EUROOPA KOMISJON Brüssel,30.6.2016 COM(2016) 411 final 2016/0190(CNS) Ettepanek: NÕUKOGU MÄÄRUS, mis käsitleb kohtualluvust, abieluasjade ja vanemliku vastutusega seotud kohtuasjades otsuste tunnustamist ja täitmist, ning rahvusvahelisi lapserööve (uuesti sõnastatud) {SWD(2016) 207 final}

{SWD(2016) 208 final}



SELETUSKIRI 1.ETTEPANEKU TAUST •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid Käesoleva ettepanekuga sõnastatakse uuesti nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (edaspidi „Brüsseli IIa määrus“). Brüsseli IIa määrus on Euroopa Liidus perekonnaasjades tehtava õigusalase koostöö nurgakiviks. Määrusega kehtestatakse abielulahutuse, lahuselu ja abielu kehtetuks tunnistamise suhtes kohaldatavad kohtualluvust reguleerivad ühtsed normid ning piiriülese ulatusega vanemlikku vastutust hõlmavaid vaidlusi käsitlevad eeskirjad. Määrusega lihtsustatakse kohtuotsuste, autentsete dokumentide ja pooltevaheliste kokkulepete vaba ringlemist Euroopa Liidus, kehtestades sätted nende tunnustamiseks ja täitmiseks teistes liikmesriikides Määrust kohaldatakse 1. märtsist 2005 kõikides liikmesriikides, välja arvatud Taanis. Kümme aastat pärast määruse jõustumist on komisjon hinnanud määruse toimimist praktikas ning kaalunud vajalikke muudatusi oma 2014. aasta aprilli kohaldamisaruandes. Tegemist on õigusloome kvaliteedi programmi raames teostatava algatusega. Lisaks sellele on Euroopa Kohus teinud määruse tõlgendamisega seoses siiani 24 otsust, mida võeti arvesse. Uuestisõnastamise eesmärk on Euroopa õigusruumi ja põhiõigusi vastastikuse usalduse alusel edasi arendada, kõrvaldades kooskõlas vastastikuse tunnustamise põhimõttega kohtuotsuste vaba liikumist takistavad allesjäänud tõkked, ning kaitsta lapse huvisid, lihtsustades menetlusi ning suurendades nende tõhusust. Junckeri komisjoni poliitilistes suunistes rõhutatakse, et ELi liikmesriikide vahelist õigusalast koostööd tuleb järk-järgult parandada, pidades sammu reaalsusega, kus üha enam kodanikke liigub ELis üle piiride ning sõlmib abielusid ja saab lapsi. Seepärast tuleb luua erinevate kohtusüsteemide vahel sidemed ning tunnistada vastastikku kohtuotsuseid, et kodanikud saaksid oma õigusi kogu ELis lihtsamini kasutada. Kuigi üldise arvamuse kohaselt toimib määrus hästi, näitavad sidusrühmadega konsulteerimised ja mitmed uuringud, et määruse praeguses rakendamises esineb mitmeid puudusi, mis tuleks kõrvaldada. Määruses käsitletakse abieluasjade ja vanemliku vastutusega seotud kohtuasju, millest just vanemliku vastutusega seoses on tuvastatud kõige suuremaid probleeme, mis tuleks kiiremas korras lahendada. Abieluasjadega seotud probleeme kerkis esile väga vähe (sh statistika). Praeguses etapis ongi keeruline täpselt määratleda, kui ulatuslike probleemidega on tegu ning kas neisse tuleks sekkuda, ja teha kaalutud võimaluste hulgast teadlik valik. Lisaks sellele on pärast Brüsseli IIa määruse vastuvõtmist vastu võetud veel kolm ELi õigusakti, millega lihtsustatakse abieluasjade käsitlemist rahvusvahelise abielupaari lahutuse korral. Rooma III määrus sisaldab abielulahutuse suhtes kohaldatavat õigust reguleerivaid eeskirju ning ülalpidamiskohustuste määruses käsitletakse kohtualluvust ja kohaldatavat õigust abikaasade ja laste ülalpidamiskohustusega seoses . Lisaks sellele kiitis nõukogu hiljuti heaks rahvusvaheliste paaride varalisi suhteid käsitleva tõhustatud koostöö. Vanemliku vastutusega seotud asjades tõsteti esile kuus peamist probleemi: Lapse tagasitoomise menetlus Vanema sooritatud lapseröövi korral tuleb lapse tagasitoomiseks määruses kehtestatud menetluse kohaselt tegutseda kiiresti. Ilmnes siiski, et lapse kohene tagasitoomist ei ole alati võimalik tagada. Tagasitoomise menetluse ebatõhusust põhjustab mitu erinevat aspekti. Kuuenädalane tähtaeg tagasitoomise otsuse väljastamiseks osutus praktikas ebapiisavaks, kuna kohtunike ja õiguspraktikute hulgas puudub selgus, kas kuus nädalat kehtib iga kohtuastme suhtes ja kas see hõlmab edasikaebamist või isegi tagasitoomise otsuse täitmist. Lisaks sellele ei kehtestata kehtiva määrusega ajalist piirangut vastuvõtva keskasutuse poolt taotluse käsitlemisele. Tähtajast kinnipidamisega seotud probleemid on seotud eelkõige sellega, et siseriiklikes õigusaktides ei piirata edasikaebuste arvu, mida võib tagasitoomise määruse vastu esitada. Viivitusi asjade arutamisel võib põhjustada ka see, et mitmes liikmesriigis ei ole tagasitoomist arutavad kohtud selleks piisavalt spetsialiseerunud. Piiriülesed röövimisjuhtumid on keerukad ja tundlikud küsimused, mis jõuavad üksiku kohtuniku ette harva, kui neid arutatakse kohalikes perekonnaasjadega tegelevates kohtutes. Sellest tulenevalt ei ole kohtunikud seotud menetluste ja sätetega piisavalt tuttavad ning neil on vähem võimalusi teha järjepidevat koostööd ELi teiste kohtutega, mis aitaks kaasa vastastikuse usalduse tekkimisele. Lisaks sellele täiendab 1980. aasta Haagi konventsiooni sätteid nn kohustav mehhanism, millel arvatakse olevat lapseröövi potentsiaalselt kavandavale vanemale suurem hoiatav mõju. Sellega kehtestatakse menetlus, mida tuleb järgida siis, kui vastuvõttev riik teeb 1980. aasta Haagi konventsiooni artikli 13 alusel tagasitoomisest keeldumise otsuse. Mehhanismi kohaldamine praktikas on osutunud keeruliseks, kuna eestkosteõigusega seotud menetlust ei algatata liikmesriigis, kus laps asub, ning kuna lapse röövinud vanem ei ole sageli koostööaldis. Eriti keeruline on sageli lapse ärakuulamine. Lapse paigutamine teise liikmesriiki Lapse paigutamist teises liikmesriigis asuvasse hooldeasutusse või kasuperekonda kavandav kohus või ametiasutus peab enne paigutamise otsustamist konsulteerima vastava riigi ametiasutustega. Keskasutused, kelle kohustuseks on aidata kohtutel ja ametiasutustel korraldada laste piiriüleseid paigutamisi, on regulaarselt teatanud, et mõnikord võtab mitu kuud aega, et teha kindlaks, kas teataval juhul on vastuvõtva riigi nõusolekut vaja või mitte. Kui nõusolek on vajalik, peab sellele järgnema konsulteerimismenetlus, mis on väidetavalt sama pikk, kuna taotluse saanud ametiasutustele ei ole vastuse saatmiseks tähtaega ette nähtud. Seetõttu teevad paljud taotluse esitanud ametiasutused praktikas paigutamisotsuse ja saadavad lapse vastuvõtvasse riiki, kuigi konsulteerimismenetlus on alles pooleli, või isegi hetkel, kui menetlust alles alustati, kuna nad peavad paigutamisvajadust kiireloomuliseks ning on teadlikud, et menetlused on aeganõudvad. Vastuvõtvad riigid kaebasid seetõttu, et lapsed olid sageli ümberpaigutatud enne nõusoleku saamist, mistõttu jäid lapsed õiguslikult ebakindlasse olukorda. Välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise nõue Teises liikmesriigis tehtud otsuse täidetavaks tunnistamise menetlus takistab jätkuvalt otsuste vaba ringlemist ja põhjustab piiriülestes menetlustes osalevatele vanematele ja nende lastele tarbetuid kulusid ja viivitusi. Täidetavaks tunnistamise otsuse saamiseks kuluv aeg on liikmesriigiti erinev, see võib ulatuda paarist päevast mitme kuuni, sõltuvalt kohtualluvusest ja asja keerukusest. See ei hõlma taotluseks vajalike dokumentide kogumiseks ja tõlkimiseks kuluvat aega. Täidetavaks tunnistamise otsuse andmise või sellest keeldumise peale edasikaebuse esitamisel pikeneb viivitus märkimisväärselt: edasikaebemenetlus võib mõnedes liikmesriikides kesta isegi kuni kaks aastat. See on eriti häiriv vanematele, kes ootavad, et nende lapsi käsitlevad otsused jõustuksid ilma tarbetu viivituseta. Esineda võib ka vastuolulisi olukordi, kus liikmesriik peab määrusest tulenevalt rakendama suhtlusõigust, kuigi samal ajal võidakse vaidlustada sama otsusega antud hooldusõiguse tunnustamine ja/või täitmine, või on need samas liikmesriigis tagasi lükatud, kuna mõlemat õigust käsitlevate otsuste suhtes kohaldatakse kehtiva määruse alusel erinevaid menetlusi.

Lapse ärakuulamine Lahknevusi esineb teistes liikmesriikides tehtud otsuste mittetunnustamist käsitlevate põhjuste tõlgendamisel, seda eelkõige seoses lapse ärakuulamisega. Määruse aluseks on põhimõte, mille kohaselt tuleb last käsitleva asja arutamisel arvesse võtta tema enda arvamust, niivõrd kui see on asjakohane lapse vanust ja küpsusastet arvestades ning kooskõlas tema huvidega. Probleemid tekivad seoses asjaoluga, et liikmesriikide lapse ärakuulamist käsitlevad eeskirjad on erinevad. Kehtivate eeskirjadega julgustatakse liikmesriike, kelle lapse ärakuulamist käsitlevad eeskirjad on päritoluliikmesriigi vastavatest eeskirjadest rangemad, keelduma otsuse tunnustamisest ja täidetavaks tunnistamisest juhul, kui lapse ärakuulamine ei täida nende endi kehtestatud norme. Lisaks sellele ei rõhutata määruses laste ärakuulamise olulisust kõigis vanemlikku vastutust käsitlevates asjades üldiselt, vaid ainult seoses tagasitoomise menetlusega. Kui otsus tehakse ilma last ära kuulamata, on oht, et otsuses ei võeta lapse huve piisavas ulatuses arvesse. Otsuste reaalne täitmine Vanemlikku vastutust käsitlevaid otsuseid täidetakse tavaliselt liiga hilja või ei tehta seda üldse. Otsuse tõhus täitmine sõltub täitmise tagamiseks paika pandud siseriiklikest struktuuridest. Pereõiguse valdkonnas tehtud otsuste täitmisega seotud õiguslikud ja praktilised menetlused on liikmesriigiti erinevad, seda eelkõige täitemeetmete osas. Pärast otsuse tegemist on oluline, et olemas on otsuse täitmiseks vajalikud täitemeetmed. Samal ajal tuleb meeles pidada, et lastega seotud otsuste täitmisel peab olema võimalik kiirelt reageerida lapse huvidele tekkivate mis tahes ajutiste või alaliste ohtude suhtes, mida otsuse täitmine põhjustada võib. Keskasutustevaheline koostöö Artiklis 55 sätestatud keskasutustevaheline koostöö vanemlikku vastutust käsitlevate erijuhtumite raames on väga oluline lapsi käsitlevates piiriülestes menetlustes osalevate vanemate ja laste tõhusaks toetamiseks. Kõigi sidusrühmade, sealhulgas liikmesriikide arvates tekitab probleeme keskasutuste poolt vanemlikku vastutusega seotud erijuhtumites antavat abi käsitleva artikli ebaselge sõnastus. See on tekitanud viivitusi, mis kahjustavad laste huve. Konsulteerimiste tulemuste kohaselt ei kujuta kõnealune artikkel mõnede liikmesriikide ametiasutuste jaoks meetmete võtmiseks piisavat õiguslikku alust, kuna nende siseriiklik õigus eeldab, et määrusega kehtestatakse sõnaselgem sõltumatu õiguslik alus. •Kooskõla poliitikavaldkonnas kehtivate sätetega Ettepanekus võetakse arvesse muid õigusakte, eelkõige ELi muid perekonnaõiguse valdkonna määruseid ja rahvusvahelisi õigusakte nagu 1980. aasta Haagi konventsioon ja 1996. aasta Haagi konventsioon. Vanemlikku vastutust käsitlevates asjades (eestkosteõigus, suhtlusõigus, lapse kaitse) peavad liikmesriikide kohtud järgima määrusega kehtestatud kohtualluvust käsitlevaid eeskirju. Kõnealust aspekti ei käsitle ükski teine ELi õigusakt. 1980. aasta Haagi konventsiooni eesmärk on kaitsta piiriüleste lapseröövi juhtumite korral lapse alalise elukohariigi kohtualluvust. Nii ELi siseste juhtumite kui ka kolmandaid riike hõlmavate juhtumite puhul määratakse vanemlikku vastutust käsitlevate asjade suhtes kohaldatav õigus kindlaks 1996. aasta Haagi konventsiooni alusel. Abieluasjade puhul reguleeritakse Brüsseli IIa määruse alusel, millise liikmesriigi kohtute pädevusse kuulub abielulahutuste, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamiste arutamine. Eeskirjad, mille alusel määratakse kindlaks nende küsimuste suhtes kohaldatav õigus, on sätestatud Rooma III määruses. Kõnealuse määrusega süvendatakse seda kohaldatavate liikmesriikide vahelist koostööd. Teises liikmesriigis abieluasjades või vanemlikku vastutust käsitlevates asjades tehtud otsuste tunnustamist ja täitmist reguleeritakse Brüsseli IIa määruse alusel. See on kaudselt seotud ülalpidamiskohustuste määrusega, mille kohaldamisala hõlmab peresuhtest tulenevat ülalpidamiskohustust. Ülalpidamiskohustus Brüsseli IIa kohaldamisalasse ei kuulu. Tulenevalt ülalpidamiskohustuste määrusest on Brüsseli IIa määruse alusel pädevatel kohtutel tavaliselt täiendav pädevus ka ülalpidamiskohustuste küsimuses. 2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS •Õiguslik alus Õiguslik alus, mille alusel EL võib perekonnaasjades meetmeid võtta, on kehtestatud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 81 lõike 3 alusel. Artiklis 81 on sätestatud, et „liit arendab õigusalast koostööd piiriülese toimega tsiviilasjades, lähtudes kohtuotsuste ja kohtuväliste otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõttest”. •Subsidiaarsus (ei kuulu liidu ainupädevusse) ELil on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 81 alusel jagatud pädevus, mida on Brüsseli IIa määruse vastuvõtmisega kasutatud. Ettepaneku erinevad osad on subsidiaarsuse põhimõttega kooskõlas. Määruse kohustuslikku tagasitoomise mehhanismi kohaldatakse ainult piiriüleste lapseröövijuhtumite suhtes. Üksikutes liikmesriikides siiani võetud parandusmeetmed ei ole tagasitoomise menetlusele tervikuna mõju avaldanud, kuna süsteemi sujuv toimimine eeldab tõhusust, tihedat koostööd ja vastastikust usaldust kõigi asjaga seotud osapoolte vahel. Euroopa Kohus otsustas 2012. aastal laste ümberpaigutamist käsitlevate otsustega seoses, et „ liikmesriikidel tuleb (...) kehtestada artiklis 56 ette nähtud nõusoleku andmiseks selged reeglid ja menetlused, et tagada õiguskindlus ja kiirus. Muu hulgas peavad menetlused võimaldama paigutamist kaaluval kohtul teha hõlpsasti kindlaks pädev asutus ja pädeval asutusel kiiresti anda oma nõusolek või see andmata jätta.“ Sellegipoolest ei rakendata piiriüleseid paigutamisi käsitlevaid sätteid erinevate siseriiklike eeskirjade raames sidusalt ega ühtsel viisil ning on tõenäoline, et seda ei juhtu ka tulevikus. Ja kui seda tehtakski, ei oleks siseriiklikul tasandil võimalik saavutada siseriiklike eeskirjade vahel vajalikku koordineeritust. Seetõttu on kõnealust probleemi võimalik lahendada ainult määruses sõltumatute miinimumeeskirjade kehtestamisega, mida kohaldataks kõigi mis tahes liikmesriigi kohtust või ametiasutusest tulenevate piiriüleste paigutamisotsuste suhtes. Välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise nõuet ei saa liikmesriigid eraldi kaotada, sest menetlus on ühtlustatud Brüsseli IIa määrusega ja seda saab seetõttu muuta vaid määrusega. Sama põhjendus kehtib liikmesriikide keskasutuste vahelist koostööd käsitlevate kehtivate eeskirjade tõhustamise suhtes. Kuigi otsuste täitmine on liikmesriikide ülesanne, tõdes Euroopa Liidu Kohus, et otsuste täitmist käsitlevad siseriiklikud eeskirjad ei peaks piirama määruse kasulikku mõju. Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 81 lõike 2 punkti kohaselt on ELi tasandil lubatud tsiviilkohtumenetluse nõuetekohast toimimist takistavate tegurite kõrvaldamine, vajaduse korral liikmesriikides kohaldatavate tsiviilkohtumenetlusnormide kokkusobivuse edendamise teel. Lisaks sellele on minimaalne ühtlustamine põhjendatud otsuste vastastikuse tunnustamise saavutamiseks. Kui ebatõhusate täitevmenetlustega kaasneb negatiivseid tagajärgi, tuleb neile lahendus leida ELi tasandil, et edukas lõpptulemus oleks tagatud võrdselt kõigis liikmesriikides.

