LISA

Lühendid

AIFi valitsejad – alternatiivsete investeerimisfondide valitsejad;

täiendavate esimese taseme omavahendite instrumendid – täiendavatesse esimese taseme omavahenditesse kuuluvad instrumendid, millele on osutatud CRRi artikli 52 lõikes 1;

BRRD – Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv (EL) 2014/59/EL, (1) mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga (EL) 2019/879 (2);

BRRD I – direktiiv (EL) 2014/59/EL ilma muudatusteta;

kombineeritud puhvri nõue – CRD artikli 128 punktis 6 sätestatud kombineeritud puhvri nõue;

esimese taseme põhiomavahendid – esimese taseme põhiomavahendid, millele on osutatud CRRi artiklis 50;

CRD – Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2013/36/EL, (3) mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga (EL) 2019/878 (4);

CRR – Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 575/2013, (5) mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) 2019/876 (6);

EBA – Euroopa Pangandusjärelevalve;

ESMA – Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve;

omavahendite ja kõlblike kohustuste väline miinimumnõue – omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõue, mida kohaldatakse kriisilahendussubjektide suhtes ja millele on osutatud BRRD artiklis 45e;

G-SII – globaalne süsteemselt oluline ettevõtja;

omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemine miinimumnõue – omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõue, mida kohaldatakse kriisilahendussubjekti või kolmanda riigi ettevõtja tütarettevõtjate suhtes, kes ei ole ise kriisilahendussubjektid, ja millele on osutatud BRRD artiklis 45f;

maksimaalne jaotatav summa – omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõudega seotud väljamaksete maksimumsumma, millele on osutatud BRRD artiklis 16a;

MiFID – Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2014/65/EL (7);

MPE – mitme isiku suhtes kriisilahenduse algatamine;

MREL – omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõue;

võlausaldajate võrdse kohtlemise põhimõte – põhimõte, et ühegi võlausaldaja olukord kriisilahenduses ei tohi olla halvem kui tavalises maksejõuetusmenetluses;

SEL – allutatud kõlblik kohustus, mis vastab CRRi artiklis 72a sätestatud tingimustele, välja arvatud CRRi artikli 72a lõike 1 punktis b ja artikli 72b lõigetes 3–5 sätestatud tingimused;

SRB – Ühtne Kriisilahendusnõukogu;

SRM – ühtne kriisilahenduskord;

SRMR – Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 806/2014, (8) mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) 2019/877 (9);

SRMR I – määrus (EL) nr 806/2014 ilma muudatusteta;

koguriskipositsiooni näitaja – CRRi artiklite 429 ja 429a kohaselt arvutatav koguriskipositsiooni näitaja;

teise taseme omavahendite instrumendid – teise taseme omavahenditesse kuuluvad instrumendid, millele on osutatud BRRD artikli 2 lõike 1 punktis 73;

TLAC – kogu kahjumikatmisvõime;

kogu kahjumikatmisvõime miinimumnõue – globaalsete süsteemselt oluliste ettevõtjate suhtes kohaldatava kogu kahjumikatmisvõime standardi kohane ühtlustatud miinimumtase, millele on osutatud CRRi artiklites 92a ja 92b ning BRRD artikli 45d lõike 1 punktis a ja lõike 2 punktis a;

kogu kahjumikatmisvõime standard – kogu kahjumikatmisvõime tingimused, mille finantsstabiilsuse nõukogu avaldas 2015. aasta novembris;

tipp-pangad – kriisilahenduse konsolideerimisgruppidesse kuuluvad kriisilahendussubjektid, kelle varade maht on suurem kui 100 miljardit eurot, nagu on osutatud BRRD artikli 45c lõikes 5;

koguriskipositsioon – CRRi artikli 92 lõike 3 kohaselt arvutatav koguriskipositsioon;

eurofondid – vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjad.

Kõiki käesoleva lisa viiteid õigusnormidele tuleks käsitada viidetena BRRD õigusnormidele, kui ei ole sätestatud teisiti.

A. KÜSIMUSED SEOSES MÕISTETEGA

1. Küsimus (artikkel 2)

Kas artikli 2 lõike 1 punktis 71b määratletud allutatud kõlblikud kohustused (subordinated eligible instruments) hõlmavad ka artiklis 44a osutatud allutatud kõlblikke kohustusi (subordinated eligible liabilities)?

Vastus

BRRD artiklis 44a osutatud allutatud kõlblikud kohustused on hõlmatud BRRD artikli 2 lõike 1 punktis 71b määratletud „allutatud kõlblike kohustuste“ mõistega. Viimati nimetatud punktis esitatud määratlus on esimesest laiem, kuna allutatud kõlblikud instrumendid hõlmavad ka teise taseme omavahendite instrumente, mis vastavad CRRi artikli 72a lõike 1 punkti b tingimustele.

2. Küsimus (artikkel 2)

Millistel tingimustel ja millised kolmandate riikide ettevõtjad arvatakse kriisilahenduse konsolideerimisgruppi kaasatuks, juhul kui kohaldatakse artikli 2 lõike 1 punktis 83b sätestatud kriisilahenduse konsolideerimisgrupi määratlust?

Vastus

Kolmandate riikide ettevõtjate arvamine kriisilahenduse konsolideerimisgruppi sõltub konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kavas esitatud kriisilahendusstrateegiast. See strateegia määratakse kindlaks asjaomase kriisilahendusasutuse otsusega vastavalt artikli 12 lõigetele 1 ja 3 ning artikli 45e lõike 2 viimasele lauseosale.

Kui konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kavas on sätestatud, et kolmandas riigis asuva tütarettevõtja maksejõuetuse korral annaks liidus tegutsev emaettevõtja sellele tütarettevõtjale tuge, tuleks tütarettevõtja kaasata asjaomase liidu emaettevõtja juhitavasse kriisilahenduse konsolideerimisgruppi. Kui aga konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kava kohaselt tegeleksid kolmanda riigi tütarettevõtja maksejõuetusega kolmanda riigi asjaomased ametiasutused kolmanda riigi kriisilahenduse või muu kolmanda riigi menetluse kaudu, ei tohiks tütarettevõtjat liidu emaettevõtja juhitavasse kriisilahenduse konsolideerimisgruppi kaasata.

3. Küsimus (artikkel 2)

Mis eesmärgil viidatakse artikli 2 lõike 1 punktis 5 mõiste „tütarettevõtja“ määratluses artiklile 7?

Vastus

Tütarettevõtja määratlust BRRD artikli 2 lõike 1 punktis 5 muudeti direktiiviga (EL) 2019/879, et selgitada keskasutusega püsivalt seotud krediidiasutuste, keskasutuse enda ja nende vastavate tütarettevõtjate kohtlemist, võttes arvesse nende konkreetset konsolideerimisgrupi struktuuri.

Tütarettevõtja määratluse teise osa lisamisega täpsustatakse, et artiklite 7, 12, 17, 18, 45–45m, 59–62, 91 ja 92 kohaldamisel tuleks viiteid tütarettevõtjale tõlgendada nii, et see hõlmab ka ettevõtjaid, kes kuuluvad artikli 2 lõike 1 punkti 83b alapunktis b osutatud kriisilahenduse konsolideerimisgruppidesse, st keskasutusega püsivalt seotud krediidiasutusi, keskasutust ennast ja nende vastavaid tütarettevõtjaid. Nende konsolideerimisgruppide konkreetse omandistruktuuri tõttu ei kuulu kõnealused ettevõtjad tavaliselt tütarettevõtja mõiste esimese osa alla. Mõiste „tütarettevõtja“ ulatust tuleks laiendada siiski vaid vajaduse korral, võttes arvesse, millised selliste kriisilahenduse konsolideerimisgruppide ettevõtjad peaksid kriisilahendusasutuse otsuse kohaselt vastama artikli 45e lõikele 3.

Tütarettevõtja mõiste teises osas esitatud viitega artiklile 7 täpsustatakse, et seda sätet, mille kohaselt tuleb koostada konsolideerimisgrupi finantsseisundi taastamise kava, milles määratakse kindlaks meetmed, mida võib rakendada liidus tegutseva emaettevõtja ja iga üksiku tütarettevõtja tasandil, kohaldatakse ka artikli 2 lõike 1 punkti 83b alapunktis b osutatud kriisilahenduse konsolideerimisgruppidesse kuuluvate ettevõtjate suhtes. Ehkki finantsseisundi taastamise kava koostatakse kogu konsolideerimisgrupi kohta ja mitte kriisilahendusasutuse poolt konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kavas kindlaks määratud kriisilahenduse konsolideerimisgrupi kohta, oli seadusandja tahe täpsustada, et viited tütarettevõtjale võivad artiklis 7 hõlmata vajaduse korral ka eespool nimetatud kriisilahenduse konsolideerimisgruppidesse kuuluvaid ettevõtjaid.

4. Küsimus (artikkel 2)

Mis on BRRD artikli 2 lõike 1 punkti a alapunktis 5 osutatud keskasutuse määratlus?

Vastus

BRRDs ei ole sätestatud mõiste „keskasutus“ määratlust, kuna see võib olla liikmesriigi õigusaktidest olenevalt erinev. Iga liikmesriik võib keskasutuse määratleda oma seaduste kohaselt, tingimusel et sellega on seotud mitu krediidiasutust või investeerimisühingut. Ehkki viitena saab kasutada CRRi artikli 10 lõikes 1 nimetatud tunnusjooni, mis kajastuvad BRRD artikli 45g punktides a–d, ei saa neid kasutada keskasutuse määratlemiseks, vaid pigem keskasutusega seotuse tunnusjoontena. Praktikas tähendab see, et ettevõtjad, keda siseriikliku õiguse kohaselt võiks pidada keskasutuseks, võivad kõnealustes sätetes sisalduvatest eranditest kasu saada ainult siis, kui nende tingimused on täidetud.

Viited keskasutustele ei ole uued, kuna need sisaldusid juba BRRD I-s, eriti artikli 4 lõigetes 8 ja 9.

B. KÜSIMUSED SEOSES BRRD ARTIKLIS 16A SÄTESTATUD ÕIGUSEGA KEELATA TEATAVAD VÄLJAMAKSED

5. Küsimus (artikkel 16a)

Kuidas tuleks artiklit 16a kohaldada selliste ettevõtjate suhtes, kelle kriisilahenduse kava näeb ette nende likvideerimise tavapärases maksejõuetusmenetluses ja kui nende asjaomane omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõue on kehtestatud kõrgemal tasemel kui artikli 45c lõike 2 teise lõigu kohane kahjumi katmise summa?

Vastus

BRRD artikli 16a lõike 1 kohaselt saab teatavate väljamaksete piiramise õigust kasutada olukorras, kus ettevõtja vastab kombineeritud puhvri nõudele, kui seda käsitatakse lisanduvana CRD artikli 141a lõike 1 punktides a, b ja c osutatud omavahendite nõuetele, ent ei vasta kombineeritud puhvri nõudele, kui seda käsitatakse lisanduvana BRRD artiklites 45c ja 45d osutatud nõuetele (st omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõudele). Seda sätet kohaldatakse ka BRRD artikli 45c lõike 2 teises lõigus osutatud ettevõtjate suhtes, võttes arvesse, et need ettevõtjad ei ole BRRD artikli 16a lõike 1 kohaldamisalast välja jäetud.

6. Küsimus (artikkel 16a)

Artikliga 16a antakse kriisilahendusasutustele kaalutlusõigus keelata maksimaalset jaotatavat summat ületavad väljamaksed ainult juhul, kui asjaomane krediidiasutus või investeerimisühing on olukorras, kus ta ei suuda täita kombineeritud puhvri nõuet lisaks omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõudele, mis arvutatakse koguriskipositsiooni alusel.

Kas see olukord hõlmab ka juhtumeid, kus ettevõtja ei suuda täita kombineeritud puhvri nõuet lisaks omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude vahesihttasemetele, mis on kindlaks määratud artikli 45m lõike 1 teise lõigu alusel? Kas seda õigust tuleks kohaldada ainult siis, kui ettevõtja ei suuda täita kombineeritud puhvri nõuet lisaks omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude lõplikule sihttasemele?

Vastus

Artikli 16a lõikes 1 sätestatud kriisilahendusasutuste õigust piirata ettevõtjate teatavaid väljamakseid kasutatakse ainult siis, kui ettevõtja vastab kombineeritud puhvri nõudele koos asjaomaste omavahendite nõuetega, ent mitte koos omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõudega. Kuna artikli 45m lõike 1 teises lõigus osutatud omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude vahesihttase on ettevõtjale selle sätte kohaselt siduv, saab kriisilahendusasutus kasutada artikli 16a lõikes 1 sätestatud õigust ka siis, kui ettevõtja täidab kombineeritud puhvri nõude lisaks asjaomastele omavahendite nõuetele, ent mitte lisaks omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude vahesihttasemele. Tegemist on kaalutlusõigusega ja selle suhtes kohaldatakse artikli 16a lõigetes 2 ja 3 sätestatud tingimusi.

