Makropiirkondliku kontseptsiooni levitamine INTERACTi toel on aja jooksul viinud mitmekesiste huvide ja võrgustike tekkeni, mille moodustavad erinevate volituste ja võimalustega erinevad osalejad. See on võimaldanud partneritel teha koostööd sellistes konkreetsetes valdkondades nagu teadusuuringud ja innovatsioon (nt DanuBalti tervishoiuprojekt).

Strateegiad on tugevdanud koostööd teatud poliitikavaldkondades, nt Doonau laevatatavuse üldkava, Läänemere energiaturu ühendamise tegevuskava laiendus, kliimamuutustega kohanemise strateegia Läänemere piirkonnas või põhivõrgukoridorid ja selle seosed olulisemate piiriüleste taristutega. Aruka spetsialiseerumise strateegiaid on kasutatud tõhusama innovatsioonipoliitika ergutamiseks ja piirkondadevahelise koostöö hoogustamiseks uutes piiriülestes väärtusahelates.

Makropiirkondlikke strateegiaid on ELi poliitikavaldkondades, nt teadusuuringute, kliima ja keskkonna valdkonnas, järk-järgult arvesse võetud. Sama kehtib ka riiklike poliitikate puhul, vaatamata sellele, et makropiirkondlikud strateegiad on riiklike või piirkondlike, eelkõige Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide toetatud programmidega integreeritud ebaühtlasel tasemel.

Makropiirkondlikud strateegiad on õhutanud huvi ja suurendanud teadlikkust Euroopa territoriaalse koostöö, territoriaalse ühtekuuluvuse ja selle lisandväärtuse kohta. Neid kasutatakse järk-järgult ka valdkondlikes poliitikavaldkondades, et poliitikaid paremini ja terviklikul viisil territooriumide üleselt rakendada. Kõik strateegiad seisavad silmitsi ühiste valdkondadevaheliste küsimustega, olenemata nende küpsusastmest; neid arutatakse allpool.

Selle asemel et esitada makropiirkondlike strateegiate eduaruandeid eri aegadel ja killustatud viisil ning nii, nagu on sätestatud ülemkogu järeldustes ELi Alpi piirkonna strateegia kohta, avaldab komisjon alates 2016. aasta lõpust iga kahe aasta järel üheainsa aruande. See võimaldab makropiirkondlikke strateegiaid võrrelda ja annab kõikidele asjaomastele institutsioonidele piisavad teadmised informeeritud aruteluks.

Pidades silmas kolme eituse põhimõtet – ei uutele õigusaktidele, ei uuele rahastamisele ning ei uutele institutsioonidele –, sobivad makropiirkondlikud strateegiad kokku olemasolevate algatuste ja ELi poliitikaraamistikega (nt TEN-T). Uute poliitikaalgatuste asemel nõuavad need konkreetseid tegusid. Neid on võimalik toetada Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide programmide, sh Interregi kaudu ning ELi muud rahastamisvahendid tuleks ühiseesmärkidega kooskõlla viia.

Makropiirkondlikud strateegiad hõlmavad 19 ELi kuuluvat ja 8 ELi mittekuuluvat riiki ning on muutunud ELi poliitikaraamistiku lahutamatuks osaks. Nende eesmärgid on täielikult kooskõlas ELi poliitiliste prioriteetidega; need tugevdavad sünergiat ELi erinevate poliitikate ja vahendite vahel ning põhinevad ühtekuuluvuspoliitika raamistikul.

Makropiirkondlike strateegiate tekkimisele on kaasa aidanud mitu ELi riiki ja piirkonda, et täiendada riigi traditsioonilisi territoriaalse juhtimise poliitikaid. Nende eesmärk on tegeleda ühiste probleemidega, nt innovatsioonil põhinev majanduskasv, keskkonna- või kliimamuutused, kasutades alt üles lähenemisviisi, millesse on kaasatud riiklikud, piirkondlikud ja kohalikud osalejad.

Globaliseerumine on suurendanud riikide sõltumatust ja probleemidega on nüüd vaja tegeleda piiriüleselt. See nõuab järelemõtlemist, kuidas on makropiirkondadel uute funktsionaalsete piirkondadena võimalik kaasa aidata ELi poliitikate ja programmide rakendamisele ning Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 174 sätestatud territoriaalse ühtekuuluvuse saavutamisele.

