisi juhte paremini piiritleda. Selliste künniste tegelik väärtus sõltuks eelkõige valikutest, mis tehakse seoses ELi sihtettevõtja, teatamiskohustuse tekkimise ja asjakohaste pädevate järelevalveasutustega (punkt 4.2.7). Esiteks võiks ELi sihtettevõtja – ELis asutatud ettevõtja – määratleda erinevate künniste alusel, et hõlmatud oleks kõik huvipakkuvad omandamised (st et läbi vaadatakse iga tehing, mille puhul on saavutatud üks neist künnistest): ·kvalitatiivne künnis, mis viitab kõikidele varadele, mis võivad tulevikus tekitada ELis olulise käibe, ja/või tehingu väärtusel põhinev kvantitatiivne künnis; ·käibel põhinev kvantitatiivne künnis, mis võiks näiteks olla 100 miljonit eurot, kuid kõne alla võiks tulla ka muud väärtused, künnised või alternatiivseid käsitused. Üldiselt laiendab madalam käibekünnis iga uue vahendi kohaldamisala ja on oht, et hõlmatakse suurem hulk väikeseid, võimalik et vähem olulisi omandamisi. Seevastu kõrgem käibekünnis vähendab etteteatamise süsteemiga seotud halduskoormust, kuid ei pruugi enam hõlmata võimalikke olulisi omandamisi. Sõltumata valitud künnisest peab tõhusus ja tulemuslikkus olema selles omavahel tasakaalus. Teiseks võib võimalike subsideeritud omandamiste puhul teatamiskohustus piirduda omandamistega, mida kolmandate riikide asutused on hõlbustanud teatavas suuruses rahalise toetusega. Nii võib see olla näiteks juhul, kui omandava ettevõtja poolt teatamisele eelnenud kolme kalendriaasta jooksul saadud rahalise toetuse kogusumma ületab teatava summa või teatava protsendi omandamishinnast. Kuna nende kriteeriumide alusel tekib teatamiskohustus, tuleb need selgelt määratleda.

Iga sellise künnise väärtus sõltub tõenäoliselt ka järelevalveasutusest, kellele on usaldatud 2. mooduli rakendamine. Eespool nimetatud künniseid võiks kohaldada juhul, kui komisjonil oleks 2. mooduli rakendamisel ainupädevus. Madalamad künnised võivad siiski olla asjakohasemad juhul, kui pädevust jagatakse liikmesriikidega või kui liikmesriikidel on ainupädevus (vt punkt 4.2.7), peegeldades liikmesriikide majanduse väiksemat suurust võrreldes kogu ELi majandusega. Lisaks eespool nimetatud kvantitatiivsetele künnistele võib lisada teatavad kvalitatiivsed kriteeriumid, et tagada parem tasakaal võimalike moonutuste kõrvaldamise ning äriühingute ja järelevalveasutuste koormuse piiramise vahel. 4.2.3Subsideeritud omandamisega seotud moonutuste hindamine Subsideeritud omandamine võib moonutada võrdseid investeerimisvõimalusi siseturul. Sellise moonutuse näitena võib tuua olukorra, kus subsideeritud omandaja saab ettevõtja omandamise eest pakkuda konkurentidest kõrgemat hinda. Selline pakkumine moonutab kapitali paigutamist ja vähendab omandamisest näiteks tõhususe suurenemise arvelt saadavat võimalikku kasu. Õiguslik standard, millest pädev järelevalveasutus omandamise hindamisel lähtub, on see, kas siseturgu moonutatakse seetõttu, et omandamist hõlbustatakse välisriigi subsiidiumide abil. Ehk teisisõnu peaks pädev järelevalveasutus tõendama, et välisriigi subsiidium hõlbustab omandamist ja põhjustab siseturu moonutamise. Välisriigi subsiidiumid võivad omandamist hõlbustada kas otse või tegelikult. Omandamist otse hõlbustavad subsiidiumid on omandamiseks antud subsiidiumid (seos omandamisega on võimalik tuvastada). Arvestades, kui suures ulatuses need kahjustavad võrdseid investeerimisvõimalusi, käsitatakse välisriigi subsiidiume, mis otse hõlbustavad omandamist, tavaliselt siseturgu moonutavatena. Tegeliku hõlbustamisega oleks tegemist juhul, kui välisriigi subsiidiumidega parandataks omandaja finantstugevust. Tegeliku hõlbustamise korral tuleb subsideeritud omandamistehinguid üksikasjalikumalt uurida, et hinnata, kas need moonutavad võrdseid võimalusi siseturul tegelikult või võivad seda teha. Välisriigi subsiidiumide läbipaistvuse üldine puudumine ja tegeliku äripraktika keerukus võivad raskendada konkreetsest subsideeritud omandamisest tuleneva moonutuse ühemõttelist kindlakstegemist. Sellise moonutuse kindlakstegemiseks näib vaja olevat kasutada subsideeritud omandamise ja asjaomase turuolukorraga seotud erinevaid näitajaid. Asjaomaste näitajate mitteammendav loetelu võiks sisaldada järgmisi kriteeriume. ·Asjaomase subsiidiumi suhteline suurus: mida suurem on subsiidiumi suhteline summa, seda tõenäolisemalt mõjutab see siseturgu negatiivselt. ·Subsiidiumisaaja olukord: näiteks mida suurem on ELi sihtettevõtja või omandaja, seda tõenäolisem on subsideeritud omandamise moonutav mõju. Samamoodi, mida suurem on ELi sihtettevõtja või omandaja kasutamata tootmisvõimsus, seda tõenäolisemalt põhjustab subsideeritud omandamine moonutusi. ·Olukord asjaomastel turgudel: näiteks põhjustavad subsideeritud omandamised suurema tõenäosusega moonutusi, kui ELi sihtettevõtja tegutseb struktuurse ülevõimsuse või suure kontsentratsiooniga turgudel. Samuti võivad subsiidiumid põhjustada suurema tõenäosusega moonutusi kiiresti kasvavatel kõrgtehnoloogiaturgudel. Konkureerivate pakkumuste olemasolu on üks aspekt, millest siseturu moonutuse olemasolu hindamisel lähtutakse, kuid see ei ole iseenesest määrav. ·Asjaomaste poolte tegevuse tase siseturul: subsideeritud omandamised, mille puhul osapoolte, eelkõige sihtettevõtja tegevus siseturul on võrreldes nende ülemaailmse tegevusega piiratud, moonutavad tõenäoliselt siseturgu vähem. Lisaks kaalutakse võimalust, et pädev järelevalveasutus võiks arvesse võtta seda, kas subsiidiumisaajal on eelisjuurdepääs oma riigi siseturule (eri- või ainuõigustega samaväärsete meetmete kaudu), mis annab kunstliku konkurentsieelise, mida saaks ära kasutada ELi siseturul ja mis omakorda võimendaks subsiidiumide moonutavat mõju. Kui pädev järelevalveasutus teeb kindlaks, et välisriigi subsiidiumid on omandamist hõlbustanud otse või tegelikult ja see on moonutanud siseturgu, võib ta kehtestada tasakaalustusmeetmed, nagu on selgitatud allpool (vt punkt 4.2.6). 