ET Euroopa Liidu Teataja C 318/69

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalomitee arvamus teemal „Kodanikuühiskonna organisatsioonide ning kohalike ja piirkondlike omavalitsuste koostöö sisserändajate integreerimisel” (täiendav arvamus)

2011/C 318/11

Raportöör: Luis Miguel PARIZA CASTAÑOS

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee otsustas 20. jaanuaril 2011 vastavalt kodukorra rakenduseeskirja artiklile 29 punktile A koostada täiendava arvamuse teemal:

„Kodanikuühiskonna organisatsioonide ning kohalike ja piirkondlike omavalitsuste koostöö sisserändajate integreerimisel”.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav tööhõive, sotsiaalküsimuste ja kodakondsuse sektsioon võttis arvamuse vastu 27. juunil 2011.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 473. istungjärgul 13.–14. juulil 2011 (13. juuli istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 119, vastu hääletas 1 ja erapooletuks jäi 11.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Lähiaastatel suureneb Euroopa kodanike liidusisene liikuvus ja paljude kolmandate riikide kodanike sisseränne Euroopasse. Need protsessid suurendavad ELi rahvuslikku, etnilist, religioosset ja kultuurilist mitmekesisust (1). Liikuvuse ja sisserände suurenemine esitab väljakutse kohalikul ja piirkondlikul tasandil. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee mõistab hukka hiljutised meetmed, mis piiravad liikumisvabadust Schengeni ruumis, ning komitee koostas arvamuse (2) eesmärgiga anda panus 24. juuni Euroopa Ülemkogu töösse

1.2 „Euroopa 2020. aastal – aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegia” üks juhtivaid põhimõtteid on sisserändajate integreerimine. Komitee märgib, et majanduskasv ja tööhõivevõimaluste loomine, hariduse ja avalike teenuste parandamine hõlbustavad integratsiooni.

1.3 Selleks et sisserände juhtimine toimuks seaduslike ja läbipaistvate menetluste kaudu, on väga oluline, et ELil oleksid head ühised õigusaktid. Ühised õigusaktid peavad põhinema Euroopa põhiõiguste harta ja Euroopa inimõiguste konventsiooni järgimisel, et tagada sisserändajatele samad õigused ja kohustused, võrdne kohtlemine ning mittediskrimineerimine töökohas ja ühiskonnas.

1.4 Majandusliku ja sotsiaalse kriisi oludes kasvab kogu Euroopas sallimatus, ksenofoobia ja rassism, ka mõne valitsuse poliitilises tegevuskavas. ELi institutsioonid peavad olema väga aktiivsed võitluses ksenofoobia vastu ning sisserändajate ja nähtavate vähemuste diskrimineerimise vastu, edendades võrdseid võimalusi, sotsiaalset ühtekuuluvust ja liikuvust. Massiteabevahendid peavad toimima vastutustundlikult ja pedagoogiliselt.

1.5 Kohalikel ja piirkondlikel omavalitsustel on poliitilised, normatiivsed ja eelarvevahendid integratsioonipoliitika arendamiseks. Sageli on riikide poliitika suunatud rändevoogude kontrolli all hoidmisele, aga see poliitika on väga kauge kohalikust ja piirkondlikust tasandist, kus tuleb toime tulla integratsiooniprobleemiga. Arendatud on mitmesuguseid poliitikameetmeid: proakiivseid, ennetuslikke, parandavaid või tagasiulatuvaid. Kohalikud omavalitsused on eemaldunud lähenemisviisist, milles leiti, et integratsioon on loomulik, ilma raskusteta protsess, mis ei nõua aktiivseid ja spetsiaalseid poliitikameetmeid.

1.6 Komitee on seisukohal, et integratsioon ei ole õigustoiming, vaid keerukas sotsiaalne protsess, mis toimub pikaajaliselt mitmes mõõtmes ja paljude kaasatud sidusrühmadega, eriti kohalikul tasandil. Sotsiaalne integratsioon toimub ühiskonna struktuurides ja mitmes eluvaldkonnas: perekond, naabruskond ja linn, töökoht, kool, koolituskeskus, ülikool, ühingud, usuühing, spordiklubi jne.

1.7 Sotsiaalset integratsiooniprotsessi tuleb toetada õiguslikus raamistikus, mis tagab „sisserändajate järkjärgulise võrdsustamise ülejäänud elanikkonnaga nii nende õiguste ja kohustuste kui ka juurdepääsu osas kaupadele, teenustele ja kodanikuosaluse kanalitele võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise tingimustes” (3). Esimene Euroopa integratsioonipoliitika ühine aluspõhimõte (4) ütleb, et „Integratsioon on kõigi sisserännanute ja liikmesriikide elanike dünaamiline, kahepoolne vastastikune omaksvõtt” (5).

1.8 Kohalike ja piirkondlike omavalitsuste integratsioonipoliitikas ja sotsiaalse kaasamise poliitikas tuleks keskenduda mitmele valdkonnale (6): esmane vastuvõtt, keeleõpe, seadused ja tavad, eluase, tervishoid, vaesuse probleemi lahendamine, diskrimineerimisvastane võitlus, tööhõive ja koolituspoliitika, sooline võrdõiguslikkus, alaealiste koolitamine, perekonnapoliitika, noorsoopoliitika, meditsiiniline hooldus, sotsiaalteenuste laiendamine ning kodanikuaktiivsuse edendamine. Riigiasutuste töötajate hulgas peab olema rahvuslikku ja kultuurilist mitmekesisust esindavaid inimesi ning riigitöötajaid tuleb kultuurilise mitmekesisuse alal koolitada. Kohalikul ja piirkondlikul tasandil tuleb edendada kultuuride- ja religioonidevahelist dialoogi ja koostööd.

