[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 16.7.2008

KOM(2008) 461 lõplik

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE

2003. aasta ühinemislepingus sätestatud põllumajandusliku kinnisvara omandamisega seotud üleminekumeetmete läbivaatamise kohta

KOMISJONI ARUANNE NÕUKOGULE

2003. aasta ühinemislepingus sätestatud põllumajandusliku kinnisvara omandamisega seotud üleminekumeetmete läbivaatamise kohta

Komisjon esitab käesoleva aruande nõukogule kooskõlas Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovakkia Vabariigi ühinemistingimuste aktiga ning Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatustega (edaspidi „2003. aasta ühinemisakt”). Kümnest uuest liikmesriigist seitsmes kehtestati aktiga üleminekuperiood seoses põllumajandusmaa omandamisega välismaalaste poolt, samuti sätestati selles, et „kolmandal ühinemisjärgsel aastal korraldatakse kõnealuste üleminekumeetmete üldläbivaatus. Selleks esitab komisjon nõukogule aruande.”

Komisjoni aruandele kõnealuste üleminekumeetmete ja nende mõju kohta eelnes asjaomaste riikide põllumajandussektorit käsitlev uurimus, mille teostas komisjoni nimel konsultant[1].

1. Komisjoni aruande õiguslik alus

2003. aasta ühinemisakti alusel võimaldati Tšehhi Vabariigile, Eestile, Lätile, Leedule, Ungarile, Poolale ja Slovakkiale (seitse uut liikmesriiki) üleminekuaeg , mille jooksul neil lubati jätkuvalt kohaldada kehtivaid õigusakte, millega piiratakse põllumajandusmaa ja metsa omandamist ,[2] tehes sellisel viisil erandi EÜ asutamislepingu artikliga 56 ette nähtud kapitali vaba liikumise suhtes. Ühinemisakti artikli 24 kohaselt on kõnealused üleminekumeetmed loetletud vastavalt V, VI, VIII, IX, X, XII ja XIV lisas. Osutatud lisade kapitali vaba liikumist käsitlevas peatükis on sätestatud, et „kolmandal ühinemisjärgsel aastal korraldatakse kõnealuste üleminekumeetmete üldläbivaatus . Selleks esitab komisjon nõukogule aruande . Nõukogu võib ühehäälselt ja komisjoni ettepaneku põhjal otsustada […] üleminekuperioodi lühendada või selle lõpetada .”

2. Üleminekumeetmed

Kapitali vaba liikumine on üks ühenduse õigusega tagatud põhiõigustest. See hõlmab investeeringuid kinnisvarasse,[3] olenemata üleminekuperioodidest, mis on seitsmes uues liikmesriigis kehtestatud välismaalaste poolt põllumajandusmaa omandamise suhtes. Kõnealuste meetmete taotlemise ja nende lubamise peamine põhjus näib olevat seitsme uue liikmesriigi vajadus kindlustada ühisturule ja ühisele põllumajanduspoliitikale ülemineku kontekstis põllumajandusliku tegevuse sotsiaalmajanduslikud tingimused . Eelkõige oli meetmete võtmise põhjuseks mure ülejäänud ELiga võrreldes suurest maahindade ja sissetulekute vahest tuleneva võimaliku üleminekumõju pärast. Samuti oli ajutiste erandite eesmärgiks hõlbustada erastamisprotsessi ning mõnes riigis ka põllumajandusmaa põllumeestele tagastamist. Piiravate meetmete ajalised piirangud määrati kindlaks, pidades silmas vajadust vähendada välisinvesteeringutele seatud pikaajaliste piirangute negatiivset mõju seitsme uue liikmesriigi põllumajandussektori arengule, mille puhul arvati, et see võib lähiaastatel pidurdada tootlikkuse ja konkurentsivõime kasvu. Üleminekuperiood on Poolas 12 aastat ning Tšehhi Vabariigis, Eestis, Ungaris, Lätis, Leedus ja Slovakkias seitse aastat.

3. Aruande eesmärgid

Komisjoni eesmärk oli läbi vaadata üleminekumeetmed ja nende mõju ning koostada aruanne võimaluste kohta liikuda üleminekumeetmete lõpetamise suunas . Võttes arvesse ajutiste erandite tegemise põhjuseid, otsustas komisjon uurida, kas seitsme uue liikmesriigi vahepealne areng on algsed probleemid piisavalt lahendanud, et erandi saaks lõpetada enne tähtaja lõppu . Selle raames korraldati uuring ning ühinemisläbirääkimiste järgse arengu analüüs ja võrreldi seda „vanade” liikmesriikide olukorra ja arenguga.