4.2.4ELi huvi kontroll Nagu ka 1. mooduli puhul, kaalutakse tuvastatud moonutusi positiivse mõju suhtes, mis investeeringul võib olla ELis või ELi poolt tunnustatud avalikele huvidele (vt punkt 4.1.4). 4.2.5Menetlus 2. moodulis kehtestatakse kaheetapiline teatamissüsteem. Esimeses etapis oleks omandajatel kohustus esitada pädevale järelevalveasutusele lühike teatis. See sisaldaks põhiteavet, mida pädev järelevalveasutus vajab, et tuvastada võimalikke probleemseid tehinguid, mis hõlmavad välisriigi subsiidiume. See võiks hõlmata näiteks iga omandava ja sihtettevõtja kohta mõnda või kõiki järgmisi elemente: ·õigusalane teave, sealhulgas omandisuhe ja juhtimine; ·rahastamist puudutav teave;

·viimase kolme aasta käive (ELis ja maailmas); ·majandustegevuse kirjeldus (ELis ja maailmas); ·tehingu rahastamine; ·omandaja kogurahastuse peamised allikad; ·kolmanda riigi asutuselt tehingu tarbeks saadud rahalised toetused; ·viimase kolme aasta jooksul kolmanda riigi asutuselt saadud rahaline toetus; ·teave sihtettevõtja võimalike alternatiivsete omandajate kohta viimase kolme aasta jooksul, sealhulgas kõik pakkumused, mis on saadud sihtettevõtja müügiprotsessi käigus. Kavandatava omandamise kohta võiks aktsionäride jaoks avaldada lühikokkuvõtte, et nad saaksid kindlaksmääratud aja jooksul esitada selle kohta märkuseid. Etteteatamise süsteemi raames kehtestataks nn ooteaeg: omandajad ei saaks tehingut viia lõpule enne, kui ajast, mil pädev järelevalveasutus on saanud kätte täieliku teatise, on möödunud [x] tööpäeva. Kui osapooled ei esita täpset teavet õigeaegselt, võib uurimise ja etteteatamise süsteemi terviklikkuse säilitamiseks ooteaega vajaduse korral pikendada. Pädev järelevalveasutus vaatab teabe selle aja jooksul läbi ja otsustab järgmise sammuna algatada põhjaliku uurimise, kui tal on piisavalt tõendeid, mis näitavad, et omandav äriühing võis saada omandamist hõlbustavaid välisriigi subsiidiume. Kui pädev järelevalveasutus ei algata põhjalikku uurimist, lubatakse pooltel tehing esialgse teatamisjärgse ooteaja lõppedes lõpule viia, ilma et see piiraks muid juriidilisi kohustusi (näiteks ELi ühinemiste kontroll või välismaiste otseinvesteeringute taustauuring, kui see on asjakohane). Lisaks võib pädev järelevalveasutus omandaja nõuetekohaselt põhjendatud taotluse korral esialgsest ooteajast loobuda või lubada omandajal tehing lõpule viia, ilma et ta peaks ootama ooteaja lõppu. Kui pädev järelevalveasutus algatab põhjaliku uurimise, siis ooteaega pikendatakse: omandajad ei saa tehingut lõpule viia enne, kui ajast, mil pädev järelevalveasutus on täieliku teabe kätte saanud, on möödunud [x] tööpäeva. Nagu esialgses etapis, võib ooteaega vajaduse korral pikendada, et säilitada uurimise ja etteteatamise süsteemi terviklikkus. Põhjaliku uurimise lõppedes oleks võimalik kolm tulemit. ·Esiteks võib pädev järelevalveasutus järeldada, et (omandamise hõlbustamisest tulenevaid) moonutusi ei esine, ja jätta omandamise suhtes vastuväite esitamata. ·Teiseks võib pädev järelevalveasutus võtta vastu tingimusliku heakskiitva otsuse, millega muudetakse omandaja pakutud kohustused õiguslikult siduvaks. Sellised parandusmeetmed peaksid hõlbustatud omandamisest tuleneva moonutuse tulemuslikult korvama. ·Kolmandaks võib pädev järelevalveasutus võtta vastu otsuse, millega keelatakse kavandatav tehing, kui ta leiab, et välisriigi subsiidiumid hõlbustavad omandamist ja toovad kaasa siseturu moonutamise, mida ei saa kohustuste võtmisega korvata. Selleks et tagada kohustusliku etteteatamise süsteemi tulemuslikkus ja ennetada kõrvalehoidmist, võiks pädev järelevalveasutus juhul, kui omandaja ei teata teatamisele kuuluvast omandamisest, algatada 2. mooduli kohaldamisalasse kuuluva omandamise suhtes ex officio uurimise. Pädev järelevalveasutus võib menetlusnormide rikkumise korral algatada ka haldusmenetluse, näiteks juhul, kui on märke, et poolte esildised sisaldasid eksitavat või mittetäielikku teavet või et siduvaid kohustusi ei täidetud nõuetekohaselt, või kui tehingust ei teatatud, kuigi seda oleks pidanud tegema. Menetlusnormide rikkumise eest ette nähtud sanktsioonidel peaks olema hoiatav mõju. Seega kehtestataks menetlusega vajalikud mehhanismid asjakohase teabe kogumiseks, ranged sanktsioonid puuduliku või ebaõige teabe esitamise eest ning ooteaja kohustus, mis takistab omandamise lõpuleviimist enne, kui komisjon teeb otsuse. 4.2.6Tasakaalustusmeetmed

Omandaja võib pakkuda välisriigi subsiidiumidest põhjustatud moonutuste korvamiseks piisavaid kohustusi ning kui pädev järelevalveasutus peab neid tulemuslikeks, muudaks ta need oma otsuses omandajale siduvaks. Sellisel juhul kohaldataks 1. mooduli tasakaalustusmeetmeid käsitlevat punkti 4.1.6 põhimõtteliselt mutatis mutandis. Kahe mooduli vahel võib siiski olla sellega seoses mõningaid erinevusi. Tasakaalustusmaksed ja läbipaistvuskohustused ei ole praktikas tõenäoliselt 2. mooduli tasakaalustusmeetmete puhul tulemuslikud. Seepärast keskenduvad kohustused tõenäoliselt struktuursetele parandusmeetmetele. 