Liiklevate sõidukite tehnokontrolli tehakse tavaliselt mitmes järgus. Kõigepealt hinnatakse seisva sõiduki seisundit visuaalselt ja kontrollitakse viimase tehnokontrolli (kui see on asjakohane) ja -ülevaatuse dokumente. Samuti võib kontrollida kohapeal või lähedal asuvas ülevaatuspunktis üksikasjalikult direktiivi 2000/30/EÜ kohaselt kontrollitavate punktide loetelu põhjal, kas tehnoseisundis esineb puudusi. Üksikasjaliku kontrolli korral tuleb tulemused dokumenteerida tehnokontrolliaktis, mis koostatakse direktiivis esitatud näidise järgi. Aktis sisalduvad andmed on aluseks teabele, mida liikmesriigid peavad komisjonile esitama.

Liiklevate sõidukite tehnokontrolliks tuleks tarbesõidukeid valida sihipäraselt ja eelkõige on vaja kindlaks teha sellised sõidukid, mis kõige tõenäolisemalt on halvasti hooldatud.

Vastavalt direktiivile 2009/40/EÜ (mootorsõidukite ja nende haagiste tehnoülevaatuse kohta) tuleb tarbesõidukeid kontrollida igal aastal. Kuna aga iga-aastast ülevaatust peetakse ebapiisavaks tagamaks, et need sõidukid on sõidukorras järjestikuste tehnoülevaatuste vahelisel ajal, tuleb vajaliku liiklusohutuse meetmena teha liiklevate sõidukite tehnokontrolli ka täitemeetmena.

Euroopa Parlament ja nõukogu vaatasid 2014. aastal läbi liiklevate tarbesõidukite tehnokontrolli eeskirjad ja menetlused. 3. aprillil 2014 võeti vastu direktiiv 2014/47/EL (edaspidi „direktiiv 2014/47/EL“). Seda on kohaldatud alates 20. maist 2018. Direktiiviga 2014/47/EL võeti muu hulgas kasutusele kaks kontrolliliiki – esmane ja üksikasjalikum tehnokontroll – ning kehtestati nõue, et liiklevate sõidukite esmaste tehnokontrollide koguarv ELis peab kalendriaastal vastama vähemalt 5 %-le liikmesriikides registreeritud sõidukite koguarvust. Selle eesmärgi saavutamiseks peab iga liikmesriik tegema jõupingutusi, et teha vajalik arv tehnokontrolle, mis on proportsionaalne tema territooriumil registreeritud sõidukite koguarvuga. Eesmärgi täitmist tuleb esimest korda käsitleda 31. märtsiks 2021 aastate 2019–2020 kohta esitatavas aruandes.

Direktiivis 2000/30/EÜ on loetletud üheksa liiklevate sõidukite tehnokontrolli valdkonda. Täpsemad üksikasjad on esitatud 4. jaos. Kui kontrollimise käigus selgub, et tarbesõiduk kujutab endast tõsist ohtu selles viibijatele või teistele liiklejatele, võib selle sõiduki kasutamise keelata seni, kuni kõik avastatud ohtlikud puudused on kõrvaldatud. Pärast sõiduki kontrolli tuleb kõik avastatud puudused dokumenteerida juhile antavas tehnokontrolliaktis.

Direktiiviga 2000/30/EÜ on nõutud, et pärast andmete kogumist esitab komisjon nõukogule liikmesriikidelt saadud andmete põhjal aruande direktiivi kohaldamise kohta koos saadud tulemuste kokkuvõttega. See ongi käesoleva aruande teema. Samuti on direktiiviga 2000/30/EÜ nõutud, et komisjon edastab Euroopa Parlamendile direktiivi artikli 6 kohaselt liikmesriikidelt saadud teabe.

Direktiivi 2000/30/EÜ kohaselt peavad liikmesriikides liiklevad tarbesõidukid läbima liiklevate sõidukite tehnokontrolli, st tehnoülevaatuse, mille eesmärk on suurendada liiklusohutust ja kaitsta keskkonda. Selle artiklis 6 on sätestatud, et liikmesriigid peavad esitama komisjonile iga kahe aasta järel kahe eelneva aasta jooksul kogutud andmed järgmise kohta:

·käesolevas aruandes käsitletav liiklevate sõidukite tehnokontroll, millega tagatakse, et tarbesõidukeid kasutatakse ainult juhul, kui need on heas tehnoseisundis (direktiiv 2000/30/EÜ).