7. Küsimus (artikkel 16a)

Kas artikli 16a lõike 1 punkti b kohaldamine tähendab, et muutuvtasu maksmise kohustust ei saa keelata, juhul kui see kohustus võeti enne, kui ettevõtja ei suutnud täita kombineeritud puhvri nõuet selles sättes osutatud olukorras?

Vastus

Kui tingimused seoses kriisilahendusasutuste õigusega keelata teatavad väljamaksed on täidetud, võib kriisilahendusasutus keelata ettevõtjal teha maksimaalset jaotatavat summat ületavaid väljamakseid järgmisel viisil:

— tehes väljamakseid seoses esimese taseme põhiomavahenditega;

— makstes muutuvtasu või vabatahtlikke pensionihüvitisi;

— tehes täiendavate esimese taseme omavahendite instrumentidega seotud makseid.

Artikli 16a lõike 1 punktis b on sõnaselgelt sätestatud, et piiranguid kohaldatakse muutuvtasu maksmise uute kohustuste suhtes või muutuvtasu maksmise olemasolevate kohustuste suhtes, „kui kohustus võeti ajal, mil ettevõtja ei täitnud kombineeritud puhvri nõuet“. Seega, kui muutuvtasu maksmise kohustus võeti enne, kui ettevõtja ei suutnud täita kombineeritud puhvri nõuet, ei kehti sellise makse suhtes artikli 16a lõikes 1 sätestatud piirangud.

C. KÜSIMUSED SEOSES KRIISILAHENDUSE KAVANDAMISEGA

8. Küsimus (artikkel 12)

BRRD artikli 12 lõike 3 punktis e on sätestatud, et konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kavas tuleb „[sätestada] kõik täiendavad, käesolevas direktiivis nimetamata meetmed, mida asjaomased kriisilahendusasutused kavatsevad iga kriisilahenduse konsolideerimisgrupi raames ettevõtjate puhul võtta“. Mis liiki meetmeid see säte hõlmab?

Vastus

BRRD artikli 12 lõike 3 punktis e osutatud konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kavas sätestatud täiendavad meetmed viitavad kooskõlas BRRD artikli 1 lõikega 2 ja artikli 37 lõikega 9 üldjuhul siseriikliku õigusega ette nähtud vahenditele ja õigustele, mis ei tulene BRRDst.

See konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kava element oli sätestatud juba BRRD I-s. Direktiiviga (EL) 2019/879 artikli 12 lõike 3 punkti e tehtud muudatustega lisati ainult viide kriisilahenduse konsolideerimisgruppidele.

9. Küsimus (artiklid 17 ja 18)

Direktiiviga (EL) 2019/879 muudeti BRRD artikleid 17 ja 18, mis käsitlevad kriisilahendusasutuste õigust tegeleda kriisilahenduskõlblikkust pärssivate takistustega või need kõrvaldada, ning asendati viited krediidiasutusele või investeerimisühingule viidetega ettevõtjale.

Võttes arvesse, et viide „krediidiasutus või investeerimisühing“ hõlmab üksnes krediidiasutusi ja investeerimisühinguid, kuid viide „ettevõtja“ hõlmab kõiki ettevõtjaid, kellele on osutatud BRRD artikli 1 lõike 1 punktides a–d, siis kas see tähendab, et BRRD muudetud artiklitega 17 ja 18 on nüüd ette nähtud õigus tegeleda kriisilahenduskõlblikkust pärssivate takistustega või need kõrvaldada seoses mis tahes ettevõtjaga, kellele on osutatud BRRD artikli 1 lõike 1 punktides a–d?

Vastus

Direktiivis (EL) 2019/879 sätestatud muudatusega laiendati artiklite 17 ja 18 kohaldamisala ning kriisilahendusasutustel on nüüd lubatud kohaldada nende sätteid artikli 1 lõike 1 punktides a–d osutatud ettevõtjate (st krediidiasutuste ja investeerimisühingute, finantsasutuste ja teatavate valdusettevõtjate) suhtes.

10. Küsimus (artikkel 17)

Kui ettevõtjale on teatatud kriisilahenduskõlblikkust oluliselt pärssivatest asjaoludest, peab asjaomane ettevõtja vastavalt artikli 17 lõikele 3 tegema kriisilahendusasutusele ettepaneku võimalike meetmete kohta oluliselt pärssivate asjaoludega tegelemiseks või nende kõrvaldamiseks. Seejärel peab kriisilahendusasutus hindama, kas kavandatud meetmetega on võimalik kõnealuse oluliselt pärssiva asjaoluga tõhusalt tegeleda või see kõrvaldada.

Kui kriisilahendusasutus on kavandatud meetmed heaks kiitnud, siis kas need on ettevõtjale siduvad ja kas kriisilahendusasutus saab nõuda nende rakendamist?

Vastus

BRRDs ei ole sõnaselgelt sätestatud, milline peaks olema nende meetmete õiguslik tagajärg, mille ettevõtja on kavandanud kriisilahendusasutuse poolt kriisilahenduskõlblikkust oluliselt pärssivate takistustena tuvastatud asjaoludega tegelemiseks või nende kõrvaldamiseks, kui kriisilahendusasutus on neid meetmeid tõhusaks pidanud.

Oluliste takistustega tõhusa tegelemise või nende kõrvaldamise tagamiseks peavad ettevõtja kavandatud meetmed siiski olema siduvad ja rakendatavad samaväärselt alternatiivsete meetmetega, mille kriisilahendusasutus on kindlaks määranud artikli 17 lõigete 4 ja 5 alusel. Seetõttu peaks kriisilahendusasutus saama nõuda ettevõtjalt tema kavandatud meetmete ebaõige või ebapiisava rakendamise parandamist.

BRRDs ei ole täpsustatud, kuidas tuleks rakendamine tagada. Seepärast on see küsimus jäetud liikmesriikide seadusandjate otsustada. Näiteks võib liikmesriik näha oma BRRDd üle võtvas siseriiklikus õiguses ette, et ettevõtja kavandatud meetmed muutuvad siduvaks siis, kui kriisilahendusasutus on need heaks kiitnud. Teise võimalusena võib liikmesriigi õigusaktiga nõuda, et kriisilahendusasutus võtaks vastu asjaomasele ettevõtjale adresseeritud haldusotsuse, milles kiidetakse kavandatud meetmed heaks ja nõutakse nende rakendamist.

11. Küsimus (artikkel 17)

Artikli 17 lõikes 4 on sätestatud, et kriisilahendust pärssivate takistuste kõrvaldamiseks teatavate meetmete kaalumisel peab „[k]riisilahendusasutus [võtma] arvesse kriisilahendust pärssivatest asjaoludest tulenevat ohtu finantsstabiilsusele ning meetmete mõju ettevõtja majandustegevusele, selle stabiilsusele ja suutlikkusele majandusele kasu tuua“.

Millised on artikli 17 lõike 4 teise lõigu viimases lauses osutatud meetmed, mida kriisilahendusasutus peab arvesse võtma, st kas need on ettevõtja poolt algselt kavandatud meetmed kriisilahendust pärssivate takistuste kõrvaldamiseks või kriisilahendusasutuse kavandatud alternatiivsed meetmed?

Vastus

Artikli 17 lõike 4 teise lõigu viimases lauses osutatud „meetmed“, mille mõju asjaomase ettevõtja majandustegevusele ja stabiilsusele ning tema suutlikkusele majandusele kasu tuua, peab kriisilahendusasutus arvesse võtma, on alternatiivsed meetmed, mille kriisilahendusasutus peab sama sätte esimese lause kohaselt kindlaks määrama. Artikli 17 lõike 4 teist lõiku kohaldatakse seoses alternatiivsete meetmete määramisega kriisilahendusasutuse poolt.

12. Küsimus (artikkel 18)

Seoses kriisilahenduskõlblikkust pärssivate takistuste kõrvaldamisega konsolideerimisgrupi tasandil viidatakse artikli 18 lõike 4 teises lauses konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutustele. Kas selle viite eesmärk on hõlmata ka asjaomase kriisilahendussubjekti kriisilahendusasutust?

Vastus

Artikli 18 lõike 4 teine lause hõlmab emaettevõtja ja kõigi BRRD kohaldamisalasse kuuluvate tütarettevõtjate kriisilahendusasutusi. Nende kriisilahendussubjektide kriisilahendusasutused, kes ise ei ole liidus tegutsevad emaettevõtjad, on hõlmatud viitega „tütarettevõtjate kriisilahendusasutused“.

13. Küsimus (artikkel 18)

Vastavalt artikli 18 lõigetele 6, 6a ja 7, mis käsitlevad kriisilahenduskõlblikkust pärssivate asjaolude kõrvaldamist konsolideerimisgrupi tasandil, kui kriisilahendusasutus on kõnealuse artikli lõikes 5 seoses ühise otsuse tegemisega osutatud asjaomase tähtaja lõpuks pöördunud kõnealuse artikli lõikes 9 nimetatud küsimuses EBA poole lepitusmenetluses siduva otsuse tegemiseks, peab vastavalt vajadusele kas konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutus, kriisilahendussubjekti kriisilahendusasutus või tütarettevõtja kriisilahendusasutus lükkama oma otsuse tegemise edasi, jäädes ootama otsust, mille EBA teeb.

Kas artikli 18 lõikes 9 nimetatud küsimustes võib EBA poole pöörduda mis tahes kriisilahendusasutus, sealhulgas see, kes peab tegema otsuse ühise otsuse puudumisel?

Vastus

Kui kriisilahendusasutus on artikli 18 lõikes 9 nimetatud küsimuses pöördunud artikli 18 lõikes 5 osutatud tähtaja jooksul EBA poole vahendusmenetluses siduva otsuse tegemiseks, tuleb artikli 18 lõigetes 6, 6a ja 7 osutatud otsuste tegemine peatada. Kõnealune kriisilahendusasutus võib olla mis tahes kriisilahendusasutus, sealhulgas see, kes teeb ühise otsuse puudumisel artikli 18 lõikes 6, 6a või 7 osutatud otsuse.

14. Küsimus (artiklid 13, 16, 18 ja 45h)

Kooskõlas artikli 13 lõikega 4, artikli 16 lõikega 3 ja artikli 18 lõikega 1 toimub konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kava vastuvõtmine, konsolideerimisgrupi kriisilahenduskõlblikkuse hindamine ja kriisilahenduskõlblikkust oluliselt pärssivate asjaoludega tegelemiseks või nende kõrvaldamiseks meetmete võtmine kogu konsolideerimisgrupi tasandil tehtava ühise otsusega.

Teisalt on artiklis 45h sätestatud, et omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet käsitlevad ühised otsused tehakse kriisilahenduse konsolideerimisgrupi tasandil, kuid alati kaasatakse konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutus, isegi kui see erineb kriisilahendussubjekti kriisilahendusasutusest.

Kas see tähendab, et mitme isiku suhtes kriisilahenduse algatamise strateegiaga konsolideerimisgruppide puhul ei ole kriisilahenduse konsolideerimisgruppi mittekuuluvate tütarettevõtjate eest vastutavad kriisilahendusasutused kaasatud selle kriisilahenduse konsolideerimisgrupi omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet käsitlevate ühiste otsuste tegemisse?

Vastus

Direktiiviga (EL) 2019/879 BRRDsse tehtud muudatustega kehtestati mitme isiku suhtes kriisilahenduse algatamise strateegiaga konsolideerimisgruppide (st kui grupis on mitu kriisilahendussubjekti) puhul kriisilahenduse kavade ning omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kindlaksmääramiseks erinev otsustamismenetlus.

Vastavalt artikli 12 lõike 3 punktidele a ja aa peavad konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kavades olema sätestatud kriisilahenduse meetmed, mida tuleb võtta iga sellesse gruppi kuuluva kriisilahendussubjekti suhtes. Sellest lähtuvalt on artikli 13 lõikes 4 sätestatud, et konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kavad tuleb vastu võtta konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutuse ja tütarettevõtjate kriisilahendusasutuste ühise otsusega ning et selles ühises otsuses tuleb esitada iga konsolideerimisgruppi kuuluva kriisilahendussubjekti puhul kavandatavad kriisilahenduse meetmed. Seega võetakse ühe ühise otsusega vastu ainult üks konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kava olenemata kriisilahenduse konsolideerimisgruppide arvust. See kehtib ka konsolideerimisgrupi kriisilahenduskõlblikkuse hindamise kohta vastavalt artiklile 16 ja artiklis 18 osutatud kriisilahenduskõlblikkust pärssivate asjaoludega tegelemiseks või nende kõrvaldamiseks meetmete võtmise kohta.

Omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kehtestamise korral otsustamismenetlus aga muutub: konsolideerimisgrupi üldisest struktuurist lähtumise asemel põhineb see iga kriisilahenduse konsolideerimisgrupi struktuuril. Artikli 45h lõikes 1 on sätestatud, et iga kriisilahendussubjekti ja temaga samasse kriisilahenduse konsolideerimisgruppi kuuluvate tütarettevõtjate omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõue tuleks kindlaks määrata ühise otsusega. Selle ühise otsuse peaksid vastu võtma kriisilahendussubjekti kriisilahendusasutus, konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutus (kui see erineb esimesena nimetatust) ja kriisilahendusasutused, kes vastutavad kriisilahenduse konsolideerimisgrupi tütarettevõtjate eest, kelle suhtes kohaldatakse omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet individuaalselt. Seega, kui mitme isiku suhtes kriisilahenduse algatamise strateegia puhul on konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutus alati kaasatud iga kriisilahenduse konsolideerimisgrupi omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet käsitlevasse ühisesse otsustamismenetlusse, siis teise kriisilahenduse konsolideerimisgruppi kuuluvate tütarettevõtjate kriisilahendusasutused ei ole sellesse menetlusse kaasatud.

D. KÜSIMUSED SEOSES MAKSEJÕUETUSMENETLUSEGA KREDIIDIASUTUSTE JA INVESTEERIMISÜHINGUTE NING ETTEVÕTJATE PUHUL, KELLE SUHTES EI VÕETA KRIISILAHENDUSE MEETMEID

15. Küsimus (artikkel 32b)

Artiklis 32b on sätestatud, et krediidiasutus või investeerimisühing või ettevõtja, kes on maksejõuetu või tõenäoliselt maksejõuetuks jääv, likvideeritakse tavakorras vastavalt liikmesriigi kohaldatavale õigusele, kui alternatiivsed eraõigusliku isiku võetavad meetmed või järelevalvemeetmed ei aitaks maksejõuetust mõistliku aja jooksul ära hoida ning kui kriisilahenduse meetmeid ei loeta avalikele huvidele vastavaks.

Artiklis 32b viidatakse seoses artikli 1 lõike 1 punktides b, c ja d osutatud ettevõtjatega artikli 32 lõike 1 punktides a–c sätestatud tingimustele. Artikli 32 lõiget 1 kohaldatakse siiski ainult krediidiasutuste ja investeerimisühingute (st artikli 1 lõike 1 punktis a osutatud ettevõtjate) suhtes. Artikli 32 lõiget 1 kohaldatakse punktides b, c ja d osutatud ettevõtjate suhtes ainult kaudselt, artiklis 33 sellele sättele esitatud ristviite kaudu. Kas nende ettevõtjate puhul tuleks artiklis 32b viidata artiklile 33, mitte artiklile 32?

Vastus

Artiklis 32b on viidatud ainult artikli 32 lõike 1 punktides a–c nimetatud tingimustele, mitte kogu artikli 32 lõikele 1. Artikli 32 lõige 1 on õige viide, kuna selles sättes osutatud tingimusi kohaldatakse ka artikli 1 lõike 1 punktides b, c ja d osutatud ettevõtjate suhtes, viidates neile artiklis 33.

16. Küsimus (artikkel 32b)

Kuidas peaksid liikmesriigid rakendama BRRD artiklit 32b oma siseriiklikes seadustes ja milline on selle artikli koosmõju ettevõtja tegevusloa kehtetuks tunnistamisega?

Vastus

BRRD artikli 32b sõnastus on lai, et arvestada erinevusi siseriiklikes seadustes, millega reguleeritakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute ning BRRD artikli 1 lõike 1 punktides b, c ja d osutatud muude finantsettevõtjate maksejõuetust. Seega, kui maksejõuetuks jääva ettevõtja suhtes kriisilahenduse algatamiseks puudub avalik huvi, tuleks riiklikul tasandil kättesaadavaid maksejõuetusmenetlusi kohaldada ulatuses, milles need

— vastavad BRRD artikli 2 punktis 47 tavapärase maksejõuetusmenetluse mõiste puhul määratletud kriteeriumidele ja

— viivad ettevõtja likvideerimiseni kooskõlas BRRD artikliga 32b.

Mis puutub BRRD artiklis 32b kirjeldatud tingimustele vastava ettevõtja tegevusloa kehtetuks tunnistamisse, siis see säte ei näe ette konkreetset nõuet tegevusloa kehtetuks tunnistamiseks, kui need tingimused on täidetud, ja sellega ei muudeta sätteid, millega reguleeritakse tegevusloa kehtetuks tunnistamist. Seetõttu jääb tegevusloa kehtetuks tunnistamise alus samaks nagu enne BRRD artikli 32b jõustumist, nimelt CRD artikkel 18 ja kõik kohaldatavad siseriikliku õiguse sätted.

Liikmesriikide ülesanne on hinnata, kas tegevusloa kehtetuks tunnistamise puudumine takistab BRRD artikli 32b nõuetekohast rakendamist ning kas sellega seoses on võimalik ja vajalik võtta meetmeid riiklikul tasandil.

E. KÜSIMUSED SEOSES ARTIKLITES 33A JA 69 SÄTESTATUD ÕIGUSEGA PEATADA MAKSE- VÕI ÜLEKANDEKOHUSTUSED

17. Küsimus (artikkel 33a)

Artikli 33a lõikega 1 kohustatakse liikmesriike „[tagama], et kriisilahendusasutustel on pärast konsulteerimist pädeva asutusega, kes vastab neile mõistliku aja jooksul, õigus peatada [...] makse- või ülekandekohustused“.

Lisaks sellele on artikli 45d lõikes 4 sätestatud, et „kui rohkem kui üks samasse globaalsesse süsteemselt olulisse ettevõtjasse kuuluv globaalse süsteemselt olulise ettevõtja üksus on kriisilahendussubjekt, arvutavad asjaomased kriisilahendusasutused lõikes 3 osutatud summa“.

Kas piiriülese finantseerimisasutuse või konsolideerimisgrupi puhul võib BRRDs nõuda, et liikmesriigid kehtestaksid ülevõtva õigusaktiga väljaspool liikmesriigi jurisdiktsiooni asuvate pädevate või kriisilahendusasutuste suhtes siduva nõude?

Vastus

BRRD ülevõtmisel piirduvad liikmesriigi kohustused sellega, mis on asjaomase liikmesriigi jurisdiktsiooni ja volituste piires võimalik.

Seetõttu ei nõuta artikli 33a lõikes 1 ja artikli 45d lõikes 4, et liikmesriik kehtestaks nendes sätestatud kohustused väljaspool oma jurisdiktsiooni asuvatele asutustele.

18. Küsimus (artikkel 33a)

BRRD artikliga 33a antakse riikide reguleerivatele asutustele õigus peatada teatavad kohustused (moratoorium), kui on teatatud, et ettevõtja on maksejõuetu või tõenäoliselt maksejõuetuks jääv. Artikli 33a lõike 3 kohaselt võivad liikmesriigid ette näha, et kriisilahendusasutused tagavad hoiustajatele juurdepääsu asjakohasele päevasummale.

Sõltuvalt sellest, kuidas artikkel 33a üle võetakse, saab siseriikliku õigusega täpselt reguleerida seda, kuidas tuleks õigust tagada juurdepääs päevasummale kasutada, sealhulgas selle summa otse seaduses kvantifitseerida, või kehtestada selle asemel kriisilahendusasutusele kriteeriumid selle päevasumma kindlaksmääramiseks igal üksikjuhul eraldi. Kriisilahendusasutus peaks kõnealuse õiguse kasutamisel neid kriteeriume järgima.

Ühtse kriisilahenduskorra kontekstis peaksid riiklikud kriisilahendusasutused kasutama SRB otsesesse vastutusalasse kuuluvate krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul moratooriumiõigust, et täita kõik otsused, mille SRB on neile suunanud.

Milline asutus teeks need otsused SRB otsese pädevuse all kuuluvate ettevõtjate puhul liikmesriikides, kes võtavad artikli 33a lõike 3 üle viisil, mis annab kriisilahendusasutustele õiguse otsustada, kas ja millises ulatuses tuleks tagada hoiustega seotud päevasumma, kas liikmesriigi kriisilahendusasutus või SRB ise?

Vastus

Kui artikkel 33a võetakse üle viisil, mis annab kriisilahendusasutusele õiguse otsustada, kas tagada hoiustajate juurdepääs päevasummale ja milline see summa peaks olema, saab SRB seda õigust kasutada vastavalt SRMRi kohastele menetlustele SRB otsese pädevuse alla kuuluvate ettevõtjate puhul. Igal juhul ei takista see säte SRB-l delegeerida päevasumma kohta otsuse tegemise riiklikele kriisilahendusasutustele, ilma et SRBga oleks vaja selle summa osas täiendavalt kokku leppida.

Võttes ka arvesse selle ülesande eripära ja seda, et asjakohase summa kindlaksmääramine sõltub riiklikest eripäradest, peaks SRB tegema selle summa kindlaksmääramisel koostööd riiklike kriisilahendusasutustega kooskõlas SRMRi artikliga 30.

19. Küsimus (artiklid 33a ja 69)

Artikli 33a lõike 3 ja artikli 69 lõike 5 kolmanda lõigu kohaselt kehtib järgmine: „Liikmesriigid võivad ette näha, et kui makse- või ülekandekohustuste peatamise õigust kasutatakse kõlblike hoiuste suhtes, tagavad kriisilahendusasutused, et hoiustajatele antakse hoiusele juurdepääs asjakohase päevasumma ulatuses“. Kuidas tuleks see päevasumma arvutada?

Lisaks sellele on EBA 30. oktoobri 2019. aasta arvamuse (hoiuste tagamise skeemide väljamaksete kohta) lehekülgedel 3 ja 4 esitatud järgmine väide: „ELi õigusraamistiku muutmine on soovitav tagamaks, et hoiustajatel, kellel puudub juurdepääs hoiustele, mille tähtpäev on saabunud ja mis kuuluvad maksmisele, kuid kelle hoiuseid ei ole peatatud, on juurdepääs oma hoiustele asjakohase päevasumma ulatuses. Selline asjakohane päevasumma tuleks tagada mitte hoiuste tagamise skeemi vahenditest, vaid krediidiasutuse või investeerimisühingu vahenditest“. Kas see tähendab, et artiklites 33a ja 69 nimetatud päevasummade maksmiseks ei ole võimalik kasutada hoiuste tagamise skeemi vahendeid?

Vastus

Päevasumma kindlaksmääramine on liikmesriigi ülesanne. Seda võib saavutada kas kõnealuse summa täpsustamisega ülevõtvas seaduses või delegeerides kriisilahendusasutusele ülesande teha otsus igal üksikjuhul eraldi.

Päevasumma tagamise põhimõte on võimaldada hoiustajatel säilitada kriisilahenduse ajal juurdepääs osale oma hoiustest, mida hoitakse krediidiasutuses või investeerimisühingus. Rahalised vahendid selle väljamakse toetamiseks peaksid seega tulema krediidiasutuselt või investeerimisühingult ja olema hoiustaja kontol oleva summa piires. Näib, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/49/EL (10) artiklis 11 puudub alus, mis toetaks krediidiasutuse või investeerimisühingu kriisilahenduse käigus hoiuste tagamise skeemi sekkumist päevasumma maksmise rahastamisse.

20. Küsimus (artikkel 33a)

Kas artikli 33a lõige 8 hõlmab ka juhtumeid, kui tehakse kindlaks, et artikli 1 lõike 1 punktis b, c või d osutatud ettevõtja (finantsasutused või teatavad valdusettevõtjad) on maksejõuetu või jääb tõenäoliselt maksejõuetuks?

Vastus

Artiklit 33a, sealhulgas selle lõiget 8, kohaldatakse artikli 1 lõike 1 punktides b, c ja d osutatud ettevõtjate suhtes. Mis puutub kindlakstegemisse, et need ettevõtjad on maksejõuetud või jäävad tõenäoliselt maksejõuetuks, siis artikli 33a lõikes 8 viidatakse artikli 32 lõike 1 punkti a tingimusele, mida kohaldatakse artiklis 33 esitatud ristviite kaudu ka nende ettevõtjate suhtes.

F. KÜSIMUSED SEOSES ALLUTATUD KÕLBLIKE KOHUSTUSTE MÜÜGIGA JAEKLIENTIDELE

21. Küsimus (artikkel 44a)

Allutatud kõlblikke kohustusi võib müüa iga isik, kellel on õigus selliseid kohustusi müüa ja kelle valduses need on, näiteks mittefinantsettevõtja või füüsiline isik. Kas sel juhul peavad kõik need ettevõtjad ja isikud järgima artikli 44a lõikeid 1–4?

Vastus

BRRD artiklit 44a kohaldatakse MiFIDi artikli 4 lõike 1 punkti 1 tähenduses investeerimisühingute suhtes ning krediidiasutuste, eurofondide valitsejate ja AIFi valitsejate suhtes, kes osutavad investeerimisteenuseid või tegelevad investeerimistegevusega, mille tulemusel antakse jaeklientidele üle allutatud kõlblik kohustus. Sellised ettevõtjad on BRRD artikli 44a kohased müüjad, kuna ainult nemad on kvalifitseeritud täitma artikli 44a tingimusi, eelkõige tegema sobivuse hindamist vastavalt artikli 44a lõikele 1 (vt komisjoni 29. septembri 2020. aasta teatise 10. küsimus). Seetõttu ei kuulu allutatud kõlblike kohustuste müük jaeklientidele, kui müüja ei ole mõni eespool nimetatud asutus, artikli 44a lõigete 1–4 kohaldamisalasse ja sel juhul ei kehti allutatud kõlblike kohustuste müüjate suhtes nende sätete nõuded.