4.2.7Järelevalveasutused Käesolevas punktis käsitletakse institutsioonilist raamistikku, mille alusel kõrvaldada välisriigi subsiidiumide mõju siseturul. Arutatud on seda, millises ulatuses võiks anda pädevuse ELile või liikmesriigile või kuidas seda nende kahe vahel jagada. Teatamisel põhinevat omandamise eelkontrollisüsteemi on keerulisem jagada mitme täitmise tagamise eest vastutava asutuse vahel kui 1. mooduli süsteemi ja seda eelkõige märkimisväärsete ajaliste piirangute tõttu. Selleks tuleks luua mitmeid haldusmehhanisme, et menetleda teatiseid lühikeste tähtaegade jooksul, määrata iga täitmise tagamise eest vastutava asutuse jaoks kindlaks asjakohased künnised ja luua keerukad suunamissüsteemid juhtudeks, kui künniste alusel ei ole võimalik juhtumeid käsitlemiseks sobivalt jaotada. Ka ühtsust täitmise tagamise eest vastutavate asutuste vahel võib olla raskem saavutada. Eespool toodut silmas pidades tehakse ettepanek anda komisjonile ainupädevus 2. mooduli rakendamise eest, mis puudutab omandamisest etteteatamist. Selline ELi tasandil tsentraliseeritud süsteem tähendaks väiksemaid täitmise tagamise üldkulusid nii avaliku sektori asutuste kui ka äriühingute jaoks ning suuremat õiguskindlust. Eelkõige tagaks selline süsteem, et teatavat künnist ületavate omandamiste puhul toimub kontroll ELis tsentraliseeritult, ja aitaks vältida seda, et ühe subsideeritud omandamise puhul peavad äriühingud suhtlema samaaegselt mitme liikmesriigi asutustega. Samuti hoitaks nii ära, et liikmesriigid peaksid looma 27 sarnast tsentraliseeritud eelkontrollikorda, eelkõige olukorras, kui veel ei ole piisavalt kogemusi, et teha kindlaks, kui paljude omandamiste puhul võiks välisriigi subsiidium avaldada negatiivset mõju. Liikmesriigid oleksid komisjoni menetluse alguses ja selle ajal kaasatud teatamismehhanismi kaudu ning pärast põhjalikku uurimist konsulteeritaks nendega lõplike otsuste tegemisel. Kui 2. moodulit kombineerida 1. mooduliga, võiksid liikmesriigid igal juhul uurida omandamisi ex officio, isegi kui need jäävad alla 2. moodulis sätestatud künniseid, tagades, et välisriigi subsiidiumide kontrolli süsteem on tulemuslik ja täitmise tagamisega seotud avalikud halduskogukulud piiratud. 4.3Välisriigi subsiidiumid riigihankes (3. moodul) 4.3.1Sissejuhatus Üks ühtse turu peamisi saavutusi on ühtne riigihanketurg. Hanked avaldatakse kogu ELis ning nii tagatakse läbipaistvus ja luuakse turuvõimalusi nii ELi kui ka kolmandate riikide äriühingutele. ELi riigihanke-eeskirjadega tagatakse õiglased tingimused kõigile ettevõtjatele, kes konkureerivad projektide pärast ELi riigihanketurul, ning võrdsed võimalused juurdepääsuks riigihankelepingutele. Riigihankemenetluses võivad võrdsete võimaluste tagamisele kaasa aidata hindamiskriteeriumid, näiteks sotsiaalsed või keskkonnakriteeriumid, tehnilised kirjeldused ja/või lepingu täitmise tingimused. Riigihangete raamistik tugineb muudele ELi vahenditele, et võidelda konkurentsimoonutustega ja säilitada võrdsed võimalused praktikas. Näiteks tagatakse riigiabi kontrolliga, et pakkujad ei saa kasu riigiabist, mis on ELi siseturuga kokkusobimatu ja mis võib moonutada konkurentsi konkreetses hankemenetluses. Selle mooduliga, mida rakendatakse asjakohase õigusliku vahendiga (vt punkt 4.3.3.3), tagatakse, et igas konkreetses riigihankemenetluses saaks välisriigi subsiidiumiga seotud aspektidele reageerida. ELi avaliku sektori hankijatelt nõutakse, et nad kõrvaldaksid riigihankemenetlustest ettevõtjad, kes on saanud moonutavaid välisriigi subsiidiume. Seda uut kõrvaldamise alust võiks kohaldada nii asjaomase hankemenetluse kui ka edasiste hangete suhtes, kui täidetud on teatavad tingimused. Selle kõrvaldamise aluse ulatus määratakse kindlaks vastavalt ELi rahvusvahelistele kohustustele, mis tulenevad WTO riigihankelepingust ja mitmesugustest kahepoolsetest lepingutest, millega nähakse ette juurdepääs ELi riigihanketurule. 4.3.2Välisriigi subsiidiumide moonutused riigihankemenetlustes Riigihangete moonutuste läbivaatamise eesmärk oleks säilitada selles konkreetses valdkonnas võrdsed võimalused. Seega välisriigi subsiidiumi olemasolu (rahalise toetuse ja kasu olemasolu) tehakse kindlaks samade põhimõtete alusel, mida on kirjeldatud käesoleva dokumendi I lisas, kuid välisriigi subsiidiumi mõju puudumist või selle olemasolu hinnatakse seoses konkreetse hankemenetlusega. On vaja kindlaks teha, kas välisriigi subsiidium hõlbustab osalemist riigihankemenetluses, st kas see võimaldab subsideeritaval ettevõtjal menetluses osaleda, kahjustades ettevõtjaid, kes subsiidiume ei saa. Seega võivad välisriigi subsiidiumid hankemenetlust moonutada kas otse nii, et subsiidium seotakse otse konkreetse hankeprojektiga, või kaudselt nii, et suurendatakse tegelikult abisaaja finantstugevust. Kui see võimaldab subsiidiumisaajal esitada pakkumuse, mis muidu – ilma subsiidiumita – poleks majanduslikult nii kestlik, eriti juhul, kui pakkumus on turuhinnast või omahinnast oluliselt väiksem, võib moonutust eeldada. Muudel juhtudel võib moonutust uurida punktis 4.1.3 kirjeldatud põhimõtete ja kriteeriumide alusel, kui need on asjakohased ja nende abil on võimalik tõendada, et välisriigi subsiidium hõlbustab osalemist riigihankemenetluses. 4.3.3Menetlus 4.3.3.1Menetluse algatamine Riigihankemenetluses osalevad ettevõtjad peaksid oma pakkumust esitades teatama avaliku sektori hankijale, kas nemad, sealhulgas mõni nende konsortsiumi liige, või alltöövõtja ja tarnija on saanud rahalist toetust I lisa tähenduses hankemenetluses osalemisele eelnenud kolme aasta jooksul ning kas sellist rahalist toetust saadakse eeldatavasti lepingu täitmise ajal. Selleks et hõlmata üksnes neid välisriigi subsiidiume riigihangetes, mis võivad põhjustada moonutusi hankemenetluses, ning piirata avaliku sektori hankijate ja pädevate järelevalveasutuste halduskoormust, võiks teatamiskohustusele kehtestada künnised ja lisatingimused, näiteks järgmised. ·Asjaomane subsiidiumiperiood võib olla piiratud näiteks teatise esitamise kuupäevale eelneva [kolme] kalendriaastaga ja hõlmata ka lepingu eeldatavale täitmise aastale järgneva aasta.

