ET    ET  EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON 
Brüssel 23.12.2005 
KOM(2005) 696 lõplik 
  
ROHELINE RAAMAT 
kohtualluvuskonfliktide ja ne bis in idem  põhimõtte rakendamise kohta 
kriminaalmenetluses 
(komisjoni esitatud)  
  
{SEK(2005) 1767} 
 
ET 2   ET ROHELINE RAAMAT 
kohtualluvuskonfliktide ja ne bis in idem  põhimõtte rakendamise kohta 
kriminaalmenetluses 
Käesoleva rohelise raamatu eesmärk on algata da huvitatud poolte vahe l ulatuslik arutelu 
kriminaalasjades tekkivate kohtualluvuskonf liktide küsimustes, kaasa arvatud ne bis in idem 
põhimõtte teemal. Rohelises raamatus määra tletakse praeguses olukorras tekkida võivad 
probleemid ja pakutakse neile võimalikke lahendusi. Lisatud töödokument sisaldab 
üksikasjalikumat analüüsi. 
Komisjon palub huvitatud pooltel esitada oma märkused enne 31. märtsi 2006 järgmisel 
aadressil: 
European Commission 
Directorate-General for Jus tice, Freedom and Security 
Unit D3 – Criminal Justice Office LX46 3/20 B - 1049 Brussels 
E-post: JLS-criminaljustice@cec.eu.int
 
Faks: +32-2/296 76 34 Huvitatud pooltel tuleb komisjoni  selgesõnaliselt teavitada, ku i nad ei soovi oma märkuste 
avaldamist komisjoni veebilehel. 
 
ET 3   ET 1. TAUST  
Seoses kuritegevuse rahvusvahelisemaks  muutumisega on EL üha sagedamini 
olukorras, kus mitmel liikmesriigil on õigus alustada menetlust samas kriminaalasjas. 
Samuti on praegu palju tõenäolisemad nn positiivsed kohtua lluvuskonfliktid ehk 
juhtumid, mille korral samas asjas alustatakse mitut menetlust, sest siseriiklike kriminaalkohtute pädevust on viimas tel aastatel olulis elt laiendatud.  
Mitme menetluse alustamine kahjustab üksikisikute õigusi ja huve ning võib 
põhjustada toimingute dubleerimist. Võib j uhtuda, et süüdistatavad, kannatanud ja 
tunnistajad kutsutakse kohtuistungile m itmesse riiki. Korduva menetlemisega 
kaasneb nimetatud isikute õiguste ja huvide, näiteks vaba liikumise piiramine. See suurendab psühholoogilisi pingeid ja kul usid ning muudab esinduse kohtus 
keerukamaks. Vabadusel, turvalisusel ja õi gusel rajaneval alal tuleks hoiduda mitme 
menetluse alustamisest samas kohtuasjas , et võimaluse korral vältida eespool 
nimetatud kahjulikke mõjusid. 
Praegu on riiklikel ametiasutustel õigus al ustada ühes ja samas kohtuasjas menetlust 
samaaegselt mitmes liikmesriigis. Ainuke takistus on ne bis in idem  põhimõte, mis 
on sätestatud Schengeni lepingu rakenda mise konventsiooni artiklites 54–58. See 
põhimõte ei aita siiski e nnetada kohtualluvuskonflikte, kui menetlust on alustatud 
kahes või enamas liikmesriigis samaaegselt. Seda põhimõtet saab rakendada ainult siis, kui ühes liikmesriigis on kriminaalasja menetlemine lõppenud res judicata  jõudu 
omava kohtuotsusega. Sellisel juhul on välistatud sama kriminaalasja menetlemine teist korda.  
Veelgi suurem probleem on see, et kui puudub süsteem, mille kohaselt kohtuasja 
peab käsitlema kõige pädevama liikmesriigi kohus, siis võivad ne bis in idem  
põhimõtte kohaldamisel olla soovimatud või isegi meelevaldsed tagajärjed: 
eelisõiguse saab kohus, kes suud ab kohtuasjas kõige kiirem ini teha lõpliku otsuse 
(põhimõte „kes ees, see mees”). Pädeva liikmesriigi valimine  on jäetud juhuse 
hooleks ja see on ilmselt ka põhjus, miks ne bis in idem  põhimõtte kohaldamisel on 
mitmeid erandeid.  