4. Metoodika

Selleks et mõista maaomandiga seotud piirangute mõju praegu ja tulevikus, keskenduti uuringus kahele küsimusele: kas seitsme uue liikmesriigi mure, et välismaalased võivad asuda massiliselt maad ostma, on jätkuvalt asjakohane ning millisel määral on välismaalastele vara omandamisel seatud piirangud mõjutanud maadevahetuse ja maade jaotamise ning tootlikkuse kasvu tõhusust seitsmes uues liikmesriigis. Uuringus keskenduti järgmistele põhiteemadele: seitsme uue liikmesriigi üleminekupiirangute võrdlev analüüs; muud põllumajandusmaa ja maatehingute turgu mõjutavad tegurid; põllumajandusmaa turgude areng viimastel aastatel, eriti maahindade ja rendihindade valdkonnas, ning selle lähenemine EL15 olukorrale; seitsme uue liikmesriigi põllumajanduse tulemuslikkuse põhinäitajate analüüs võrdluses EL15 näitajatega.

5. Ülevaade olukorrast kolm aastat pärast ELiga ühinemist

Seitsmes uues liikmesriigis välismaalaste poolt põllumajandusliku kinnisvara omandamise suhtes kehtivad õiguslikud piirangud

Seitse uut liikmesriiki väljendavad välismaalaste poolt põllumajandusliku kinnisvara omandamise suhtes kehtivaid piiranguid erinevalt . See kehtib peamiselt „välismaalaste” määratluse ning tingimuste kohta, mida välismaalased peavad täitma, et nad võiksid (erandkorras) põllumajanduslikku kinnisvara omandada (I lisa).

Välismaalaste määratlusega seoses on Ungari ainus riik, kus äriühingud ei või olla põllumajandusmaa omanikud (tegemist on mittediskrimineeriva piiranguga). Mis puutub (erandkorras) omandamise õigustesse, siis lubatakse kõigis seitsmes uues liikmesriigis põllumajandusmaad omandada välismaalastel, kes on vähemalt kolme aasta jooksul riigis elanud ning kõnealusel maal põllumajandusega tegelnud. Tšehhi Vabariik ja Leedu lähevad isegi kaugemale, lubades niisugustel isikutel omandada igasugust põllumajandusmaad. Lisaks lubavad Eesti, Leedu ja Slovakkia põllumajandusmaad omandada riigis registreeritud äriühingutel, mille enamusosalus kuulub välismaalastele. Peale selle tehakse Eestis piirangute suhtes erand alla 10 ha suuruste ning Poolas alla 1 ha suuruste maatükkide puhul (välja arvatud piirialadel). Ungari lubab omandada väga väikesi talumajapidamisi (6000 m2 või väiksemaid) ning intensiivseks loomapidamiseks vajalikke põllumajandushooneid. Väga oluline on see, et seitsmest uuest liikmesriigist ei piirata üheski põllumajandusmaa rentimist välismaalaste poolt . Erinevused näitavad, et välismaalaste suhtes ei rakendata põllumajandusmaa omandamise täielikku ja ranget keeldu ning seetõttu ei saa neid pidada üleminekueesmärkide saavutamisel väga olulisteks.

Seitsme uue liikmesriigi vahelisi erinevusi silmas pidades on huvitav märkida, millises ulatuses välismaalased on tegelikult saanud põllumajandusmaad osta. Ametliku statistika kohaselt on välismaalaste osakaal põllumajandusmaa omanike seas üsna väike. Näiteks Ungaris moodustasid välismaalaste põllumajandusmaaga tehtavad tehingud aastatel 2005 ja 2006 alla 0,2% kogukäibest. Lätis on see protsent seitsme uue liikmesriigi kõrgeim, kuid sealgi ei ületa see sama võrdlusperioodi jooksul 2%. Uuringus osalenud riiklikud maaeksperdid rõhutasid siiski, et ametlikus statistikas tõenäoliselt alahinnatakse välismaalaste osakaalu põllumajandusmaa omanike seas, kuna arvesse ei võeta kohalike vahendajate tehinguid ega mitteametlikke lepinguid, mida ametiasutustes ei registreerita.