1.9 Demokraatlik valitsemine põhineb põhimõttel, et kõik poliitilise kogukonna liikmed peaksid saama osaleda otseselt ja kaudselt valitsemise otsustusprotsessis. Integratsioonipoliitika edu jaoks on vaja kodanikuühiskonna ning kohalike ja piirkondlike omavalitsuste aktiivset koostööd integratsioonipoliitika kavandamises, rakendamises ja hindamises.

1.10 Demokraatlik ühiskond nõuab, et kõik inimesed, keda kollektiivne otsus puudutab, saaksid neid otsuseid mõjutada ja võimaluse nendes osaleda. XXI sajandi Euroopa multikultuursed linnad peavad demokraatiat tõhustama nende elanike osalemise kaudu, kelle õigused poliitikas osaleda on piiratud: ELi kodakondsuseta elanikud (7).

1.11 Komitee on nõudnud (8) kodakondsusõiguste laiendamist kolmandate riikide elanikele, kellel on ELis alaline elamisluba. Komitee nõuab ühtlasi, et riigid muudaksid oma kodanikuõiguste andmise poliitikat paindlikumaks.

1.12 Komitee võiks anda panuse Zaragoza konverentsi järelduste rakendamisse arvamuse kaudu kodanikuaktiivsuse näitajate kohta.

1.13 Üheksandat ühist aluspõhimõtet, et „sisserännanute osalemine demokraatlikus protsessis ja integratsioonipoliitika ja -meetmete väljatöötamises, eriti kohalikul tasandil, toetab nende integreerimist,” on liikmesriikides rakendatud ebapiisavalt. MIPEXi (9) (Euroopa ja Põhja-Ameerika 31 riigi integratsiooninäitajad) kolmandas väljaandes järeldatakse, et enamikul sisserännanutest on vähe võimalusi osaleda neid puudutavas poliitikas.

1.14 Komitee on seisukohal, et tuleb käivitada proaktiivne, kahesuunalise lähenemisviisiga integratsioonipoliitika, mis on suunatud vastuvõtvale ühiskonnale ja sisserändajatele, eesmärgiga jõuda ühiskonnani, kus kõigil elanikel oleksid nende päritolust olenemata samad õigused ja kohustused ning nad jagaksid ühiseid demokraatlike, avatud ja pluralistlike ühiskondade väärtusi.

1.15 Euroopa linnades on kodanikuühiskond väga aktiivne ja tegutseb koos elamise ja kodanike integreerumise parandamise nimel. Need organisatsioonid on suurepärane ühiskondlik kapital, mis on võimeline edendama kõikides oma tegevusvaldkondades integreerivaid ühiskondi. Komitee teeb ettepaneku, et kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused hõlbustaksid kodanikuühiskonna tegevust ja edendaksid nendega konsulteerimist ja nendes osalemist avalike, läbipaistvate menetluste kaudu, mida rahastataks piisavalt. Finantseerimissüsteemid ei tohi piirata organisatsioonide sõltumatust.

1.16 Integratsiooni hõlbustamiseks tuleb tõhustada valitsemist kodanikuühiskonna osalemise süsteemide abil ning seepärast teeb komitee ettepaneku tugevdada kohalike ja piirkondlike osalemis- ja nõuandeorganite rolli ning luua uusi foorumeid ja platvorme linnades ja piirkondades, kus neid veel ei ole käivitatud, sest ühiskondliku sekkumise edu parandatakse osalussüsteemide abil.

1.17 Komitee teeb ettepaneku, et Euroopa linnavalitsused ja piirkondlikud omavalitsused asutaksid konsultatsiooninõukogusid, -foorumeid ja -platvorme, et kodanikuühiskond (sisserändajate organisatsioonid ja sisserändajate tugiorganisatsioonid, inimõiguste organisatsioonid, naisorganisatsioonid, sotsiaalpartnerid – ametiühingud ja tööandjate organisatsioonid – ning teised asjaomased valitsusvälised organisatsioonid) saaks osaleda integratsioonipoliitikas ja et temaga selles valdkonnas konsulteeritaks. Linnavalitsuste tasandil võib osalemisstruktuure kohandada kohalikele eripäradele ja need võivad olla stabiilsema või paindlikuma struktuuriga. Kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused peavad tegema jõupingutusi, et kõrvaldada takistused osalemiselt.

1.18 Komitee on seisukohal, et Euroopa Komisjon peab uues integratsiooni tegevuskavas rõhutama kohaliku ja piirkondliku tasandi tähtsust, edendades poliitiliste juhtide ja kodanikuühiskonna organisatsioonide koostööd. Just kohalikul tasandil toimib integratsioon kõige tõhusamalt ja areneb välja ühtekuuluvustunne. Selle ühtekuuluvustunde tekkimiseks on tingimata vaja osaleda ühiskonnas ja poliitikas.