Enamik nendest algatustest ja tegevustest vajavad uut hoogu ning saaksid kasu tõhusamast koordineerimisest osalevates riikides ja nende vahel, et saavutada oodatud tulemused. Tava ühendada iga-aastased foorumid ministrite kohtumistega aitab sellele kaasa ja suurendab samal ajal makropiirkondlike strateegiate poliitilist tähtsust. Näiteks Läänemere piirkonna kogemus näitab, et pikaajaline strateegiline mõtlemine peab jääma makropiirkondliku koostöö aluseks.

Juhtimine

Makropiirkondlikud strateegiad hõlmavad üldjuhul poliitika-, koordineerimis- ja tegevustasandist koosnevat kolmetasandilist juhtimissüsteemi. Iga strateegia on rajanud enda struktuurid ja mehhanismid, mis põhinevad komisjoni juhtimisaruandes kirjeldatud põhimõtetel.

Nendes keskendutakse olemasolevate finantsallikate (nt Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondid, „Horisont 2020“, COSME, LIFE) optimaalsele kasutamisele, olemasolevate õigusaktide paremale rakendamisele ning olemasolevate institutsioonide paremale kasutamisele. Mõned head tavad on võimalik esile tõsta; näiteks Rootsi on loonud riikliku Läänemere võrgustiku, et hõlbustada ELi Läänemere piirkonna strateegia rakendamist riiklikul tasandil. See toob kokku strateegiasse kaasatud erinevad osalejad (nt riiklikud asutused, maakonnavalitsused, piirkondlikud ühendused, omavalitsusüksused, korraldusasutused).

Makropiirkondlike strateegiate isevastutuse küsimus saab tulemuste saavutamise surve tõttu hoogu juurde. Astutakse ka samme sidusrühmade platvormide loomiseks kodanikuühiskonda ja muid organisatsioone kaasates.

Makropiirkondlike strateegiate roteeruva eesistuja rolli tähtsus kasvab, kuna enamik riike saab aru, et see ei piirdu iga-aastaste foorumite korraldamisega, vaid sisaldab ka tegevuse strateegilise suuna toetamist.

Kogemused näitavad siiski, et sellisel lähenemisviisil strateegia rakendamisele on oma piirid. Need hõlmavad probleeme järgmistes valdkondades: tõhus koordineerimine ja koostööstruktuurid; peamiste rakendajate (s.t riiklikud koordinaatorid, juhtrühmade liikmed) mõjuvõimu suurendamine ning piisavate inim- ja finantsressursside tagamine; esindamine ja kohustuste võtmine kõikide osalevate riikide poolt; vajalike pädevuste, juhtrühmade järjepidevuse ja stabiilsuse tagamine.

Need probleemid on kõikidel makropiirkondlikel strateegiatel ühised, kuigi erinevas ulatuses. ELi Läänemere piirkonna strateegias on liikmesriikidel tegevuskava hiljutisele läbivaatamisele vaatamata palju prioriteetseid valdkondi, mis kajastavad sidusrühmade väga erinevaid huve. ELi Läänemere piirkonna strateegia puhul on endiselt vaja tagada prioriteetide ja ressursside parem ühitamine. Kõikidel juhtudel peavad liikmesriigid võtma oma rakendusülesannete eest täieliku vastutuse ja täiendama komisjoni tööd.

ELi Alpi piirkonna strateegia puhul on juhatuse ja tegevusrühmade vaheline koordineerimine endiselt ebaselge. Selle üliolulise seose tugevdamiseks on vaja jõupingutusi jätkata. Juhtimise valdkonnas on veel palju teha, osalevad riigid peavad selles prioriteetses valdkonnas aktiivselt osalema ja vastutustunnet näitama.

Juhtimine on murekoht ka ELi Aadria ja Joonia mere piirkonna strateegia puhul. Komisjon pidi sekkuma, et tasakaalustada pidevat vahendite puudust osalevates riikides, viivitusi liikmete määramisel ja vähest osavõttu juhtrühma koosolekutest, et hoida ära kogu protsessi seiskumine. Selline lähenemine ei ole jätkusuutlik ega soovitav.