Omandile seatud piirangud ja maaturud

Välismaalaste omandile seatud piiranguid on oluline vaadelda maaturgude toimimise laiemas kontekstis. Seitsme uue liikmesriigi puhul tuleb meenutada, et piirangud ei mõjuta põllumajandusmaa rentimist . Maatehinguid mõjutavad muud, eriti institutsioonilised tegurid hõlmavad kapitaliturgude piiranguid ja puudusi. Maaturgude tehingukulud ja omandiõigusega seotud ebaselgus on jätkuvalt olulised ning avaldavad märkimisväärset mõju maade jaotamisele. Omandiõigusega seotud ebaselgusest ning eelkõige lõpule viimata erastamisest tulenevad probleemid mõjutavad, ehkki erinevalt ja erineval määral, nii müügi- kui ka renditurgu ning on peamine tegur, mis mõjutab maa müügi- ja rendihindu.

Välisinvesteeringud

Välisinvesteeringutel oleks põllumajandussektoris oluline pikaajaline mõju vajaliku kapitali ja oskusteabe tagamisele, maaturu toimimisele ning põllumajanduse tootlikkusele. Seitsme uue liikmesriigi välismaiste otseinvesteeringute kogumahust, mis oli 2004. aastal ligikaudu 170 miljardit eurot, on seni põllumajandussektorisse investeeritud vaid alla 1 miljardi euro. Sellele vaatamata on kehtivaid ajutisi piiranguid silmas pidades tegemist hinnatava kapitali juurdevooluga. Sellest nähtub, et põllumajandusmaa „mitteametlikke“ välismaalastest omanikke on juba praegu rohkem, kui ametlik statistika näitab, ning ühtlasi osutab see põllumajandusettevõtete rentimisele ja investeeringutele äriühingute omandisse kuuluvatesse põllumajandusettevõtetesse. Kõnealuste (seni väheste) investeeringute otsesele (horisontaalsele) mõjule põllumajandussektoris võib lisada toiduainetetööstusse tehtavate, praegu 9 miljardi euro suuruse kogusummaga investeeringute (tõenäoliselt) palju suurema kaudse (vertikaalse) mõju. Kõik see aitab põllumajandussektoris üleminekuprotsessi hõlbustada.

ELiga ühinemise mõju seitsme uue liikmesriigi maaturgudele

ELiga ühinemine on avaldanud kaudset mõju seitsme uue liikmesriigi maaturgudele. See on stimuleerinud otseinvesteeringuid 15 varasemast liikmesriigist, täiendades eespool osutatud tegurite mõju. Stimuleerides finantssektori reforme ning julgustades EL15 finantsasutusi uutes liikmesriikides üha aktiivsemalt tegutsema, parandas see krediidi- ja kindlustusvõimalusi ning leevendas maaturgude tõhustamise peamisi takistusi. Samuti on tänu sellele oluliselt kasvanud seitsme uue liikmesriigi põllumeestele ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP) raames antavad toetused . Ehkki seitsme uue liikmesriigi põllumajandusettevõtetel on õigus saada üksnes osa toetustest, mida saavad EL15 põllumajandusettevõtted, moodustavad need toetused siiski olulise osa kõnealuste põllumajandusettevõtete sissetulekust. Toetused parandavad seitsme uue liikmesriigi põllumajandustootjate sotsiaalseid tingimusi ning edendavad koos paremate krediidivõimalustega õigeaegselt kodumaiste investorite põllumajandusmaa omandamise stiimuleid ja võimalusi, samuti on need juba praegu oluliselt kasvatanud põllumajandusettevõtete sissetulekuid, maatehingute arvu ja maahindu.

Seitsme uue liikmesriigi maaturgude muutmine

Maad renditakse märkimisväärselt rohkem kui müüakse[4]. Kõigis seitsmes uues liikmesriigis peale Läti ja Poola on üle poole põllumajandusmaast rendile antud ning see osakaal on EL15 keskmisest oluliselt suurem. Seevastu Läti ja Poola näitajad on alla EL15 keskmise.