1.19 Komisjoni teatises tuleb teha ettepanek luua kohalikul tasandil struktuurid sisserändajate ja kodanikuühiskonnaga konsulteerimiseks; ning Euroopa Integratsioonifond võib teha kohalike omavalitsustega koostööd nende osalustegevuste rahastamisel, tagades organisatsioonide sõltumatuse.

1.20 Järgmist vahehindamist silmas pidades on komitee seisukohal, et fond peab suurendama oma eelarvet ja võtma kohalike ja piirkondlike omavalitsuste jaoks kasutusele paindlikumad finantseerimissüsteemid. Samuti peaks fondi kuni 20 % ulatuses haldama komisjon, et rahastada ühenduse meetmeid, millel on suur lisaväärtus. Komitee jagab paljude sisserändajate organisatsioonide muret seoses asjaoluga, et fond rahastab ainult suurte organisatsioonide esitatud projekte, milles saab saavutada kõrge kaasrahastamismäära, aga ei rahasta väikesi kohalikke organisatsioone.

2. Taust ja üldmärkused

2.1 Komitee on mitme arvamusega andnud panuse integratsioonipoliitika valdkonnas ühise ELi lähenemisviisi saavutamisele: ühine integratsioonikava, ühised aluspõhimõtted, Euroopa integratsioonifond, ministrite konverentsid, riiklike integratsiooni kontaktpunktide võrgustik, integratsiooni käsiraamatud, aastaaruanded, veebileht ning Euroopa integratsioonifoorumi loomine.

2.2 Lissaboni lepinguga anti Euroopa Liidule õiguslik alus (Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 79 lõige 4), et rakendada meetmeid, millega edendada ja toetada liikmesriike kolmandate riikide kodanike integratsiooni soodustamisel.

2.3 2006. aastal kiitis komitee heaks omaalgatusliku arvamuse (10), et aidata kaasa ühenduse integratsioonipoliitika arendamisele kohalikul ja piirkondlikul tasandil. Komitee rõhutas, et integratsioonipoliitika meetmed ei ole liikmesriikide ainupädevuses, vaid ka kohalike ja piirkondlike omavalitsuste pädevuses.

2.4 Selleks et seda sotsiaalset protsessi toetaks asjakohane riiklik poliitika, on vaja head valitsemistava. Kohalikel ja piirkondlikel omavalitsustel on oma vastavates liikmesriikides neile antud volituste raames poliitilised, õiguslikud ja eelarvevahendid, mida nad peavad integratsioonipoliitika eesmärkidel asjakohaselt kasutama. Tõhususe tagamiseks ning programmide ja meetmete üldise sidususe kindlustamiseks peavad need üksteist täiendama ja olema sobivalt kooskõlastatud ning neid tuleb hinnata kolmel tasandil (riigi, piirkonna ja kohalikul tasandil).

2.5 Komitee rõhutab, et piirkondlikul ja kohalikul tasandil on kodanikuühiskond huvitatud integratsioonipoliitikast ja diskrimineerimise vastu võitlemisest ning sellele pühendunud: sisserändajate organisatsioonid ja sisserändajate tugiorganisatsioonid, ametiühingud, tööandjate organisatsioonid, inimõiguste kaitse eest ja rassismi vastu võitlevad valitsusvälised organisatsioonid; usuühingud, naisorganisatsioonid, noorsoo-, naabrusorganisatsioonid; haridus-, kultuuri- ja spordiorganisatsioonid; jne.

2.6 Komitee on juba varem märkinud, et töö on integratsiooniprotsessi võtmeelement ja lahutamatu osa, „kuna inimväärne töö on olulise tähtsusega sisserändajate majandusliku sõltumatuse seisukohalt. Samuti [aitab see] parandada sotsiaalseid suhteid ja vastastikust mõistmist vastuvõtva ühiskonna ja sisserändajate vahel” (11).

2.7 Haridus ja koolitus on integratsiooni ja võrdsete võimaluste põhieeldused. Pidevõppesüsteemid ettevõtetes peavad püüdma hõlbustada sisserändajatest töötajate kutsekvalifikatsiooni tunnustamist. EL peab kehtestama paindlikumad süsteemid päritoluriikides omandatud akadeemiliste ja kutsekvalifikatsioonide tunnustamiseks.

2.8 Komitee analüüsis (11) suuremaid sotsiaalse integratsiooni raskusi, kui sisserändajad viibivad riigis ebaseaduslikult, ja tegi ettepaneku anda ebaseaduslikele sisserändajatele üksikjuhupõhiselt Euroopa Ülemkogu poolt vastu võetud Euroopa sisserände- ja varjupaigapakti alusel võimalus muuta oma staatus seaduslikuks, arvestades nende sotsiaalset ja tööalast integratsiooni (12). Üksikjuhtumipõhised seadustamised toimuvad siseriiklike õigusaktide alusel humanitaar- või majanduslikel põhjustel, võttes arvesse naiste haavatavamat olukorda.

2.9 Läbivaadatud Euroopa Sotsiaalharta (13), Euroopa Nõugogu vahend, sätestab artiklis 19 sisserännanud töötajate ja nende perekondade integreerimise tingimused, mis peaksid komitee arvates olema inimeste arengu aluseks linnas. Euroopa Nõukogusse kuuluvast 47 riigist on harta ratifitseerinud 30. Harta sätestab olulise kollektiivsete kaebuste süsteemi, milles võivad kaebusi esitada ametiühingud, tööandjad ja kodanikuorganisatsioonid (selle süsteemi on ratifitseerinud ainult 14 riiki).