•Proportsionaalsus Proportsionaalsuse põhimõte eeldab, et võetavad meetmed on proportsionaalsed probleemide suuruse ja ulatusega. Kavandatav meede mõjutab teatavas ulatuses ka siseriiklikke materiaalõigusnorme, niivõrd kui need hõlmavad täitmist käsitlevaid ühtseid norme. See on aga põhjendatud eesmärgiga tagada määruse täielik tõhusus ning sellega, et üksikisikud saavad täielikult kasutada oma õigusi kõikjal ELis, mistõttu tuleb kaotada liikmesriikide kohtu- ja haldussüsteemide vahelised vastuolud. Hindamine on tõepoolest näidanud, et määrusest tulenevate otsuste täitmisest keeldumise põhjuste kõrval on võimalik kohaldada ka siseriiklikke keeldumise põhjuseid. Kuna kõnealuseid põhjuseid kohaldatakse määruse ja siseriikliku õiguse alusel erinevalt, võivad siseriiklikud keeldumise põhjused tegelikkuses nõrgendada ELi tasandi eeskirjade ühtset ja sujuvat kohaldamist. Ühtsuse tagamiseks ja seega ELis kõigi kodanike jaoks võrdsete tingimuste loomiseks on seega vajalik ühtlustada siseriiklikud keeldumise põhjused, niivõrd kui neid kasutatakse teises liikmesriigis tehtud otsuse täitmise suhtes. Üha sagedamini on ELi kodanikel otseselt või kaudselt tegemist piiriüleste lapsi käsitlevate menetlustega. Ettepanekuga kaasnevad kulud on tagasihoidlikud ning sellest tulenev kasu on vastupidiselt väga suur. Ettepanekuga tugevdatakse õiguskindlust, suurendatakse paindlikkust, tagatakse õiguskaitse ja tõhusate menetluste kättesaadavus, samal ajal kui liikmesriigid säilitavad täieliku sõltumatuse vanemlikku vastutust käsitleva materiaalõiguse suhtes. •Vahendi valik Ettepanek esitatakse määruse vormis, mida on muudetud uuestisõnastamise vormis ning millega asendatakse kehtiv määrus. 3.JÄRELHINDAMISTE TULEMUSED, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMINE JA MÕJUHINNANGUD •Järelhindamised/ kehtivate õigusaktide toimivuskontroll Määruse hindamine toimus õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programmi (REFIT) eesmärke arvestades. Tegemist on komisjoni programmiga, mille eesmärk on tagada ELi õigusaktide eesmärgipärasus ja saavutada ELi seadusandja seatud eesmärgid. Määruse hindamise aluseks on kvalitatiivne ja kvantitatiivne analüüs. Empiirilisi andmeid koguti välisuuringu kaudu, vt lõplik hindamisaruanne ning analüütilised lisad, milles hinnatakse määruse asjakohasust, sidusust, tulemuslikkust, tõhusust ning ELi lisaväärtust ja praktilisust. Lisaks sellele algatati 2015. aastal kaks uuringut, et koguda vanemlikku vastutust käsitlevate otsustega seotud andmeid. Kuigi määrust arvatakse toimivat üldiselt hästi ning see olevat ELi kodanike jaoks kasulik, takistavad õigusakti toimimist aeg-ajalt mitmed õiguslikud küsimused, kehtiva õigusakti tekst on ebaselge või mõnes punktis puudulik. See on seotud eelkõige lapse tagasitoomise menetlusega ning keskasutustevahelise koostööga vanemlikku vastutust käsitlevates asjades. Hindamine näitas, et probleemid on eelkõige seotud vanemliku vastutusega, mis on määruse teiseks oluliseks valdkonnaks perekonnaasjade kõrval. Kahtluse alla on seatud lapsega seotud menetluste teatavate aspektide üldine tõhusus. Vanema sooritatud lapserööve, laste piiriülest paigutamist, otsuste tunnustamist ja täitmist ning riiklike (kesk- ja muud asutused) ametiasutuste vahelist koostööd käsitlevates asjades esineb ulatuslikke ja tarbetuid viivitusi, mille põhjuseks on viis, kuidas kehtivaid menetlusi formuleeritakse või kohaldatakse. See on mõjutanud negatiivselt vanemate ja laste vahelisi suhteid ning laste huve. Lisaks sellele tekitas välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise nõue kodanikele juhtumi kohta keskmiselt seitsme kuu pikkuse viivituse ning kuni 4000 euroni ulatuvad kulud. Keskasutustevahelise koostöö ebamäärane kirjeldus on sageli kaasa toonud seitsme kuu pikkuse viivituse või isegi taotluste täitmatajätmise, mis kahjustab laste heaolu. Teises liikmesriigis tehtud otsuste täitmist peetakse problemaatiliseks, sageli jäetakse otsused täitmata või tehakse seda suure viivitusega. Lisaks sellele tekitab spetsialiseerunud juristide kasutamine vanematele juhtumi kohta 1000–4000 euro suurust kulu. Liikmesriikidele ei ole määrusest aga erilisi kulusid tekkinud, need on eelkõige seotud keskasutuse toimimisega. •Konsulteerimine sidusrühmadega Ettepaneku tegemisele eelnes laiaulatuslik konsulteerimine asjast huvitatud üldsuse, liikmesriikide, institutsioonide ja ekspertidega praeguse süsteemi probleemide ja nende võimalike lahenduste üle. 15. aprillil 2014 võttis komisjon vastu määruse kohaldamist käsitleva aruande ning algatas avaliku konsultatsiooni, milles esitas muutmisettepanekud, mille kohta esitati kokku 193 vastust. Konsultatsiooni alusel toetasid sidusrühmad kehtiva määruse hoolikalt suunatud muutmist. Vanema sooritatud lapseröövi juhtumite puhul leidis enamik avalikule konsultatsioonile vastanutest, et lapse kohene tagasitoomine ELi sees ei ole alati tagatud. Parandusettepanekud käsitlevad eelkõige tähtaegadest rangemat kinnipidamist ning sanktsioonide määramist juhtumite korral, kus lapse tagasitoomise kohustus jäeti täitmata. Kuigi vanemad on kohtunike ja juristide kõrval ühed peamised välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetluse laiendatud kaotamise pooldajad, arvasid mõned liikmesriigid, et sellest ei tuleks siiski ilma teatavate kaitsemeetmete säilitamiseta loobuda. Välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetluse kaotamisel soovitati kehtestada kaitsemeetmed seoses selliste valdkondadega nagu osapoolte ja laste õigus ärakuulamisele ning dokumentide nõuetekohane kättetoimetamine. Märkimisväärne arv vastanutest pidas teises liikmesriigis tehtud vanemlikku vastutust käsitlevate otsuste täitmist valdkonnaks, kus tuleks teha olulisi jõupingutusi. Õiguspraktikute peamine ettepanek hõlmas ühtsete miinimumtingimuste, sealhulgas ühtse täitemenetluse heakskiitmist, liikmesriigid aga suhtusid sellisesse lahendusse skepsisega. Eelkõige vanemad väljendasid muret seoses keskasutustevahelise koostööga. Nende asutuste ülesanne on toetada vanemaid lastega seotud piiriülestes menetlustes. Enamike vastajate jaoks oli suurimaks mureks tõhusa koostöö puudumine. Probleemi lahendamiseks soovitasid vastajad ülesannete paremat määratlemist, et vanemaid tõhusamalt aidata. Samuti toetasid vastajad lastehoolekandeasutuste koostöösüsteemi kaasamist, et tagada määruse sujuv toimimine. Avaliku konsultatsiooni tulemus kinnitab 2014. aastal vastuvõetud komisjoni kohaldamisaruande üldisi järeldusi. •Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine Määruse kohaldamist käsitleva statistika kättesaadavus ja täielikkus on piiratud ning liikmesriigiti väga erinev. Määruse toimimist käsitlev kvalitatiivne ja kvantitatiivne analüüs teostati välisuuringu abil. Lisaks teostati 2015. aastal kaks uuringut (määruse alusel loodud keskasutustega ja liikmesriikidega), millega koguti vanemlikku vastutust käsitlevate otsustega seotud konkreetseid andmeid. Lisaks sellele loodi eraldi ekspertrühm, et arutada probleeme ning muutmisega seotud võimalikke lahendusi. Määruse toimimist arutati regulaarselt ka tsiviil- ja kaubandusasju käsitleva Euroopa kohtute võrgu raames korraldatud keskasutuste erinevatel kohtumistel.