Maamüügiturgu on viimastel aastatel tugevasti mõjutanud erastamisprogrammide raames toimunud riigimaa müük. Eriti kehtib see Tšehhi Vabariigi, samuti aga Poola ja Leedu kohta. Eestis ja Lätis on erastamine suures osas lõppenud ning ehkki Ungaris ja Slovakkias võidakse tulevikus riigimaad erastada, ei mõjuta see praegu maamüügiturgu märkimisväärselt.

Uurimuses kasutati maa müügi ja -rendihindade statistika saamiseks riiklikke allikaid. Võimaluse korral on komisjon kasutanud ka EUROSTATi arvandmeid. Statistika katvuse ja kvaliteedi seisukohast on veel arenguruumi ning tulemuste saamiseks läheb aega. Niipalju kui oli võimalik hinnata, võib öelda, et aastatel 2000–2006 kasvasid kõigis riikides peale Tšehhi Vabariigi ja Slovakkia märkimisväärselt maa müügihinnad (II lisa), mis on väljendatud riikide valuutas ja mille puhul on arvesse võetud inflatsiooni. Keskmine kasv ulatus umbes 10 protsendist aastas (Poola) ligikaudu 60 protsendini aastas (Läti). Oluline on märkida, et hinnatõusu põhiosa leidis aset ELiga ühinemise aastal. Tšehhi Vabariigis ja Slovakkias toimus pärast 2001. aastast tegelikult hinnalangus. Tol ajal kasvas Tšehhi Vabariigis erastamise tulemusel oluliselt riigimaa müük.

Rendihinnad ei tõusnud kokkuvõttes ilmselt rohkem kui maa müügihind, ehkki riigiti võib täheldada erinevaid tendentse (II lisa). Poolas ajavahemiku 2000–2006 alguses täheldatud tõusutrend muutus perioodi lõpupoole languseks. Kõnealuses ajavahemikus kasvasid rendihinnad siiski keskmiselt 4% aastas. Teistes riikides oli hinnatõus stabiilsem, ulatudes 6 protsendist aastas (Ungaris) rohkem kui 20 protsendini aastas (Leedus). Pidades silmas tõsiasja, et renditurg oli välismaalastele avatud, samas kui maamüügiturg oli neile suures osas suletud, on oluline märkida, et rendihindade tõus oli kokkuvõttes üsna mõõdukas.

Perioodi lõpuks oli hinnatase seitsmes uues liikmesriigis jätkuvalt väga erinev (III lisa). Maa müügihind oli aastatel 2005–2006 ühisrahasse teisendatult madalaim Eestis ja Leedus, kus see ei ületanud 800 eurot hektari eest. Seda ületati suuresti Poolas (1927 eurot/ha)[5] ning Tšehhi ja Slovakkia Vabariigis (vastavalt 1625 eurot/ha ja 1017 eurot/ha). Lätis oli hinnatase kõrgeim, 3591 eurot/ha. Hinnatasemete vahe osaliseks põhjuseks võib siiski pidada ka statistilist hälvet, kuna hinnaarvestuste tegemisel lähtuvad riigid jätkuvalt eri alustest. Taas kord võib rendihindade puhul täheldada teistsugust tendentsi. Arvandmed esitanud riikidest oli hinnatase madalaim Slovakkias (2005. aastal 18 eurot/ha) ning kõrgeim Ungaris (67 eurot/ha)[6]. Tšehhi Vabariigis, Leedus ja Poolas oli hinnatase keskmine: vastavalt 32, 33 ja 41 eurot hektari eest[7].

Hinnatõusu ja hinnatasemete mudelid näivad osutavat sellele, et peale avatuse välisinvestorite suhtes mõjutavad põllumajandusturu arengut jätkuvalt tugevasti ka muud institutsioonilised tegurid, nagu näiteks kapitaliturgude kitsendused ja puudused, maaturgude tehingukulud ning omandiõiguse vallas valitsev ebaselgus, samuti lõpule viimata erastamisprotsess. Lisaks näib rendihindade suhteliselt väike tõus osutavat sellele, et turgude välisinvestoritele avamise tõttu tekkiva järsu hinnatõusu riski saab siiski ohjata.