Lahendus (positiivsete) kohtualluvuskonflik tide probleemile olek s sellise korra 
kasutuselevõtmine, mis määraks kohtuasj ad kõige pädevama liikmesriigi kohtu 
lahendada. Kui kohtuasja lahendamine kuuluks ühe liikmesriigi kohtualluvusse, ei tekitaks ne bis in idem  põhimõtte rakendamine enam probleeme. Selline kord 
täiendaks vastastikuse tunnustamise põhimõtet, mille kohaselt ühes liikmesriigis tehtud kohtuotsust tunnustatakse kõigis liikme sriikides ja vajaduse korral pööratakse 
see mõnes teises liikmesriigis ka täitmisele. 
Käesolevas rohelises raamatus kirjeldab komisjon võimalusi võtta kasutusele kord, 
mis aitaks valida kriminaalasjas kõige pädevama liikmesriigi. Lisaks sellele käsitletakse ne bis in idem  põhimõtte võimalikku muutmist. Roheline raamat on 
koostatud kooskõlas Haagi programmi punktiga 3.3 ja 29. novembril 2000 vastuvõetud vastastikuse tunnustamise pr ogrammiga (vt eelkõige punkt 2.3 ning 
meetmed 1 ja 11). Asjaomased ELi meetmed on võimalik võtta Euroopa Liidu lepingu artikli 31 lõike 1 punkti d kohaselt teht ava raamotsusena, kus sätestatakse, et 
ühismeetmed peavad hõlmama liikmesr iikidevaheliste koht ualluvuskonfliktide 
 
ET 4   ET ennetamist. Vajaduse korral võiks artikli 31 lõike 1 punkt c olla täiendavaks 
õiguslikuks aluseks, et tagada liikmesrii kides kohaldatavate sätete kooskõlastatus, 
mis on vajalik õigusalase koostöö parandamiseks.  
2. KOHTUALLUVUSE VALIKUT LIHTSUSTAVA KORRA KASUTUSELEVÕTMINE  
2.1. Eeldused: 
Kord, mis aitaks valida iga kohtuasja lahe ndamiseks kõige pädevama liikmesriigi, 
vähendaks bürokraatiat ja tagaks samas as ja menetlemise viisil, mis võimaldaks 
austada asjaomaste isikute õigusi. Et kor d toimiks, peavad olema täidetud kaks 
keskset eeldust. 
Esiteks peaksid pädevad asutused ol ema teadlikud üksteise kohtualluvuses 
toimuvatest menetlustest ja/või nendega seos es tehtud otsustest. See tähendab, et neil 
peaks olema luba ja võib -olla isegi kohustus vahetada asjaomast teavet. 
Teiseks, kui nad on teada saanud, et teine liikmesriik on alustanud menetlust, peaks 
liikmesriigi prokuratuuril olema õigus loobuda  menetluse alustamisest või peatada 
juba käimasolev menetlus, kui samas kohtua sjas on alustatud mene tlust mõnes teises 
liikmesriigis.  
Menetluse alustamisest loobumine (või j uba käimasoleva menetluse peatamine) võib 
tekitada probleeme nendes liikmesriikides , kus õiguskorra aluseks on õiguspärasuse 
põhimõte, mille kohaselt pädevad asutused on kuriteo asjaolude ilmnemisel alati 
kohustatud alustama menetlust, kui menetlu se läbiviimine kuulub nende pädevusse. 
Probleeme võib tekkida eelkõige siis, kui see põhimõte on sätestatud riigi 
põhiseaduses. Seetõttu tuleks kõnealuse põhimõtte kohaldamise erandid sätestada 
ELi õigusaktis. Sellega seoses võib põhjendatult väita, et vabadusel, turvalisusel ja 
õigusel rajaneval alal peetakse kõnealus est põhimõttest kinni siis, kui menetlust 
alustatakse mõnes teises liikmesriigis.  
2.2. Menetlus 
Kui nimetatud eeldused on täidetud, võiks võtta kasutusele järgmistel 
menetlustoimingutel põhineva korra. 