22. Küsimus (artikkel 44a)

Komisjoni 29. septembri 2020. aasta teatise 10. küsimuses BRRD artikli 44a lõikes 1 nimetatud mõiste „müüja“ kohta hõlmati selle kohaldamine „[...] eurofondide valitsejate ja AIFi valitsejate suhtes, kes osutavad investeerimisteenuseid või tegelevad investeerimistegevusega, mille tulemusel antakse jaeklientidele üle allutatud kõlblik kohustus“. Kas see puudutab ainult juhtumeid, kus eurofondide valitsejad ja AIFi valitsejad pakuvad MiFIDi kohaseid teenuseid üksikutele jaeklientidele, mitte aga juhtumeid, kus nad pakuvad ühise väärtpaberiportfelli valitsemise teenust?

Vastus

BRRD artiklit 44a kohaldatakse MiFIDi artikli 4 lõike 1 punkti 1 tähenduses investeerimisühingute suhtes ning krediidiasutuste, eurofondide valitsejate ja AIFi valitsejate suhtes, kes osutavad investeerimisteenuseid või tegelevad investeerimistegevusega, mille tulemusel antakse jaeklientidele üle allutatud kõlblik kohustus. Sellised ettevõtjad on BRRD artikli 44a kohased müüjad (vt komisjoni 29. septembri 2020. aasta teatise 10. küsimus).

Selleks et kuuluda BRRD artikli 44a lõigete 1–4 kohaldamisalasse, peaksid selliselt määratletud müüjad osutama investeerimisteenuseid või tegelema investeerimistegevusega seoses jaekliendiga, sealhulgas olema allutatud kõlblike kohustuste müümisel jaekliendile tehingu vastaspool.

23. Küsimus (artikkel 44a)

Mis puutub komisjoni 29. septembri 2020. aasta teatises 10. küsimuse all esitatud müüja mõiste tõlgendusse, siis kuidas saavad liikmesriigid kehtestada investeerimisühingutele, eurofondide valitsejatele ja AIFi valitsejatele artikli 44a lõigetes 1–4 sätestatud kohustusi, võttes arvesse, et need ettevõtjad ei kuulu BRRD artikli 1 kohaselt BRRD kohaldamisalasse ja et neid kohustusi ei ole sätestatud kõnealuste ettevõtjate suhtes kohaldatavates õigusaktides?

Vastus

Artiklis 44a ei viidata ühelegi konkreetsele asutusele, kes vastutaks selle täitmise eest. See tähendab, et liikmesriigid võivad määrata artikli 44a täitmise tagamiseks mis tahes asjaomase asutuse või asjaomased asutused, sealhulgas MiFIDi kohaselt määratud asutused (turukäitumise asutused). Artikli 44a täitmise tagamise eest vastutavad asutused peaksid rakendama kõiki nende käsutuses olevaid meetmeid ja sanktsioone, et tagada müüjate ja nende jaeklientide poolt artikli 44a tõhus kohaldamine. Sellised sanktsioonid peaksid olema proportsionaalsed ja austama liidu õigusest tulenevaid põhiõigusi. Vt ka komisjoni 29. septembri 2020. aasta teatise 13. küsimus.

24. Küsimus (artikkel 44a)

Komisjoni 29. septembri 2020. aasta teatises on vastuses 10. küsimusele märgitud, et BRRD artiklit 44a kohaldatakse paljude ettevõtjate, sealhulgas investeerimisühingute suhtes, kuid vastuses ei ole nimetatud investeerimisvahendajaid. Kas BRRD artiklit 44a kohaldatakse isikute suhtes, kes ei kuulu MiFIDi kohaldamisalasse vastavalt selle artiklile 3?

Vastus

Isikute suhtes, kes on MiFIDi kohaldamisalast vastavalt selle artiklile 3 välja arvatud, kohaldatakse liikmesriigi korda ja nad ei saa MiFIDi alusel kasutada vabadust osutada teenuseid või teostada tegevusi filiaalide asutamiseks teistes liikmesriikides. See liikmesriigi kord peab olema vähemalt analoogne MiFIDis sätestatud korraga, sealhulgas seoses MiFIDi artikli 25 lõikes 2 sätestatud sobivuse hindamisega.

Konkreetselt allutatud kõlblike kohustuste puhul on BRRD artikliga 44a need sobivuse nõuded rangemaks muudetud. Seetõttu peaksid liikmesriigid investorite kõrgetasemelise kaitse tagamiseks kooskõlas MiFIDi artikliga 3 kehtestama ka MiFIDi kohaldamisalast välja arvatud isikutele (investeerimisvahendajad), kui nad müüvad allutatud kõlblikke kohustusi jaeklientidele, nõuded, mis on vähemalt analoogsed BRRD artiklis 44a sätestatud rangemate nõuetega.

25. Küsimus (artikkel 44a)

Artikli 44a lõike 1 teise lõiguga nähakse liikmesriikidele ette võimalus laiendada selle artikli sätteid muudele omavahenditeks või teisendatavateks kohustusteks kvalifitseeruvatele instrumentidele.

Kui liikmesriik kasutab BRRD ülevõtmisel artikli 44a lõikes 1 sätestatud võimalust kaasata selle sätte kohaldamisalasse aktsiad, siis mis juhtuks juhul, kui krediidiasutus kutsub olemasolevaid aktsionäre osalema märkimisõiguste emissioonis, mille puhul aktsiate märkijad saaksid dividendide asemel uusi aktsiaid? Kas müüja on sel juhul kohustatud viima selliste aktsiate märkijate puhul läbi artikli 44a lõike 1 kohase sobivuse hindamise?

Vastus

Artikli 44a lõike 1 teise lõiguga nähakse liikmesriikidele ette võimalus laiendada selle sätte kohaldamisala omavahenditele või muudele teisendatavatele kohustustele, mis on määratletud artikli 2 lõike 1 punktis 71 (vt komisjoni 29. septembri 2020. aasta teatise 14. küsimus). Artikli 44a lõike 1 kohaldamisala võiks laiendada aktsiatele. Direktiivi (EL) 2019/879 põhjenduses 16 on sellega seoses sätestatud järgmiselt:

„Lisaks peaks liikmesriikidel olema võimalik piirata veelgi teatavate muude instrumentide turustamist ja müüki teatavatele investoritele“.

Artikli 44a lõike 1 laiendatud kohaldamisala võib seega hõlmata kõiki tehinguid, mille tulemusena toimub aktsiate üleandmine jaekliendile, austades samal ajal aktsionäride majanduslikke ja varalisi õigusi.

26. Küsimus (artikkel 44a)

Millist menetlust tuleb järgida juhul, kui müüja teeb BRRD artikli 44a lõikes 1 osutatud sobivuse hindamise ajal või hiljem kindlaks, et jaekliendi poolt nimetatud artikli lõike 3 kohaselt esitatud teave on ebatäpne? Kuna sobivust hinnatakse MiFIDi sätete kohaselt, siis kas oleks asjakohane järgida MiFIDi artikli 25 lõikes 3 sätestatud menetlust, mis tähendaks, et müüja on ainult kohustatud klienti hoiatama, et investeerimisühing ei saa kindlaks teha, kas kavandatud teenus või toode on tema jaoks sobiv, kuid võib siiski teenust osutada?

Kas liikmesriikidel oleks võimalik kehtestada rangemaid meetmeid juhuks, kui jaeklient ei järgi artikli 44a lõiget 3, st teenuse osutamisest keeldumist, või kas BRRD artikli 44a lõige 3 tähendab, et pädevad asutused peaksid rakendama jaeklientide suhtes sanktsioone, kui nad ei täida oma kohustust esitada müüjale täpset teavet?

Vastus

Vastavalt BRRD artikli 44a lõike 1 punktile b võib allutatud kõlblikke kohustusi müüa jaeklientidele ainult siis, kui müüja on MiFIDi artikli 25 lõike 2 kohase sobivuse hindamise tulemusel veendunud, et sellised kohustused on sellele jaekliendile sobivad (vt vastus komisjoni 29. septembri 2020. aasta teatise 15. küsimusele).

Vastavalt BRRD artikli 44a lõikele 2 peab müüja tagama, et jaeklientide investeeringud allutatud kõlblikesse kohustustesse ei ületaks teatavat piirmäära.

Seega, kui jaekliendi esitatud teave ei ole täpne või piisav sobivuse hindamiseks või BRRD artikli 44a lõikes 2 osutatud piirmäära kontrollimiseks, ei tohiks müüjal lubada jätkata allutatud kõlblike kohustuste müüki jaekliendile.

Sobivuse eeskirjad ei näe ette sanktsioonide kehtestamist jaeklientidele. Müüja peab võtma kõik mõistlikud meetmed, et tagada klientide kohta seoses sobivuse hindamisega kogutud teabe usaldusväärsus. See hõlmab tagamist, et

— kliendid on teadlikud täpse ja ajakohase teabe esitamise tähtsusest;

— kõik kliendi teadmiste ja kogemuste hindamise vahendid on otstarbekohased ja sobivad nende klientide puhul kasutamiseks;

— kliendid saavad küsimustest tõenäoliselt aru ja

— võetakse meetmeid klienditeabe järjepidevuse tagamiseks, näiteks kaalutakse ilmsete ebatäpsuste olemasolu.

Komisjoni delegeeritud määruse (EL) 2017/565 (11) artiklis 54 on sätestatud ka tagajärjed juhul, kui ühing ei saa vajalikku teavet: ühing ei tohi soovitada kliendile ega potentsiaalsele kliendile investeerimisteenuseid ega finantsinstrumente.

Lisaks esitatakse ESMA suunistes MIFID II sobivusnõuete teatud aspektide kohta (12) lisateavet selle kohta, kuidas ühingud peaksid klientide enesehindamist tasakaalustama objektiivsete kriteeriumidega:

„Ühingutel tuleb [...] võtta mõistlikud meetmed, et kontrollida kogutud klienditeabe usaldusväärsust, täpsust ja järjepidevust. Ühingud jäävad vastutama selle eest, et neil oleks sobivuse hindamiseks piisav teave. Seepärast ei loeta ükskõik missugust kliendi allkirjastatud lepingut või ühingu poolset andmete avalikustamist, mille eesmärk on ühingu vastutuse piiramine seoses sobivuse hindamisega, vastavaks MIFID II direktiivis ja sellega seotud delegeeritud määruses sätestatud asjaomastele nõuetele“.

27. Küsimus (artikkel 44a)

Artikli 44a lõike 2 kohaselt peab allutatud kõlblike kohustuste müüja tagama, et jaekliendi investeering allutatud kõlblikesse kohustustesse ei ületaks teatavat piirmäära tema finantsinstrumentide portfellist.

Vastavalt artikli 44a lõikele 4 koosneb jaekliendi finantsinstrumentide portfell rahahoiustest ja finantsinstrumentidest, välja arvatud tagatisena antud finantsinstrumendid. Kas mõiste „tagatisena antud finantsinstrumendid“ hõlmab finantsinstrumente, mille klient on tagatisena andnud, või ka neid finantsinstrumente, mille klient on tagatisena saanud?

Vastus

Artikli 44a lõikes 4 kasutatud väljend „tagatisena antud“ osutab finantsinstrumentidele, mis antakse tagatisena jaekliendile.

Finantsinstrumendid, mille kolmas isik on andnud jaekliendile tagatisena, tuleks artikli 44a lõikes 2 sätestatud allutatud kõlblike kohustuste hoidmise piiramise eesmärgil nende finantsinstrumentide portfellist välja jätta. Kui nendelt finantsinstrumentidelt saadakse kahjum, ei mõjuta see otseselt jaekliendi finantsseisundit, kuna tagatisena antud instrumendid on ainult alusvara, mis tagab kolmanda isiku võlga jaekliendi ees. Seetõttu tuleks allutatud kõlblikesse kohustustesse tehtava investeeringu lubatud piirmäära arvutamisel jätta jaekliendile antud tagatis finantsinstrumentide portfellist välja.

Finantsinstrumente, mille jaeklient annab tagatisena oma võla tagamiseks kolmanda isiku ees, ei tohiks siiski jaekliendi finantsportfellist välja jätta, kuna jaeklient võtab nendelt instrumentidelt saadava kahjumi otse enda kanda. Kui jaekliendi võlg kolmanda isiku ees on lõppenud, tuleb need instrumendid jaekliendile tagastada. Seetõttu on jaekliendi antud tagatis allutatud kõlblikesse kohustustesse tehtava investeeringu lubatud piirmäära arvutamisel asjakohane.

28. Küsimus (artikkel 44a)

Kas BRRD ülevõtmisel siseriiklikku õigusesse saab artikli 44a lõigetes 1–4 ja lõikes 5 sätestatud võimalusi kombineerida? Kas näiteks lõikes 5 nimetatud minimaalset nimiväärtust saab veelgi suurendada, kehtestades täiendava tingimuse, et investeering ei tohi ületa 10 % kogu investeerimisportfellist, nagu on märgitud artikli 44a lõike 2 punktis b?