Hinnatõusu tulemusel väheneb maa müügihindade vahe uutes ja vanades liikmesriikides järk-järgult (III lisa), ehkki protsess pole veel kaugeltki lõpule jõudnud. Võrdlus Ida-Saksamaaga võib osutuda kasulikuks, kuna selles piirkonnas oli seitsme uue liikmesriigiga sarnaselt kasutusel üleminekuaeg, kuid erinevalt seitsmest uuest liikmesriigist olid Ida-Saksamaa ja ELi piirid 90. aastate algusest peale täielikult avatud. Võrdluses osutatud piirkonnaga võib öelda, et Poola on saavutanud umbes poole sealsest hinnatasemest, samas kui Tšehhi Vabariik, Ungari ja Slovakkia Vabariik jäävad pisut allapoole. Üksnes Läti läheneb Ida-Saksamaa hinnatasemele, mis on omakorda lähedal naaberriigi Rootsi hinnatasemele (vt siiski eespool tehtud märkus erinevate arvestusmeetodite kohta). Pidades jätkuvalt silmas, et renditurg on välismaalastele avatud, on üllatav tõdeda, et lähenemine ei ole rendihindade puhul üldiselt olnud suurem kui maa müügihindade puhul.

Põllumajandussektori sotsiaalmajanduslik struktuur

Seitsme uue liikmesriigi põllumajandussektori jätkuv ümberkujundamine, mille tulemusel maakasutus ja tootmine muutub üha tõhusamaks, on viimastel aastatel näidanud märkimisväärseid tulemusi, mis väljenduvad ennekõike saagikuses, aga üha rohkem ka tööviljakuses. Näiteks teraviljakasvatuse (nisu) valdkonnas on seitsme uue liikmesriigi Kesk-Euroopa riigid saavutanud umbes 60% (Poola) kuni 90% (Tšehhi Vabariik) EU15 saagikusest. Balti riigid jäävad sellest esialgu veel maha. Piimatootmises on kõik seitse uut liikmesriiki saavutanud EL15 keskmisele piimaannile lähedase taseme.

Tootlikkuse seisukohast ei ole olukord siiski sama positiivne. Näiteks võib öelda, et ehkki tööviljakuse (kogulisandväärtus töötaja kohta) vahed on aastatega vähenenud, on erinevused nii seitsme uue liikmesriigi vahel kui ka võrdluses EL15ga jätkuvalt suured.

6. Järeldused

a) Seitsme uue liikmesriigi ühinemisläbirääkimistel esile kerkinud mured, eelkõige mure ülejäänud ELiga võrreldes maahindade ja sissetulekute suurte vahede võimaliku mõju pärast põllumajandussektorile, on olulised, kuid ei tohiks varjutada erilise tähtsusega küsimusi, mis teataval määral pidurdavad jätkuvalt põllumajanduse struktuurilist reformimist, mida on vaja seitsmes uues liikmesriigis tootlikkuse tõstmiseks ja sissetulekute suurendamiseks. Seitsme uue liikmesriigi põllumajandusmaa turgusid mõjutavad institutsioonilised tegurid, nagu näiteks lõpule viimata erastamisprotsess, omandiõiguse ja kaasomandi tingimustega seotud ebaselgus ning maatehingutega seotud keerukad ja kulukad toimingud.

b) Välisinvestorite märkimisväärne tegutsemine seitsmes uues liikmesriigis põllumajandusmaa rentimise kaudu on suudetud nähtavate vapustusteta süsteemiga kohandada ning seda võib koguni käsitada eespool osutatud institutsiooniliste piirangute kaotamise seisukohast kasulikuna. See võib põllumajandusreformi positiivselt mõjutada uute tehnoloogiate kasutuselevõtmise ja tootmiseks äärmiselt vajaliku kapitali tagamise kaudu. Lisaks võib see mõnes seitsmest uuest liikmesriigist aidata lõdvendada domineerivate suurte põllumajandusettevõtete omanike haaret ebaselgetes omandisuhetes olevate hajutatud väiksemate maaomanike üle, mis hoiab maahinnad madalal ning takistab maaomandi ümberjaotamist eesmärgiga luua suuremaid ühendatud maatükke.

c) Komisjoni uurimus näitas, et seitsme uue liikmesriigi ja EL15 vaheline maahindade ja sissetulekute vahe on viimastel aastatel vähenenud. Hinnad on siiski täielikust lähenemisest kaugel, ehkki see ei ole eesmärk ning seda ei käsitata erandite lõpetamise eeltingimusena. Ka EL15 riikide vahel on selged hinnavahed, ehkki need on väiksemad ja keskmine hinnatase on kõrgem. Eriti välismaalaste poolt maa omandamisega seotud tehingukulud võivad ka EL15 riikides mängida olulist, ehkki väiksemat rolli. Seitsme uue liikmesriigi rendihindade senine areng näib osutavat sellele, et suuremaid hinnavapustusi ei ole ette näha ning maa müügihindade järkjärguline lähenemine EL15 keskmisele tasemele võib jätkuda, kui seitsme uue liikmesriigi maamüügiturud avatakse samal määral nagu EL15 riikides.