2.10 Ühtlasi on kodanikel ja esindusühendustel vastavalt ELi lepingu artiklile 11 rohkem võimalusi oma arvamusi avalikult väljendada ja vahetada kõikides ELi tegevusvaldkondades. Möödunud aastal (2010) tervitas komitee omaalgatuslikus arvamuses seda sätet kui verstaposti kodanike Euroopa arendamises (14) horisontaalse, vertikaalse ja Euroopa kodanike algatusel toimuva dialoogi kaudu. Komitee leidis, et on vaja kehtestada (kvantitatiivsed ja kvalitatiivsed) representatiivsuskriteeriumid ühenduste osalemiseks ja tegi ettepaneku, et kodanikualgatuses saaksid osaleda ELis alaliselt elavad kolmandate riikide kodanikud.

3. Euroopa Integratsioonifoorum

3.1 Euroopa Komisjoni taotlusel võttis komitee 2008. aastal vastu ettevalmistava arvamuse (15), mille alusel loodi foorum, mis peab komitee ruumides täiskogu istungeid iga kuue kuu tagant. Foorum on pidanud juba viis täiskogu istungit. Käesolev arvamus on komitee panus 5. täiskogu istungile 2011. aasta mais, kus arutati kohaliku ja piirkondliku integratsiooni tähtsust.

3.2 Foorumil osalevad ELi institutsioonid, mitmesugused eksperdid ja sada kodanikuühiskonna organisatsioonide esindajat (sisserändajate organisatsioonid, inimõiguste kaitse organisatsioonid, sotsiaalpartnerid ja teised asjaomased valitsusvälised organisatsioonid). Foorumiga konsulteerivad ELi institutsioonid, seal toimub teabevahetus ja koostatakse soovitused integratsiooni edendamiseks Euroopa tegevuskavas, võttes arvesse riikide häid tavasid. Foorumit abistab neljaliikmeline büroo (komisjon, komitee ja kaks esindajat organisatsioonidest). Erinevalt teistest komisjoni konsultatsioonisüsteemidest väljendab foorum kodanikuühiskonna häält struktureeritult, alaliselt ja proaktiivselt.

3.3 Komitee on kohustunud foorumil aktiivselt osalema ja otsustas luua SOCi sektsioonis immigratsiooni ja integratsiooni alalise uurimisrühma (IMI). Alaline uurimisrühm koostab arvamusi, peab istungeid ja teeb foorumiga koostööd.

3.4 Stockholmi programmis (16) kutsutakse komisjoni üles ka toetama liikmesriikide jõupingutusi kodanikuühiskonnaga konsulteerimisel ja selle osalemise tõhustamiseks, võttes arvesse integratsioonivajadusi eri poliitikavaldkondades. Euroopa Integratsioonifoorumil ja Euroopa integratsiooni veebilehel peab olema oluline rolli.

3.5 Mitmes liikmesriigis ja ka mõnes piirkondlikus üksuses on loodud konsultatsioonifoorumid ja -platvormid, mille kaudu osalevad kodanikuühiskonna organisatsioonid. Need kodanikuühiskonnaga ja sisserändajate organisatsioonidega konsulteerimise ja nende osalemise vormid toimivad kõige laialdasemalt just kohalikul tasandil. Need on olemuselt väga erinevad, arvestades Euroopa eri asjaolusid ning sotsiaalseid ja poliitilisi kultuure.

3.6 Enne Euroopa foorumi neljandat istungjärku tegi komitee rändepoliitika rühmale ülesandeks koostada aruanne, et hinnata siseriiklike integratsioonialaste konsultatsiooniorganite olukorda (17). Riiklikud konsultatsiooniorganid on olemas üheteistkümnes riigis (Saksamaal ja Itaalias on ainult õiguslik raamistik, aga institutsiooni ei ole veel; Iirimaal on see hiljuti asutatud). Viieteistkümnes riigis on olemas kohalikud konsultatsioonisüsteemid. Kümnes riigis on piirkondlikud konsultatsiooninõukogud (näiteks Saksamaal ja teistes föderaalriikides). Kolmes riigis (Austria, Prantsusmaa ja Kreeka) on olemas küll kohalikud konsulteerimisorganid, kuid mitte riigi tasandil..

4. Zaragoza ministrite konverents

4.1 Komitee osales viimase, Zaragozas toimunud integratsiooniteemalise ministrite konverentsi ettevalmistustes (18) kahe arvamuse kaudu (19). Foorumi esindajad osalesid ministrite konverentsil esimest korda.

4.2 Konverentsi järeldustest nähtub vajadus koostada uus integratsiooni tegevuskava. Euroopa Komisjon on lõpetamas töid uue integratsiooni tegevuskava koostamisel, mille ettevalmistamiseks koostas komitee teabearuande (20).

4.3 Zaragoza deklaratsioonis rõhutatakse, et kodanikuühiskonnal on integratsioonis aktiivne roll, ning märgitakse vajadust käivitada integratsioonipoliitika hindamiseks katseprojekt.