·Teavitamist võib nõuda ainult juhul, kui välisriigi subsiidium ületab teatavat välisriigi rahalise toetuse summat. ·Määrata võiks künnise, mis on riigihankedirektiivide alusel kohaldatavatest piirmääradest suurem. Nende tingimuste ja künniste kehtestamise eesmärk oleks keskenduda vahendis kõige olulisematele juhtumitele. Üldiselt laiendaks madalam teatamiskünnis ja eespool loetletud tingimuste puudumine vahendi kohaldamisala ja suurendaks riski hõlmata suurema arvu potentsiaalselt vähem olulisi riigihankemenetluses osalemise juhte. Seevastu kõrgem teatamiskünnis, mis hõlmab eespool loetletud tingimusi, vähendab etteteatamise süsteemiga seotud halduskoormust, kuid ei pruugi enam hõlmata kõiki võimalikke asjakohaseid menetlusi. 3. mooduli kohaldamisalast välja jäävate riigihankemenetlustes tehtavate subsideeritud pakkumuste puhul jääb võimalus käsitleda sellist käitumist 1. mooduli raames, kui see põhjustab moonutusi siseturul. Üldiselt peaks teatis sisaldama teavet, mis on vajalik selleks, et hinnata, kas ettevõtja saab hankemenetluses välisriigi subsiidiumidest kasu. Täielik teatis peab sisaldama vähemalt järgmist teavet: ·õiguslik teave, sealhulgas sellise pakkuja, konsortsiumi liikme ning alltöövõtjate ja tarnijate omandisuhe ja juhtimine, kes on saanud välisriigilt rahalist toetust; ·pakkuja kogurahastuse peamised allikad; ·viimasel kolmel aastal saadud välisriigi rahalise toetuse kogusumma; ·konkreetselt riigihankemenetluses osalemiseks saadud välisriigi rahaline toetus; ·välisriigi rahaline toetus, mida saadakse lepingu eeldatava täitmise ajal. Pärast teatise täielikkuse kontrollimist edastab avaliku sektori hankija selle pädevale järelevalveasutusele (vt punkt 4.3.3.2), et uurida teavet ja hinnata välisriigi subsiidiumi olemasolu. Läbipaistvuse huvides teatised avaldatakse. Kehtestada tuleks ranged ja hoiatavad meetmed juhtudeks, kus ettevõtjad ei täida teatamiskohustust või esitavad ebaõiget teavet. Eelkõige võib avaliku sektori hankija teatamiskohustuse täitmata jätmise eest määrata suuri trahve ja äärmusliku meetmena ettevõtja hankemenetlusest kõrvaldada või temaga kehtiva lepingu lõpetada. Etteteatamiskohustus subsideeritud osalemise korral riigihankemenetluses eeldaks ettevõtjatelt teatavat enesehindamist. Nad peavad välja selgitama, millises ulatuses nad saavad välisriigi rahalist toetust, et teha kindlaks, kas neil on kohustus teatada pakkumuse tegemisest, mis hõlmab rahalist toetust. Sellise enesehindamisega kaasneb oluline vearisk ja risk, et ettevõtjad hoiavad teatamisest tahtlikult kõrvale, kuna nad ei pruugi olla teadlikud rahalise toetuse olemasolust või ei soovi seda avaliku sektori hankijatele avaldada. Seega on kolmandatel isikutel ja konkurentidel õigus avaliku sektori hankijale teada anda, et menetluse käigus oleks tulnud sellest teatada. Sellised väited peavad olema põhjendatud ja sisaldama esmapilgul usutavaid tõendeid teatamise vajalikkuse kohta. 4.3.3.2Pädeva järelevalveasutuse poolne uurimine ja koosmõju käimasoleva hankemenetlusega Sarnaselt 1. mooduliga soovitatakse anda pädevus nii komisjonile kui ka liikmesriikide asutustele ning ühtsuse tagamiseks näha süsteemiga ette ka koordineerimine. Komisjoni ja riiklike järelevalveasutuste vaheline koostöö võiks toimuda sarnaselt määruse 1/2003 kohase monopolidevastase koostööga. Pärast täieliku teatise saamist edastab avaliku sektori hankija selle liikmesriigi pädevale järelevalveasutusele, et uurida teavet ja hinnata välisriigi subsiidiumi olemasolu. Ta võib ka riiklikku järelevalveasutust hoiatada olukordades, kus tal on piisavalt usutavaid tõendeid selle kohta, et pakkuja sai välisriigi subsiidiumi, millest pakkuja ei teatanud. Uurimine on kaheetapiline: esialgne läbivaatamine ja põhjalik uurimine. Esialgse läbivaatamise käigus püüab riiklik järelevalveasutus saada vajalikku teavet välisriigi subsiidiumi olemasolu ja selle andmise tingimuste kohta. Kui riiklik järelevalveasutus jõuab esialgse läbivaatamise käigus järeldusele, et tegemist on välisriigi subsiidiumiga, teavitab ta avaliku sektori hankijat sellest järeldusest ning sellest, et ta ei kavatse algatada põhjalikku uurimist. Kui riiklik järelevalveasutus jõuab esialgse läbivaatamise käigus aga järeldusele, et tegemist võib olla välisriigi subsiidiumiga, algatab ta põhjaliku uurimise, et kinnitada välisriigi subsiidiumi olemasolu. Mõlemal juhul teavitab riiklik järelevalveasutus sellest komisjoni, avaliku sektori hankijat ja kõiki teiste liikmesriikide pädevaid järelevalveasutusi kokkuvõtliku teatisega. Põhjaliku uurimismenetluse lõpus võib riiklik järelevalveasutus jõuda järeldusele, et hankemenetluses ei ole tegemist välisriigi subsiidiumiga, või otsustada, et on tegemist välisriigi subsiidiumiga (vt punkt 4.3.3.3). Kuid mõlemal juhul ja enne selle järelduse edastamist avaliku sektori hankijale teavitab riiklik järelevalveasutus komisjoni otsuse eelnõust, tagades seeläbi, et riikliku asutuse otsus tehakse tihedas koostöös komisjoniga. Läbivaatamine peab tagama, et riigihankemenetlus viibiks võimalikult vähe. Seepärast kehtestataks ranged tähtajad, näiteks maksimaalselt [15] tööpäeva riiklikule järelevalveasutusele esialgseks läbivaatamiseks ja [mitte rohkem kui kolm kuud] põhjalikuks läbivaatamiseks. Kui komisjoni teavitatakse lõplikust otsusest ja ta ei nõustu riikliku järelevalveasutuse hinnanguga, pikendatakse põhjaliku uurimise tähtaega. Uurimise ajal ei tohi avaliku sektori hankija sõlmida lepingut uurimise all oleva ettevõtjaga. Muul juhul jätkatakse hankemenetlust. See tähendaks järgmist.