d) Põllumajandustootmise sotsiaalmajanduslikud tingimused on paranenud ning oodatakse selle positiivse tendentsi jätkumist. Seitsme uue liikmesriigi ja EL15 tööjõudluses on siiski säilinud suur vahe. Seetõttu peavad seitsme uue liikmesriigi ametiasutused jätkuvalt tegelema institutsiooniliste probleemide lahendamisega, mis pidurdavad maakasutuse ja põllumajandustootmise ratsionaliseerimise protsessi. Välismaalaste osalemine põllumajandussektoris, mis praegu avaldub rentimises ja hiljem ka maa omandamises, soodustab seda protsessi praegu ja loodetavasti ka edaspidi.

e) Võttes arvesse 2003. aasta ühinemisaktis käesoleva aruande koostamiseks ette nähtud tähtaega, on vaadeldud ajavahemik muidugi liiga lühike,[8] et oleks võimalik koguda rohkem empiirilist tõendusmaterjali ühinemise mõju kohta põllumajandusmaa ostmisele välismaalaste poolt. Komisjoni uurimus näitas siiski, et seitse uut liikmesriiki peaksid hästi läbi mõtlema, kuidas ülejäänud üleminekuaega sektori arengu edendamiseks edukalt ära kasutada ning üleminekuaja vältimatult saabuvat lõppemist ette valmistada. Selles kontekstis peaksid seitsme uue liikmesriigi ametiasutused kaaluma välismaalaste poolt maa omandamisele seatud piirangute osalist ajutist leevendamist viisil, mis soodustaks põllumajandusreforme. Näiteks võiks kaaluda mõnes seitsmest uuest liikmesriigist juba osaliselt rakendatud järgmiste väiksemate reformide elluviimist:

- suurendada niisuguste maatükkide maksimaalset pindala, mida välismaalased tohivad piiranguteta osta. Näiteks võiks kaaluda 10 hektari piiri nagu Eestis, ning

- võimaldada välismaalastel, kes rendivad põllumajandusvaldust, omandada piiranguteta põllumajandushooned ja maa, millele need on ehitatud.

Komisjoni vastus:

Tuginedes seitsme uue liikmesriigi põllumajandusmaa omandamisega seotud üleminekumeetmete vahehindamises kirjeldatud olukorrale, ei pea komisjon vajalikuks kõnealuste meetmete ajalisi piiranguid lühendada.

I lisa: seitsme uue liikmesriigi põllumajandusmaa omandamisega seotud õiguslikud piirangud

Tšehhi Vabariik | Eesti | Ungari | Läti | Leedu | Poola | Slovakkia |

Kas ELi kodanikud saavad vaatamata piirangule maad osta? | Jah, kui ollakse abielus Tšehhi kodanikuga kui isik on riigis elanud ja põllupidamisega tegelnud vähemalt 3 aastat, võib ta riigis maatüki osta. | Alla 10 ha suurused maatükid: Jah. Täiendavaid tingimusi ei ole vaja täita. Üle 10 ha suurused maatükid: Jah, kui ollakse abielus Eesti kodanikuga kui isik on riigis elanud ja põllupidamisega tegelnud vähemalt 3 aastat, võib ta rendil olnud maatüki osta. | Jah, kui ollakse abielus Ungari kodanikuga kui isik on riigis elanud ja põllupidamisega tegelnud vähemalt 3 aastat, võib ta rendil olnud maatüki osta. | Jah, kui isik on riigis elanud ja põllupidamisega tegelnud vähemalt 3 aastat, võib ta rendil olnud maatüki osta; kui ollakse abielus Läti kodanikuga, kuid üksnes kaasomanikuna. | Jah, kui ollakse abielus Leedu kodanikuga kui isik on riigis elanud ja põllupidamisega tegelnud vähemalt 3 aastat, võib ta riigis maatüki osta. | Alla 1 ha suurune maatükk, mis ei asu piirialadel: Jah, kui isik on Poolas elanud vähemalt viis aastat kui ollakse abielus Poola kodanikuga Muud maatükid: kui ollakse abielus Poola kodanikuga kui isik on riigis elanud ja põllupidamisega tegelnud vähemalt 3 aastat, võib ta rendil olnud maatüki osta. | Jah, kui ollakse abielus Slovakkia kodanikuga kui isik on riigis elanud ja põllupidamisega tegelnud vähemalt 3 aastat, võib ta rendil olnud maatüki osta. |