4.4 Riigid, piirkonnad ja kohalikud omavalitsused peavad tõhustama kohalikke integratsioonialgatusi ja kodanike osalemise meetodeid. Arendatakse võrgustike loomist ja dialoogimehhanismide kehtestamist kohalike ja piirkondlike omavalitsuste ning kodanikuühiskonna organisatsioonide vahel.

4.5 Deklaratsioonis arvestatud näitajad on tööhõive, hariduse ja sotsiaalse kaasatuse kohta ning hõlmavad ka kodanikuaktiivsust, sest sisserännanute osalemine demokraatias – aktiivsete kodanikena – aitab kaasa nende integreerumisele ja tugevdab ühtekuuluvustunnet.

4.6 Komitee, kes osales konverentsil, märkis, et lisaks kvantitatiivsetele näitajatele on vaja välja töötada kvalitatiivsed näitajad. Lisaks võiks komitee Zaragoza konverentsi järelduste rakendamisele kaasa aidata arvamuse kaudu kodanikuaktiivsuse näitajate kohta.

5. Valitsemine linnades

5.1 1985. aastal vastu võetus Euroopa kohaliku omavalitsuse harta preambulis on märgitud, (21) et „kodanike õigus osaleda ühiskondlike küsimuste lahendamises kuulub kõikidele Euroopa Nõukogu liikmetele ühistesse demokraatlikesse põhimõtetesse”. Seda õigust saab teostada kõige vahetumalt eelkõige kohalikul tasandil.

5.2 Euroopa Nõukogu 1992. aasta konventsioon nr 144 välismaalaste osalusest ühiskondlikus elus kohalikul tasandil (22) kinnitab, et välismaalaste aktiivne osalemine soodustab kohaliku kogukonna arengut ja heaolu. Konventsioon kohustab tagama residentidest välismaalastele sõnavabaduse, kogunemis- ja ühinemisvabaduse; asutama konsultatsiooninõukogud residentidest välismaalaste esindamiseks kohalikus elus, ning lõpuks andma valimisõiguse kohalikel valimistel. Sellele õigusaktile on alla kirjutanud siiski väga vähe Euroopa Nõukogu liikmesriike ning sellepärast palub komitee liikmesriikidel see ratifitseerida.

5.3 Euroopa harta inimõiguste kaitse kohta linnades (23), mille võttis St. Denis's 2000. aastal vastu üle 70 Euroopa linna, kinnitab, et linn on poliitiline ja sotsiaalne ruum kohaliku tasandi demokraatia jaoks. Linna olemuse määrab kodanike aktiivne osalemine. Hartale alla kirjutanud linnad kohustuvad tunnistama õigust osaleda kohalikus elus kohalike esindajate vabade ja demokraatlike valimiste teel, tegemata vahet välisriikide kodanikel ja oma riigi kodanikel, ning hartas tehakse ettepanek laiendada aktiivset ja passiivset valimisõigust inimestele, kes on linnas elanud vähemalt kaks aastat. Arvestades siseriiklikest õigusaktidest tulenevaid piiranguid palutakse edendada demokraatlikke tavasid, kaasates kohaliku kogukonna huve puudutavate otsuste tegemisse kodanikud, nii mehed kui ka naised, ja nende ühendused (avalike arutelude, munitsipaalreferendumite, avalike kogunemiste, rahvaalgatuste jne kaudu).

5.4 2003. aastal võtsid 128 Euroopa suurlinnast moodustatud võrgustiku Eurocities liikmed vastu dokumendi „Panus heasse valitsemistavasse sisserändajate integreerimisel ja varjupaigataotlejate vastuvõtmisel” (24). See linnade poolt ja linnade jaoks koostatud harta sisaldab integratsiooni käsitlemise üldpõhimõtteid. Hartas tunnistatakse, et kohalik integratsioonipoliitika on tõhusam, kui seda toetab terve kogukond.

5.5 Regioonide Komitee on integratsiooni alal eriti proaktiivne, olles koostanud mitmed arvamused, (25) milles ta rõhutab, et kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused on esirinnas rändepoliitika kujundamisel, rakendamisel, hindamisel ja jälgimisel ning seetõttu tuleks neid käsitleda selle arendamisel keskse tähtsusega partneritena (26). Regioonide Komitee tõstab esile ka kohalike ja piirkondlike omavalitsuste aktiivse rolli tähtsust sisserändajate integreerimisel ning teeb koostööd Euroopa Komisjoniga.

5.6 Komitee võttis vastu omaalgatusliku arvamuse, mis oli suunatud konvendile, mis töötas välja (läbikukkunud) põhiseaduse lepingut (27). Arvamuses kutsuti üles andma pikaajalise elaniku staatusega kolmandate riikide kodanikele Euroopa Liidu kodakondsuse. Komitee teeb komisjonile ja Euroopa Parlamendile ettepaneku võtta vastu uued algatused selleks, et alalistest elanikest sisserännanutele saaks anda kodanikuõigused, eelkõige kohalikul tasandil.

5.7 Komisjoni teises integratsiooni käsiraamatus poliitikakujundajatele ja erialatöötajatele (28) soovitatakse investeerida ühiskondlikesse liikumistesse ja organisatsioonidesse, suhtlemise ja dialoogi struktureerimisse ning kohalike integreerimisvõrgustike mõju suurendamisse.