Vastus

Direktiivi (EL) 2019/879 põhjenduses 16 on selgitatud, et artikli 44a lõikeid 1–4 ja artikli 44a lõiget 5 ei tohiks kumulatiivselt üle võtta, vaid need on ette nähtud kahe alternatiivse võimalusena. Jaeinvestorite kaitse tugevdamiseks võib liikmesriik siiski allutatud kõlblike kohustuste puhul ette näha suurema minimaalse nimiväärtuse kui 50 000 eurot, kui ta otsustab üle võtta artikli 44a lõike 5 (vt ka vastus komisjoni 29. septembri 2020. aasta teatise 16. küsimusele).

29. Küsimus (artikkel 44a)

Kas artikli 44a lõikes 5 osutatud minimaalne nimiväärtus vähemalt 50 000 eurot on seotud ühe kohustusega või kohustuste rühmaga (paketi väärtusena)?

Vastus

Minimaalse nimiväärtuse reegel kehtib iga üksiku finantsinstrumendi kohta, mis kvalifitseerub allutatud kõlbliku kohustusena. Selle reegli põhjendus on esitatud direktiivi (EL) 2019/879 põhjenduses 16:

„Selle tagamiseks, et jaeinvestorid ei investeeriks liigselt teatavatesse omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude jaoks kõlblikesse võlainstrumentidesse, peaksid liikmesriigid kindlustama, et selliste instrumentide minimaalne nimiväärtus on suhteliselt kõrge [...] [rõhuasetus lisatud]“.

30. Küsimus (artikkel 44a)

Kui liikmesriik otsustab üle võtta artikli 44a lõike 6, siis kas ei oleks lubatud üle võtta ka sama artikli lõike 1, lõike 2 punkti a ning lõigete 3 ja 4 nõudeid?

Vastus

Artikli 44a lõikes 6 sätestatud võimalust saab kasutada ainult siis, kui on täidetud selles sätestatud 50 miljardi euro künnise nõue (vt komisjoni 29. septembri 2020. aasta teatise 19. küsimus). Selle võimaluse korral peab liikmesriik lisaks MiFIDis sätestatud investorite kaitse üldreeglitele kohaldama ainult artikli 44a lõike 2 punktis b osutatud esialgse investeeringu 10 000 euro suuruse miinimumsumma nõuet.

Liikmesriik võib siiski kohaldada teatavaid artikli 44a lõigetes 1–5 sätestatud lisanõudeid, näiteks artikli 44a lõikes 1 osutatud sobivuse hindamist või allutatud kõlblike kohustuste minimaalset nimiväärtust, mis on väiksem kui 50 000 eurot. See on põhjendatud sellega, et artikli 44a lõikes 6 sätestatud jaeklientide kaitse on madalamal tasemel võrreldes artikli 44a lõigetes 1–4 ja artikli 44a lõikes 5 toodud kahe peamise alternatiivse võimalusega.

Samal ajal tuleb nimetatud võimalust kohaldada koos ühega artikli 44a lõigetes 1–4 või artikli 44a lõikes 5 osutatud võimalustest, kui tegemist on allutatud kõlblike kohustustega, mille on emiteerinud teises liikmesriigis asutatud ettevõtjad, kes ei saa kasutada artikli 44a lõikes 6 osutatud võimalusega pakutavat kohtlemist (vt komisjoni 29. septembri 2020. aasta teatise 12. küsimus).

31. Küsimus (artikkel 44a)

Kui liikmesriik otsustab üle võtta BRRD artikli 44a lõike 6, siis kas klient, kes soovib osta allutatud kõlblikke kohustusi, oleks artikli 44a lõike 2 punkti b kohaldamisel klient?

Vastus

Kui allutatud kõlblike kohustuste ostja ei ole MiFIDi artikli 4 lõike 1 punktis 11 määratletud jaeklient, ei kohaldata artikli 44a lõiget 6, sest müük muudele klientidele kui jaekliendid ei kuulu artikli 44a lõike 1 kohaldamisalasse, millest artikli 44a lõige 6 kõrvale kaldub. Lisaks sellele kehtivad ka MiFIDis sätestatud investorite kaitse nõuded.

32. Küsimus (artikkel 44a)

Kas artikli 44a lõikes 6 tuleks 50 miljardi euro künnise arvutamisel lähtuda ettevõtja koguvara väärtusest enne kriisilahendust, kriisilahenduse algatamise ajal või allutatud kõlblike kohustuste emiteerimise ajal?

Vastus

BRRD artikli 44a lõikes 6 on sätestatud konkreetne piiratuma ülevõtmise võimalus, mis on ette nähtud liikmesriikidele, kus on väike ja vähem likviidne turg, nagu näitab selleks sätestatud 50 miljardi euro suurune künnis. Liikmesriik peaks seda künnist hindama direktiivi (EL) 2019/879 ülevõtmise hetkel. Kuna see ülevõtmisvõimalus sõltub künnise tingimuslikkusest, on seega liikmesriikidel kohustus korrapäraselt kontrollida ja hinnata, kas nende turud vastavad 50 miljardi euro künnisele ja kas BRRD artikli 44a lõikes 6 sätestatud võimaluse kasutamine on õigustatud. Kui künnist enam ei järgita, peaks asjaomane liikmesriik valima kahe peamise alternatiivse võimaluse vahel, et võtta üle BRRD artikkel 44a ja sätestada need normid siseriiklikes õigusaktides (vt komisjoni 29. septembri 2020. aasta teatise 20. küsimus).

G. KÜSIMUSED SEOSES OMAVAHENDITE JA KÕLBLIKE KOHUSTUSTE MIINIMUMNÕUDEGA

a) Kõlblikud kohustused

33. Küsimus (artiklid 45b ja 45f)

BRRD artiklites 45b ja 45f on sätestatud kõlblike kohustuste kriteeriumid vastavalt seoses kriisilahendussubjektidega ja kriisilahendussubjektide tütarettevõtjatega, kes ise ei ole kriisilahendussubjektid. Milliseid kõlblikkuskriteeriume kohaldatakse ettevõtjate suhtes, kes kriisilahenduse kava kohaselt likvideeritakse tavalises maksejõuetusmenetluses? Kuidas tuleks nende ettevõtjate omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude sihttaseme määramisel käsitleda CRD artiklis 104a sätestatud täiendavate omavahendite nõudeid, kui sellised täiendavate omavahendite nõuded ei ole kehtestatud individuaalselt asjaomase ettevõtja jaoks?

Vastus

BRRDs on omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude järgimiseks ette nähtud ainult kaks kõlblikkuskriteeriumide komplekti:

— BRRD artikli 45b lõigetes 1–3 on sätestatud kriisilahendussubjektide suhtes kohaldatavad kõlblikkuskriteeriumid ja

— BRRD artikli 45f lõikes 2 on sätestatud kõlblikkuskriteeriumid, mida kohaldatakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes, kes on kriisilahendussubjekti või kolmanda riigi ettevõtja tütarettevõtjad, ent ei ole ise kriisilahendussubjektid.

Kuna ettevõtjatele, kes kriisilahenduse kava kohaselt likvideeritakse vastavalt BRRD artikli 45c lõike 2 teisele lõigule, ei ole kehtestatud konkreetseid kõlblikkuskriteeriume, tuleks vastavalt kohaldada neid kahte kriteeriumikomplekti. Ettevõtjate suhtes, kes ei ole kriisilahendussubjekti tütarettevõtjad, kohaldatakse BRRD artikli 45b lõigetes 1–3 sätestatud kriteeriume. See on asjakohane ettevõtjate puhul, kes on emaettevõtjad, ei kuulu konsolideerimisgruppi, mille suhtes kohaldatakse konsolideeritud järelevalvet, või on sellise emaettevõtja tütarettevõtjad, kelle kriisilahenduse kava näeb ette ka tütarettevõtja likvideerimise. Ettevõtjate suhtes, kes on kriisilahendussubjekti tütarettevõtjad, tuleks kohaldada BRRD artikli 45f lõikes 2 sätestatud kriteeriume.

Mõlemal juhul tuleks kõlblikkuskriteeriume kohaldada juhtumi konkreetseid asjaolusid silmas pidades. Näiteks ei pruugi CRRi artikli 72b lõike 2 punkti b alapunktis i sätestatud kriteerium (kohaldatakse BRRD artikli 45b lõike 1 kaudu), mille kohaselt ei tohi kõlblikke kohustusi omada ettevõtjad, kes on kaasatud samasse kriisilahenduse konsolideerimisgruppi, kehtida ettevõtjatele, kes ei ole kriisilahendussubjekti tütarettevõtjad, kuna sel juhul ei kuulu likvideerimissubjekt kriisilahenduse konsolideerimisgruppi. Samamoodi ei ole BRRD artikli 45f lõikes 2 sätestatud piirangud kõlblike kohustuste omamisele kriisilahendussubjekti ja olemasolevate aktsionäride poolt ning omavahendite omamisele kolmandate isikute poolt asjakohased selliste ettevõtjate puhul, kes on kriisilahendussubjekti tütarettevõtjad. Nendes olukordades ei ole vajadust tagada, et allahindamise ja konverteerimise õiguse kasutamine ei mõjuta kriisilahendussubjekti kontrolli tütarettevõtja üle, kuna maksejõuetuse korral tütarettevõtja likvideeritakse.

Kui pädev asutus ei ole CRD artikli 104a kohaselt kehtestanud täiendavate omavahendite nõudeid samal alusel, mille alusel võetakse vastu omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude otsus, peaksid kriisilahendusasutused arvestama, et asjaomase ettevõtja täiendavate omavahendite nõuded võrduvad nulliga. Ent kui kriisilahendusasutused leiavad, et omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kehtestamisel üksnes individuaalselt kohaldatavate usaldatavusnõuete arvesse võtmisega ei kajastataks piisavalt muu hulgas ettevõtja ärimudelit või riskiprofiili, nagu on osutatud BRRD artikli 45c lõike 1 punktis d, võivad nad kooskõlas BRRD artikli 45c lõikega 2 hinnata, kas omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõue peaks piirduma kahjumi katmise summaga ning suurendama omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet, et asjakohaselt kajastada konsolideeritud täiendavate omavahendite nõude asjaomast osa, mille pädev asutus on kehtestanud CRD artikli 104a alusel. Vt ka vastus 35. küsimusele, mis on esitatud komisjoni 29. septembri teatise lisas (13).

34. Küsimus (artikkel 45b)

Milline on BRRD artikli 45b lõikes 4 sätestatud nõude – 8 % kohustuste ja omavahendite kogusummast – võimaliku vähendamise ja CRRi artikli 72b lõikes 3 sätestatud nõude – kasutada kogu kahjumikatmisvõime miinimumnõude täitmiseks kuni 3,5 % ulatuses kõrgema nõudeõiguse järgu kohustusi – võimaliku leevendamise vastastikune mõju? Kas on nii, et globaalsete süsteemselt oluliste ettevõtjate puhul tuleb mõlemat alati koos võimaldada (isegi kui leevendamise puhul ainult osaliselt), kui võlausaldajate võrdse kohtlemise põhimõtte kohane hinnang seda lubab?

Vastus

CRRi artikli 72b lõikes 3 sätestatud nõude – kasutada kogu kahjumikatmisvõime miinimumnõude täitmiseks kuni 3,5 % koguriskipositsiooni ulatuses kõrgema nõudeõiguse järgu kohustusi – leevendamist ja BRRD artikli 45b lõikes 4 osutatud allutamise miinimumnõude vähendamist võib koos võimaldada.

Nii leevendamine kui ka vähendamine tuginevad samadele alustele, st CRRi artikli 72b lõike 3 punktides a–c nimetatud tingimustele, mis osutavad võlausaldajate võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise ohu puudumisele. Leevendamist ja vähendamist kohaldatakse siiski erinevate nõuete suhtes ning seetõttu võivad tulemuseks olla erinevad nominaalsummad. Seega on võimalik, et kuigi CRRi artikli 72b lõike 3 tingimused võivad olla ühe nõude puhul täidetud, siis teise nõude puhul ei pruugi need olla täidetud või on ainult osaliselt täidetud.

Kuigi leevendamist ja vähendamist saab võimaldada vastavalt nii CRRi artikli 92a kohase kogu kahjumikatmisvõime miinimumnõude täitmise kui ka BRRD artikli 45b lõike 4 kohaselt kohaldatava allutatuse taseme kindlaksmääramise eesmärgil, ei ole BRRDs nõutud nende koos võimaldamist. Mõlemal juhul peavad olema täidetud CRRi artikli 72b lõike 3 punktides a–c nimetatud kohaldatavad seadusjärgsed tingimused.

35. Küsimus (artikkel 45b)

BRRDs kasutatakse nüüd eranditult väljendit „kohustuste kogusumma, sealhulgas omavahendid“, samas kui BRRD I artikli 45 lõikes 1 kasutati varem väljendit „kõik kohustused ja omavahendid“. Kas see muudatus oli üksnes semantiline või kujutab endast olulist muutust summade arvutamise viisis?