•Mõju hindamine Käesolevale ettepanekule lisatud mõjuhindamises käsitleti poliitikavariante ning nende mõju eraldi iga käesoleva määruse puhul problemaatilisena määratletud küsimuse osas. Kõigi küsimuste jaoks töötati välja lähtestsenaarium ja alternatiivsed valikuvõimalused, Perekonnaasjade ja vanemlikku vastutust käsitlevate asjade puhul kaaluti erineva sekkumisastmega poliitikavariante. Lapseröövi käsitleva menetlusega seoses võeti arvesse ainult kehtiva mehhanismi selgitamist ning varianti, millega kaasnevad täiendavad meetmed. Lisaks sellele töötati välja kaks varianti, mille abil hinnati tagasitoomise menetlusse tehtavaid võimalikke radikaalseid muudatusi (naasmine „Haagi“ süsteemi juurde ja päritoluliikmesriigis ühe ainsa kohtualluvuse kehtestamine). Paigutamismenetluse puhul pakuti välja kaks valikuvõimalust, kus tuleb valida eeldatava ja sõnaselge nõusoleku vahel. Mõlemas otsuste tunnustamist ja täitmist käsitlevas poliitikavariandis loobutakse välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetluse nõudest või pakutakse ebatõhususe probleemile lahenduse leidmiseks välja uus menetlus. Uue kavandatava süsteemiga on seotud kolm alternatiivset allvarianti, mis on suunatud lapse ärakuulamisega seotud probleemide lahendamisele. Lisaks sellele kaaluti kahte täiendavat valikuvõimalust, millega tõhustada otsuste täitmist kas orienteeruva tähtaja või vanemlikku vastutust käsitlevate otsuste täitmist käsitlevate õigusnormide täieliku ühtlustamise kaudu. Hindamise lõpus esitatakse kõigi aruandes käsitletud probleemide jaoks kõige eelistatumad variandid. Abieluasjade puhul on kõige eelistatumaks variandiks status quo säilitamine. See tähendab, et rahvusvahelises abielus olevatele abikaasadele jääb võimalus järgida määruses ja muudes perekonnaõigusi käsitlevates õigusaktides ette nähtud erinevaid menetlusi (nt ülalpidamiskohustuste määrus). Samal ajal säilib paindlikkus, mille kohaselt abikaasad saavad taotleda abielulahutust ühes määruses määratletud kohtualluvustest. Sellise paindlikkuse vähendamise või kaotamisega kaasnev kasu (mida eelistavad mõned liikmesriigid) oleks väiksem kui „võidujooksuga kohtusse“ kaasnev kahju (kohtualluvuse üleandmine või põhjuste hierarhia), mida eelistavad teised liikmesriigid. Samuti abikaasad, kellel on erineva ELi liikmesriigi kodakondsus ning kes elavad kolmandas riigis, kuid kellel on sidemed teatava liikmesriigiga, võivad jätkuvalt taotleda abielulahutust ELi kohtutes siseriiklike eeskirjade alusel või taotleda (kolmandas riigis tehtud) abielulahutust käsitleva otsuse tunnustamist ELis. Vanemlikku vastutust käsitlevate asjadega seoses on probleemi ulatuse ja kiireloomulisuse tõttu eelistatud variandiks ELi meede. Konkreetsemalt tuleks lapse tagasitoomise menetlust parandada sellise variandi kaudu, millega selgitatakse kehtivat mehhanismi ning võetakse kasutusele uued meetmed nagu pädevuse koondamine ja taotluse esitanud kohtu võimalus võtta koheseid kaitsemeetmeid, mis võivad lapsega alalise elukohariiki kaasa liikuda, kui see on vajalik turvalise tagasitoomise tagamiseks. Uute eeskirjade abil oleks võimalik täita tagasitoomisele seatud tähtaega, kui menetluste maksimaalne kestus oleks määratletud esimese ja teise astme kohtu jaoks eraldi. Menetlustele kuluvat aega oleks võimalik lühendada, kui ajaline piirang võetaks kasutusele ka taotluse saanud keskasutuse puhul ning piirates võimalike edasikaebuste arvu, mida on võimalik tagasitoomist või mittetagasitoomist käsitlevate otsuste peale esitada. Eelistatud valikuvõimaluse kohaselt kutsutaks kohtunikku sõnaselgelt üles kaaluma, kas otsus peaks olema esialgselt täitmisele pööratav. Paigutamist käsitlevate otsuste jaoks tuleks kehtestada sõltumatu nõusolekumenetlus, mida kohaldataks kõigi piiriüleste paigutamiste suhtes. Lisaks sellele kehtestataks tähtaeg, mille jooksul peab taotluse saanud liikmesriik taotlusele vastama. Välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetlus kaotataks, kuid säiliksid asjakohased kaitsemeetmed (otsuste mittetunnustamist käsitlevad põhjused ja täitmise või konkreetsete täitemeetmete vaidlustamised), mida kasutataks ühiselt kostjast vanema poolt otsuse täitmise riigis otsuse täitmise ajal, lühendades seega menetluste üldist kestust. Vähendamaks erinevatest lapse ärakuulamisega seotud liikmesriikide tavadest ning otsuse tegemisel lapsega tihedaid sidemeid mitteomavate kohtute tehtud otsustest tulenevaid probleeme, ning sellest tulenevaid otsuste tunnustamisest keeldumisi, nõutaks eelistatud variandi korral, et liikmesriigid järgiksid vastastikku teineteise siseriiklikke eeskirju ning kohustataks neid andma lapsele võimaluse väljendada oma arvamust ja seda arvesse võtma. Kohtualluvuse määramisel peaks asjakohaselt järgitama põhimõtet, mille kohaselt tuleb last käsitlev otsus teha lapse läheduses, nüansseerides perpetuatio fori põhimõtet. Täitmisega seoses tagataks eelistatud variandiga, et täitmisest on võimalik keelduda ainult ühtse ja piiratud põhjuste loetelu alusel. Täitmisele kehtestataks ka ajaline piirang ja kohustus teatada, kui see ületatakse. Otsust tegev kohus võiks ka kuulutada otsuse esialgselt täitmisele pööratavaks, olenemata sellest, kas otsuse suhtes esitatakse apellatsioonikaebus või mitte. Täitmisel peaks aga olema võimalus kõrvaldada lapse huve kahjustavad kiireloomulised ohud, mis omakorda suurendaks selgelt menetluste tõhusust ning parandaks lapse huvide kaitset. Koostööd käsitlevas artiklis tuleks selguse huvides täpsustada: 1) kes võib paluda 2) millist abi ja millist teavet 3) kellelt ja 4) mis tingimustel. Taotluse saanud ametiasutusele tuleks ette näha tähtaeg, mille jooksul ta peab vastama. Selgitataks, et kohtud ja lastehoolekandeasutused võivad taotleda keskasutuselt abi. Lisaks sellele jätkataks väljakujunenud pehme õiguse meetmete rakendamist, mille abil abistada neid, kes käsitlevad määruse alusel esitatud taotlusi. Ettepanekule lisatud piisavaid ressursse käsitleva artikli eesmärk on sätestada sõnaselgelt praegu ebaselgeks jääv nõue, mida praegu täidavad teatavad, kuid mitte kõik keskasutused. See suurendaks vastastikust usaldust. Vanemlikku vastutust käsitleva eelistatud poliitikavariantide pakett täidaks lihtsustamiseesmärgid, kuna sellega lühendataks lapse tagasitoomise, paigutamisotsuste ja keskasutustevahelise koostööga seotud viivitusi ning kõrvaldaks välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetlusega seotud tarbetud viivitused ja kulutused. Kõnealune variant vastaks ka vajadusele lahendada kiiresti probleemid selles valdkonnas, kus on äärmiselt oluline tegutseda ja luua eeldused muutustele, võttes arvesse laste ja perede olukorda ning nende huve. Lapse tagasitoomisega seotud menetluse tõhusus paraneks, kui edasikaebuse esitamiseks ette nähtud instantside arv väheneks ning otsust oleks võimalik vajaduse korral esialgselt täitmisele pööratavaks tunnistada ning kui keskasutuste roll ja ülesanded määratletaks selgemini ning liikmesriike kohustataks keskendama kohtualluvuse piiratud arvule kohtutele, võttes sidusal viisil arvesse oma kohtusüsteemi struktuuri. Paigutamisotsuste kohta nõusoleku saamisega seotud viivitused väheneksid, kui kasutusele võetaks sõltumatu nõusolekumenetlus ning tähtaeg (maksimaalselt 8 nädalat võrreldes praeguse 6 kuu ja enamaga), mille jooksul taotluse saanud liikmesriik peab taotlusele vastama. Tunnustamisel ja täitmisel välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetlusega seotud viivitused (kuni mitu kuud) kaotataks. Kogu menetluse kestus lüheneks, kuna kostja saaks täideviimise ajal ühtselt kasutada kõiki kaitsemeetmeid (otsuste mittetunnustamist käsitlevad põhjused ja täitmise või konkreetsete täitemeetmete vaidlustamised). Eelistatud variant vähendaks maksimaalse kuuenädalase ajalise piirangu kehtestamisel (teatavatel juhtudel isegi üle aasta kestvaid) viivitusi tegeliku täitmise ajal. Keskasutuse rolli selgitamine vähendaks üldiselt nende vahelise koostööga seotud viivitusi. •Õigusloome kvaliteet ja lihtsustamine Kasutades õigustehnikana uuestisõnastamist, millega parandatakse meetme toimimist, muutes seda selgemaks, täielikumaks, lihtsamaks ning tõhusamaks, parandatakse ka õigusloome kvaliteeti. Eelkõige sõltumatu nõusolekumenetluse kehtestamine ja taotluse saanud liikmesriigi taotlusele vastamiseks tähtaja määramine lühendab paigutamismenetlustes nõusoleku saamiseks kuluvat aega maksimaalselt 8 nädalale, praeguse 6 kuu või pikema ajavahemiku asemel. Välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetluse kavandatud kaotamisega kaovad nõusoleku saamisega seotud (mitme kuuni ulatuvad) viivitused ning (kuni 4000 euroni ulatuvad) kulutused. Lapseröövidega seotud tagasitoomise menetluse kavandatud muudatus vähendaks vanemate jaoks õigusabile tehtavaid kulutusi (1000–4000 eurot). •Põhiõigused Kõik reformi osad on kooskõlas põhiõiguste hartas sätestatud õigustega ning eelkõige harta artiklis 47 tagatud õigusega tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele. Arvestades määruse reguleerimiseset ja eelkõige vanemate ja nende laste vahelist suhet, edendab vanemlikku vastutust käsitlevates asjades eelistatud poliitikavariant õigust austusele era- ja pereelu suhtes (artikkel 7). Kavandatud muutused tugevdavad lapse õigusi (artikkel 24) ning lähendavad määruse sätteid ÜRO lapse õiguste konventsiooni sätetega. 4.MÕJU EELARVELE Ettepanekuga kaasnevad suhteliselt tagasihoidlikud nõuete täitmisega seotud kulud. Välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise nõude kaotamise ja pädevuse koondamisega tekiks liikmesriigile koolituskulusid, kuna juristid peaksid uute kavandatud menetlustega tutvuma. Koolitamine on vajalik juba praegu. Lisaks sellele, kuna määrusega nähakse ette edaspidi pädevuse koondamine, on vaja koolitada vähesemal määral kohtunikke. Koondatud pädevusega liikmesriikide kogemused näitavad aga, et rohkem lapseröövijuhtumeid arutavad kohtunikud osalevad suurema tõenäosusega pakutavates koolitustest, ning nende spetsialiseerunud ja kogenud esimese astme kohtute otsuseid kaevatakse harvemini edasi, millega tekib kulude kokkuhoid nii üksikjuhtumite korral kui ka õigusemõistmise jaoks üldisemalt. Liikmesriigid on juba ka kohustatud määrama keskasutuse ning tagama selle nõuetekohase toimimise määruse alusel talle pandud kohustuste täitmisel. Keskasutuse ülesannete täiendav täpsustamine võib kaasa tuua täiendavaid kulusid (eelkõige inimressursside osas) mõnedele liikmesriikidele, kui nende keskasutustel ei ole veel piisavalt vahendeid. Ülejäänud kavandatud muudatused kujutavad endast kehtivate eeskirjade suhteliselt sirgjoonelist muutmist, mis ei nõuaks uute menetluste kehtestamist ning ametiasutused peaksid olema võimelised neid kohaldama ilma erikoolituseta. 5.MUUD KÜSIMUSED •Rakenduskavad ning seire-, hindamis- ja aruandluskord Komisjon jälgib muudetud määruse tulemuslikkust regulaarse aruandluse ja järelevalve abil ning liikmesriikide, sidusrühmade ja välisekspertidega konsulteerides. Kohaldamisprobleemide arutamiseks ja liikmesriikide vahel heade tavade vahetamiseks korraldatakse tsiviil- ja kaubandusasju käsitleva Euroopa kohtute võrgu raames regulaarseid eksperdikohtumisi. Koostöö Euroopa kohtute võrguga on eriti kasulik selleks, et kavandada statistiliste andmete kogumist tulevase ettepaneku toetuseks. •Ettepaneku sätete üksikasjalik selgitus

Tõhusust tõstvad meetmed ja „kohustava mehhanismi“ toimimise parandamine Ettepanek hõlmab mitmeid ulatuslikke muudatusi, mille eesmärk on tõsta röövitud lapse tagasitoomise menetluse tõhusust ning lahendada probleeme, mis on seotud määruses sätestatud „kohustava menetluse“ keerukusega. Esiteks täpsustatakse ettepanekuga täitmisele pööratava tagasitoomise otsuse tegemise tähtaega vastavalt nende liikmesriikide hulgas levinud nägemusele, kes käsitlevad tagasitoomise juhtumeid 1980. aasta Haagi konventsiooni alusel kõige kiiremini. Menetluste suhtes kohaldataks eraldi kuuenädalast tähtaega nii esimese astme kohtus kui ka apellatsioonikohtus. Lisaks sellele kohustataks ettepanekuga keskasutusi võtma kuue nädala jooksul taotlus vastu, seda arutama, tegema kindlaks vastaja ja lapse asukoht, edendama lepitamist, tagades samal ajal, et see ei venitaks menetlust, ning suunama taotleja pädeva juristi juurde või algatama kohtuasja (sõltuvalt siseriiklikust kohtusüsteemist). Praegu keskasutustele selliseid tähtaegu seatud ei ole. Uus 6+6+6 tähtaeg tähendab seda, et menetluse kõigile etappidele kuluks kokku maksimaalselt 18 nädalat, praegu aga kestavad menetlused keskmiselt kuni 165 päeva. See muudaks tähtaja kohtute jaoks realistlikumaks nii, et selle aja jooksul on võimalik kaitsta kostja õigust õiglasele kohtulikule arutamisele, piirates samal ajal selle kestust nii lühikeseks kui reaalselt võimalik. Lisaks sellele hõlmavad kavandatavad meetmed liikmesriikide jaoks kohustust koondada lapseröövijuhtumite puhul pädevus piiratud arvu kohtutesse, järgides seejuures asjaomase õigussüsteemi struktuuri. Sellega tagataks, et selles väga spetsiifilises menetluses tegeleksid asjade arutamisega vastava kogemusega kohtunikud. Ettepaneku kohaselt võiks tagasitoomise otsuse suhtes esitada apellatsioonkaebuse ainult üks kord, ja kohtunikku kutsutakse selgesõnaliselt üles kaaluma, kas tagasitoomise otsus peaks olema esialgselt täitmisele pööratav. Lisaks sellele sisaldab ettepanek mitmeid täpsustusi, kuidas kehtivaid eeskirju paremini rakendada: kohustatakse liikmesriiki, kus oli lapse alaline elukoht vahetult enne äraviimist või kinnipidamist, teostama lapse huvide põhjaliku läbivaatamise enne, kui tehakse lõplikku eestkosteõigust käsitlev otsus, mis potentsiaalselt eeldab lapse tagasitoomist. Lapse huvide läbivaatamisel on igal lapsel, kes on suuteline avaldama oma arvamust, õigus olla ärakuulatud, isegi kui ta ei ole füüsiliselt kohal, kasutades selleks alternatiivseid vahendeid nagu videokonverents. Keskasutustevahelist koostööd või kohtuniku ja päritoluliikmesriigi asjaomase kohtu vahelist otsest suhtlemist tuleks lihtsustada, et oleks võimalik hinnata selle liikmesriigi meetmeid (asjakohane kord), kuhu laps tagasi tuuakse. Kui last ohustab tõsine oht või ta oleks muul viisil talumatus olukorras, kui ta toodaks tagasi oma alalisse elukohta ilma kaitsemeetmeid võtmata, peaks vastuvõtva liikmesriigi kohtul olema võimalik kehtestada kiireloomulisi kaitsemeetmeid, mis võivad vajaduse korral koos lapsega kaasa liikuda alalise elukoha riiki, kus tehakse lõplik otsus. Selliseid kiireloomulisi meetmeid tunnistataks seaduse alusel selles liikmesriigis, kus oli lapse alaline elukoht vahetult enne äraviimist või kinnipidamist, kuid mille kehtivus lõppeks kohe, kui selle riigi kohtud on võtnud olukorrast tulenevaid meetmeid. Näiteks kohus, kus tagasitoomise menetlus on pooleli, võib anda suhtlusõiguse ühele vanemale otsusega, mis on täitmisele pööratav ka lapse alalise elukoha liikmesriigis kuni selle riigi kohus teeb suhtlusõiguse osas lõpliku otsuse. Sõltumatu nõusolekumenetluse kehtestamine, mida kohaldataks kõigi piiriüleste paigutamiste suhtes. Lisaks sellele kehtestataks kaheksanädalane tähtaeg, mille jooksul peab taotluse saanud liikmesriik taotlusele vastama. Piiriüleseid paigutamisi käsitleva ettepanekuga nähakse ette järgmiste uute eeskirjade kehtestamine: –vastuvõtva liikmesriigi nõusolek on kohustuslik kõigi selliste piiriüleste paigutamiste puhul, mille aluseks on teatava liikmesriigi kohtu või ametiasutuse otsus –ühtsete nõuete kehtestamine dokumentidele, mis tuleb nõusoleku saamiseks tehtud taotlusega koos esitada: taotlev asutus peab esitama lapse kohta aruande ning põhjendama, miks piiriülest paigutamist kaalutakse –tõlget käsitlevate eeskirjade kehtestamine: taotlusele tuleb lisada tõlge taotluse saanud keskasutuse keelde –kõik taotlused tuleb esitada keskasutuse kaudu –taotluse saanud riigile taotluse üle otsustamiseks kaheksanädalase tähtaja kehtestamine. Välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetluse kaotamine asjakohaste kaitsemeetmete abil, mida kasutatakse täitmisel, nt päritoluriigi tehtud otsuse tunnustamise või täitmise vaidlustamiseks, või selles liikmesriigis, kus täitmist taotletakse, võetud konkreetsete täitemeetmete takistamiseks, ühes ja samas menetluses selles liikmesriigis, kus täitmist taotletakse Praeguseks on liikmesriikide õigusalase koostöö ja usalduse tase jõudnud küpsusastmele, mis võimaldab liikuda otsuste liikumise lihtsama ja vähem kuluka süsteemi suunas, kõrvaldades liikmesriikide vahel kehtivad vorminõuded. Selline välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetluse kaotamine on aset leidnud juba mitmes valdkonnas, sealhulgas perekonnaõiguse valdkonnas (suhtlusõigus, teatavad tagasitoomise määrused, ülalpidamiskohustused). Olulise muudatusena kaotatakse ettepanekuga seetõttu välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise menetlus kõigi käesoleva määruse kohaldamisalasse kuuluvate otsuste puhul. Välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnustamise menetluse kaotamisega kaasnevad menetluslikud tagatised, millega kindlustatakse kostja õigus tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele, mis on tagatud ELi põhiõiguste harta artikliga 47. Välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnustamise nõude kaotamine võimaldaks ELi kodanikel säästa piiriüleste kohtumenetluste puhul suure osa menetlusega praegu kaasnevatest kuludest (taotluse arutelu maksab keskmiselt 2 200 eurot) ning vältida viivitusi, mis mõnede juhtumite puhul ulatuvad paari kuuni. Kostjast vanema kasutuseks oleks õiguskaitsevahendid, millega vältida erandolukorras ühe liikmesriigi tehtud otsuse täitmist muus liikmesriigis. Kui tekib oht, et kohaldatakse mittetunnustamise põhjuseid või konkreetsete täitemeetmete vaidlustamise põhjuseid, võib kostja vaidlustada tunnistamise ja/või täitmise otsuse täitmise riigis ühe ja sama menetluse raames. Ettepanek hõlmab ühtseid eeskirju, millega määratletakse, millises olukorras on võimalik vaidlustada mitte ainult piiriülene täitmine, vaid ka täitmine kui selline. Viimati nimetatud eeskirju kohaldataks näiteks siis, kui on muutunud asjaolud. Lisaks sellele kirjeldatakse eeskirjades ühtsel viisil olukordi, kus laps on täitmise vastu või täitmine ei ole ajutiste praktiliste takistuste tõttu võimalik. Nii vähendatakse välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnustamise menetlusele kuluvat aega ja kulusid, samas tagatakse kostja vajalik kaitse.