Liiklusohutuse, keskkonnakaitse ja õiglase konkurentsi huvides on Euroopa Liidu õigusaktidega kehtestatud meetmete kogum, millega tagatakse, et Euroopa teedel liiklevad tarbesõidukid on sobivas tehnilises korras. Need meetmed hõlmavad järgmist:

Kui ohtlike puudustega tarbesõiduk kujutab liiklusohutusele suurt riski, võib sõiduki kasutamise keelata kuni asjaomaste puuduste kõrvaldamiseni. Lisaks tuleb välisriigis registreeritudsõidukitest, millel esineb tõsiseid puudusi, teatada registreerimisliikmesriigile, et sõiduki suhtes saaks kohaldada asjakohast järelkontrolli.

Muudetud direktiivis 2000/30/EÜ, mida kohaldati 19. maini 2018, on kehtestatud ELis liiklevate tarbesõidukite tehnokontrolli teatavad tingimused. Direktiiviga 2010/47/EL muudeti alates 1. jaanuarist 2012 I lisas esitatud sõidukikategooriaid ja kontrollitavate punktide loetelu.

Enne muutmist jaotati sõidukeid tehnokontrolliaktis (I lisa) klassidesse, nt autorong, mis tähendas kaubaveoks ettenähtud mootorsõidukit, mille täismass on üle 3,5 tonni (N2- ja N3-kategooria) ja mis on ühendatud haagisega (O3- ja O4-kategooria). Samal ajal tuli N2-kategooria sõidukid märkida kergete kaubaveokite alla, N3-kategooria sõidukid veoautode alla ning O3- ja O4-kategooria sõidukid haagiste ja poolhaagiste alla.

Direktiivi 2010/47/EL ühe muudatusena võeti aga kasutusele teistsugune sõidukite liigitamise viis, kasutades nendele määratud kategooriat vastavalt tüübikinnitust käsitlevatele õigusaktidele. Selle tulemusena tohib sellise sõiduki, mis võis olla märgitud eri klassidesse, kanda nüüd ainult ühe sõidukikategooria alla. Lisaks tuleb eraldi märkida pukseerivad sõidukid ja haagised. Võttes arvesse, et pukseeriv sõiduk ja haagis võivad olla registreeritud eri liikmesriikides, annavad need ümbertöötatud liigitused täpsemat teavet, samuti parandab see liikmesriikide olukorda, kui on vaja teavitada teist liikmesriiki selles liikmesriigis registreeritud sõidukil leitud tõsistest puudustest.

3.LIIKMESRIIKIDE ESITATUD ANDMED

Käesolev on seitsmes aruanne direktiivi 2000/30/EÜ kohaldamise kohta liikmesriikides ja see hõlmab kalendriaastaid 2017–2018. Tuleb märkida, et kuigi direktiiv 2000/30/EÜ tunnistati direktiiviga 2014/47/EL kehtetuks 20. mail 2018, hõlmab esimene direktiivil 2014/47/EL põhinev aruanne ainult aastaid 2019–2020. See tähendab, et kuna direktiivis 2014/47/EL ei sätestatud üleminekumeetmeid, soovitati liikmesriikidel esitada direktiivi 2000/30/EÜ nõuete kohane aruanne ka ajavahemiku kohta alates 20. maist 2018 kuni 31. detsembrini 2018, et saavutada direktiivi 2000/30/EÜ ja direktiivi 2014/47/EL eesmärk, mis ei ole muutunud, kuigi tehtud kontrollid ja kogutud andmed põhinesid juba direktiivil 2014/47/EL. Selline õiguslik vaakum tekitas liikmesriikidele märkimisväärseid praktilisi probleeme ning seetõttu on aruanded mõnel juhul ekslikud ja järeldusi tuleks teha ettevaatlikult. Liikmesriigid pidid komisjonile esitama andmed käesoleva aruandeperioodi kohta 31. märtsiks 2019.

Aruandluskohustuse lihtsustamiseks ja kooskõlas varasema tavaga saatis komisjon liikmesriikidele 2019. aasta veebruari keskel teavituskirja. Kirjale oli lisatud ettevalmistatud vorm (mille töötasid koos välja komisjon ja liikmesriikide eksperdid) ning liikmesriike julgustati kasutama seda elektrooniliseks andmete esitamiseks, et lihtsustada andmete töötlemist pärast kogu teabe saamist. Seejärel saadeti 2019. aasta märtsis liikmesriikidele meeldetuletus, et aruande esitamise tähtaeg läheneb kiiresti. 2019. aasta mais saadeti kolmas meeldetuletus nendele liikmesriikidele, kes ei olnud oma aruannet tähtajaks esitanud. Edasi järgnes konkreetne teabevahetus komisjoni ja teatavate liikmesriikide vahel. Kõik liikmesriigid kasutasid andmete elektrooniliseks esitamiseks ettevalmistatud vormi, mis oli tervitatav, kuna see lihtsustas andmete sortimist.