5.8 SMART CITIES (29) (arukad linnad) loodi 2007. aastal aja jooksul hindamise vahendina, milles osaleb 70 Euroopa keskmise suurusega linna, millel on ühine kestliku arengu strateegia majanduse, inimeste, valitsemise, liikuvuse, keskkonna ja elukvaliteedi alal. Kasutatakse mitmesuguseid näitajaid. Komitee teeb ettepaneku võtta inimeste ja valitsemise valdkonna näitajate osas arvesse käesolevas arvamuses tehtud ettepanekuid.

5.9 „Mitmekultuurilised linnad”on Euroopa Nõukogu ja Euroopa Komisjoni ühisprogramm. See on ühismeede, mis loodi Euroopa kultuuridevahelise dialoogi aastaks nimetatud 2008. aastal. Selle eesmärk on aidata kaasa kultuuridevahelise integratsiooni mudeli väljaarendamisele kultuuriliselt mitmekesistes linnakogukondades. Sealjuures käsitletakse kultuuridevahelisust kontseptsioonina, mis edendab eri kultuuride ja rahvusrühmade lävimist, vastastikkust mõistmist ja austamist tugevdavaid poliitikameetmeid ja tavasid.

5.10 Programmi „Mitmekultuurilised linnad” dokumendis „Kodanikutunne ja osalemine mitmekultuurilises linnas” (30) analüüsitakse meetodeid ja korda, mida linnad võivad vastu võtta kultuuridevahelise dialoogi ja lävimise suurendamiseks. Dokumendis kinnitatakse Euroopa Nõukogu 1992. aasta konventsiooni välismaalaste osalusest ühiskondlikus elus kohalikul tasandil põhimõtteid ja tuuakse loov lähenemisviis, väärtustades paindlikke konsulteerimisi mitteformaalsetes ruumides; see on täiendav ja väärtuslik lähenemisviis konsulteerimisorganite põhistele pikaajalistele valitsemisstrateegiatele.

5.11 Praegu tagab riigis elavatele välismaalastele (täielikult või osaliselt) valimisõiguse suur osa liikmesriikidest: Belgia, Taani, Eesti, Soome, Kreeka, Iirimaa, Madalmaad, Malta, Portugal, Slovakkia, Hispaania, Rootsi ja Ühendkuningriik. Välismaalastest elanikkonna osalemine on siiski väike; sellepärast on komitee seisukohal, et nende osalemise edendamiseks on vaja võtta riiklikke meetmeid koostöös kodanikuühiskonnaga.

5.12 Vastavalt MIPEX III tulemuste kohaselt võivad kolmandate riikide kodanikud Euroopas kohalike omavalitsuste valimistel kandideerida kolmeteistkümnes riigis, nendel valimistel hääletada üheksateistkümnes riigis, piirkondlikel valimistel hääletada seitsmes ja üleriigilisel valimistel valida kahes riigis (Portugal ja Ühendkuningriik). Nagu juba rõhutatud, on riiklikud konsultatsiooniorganid olemas üheteistkümnes riigis ja kohalikud viieteistkümnes.

5.13 MIPEXi III andmetest selguvad väga olulised näitajad, mitte ainult riikide kohta, kes konsulteerivad sisserändajatega, vaid ka tõelise integratsioonipoliitika rakendamise kohta. Riigid, kus on tugevad konsulteerimisstruktuurid, tagavad poliitilised vabadused kõikidele inimestele, toetavad sisserändajatest kodanikuühiskonda piisavate majanduslike vahenditega, laiendavad neile valimisõiguse ja täieõigusliku kodakondsuse ning teevad rohkem selleks, et edendada kõikide elanike täielikku osalemist tööhõive-, haridus-, tervishoiu- ja eluasemeküsimustes konsulteerimise süsteemides. MIPEXi uuringus märgitakse, et konsultatsiooniorganid ei asenda valimisõigusi.

5.14 Kõige tugevamad konsultatsiooninõukogud Euroopas on need, kes tegutsevad juba kõige pikemat aega (mõned alates 70ndatest ja 80ndatest aastatest) ning nendes riikides on ka kõige suurem sisserändetraditsioon. Seevastu kõige nõrgemad on need Lõuna-Euroopa riikides, kus sisseränne on uuem nähtus. Sisserände hiljutistes vastuvõtjariikides Kesk-Euroopa riikidel, kus sisserändajaid võetakse vastu alles lühikest aega, on süsteemid vähe arenenud.

5.15 Nende platvormide analüüsimisel Euroopa Nõukogu kriteeriumide seisukohast (31), võib järeldada, et need peavad olema struktuurid, mille loomine ja püsimine ei tohi sõltuda ametivõimude ja valitsuste tahtest, vaid mis nõuavad täpseid õigusnorme. Neil peab olema võimalik vastu võtta algatusi ja nad peavad saama vastuseid ja tagasisidet nendes küsimustes, milles nendega on konsulteeritud Euroopa 5. integratsioonifoorumil kogutud tunnistuste põhjal ei ole see aga alati tavaks. Need peavad olema representatiivsed struktuurid sisserändajate selge juhtpositsiooniga ja neil peavad olema piisavad majanduslikud vahendid (32). Komitee rõhutab, kui tähtis on tagada organisatsioonide representatiivsus ning naiste osalemine.