1. etapp: huvitatud poolte välja selgitamine ja teavitamine 
Kõigepealt tuleks välja selgit ada liikmesriigid, kes võiksid  olla huvitatud osalemisest 
teatavate kohtuasjade lahendamiseks pädevaima liikmesriigi valimisel. Neid liikmesriike tuleks vastavalt teavitada. Selle ks võiksid ELi eeskirjad sätestada, et 
ametiasutused selles liikmesriigis, kus on alustatud või kavatsetakse alustada 
kriminaalmenetlust (menetlust alustav riik) kohtuasjas, mille puhul ilmnevad 
olulised seosed teise liik mesriigiga, peavad teavitama  õigeaegselt teise liikmesriigi 
pädevaid asutusi. Kõnealune kohustus võiks hõlmata prokuratuure ja/või kohtu-
/uurimisasutusi või õiguskaitseorganeid sõltuvalt vastava liikmesriigi kriminaalõigussüsteemist. Ametiasutused, ke da on teavitatud, võiks id siis teatada, 
kas nad kavatsevad alustada menetlust kõn ealuses kohtuasjas. Vastavast kavatsusest 
tuleks teatada kindlaksmääratud tähtaja j ooksul. Siiski peaks süsteem võimaldama 
erandjuhtudel teavet edastada ka pära st tähtaja möödumist. Kui ükski teine 
 
ET 5   ET liikmesriik ei ole huvitatud menetluse alus tamisest, võib menetlust alustanud riik 
jätkata asja menetlemist ilma edasiste nõupidamisteta, välja arvatud siis, kui ilmnevad uued asjaolud, mis muudavad olukorda.  
2. etapp: konsulteerimine/arutelu 
Kui kaks või enam liikmesriiki on huvitatud menetluse alustamisest samas 
kohtuasjas, peaksid nende liikmesriikide pä devad ametiasutused suutma koos välja 
selgitada, kus oleks kõige asjakohasem menetlust alustada. Üks võimalus oleks 
kehtestada arutelu algatamise  kohustus , et saaks arvestada kõigi huvitatud 
liikmesriikide arvamusega. Praeguses etapis on otsekontaktid tõenäoliselt kõige tõhusam võimalus arutelude läbiviimiseks. Vajaduse korral võiksid riikide ametiasutused abi paluda Eurojustilt ja/või teistelt ELi toetusmehhanismidelt.  
Sageli on juba teises etapis võimalik saavutada üksmeel selles, milline on kõige 
pädevam liikmesriik menetluse alustamiseks kohtuasjas, millega kohtualluvuskonflikt on seotud. Tulemuseks on see, et mõned ametiasutused lõpetavad või peatavad  menetluse vabatahtlikult (või loobuvad menetluse 
alustamisest) ja teine ametiasutus alusta b või jätkab vastava kohtuasja menetlemist. 
Sel juhul saaksid riigi päde vad ametiasutused jätkata me netlust lähtudes oma riigi 
õigusest. Kõnealuse korra kohta ei ole ilmse lt vaja kehtestada siduvaid eeskirju ELi 
tasandil. Toimides sellise korra alusel, peaksid liikmesriigid läbi vaatama siseriikliku õiguse kohaselt tehtud otsuse d, kui ilmnevad uued asjaol ud, mis muudavad olukorda. 
Teatavatel juhtudel võivad si seriiklikud ametiasutused siis ki eelistada siduva lepingu 
sõlmimist, et tagada õiguskindlus ja vältida arutelu taasalustamist. Sellise lepingu sõlmimiseks võiks kasutada ELi näidislepingut , kus võiks muu hulgas olla 
sätestatud ühtsed tingimused sellis te lepingute ülesütlemiseks.  
3. etapp: vaidluste l ahendamine/vahendus 
Selliste juhtumite jaoks, kus kokkuleppele jõudmine on keeruline, on vaja vaidluste 
lahendamise korda. Kõnealuse korra eesmärk on pakkuda huvitatud pooltele võimalus struktureeritud dialoogiks, mis a itaks erinevaid seis ukohti erapooletult 
arutada. Selleks oleks vaja kaasata vahendajana  ELi tasandil tegutsev asutus, kes 
aitaks asjaomastel liikmesriikidel eespool nimetatud kriteeriume arvestades jõuda 
vabatahtlikule kokkuleppele. Eurojust tundub olevat selle ülesande täitmiseks sobiv asutus. Samuti oleks mõeldav vaidluste lahe ndamiseks uue asutuse loomine. Selleks 
võiks olla näiteks kogenud prokuröridest ja /või kohtunikest koosnev kolleegium.  