Nagu ka praegune määrus, sisaldab ka ettepanek mitmeid tõendite tüüpvorme, mille eesmärk on välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnustamise menetluse puudumisel lihtsustada välismaal tehtud otsuste tunnustamist või täitmist. Nende tunnistuste abil lihtsustatakse otsuste täitmist pädevate asutuste poolt ning vähendatakse otsuste tõlkimise vajadust. Kohustuse kehtestamine anda lapsele võimalus oma arvamust avaldada Ettepanekuga ei muudeta lapse ärakuulamist käsitlevaid liikmesriikide eeskirju ega tavasid, kuid eeldatakse õigussüsteemide vastastikust tunnustamist. See tähendab seda, et määruses sätestatakse sõnaselgelt kohustus anda oma arvamust avaldada suutvale lapsel võimalus seda teha. Sellega seoses tuleb meeles pidada, et kõik liikmesriigid on ratifitseerinud ÜRO lapse õiguste konventsiooni, millega juba kohustatakse liikmesriike ära kuulama eespool nimetatud tingimust täitavaid lapsi kõigis neis käsitlevates siseriiklikes ja piiriülestes menetlustes. Nagu ka põhiõiguste harta vastavas artiklis, eristatakse ka siin seda, millal tuleb lapsele ärakuulamise võimalus anda (st millal on ta võimeline oma arvamust formuleerima/väljendma), ning seda, millist kaalu kohtunik lapse arvamusele annab (mis sõltub lapse vanusest ja küpsusastmest). See vahe tuleb otsusesse ning sellele lisatavasse tõendisse kirja panna. Teises liikmesriigis otsuse täitmist taotleva vanema jaoks tähendab see seda, et selle riigi kohus ei keeldu otsuse tunnustamisest ainult seetõttu, et lapse ärakuulamine teises riigis toimus võrreldes kõnealuse kohtu kohaldatavate eeskirjadega teistel alustel. Suunatud meetmete võtmine otsuste täitmise tõhususe tõstmiseks Ettepanekus esitatakse mitmeid meetmeid otsuste täitmise tõhustamiseks. Ettepaneku kohaselt tuleb otsuse täitmist käsitlev taotlus esitada otsuse täitmise liikmesriigi kohtule, kuid jäetakse menetlus, täitmisviisid ja tingimused otsuse täitmise liikmesriigi õigusaktidest sõltuvaks. See hõlmab eelkõige seda, millist täitemeedet teatava asjaolu puhul kasutada. Kui teises liikmesriigis tehtud otsust tuleb täpsustada või kohandada, et seda saaks otsuse täitmise liikmesriigi siseriikliku õiguse alusel täita, peaks selle liikmesriigi pädev kohus tegema vajalikud täpsustused ja kohandused, otsuse olulisi osi seejuures arvestades. Teises liikmesriigis tehtud otsuse täitmist vaidlustav osapool peaks võimaluse korral ja kooskõlas taotluse saanud liikmesriigi õigussüsteemiga saama tugineda samas menetluses lisaks käesolevas määruses sätestatud tunnustamisest keeldumise põhjustele ka täitmisest keeldumise põhjustele. Vastuolu lapse huvidega, mille aluseks on muutunud asjaolud (nt lapse raske haigus) või piisavas vanuses ja küpsusastmes lapse vastuväidete tugevus, tuleks kaaluda ainult siis, kui vastuolu on niivõrd märkimisväärne, et see on võrreldav avaliku korra kaalutlustel põhineva erandiga. Ettepanekuga nähakse ette ka otsuse tegeliku täitmise esialgne tähtaeg. Kui otsuse täitmist ei toimu 6 nädala jooksul alates täitemenetluse algatamisest, peab otsuse täitmise liikmesriigi kohus sellest teavitama päritoluliikmesriigi taotlevat keskasutust (või taotlejat, kui menetlus toimub ilma keskasutuse kaasabita) ning esitama põhjused, miks ei ole otsust tähtaja jooksul täidetud. Ettepanekus sätestatakse ka, et otsuse teinud kohus võib kuulutada otsuse esialgselt täitmisele pööratavaks isegi siis, kui siseriiklik õigust seda võimalust ette ei näe. See on kasulik õigussüsteemidele, kus otsust ei saa täita enne, kui selle suhtes on võimalik esitada edasikaebust. Selle tulemusena oleks vanemal õigus saada lapse suhtes suhtlusõigus ajutiselt täidetavaks kuulutatud otsuse alusel nii kaua kui kõnealust otsust käsitlev teise vanema algatatud edasikaebemenetlus on veel pooleli. Keskasutuste ja teiste taotluse saanud ametiasutuste ülesannete täpsustamine ning täiendav artikkel piisavate ressursside kohta Ettepanekuga täpsustatakse järgmisi aspekte: 1) kes võib paluda 2) millist abi ja millist teavet 3) kellelt ja 4) mis tingimustel. Selgitatakse, et keskasutuselt võivad abi taotleda kohtud ja lastehoolekandeasutused. Lisaks sellele täpsustatakse ettepanekus sotsiaalaruannete edastamisega seoses, et edastada tuleb ka aruanded vanemate või õdede-vendade kohta, mis on olulised määrusel põhinevate, last käsitlevate menetluste puhul, kui lapse olukord seda eeldab. Ettepanekus täpsustatakse, et see on (kohtute jaoks) kuluvaba alternatiiv (välja arvatud võimalikud tõlkekulud) tõendite määrusele ning sellega luuakse lastehoolekandeasutuste jaoks õiguslik alus hankida keskasutuste kaudu vajalikku teavet teistest liikmesriikidest. Taotlusele tuleb lisada tõlge taotluse saanud keskasutuse keelde. Ettepanekus esitatakse ka mõned miinimumnõuded, mille aluselt sotsiaalaruannet taotleda, st kirjeldus menetlustest, mille puhul seda vaja on ning olukordadest, mille puhul sellised menetlused tuleb algatada. Ettepanekuga kehtestatakse tähtaeg, mille jooksul peab taotluse saanud ametiasutus vastama. Määruse ettepanekus täpsustatakse, et riiklik ametiasutus, kellelt sotsiaalaruannet palutakse, on määrusega kehtestatud sõltumatu kohustuse alusel kohustatud sellise aruande esitama, ilma et selleks peaks täitma taotleva liikmesriigi siseriiklikust õigusest tulenevaid täiendavaid tingimusi. Näiteks enne, kui liikmesriigi kohus teeb otsuse tema kohtualluvuses asuva lapse hoole alla võtmisest, võib kohus saada keskasutuse kaudu teavet selle kohta, kas teistes riikides on pooleli asjaga seotud menetlusi ning paluda koopiaid võimalikest sama pere teiste laste suhtes määratud kaitsemeetmeid käsitlevatest otsustest, või õdesid-vendi ja nende omavahelisi suhteid või vanemaid käsitlevatest sotsiaalaruannetest, mis on seotud poolelioleva menetlusega. Lisaks sellele sätestatakse ettepanekus, et liikmesriigid tagavad keskasutustele piisavad finants- ja inimressursid, et neil oleks võimalik täita käesoleva määrusega neile pandud kohustusi. Ettepanek ei hõlma muutusi seoses määruse kohaldamisala ega perekonnaasjadega, nende puhul säilitatakse status quo. See tähendab, et I peatükki (v.a määratluste täpsustamine) ja II peatüki 1. jagu (v.a artiklite 6 ja 7 täpsustamine) ei muudeta. Selle tulemusena jääb rahvusvahelises abielus olevatele abikaasadele võimalus järgida määruses ja muudes perekonnaõigusi käsitlevates õigusaktides ette nähtud erinevaid menetlusi (nt ülalpidamiskohustuste määrus). Samal ajal säilib paindlikkus, mille kohaselt abikaasad saavad taotleda abielulahutust ühes määruses määratletud kohtualluvustest. Abikaasad, kellel on erineva ELi liikmesriigi kodakondsus ning kes elavad kolmandas riigis, kuid kellel on sidemed teatava liikmesriigiga, võivad jätkuvalt taotleda abielulahutust ELi kohtutes siseriiklike eeskirjade alusel või taotleda (kolmandas riigis tehtud) abielulahutust käsitleva otsuse tunnustamist ELis. Lisaks sellel ei hõlma uuestisõnastamisest tulenevad muudatused järgmisi artikleid: artiklid 1-7, artikli 8 lõige 2, artiklid 9 ja 10, artikli 11 lõiked 1, 2, 3, 5 ja 7, artikli 12 lõiked 2 ja 4, artiklid 13 ja 14, artikli 15 lõiked 1-5, artiklid 16-19, artikli 20 lõige 2, artikli 21 lõiked 1, 2, 4, artikkel 22, artikli 23 punktid a ja c-f, artiklid 24-27, artikli 41 lõige 2, artikli 42 lõige 2, artiklid 44, 48, 49, 51, 53 ja 54, artikli 55 punktid b-e, artikli 56 lõiked 2 ja 3, artikkel 58, artikli 59 lõige 1, artikli 60 punktid a-d, artiklid 63 ja 66 ning artikli 67 punktid a ja b. ê 2201/2003 (kohandatud) ð uus 2016/0190 (CNS) Ettepanek: NÕUKOGU MÄÄRUS,

ÖÕÖÕÖÕmis käsitleb kohtualluvust, Ö abieluasjade ja vanemliku vastutusega seotud kohtuasjades otsuste tunnustamist ja täitmist, ning rahvusvahelisi lapserööve (uuesti sõnastatud) Õ ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut Ö Euroopa Liidu toimimise lepingut Õ, eriti selle artikli 61 punkti c ja artikli 67 lõiget 1 Ö 81 lõiget 3 Õ võttes arvesse Ö Euroopa Õ Komisjoni ettepanekut, ð olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele, ï võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, võttes arvesse Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, toimides seadusandliku erimenetluse kohaselt ning arvestades järgmist: ò uus (1)Nõukogu määrust (EÜ) nr 2201/2003 on oluliselt muudetud. Kuna määrusesse on vaja teha uusi muudatusi, tuleks see selguse huvides uuesti sõnastada. (2)Käesoleva määrusega kehtestatakse abielulahutuse, lahuselu ja abielu kehtetuks tunnistamise suhtes kohaldatavad kohtualluvust reguleerivad ühtsed normid ning rahvusvahelise ulatusega vanemlikku vastutust hõlmavaid vaidlusi käsitlevad eeskirjad. Määrusega lihtsustatakse otsuste vaba ringlemist liidus, kehtestades sätted nende tunnustamiseks ja täitmiseks teistes liikmesriikides. ê 2201/2003 põhjendus 1 (kohandatud) ð uus (3)ð Liidu õigusruumi sujuv ja nõuetekohane toimimine liikmesriikide erinevate õigussüsteemide ja -traditsioonide suhtes on liidu jaoks väga oluline. Sellega seoses tuleks vastastikust usaldust teineteise õigussüsteemide suhtes edasi arendada. ï Euroopa Ühendus Ö Liit Õ on seadnud Ö endale Õ eesmärgiks luua, Ö säilitada ja arendada Õ vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala, kus on tagatud isikute vaba liikumine Ö ja õiguskaitse kättesaadavus Õ. ð Nende eesmärkide rakendamiseks tuleks tugevdada isikute ja eelkõige laste õigusi kohtumenetlustes, et lihtsustada õigus- ja haldusasutuste vahelist koostööd ning otsuste täitmist piiriülese toimega perekonnaõigusega seotud kohtuasjades. Parandada tuleks tsiviilasjades tehtavate otsuste vastastikust tunnustamist, lihtsustada tuleks õiguskaitse kättesaadavust ning tõhustada tuleks liikmesriikide ametiasutuste vahelist teabevahetust. ï (4)Sellise ala ala loomiseks peab ühendus Ö liit Õ muu hulgas ð piiriülest toimet omavates ï tsiviilasjades tehtava õigusalase koostöö valdkonnas vastu võtma siseturu nõuetekohaseks toimimiseks vajalikud meetmed. ò uus

(5)Selleks et saavutada abieluasjades ja vanemliku vastutuse küsimustes tehtud otsuste vaba liikumine, on vajalik ja asjakohane, et kohtualluvuse ning otsuste tunnustamise ja täitmise eeskirju reguleeritaks liidu õigusaktiga, mis on siduv ja vahetult kohaldatav. ê 2201/2003 põhjendus 2 (kohandatud) Tamperes kokku tulnud Euroopa Ülemkogu kinnitas, et kohtuotsuste vastastikuse tunnustamise põhimõte on tõelise õigusruumi loomise nurgakivi, ja tõi prioriteedina esile suhtlusõigust. ê 2201/2003 põhjendus 3 (kohandatud) Nõukogu määruses (EÜ) nr 1347/2000 on sätestatud reeglid kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta kohtuasjades, mis käsitlevad abieluasju ja vanemlikku vastutust abikaasade ühiste laste eest. Selle määruse sisu võeti olulises osas üle samu küsimusi käsitlevast 28. mai 1998. aasta konventsioonist. ê 2201/2003 põhjendus 4 (kohandatud) 3. juulil 2000 esitas Prantsusmaa algatuse nõukogu määruseks selliste kohtuotsuste vastastikuse täitmise kohta, mis käsitlevad õigust lapsega suhelda. ê 2201/2003 põhjendus 5 (kohandatud) ð uus (6)Kõigi laste võrdsuse tagamiseks hõlmab Ö peaks Õ peaks käesolev määrus Ö hõlmama Õ kõiki vanemlikku vastutust reguleerivaid otsuseid, sealhulgas meetmeid lapse Ö laste Õ kaitseks, sõltumatult nende seostest abieluõigusliku menetlusega ð või muude menetlustega ï . ê 2201/2003 põhjendus 6 (kohandatud) (7)Kuna vanemliku vastutuse eeskirjade kohaldamine kerkib sageli üles abieluõiguslike menetluste kontekstis, on Ö siiski sobiv Õ sobivam, kui abielulahutuse ja vanemliku vastutuse küsimusi käsitleb üks dokument. ê 2201/2003 põhjendus 7 (kohandatud) Käesoleva määruse reguleerimisala hõlmab tsiviilasju igat liiki kohtutes.