Kas juriidiline isik tohib põllumajandusmaad osta? | Jah | Jah | Ei | Jah | Jah | Jah | Jah |

Kas juriidiline isik, kes on riigis registreeritud, kuid kuulub välismaalastest omanikele, tohib põllumajandusmaad osta? | Jah, kui välismaalastele kuuluvad vähemusaktsiad | Jah | Ei | Jah, kui välismaalastele kuuluvad vähemusaktsiad | Jah | Jah, kui välismaalastele kuuluvad vähemusaktsiad | Jah |

II LISA: põllumajandusmaa hinnad seitsmes uues liikmesriigis, 2000–2006

Hektari hind omavääringus 2005. aasta hindade alusel

MÜÜK | |2000 |2001 |2002 |2003 |2004 |2005 |2006 | | |Tšehhi Vabariik (CZK) |61134 | |48976 |50501 |50601 |48279 |45118 | | |Eesti (EEK) *) | |3850 | |4985 | |7255 | | | |Läti (Latt) | | |370 |383 |733 |1602 |2346 | | |Leedu (LTL) |1139 |1185 |1663 |1398 |1439 |1851 |2441 | | |Ungari ( 1000 HUF) *) | | | | |174 |196 |[373] **) | | |Poola (PLN) ***) |5476 |5649 |5375 |6088 |6776 |8244 |9171 | | |Slovakkia Vabariik (SKK) |50672 |47113 |45438 |41781 |38908 |37850 |36303 | | | | | | | | | | | | Rent | |2000 |2001 |2002 |2003 |2004 |2005 |2006 | | |Tšehhi Vabariik (CZK) *) |599 |716 |762 |788 |867 |960 |940 | | |Eesti (EEK) | | | | | | | | | |Läti (Latt) | | | | | | | | | |Leedu (LTL) |35 |44 |47 |49 |60 |77 |110 | | |Ungari (HUF) | |12837 |12780 |14851 |14871 |15720 |17101 | | |Poola (PLN) *) |132 |104 |101 |122 |200 |141 |164 | | | Slovakkia Vabariik (SKK) *) | |368 |462 |479 |562 |684 | | |Allikad: EUROSTAT, kui ei ole osutatud teisiti. EUROSTATi andmed on arvestatud 2005. aasta hindade alusel EUROSTATi jooksvate hindade põhjal.

*) Kogutud riiklikest allikatest, mida on kasutatud uuringus „Uutes liikmesriikides põllumajandusliku kinnisvara omandamise valdkonnas üleminekuperioodil säilitatud piirangute läbivaatus”.

**) FADNi 2006. aasta andmed viljelusmaa kohta.

***) EUROSTATi andmed viljelusmaa kohta.

III LISA: põllumajandusmaa hinnad seitsmes uues liikmesriigis ja valitud EL15 riikides, 2000–2006 eurot hektari eest (kehtiva vahetuskursi alusel)