Kolmandas etapis võiks algatajaks olla ükskõik milline liikmesriik, kes on 
väljendanud oma huvi menetluse alustamise  vastu vastavas kohtuasjas. Samuti võiks 
sätestada, et vaidluste lahendamise me netlus on kohustuslik, kui teine etapp on 
kestnud teatava aja. Nii oleks võimalik tagada, et vaidluste korral kaasatakse aegsasti ELi tasandil tegutsev vahendav asut us. Kui kolmandas etapis on jõutud 
kokkuleppele, peaks pädevatel ametiasutustel olema samad valikuvõimalused kui teises etapis (menetluse alustamine või jätkamine ühes liikmesriigis, kui teised liikmesriigid peatavad vabatahtlikult oma menetlused, või siduva lepingu sõlmimine). 
Kõnealusest kolmeetapilisest korrast kinnipi damine ja allpool ( punkt 2.5) kirjeldatud 
kohtualluvuse valiku kriteeriumide järgimin e aitab tõenäoliselt jõuda kokkuleppele 
 
ET 6   ET enamikel juhtudel. See kord on võimalik kiiresti kasutusele võtta ja see on ilmselt 
piisav, välja arvatud siis, kui  kogemused näitavad, et on vaja võtta lisameetmeid. Kui 
kokkuleppele ei jõuta, tuleb kohaldada ne bis in idem  põhimõtet. 
Võimalik lisaetapp: ELi asutuse siduv otsus? 
Võiks arvata, et nende juhtumite puhul, kus vaidluste lahendamise menetlus ei anna 
tulemusi, lisandub tulevikus täiendav etapp, kus ELi tasandil tegutsev asutus teeb 
siduva otsuse selle kohta, milline on kõige pädevam liikmesriik kohtuasja menetlemiseks. Seda lisaetappi oleks keht iva asutamislepingu raames siiski väga 
keeruline ellu viia. Esiteks tuleks selleks luua uus asutus, sest vahendaja ja siduvaid 
otsuseid tegeva asutuse ülesandeid ei ole võimalik ühendada. Teiseks tõstatuks 
otsuse kohtuliku läbivaatamise probleem ELi tasandil. Sellega seotud küsimusi 
käsitletakse allpool.  
2.3. Asjaomaste isikute roll ja  kohtulik läbivaatamine 
Kõnealuse korra koha selt keskendutakse eelmenetluse  ajal arutelule pädevate 
prokuratuuride esindajatega. Kui kohtuall uvusega seotud küsimusi arutatakse 
asjaomaste isikutega, võib sageli ilmned a asjaolusid, mis võivad ohustada menetluse 
alustamist või mõjutada kannatanute ja t unnistajate õigusi ja huve. Otsuse tegemine 
selle kohta, kas nimetatud oht on konkr eetse kohtuasja korral olemas, tuleks 
tõenäoliselt jätta riikide kohtutele. Ku i ohtu ei tuvastata, võiks pädevatelt 
ametiasutustelt nõuda, et nad teavitaksid ka itsjat ja asjaomaseid kannatanuid kõige 
pädevama liikmesriigi määramisest. Asjaomastele isikutele tuleb teatada teatava liikmesriigi valiku peamised põhjused hiljemalt siis, kui süüdistusakt on kohtule esitatud.  
Erinevalt eelmenetlusest, kus asjaomaste isikute roll on tavaliselt üsna piiratud, 
kontrollib riigi kohus kohtumenetluse (j a/või vahemenetluse) etapis pärast 
süüdistusakti saamist, kas kohtuasja lahe ndamine kuulub tema pädevusse. Samuti on 
mõeldav, et ELi-siseselt säte statakse, et kõnealuse korra kohaselt valituks osutunud 
kohus peab kontrollima, kas ta on pädev  kohtuasja lahendama. Riiklikud kohtud 
oleksid sobivad sellise kontrolli teostamise ks. Põhjaliku ülevaate esitamine kõigist 
kohtualluvuse valikut mõjutavatest aspektid est on tõenäoliselt võimatu, kuid see ei 
ole ka vajalik. Kohtulik läbiva atamine võiks piirduda otsusega mõistlikkuse  ja 
nõuetekohase menetluse põhimõtete järgimise kohta. Kompetentne kohus võiks 
seega tunnistada kehtetuks pädeva liikmesriig i valimise otsuse, kui ta teeb kindlaks, 
et valik oli meelevaldne. Kõnealuse läbi vaatamise võiks teostada liikmesriikide 
siseriikliku õiguskorra sätete alusel, lä htudes näiteks menetluse kuritarvitamise 
keelust.  Vastavalt Euroopa Liidu lepingu artikli le 35 võib Euroopa Kohtult taotleda 
eelotsust kohtualluvuse vali ku protseduuri ja kriteeriu mide puhul kohaldatavate kogu 
liitu hõlmavate eeskirjade tõlgendamisel. 