ê 2201/2003 põhjendus 8 (kohandatud) (8)Abielulahutust, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamist käsitlevate kohtuotsuste Ö otsuste Õ osas tuleks käesolevat määrust kohaldada ainult abielude lahutamise suhtes ja see ei tohiks käsitleda küsimusi nagu lahutuse põhjus, abielu omandiõiguslikud tagajärjed või muud kaasnevad asjaolud. ê 2201/2003 põhjendus 9 (kohandatud) (9)Lapse vara osas tuleks käesolevat määrust kohaldada ainult last kaitsvate meetmete suhtes, st i) Ö nimelt Õ lapse vara eest vastutava, last esindava või abistava isiku või organi määramine ja ülesanded ning ii) lapse vara haldamine, säilitamine või kasutamine. Selle kontekstis tuleks käesolevat määrust kohaldada näiteks juhtudel, kui vanemad vaidlevad lapse vara haldamise üle Ö kui menetlus käsitleb lapse vara haldava isiku või organi määramist Õ. Lapse varaga seotud meetmeid, mis ei käsitle lapse kaitset, peaks jätkuvalt reguleerima Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1215/2012 . ê 2201/2003 põhjendus 10 (kohandatud) (10)Käesolevat määrust Käesolev määrus ei ole mõeldud kohaldamiseks sotsiaalkindlustusega seotud küsimustes, avalikes huvides võetud üldise iseloomuga meetmete suhtes haridus- või terviseküsimustes või varjupaigaõiguse ja sisserände suhtes. Lisaks ei kohaldata seda Ö ei tuleks kohaldada Õ lapsevanema tuvastamise suhtes, sest see on vanemliku vastutuse tekkimisest eraldi küsimus, ega muude isiku seisundiga seotud küsimuste suhtes. Seda ei kohaldata ka laste sooritatud kriminaalkuritegude tulemusel võetud meetmete suhtes. ê 2201/2003 põhjendus 11 (kohandatud) (11)Ülalpidamiskohustused jäetakse käesoleva määruse reguleerimisalast välja, sest neid Ö kohustusi Õ käsitleb juba nõukogu määrus (EÜ) nr 4/2009 44/2001 . Ö Ametiasutustel Õ Kohtutel, millel on jurisdiktsioon vastavalt käesolevale määrusele, on üldiselt jurisdiktsioon teha otsuseid Ö kaasneva Õ ülalpidamiskohustuse küsimuses Ö kõnealuse Õ nõukogu määruse nr 44/2001 artikli 5 lõike 2 3 punkti d alusel. ò uus (12)Käesolevat määrust tuleks kohaldada kõigi kuni 18aastaste laste suhtes nagu vanemliku vastutuse ja lastekaitsemeetmetega seotud kohtualluvust, kohaldatavat seadust, tunnustamist, kohtuotsuste täitmist ja koostööd käsitlevat 19. oktoobri 1996. aasta Haagi konventsiooni (edaspidi „1996. Aasta Haagi konventsioon“). See peaks aitama vältida kattumist täiskasvanute rahvusvahelise kaitset käsitleva 13. jaanuari 2000. aasta Haagi konventsiooni kohaldamisalaga, mida kohaldatakse üle 18aastaste suhtes. Kuni 16aastaste laste suhtes tuleks jätkuvalt kohaldada rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooni (edaspidi „1980. aasta Haagi konventsioon“) ja sellest tulenevalt ka käesoleva määruse III peatükki, millega reguleeritakse 1980. aasta Haagi konventsiooni kohaldamist liikmesriikide vaheliste suhete suhtes. ê 2201/2003 põhjendus 12 (kohandatud) ð uus (13)Käesoleva määrusega kehtestatud kohtualluvuse Kohtualluvuse alused vanemliku vastutuse küsimustes kujundatakse lapse huve silmas pidades, eeskätt läheduskriteeriumi põhjal. ð ning neid tuleks kohaldada vastavalt lapse huvidele. Viiteid lapse huvidele tuleks tõlgendada Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 24 ja ÜRO 20. novembri 1989. aasta lapse õiguste konventsioonist lähtuvalt. ï (14)Ö Lapse huvide tagamiseks tuleks kohtualluvus kindlaks määrata Õ esimeses järjekorras läheduskriteeriumi alusel. See tähendab, et Ö Sellest tulenevalt peaks Õ jurisdiktsioon peaks esimeses järjekorras olema lapse alalise elukoha liikmesriigil, välja arvatud teatavatel Ö juhtudel, kui muutub Õ lapse Ö elukoht Õ elukoha vahetamise juhtudel või vastavalt kokkuleppele vanemliku vastutuse kandjate vahel.

ò uus (15)Kui lapse alaline elukoht muutub seadusliku kolimise tulemusena, peaks kohtualluvus lapsega läheduse säilitamiseks kaasa liikuma. Seda tuleks kohaldada juhul, kui menetlust ei ole veel algatatud, ning samuti poolelioleva menetluse puhul. Poolelioleva menetluse puhul võivad osapooled kohtupidamise tõhususe huvides otsustada, et kuni lõpliku otsuse tegemiseni kuulub pädevus selle liikmesriigi kohtule, kus menetlus pooleli on, tingimusel et see on lapse huvides. Selline võimalus on eriti oluline siis, kui menetlus on lõpule jõudmas ning üks vanem soovib lapsega teise liikmesriiki kolida. (16)Teatavatel tingimustel ning kui see on lapse huvides, võib pädevus vanemliku vastutusega seotud asjade puhul kuuluda liikmesriigile, kus vanematel on pooleli lahutuse või lahuselu menetlus või abielu kehtetuks tunnistamise menetlus, või liikmesriigile, millega lapsel on oluline side ning milles osapooled on kokku leppinud, isegi kui lapse alaline elukoht ei asu selles liikmesriigis. Selline kohtualluvus, mis on erand lapse alalise elukoha liikmesriigi kohtualluvuses sisalduvast läheduse põhimõttest (mille puhul perpetuatio fori põhimõte ei kehti), peaks lõppema hiljemalt siis, kui nimetatud vanemliku vastutuse asju käsitlevates menetlustes tehakse lõplikud otsused, et järgida läheduse nõuet mis tahes tulevastes menetlustes. ê 2201/2003 põhjendus 16 (kohandatud) ð uus (17)Käesolev määrus ei tohiks takistada liikmesriigi kohtuid Ö ametiasutusi, kelle pädevuses ei ole asja sisuline arutamine, Õ kiireloomulistel juhtudel võtmast ajutisi meetmeid, sealhulgas kaitsemeetmeid kõnealuses Ö liikmesriigis Õ riigis paikneva ð lapse ï vara või Ö isiku Õ isikute või vara suhtes. ð Neid meetmeid tuleks tunnustada ja täita kõigis teistes liikmesriikides, sealhulgas liikmesriikides, kellele kuulub käesoleva määruse alusel pädevus, nii kaua, kuni sellise liikmesriigi pädev ametiasutus on võtnud tema arvates asjakohaseid meetmeid. Ühe liikmesriigi kohtus võetud meetmeid tuleks muuta või asendada ainult meetmetega, mida on võtnud selle liikmesriigi kohus, kelle pädevuses on asja sisuline arutamine. Ametiasutus, mille pädevuses on ainult ajutiste meetmete, sealhulgas kaitsemeetmete kehtestamine, peaks asja sisulist arutamist käsitleva taotluse esitamise korral teatama omal algatusel, et tal puudub selleks pädevus. Niivõrd kui lapse huvide kaitse seda nõuab, peaks ametiasutus teavitama võetud meetmetest otse või keskasutuse kaudu selle liikmesriigi ametiasutust, kelle pädevuses on käesoleva määrusega seotud asja sisuline arutamine Suutmatus teise liikmesriigi ametiasutust teavitada ei peaks siiski olema meetme mittetunnustamise põhjuseks. ï ê 2201/2003 põhjendus 13 (kohandatud) ð uus (18)ð Erandjuhtudel ei saa lapse alalise elukoha liikmesriigi asutused olla juhtumi käsitlemisel kõige asjakohasemaks asutuseks. ï Lapse huvides võimaldab käesolev määrus Ö võib ametiasutus Õ erandina ja teatavatel tingimustel pädeval kohtul anda Ö oma pädevuse erandjuhul Õ asi edasi teise liikmesriigi ametiasutusele kohtule, kui Ö sellel ametiasutusel Õ kohtul on asja arutamiseks paremad võimalused. Sel juhul ei tohiks teisel Ö ametiasutusel Õ kohtul lubada anda Ö pädevust Õ asja edasi kolmandale Ö ametiasutusele Õ kohtule. ò uus (19)Kui käesoleva määruse raames viidatakse vanemliku vastutuse asjades kohtualluvusele, peaks see hõlmama artikleid 7–14 ning eelkõige ka käesoleva määruse artikliga 13 lubatud siseriikliku õiguse raames kohtualluvust muudel juhtudel ning pädevuse üleandmisega kehtestatud kohtualluvust. ê 2201/2003 põhjendus 14 (kohandatud) (20)Käesoleva määruse jõustumine Ö Käesolev määrus Õ ei tohiks mõjutada diplomaatilist puutumatust käsitleva rahvusvahelise avaliku õiguse kohaldamist. Kui käesoleva määruse kohast jurisdiktsiooni ei saa teostada diplomaatilise puutumatuse tõttu vastavalt rahvusvahelisele õigusele, tuleks jurisdiktsiooni teostada vastavalt selle liikmesriigi siseriiklikule õigusele, kus kõnealusel isikul puudub selline puutumatus. ê 2201/2003 põhjendus 15 (kohandatud)

(21)Nõukogu 29. mai 2000. aasta määrust (EÜ) nr 1348/2000 tsiviil- ja kaubandusasjade kohtu- ja kohtuväliste dokumentide Euroopa Liidu liikmesriikides kätteandmise kohta Ö Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 1393/2007 Õ tuleks kohaldada käesoleva määruse alusel algatatud menetluste dokumentide kätteandmise suhtes. ò uus (22)Juhul kui käesoleva määruse alusel pädevust mitteomava liikmesriigi ametiasutuse menetluse tulemus sõltub käesoleva määruse kohaldamisalasse jäävast kõrvalisest küsimusest, ei tohiks käesolev määrus piirata kõnealust ametiasutust nimetatud küsimusele vastamast. Seetõttu, kui menetlus käsitleb näiteks pärimisvaidlust, millesse laps on hõlmatud, ning kõnealuses menetluses tuleb määrata isik, kes on lapse eestkostja selles menetluses, peab pärimisvaidluses pädevust omaval ametiasutusel olema õigus määrata tema arutada oleva poolelioleva menetluse jaoks eestkostja, sõltumata sellest, kas käesoleva määruse alusel kuuluvad vanemliku vastutuse asjad tema pädevusse või mitte. Iga sellist kõrvalist küsimust tuleks kasutada ainult konkreetse menetluse suhtes. ê 2201/2003 põhjendus 18 Kui kohus on otsustanud jätta laps 1980. aasta Haagi konventsiooni artikli 13 alusel tagasi saatmata, peaks ta sellest teatama pädevale kohtule või keskasutusele liikmesriigis, kus laps alaliselt elas enne ebaseaduslikku äraviimist või kinnipidamist. Kui viimati nimetatud liikmesriigi kohtus ei ole hagi esitatud, peaks see kohus või keskasutus sellest osapooltele teatama. See kohustus ei tohiks keskasutust takistada sellest teatamast ka asjaomastele ametivõimudele vastavalt siseriiklikule õigusele. ê 2201/2003 põhjendus 19 (kohandatud) ð uus (23)ð Kõnealuse määruse raames arutatavate vanemliku vastutuse menetluste ning 1980. aasta Haagi konventsiooni raames arutatavate tagasitoomise menetluste puhul tuleks austada lapse õigust väljendada vabalt oma arvamust, ning lapse huve hinnates tuleks neid arvamusi asjakohaselt arvesse võtta. ï Käesoleva määruse kohaldamises on ð vastavalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklile 24 ning ÜRO lapse õiguste konventsiooni artiklile 12 ï oluline roll lapse ärakuulamisel., kuigi kKäesolev dokument Ö määrus Õ ei ole Ö siiski Õ kavandatud muutma kohaldatavat siseriiklikku korda ð sätestama, kuidas last ära kuulata, näiteks, kas last peab ära kuulama kohtunik ise või erikoolitusega ekspert, kes esitab hiljem kohtule aruande, või kas laps kuulatakse ära kohtusaalis või kuskil mujal. ï ê 2201/2003 põhjendus 20 (kohandatud) (24)Lapse ärakuulamine teises liikmesriigis võib Ö vajaduse korral Õ toimuda vastavalt korrale, mis on sätestatud nõukogu 28. mai 2001. aasta määruses (EÜ) nr 1206/2001 liikmesriikide kohtute vahelise koostöö kohta tõendite kogumisel tsiviil- ja kaubandusasjades. ê 2201/2003 põhjendus 17 (kohandatud) (25)Lapse ebaseadusliku äraviimise või kinnipidamise korral tuleks viivitamatult saavutada lapse tagasitoomine tagastamine ja sel eesmärgil kohaldatakse Ö tuleks Õ jätkuvalt Ö kohaldada Õ 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooni, mida täiendavad käesoleva määruse sätted, eriti III peatükk artikkel 11. ò uus (26)Tagasitoomise menetluse 1980. aasta Haagi konventsiooni alusel võimalikult kiiresti lõpule viimiseks peaksid liikmesriigid koondama kohtualluvuse kõnealuste menetluste puhul ühte või mitmesse kohtusse, võttes õigusemõistmisel arvesse nende sisemist struktuuri. Kohtualluvuse teatavas liikmesriigis piiratud arvul kohtutesse koondamine on oluline ja tõhus vahend lapseröövi asjade arutamise kiirendamiseks mitmes liikmesriigis, kuna kohtunikel, kes arutavad suuremal hulgal selliseid asju, tekivad sellega seoses eriteadmised. Sõltuvalt õigussüsteemi struktuurist võib lapseröövi käsitlevate asjade puhul koondada kohtualluvuse kogu riigi puhul ühte või piiratud arvul kohtutesse, kasutades selleks näiteks lähtepunktina apellatsioonikohtuid ning koondades rahvusvahelisi lapserööve käsitlevate asjade kohtualluvuse iga apellatsioonikohtu tööpiirkonna esimese astme kohtusse. Iga kohtuaste peaks tegema oma otsuse hiljemalt kuue nädala jooksul pärast taotluse või apellatsioonkaebuse esitamist. Liikmesriigid peaksid piirama 1980. aasta Haagi konventsiooni alusel tehtud lapse tagasitoomist lubavate või sellest keelduvate otsuste suhtes esitatavate võimalike apellatsioonide arvu ühega.