·Pärast teatise esitamist ja selle edastamist pädevale järelevalveasutusele peaks avaliku sektori hankija jätkama pakkumuste hindamist. ·Ta võib teha kindlaks ettevõtja, kellega leping sõlmitakse, hindamise põhjal, võtmata arvesse võimalikku moonutavat välisriigi subsiidiumi. ·Kui kõnealune ettevõtja ei ole uurimise all olev ettevõtja, võib avaliku sektori hankija sõlmida lepingu ja hankemenetluse lõpule viia. Sellisel juhul teavitab ta pädevat järelevalveasutust. ·Kui ettevõtja, kellega lepingut tahetakse sõlmida, on uurimise all olev ettevõtja, tuleb hankemenetlus peatada, kuni pädev järelevalveasutus on vaadanud välisriigi subsiidiumi läbi ja edastanud avaliku sektori hankijale oma arvamuse. 4.3.3.3Tasakaalustusmeetmed Kui järelevalveasutus kinnitab läbivaatamise käigus, et ettevõtja on saanud välisriigi subsiidiumi, teeb avaliku sektori hankija kindlaks, kas see subsiidium on moonutanud riigihankemenetlust. Kui see on nii, kõrvaldab ta kõnealuse ettevõtja käimasolevast hankemenetlusest. Samuti võib ette näha, et selline ettevõtja kõrvaldatakse edasistest hankemenetlustest kuni [3] aastaks. Selle aja jooksul on ettevõtjal võimalus tõendada, et ta ei saa riigihankemenetluses osaledes enam moonutavat välisriigi subsiidiumi, ja sel juhul võib ta edasistes hankemenetlustes osaleda. Konkreetsemalt tähendab see järgmist. ·Kui järelevalveasutus järeldab, et hankemenetluses ei ole tegemist välisriigi subsiidiumiga, edastab ta selle järelduse avaliku sektori hankijale otsusena. Sellisel juhul ei kõrvalda avaliku sektori hankija asjaomast ettevõtjat riigihankemenetlusest (välja arvatud juhul, kui avaliku sektori hankija leiab ELi riigihankenormide alusel menetlusest kõrvaldamiseks muu aluse, mis ei puuduta moonutavat välisriigi subsiidiumi olemasolu). ·Samas kui järelevalveasutus jõuab järeldusele, et tegemist on välisriigi subsiidiumiga, edastab ta selle järelduse avaliku sektori hankijale, kes seejärel teeb ühtse metoodika alusel kindlaks, kas see subsiidium on moonutanud riigihankemenetlust, ja kui see on nii, kehtestab subsiidiumi saanud ettevõtja suhtes tasakaalustusmeetmed. Hankemenetluste tasakaalustusmeetmed sisaldavad subsideeritud pakkuja kõrvaldamist käimasolevast riigihankemenetlusest ja võimalik, et ka tema kõrvaldamist kõnealuse asutuse edasistest riigihankemenetlustest teatava aja jooksul. Sellise kõrvaldamise aluse kehtestamise eesmärk on tagada võrdsed võimalused riigiabi saavatele pakkujatele ja välisriigi subsiidiumidest kasu saavatele pakkujatele. Kehtiv riigihangete raamistik ei sisalda ELi eeskirjadega vastuolus oleva riigiabi saajate puhul kõrvaldamise erialust. Selleks et tagada mittediskrimineeriv ja võrdne kohtlemine, tuleb arvesse võtta selle kõrvaldamise aluse mõju ettevõtjatele, kelle suhtes kohaldatakse riigiabimenetlusi. Otsuse saab vaidlustada. 4.3.4Välisriigi subsiidiumid valitsustevaheliste kokkulepete või lepingute kohastes hangetes Teatavad hanked, eriti suuri taristuprojekte puudutavad hanked, võidakse korraldada valitsustevaheliste kokkulepete või lepingute alusel riikidega, kelle suhtes ei kohaldata ELi hankekorda. Selliste kokkulepete või lepingute kohaste hankemenetluste suhtes ei kohaldata direktiivi 2014/24/EL artiklis 9 sätestatud tingimuste kohaselt ELi riigihankenorme. Valitsustevaheline kokkulepe või leping peab olema suunatud projekti ühisele rakendamisele või kasutamisele allakirjutanute poolt ning kokkuleppe või lepingu hankekord peab olema kooskõlas ELi aluslepinguga. Nagu hankedirektiividega hõlmatud hangete puhulgi, ei kontrollita välisriigi subsiidiume ja nende moonutavat mõju eraldi ka selliste kokkulepete või lepingute alusel toimuvate hangete puhul. Selleks et tagada võrdsed võimalused selliste kokkulepete või lepingute alusel toimuvatele hangetele, soovitatakse kohaldada soovitatud käsitust ka nende kokkulepete või lepingute alusel toimuvatele hangetele. Tulenevalt selliste kokkulepete või lepingute eripärast peaks sellistel juhtudel pädev järelevalveasutus olema komisjon. 5 Välisriigi subsiidiumid ELi rahaliste vahendite kontekstis 5.1Probleemi kirjeldus Ettevõtjad peaksid ELi rahalisele toetusele konkureerima liidu (sise- ja välispoliitika) eri vahendite ja eelarve täitmisviiside arvestuses võrdsetel alustel. ELi rahaliste vahenditega ei tohiks soodustada ettevõtjaid, kes on saanud teiste ettevõtjatega võrreldes moonutavaid välisriigi subsiidiume. Jagatud eelarve täitmise raames on mõned liikmesriigid ja pakkujad juhtinud komisjoni tähelepanu hankemenetlustes kolmandate riikide ettevõtjate esitatud eriti odava hinnaga pakkumustele. Punktides 3.3 ja 4.3 riigihankemenetluste teema all tõstatatud probleeme esineb ka jagatud eelarve täitmise korral. Tuleb hoolikalt hinnata, millised oleksid asjakohased vahendid, et kõrvaldada ELi rahaliste vahenditega seotud võimalik võrdsete võimaluste moonutus, mille on põhjustanud välisriigi subsiidiumid väljavalimismenetlustes, võttes arvesse vahendi eripära ja seotud kulusid võrreldes selle oodatava mõjuga.