MÜÜK | |2000 |2001 |2002 |2003 |2004 |2005 |2006 | | |Tšehhi Vabariik |1556 |1403 |1528 |1522 |1561 |1621 | 1625 | | |Eesti*) | |218 | |297 | |464 | | | |Läti | | |546 |526 |1031 |2301 | 3591 | | |Leedu |294 |321 |468 |390 |406 |536 | 734 | | |Ungari*) | | | | |676 |742 |[1550] **) | | |Poola***) |1194 |1415 |1307 |1308 |1465 |2049 |2385 | | |Slovaki Vabariik |895 |878 |888 |912 |946 |981 | 1017 | | | | | | | | | | | | |Taani |10330 |12211 |12920 |14669 |15995 |18787 |22791 | | |Saksamaa |9081 |9427 |9465 |9184 |9233 |8692 | 8909 | | |Lääne-Saksamaa*) |16830 |17246 |16966 |16489 |16035 | | | | |Ida-Saksamaa*) |3631 |3811 |4014 |3831 |3944 | | | | |Prantsusmaa*) |4913 |5384 |5778 |6079 |6567 | | | | |Holland |35713 |37150 |40150 |34160 |31432 |30235 |31290 | | |Rootsi |1989 |1988 |2019 |2126 |2455 |3351 |3706 | | | | | | | | | | | | Rent | |2000 |2001 |2002 |2003 |2004 |2005 |2006 | | |Tšehhi Vabariik*) |15 |20 |24 |24 |27 |32 |32 | | |Eesti | | | | | | | | | |Läti | | | | | | | | | |Leedu |9 |12 |13 |14 |17 |22 |33 | | |Ungari | |41 |45 |53 |57 |63 |67 | | |Poola*) |29 |26 |25 |26 |43 |35 |41 | | |Slovakkia*) | |7 |9 |10 |14 |18 | | | | | | | | | | | | | |Taani |328 |346 |368 |391 |399 |397 |456 | | |Saksamaa | |164 | |174 | |176 | | | |Lääne-Saksamaa*) | |225 | |261 | | | | | |Ida-Saksamaa*) | |104 | |116 | | | | | |Prantsusmaa*) |124 |123 |124 |123 |122 | | | | |Holland |405 |443 |445 |445 |447 |462 |466 | | |Rootsi |107 |104 |108 |110 |110 |108 |110 | |Allikad: EUROSTAT, kui ei ole osutatud teisiti

*) Kogutud riiklikest allikatest, mida on kasutatud uuringus „Uutes liikmesriikides põllumajandusliku kinnisvara omandamise valdkonnas üleminekuperioodil säilitatud piirangute läbivaatus”.

**) FADNi 2006. aasta andmed viljelusmaa kohta.

***) EUROSTATi andmed viljelusmaa kohta.

[1] Euroopa Poliitikauuringute Keskus, „Uutes liikmesriikides põllumajandusliku kinnisvara omandamise valdkonnas üleminekuperioodil säilitatud piirangute läbivaatus” (http://ec.europa.eu/internal_market/capital/reports).

[2] Uurimus käsitleb üksnes põllumajandusmaa ja metsa omandamist. Küprosele, Tšehhi Vabariigile, Ungarile ja Poolale lisaeluasemega seoses võimaldatud 5 aasta jooksul kehtivaid üleminekumeetmeid ei ole vaja läbi vaadata.

[3] Vt nõukogu 24. juuni 1988. aasta asutamislepingu artikli 67 rakendamist käsitleva direktiivi 88/361/EMÜ I lisas sätestatud kapitali liikumise nomenklatuur (EÜT 1988 L 178, lk 5). Ehkki direktiiv tunnistati Maastrichti lepinguga kehtetuks, on Euroopa Kohus omistanud nomenklatuurile soovitusliku tähenduse.

[4] Maa rentimisel on eriti suur osatähtsus Slovakkias, Ungaris, Tšehhi Vabariigis, Eestis ja Leedus, kus põllumajandusettevõtted rendivad üle 50% kogu põllumajandusmaast. Lätis on rentimise osakaal 24% ja Poolas 22%. Aastatel 2003–2005 vähenes renditud maa osakaal kogu põllumajandusmaast veidi (1–4%) kõigis riikides peale Ungari, kus see kasvas 3%.

[5] 2005. aasta põllumajandusmaa hindade andmed uuringust „Uutes liikmesriikides põllumajandusliku kinnisvara omandamise valdkonnas üleminekuperioodil säilitatud piirangute läbivaatus”. EUROSTATi 2005. andmed kajastavad üksnes viljelusmaa hinda, mis oli 2049 eurot/ha.

[6] 2006. aasta andmed. 2005. aastal: 63 eurot/ha.

[7] 2006. aasta andmed. 2005. aastal: vastavalt 32, 22 ja 35 eurot hektari eest.

[8] Aruande vastuvõtmise ajal kättesaadav statistika kajastab mõne liikmesriigi puhul üksnes 2006. aastat. Kõige põhjalikumad maahindade andmed, mida saab kasutada „uute” ja „vanade” liikmesriikide võrdlemiseks, kajastavad üksnes 2004. ja 2005. aastat.