Siiski ei pidanud kõik liikmesriigid kinni andmete esitamise tähtajast. Eesti, Kreeka, Küpros, Läti, Leedu, Madalmaad, Austria, Poola, Portugal ja Rootsi esitasid andmed õigel ajal, st enne 31. märtsi 2019. Mõned liikmesriigid hilinesid veidi (nimelt Bulgaaria, Taani, Saksamaa, Iirimaa, Luksemburg, Sloveenia ja Ühendkuningriik), samas kui teised (Malta, Ungari, Prantsusmaa, Hispaania ja Soome) esitasid oma andmed alles 2019. aasta septembris. Selle aja jooksul ei algatatud ühegi liikmesriigi suhtes rikkumismenetlust andmete komisjonile edastamata jätmise pärast.

Seitseteist liikmesriiki, täpsemalt Austria, Bulgaaria, Tšehhi Vabariik, Taani, Eesti, Soome, Saksamaa, Ungari, Iirimaa, Läti, Leedu, Luksemburg, Madalmaad, Poola, Rumeenia, Sloveenia ja Rootsi, esitasid andmed väljaspool ELi registreeritud sõidukite kohta, liigitatuna registreerimisriigi järgi. Belgia, Itaalia ja Ühendkuningriik esitasid täieliku kontrolli andmed väljaspool ELi registreeritud sõidukite kohta, täpsustamata, millistele liikmesriikidele viidatakse. Slovakkia esitatud üksikasjalikud andmed väljaspool ELi registreeritud sõidukite kohta ei olnud kasutatavas vormingus, seega tuli need andmed kõrvale jätta.

Prantsusmaa, Hispaania ja Kreeka ei edastanud teavet kolmandate riikide ja Horvaatia sõidukite kohta, kusjuures Kreeka teatas, et ei kontrollinud ühtegi kõnealustest geograafilistest piirkondadest pärit sõidukit. Küpros ei esitanud teavet ühegi teise liikmesriigi sõidukite kohta ja kinnitas, et ei teinud muid kontrolle kui oma territooriumil registreeritud sõidukite kontroll. Ka Malta ei esitanud andmeid kolmandate riikide kohta ja kinnitas, et selliseid kontrolle ei tehtud. Lisaks esitasid Malta ja Austria teavet ka T5-kategooria sõidukite kohta; see kohustus kuulub direktiivi 2014/47/EL kohaldamisalasse.

Kaksteist liikmesriiki – Austria, Bulgaaria, Tšehhi Vabariik, Taani, Prantsusmaa, Malta, Madalmaad, Portugal, Rumeenia, Sloveenia, Slovakkia ja Ühendkuningriik – esitasid lisateabena kontrollitud elementide veakoodid (nt 1. piduriseadmed; 1.1.8. haagisepidurite ühendused). Need koodid kehtestati direktiiviga 2010/47/EL, millega muudeti direktiivi 2000/30/EÜ I lisa alates 1. jaanuarist 2012, kuid sellist täiendavat teavet ei ole kohustuslik esitada.

Pärast liikmesriikide aruannete esimest analüüsi võttis komisjon ühendust mitme liikmesriigiga, et mõista eelmise perioodiga võrreldes väga erinevate tulemuste või suurte muutuste võimalikke põhjuseid. Liikmesriikide selgituste kohaselt mõjutasid mitmed asjaolud liiklevate sõidukite tehnokontrolli mahtu ja kvaliteeti negatiivselt. Muu hulgas olid sellisteks ajaoludeks direktiivil 2014/47/EL põhinev andmekogumine, pädevusvaldkondade ümberkorraldamine või detsentraliseerimine ning rahalised piirangud, millega kaasnesid töötajate puudus, vähene arv kontrolle ja seadmete piiratud kättesaadavus. Teabevahetuses liikmesriikidega ilmnes ka, et erinevusi võivad põhjustada märkimisväärselt erinevad arusaamad andmekogumisest ja aruandlusest ning nende teostamisest. Need erinevused võivad alates 2018. aasta 20. maist väheneda, kuna direktiiviga 2014/47/EL ühtlustatakse paremini ülevaatusmeetodid, puuduste hindamine, kontrolliseadmete kasutamine ja aruandlusnõuded. Esimene direktiivil 2014/47/EL põhinev aruanne hõlmab ajavahemikku 2019–2020 ja liikmesriigid peavad esitama oma aruande 31. märtsiks 2021.

4.TEHNOKONTROLLI SISU

Komisjonile tuleb edastada vähemalt andmed direktiivi 2000/30/EÜ I lisas esitatud aruande näidise punktis 10 loetletud kontrollitavate valdkondade kohta. Need valdkonnad on järgmised:

·identifitseerimine;

·pidurisüsteem;

·rooliseade;

·nähtavus;