Hangete valdkonnas soovib avaliku sektori hankija saada turul tegutsevatelt ettevõtjatelt kaupade ja teenuste pakkumusi. Välisriigi subsiidiumid, millega soodustatakse teatavaid pakkujaid, võivad hankemenetlust moonutada. Lisaks sellele, et välisriigi subsiidium võib otsustada lepingu sõlmimise, võivad kõik hangete kaudu välja makstavad rahalised vahendid konkurentsi moonutada ja kahjustada siseturul võrdseid võimalusi. ELis asutatud ettevõtjal, mis on kolmanda riigi ettevõtja või välisriigi valitsuse omandis või tema valitseva mõju all, on õigus ELi rahastamismenetlustes osaleda (välja arvatud juhul, kui nad on kõrvaldamiseni viivas olukorras). Samuti on ELi institutsioonide algatatud hankemenetlustes õigus osaleda väljaspool ELi asutatud ettevõtjatel, kui selline õigus tuleneb riigihangete valdkonnas asjaomase kolmanda riigiga sõlmitud kokkuleppest või lepingust. Mõlemal juhul võivad välisriigi subsiidiumid võimaldada nendel ettevõtjatel esitada põhjendamatult madala maksumusega pakkumuse või lüüa hind teiste pakkujatega võrreldes teisiti alla, millega kahjustataks konkurentide võimalusi. Seega ei olene välisriigi subsiidiumidega hankemenetluste moonutamise oht sellest, kus ettevõtja on asutatud. Erinevalt hangetest toetab liit toetuste andmise menetlustega projekti või programmi, millega viiakse ellu liidu poliitikaeesmärke. Selline tegevus on üldiselt seotud valitsusväliste organisatsioonide, avalik-õiguslike või osaliselt avalik-õiguslike asutuste, alusuuringute ja arendustegevuse jms toetamisega ning sellise rahastamise eesmärk on osaliselt hüvitada turuvälise või turueelse tegevuse üksuste kulusid. Kaudse eelarve täitmise raames rakendatavate ELi vahendite puhul usaldab EL eelarve täitmise mitmesugustele partneritele, teiste seas kolmandate riikide avalik-õiguslikele asutustele ja rahvusvahelistele organisatsioonidele, sealhulgas rahvusvahelistele finantseerimisasutusele. Kuigi eesmärk peaks olema see, et kõigi liidu vahendite väljamaksete suhtes kohaldatakse samaväärseid meetmeid, et hoida ära välisriigi subsiidiumide moonutav mõju, kehtivad mõnele rakendavale üksusele teatavad juhtimispiirangud ja nad ei pruugi seetõttu olla võimelised ELi konkreetset poliitikat täiel määral ellu viima. Seetõttu on praeguses etapis kõige põhjalikumalt välja töötatud võimalikke meetmeid hangete valdkonnas, kus on ausale konkurentsile avalduv mõju kõige suurem ja esineb märkimisväärne ühisosa üldiste hankekaalutlustega (3. moodul eespool). Sidusrühmadel palutakse ka kommenteerida, kuidas käesolevas valges raamatus välisriigi subsiidiumide kohta esitatud kaalutlusi võiks arvestada toetuste (olenemata eelarve täitmise viisist) või kaudse eelarve täitmise puhul. 5.2Raamistik ja meetmed lünkade likvideerimiseks 5.2.1Otsene eelarve täitmine 5.2.1.1Hanked Finantsmääruses sätestatud hangetele juurdepääsu reegleid kohaldatakse kõigi ELi eelarvet täitvate ELi institutsioonide suhtes. Kui kohaldatakse Maailma Kaubandusorganisatsiooni raames sõlmitud mitmepoolset lepingut riigihangete kohta („WTO riigihankeleping“), võivad hankemenetluses osaleda ka kõnealuse lepingu ratifitseerinud riikide ettevõtjad selles sätestatud tingimustel. WTO riigihankelepinguga antakse juurdepääs teatavatele hankemenetlustele, mille on oma arvel algatanud komisjon, Euroopa välisteenistus või nõukogu. Teatavates kolmandates riikides asutatud üksustele võib anda juurdepääsu ELi rahalistele vahenditele eri- või kahepoolsete kokkulepete või lepingute alusel. Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) riikide ettevõtjatel on täielik juurdepääs ELi hangetele. ELi eelarvet tuleks kasutada kooskõlas usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõttega: igal ettevõtjal peaks olema võimalus teha ELi eelarve jaoks parim pakkumine ja konkureerida ELi rahalistele vahenditele võrdsetel alustel. Otsese eelarve täitmise raames korraldatavate ELi hangete kohta on finantsmääruses sätestatud, et kohaldatakse samu norme, mis on ette nähtud hankedirektiividega hõlmatud avaliku sektori hankijatele. Moonutavate välisriigi subsiidiumide kohta vastu võetavat eriõigusakti järgitaks ka ELi institutsioonide hangetes või see võetaks üle finantsmäärusesse. ELi välistegevuse hangete suhtes tehakse eespool nimetatud reeglitest erandeid (nt seoses kodakondsuse ja päritoluga). Välisriigi subsiidiumide küsimuse lahendamiseks tuleks kohandada kõrvaldamise aluseid, mis on sätestatud ELi institutsioonide suhtes kohaldatavas läbivaadatud õigusraamistikus. Sellest tulenevalt tuleks pakkuja, kes on saanud moonutavaid välisriigi subsiidiume, käimasolevatest ja tulevastest hankemenetlustest teatud ajaks kõrvaldada. Teatavat liiki lepingute suhtes tuleks rakendada etteteatamise kohustuse süsteemi (nt teatavat künnist ületavate või konkreetsete valdkondlike lepingute puhul – vt allpool). Pakkumuse esitamisel peaksid kõik pakkujad koos pakkumisega esitama teabe selle kohta, kas nemad, sealhulgas mõni nende konsortsiumi liige, alltöövõtja või tarnija on saanud rahalist toetust I lisa tähenduses hankemenetluses