Vastus

BRRD I eestikeelses versioonis sisaldas artikli 45 lõige 1 väljendit „kõik kohustused ja omavahendid“, kuid seda sõnastust muudeti direktiiviga (EL) 2019/879. Direktiiviga (EL) 2019/879 viidi sõnastus kooskõlla nii BRRD I kui ka direktiiviga (EL) 2019/879 muudetud BRRD ülejäänud sätetega, kus kasutatakse väljendit „kohustuste kogusumma, sealhulgas omavahendid“. Sellega ei muudeta kõnealuse väljendi tähendust ja seega tuleks seda väljendit lugeda kogu BRRDs ühtemoodi.

b) Omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kindlaksmääramine

36. Küsimus (artikkel 45c)

Kas kinnitate, et artiklis 45c kasutatud väljend „kriitilised majandusfunktsioonid“ ei ole uus termin ja et sellel on sama tähendus kui mõistel „kriitilised funktsioonid“, mida on juba kasutatud ja määratletud teistes BRRD sätetes?

Vastus

Artikli 45c lõike 3 kaheksandas lõigus ja artikli 45c lõike 7 kaheksandas lõigus kasutatud väljendit „kriitilised majandusfunktsioonid“ tuleks lugeda samamoodi nagu kogu BRRDs kasutatud mõistet „kriitilised funktsioonid“, mis on määratletud artikli 2 lõike 1 punktis 35.

37. Küsimus (artikkel 45c)

Artikli 45c lõikes 2 on nõutud, et kui eelistatud kriisilahendusstrateegia on likvideerimine, peab kriisilahendusasutus hindama, kas ettevõtja puhul „on õigustatud piirata“ tema omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet, nii et see ei ületaks summat, mis on piisav kahjumi katmiseks.

Kui kriisilahendusasutus leiab, et ei ole õigustatud piirata ettevõtja omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet kahjumi katmiseks piisava summaga, siis kas on õige, et artikli 45c lõikes 2 ei nõuta kriisilahenduse kavas esitatud strateegia muutmist likvideerimisest kriisilahenduseks, vaid lubatakse selle asemel kriisilahendusasutusel kehtestada omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude, mis on kahjumi katmiseks piisavast summast suurem?

Vastus

Artikli 45c lõike 2 teises ja kolmandas lõigus nähakse ette nende ettevõtjate omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude määramine, kes kriisilahenduse kava kohaselt maksejõuetuse korral likvideeritakse.

Selle sätte kohaselt on kriisilahendusasutus kohustatud hindama, kas nende ettevõtjate puhul on õigustatud piirata omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet kahjumi katmiseks piisava summaga, millele on osutatud artikli 45c lõike 2 esimese lõigu punktis a. Kriisilahendusasutused peavad seejuures eelkõige hindama sellise omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude võimalikku mõju finantsstabiilsusele ja ülekandumise riskile finantssüsteemis. Kui kriisilahendusasutus leiab pärast seda hinnangut, et ei ole õigustatud piirata ettevõtja omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet kahjumi katmiseks piisava summaga, võib ta määrata miinimumnõude, mis ületab artikli 45c lõike 3 punkti a alapunktist i ja punkti b alapunktist i tulenevat või artikli 45c lõike 7 punkti a alapunkti i ja punkti b alapunkti i kohast summat. Vt ka komisjoni 29. septembri 2020. aasta teatise (14) 37. küsimus.

38. Küsimus (artikkel 45c)

Artikli 45c lõike 2 teises lõigus on nõutud, et kriisilahendusasutused hindaksid, kas on õigustatud piirata tavalises maksejõuetusmenetluses likvideeritava ettevõtja omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet, nii et see ei ületaks summat, mis on piisav kahjumi katmiseks. Selle sätte kolmandas lõigus on lisaks nõutud, et kriisilahendusasutused kaaluksid võimalikku mõju finantsstabiilsusele ja ülekandumise riskile finantssüsteemis.

Kas selle hinnangu andmiseks tuleks kasutada järgmist:

— üldine lähenemisviis, mille kohaselt arvutatakse üks lisanõue, mis lisatakse seejärel iga sellise asjaomase kriisilahendusasutuse pädevuse alla kuuluva ettevõtja kahjumi katmiseks piisavale summale, kes kavatsetakse likvideerida tavalises maksejõuetusmenetluses, või

— konkreetne lähenemisviis, kus otsused lisanõude kehtestamise ja selle kalibreerimise kohta tehakse igal üksikjuhul eraldi?

Vastus

Artikli 45c lõike 2 teist ja kolmandat lõiku, milles nähakse ette nende ettevõtjate omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude määramine, kes kriisilahenduse kava kohaselt maksejõuetuse korral likvideeritakse, tuleks kohaldada igal üksikjuhul eraldi. See on omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude määramist käsitlevate BRRD sätete üldpõhimõte.

See ei piira kriisilahendusasutuste võimalust kehtestada selles küsimuses sisemised põhimõtted, mida seejärel üksikjuhtumite puhul rakendatakse.

39. Küsimus (artikkel 45c)

Kas rekapitaliseerimise summa arvutamisel on õiguslikult võimalik kindlaks määrata ranged piirmäärad koguriskipositsiooni ja koguriskipositsiooni näitaja võimalikuks vähendamiseks pärast kriisilahendust artikli 45c lõike 3 viienda lõigu kohaldamisel või tuleks koguriskipositsioon ja koguriskipositsiooni näitaja alati arvutada bilansi de facto vähendamise alusel, võttes arvesse kahjumi katmiseks piisavat summat?

Vastus

Kooskõlas artikli 45c lõike 3 esimese lõiguga peaks rekapitaliseerimise summa pärast eelistatud kriisilahendusstrateegia rakendamist taastama ettevõtja vastavuse koguomavahendite suhtarvu nõudele ja finantsvõimenduse määra nõudele.

Rekapitaliseerimise summa määramisel omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kalibreerimise osana on artikli 45c lõike 3 viiendas lõigus nõutud, et koguriskipositsiooni ja koguriskipositsiooni näitajat kohandataks kõigi muutustega, mis tulenevad kriisilahenduse kavas ette nähtud kriisilahenduse meetmetest (st otsusest alustada ettevõtja suhtes kriisilahendusmenetlust, kriisilahenduse vahendi rakendamist või ühe või enama kriisilahendusõiguse kasutamist, nagu on sätestatud artikli 2 lõike 1 punktis 40).

See tähendab, et rekapitaliseerimise summa kohandamine peaks toimuma igal üksikjuhul eraldi ja olema kooskõlas mis tahes muutustega, mis tulenevad kavandatud kriisilahenduse meetmetest. Kriisilahenduse kavandamise ning omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kalibreerimise hetkel peab rekapitaliseerimise summa kohandamine põhinema rekapitaliseerimise vajaduse hinnangul pärast kriisilahendust (st hinnangud bilansi kogumahu mis tahes suurenemise või vähenemise kohta ja muude tegurite kohta, mis tingivad muudatusi ettevõtja omavahendite nõuetes ja finantsvõimenduse määra nõudes pärast kriisilahendust). Seetõttu tähendaks artikli 45c lõike 3 kohaldamine viisil, mis on kooskõlas seadusandja tahte ning omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude struktuuriga, et rekapitaliseerimise summa arvutamisel on kriisilahenduse eeldatavad kahjud, mis viivad bilansi vähenemiseni, nagu on osutatud viienda lõigu punktis a, võrdväärsed esimese lõigu punkti a alapunkti i ja punkti b alapunkti i kohaselt arvutatud summaga, mis on piisav kahjumi katmiseks.

40. Küsimus (artikkel 45c)

Artikli 45c lõigete 3 ja 7 kohaselt on omavahendite ja kõlblike kohustuste välise miinimumnõude ning omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude kalibreerimine ühesugune. Kas kriisilahendusasutuse pädevuse alla kuuluvate ettevõtjate puhul on õiguslikult võimalik, et see kriisilahendusasutus võtab ainult erijuhtudel arvesse nende sätete kuuendas lõigus nimetatud turuusalduse puhvrit (nt seoses kriteeriumidega, mis puudutavad tütarettevõtja tuginemist hulgirahastamisele)?

Vastus

Nii omavahendite ja kõlblike kohustuste välise kui ka sisemise miinimumnõude kalibreerimisel näevad artikli 45c lõiked 3 ja 7 ette, et kriisilahendusasutusel on õigus suurendada koguriskipositsiooni alusel arvutatud rekapitaliseerimise summat sellise summa võrra, mis on piisav turuusalduse säilitamiseks. Nende sätete kohaselt on tegemist kaalutlusõigusega, mida kriisilahendusasutus peaks kohaldama igal üksikjuhul eraldi. See ei piira kriisilahendusasutuste võimalust kehtestada selles küsimuses sisemised põhimõtted, mida seejärel üksikjuhtumite puhul rakendatakse.

41. Küsimus (artikkel 45c)

Kas saaksite selgitada, kuidas peaks kriisilahendusasutus võtma arvesse artikli 45c lõikes 6 nimetatud kriteeriume, kui ta hindab, kas kohaldada selle artikli lõikes 5 sätestatud nõudeid kriisilahendussubjekti suhtes, kes ei ole globaalne süsteemselt oluline ettevõtja või globaalse süsteemselt olulise ettevõtja osa või tipp-pank?

Vastus

Otsustades, kas kohaldada artikli 45c lõikes 5 sätestatud nõudeid kriisilahendussubjekti suhtes, kes ei ole globaalne süsteemselt oluline ettevõtja või globaalse süsteemselt olulise ettevõtja osa või sellise kriisilahenduse konsolideerimisgrupi osa, mille koguvarade maht on suurem kui 100 miljardit eurot (tipp-pank), lähtub kriisilahendusasutus eeskätt hinnangust, et asjaomane kriisilahendussubjekt võib mõistliku tõenäosusega põhjustada maksejõuetuse korral süsteemse riski.

Lisaks sellele hinnangule peab kriisilahendusasutus võtma arvesse ka järgmisi kriteeriume:

— hoiuste suur osakaal ja võlainstrumentide puudumine rahastamismudelis;

— kõlblike kohustuste kapitaliturgudele juurdepääsu piiratuse ulatus;

— ulatus, mil määral kriisilahendussubjekt tugineb esimese taseme põhiomavahenditele, et täita omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõue.

Kuna kriisilahendusasutuse tehtav otsus tähendab, et asjaomasele kriisilahendussubjektile kehtivad omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kalibreerimise puhul rangemad nõuded (artikli 45c lõige 5 ja allutatus (artikli 45b lõiked 4, 7 ja 8)), aitavad need kriteeriumid tagada, et selline otsus on proportsionaalne taotletavate eesmärkidega ja võtab arvesse asjaomase ettevõtja iseärasusi. Seetõttu võib leida, et kui ülalnimetatud kriteeriumid on kriisilahendussubjekti puhul täidetud (st hoiuste suur osakaal rahastamises, piiratud juurdepääs võlaturgudele, tuginemine omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude täitmisel esimese taseme põhiomavahenditele), ei tohiks kriisilahendusasutus kohaldada sellise ettevõtja suhtes artikli 45c lõikes 5 sätestatud nõuded, kui see tooks kaasa ebaproportsionaalse omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude. See järeldus ei tohiks olla automaatne ja peaks sõltuma konkreetse juhtumi olukorrast.

Eespool nimetatud kolm kriteeriumi on esitatud ka artikli 45m lõikes 7, kus neid kasutatakse üldiselt üleminekuperioodide proportsionaalse pikkuse määramiseks. Artikli 45m lõike 7 kriteeriumidele viidatakse artikli 45m lõike 1 kolmandas lõigus ja need puudutavad ka pärast 1. jaanuari 2024 lõppevate üleminekuperioodide kehtestamist. Sellegipoolest peavad kriisilahendusasutused selles konkreetses otsuses, mis käsitleb üleminekuperioodi pikendamist ajale pärast 1. jaanuari 2024, võtma arvesse ka järgmist:

— ettevõtja finantsseisundi areng;

— väljavaade, et ettevõtja on võimeline tagama mõistliku aja jooksul vastavuse omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõudele või selle allutatuse komponendile;

— kas ettevõtja on võimeline asendama kohustusi, mis ei vasta enam asjaomastele kõlblikkus- või tähtajakriteeriumidele, ning kui mitte, siis kas see võimetus on spetsiifilist laadi või tingitud kogu turgu hõlmavast häirest.

Seetõttu ei takista pärast 1. jaanuari 2024 lõppevate üleminekuperioodide kehtestamine artikli 45m lõike 1 kolmanda lõigu kohaselt iseenesest kriisilahendusasutust otsustamast kohaldada sama kriisilahendussubjekti suhtes artikli 45c lõikes 5 sätestatud nõudeid. Samamoodi võib kriisilahendussubjektil, mille suhtes on kohaldatud artikli 45c lõikes 5 sätestatud nõudeid, olla üleminekuperiood, mis lõpeb pärast 1. jaanuari 2024, nagu on kindlaks määratud vastavalt artikli 45m lõikele 7.