Järelevalve ja hindamine

Üha rohkem suureneb nõudmine keskenduda rohkem strateegiate kesksetele prioriteetidele ja seda mitte üksnes komisjoni poolt. Sellega seoses on oluline viia makropiirkondlikud strateegiad kooskõlla ELi poliitikakujundamise laiemate strateegiatega ning tagada kindlaksmääratud eesmärkide korrapärane läbivaatamine, kuna see suurendab tulemuste saavutamise võimalusi. Selgelt määratlemata näitajate ja eesmärkideta on raske hinnata, kui hästi on kavandatud eesmärke täidetud. Usaldusväärne tulemuspõhine järelevalvesüsteem on ülioluline, et võimaldada iga makropiirkondliku strateegia mõõtmine, juhtimine ja sellekohane aruandlus, eesmärgiga teha teadmistele tuginevaid otsuseid.

Kooskõlas ülemkogu järeldustega ELi Aadria ja Joonia mere piirkonna strateegia ning ELi Alpi piirkonna strateegia kohta on komisjon astunud selles valdkonnas mitu konkreetset sammu.

ELi Doonau piirkonna strateegia prioriteetsete valdkondade jaoks lepiti hiljuti kokku mitu läbivaadatud näitajat ja eesmärki, et strateegia arenguga kaasas käia. ELi Läänemere piirkonna strateegia jaoks lepiti 2012. aastal kokku näitajate ja eesmärkide kogum. ELi Aadria ja Joonia mere piirkonna strateegia ning ELi Alpi piirkonna strateegia jaoks peenhäälestatakse tegevust lähikuudel.

Komisjon on samuti algatanud mitu täiendavat tegevust: osalusel põhinevate töötubade korraldamine ekspertide toel; toetus sihtotstarbelistele territoriaalsetele järelevalvesüsteemidele; makropiirkondlike strateegiate hindamisuuring. Nende tegevuste tulemusi oodatakse 2017. aasta jooksul. Nendest on kasu siiski ainult juhul, kui peamised sidusrühmad osalevad ja võtavad protsessi eest täieliku vastutuse.

Nad peaksid ka eelkõige eelarvepiiranguid arvesse võttes aitama poliitilisel tasandil otsustada, milliseid prioriteete ja tegevusi tuleks rahastada, ja vajaduse korral piiritlema prioriteedid valdkondadega, kus makropiirkondlik lähenemine annab tõelist lisandväärtust.

Selles valdkonnas on endiselt veel palju teha. See eeldab kollektiivset juhtimist ja ühist eesmärgitunnetust, mis põhineb pikaajalisel perspektiivil.

Rahastamine

Makropiirkondlikud strateegiad on nüüd osa Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide 2014–2020 õigusraamistikust, milles kutsutakse riike üles viima oma programmide prioriteedid kooskõlla makropiirkondlike strateegiate prioriteetidega ja korraldusasutusi tugevdama sidemeid programmide juhtide ja makropiirkondlike strateegiate peamiste rakendajate vahel. Korraldusasutuste esitatud teabe ulatus varieerub ja sõltub nende teadlikkuse tasemest. Näha on edusamme ja mõningaid häid tavasid: sihtotstarbelised pakkumiskutsed, boonus makropiirkondliku tähtsusega projektidele, otsetoetus strateegia projektidele või makropiirkondlike strateegiate esindajate osalemisele programmi järelevalvekomiteedes (nt Slovakkia teadusuuringute ja innovatsiooni rakenduskava 2014–2020; Leedu maaelu arengu programm 2014–2020).

Sellele vaatamata on strateegiate ja rahastamisvõimaluste vahelise lõhe ületamine endiselt probleem. Programmi korraldusasutuste ja strateegia osalejate vahel käimasolevat dialoogi tuleks veelgi julgustada. Korraldusasutused peaksid olema makropiirkondlike strateegiate rakendamisel oma programmi eesmärkidesse proaktiivsemad ning peaksid olulist tegevust programmide raames paremini integreerima ja koordineerima.