osalemisele eelnenud kolme aasta jooksul ning kas sellist rahalist toetust saadakse eeldatavasti lepingu täitmise ajal. Üldreeglina tuleks menetluse etappe kohandada nii, et need vastaksid punktis 4.3 osutatud riiklike avaliku sektori hankijate korraldatavate hangete etappidele. Kui leitakse, et tegemist on välisriigi subsiidiumiga, hinnatakse järgmisena, kas välisriigi subsiidium moonutab hankemenetlust, ja kui see on nii, siis pakkuja kõrvaldatakse menetlusest. Märkimisväärsete kulutuste, kõrgtehnoloogiliste, kapitalimahukate või kiiresti kasvavate turgude puhul võivad avaliku sektori hankijad korraldada esialgseid turu-uuringuid. See võimalus on juba ette nähtud finantsmääruses ning seda tuleks kasutada turgude ja selle peamiste osaliste kohta teabe kogumiseks. See omakorda võimaldaks avaliku sektori hankijal menetlust oma vajadustele kohandada ja ära hoida võimalikke moonutusi, mida välisriigi subsiidiumid võivad põhjustada. 5.2.1.2Toetused Toetused on otsesed rahalised toetused ELi eelarvest kolmandale isikule, kes osaleb tegevuses, millega aidatakse kaasa liidu poliitika elluviimisele. Olenevalt programmi laadist sisaldavad toetuste andmise reeglid tavaliselt tingimusi, mis puudutavad kolmandate riikide üksuste osalemist. Näiteks nõutakse rahastamiskõlblikkuse eeldusena tihti seda, et taotleja oleks asutatud EMP/EFTA riigis või ELiga konkreetse kokkuleppe või lepingu sõlminud riigis.

Seega võivad toetusele konkureerida nii ELis kui ka kolmandates riikides asutatud taotlejad. Välisriigi subsiidiumidest tulenevaid probleeme võib lahendada kõrvaldamiskriteeriumide kaudu samal põhimõttel, nagu on ette nähtud punktis 5.2.1.1 hangete puhul. Taotluse esitamisel peaksid välisriigi subsiidiumi saanud taotlejad sellest toetust andvat asutust teavitama. Kõne alla võiks tulla punktis 4.3.3.1 kaalutud künnistega sarnaste künniste kohaldamine. Menetluse eest vastutav eelarvevahendite käsutaja peaks teatise edastama järelevalveasutusele, et hinnata, kas tegemist on välisriigi subsiidiumiga. Menetluse tõhususe tagamiseks on vaja kehtestada menetlustähtajad. Kui järelevalveasutus on teinud otsuse moonutava välisriigi subsiidiumi olemasolu kohta, tuleb leida vastus küsimusele, kas välisriigi subsiidium moonutab või tõenäoliselt moonutab toetuse andmise menetlust. Näiteks peaksid taotlejad ELi toetuse taotluse esitamisega samal ajal kulukalkulatsioone esitades deklareerima, kas nemad on saanud rahalist toetust I lisa tähenduses menetluses osalemisele eelnenud kolme aasta jooksul ning kas sellist rahalist toetust saadakse eeldatavasti lepingu täitmise ajal. Kui leitakse, et tegemist on välisriigi subsiidiumiga, hinnatakse järgmisena, kas välisriigi subsiidium moonutab väljavalimismenetlust, ja kui see on nii, siis taotleja kõrvaldatakse menetlusest. Eespool kirjeldatud süsteemi kohandamist võiks kaaluda toetuste andmist mõjutavate stsenaariumide puhul, näiteks selliste teaduskonsortsiumide puhul, milles on enamik osalejaid EList. 5.2.2Jagatud eelarve täitmine 5.2.2.1Hanked Jagatud eelarve täitmisel on vastutus ELi eelarve täitmise eest jagatud komisjoni ja liikmesriikide vahel. Suurimad fondid on praegu ühise põllumajanduspoliitika fondid (Euroopa Põllumajanduse Tagatisfond ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfond) ning Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondid. Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondid toimivad ELi peamise investeerimisvahendina, mille kaudu on ühtekuuluvuspoliitika raames (Euroopa Regionaalarengu Fondist, Ühtekuuluvusfondist ja Euroopa Sotsiaalfondist) ajavahemikul 2014–2020 kättesaadavaks tehtud ligikaudu 350 miljardit eurot, et toetada majanduslikku järelejõudmist ning konkurentsivõimet sotsiaalsel, kaasaval ja keskkonnasõbralikul viisil. Praeguse programmitöö perioodi Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide kasutamine on reguleeritud ühissätete määrusega ja sellega seotud fondispetsiifiliste määrustega. Sarnased programmid on ette nähtud järgmises mitmeaastases finantsraamistikus perioodil 2021–2027; lisaks toetatakse Euroopa taastamist COVID-19 pandeemia põhjustatud majanduskriisist uute programmidega, mida rahastatakse taasterahastust „NextGenerationEU“ ja mille suhtes kohaldatakse jagatud eelarve täitmist (taaste ja vastupidavuse rahastamisvahend ning REACT EU). Jagatud eelarve täitmise raames esineb välisriigi subsiidiumeid saavate ettevõtjate osalemist näiteks Euroopa Regionaalarengu Fondist või Ühtekuuluvusfondis kaasrahastatavates projektides peamiselt riigihankemenetlustes, kus ELilt toetust saava avaliku sektori asutus kuulutab välja näiteks suure taristuinvesteeringu hanke. Selliste menetluste suhtes kohaldatakse liikmesriikide riigihanke-eeskirju, millega rakendatakse direktiivi 2014/24/EL. Ühtekuuluvuspoliitika fondid küündivad käesoleval rahastamisperioodil üle 200 miljardi euro (koos riikliku kaasrahastamisega) ning sellest ligikaudu poole võtavad riiklikud ja piirkondlikud asutused kasutusele riigihankemenetluste kaudu. Kui liikmesriigi asutused selliseid riigihankemenetlusi korraldavad, tõstatuvad samad küsimused, mida kirjeldati punktides 3.3 ja 4.3, ning samal põhimõttel tuleks kohaldada üldiste riigihanke-eeskirjade raames välisriigi subsiidiumide suhtes kehtestatud meetmeid, et vältida olukorda, kus hangete kaudu kasutusele võetavad ELi rahalised vahendid aitavad kaasa siseturu moonutamisele. 