42. Küsimus (artikkel 45c)

Kas artikli 45c lõike 10 kohaldamisel peaksid kriisilahendusasutused ja pädevad asutused omavahel konsulteerima või peaksid kriisilahendusasutused nõudma asjaomaselt ettevõtjalt vajalikku teavet?

Vastus

Artikli 45c lõikes on 1 selgitatud, et kriisilahendusasutus peab pärast pädeva asutusega konsulteerimist määrama omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude, mille kalibreerimist on üksikasjalikult kirjeldatud artikli 45c järgmistes lõikudes. Lisaks sellele on kriisilahendusasutustel omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kalibreerimiseks võimalik nõuda pädevatelt asutustelt vajalikku teavet, et täita BRRDs sätestatud ülesandeid kooskõlas artikli 3 lõikega 4 ja artikli 90 lõikega 1.

c) Omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kindlaksmääramine globaalsete süsteemselt oluliste ettevõtjate kriisilahendussubjektide jaoks

43. Küsimus (artikkel 45d)

Mida tähendab artikli 45d lõikes 1 osutatud „globaalse süsteemselt olulise ettevõtja osa“?

Vastus

Globaalne süsteemselt oluline ettevõtja on määratletud BRRD artikli 2 lõike 1 punktis 83c, viidates CRRi artikli 4 lõike 1 punktile 133. Viimati nimetatud sättes määratletakse see globaalse süsteemselt olulise ettevõtjana, mis on määratud kindlaks CRD artikli 131 lõigete 1 ja 2 kohaselt. Vastavalt CRD artikli 131 lõikele 1 peavad liikmesriigid määrama ametiasutused, kes vastutavad nende jurisdiktsioonis tegutsevate globaalsete süsteemselt oluliste ettevõtjate konsolideeritud alusel kindlaksmääramise eest. Artikli 131 lõikes 2 on sätestatud selleks metoodika.

CRD artikli 131 lõikes 1 on sätestatud, et globaalne süsteemselt oluline ettevõtja peab olema üks järgmistest:

a) konsolideerimisgrupp, mida juhib ELis emaettevõtjana tegutsev krediidiasutus või investeerimisühing, ELis emaettevõtjana tegutsev finantsvaldusettevõtja või ELis emaettevõtjana tegutsev segafinantsvaldusettevõtja, või

b) krediidiasutus või investeerimisühing, mis ei ole ELis emaettevõtjana tegutseva krediidiasutuse või investeerimisühingu, ELis emaettevõtjana tegutseva finantsvaldusettevõtja või ELis emaettevõtjana tegutseva segafinantsvaldusettevõtja tütarettevõtja.

Punktis b osutatud võimalus lisati teoreetilise võimalusena juhuks, kui globaalne süsteemselt oluline ettevõtja on eraldiseisev pank. Seega on kriisilahendussubjekt, mis on globaalse süsteemselt olulise ettevõtja osa, ettevõtja, kes ei ole ise vastavalt CRD artikli 131 lõike 1 punktile b globaalne süsteemselt oluline ettevõtja, ent kes kuulub vastavalt kõnealuse sätte punktile a globaalse süsteemselt olulise ettevõtjana usaldatavusnõuete kohasesse konsolideerimisse. Praktikas muutub see asjakohaseks siis, kui kriisilahendussubjektina on kindlaks määratud mitte ainult CRD artikli 131 lõike 1 punktis a osutatud ettevõtja, vaid ka teine globaalse süsteemselt olulise ettevõtja konsolideerimisgrupi ettevõtja, seda juhul, kui järgitakse mitme isiku suhtes kriisilahenduse algatamise strateegiat. Sel juhul peaks BRRD artiklit 45d kohaldama mõlema kriisilahendussubjekti suhtes.

44. Küsimus (artiklid 45d ja 45h)

Mis on BRRD artikli 45d lõikes 4 ja artikli 45h lõikes 2 nimetatud „samasse globaalsesse süsteemselt olulisse ettevõtjasse kuuluv globaalse süsteemselt olulise ettevõtja üksus“?

Vastus

Globaalne süsteemselt oluline ettevõtja on määratletud BRRD artikli 2 lõike 1 punktis 83c ja CRRi artikli 4 lõike 1 punktis 133, viidates CRD artikli 131 lõigetele 1 ja 2.

CRRi artikli 4 lõike 1 punktis 136 on globaalse süsteemselt olulise ettevõtja üksus määratletud kui „juriidilise isiku staatusega üksus, mis on globaalne süsteemselt oluline ettevõtja või globaalse süsteemselt olulise ettevõtja osa või kolmanda riigi globaalse süsteemselt olulise ettevõtja osa“.

Need mõisted on asjakohased BRRD artikli 45d lõike 4 ja artikli 45h lõike 2 kohaldamisel. Praktikas hõlmavad need sätted olukorda, kus konsolideerimisgrupp, mida juhib globaalne süsteemselt oluline ettevõtja, sisaldab rohkem kui ühte kriisilahendussubjekti (tavaliselt globaalne süsteemselt oluline ettevõtja ise ja üks või mitut muud ettevõtjat), seda juhul, kui järgitakse mitme isiku suhtes kriisilahenduse algatamise strateegiat.

45. Küsimus (artikkel 45d)

Mida tähendab artikli 45d lõike 4 punktis b kasutatud termin „liidus tegutsev emaettevõtja“ (Union parent entity)? Kas see tähendab liidus tegutsevat emaettevõtjat (Union parent undertaking) või liidus emaettevõtjana tegutsevat krediidiasutust või investeerimisühingut (Union parent institution)?

Vastus

Artikli 45d lõike 4 punktis b osutatud „liidus tegutsev emaettevõtja“ on artikli 2 lõike 1 punktis 85 määratletud liidus tegutsev emaettevõtja (Union parent undertaking).

d) Omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude kohaldamine ettevõtjate suhtes, kes ei ole ise kriisilahendussubjektid

46. Küsimus (artikkel 45f)

Vastavalt BRRD artikli 45f lõike 2 punkti a alapunktile ii peab kohustus vastama CRRi artikli 72b lõike 2 punktis d sätestatud allutatuse kriteeriumidele, et see oleks kõlblik omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude täitmiseks.

Samal ajal on BRRD artikli 45f lõike 2 punkti a alapunktis iii sätestatud, et omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude täitmiseks kõlblikest kohustustest „tulenevad nõuded [peab rahuldama] tavalises maksejõuetusmenetluses pärast kohustusi, mis ei vasta punktis i osutatud tingimusele ega ole kõlblikud omavahendite nõude täitmiseks“.

Punkti i kriteerium ei ole siiski seotud nõudeõiguse järjestusega maksejõuetusmenetluses. Selles viidatakse kohustustele, „mis on emiteeritud kriisilahendussubjekti jaoks ja mille see on ostnud kas otse või kaudselt sama kriisilahenduse konsolideerimisgrupi ettevõtjate kaudu, kes ostsid kohustused käesoleva artikli kohaldamisalasse kuuluvalt ettevõtjalt, või mis on emiteeritud samasse kriisilahenduse konsolideerimisgruppi mitte kuuluva olemasoleva aktsionäri jaoks ja mille see on ostnud, tingimusel et allahindamise ja konverteerimise õiguse kasutamine vastavalt artiklitele 59–62 ei mõjuta kriisilahendussubjekti kontrolli tütarettevõtja üle“. Seetõttu võivad artikli 45f lõike 2 punkti a alapunktis i osutatud kohustused olla peaaegu mis tahes nõudeõiguse järguga.

Kas on õige, et BRRD artikli 45f lõike 2 punkti a alapunktis iii viidatud järjestus sõltub nende instrumentide nõudeõiguse järgust, mis ei vasta sama sätte punkti i kriteeriumile, st et omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude täitmiseks kasutatavad instrumendid sõltuvad nende instrumentide nõudeõiguse järgust, mille tütarettevõtja on tegelikult emiteerinud väljaspool kriisilahenduse konsolideerimisgruppi? See tähendaks, et omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude täitmiseks vajalikku nõudeõiguse järku tuleb iga krediidiasutuse ja investeerimisühingu puhul eraldi hinnata.

Vastus

BRRD artikli 45f lõike 2 punkti a alapunktide i, ii ja iii koosmõjul kohaldatakse seoses omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude täitmiseks kõlblike kohustuste nõudeõiguse järguga maksejõuetusmenetluses järgmisi nõudeid:

— need peavad BRRD artikli 45f lõike 2 punkti a alapunkti ii kohaselt vastama CRRi artikli 72b lõike 2 punktis d sätestatud üldisele allutatuse kriteeriumile, s.o allutatus CRRi artikli 72a lõikes 2 osutatud välistatud kohustustele;

— need peavad BRRD artikli 45f lõike 2 punkti a alapunktide i ja iii kohaselt vastama täiendavale allutatuse kriteeriumile, st need peavad olema allutatud kõigile kohustustele, mis ei ole omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude täitmiseks kõlblikud ja mis ei ole omavahendid.

Konkreetse allutatuse nõude eesmärk on tagada, et omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude täitmiseks kõlblikud kohustused ei kuuluks samasse nõudeõiguse järku teiste allutatud kohustustega, mis ei ole artikli 45f lõike 2 punkti a alapunkti i kohaselt omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude täitmiseks kõlblikud. See leevendab võlausaldajate võrdse kohtlemise põhimõttega seotud nõuete riski juhul, kui omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude täitmiseks kõlblikud kohustused hinnatakse alla või konverteeritakse artikli 59 lõike 1 punkti a ja lõike 1a kohaselt sõltumatult kriisilahenduse meetmetest (st jätkusuutmatuse korral), kuna ainult need kõlblikud kohustused võidakse sel juhul alla hinnata või konverteerida.

47. Küsimus (artikkel 45f)

Kas BRRD artikli 45f lõike 2 punktis b osutatud esimese taseme põhiomavahendite ja muude omavahendite summadest on tehtud mahaarvamised kooskõlas CRRi artiklitega 36, 56 ja 66?

Vastus

Nii omavahendite ja kõlblike kohustuste välimise kui ka sisemise miinimumnõude täitmise eesmärgil tuleks viiteid omavahenditele tõlgendada kooskõlas BRRD artikli 2 lõike 1 punktiga 38, milles viidatakse CRRi artikli 4 lõike 1 punktis 118 esitatud määratlusele, võttes arvesse BRRDs sätestatud lisatingimusi, nagu artikli 45f lõike 2 punkti b alapunktis ii sätestatud tingimused.

Selles kontekstis on CRRi artikli 4 lõike 1 punktis 118 sätestatud, et „omavahendid“ on esimese taseme omavahendite ja teise taseme omavahendite summa. Asjakohastes CRRi sätetes esimese taseme omavahendite (artikkel 25) ja teise taseme omavahendite (artikkel 71) arvutamise kohta on omakorda selge, et summad väljendatakse pärast CRRi artiklites 56 ja 66 osutatud mahaarvamisi.

Lisaks on BRRD artikli 2 lõike 1 punktis 68a määratletud „esimese taseme põhiomavahendid“ ristviitega CRRi artiklile 50 ning viimases on selgitatud, et esimese taseme põhiomavahendite arvutamisel tehakse CRR artiklis 36 osutatud mahaarvamised.

48. Küsimus (artikkel 45f)

Mis vahe on artikli 45f lõigetel 3 ja 4?

Vastus

Artikli 45f lõigete 3 ja 4 erinevus on seotud omandisuhtega tütarettevõtja, kelle puhul võib omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemisest miinimumnõudest loobuda, ja tema vahepealse või lõpliku emaettevõtja vahel.

Lõikes 3 osutatakse võimalusele loobuda omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemisest miinimumnõudest, kui tütarettevõtja ja kriisilahendussubjekt asuvad samas liikmesriigis, ning sätestatakse tingimused sellise loobumise võimaldamiseks.

Lõikes 4 osutatakse võimalusele loobuda omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemisest miinimumnõudest, kui tütarettevõtja ja vahepealne emaettevõtja asuvad samas liikmesriigis, kuid lõplik emaettevõtja (kriisilahendussubjekt) asub muus liikmesriigis. Seetõttu on lõikes 3 ette nähtud otsene omandistruktuur, samal ajal kui lõikes 4 on ette nähtud nn ahelstruktuur, mis hõlmab mitut liikmesriiki.

49. Küsimus (artikkel 45f)

Artikli 45f kohaselt võib kriisilahendusasutus loobuda omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude kohaldamisest kahel juhul:

— kui kriisilahendussubjekt ja tütarettevõtja on mõlemad asutatud samas liikmesriigis (lõige 3);

— kui tütarettevõtja ja tema emaettevõtja on asutatud samas liikmesriigis, isegi kui kriisilahendussubjekt ei ole asutatud samas liikmesriigis, tingimusel et emaettevõtja täidab omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude allkonsolideeritud alusel (lõige 4).