5.16 Arvamuse koostamise raames peeti 30. märtsil 2011 Valencias Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee ja Valencia autonoomse piirkonna valitsuse Generalitat Valenciana arutelu teemal „Kohalike ja piirkondlike omavalitsuste ning kodanikuühiskonna organisatsioonide koostöö”. Eri sõnavõttudes esitati konsulteerimis- ja osalemisalaseid kogemusi, mis on saadud Roomas (Itaalia), Flandria piirkonnas (Belgia), Strasbourgis (Prantsusmaa), Dublinis (Iirimaa), Hesseni liidumaal (Saksamaa), Aarhusis (Taani) ja Valencias (Hispaania). Käesolev arvamus sisaldab mitut koosolekul jagatud kogemust ja tähelepanekut.

5.17 Komitee on seisukohal, et kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused peavad hõlbustama sisserändajate ühinemisvabaduse teostamist, sest liikmesriikide õigusaktides määratakse kolmandate riikide kodanikele piiratud kodakondsus (ebapiisav ja ebavõrdne aktiivse valimisõigusega poliitikas osalemise õiguse tunnustamine). Ühinemised soosivad organiseeritud osalust, tugevdavad solidaarsusvõrke, kindlustavad kodanike paikseks jäämise ja heaolu tingimusi ning tulevad kasuks tervele kogukonnale.

5.18 Kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused peavad edendama ühingute loomist, eriti sisserändajate seas, ja nende tugevdamist tehniliste ressurssidega (ühingute juhtimise, demokraatliku, majandus-, finants- ja kommunikatsioonijuhtimise alane nõustamine; suutlikkuse ja juhtimisoskuse suurendamise meetmed, eriti sisserändajatest naiste hulgas; foorumite ja võrgustike aktivistid, heade tavade jagamine jne); majanduslike vahenditega (teenuste osutamise toetused, lepingud või teenuste osutamiseks lepingute sõlmimine); materiaalsed vahendid (infrastruktuurid üksuste jaoks: ruumid ja põhivahendid tegevuse arendamiseks) ning pöörama erilist tähelepanu digitaalühiskonda kaasamise meetmetele.

5.19 Kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused peavad edendama sisserändajate kaasamist kodanikuühiskonna organisatsioonidesse, liikmeks ja juhatusse. Eriti tähtsad on naabrusühingud, isade ja emade ühendused hariduskogukondades, naisühendused, kultuuri-, spordi-, puhke- ja vabaajaühendused, usuühingud ning ametiühingute ja tööandjate organisatsioonid. Euroopas on ametiühingute organisatsioonides suur traditsioon, et liikmeks astuvad ja nendes osalevad sisserändajatest töötajad ning liikmeskond on etniliselt ja kultuuriliselt väga mitmekesine, ning ametiühingute organisatsioonid täidavad sotsiaalküsimuste vahendamisel tähtsat osa.

5.20 Ühtlasi tuleb hõlbustada suhet sisserändajate ühingute ja ülejäänud organiseeritud kodanikuühiskonna vahel, soodustades kõikide kodanike jaoks ühistel sotsiaalsetel eesmärkidel põhinevate võrgustike loomist (haridus, tööhõive, eluase, linnakujundus ja linnaarendus). Euroopa vabatahtliku tegevuse aasta on üks võimalus organisatsioone tunnustada ja toetada.

5.21 ELis esineb neid väga mitmesugusel kujul: foorumid, platvormid või konsultatsiooninõukogud, dialoogilauad. Kolmandas integratsiooni käsiraamatus poliitikakujundajatele on märgitud, et arutelufoorum on avalik ruum kodanikele, kus algatatakse „avatud ja lugupidavaid arvamustevahetusi sisserändajate vahel ning koos teiste elanikega või koos valitsusega” Osalejate vahel peaks tekkima probleemist ühine arusaam ja vastastikune usaldus..

5.22 Komitee on seisukohal, et Euroopa Integratsioonifoorum peab töötama ELis eksisteerivate konsultatsioonifoorumite ja -nõukogudega ühises võrgustikus. Liikmesriikide tasandil peavad ka kohalikud ja piirkondlikud foorumid looma võrgustikud (väga märkimisväärne on Taani juhtum, kus üleriigilises rahvusvähemuste nõukogus on 14 liiget, kes on valitud 42 kohaliku foorumi poolt).

5.23 Komitee soovib muuta Euroopa linnu demokraatlikumaks, edendades ühtset linnas elamisega seotud kodakondsust („linnakodakondsus”, kui kasutada Rotterdami aselinnapea sõnu), võttes arvesse, et linn on kõige tähtsam keskkond, kus kujuneb erinevate inimeste ühine ühtekuuluvustunne. Enamik sisserändajaid identifitseerib ennast pigem linnaga, kus nad elavad, kui riigiga. Just linn on koht, kus kõikidel inimestel on ühesugused probleemid, plaanid ja unistused.