5.2.2.2Toetused Samu põhimõtteid nagu punktis 5.2.1.2, kohaldatakse jagatud eelarve täitmise raames antavate toetuste suhtes mutatis mutandis. 5.2.3Kaudne eelarve täitmine Kaudse eelarve täitmise raames rakendatavate ELi vahendite puhul usaldab EL eelarve täitmise mitmesugustele rakenduspartneritele, teiste seas kolmandate riikide avalik-õiguslikele asutustele ja rahvusvahelistele organisatsioonidele, sealhulgas rahvusvahelistele finantseerimisasutusele, tingimusel et nad tagavad ELi eelarve tõendatud samaväärse kaitsetaseme. Üha suurem osa ELi rahalistest vahenditest jaotatakse eelarveliste tagatiste kaudu, et kaasata erainvesteeringuid (nt Euroopa Strateegiliste Investeeringute Fond, programm „InvestEU“, Euroopa Kestliku Arengu Fond). Taastepaketiga tugevdatakse neid fonde veelgi ja soovitakse programmi „InvestEU“ kaudu investeerida peamistesse väärtusahelatesse, mis on Euroopa tulevase vastupidavuse ja strateegilise autonoomia jaoks üliolulised. Kõik vahendajate (fondid, eriotstarbelised rahastamisvahendid jms) kontrolliga seotud vajalikud nõuded kehtestatakse asjaomastes juhtorganites ja teiseses õiguses õigusraamistikku täielikult järgides. Sellised nõuded võiks sisaldada välisriigi subsiidiumide saamisega seotud küsimusi. On suur huvi tagada, et (ELi-välise) välisrahastamise puhul oleksid ELi eelarvest toetatavaid projekte rakendavate rahvusvaheliste finantseerimisasutuste, näiteks Euroopa Investeerimispanga ja Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupanga, eeskirjad kooskõlas välisriigi subsiidiumide suhtes valges raamatus võetud seisukohtadega. Kui rakenduspartnerid saavad ELi rahalist toetust, võiks neid üles kutsuda oma hankepõhimõtteid selliselt täiendama, et lahendataks võimalike välisriigi subsiidiumide tulemusel põhjendamatult madala maksumusega pakkumuste probleem, ja Euroopa Komisjonile korrapäraselt teada andma, kuidas nad selliseid olukordi praktikas lahendavad. Käesoleva valge raamatuga alustatud avaliku konsultatsiooniga paralleelselt alustab komisjon sel eesmärgil nende partneritega dialoogi. ELi poliitikaeesmärkide elluviimiseks võib mõnel rakendaval üksusel olla juhtimispiirangute tõttu vaja erikorda. 6Koostoime muude ELi õigusaktide ja rahvusvaheliste vahenditega

Nagu on kirjeldatud lünkade analüüsis, võib olemasolevates ELi õigusaktides ja rahvusvahelistes vahendites ühelt poolt ning uutes välisriigi subsiidiume käsitlevates meetmetes teiselt poolt olla kattuvusi. Seetõttu on oluline määrata kindlaks eri meetmete ja vahendite omavaheline seos ja koostoime. Välisriigi subsiidiume käsitlevate õigusaktide ettepanekute õiguslik alus oleneb konkreetse õigusakti eesmärgist ja sisust. Iga uue õigusakti puhul tuleb igal juhul täielikult järgida aluslepinguid (eelkõige aluslepingutes sätestatud põhivabadusi nagu asutamisvabadus, kui ettevõtja on asutatud ELis (ELi toimimise lepingu artiklid 49 ja 54), ning kapitali vaba liikumine liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel, mis on kaitstud ELi toimimise lepingu artikliga 63). Samuti tuleb täita ELi rahvusvahelisi kohustusi (eelkõige neid, mis on sätestatud WTO teenustekaubanduse üldlepingus, WTO riigihankelepingus, WTO subsiidiumide ja tasakaalustusmeetmete lepingus ning Euroopa Liidu ja paljude riikide vahel sõlmitud vabakaubanduslepingutes. 6.1ELi ühinemismäärus EL on nõukogu määruses (EÜ) nr 139/2004 sätestanud ühinemise kontrollisüsteemi, millega on ette nähtud teatavaid ELi käibekünniseid ületavate ettevõtjate kontrolli muutumisest ette teatamise ja selle heakskiitmise süsteem. Koondumised tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks üksnes juhul, kui need tõhusat konkurentsi märkimisväärselt ei takista. Kuigi subsiidiume võib arvesse võtta näiteks siis, kui hinnatakse ühinenud ettevõtja finantstugevust võrreldes tema konkurentidega, keskendutakse tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistamise analüüsis konkurentsi struktuurile asjaomasel turul, mitte välisriigi subsiidiumide olemasolule ega mõjule. Uus ja teistsuguse eesmärgiga õigusakt täiendaks seega ühinemismäärust. Kui konkreetsest omandamisest tuleb teatada nii sellise uue õigusakti kui ka ühinemismääruse alusel, käsitletaks teatamist ja võimalikku hindamist vastavate õigusaktide alusel paralleelselt, kuid teineteisest eraldi. 6.2ELi konkurentsieeskirjad ELi konkurentsieeskirjade süsteem on sätestatud ELi toimimise lepingu artiklites 101 ja 102, millega keelatakse ettevõtjate kooskõlastatud tegevus, mille eesmärgina või tagajärjena takistatakse, piiratakse või kahjustatakse konkurentsi siseturu piires, samuti turgu valitseva seisundi kuritarvitamine. Kooskõlastatud tegevuse keelust võib teha erande