(27)Juhul kui keskasutused algatavad või lihtsustavad kohtumenetlust lapse tagasitoomise asjas 1980. aasta Haagi konventsiooni alusel, peaksid nad tagama, et sellise menetluse algatamiseks vajalikud materjalid oleks valmis kuue nädala jooksul, välja arvatud juhul, kui erakorralised asjaolud muudavad selle võimatuks. Võimaldamaks taotluse saanud keskasutusel selle tähtajaga toime tulla, peaks taotlev keskasutus taotlejaga tihedat koostööd tegema ning vastama taotluse saanud keskasutuse täiendava teabe või puuduvaid dokumente käsitlevatele taotlustele viivitamata. (28)Kõigi lapsi käsitlevate asjade puhul ning eelkõige rahvusvahelisi lapserööve käsitlevate asjade puhul peaksid kohtu- ja haldusasutused kaaluma rahumeelse lahenduse saavutamise võimalusi, kasutades selleks lepitamist ja muid sobivaid vahendeid, mida toetavad võimaluse korral piiriüleseid vanemlikku vastutust käsitlevate vaidluste lepitamiseks mõeldud olemasolevad võrgustikud ja tugistruktuurid. Sellised jõupingutused ei peaks siiski 1980. aasta Haagi konventsiooni alusel arutatavaid tagasitoomise menetlusi põhjendamatult pikendama. ê 2201/2003 põhjendus 17 (kohandatud) ð uus (29)Kohtud liikmesriigis, kuhu laps on ebaseaduslikult ära viidud või kus teda ebaseaduslikult kinni peetakse, peaksid saama konkreetsetel nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel ð vastavalt 1980. aasta Haagi konventsioonis lubatule ï tema Ö tagasitoomisest keelduda Õ tagastamist vastustada. ð Enne lapse tagasitoomisest keeldumist peaks kohus siiski kaaluma, kas lapse huvisid kahjustavate ohtude suhtes, mis võiksid takistada tagasitoomist vastavalt 1980. aasta Haagi konventsiooni artikli 13 lõike 1 punktile b, on võetud või on võimalik võtta asjakohaseid kaitsemeetmeid. Selleks peaks kohus keskasutuste abil või nõukogu 28. mai 2001. aasta otsusega 2001/470/EÜ loodud tsiviil- ja kaubandusasju käsitleva Euroopa kohtute võrgu kaudu konsulteerima lapse alalise elukoha liikmesriigi pädevate kohtu- ja haldusasutustega, ning asjakohastel juhtudel kehtestama lapse turvalise tagasitoomise tagamiseks käesoleva määruse artikli 12 alusel kaitsemeetmed. Neid meetmeid peaksid tunnustama ja täitma kõik teised liikmesriigid, sealhulgas liikmesriigid, kellele kuulub käesoleva määruse alusel pädevus, kuni sellise liikmesriigi kohus võtab asjakohaseid meetmeid. ï (30)ð Kui selle liikmesriigi kohus, kuhu laps on ebaseaduslikult ära viidud või kus teda ebaseaduslikult kinni peetakse, otsustab 1980. aasta Haagi konventsiooni alusel lapse tagasitoomisest keelduda, peaks ta oma otsuses sõnaselgelt viitama 1980. aasta Haagi konventsiooni asjaomastele artiklitele, millega ta oma keeldumist põhjendab. ï Sellise ð eestkosteõigusega seotud menetlustes pärast lapse huvide põhjalikku läbivaatamist tehtud ï otsuse võiks Ö võib siiski Õ asendada selle liikmesriigi kohtu hilisema otsusega, kus oli lapse alaline elukoht enne tema ebaseaduslikku äraviimist või kinnipidamist. Kui see otsus sisaldab lapse tagasitoomist, peaks tagasitoomine toimuma, ilma et liikmesriigis, kuhu laps on ära viidud või kus teda kinni peetakse, oleks otsuse tunnustamiseks ja täitmisele pööramiseks vaja erimenetlust. ê 2201/2003 põhjendus 21 Liikmesriigis tehtud kohtuotsuste tunnustamine ja täitmisele pööramine peaks põhinema vastastikuse usalduse põhimõttel ja mittetunnustamise põhjusi peaks olema võimalikult vähe. ê 2201/2003 põhjendus 22 Ühes liikmesriigis täitmisele pööratavaid autentseid dokumente ja osapooltevahelisi kokkuleppeid tuleks tunnustamist ja täitmist reguleerivate eeskirjade kohaldamise eesmärgil käsitada samaväärsetena “kohtuotsustega”. ê 2201/2003 põhjendus 23 (kohandatud) ð uus (31)Tamperes kokku tulnud Euroopa Ülemkogu leidis oma otsustes (punkt 34) ð Vastastikune usaldus liidus õigusemõistmise suhtes õigustab põhimõtet, mille kohaselt ï et kohtuotsuseid perekonnaõiguslike kohtuasjade valdkonnas tuleks Ö liikmesriikides tehtud otsuseid Õ „automaatselt tunnustada kogu liidus Ö kõigis liikmesriikides Õ ilma Ö , et selleks oleks vaja tunnustamismenetlust Õ vahemenetlusteta või ilma, et otsuse täitmisest oleks võimalik põhjendatult keelduda". Seetõttu tuleks kohtuotsused, mis käsitlevad suhtlusõigust ja lapse tagastamist ning mis on päritoluliikmesriigis vastavalt käesoleva määruse sätetele tõendatud, Ö Eelkõige juhul, kui taotluse saanud liikmesriigi pädevatele ametiasutustele esitatakse teises liikmesriigis tehtud abielulahutust, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamist käsitlev otsus, mida ei ole päritolu liikmesriigis enam võimalik vaidlustada, peaksid taotluse saanud liikmesriigi pädevad ametiasutused otsust ilma edasiste menetlusteta tunnustama ning nende perekonnaseisuregistrit vastavalt ajakohastama Õ . Selliste kohtuotsuste täitmisele pööramise korda reguleerib jätkuvalt siseriiklik õigus. ò uus (32)Otsuse tunnustamisest tuleks keelduda ainult juhul, kui on tuvastatud üks või enam artiklites 37 ja 38 sätestatud tunnustamisest keeldumise põhjus. Artikli 38 lõike 1 punktides a-c nimetatud põhjuseid ei saa aga tulenevalt artikli 26 lõike 4 teisest lõigust kohaldada suhtlusõigust ja tagasitoomist käsitlevate otsuste suhtes, mis on päritoluliikmesriigis vastavalt käesolevale määrusele tõendatud, kuna see oli nii juba määruse (EÜ) nr 2201/2003 kohaselt.

(33)Lapsi käsitlevate piiriüleste kohtumenetluste vähem aeganõudvateks ning vähemkulukateks muutmise eesmärk õigustab täitmisotsuse kaotamist enne otsuse täitmise liikmesriigis jõustamist kõigi vanemlikku vastutust käsitlevate otsuste puhul. Kui määrusega (EÜ) nr 2201/2003 kaotatakse kõnealune nõue ainult suhtlusõigust andvate otsuste ja teatavate lapse tagasitoomist käsitlevate otsuste puhul, siis käesolevas määruses sätestatakse kõigi vanemlikku vastutust käsitlevates asjades tehtavate otsuste piiriüleseks täitmiseks ühtne menetlus. Selle tulemusena peaks teatava liikmesriigi ametiasutuste tehtud otsust käesoleva määruse sätetest tulenevalt käsitlema nii, nagu oleks see otsus tehtud otsuse täitmise liikmesriigis. (34)Ühes liikmesriigis täitmisele pööratavaid autentseid dokumente ja osapooltevahelisi kokkuleppeid tuleks tunnustamist ja täitmist reguleerivate eeskirjade kohaldamise eesmärgil käsitada otsustega samaväärsetena. (35)Iga otsuse täitmise liikmesriigi kohtu ülesanne peaks olema kehtestada konkreetsed rakendusmeetmed, anda vajalikke lisakorraldusi, mis võivad olla vajalikud siseriikliku täiteõiguse alusel, ning kohustada pädevat täitevasutust otsus täide viima. Juhul kui teise liikmesriigi otsust on vaja täiendavate üksikasjadega täpsustada või otsuse täitmise liikmesriigi siseriikliku õiguse alusel täitmiseks kohandada, peaks selle liikmesriigi pädev kohus tegema vajalikke täpsustusi või kohandusi, järgides samal ajal otsuse olulisi osi. Eelkõige juhul, kui suhtlusõigust andev otsus ei ole piisavalt konkreetne või puudub vajalik tegutsemiskord, peaks selliste täienduste tegemist nõudma otsuse täitmise liikmesriigi kohus. Kui otsus sisaldab meedet või korraldust, mida taotluse saanud liikmesriigi õiguses ei tunta, tuleks seda meedet või korraldust, sealhulgas mis tahes selles esitatud õigust võimaluse korral kohandada meetmeks või korralduseks, millel on asjaomase liikmesriigi õiguse kohaselt samaväärne mõju ning sarnased eesmärgid. (36)Teises liikmesriigis tehtud otsuse vahetu täitmine muus liikmesriigis ilma täidetavaks tunnistamiseta ei tohiks seada ohtu kaitseõiguste järgimist. Seetõttu peaks isikul, kelle suhtes täitmist taotletakse, olema võimalus taotleda otsuse tunnustamisest keeldumist või otsuse täitmist, kui tema arvates on täidetud üks käesoleva määrusega ette nähtud otsuse tunnustamisest keeldumise või otsuse täitmise põhjus. (37)Teises liikmesriigis tehtud otsuse täitmist vaidlustaval osapoolel peaks võimaluse korral ning kooskõlas otsuse täitmise liikmesriigi õigussüsteemiga olema võimalik kasutada sama menetluse raames lisaks käesoleva määruse artiklites 37 ja 38 sätestatud otsuse tunnustamisest keeldumise või otsuse täitmise põhjustele ka käesoleva määruse artikli 40 lõikes 2 sätestatud otsuse täitmisest keeldumise põhjuseid. Otsuse täitmise kokkusobimatus lapse huvidega, mille põhjuseks on piisavalt vana ja küpsusastmega lapse vastuväidete tugevus või mõni muu muutus asjaoludes, mis ilmnes pärast otsuse tegemist, tuleks kaaluda ainult juhul, kui see omandab avaliku korra kaalutlustel põhineva erandiga võrreldava tähtsuse. Siseriiklikust õigusest lähtuvaid otsuse täitmisest keeldumise põhjuseid kasutada ei või. Kui täitmisest keeldumise põhjuseks on piisavalt vana ja küpsusastmega lapse vastuväited, peaks otsuse täitmise liikmesriigi pädevad ametiasutused siiski võtma kõik asjakohased meetmed, et laps otsuse täitmiseks ette valmistada ning saavutada temaga enne otsuse täitmisest keeldumist kokkulepe. (38)Teavitamaks isikuid, kelle suhtes täitmist taotletakse, teises liikmesriigis tehtud otsuse täitmisest, tuleks käesoleva määruse alusel koostatud tõend esitada kõnealusele isikule mõistliku aja jooksul enne esimest täitemeedet, ning vajaduse korral koos otsusega. Sellega seoses peaks esimene täitemeede tähendama esimest täitemeedet pärast kõnealust kättetoimetamist. ê 2201/2003 põhjendus 24 (kohandatud) ð uus (39)Kohtuotsuse Ö Otsuse Õ täitmisele pööramise hõlbustamiseks antud tõend ei tohiks kuuluda vaidlustamisele. Seda tuleks parandada ainult juhul, kui tehtud on oluline viga, st Ö nimelt Õ juhul, kui see ei kajasta kohtuotsust Ö otsust Õ nõuetekohaselt. ð Tõend tuleks kehtetuks tunnistada, kui see on selgelt valesti välja antud, võttes arvesse käesolevas määruses sätestatud nõudeid. ï ò uus (40)Kui ajutised meetmed, sealhulgas kaitsemeetmed, kehtestab ametiasutus, kelle pädevusse kuulub asja sisuline arutamine, tuleks tagada nende vaba liikumine käesoleva määruse alusel. Sama kehtib käesoleva määruse artikli 12 alusel liikmesriigi ametiasutuse poolt, kelle pädevuses ei ole asja sisuline arutamine, kehtestatud ajutiste, sealhulgas kaitsemeetmete suhtes. Kõnealuseid meetmeid tuleks kohaldada ainult nii kaua, kui liikmesriigi ametiasutus, kelle pädevuses on asja sisuline arutamine, on võtnud meetmeid, mida ta peab sobivaks. Ajutisi, sealhulgas kaitsemeetmeid, mis kehtestati ilma kostjat välja kutsumata, ei tohiks käesoleva määruse alusel tunnustada ega rakendada. ê 2201/2003 põhjendus 25 (kohandatud) (41)Ö Vanemliku vastutuse küsimustes tuleks Õ keskasutused Ö määrata kõigis liikmesriikides Õ. Keskasutused peaksid vanemliku vastutuse küsimustes Ö toetama vanemaid ja pädevaid ametiasutusi piiriülestes menetlustes ning Õ tegema koostööd nii üldistes küsimustes kui ka konkreetsetel juhtudel, sealhulgas perekondlike vaidluste rahuldava lahendamise soodustamise eesmärgil. Sel eesmärgil osalevad Ö peaksid Õ keskasutused Ö osalema Õ tsiviil- ja kaubandusasju käsitlevas Euroopa kohtute võrgus, mis on loodud nõukogu 28. mai 2001. aasta otsusega 2001/470/EÜ, millega luuakse tsiviil- ja kaubandusasju käsitlev Euroopa kohtute võrk. ò uus (42)Käesoleva määruse kohaldusalasse jäävate vanemlikku vastutust käsitlevate erijuhtumite korral peaksid keskasutused liikmesriikide ametiasutustele ning vanemliku vastutuse kandjatele abi andmisel omavahel koostööd tegema. Selline abi peaks eelkõige hõlmama lapse ülesleidmist otse või teiste pädevate ametiasutuste kaudu, kui see on vajalik käesoleva määruse alusel esitatud taotluse täitmiseks, ning lapsega seotud teabe esitamist, mis on vajalik menetluse läbiviimiseks.