Asjaomaste isikute palvel on kohtualluvus e valiku otsuse kohtulik läbivaatamine 
vajalik vähemalt siis, kui kohtuasi on määr atud teatava liikme sriigi kohtualluvusse 
siduva lepinguga. Põhjuseks on see, et siduvad lepingud piiravad asjaomase 
liikmesriigi õigust hiljem kohtuasja menetle misest loobuda. Otsuse selle kohta, kas 
kohtulik läbivaatamine tuleks teostada ka siis, kui siduvaid lepinguid ei ole sõlmitud, 
peaksid tegema liikmesriigid oma siseriikliku õiguse alusel. (Nt siis, kui teatava 
 
ET 7   ET liikmesriigi ametiasutused on menetluse lõpetanud või loobunud selle alustamisest, 
sest menetlust alustatakse mõnes teises liikmesriigis.) 
Keerulisemad probleemid tekivad siis, kui lisaetapil antakse otsuse tegemise õigus 
ELi asutusele. Sellisel juhul on kohtulik läbivaatamine vältimatu. ELi asutuse tehtud 
otsuste läbivaatamine ei ole riikide kohtut e ülesanne ja praegu on see ka õiguslikult 
võimatu. Teisalt ei ole kehtivates põhile pingutes õiguslikku alust, mis võimaldaks 
anda kohtuliku läbivaatamise õiguse Eur oopa Kohtule. Euroopa põhiseaduse lepingu 
artikkel III-359 loob õigusliku aluse kõnealuse kohtuliku läbivaatamise jaoks. Tuleks 
välja selgitada, kas kehtivasse lepingusse  oleks võimalik teha vastav muudatus. 
2.4. Menetluse läbiviimise eesõigus  on „juhtival” liikmesriigil 
Lisaks kohtualluvuse valiku korrale võiks ELi -siseselt sätestada,  et liikmesriigid 
peavad kohtuasja menetluse läbi viima ühes „juhtivas” liikmesriigis. Alates menetluse teatavast etapist võiks kohustada teisi liikmesriike menetlust peatama ja 
uute menetluste alustamisest hoiduma. Kõnealust eelisõiguse sätet  tuleks kohaldada 
koos eespool kirjeldatud ko rraga, muidu määratakse riik, kus menetlus toimub, 
juhuslikult.  
Seisukoht küsimuses, milline liikmesriik on asja menetlemiseks kõige pädevam, võib 
uute asjaolude ilmemisel tihti muutuda ja seetõttu ei oleks mõistlik sundida pädevaid ametiasutusi tegema lõplikku otsust kohtua lluvuse valiku kohta väga varases etapis. 
Samaaegselt toimuvad menetlused on kõige mõistlikum suunata ühe liikmesriigi pädevusse siis, kui  süüdistusakt saadetak se riigi kohtusse , sest siis on pädevate 
ametiasutuste käsutuses vajalik teave, mille alusel nad saavad anda põhjaliku hinnangu kohtualluvusega seotud küsimustele . Asjaomaste isikute jaoks kõige 
keerulisem etapp algab tavaliselt siis, kui süüdistusakt on kohtusse saadetud, ja 
lisaprobleeme on võimalik vältida, kui eelisõiguse sätet kohaldatakse sellest etapist 
alates.  
Et vältida kohtualluvuse valiku menetlusest  kõrvalehoidmist, ei tohiks lubada 
süüdistusakti saatmist kohtusse siis, kui ar utelu ja/või vaidluse lahendamise menetlus 
on veel pooleli. Teiste sõnadega peavad riiklikud ametiasutused täitma teavitamise ja konsulteerimisega seotud kohustused enne, kui nad saadavad süüdistusakti kohtusse. Kui nad ei ole seda teinud, võib juhtuda, et nad peavad mõne teise liikmesriigi 
taotlusel  kohtumenetluse peatama. 