6. Euroopa Integratsioonifond

6.1 Euroopa 5. integratsioonifoorumil arutati fondi toimimist Euroopa Komisjoni poolt läbi viidud vahehindamise raames. Vastavalt selle järeldustele teeb komitee ettepaneku: 6.1.1 pidada prioriteetseks fondi otsuse artiklis 10 ette nähtud koostööpõhimõtet. Selleks peavad liikmesriigid kaasama mitmeaastase programmi koostamisse, täitmisse ja hindamisse (järelhindamine) ja fondi riikides kasutamisse piirkondlikud ja kohalikud omavalitsused ning kodanikuühiskonda esindavad organisatsioonid. 6.1.2 Fondi praegused eeskirjad ja menetlused on liiga keerukad ja tekitavad halduslike takistusi, mis raskendavad nii kodanikuühiskonna kui ka piirkondlike ja kohalike omavalitsuste rahastamist (33). Komitee soovitab kõnealused eeskirjad läbi vaadata koostöös Euroopa Integratsioonifondiga ja vastavalt koostööpõhimõttele, eriti eeskirjad, mis reguleerivad fondist raha saamise nõudeid, kaasrahastamist, läbipaistvust ja töötajate küsimusi. Komitee leiab, et fondi lisandväärtuse kindlustamiseks on vaja, et kõikides rahastatavates projektides oleks tagatud, et rakendatakse esimest ühist aluspõhimõtet: „kahepoolne vastastikune omaksvõtt”.

Brüssel, 13. juuli 2011 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Staffan NILSSON

(1) ELT C 48/6, 15.2.2011, lk 6.

(2) ELT C 248, 25.8.2011, lk 135.

(3) ELT C 125, 27.5.2002, lk.112.

(4) Nõukogu dokument. 14615/04. Nõukogu ja liikmesriikide esindajate poolt 19. novembril 2004 vastu võetud ühised aluspõhimõtted.

(5) KOM(2005) 389 lõplik. „Ühine integratsioonikava Raamistik kolmandate riikide kodanike integreerimiseks Euroopa Liidus”.

(6) ELT C 347/19, 18.12.2010, lk 19.

(7) R. Gropas ja R. Zapata-Barrero (2011) „Active immigrants in multicultural contexts: democratic challenges in Europe”, A. Triandafyllidou, T. Modood ja N. Meer teoses European Multiculturalism(s): Cultural, religious and ethnic challenges. Edinburgh: Edinburgh University Press.

(8) ELT C 208, 3.9.2003, lk 76.

(9) Migrant Integration Policy Index III, 2011.

(10) ELT C 318, 23.12.2006, lk 128.

(11) ELT C 354, 28.12.2010, lk 16.

(12) Euroopa Liidu Nõukogu, 13440/08, 24. september 2008.

(13) Euroopa Sotsiaalharta. Torino, 18.10.1961. Euroopa Nõukogu (Strasbourg). Läbivaadatud: Strasbourg, 3.V. 1996 http://www.coe.int/t/dghl/monitoring/socialcharter/

(14) ELT C 354, 28.12.2010, lk 59

(15) ELT C 27, 3.2.2009, lk 114.

(16) Stockholmi programm – avatud ja turvaline Euroopa kodanike teenistuses ja nende kaitsel (ELT C 115, 4.05.2010, lk 1),punkt 6.1.5.

(17) „Consulting immigrants to improve nacional policies”, Migration Policy Group.

(18) 15. ja 16. aprill 2010.

(19) ELT C 347, 18.12.2010, lk 19 ja ELT C 354, 28.12.2010, lk 16.

(20) ELT C 48, 15.2.2011, lk 6.

(21) Euroopa kohaliku omavalitsuse harta, mille võttis vastu Euroopa Nõukogu ministrite komitee 1985. aasta juunis ja mis avati allakirjutamiseks liikmesriikidele 15. oktoobril 1985, Euroopa Nõukogu Kohalike ja Piirkondlike Omavalitsuste Kongressi 20. istungjärgu esimesel päeval.

(22) Convention on the Participation of Foreigners in Public Life at Local Level, Strasbourg, 5.02.1992.

(23) Euroopa harta inimõiguste kaitse kohta linnades, 18.5.2000.

(24) „Panus heasse valitsemistavasse sisserändajate integreerimisel ja varjupaigataotlejate vastuvõtmise”l, 28.11.2003.

(25) Regioonide Komitee arvamus teemal „Euroopa ühine sisserändepoliitika” (2009/C 76/07).

(26) Regioonide Komitee arvamus teemal „Rände suhtes võetud üldise lähenemisviisi tugevdamine: koordineerimise, ühtsuse ja koostoime suurendamine” (2009/C 211/05).

(27) ELT C 208, 3.9.2003, lk 76.

(28) „Integratsiooni käsiraamat poliitikakujundajatele ja erialatöötajatele”, teine väljaanne, mai 2007.

(29) http://www.smart-cities.eu/

(30) http://www.coe.int/t/dg4/cultureheritage/culture/Cities/paperviarregio_en.pdf.

(31) Euroopa Nõukogu 1992. aasta konventsioon nr 144 välismaalaste osalusest ühiskondlikus elus kohalikul tasandil.

(32) „Consulting immigrants to improve national policies”, Thomas Huddleston, Migration Policy Group.

(33) Vt S. Carrera ja A. Faure Atger (2011), Integration as a two-way process in the EU: Assessing the Relationship between the European Integration Fund and the Common Basic Principles on Integration, Executive Summary, Centre for European Policy Studies, CEPS: Brussels. Kättesaadav aadressil http://www.ceps.eu/system/files/research_area/2011/02/CEPS_EIF_study_summary.pdf