(43)Määrust (EL) nr 2016/679 kohaldatakse käesoleva määruse alusel liikmesriikide poolt toimuva isikuandmete töötlemise suhtes. (44)Ilma, et see piiraks liikmesriigi menetlusõigusest tulenevaid nõudeid, peaks taotleval keskasutusel olema õigus vajaliku teabe saamiseks valida vabalt erinevate kanalite vahel, näiteks kohtute puhul kohaldades nõukogu määrust (EÜ) nr 1206/2001, kasutades tsiviil- ja kaubandusasju käsitleva Euroopa kohtute võrku, eelkõige käesoleva määruse alusel loodud keskasutusi, kohtunike võrgustikku ja kontaktpunkte, või kohtu- ja haldusasutuste puhul taotledes teavet kõnealuse valdkonna spetsiaalse valitsusvälise organisatsiooni kaudu. (45)Kui esitatakse toetavate põhjendustega aruandetaotlus lapse olukorra, käimasolevate menetluste või last käsitlevate otsuste kohta, peaks taotluse saanud liikmesriigi pädevad ametiasutused sellise taotluse täitma ilma nende siseriiklikus õiguses kehtida võivaid täiendavaid nõudeid kohaldamata. Taotluses tuleks eelkõige kirjeldada menetlusi, milleks teavet vajatakse, ning olukorda, mis kõnealuste menetluste algatamise põhjustas. (46)Vanemlikku vastutust käsitlevat otsust kavandava liikmesriigi ametiasutusel peaks olema õigus taotleda teise liikmesriigi ametiasutustelt lapse kaitsega seotud teavet, kui lapse huvid seda nõuavad. Sõltuvalt asjaoludest võib see teave käsitleda lapse vanema, õe või vennaga seotud menetlusi ja otsuseid, või vanema suutlikkust lapse eest hoolitseda või temaga suhelda. (47)Kui isik, kellel on lapsega Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtupraktika alusel de facto sugulussuhe, elab ühes liikmesriigis ning soovib alustada suhtlusõigusega seotud menetlust teises liikmesriigis, kus laps alaliselt elab, peaks sellel isikul olema võimalik võtta otse ühendust enda elukohaliikmesriigi pädevate ametiasutustega ning lasta tuvastada tema sobilikkus suhtlusõiguse kasutamiseks ning tingimuste suhtes, mille alusel suhtlusõiguse andmist kaaluda, nii et tuvastamise tulemust oleks võimalik kasutada menetlustes selles liikmesriigis, kelle pädevuses on vastavalt määrusele asja arutamine. Sama teabe peaks esitama ka suhtlusõigust taotleva isiku elukohaliikmesriigi pädevad ametiasutused, kui sellise taotluse esitavad teise liikmesriigi ametiasutused, kelle pädevuses on vastavalt määrusele asja arutamine. (48)Kuna vanemliku vastutuse asjades on oluline kiire tegutsemine, tuleks artiklite 64 ja 65 alusel esitatud taotlustele vastata kahe kuu jooksul. (49)Kui liikmesriigi ametiasutus on vanemlikku vastutust käsitlevas asjas otsuse juba teinud või kaalub sellise otsuse tegemist ning selle täitmine peab toimuma teises liikmesriigis, võib ametiasutus taotleda, et selle teise liikmesriigi ametiasutused aitaksid otsust täita. See peaks kehtima näiteks otsuste puhul, millega antakse järelvalvega suhtlusõigus muus liikmesriigis kui suhtlusõiguse määranud ametiasutuse liikmesriik või millega kaasnevad kõrvalmeetmed, mille on kehtestanud selle liikmesriigi ametiasutused, kus otsust täitma hakatakse. (50)Juhul kui liikmesriigi ametiasutus kaalub lapse paigutamist kasuperekonda või teises liikmesriigis asuvasse hooldeasutusse, tuleks enne sellist paigutamist korraldada mõlema liikmesriigi keskasutuste vaheline konsultatsioon. Lapse paigutamist kaaluv ametiasutus peaks enne paigutamise kinnitamist saama nõusoleku selle liikmesriigi pädevalt ametiasutuselt, kuhu laps paigutada tahetakse. Kuna paigutamine on sageli kiireloomuline meede, mis on vajalik lapse eemaldamiseks tema huve kahjustavast keskkonnast, on kiirus selliste otsuste puhul väga oluline. Konsulteerimise kiirendamiseks kehtestatakse käesoleva määrusega kõikehõlmavalt nõuded taotlusele ja tähtajale, mille jooksul liikmesriik, kuhu laps paigutada tahetakse, vastama peab. Nõusoleku andmist või sellest keeldumist käsitlevaid tingimusi reguleerivad siiski jätkuvalt taotluse saanud liikmesriigi õigusaktid. (51)Lapse pikaajaline paigutamine välismaale peaks toimuma kooskõlas ELi põhiõiguste harta artikli 24 lõikega 3 (õigus säilitada vanematega isiklik kontakt) ning ÜRO lapse õiguse konventsiooni sätete, eelkõige artiklitega 8, 9 ja 20. Lahendusi otsides tuleks vajalikku tähelepanu pöörata soovitavale lapse üleskasvatamise järjepidevusele ja lapse etnilisele, usulisele, kultuurilisele ja keelelisele päritolule. ê 2201/2003 põhjendus 26 (kohandatud) (52)Komisjon peaks tegema avalikult kättesaadavaks ja ajakohastama liikmesriikide edastatud Ö teabe Õ kohtute ning edasikaebemenetluste Ö kohta Õ nimekirjad. ê 2201/2003 põhjendus 27 Käesoleva määruse rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks vastu võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsusele 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused . ò uus (53)Selleks et tagada käesoleva määruse kohaselt otsuste, ametlike dokumentide ja kokkulepete tunnustamise või täitmisega seoses kasutatavate tõendite ajakohastamine, tuleks komisjonile anda ELi toimimise lepingu artikli 290 kohaselt õigus võtta vastu õigusakte käesoleva määruse I ja III lisa muutmiseks. On eriti oluline, et komisjon korraldaks oma ettevalmistava töö käigus asjakohaseid konsultatsioone, sealhulgas ekspertide tasandil, ja et kõnealused konsultatsioonid viidaks läbi kooskõlas 13. aprill 2016 institutsioonidevahelise parema õigusloome kokkuleppes sätestatud põhimõtetega. Võrdse osalemise tagamiseks delegeeritud õigusaktide ettevalmistamisel saab nõukogu kõik dokumendid liikmesriikide ekspertidega samal ajal ning eksperdid võivad alati osaleda delegeeritud õigusaktide ettevalmistamisega tegelevate komisjoni eksperdirühmade koosolekutel. ê 2201/2003 põhjendus 28 (kohandatud)

Käesolev määrus asendab määrust (EÜ) nr 1347/2000, mis tunnistatakse seetõttu kehtetuks. ê 2201/2003 põhjendus 29 (kohandatud) (54)Käesoleva määruse nõuetekohaseks toimimiseks peaks komisjon selle kohaldamist kontrollima Ö hindama Õ ja tegema vajalikke muudatusettepanekuid. ê 2201/2003 põhjendus 30 (kohandatud) ð uus (55)ð [Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 21 (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artiklite 1 ja 2 ning artikli 41 lõike 1 kohaselt ning ilma et see piiraks nimetatud protokolli artikli 4 kohaldamist, ei osale Ühendkuningriik ja Iirimaa käesoleva määruse vastuvõtmises ja see ei ole nende suhtes siduv ega kohaldatav.] ï [Euroopa Liidu lepingule ja Ö Euroopa Liidu toimimise lepingule Õ Ühenduse asutamislepingule lisatud protokolli Ö nr 21 (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) Õ Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukohta käsitleva artikli 3 Ö ja artikli 4a lõike 1 Õ kohaselt on Ühendkuningriik ja Iirimaa teatanud oma soovist osaleda käesoleva määruse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.] ê 2201/2003 põhjendus 31 (kohandatud) (56)Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Ühenduse asutamislepingule Ö Euroopa Liidu toimimise lepingule Õ lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli Ö nr 22 Õ artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva määruse vastuvõtmisel ning seetõttu see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav. ê 2201/2003 põhjendus 32 (kohandatud) ð uus (57)Kuna ð erinevuste tõttu kohtualluvust ning otsuste tunnustamist ja täitmist käsitlevates siseriiklikes eeskirjades ï ei saa liikmesriigid käesoleva määruse eesmärke täielikult täita ning, ð vaid seda saaks määruse vahetu kohaldatavuse ja siduvuse tõttu ï paremini täita ühenduse Ö liidu Õ tasandil, võib ühendus Ö liit Õ võtta meetmeid kooskõlas Ö Euroopa Liidu Õ asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuspõhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev määrus nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale., ê 2201/2003 põhjendus 33 (kohandatud) Käesolevas määruses tunnustatakse põhiõigusi ja peetakse kinni Euroopa Liidu põhiõiguste harta põhimõtetest. Eeskätt püütakse sellega tagada lapse põhiõiguste austamist, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 24, ê 2201/2003 (kohandatud)

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE: I PEATÜKK KOHALDAMISALA JA MÕISTED Artikkel 1 Kohaldamisala 1. Käesolevat määrust kohaldatakse järgmisi valdkondi käsitlevate tsiviilasjade suhtes igat liiki Ö kohtu- ja haldusasutustes Õ kohtutes: a)abielulahutus, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamine; b)vanemliku vastutuse tekkimine, teostamine, piiramine või äravõtmine. 2. Artikli 1 lõikes b osutatud küsimused võivad käsitleda Ö hõlmavad Õ eelkõige järgmist: a)eestkosteõigus ja suhtlusõigus; b)eestkoste, hooldus ja samalaadsed institutsioonid instituudid; c) sellise isiku või organi määramine ja ülesanded, kes vastutab lapse isiku või tema vara eest või esindab või abistab last; d)lapse paigutamine kasuperekonda või hooldeasutusse; e)meetmed lapse kaitseks, mis käsitlevad lapse vara haldamist, säilitamist või käsutamist. 3. Käesolevat määrust ei kohaldata järgmise abi suhtes: a)põlvnemise tuvastamine või vaidlustamine; b)lapsendamisotsused, lapsendamisega seotud ettevalmistavad meetmed või lapsendamise kehtetuks tunnistamine või tühistamine; c)lapse nimi ja eesnimed; d)emantsipatsioon; e)ülalpidamiskohustused;

f)usaldusomand või pärimine; g)laste poolt toime pandud kriminaalkuritegude tulemusel võetud meetmed. Artikkel 2 Mõisted Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid: 1. mõiste „kohus” hõlmab Ö „ametiasutus“ tähendab Õ kõiki liikmesriikide Ö kohtu- või haldusasutusi Õ asutusi, mis on pädevad vastavalt artiklile 1 käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvates küsimustes; 2. mõiste „kohtunik“ tähendab kohtunikku või ametnikku, kellel on käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvates küsimustes kohtunikuga samaväärsed volitused; 3. mõiste „liikmesriik“ hõlmab Ö tähendab Õ kõiki liikmesriike, välja arvatud Taani; 4. mõiste "kohtuotsus" Ö „otsus“ Õ tähendab lahutust, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamist, samuti Ö või Õ vanemlikku vastutust käsitlevat Ö liikmesriigi ametiasutuse dekreeti, korraldust või otsust Õ kohtuotsust, mille teeb liikmesriigi kohus, olenemata sellest, kuidas kohtuotsust võidakse nimetada, sealhulgas dekreediks, korralduseks või otsuseks; 5. mõiste „päritoluliikmesriik“ tähendab liikmesriiki, kus Ö tehti täitmisele pööratav otsus Õ on tehtud kohtuotsus, mis tuleb täitmisele pöörata; 6. mõiste „kohtuotsuse „otsuse täitmise liikmesriik“ tähendab liikmesriiki, kus taotletakse Ö otsuse Õ kohtuotsuse täitmisele pööramist; ò uus 7. „laps“ tähendab alla 18 aasta vanust isikut; ê 2201/2003 (kohandatud) ð uus 78. mõiste „vanemlik vastutus“ tähendab kõiki lapse isiku või varaga seotud õigusi ja kohustusi, mis antakse füüsilisele või juriidilisele isikule Ö otsusega Õ kohtuotsusega, seaduse alusel või õigusliku toimega kokkuleppe põhjal., Ö hõlmates seejuures Õ eestkosteõigust ja suhtlusõigust; 89. mõiste „vanemliku vastutuse kandja“ Ö tähendab isikut Õ on iga isik, kellel on lapse suhtes vanemlik vastutus; 910. mõiste „eestkosteõigus“ hõlmab Ö tähendab Õ lapse isiku eest hoolitsemisega seotud õigusi ja kohustusi, eeskätt õigust määrata lapse elukoht Ö , sealhulgas olukordade puhul, kus tulenevalt otsusest, seaduse alusel või õigusliku toimega kokkuleppe põhjal liikmesriigi õiguse alusel, kus laps alaliselt elab, ei saa üks vanemliku vastutuse kandja ilma teise vanemliku vastutuse kandja nõusolekuta otsustada lapse elukohta; Õ ;

1011. mõiste „suhtlusõigus“ hõlmab eeskätt Ö tähendab suhtlusõigust lapse suhtes, sealhulgas Õ õigust viia laps piiratud ajavahemikuks kohta, mis ei ole tema alaline elukoht; 1112. mõiste „ebaseaduslik äraviimine või kinnipidamine“ tähendab lapse äraviimist või kinnipidamist juhul, kui: a) sellega rikutakse Ö otsusega Õ kohtuotsusega, seaduse alusel või õigusliku toimega kokkuleppe põhjal saadud eestkosteõigust liikmesriigi seaduse alusel, kus laps alaliselt elas vahetult enne äraviimist või kinnipidamist; ning b) seda eestkosteõigust teostati tegelikult äraviimise või kinnipidamise ajal üksi või ühiselt või seda oleks teostatud, kui äraviimist või kinnipidamist ei oleks toimunud. Eestkosteõigust loetakse ühiselt teostatavaks, kui vastavalt kohtuotsusele või seaduse alusel ei saa üks vanemliku vastutuse kandja ilma teise vanemliku vastutuse kandja nõusolekuta otsustada lapse elukohta. II PEATÜKK KOHTUALLUVUS 1. JAGU Abielulahutus, lahuselu ja abielu kehtetuks tunnistamine Artikkel 3 Üldine kohtualluvus 1. Abielulahutuse, lahuselu ja abielu kehtetuks tunnistamisega seotud asjad on selle liikmesriigi kohtu Ö ametiasutuste Õ alluvuses: a) kelle territooriumil: –on abikaasade alaline elukoht, –oli abikaasade viimane alaline elukoht, kui üks neist veel elab seal, või –on kostja alaline elukoht, –on ühistaotluse puhul ühe abikaasa alaline elukoht, või –on hageja alaline elukoht, kui ta on seal elanud vähemalt aasta vahetult enne taotluse esitamist, –on hageja alaline elukoht, kui ta on seal elanud vähemalt kuus kuud vahetult enne taotluse esitamist ja ta on kõnealuse liikmesriigi kodanik või, Ühendkuningriigi ja Iirimaa puhul, kui seal on tema alaline asukoht; b) kelle kodanikud mõlemad abikaasad on või, Ühendkuningriigi ja Iirimaa puhul, kus on mõlema abikaasa alaline asukoht. 2. Käesoleva määruse kohaldamisel on „alalisel asukohal“ sama tähendus, mis Ühendkuningriigi ja Iirimaa õigussüsteemides.