Eelisõiguse säte ei tohiks aga mitte mingil j uhul takistada teisi liikmesriike aitamast 
„juhtivat” liikmesriiki kehtivate ELi ja ra hvusvaheliste eeskirjade  alusel. Vastupidi, 
teised liikmesriigid peaksid abi pakkuma omal algatusel. 
2.5. Olulised kriteeriumid 
Lisaks kohtualluvuse valiku menetluse le ja eelisõiguse sättele peaks 
kohtualluvuskonfliktide ennetamise ja lahend amise strateegia kolmas element olema 
nende kriteeriumide loetelu, mille põhjal liikmesriigid valivad menetlust „juhtiva” riigi. On võimalik määratleda rida ol ulisi kriteeriume, mida tuleb kohaldada ja 
tähtsustada üksikjuhtumist lähtuvalt nii, et  pädevatel ametiasutustel on piisavalt 
otsustusõigust. 
 
ET 8   ET Kohtualluvuse valiku kriteeriumid peaksid olema objektiivsed ja need võiksid olla 
loetletud ELi õigusaktis. Loetelu võiks  sisaldada järgmisi kriteeriume: 
territoriaalsuse põhimõte, kahtlustatava või süüdistatavaga seotud kriteeriumid, 
kannatanu huvid, riigi huvidega seotud krit eeriumid ja muud kr iteeriumid, mis on 
seotud menetluse tõhususe ja kestusega . Võib-olla tuleks ära märkida ka need 
tegurid, mida kohtualluvuse valikul ei tuleks arvestada.  
Lisaks sellele võiksid liikmesriigid vajaduse korral kokku leppida aluspõhimõtted, 
millest lähtuvalt loetelus olevad kriteeriumid järjestatakse. Siiski on võimalik valida ka paindlikum lähenemine. Sõltumata sellest, kas oluliste kriteeriumide järjestus sätestatakse ELi õigusaktis, oleks tõenäo liselt võimalik ja va jalik kokku leppida 
vähemalt kohtualluvuse valiku üldistes põhimõ tetes. Näiteks võiksid nendeks olla 
mõistlikkuse  ja/või nõuetekohase menetluse  põhimõtted. Pädevatele 
ametiasutustele võiks seega teha kohus tuseks asjaomaste isikute huvidega 
arvestamise. Võimaliku kohtuliku läbivaatamise küsimuses peaks määravaks kriteeriumiks olema see, et oleks võimalik tagada õiglane menetlus, mis põhineb oluliste asjaolude täielikul arvestamisel ja asjaomaste kriteeriumide õigel tähtsustamisel. 
3. N
E BIS IN IDEM  PÕHIMÕTE  
Schengeni lepingu rakendamise  konventsiooni artiklid 54–58 ne bis in idem  
põhimõtte kohaldamise kohta on praegu siduvad kogu Schengeni alal, ELiga 
2004. aastal ühinenud kümnes liikmesriigis ja  Islandil, Norras ja Ühendkuningriigis 
ning varsti peaksid need laienema ka  Iirimaale. Kohtuotsuste vastastikuse 
tunnustamise programmis, mis võeti vast u detsembris 2000, on tehtud ettepanek 
kõnealuste sätete ja eelkõige selle põhimõttega seotud erandite uuesti 
läbivaatamiseks. Nõukogu ei suutnud kokku leppida Kreeka tehtud raamotsuse1 
algatuse suhtes, kuid ta toonitas, et tööd tuleb jätkata, „võttes eelkõige arvesse 
komisjoni teatist kohtualluvuskonfliktide kohta, mis peab tagama vaieldamatu 
lisandväärtuse saavutamise.”  
Kui on võimalik võtta kasutusele kord, mis lubab kohtualluvuse valikul arvestada 
erinevate teguritega, selle asemel et anda eelisõigus kohtu le, kes suudab kõige 
kiiremini alustada menetlust (põhimõttel „k es ees, see mees”), saaks taas alustada 
arutelu ne bis in idem  põhimõtte üle märksa suuremate eduväljavaadetega. Sellega 
seoses võiks käsitleda järgmisi küsimusi. 
Esiteks tuleks kaaluda, kas oleks vaja täpsustada teatavaid tegureid ja määratlusi, 
näiteks seda, millist liiki otsustel võib olla ne bis in idem  mõju ja/või kuidas 
tõlgendada väljendit idem  ehk samad asjaolud.  
Teiseks, süüdimõistva kohtuotsuse korral kohaldatakse seda põhimõtet praegu ainult 
siis, kui määratud karistus „on kantud, kui seda ollakse kandmas või kui seda ei saa 
enam täitmisele pöörata...”. Nimetatud tin gimus oli õigustatud traditsioonilises 
vastastikuse õigusabi süsteemis, kus ka ristuse täitmisele pööramine teises 
liikmesriigis on mõnikord keeruliseks os utunud. On küsitav, kas selline tingimus on 
                                                 
1 ELT C 100, 26.4.2003, lk 24. 
 
ET 9   ET vajalik vabadusel, turvalisusel ja õigus el rajaneval alal, kus tänu vastastikust 
tunnustamist käsitlevatele ELi õigusaktid ele on võimalik karistuste piiriülene 
täitmisele pööramine. 
Kolmandaks on küsitav, kas olemasolevad võimalused möönduste tegemiseks ne bis 
in idem  põhimõtte puhul on edaspidi vajali kud. Schengeni lepingu rakendamise 
konventsiooni artikkel 55 võimaldab liikmesr iikidel kehtestada erandeid, mis on 
seotud konkreetsete kohtuasjade menetlemi sega teatavates liikmesriikides (nt 
territoriaalsuse põhimõte, oht r iigi julgeolekule või liikmesr iigi ametnike teod). Need 
erandid võivad kaotada kehti vuse, kui võetakse kasutusele kõiki asjaolusid arvestav 
kord kohtualluvuse valiku tegemiseks.  
4. VASTASTIKUSE TUNNUSTAMISE PÕHIMÕTTE TUGEVDAMINE  
Pakutud meetmed võimaldaksid ELil vähendada praegu ELi õigusaktides 
sisalduvates sätetes leiduvaid põhjuseid, mille alusel teistes liikmesriikides tehtud kohtuotsused võib jätta täitmata. Kriminaal asjades tekkivate kohtualluvuskonfliktide 
alases praeguses olukorras võivad mõninga d nendest põhjustest osutuda vajalikuks. 
Näiteks võib see nii olla põhjuste puhul, mi s on seotud asjaoluga, et tegu pandi toime 
täidesaatva riigi territooriumil, nagu on sätestatud Euroopa vahistamismäärust 
käsitleva raamotsuse arti kli 4 lõike 7 punktis a.  
 
ET 10   ET Küsimused 
(1) Kas on vaja ELi-siseselt sätestada, et riigi õigus peab võimaldama peatada menetluse, 
kui teistes liikmesriikides on menetlust juba alustatud? 
(2) Kas tuleks kehtestada kohustus teavitad a teisi liikmesriike toimuvatest või 
kavandatavatest menetlustest, kui kohtuasjal  on märkimisväärseid  seoseid vastavate 
liikmesriikidega? Kuidas tuleks vahetada teavet toimuvate menetluste, lõplike otsuste ja muude menetlusega seotud otsuste kohta?  
(3) Kas tuleks kehtestada kohustus võtta ühendus t liikmesriikidega, ke llel on kohtuasjaga 
märkimisväärseid seoseid? 
(4) Kas on vaja ELi näidislepingut  pädevate ametiasutuste va heliste siduvate lepingute 
sõlmimiseks?  
(5) Kas oleks vaja vaidluste lahendamise me netlust/vahendusmenetlust, kui otseste 
läbirääkimiste tulemusena ei õnnestu lepi ngut sõlmida? Milline asutus oleks kõige 
pädevam lahendama vaidlusi kohtualluvusküsimustes?  
(6) Kas lisaks vaidluste lahendamisele/vahendusel e on tulevikus vaja võtta lisameetmeid, 
nagu ELi tasandil tegutseva asutuse tehtav otsus?  
(7) Milline kohtuliku kontr olli või läbivaatam ise kord oleks koht ualluvuse valiku korral 
vajalik ja asjakohane?  
(8) Kas on vaja kehtestada eeskiri või põhimõte, mis nõuaks samaaegselt toimuvate 
menetluste peatamist/lõpetamist ELis? Kui see on vajalik, siis millisest menetluse etapist alates tuleks seda kohaldada? 