Artikkel 4 Vastuhagi Vastustamine Vastuhagi Vastustamise menetlemine on selle kohtu Ö ametiasutuse Õ alluvuses, kus on pooleli menetlus artikli 3 põhjal, kui vastuhagi kuulub käesoleva määruse reguleerimisalasse. Artikkel 5 Lahuselu muutmine abielulahutuseks Ilma et see piiraks artikli 3 kohaldamist, on see liikmesriigi Ö ametiasutus Õ kohus, kes on teinud lahuseluotsuse, pädev muutma seda otsust abielulahutuseks, kui kõnealuse liikmesriigi õigusaktid seda ette näevad. Artikkel 76 Kohtualluvus muudel juhtudel 1. Kui liikmesriigi ükski Ö ametiasutus Õ kohus ei ole artiklite 3, 4 ja 5 kohaselt pädev, määratakse kohtualluvus igas liikmesriigis kindlaks selle Ö liikmesriigi Õ riigi õigusaktide alusel. Artikkel 6 Artiklite 3, 4 ja 5 kohane erandlik kohtualluvus Ö 2. Lõiget 1 ei kohaldata kostja abikaasa Õ suhtes: a) kelle alaline elukoht asub liikmesriigi territooriumil; või b) kes on liikmesriigi kodanik või, Ühendkuningriigi ja Iirimaa puhul, kelle alaline asukoht on ühes viimati nimetatud liikmesriikidest, võib teises liikmesriigis kohtusse kaevata üksnes kooskõlas artiklitega 3, 4 ja 5. 23. Liikmesriigi kodanik, kelle alaline elukoht on teise liikmesriigi territooriumil, võib sellise kostja suhtes, kelle peamine elukoht ei ole liikmesriigis ja kes ei ole liikmesriigi kodanik või kelle alaline elukoht Ühendkuningriigi ja Iirimaa puhul ei ole ühes viimati nimetatud liikmesriikidest, tugineda oma peamise elukoha riigis kohaldatavatele kohtualluvuseeskirjadele samamoodi kui selle Ö liikmesriigi Õ riigi kodanikud. 2. JAGU Vanemlik vastutus Artikkel 87 Üldine kohtualluvus

1. Liikmesriigi kohtutel Ö ametiasutustel Õ on vanemliku vastutuse asjus pädevus lapse suhtes, kelle alaline elukoht on hagi esitamise ajal selles liikmesriigis. ð Kui laps kolib seaduslikult ühest liikmesriigist teise ja saab seal uue alalise elukoha, läheb pädevus üle uue alalise elukoha liikmesriigi ametiasutustele. ï 2. Lõiget 1 kohaldatakse, kui artiklitest 9 8, 10 9 ja 12 10 ei tulene teisiti. Artikkel 9 8 Lapse varasema alalise elukoha Ö Suhtlusõigusega seotud Õ jätkuv kohtualluvus 1. Kui laps kolib seaduslikult ühest liikmesriigist teise ja saab seal uue alalise elukoha, säilitavad lapse varasema alalise elukohariigi Ö ametiasutused Õ kohtud erandina artiklist 8 pädevuse kolme kuu jooksul pärast kolimist, et muuta kõnealuses liikmesriigis enne lapse kolimist tehtud Ö otsust Õ kohtuotsust suhtlusõiguse kohta, kui selle isiku alaline elukoht, kellele on vastavalt Ö otsusele Õ suhtlusõigust käsitlevale kohtuotsusele antud suhtlusõigus, on jätkuvalt lapse varasema alalise elukoha liikmesriigis. 2. Lõiget 1 ei kohaldata juhul, kui lõikes 1 nimetatud suhtlusõiguse kasutaja on tunnustanud lapse uue alalise elukoha liikmesriigi Ö ametiasutuste Õ kohtute pädevust, osaledes sealsete Ö ametiasutuste Õ kohtute menetlustes nende pädevust vaidlustamata. Artikkel 10 9 Kohtualluvus lapseröövi korral Lapse ebaseadusliku äraviimise või kinnipidamise korral säilitavad selle liikmesriigi Ö ametiasutused Õ kohtud, kus oli lapse alaline elukoht vahetult enne äraviimist või kinnipidamist, oma pädevuse, kuni laps on saanud alalise elukoha teises liikmesriigis ja a) iga isik, institutsioon või muu organ, kellel on eestkosteõigus, on nõustunud äraviimise või kinnipidamisega; või b) laps on elanud kõnealuses teises liikmesriigis vähemalt ühe aasta pärast seda, kui isik, institutsioon või muu organ, kellel on eestkosteõigus, on saanud või peaks olema saanud teada lapse asukoha ning laps on oma uues keskkonnas kohanenud ja vähemalt üks järgmistest tingimustest on täidetud: i) ühe aasta jooksul pärast seda, kui eestkosteõiguse kasutaja on saanud või peaks olema saanud teada lapse asukoha, ei ole esitatud tagasitoomise taotlust pädevatele asutustele liikmesriigis, kuhu laps on ära viidud või kus teda kinni peetakse; ii) eestkosteõiguse kasutaja esitatud tagasitoomistaotlus on tühistatud ja punktis alapunktis i) sätestatud ajavahemiku jooksul ei ole esitatud uut taotlust; ò uus iii) eestkosteõiguse kasutaja esitatud tagasitoomistaotlus lükati tagasi muudel põhjustel kui 1980. aasta Haagi konventsiooni artiklis 13 esitatud põhjused; ê 2201/2003 (kohandatud) ð uus

iii iv) läbivaatamisel olev kohtuasi liikmesriigis, kus laps vahetult enne ebaseaduslikku äraviimist või kinnipidamist alaliselt elas, on lõpetatud vastavalt artikli 26 lõike 3 teisele lõigule 11 lõikele 7; iv v) selle liikmesriigi ametiasutustes kohtutes, kus laps alaliselt elas vahetult enne ebaseaduslikku äraviimist või kinnipidamist, on tehtud eestkostet käsitlev Ö otsus Õ kohtuotsus, mis ei hõlma lapse tagasitoomist. Artikkel 12 10 Lepinguline kohtualluvus Ö Kohtualluvuse valik kaasnevate ja eraldi menetluste puhul Õ 1. Liikmesriigi kohtutel, kellel on Ö tulenevalt artiklist Õ artikli 3 tõttu pädevus lahutuse, lahuselu või abielu tühistamise taotluse suhtes, on pädevus kõigi selle taotlusega seotud vanemlikku vastutust käsitlevates küsimustes juhul, kui Ö täidetud on järgmised tingimused Õ : a) vähemalt ühel abikaasadest on lapse ees vanemlik vastutus; ning b) abikaasad ja vanemliku vastutuse kandjad on ð hiljemalt ï kohtusse pöördumise ajal, ð või kui selle liikmesriigi õigus seda võimaldab, kõnealuste menetluste ajal ï , sõnaselgelt või muul viisil ühehäälselt kohtute pädevust tunnistanud, ning Ö c) pädevus on lapse huvides. Õ 2. Lõikega 1 ette nähtud kohtualluvus lakkab niipea, kui: a) abielulahutuse, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamise taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsus on jõustunud; Ö või Õ b) punktis a nimetatud kuupäeval pooleli olevate vanemliku vastutusega seotud menetluste puhul jõustub nendes menetlustes tehtud otsus; Ö vanemliku vastutusega seotud menetlustes tehtud otsus jõustub, juhul kui kõnealused menetlused on veel pooleli kuupäeval kui punktis a viidatud otsus jõustus Õ; Ö või Õ c) punktides a ja b nimetatud menetlused on lõppenud mõnel muul põhjusel. 3. Liikmesriigi kohtutel on seoses vanemliku vastutusega pädevus lõikes 1 nimetamata menetlustes juhul, Ö kui on täidetud järgmised tingimused Õ : a) lapsel on oluline side selle liikmesriigiga, eeskätt seetõttu, et üks vanemliku vastutuse kandjatest elab alaliselt selles liikmesriigis või et laps on selle liikmesriigi kodanik; ning b) kõik menetluse osapooled on ð hiljemalt ï kohtusse pöördumise ajal, ð või kui selle liikmesriigi õigus seda võimaldab, kõnealuste menetluste ajal ï , sõnaselgelt või muul viisil ühehäälselt kohtute pädevust tunnistanud, ning Ö c) pädevus on lapse huvides. Õ ò uus 4. Lõikega 3 ette nähtud kohtualluvus lakkab niipea, kui menetluses on tehtud lõplik otsus. 5. Kui kõik vanemliku vastutusega seotud menetluse osapooled nõustuvad menetluse ajal lõikes 1 või 3 viidatud pädevusega, kantakse osapoolte kokkulepe kohtus protokolli kooskõlas kohtu liikmesriigi õigusega.

ê 2201/2003 (kohandatud) ð uus 46. Kui lapse alaline elukoht on kolmanda riigi territooriumil, mis ei ole 19. oktoobri 1996. aasta vanemliku vastutuse ja lastekaitsemeetmetega seotud kohtualluvust, kohaldatavat seadust, tunnustamist, kohtuotsuste täitmist ja koostööd käsitleva Haagi konventsiooni Ö (1996. aasta Haagi konventsioon) Õ lepinguosaline, loetakse kohtualluvust käesoleva artikli alusel lapse huvides olevaks, eriti juhul, kui osutub, et kõnealuses kolmandas riigis ei saa menetlust korraldada. Artikkel 1311 Lapse kohalviibimisel põhinev kohtualluvus 1. Kui lapse alalist elukohta ei saa kindlaks teha ja kohtualluvust määrata artikli 12 10 alusel, on pädevad selle liikmesriigi Ö ametiasutused Õ kohtud, kus laps viibib. 2. Lõiget 1 kohaldatakse samuti pagulaste laste või rahvusvaheliselt ümber asustatud laste suhtes nende riigis toimuvate rahutuste tõttu. Artikkel 20 12 Ajutised meetmed, sealhulgas kaitsemeetmed 1. Edasilükkamatutel juhtudel ei takista käesoleva määruse sätted ð on pädevad võtma lapse või vara suhtes ajutisi meetmeid, sealhulgas kaitsemeetmeid selle ï liikmesriigi Ö ametiasutused Õ, kohtuid ð kus asub laps või lapsele kuuluv vara ï . võtmast selles riigis viibivate isikute ja seal asuva vara suhtes selliseid ajutisi meetmeid, sealhulgas kaitsemeetmed, mis on ette nähtud selle liikmesriigi õigusaktidega, isegi kui käesoleva määruse alusel on asja sisuliselt arutama pädev mõne teise liikmesriigi kohus. ò uus Niivõrd kui lapse huvide kaitse seda nõuab, peaks kaitsemeetmeid võtnud ametiasutus teavitama otse või vastavalt artiklile 60 määratud keskasutuse kaudu selle liikmesriigi ametiasutust, kelle pädevuses on käesoleva määrusega seotud asja sisuline arutamine. ê 2201/2003 (kohandatud) ð uus 2. Lõikes 1 osutatud Ö Lõike 1 alusel Õ võetud Ö meetmete kohaldamine lõpetatakse Õ kohe meetmeid ei kohaldata enam, kui liikmesriigi Ö ametiasutus Õ kohus, kelle pädevuses on vastavalt käesolevale määrusele asja sisuline arutamine, on võtnud meetmed, mida ta sobivaks peab. Artikkel 14 13 Kohtualluvus Pädevus muudel juhtudel

Kui liikmesriigi ükski Ö ametiasutus Õ kohus ei ole artiklite 8-13 7-11 kohaselt pädev, määratakse kohtualluvus pädevus igas liikmesriigis kindlaks selle Ö liikmesriigi Õ riigi õigusaktide alusel. Artikkel 15 14 Kohtuasja üleviimine kohtusse Ö liikmesriiki Õ , kus on asja arutamiseks paremad võimalused 1. Erandina võivad selle liikmesriigi Ö ametiasutused Õ kohtud, kelle kohtualluvuses pädevuses on asja sisuline arutamine, kui nad leiavad, et teise liikmesriigi Ö ametiasutuses Õ kohtus, millega lapsel on eriline side, oleks asja või selle konkreetse osa arutamiseks paremad võimalused ja kui see on lapse parimates huvides: a) peatada kõnealuse menetluse või selle osa ja kutsuda osapooli esitama taotlust kõnealuse teise liikmesriigi Ö pädevale ametiasutusele Õ kohtule vastavalt lõikele 4; või b) taotleda, et teise liikmesriigi Ö pädev ametiasutus Õ kohus saaks pädevuse vastavalt lõikele 5. 2. Lõiget 1 kohaldatakse: a) ühe osapoole taotluse alusel või b) Ö ametiasutuse Õ kohtu omal algatusel või c) teise liikmesriigi Ö ametiasutuse Õ kohtu taotluse põhjal, millega lapsel on eriline side vastavalt lõikele 3. Ö Ametiasutuse Õ Kohtu omal algatusel või teise liikmesriigi Ö ametiasutuse Õ kohtu taotluse põhjal toimunud üleviimisega peab nõustuma vähemalt üks osapool. 3. Lapsel loetakse olevat lõikes 1 Ö viidatud Õ nimetatud eriline side liikmesriigiga, kui see liikmesriik: a) on saanud lapse alaliseks elukohaks pärast lõikes 1 nimetatud kohtusse Ö ametiasutusse Õ pöördumist või b) on lapse varasem alaline elukoht või c) on andnud lapsele kodakondsuse või d) on vanemliku vastutuse kandja alaline elukoht või e) on koht, kus asub lapse vara, kui kohtuasi käsitleb lapse kaitseks võetavaid meetmeid, mis on seotud tema vara haldamise, säilitamise või käsutamisega. 4. Asja sisuliseks arutamiseks pädev liikmesriigi Ö ametiasutus Õ kohus kehtestab tähtaja, mille jooksul tuleb vastavalt lõikele 1 pöörduda kõnealuse teise liikmesriigi Ö ametiasutustesse Õ kohtutesse. Kui selleks ajaks Ö tähtaja jooksul Õ ei ole Ö ametiasutustesse Õ kohtutesse pöördutud, jätkab Ö ametiasutus Õ kohus, kuhu pöörduti, pädevuse teo