(9) Kas on vaja eeskirju, mis käsitlevad kol mandate riikide, eelkõige Euroopa Nõukogu 
liikmesriikidega konsulteerimist ja/või menetluse üleviimist nendesse riikidesse? Millist lähenemist tuleks kasutada?  
(10) Kas kavandatavad kohtuall uvuskonfliktide lahendamise ees kirjad peaksid sisaldama 
kohtualluvuse valiku kriteeriume?  
(11) Mida need kriteeriumid lisaks territoriaalsuse  põhimõttele veel peaksid hõlmama? Kas 
kriteeriumide loetelu peaks olema ammendav?  
(12) Kas see loetelu peaks sisaldama ka tegurei d, mida kohtualluvuse va likul ei ole vaja 
arvestada? Kui jah, siis milliseid tegureid?  
(13) Kas on vajalik, võimalik ja kohane määr ata kohtualluvuse valiku kriteeriumide 
järjestus? Kui jah, siis kas territoria alsuse põhimõte peaks olema esmatähtis? 
(14) Kas ne bis in idem  põhimõtte puhul kehtivaid ELi eeskirju tuleb muuta?  
(15) Kas te nõustute ne bis in idem põhimõtte järgmise määratlusega: „  kriminaalasjas 
tehtud otsus, mille on teinud kohtuasutus või mille kohta nimetatud asutusele on 
esitatud edasikabus"?   
 
ET 11   ET (16) Kas te nõustute 'lõpliku otsuse ’ järgmise määratlusega: „ … otsus, mis vastavalt selle 
liikmesriigi õigusele, kus ot sus tehti, keelab uue kriminaal menetluse alustamise, välja 
arvatud siis, kui kõnealune riiklik ke eld on vastuolus Euroopa Liidu lepingu 
eesmärkidega“?   
(17) Kas ’lõpliku otsuse’ määratlus p eaks sisaldama erandeid? (nt „ … otsus, mis vastavalt 
selle liikmesriigi õigusele, kus otsus tehti,  keelab uue kriminaal menetluse alustamise, 
välja arvatud siis, kui…“ ) 
(18) Kas lisaks küsimustes 16 ja 17 nimetatud kriteeriumidele peaks eelnev hindamine 
olema määrav, kui otsustatakse, kas otsusel on ne bis in idem  mõju kogu ELis?  
(19) Kas on võimalik ja vajalik esitada mõiste idem  määratlus või tuleks see jätta Euroopa 
Kohtu kohtupraktika ülesandeks? 
(20) Kas te oskate nimetada olukordi, kus olek s ikka veel vajalik täitmisele pööramise 
tingimuse säilitamine? Kui jah, siis millisei d? Kui sellised olukorrad on olemas, siis 
kas kõnealusest tingimusest võib loobuda, kui  kohtualluvuse valiku kord on kasutusele 
võetud?  
(21) Mil määral võivad Schengeni lepingu rake ndamise konventsiooni artiklis 55 sätestatud 
erandid olla ikka veel õi gustatud? Kas neist on võima lik loobuda, kui kohtualluvuse 
valiku kord on kasutusele võe tud, või on teie arvates vaja lik täiendavate meetmete 
võtmine, mis aitaks praeguses olukorra s korvata eranditest loobumist?  
(22) Kas ne bis in idem  põhimõte peaks olema kohustuslik põhjus vastastikusest õigusabist 
keeldumiseks? Kui jah, siis milliseid ELi õiguse sätteid tuleks kohandada?  
(23) Kas on vaja ühtsemat lähenemist seoses ne bis in idem  põhimõtte kohaldamisega 
kolmandate riikide suhtes? Kas kohaldamise puhul on vaja eristada Euroopa Nõukogu liikmesriike ja muid riike? 
(24) Kas te nõustute sellega, et seoses kõiki as jaolusid arvestava k ohtualluvuse valiku korra 
kasutuselevõtmisega  
(a) võivad teatavad vastastikust tunnustami st käsitlevates ELi õigusaktides 
sisalduvad põhjused koht uotsuste täitmatajätmiseks osutuda – vähemalt 
osaliselt – tarbetuks? Täpsemalt, millised põhjused? 
(b) tuleks teatavad põhjused  kohtuotsuste täitmatajätmiseks muuta kohustuslikuks 
või vastupidi? Täpsemalt, millised põhjused?