Mis aga puutub artikli 45f lõikes 5 sätestatud garantiidesse, siis näeb BRRD nende andmist sõnaselgelt ette ainult neist esimeses olukorras, st kui kriisilahendussubjekt ja tütarettevõtja asuvad samas liikmesriigis.

Piiriüleste kriisilahenduse konsolideerimisgruppide puhul ei ole selge, miks on võimalik lubada nõudest loobumist (mida võib pidada „riskantsemaks“ lähenemisviisiks), kuid ei ole võimalik lubada omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude täitmist garantiiga (mis on „vähem riskantne“ lähenemisviis).

Kas tütarettevõtja kriisilahendusasutusel on võimalik lubada täita artikli 45 lõikes 1 osutatud nõue täielikult või osaliselt garantiiga, mille emaettevõtja annab artikli 45f lõike 5 tingimustel, isegi kui kriisilahendussubjekt ei ole asutatud tütarettevõtjaga samas liikmesriigis?

Vastus

Artikli 45f lõikes 3 osutatakse omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemisest miinimumnõudest loobumisele olukorras, kus tütarettevõtja ja samas liikmesriigis asuva kriisilahendussubjekti vahel on otsene omandisuhe, kuid artikli 45f lõikes 4 osutatakse omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemisest miinimumnõudest loobumisele olukorras, kus tütarettevõtja ja tema vahepealne emaettevõtja asuvad samas liikmesriigis, kuid kriisilahendussubjekt võib asuda samas liikmesriigis või mujal.

Seoses tütarettevõtja võimalusega täita omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemine miinimumnõue osaliselt või täielikult tagatud garantiidega (artikli 45f lõige 5) on sättes sõnaselgelt osutatud tütarettevõtja ja samas liikmesriigis asuva kriisilahendussubjekti vahelisele otsesele omandisuhtele, kuid samaväärset sätet ei ole ette nähtud seoses olukorraga, kus samas liikmesriigis asuvad tütarettevõtja ja tema vahepealne emaettevõtja.

Viimasel juhul peaks siiski olema samuti võimalik kasutada omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude täitmiseks tagatud garantiisid. Kui tütarettevõtja ja tema samas liikmesriigis asuva vahepealse emaettevõtja vahel saab kasutada nõudest loobumist, peaks samamoodi olema ka tagatud garantii kättesaadav sarnastel asjaoludel, eriti kuna see pakuks tütarettevõtjale asjaomaste vahendite saamisel suuremat kaitset kui täielik loobumine omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemisest miinimumnõudest.

50. Küsimus (artikkel 45f)

Hinnates BRRD artikli 45f lõike 3 punktis b ja artikli 45f lõikes 4 osutatud omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemisest miinimumnõudest loobumise võimaldamise kriteeriumi või artikli 45f lõike 5 kohaste tagatud garantiide kasutamise kriteeriumi, siis mis on omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude sihttase, mille täitmist tuleb hinnata omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude järkjärgulise kasutuselevõtu etapis kuni aastani 2024? Kas täitmist tuleks hinnata 2024. aasta lõpliku sihttaseme või 2022. aasta vahesihttaseme alusel?

Kas kriisilahendusasutus võib lubada võimaliku kehtestatava üleminekuperioodi jooksul omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude täitmist garantiidega, kui kõik muud tingimused (v.a omavahendite ja kõlblike kohustuste välise miinimumnõude sihttaseme täitmine) on täidetud?

Vastus

Hinnates kriisilahendussubjekti või emaettevõtja vastavust artiklis 45e ja artikli 45 lõikes 1 osutatud omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõudele, nagu on sätestatud vastavalt artikli 45f lõike 3 punktis b ja lõikes 4, tuleks võtta arvesse artiklis 45m sätestatud üleminekuperioode.

Seetõttu tuleks enne 2024. aastat hinnata artikli 45f lõike 3 punktile b ja lõike 4 punktile b vastavust artikli 45m lõike 1 teise lõigu kohaselt määratud siduva vahesihttaseme alusel.

See tähendab, et tütarettevõtja puhul, kes ei ole kriisilahendussubjekt, võib võimaldada omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemisest miinimumnõudest loobumist, kui kriisilahendussubjekt või tema emaettevõtja täidab vahesihttaseme konsolideeritud alusel ja kõik muud artikli 45f lõikes 3 või 4 sätestatud tingimused on nõudest loobumise otsuse tegemise hetkel täidetud.

Sama kehtib artikli 45f lõike 3 punktis b sätestatud tingimuse täitmise kohta, kui hinnatakse võimalust lubada omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude osalist või täielikku täitmist tagatud garantiidega kooskõlas artikli 45f lõike 5 esimese lõiguga.

51. Küsimus (artikkel 45f)

Artikli 45f lõigetes 3 ja 4 on loetletud tingimused, mis võimaldaksid artikli 45f kohaldamisest loobuda. Direktiivi tekstist ei selgu siiski, kas need tingimused peavad olema täidetud kumulatiivselt või eraldi.

Kas artikli 45f lõigetes 3 ja 4 loetletud tingimused on kumulatiivsed või piisab ühe neis nimetatud tingimuse täitmisest, et lubada loobuda artikli 45f kohaldamisest tütarettevõtja suhtes, kes ei ole kriisilahendussubjekt?

Vastus

Kui võimaldatakse loobuda omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemisest miinimumnõudest või lubatakse kasutada tagatud garantiisid, peavad artikli 45f lõigetes 3, 4 ja 5 sätestatud tingimused olema kumulatiivselt täidetud, et tagada rahuldaval tasemel konservatiivsus ja kaitsemeetmed.

52. Küsimus (artikkel 45f)

Kas saaksite selgitada artikli 45f lõikes 5 sätestatud tingimuste põhjendust tagatud garantiide kasutamisel omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude täitmiseks?

Vastus

Artikli 45f lõikega 5 antakse tütarettevõtja kriisilahendusasutusele õigus lubada omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemist miinimumnõuet osaliselt või täielikult täita asjaomase kriisilahendussubjekti antava garantiiga, juhul kui kriisilahendussubjekt ja tütarettevõtja on asutatud samas liikmesriigis, kuuluvad samasse kriisilahenduse konsolideerimisgrupp ning kui kriisilahendussubjekt täidab oma omavahendite ja kõlblike kohustuste välist miinimumnõuet (vt ka vastust 49. küsimusele eespool, juhul kui tütarettevõtja ja tema vahepealne emaettevõtja asuvad samas liikmesriigis).

Artikli 45f lõikes 5 on sätestatud tingimused, millele garantiid peavad vastama, et tagada nende tõhusus tütarettevõtja kahjumi katmisel ja tema rekapitaliseerimisel, juhul kui need garantiid kasutusele võetakse, olenemata sellest, kas kriisilahendussubjekti enda suhtes on sel ajal algatatud kriisilahendus. Need tingimused on järgmised:

— garantii summa võrdub omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemise miinimumnõude summaga, mis sellega asendatakse (punkt a);

— garantii on tagatud vähemalt 50 % ulatuses selle summast (punkt c);

— garantii suhtes kohaldatakse nii kaalutlusõigusel põhinevaid (st kindlaksmääramine, et tütarettevõtja ei ole enam jätkusuutlik) kui ka automaatseid aktiveerimistegureid (st võimetus tähtajaks võlgasid tagasi maksta või muid kohustusi täita) olenevalt sellest, kumb juhtub varem (punkt b);

— aktsepteeritakse ainult finantstagatisi, nagu need on määratletud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2002/47/EÜ, (15) st omandiõiguse üleminekul põhinevaid finantstagatiskokkuleppeid või pandiõigusel põhinevaid finantstagatiskokkuleppeid (pante). See tagab tagatise omajale parema kaitse, kuna kõnealuse direktiivi tingimuste kohaselt kuulub selline tagatis täitmisele ka siis, kui kriisilahendussubjekt on maksejõuetu või tema suhtes on algatatud kriisilahendus (punkt c);

— tagatis on kvaliteetne (koormamata, kohaldatakse väärtuskärpeid) (punktid d ja e);

— tagatise tegelik lõpptähtaeg vastab samadele lõpptähtaja tingimustele kui kõlblikud kohustused (punkt f) ja

— tagatise ülekandmisel ei tohiks olla mingeid takistusi, sealhulgas juhul, kui kriisilahendussubjekti suhtes on võetud kriisilahenduse meede (punkt g).

53. Küsimus (artiklid 45f ja 45g)

Kas on õige leida, et artikli 45f lõigete 3 ja 4 punktis c ning artikli 45g punktis f kasutatud sõna „kiire“ kehtib mitte ainult seoses omavahendite ülekandmisega, vaid ka kohustuste tagasimaksmisega kriisilahendussubjektilt tütarettevõtjale?

Vastus

Artikli 45f lõike 3 punktis c ja lõike 4 punktis c ning artikli 45g punktis f osutatud tingimus omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemisest miinimumnõudest loobumise võimaldamiseks tagab, et puuduvad praegused ja oodatavad (praktilised või õiguslikud) takistused omavahendite kiireks ülekandmiseks tütarettevõtjale ja kriisilahendussubjekti või vahepealse emaettevõtja kohustuste kiireks tagasimaksmiseks.

e) Omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kindlaksmääramise menetlus

54. Küsimus (artikkel 45h)

Artikli 45h lõikes 1 on märgitud, et kriisilahendussubjekti kriisilahendusasutus, konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutus, kui see on esimesena nimetatust erinev, ja kriisilahendusasutused, kes vastutavad kriisilahenduse konsolideerimisgrupi tütarettevõtjate eest, kelle suhtes kohaldatakse artiklis 45f osutatud nõuet individuaalselt, teevad kõik endast oleneva, et jõuda ühisotsusele. Kas piiriüleste konsolideerimisgruppide puhul oleks asjakohane lisada ülevõtvasse siseriiklikku seadusesse säte, mis lubaks riiklikul kriisilahendusasutusel teha koostööd kõigi asjaomaste asutustega?

Vastus

Artikli 88 lõike 5 teises lõigus on juba sätestatud, et kriisilahenduse kolleegiumi liikmed peavad tegema tihedat koostööd. See kohustus hõlmab kõiki artikli 88 lõikes 1 loetletud ülesandeid, sealhulgas omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kindlaksmääramist (selle sätte punkt i).

Seetõttu ei oleks säte, mis võimaldaks riiklikel kriisilahendusasutustel teha koostööd teiste asjaomaste asutustega, kehtivate BRRD normidega vastuolus.

55. Küsimus (artikkel 45h)

BRRD artikli 45h lõikes 2 viidatakse CRRi artiklile 12. Ometi jäeti määrusega (EL) 2019/876 CRRi tehtud muudatustega see artikkel 12 välja.

Kas saaksite kinnitada, et BRRD artikli 45h lõige 2 peaks viitama hoopis CRRi artiklile 12a?

Vastus

BRRD artikli 45h lõikes 2 sisalduvat viidet CRRi artiklile 12 tuleks lugeda viitena CRRi artiklile 12a.

56. Küsimus (artikkel 45h)

Artikli 45h lõikeid 4 ja 5 kohaldatakse kriisilahendusasutuste otsuste suhtes, kui kokkuleppele ei jõuta vastavalt konsolideeritud kriisilahenduse konsolideerimisgrupi omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude (omavahendite ja kõlblike kohustuste väline miinimumnõue) osas ja kriisilahenduse konsolideerimisgrupi ettevõtjate individuaalse omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude (omavahendite ja kõlblike kohustuste sisemine miinimumnõue) osas.

Kas artikli 45h lõiget 6 kohaldatakse juhul, kui ühegi ülalnimetatud nõude osas ei jõuta samal ajal ühisotsusele?

Vastus

Artikli 45h lõige 6 käsitleb olukorda, kus kriisilahendusasutused ei jõua kokkuleppele ei konsolideeritud kriisilahenduse konsolideerimisgrupi nõude suuruse ega selliste tütarettevõtjate nõuete suuruse osas, mis ei ole kriisilahendussubjektid. Sel juhul teevad tütarettevõtjate omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude individuaalse suuruse kohta otsuse tütarettevõtjate kriisilahendusasutused vastavalt lõikele 5 (st võttes nõuetekohaselt arvesse kriisilahendussubjekti kriisilahendusasutuse seisukohti). Samuti teeb kriisilahendussubjekti kriisilahendusasutus otsuse konsolideerimisgrupi nõude kohta vastavalt lõikes 4 sätestatud toimingutele.

f) Üleminekukord ja kriisilahendusjärgne kord

57. Küsimus (artikkel 45m)

Artikli 45m lõike 8 kohaselt võivad kriisilahendusasutused üleminekuperioodi või omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kavandatud sihttasemed hiljem läbi vaadata. Kas see säte on seotud ainult omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kavandatud sihttasemetega vastavalt artikli 45m lõikele 6 või saab artikli 45m lõike 1 alusel määratud algselt otsustatud üleminekuperioodi hiljem läbi vaadata?

Vastus

Kriisilahendusasutused võivad läbi vaadata ka artikli 45m lõike 1 kohaselt algselt otsustatud üleminekuperioodi, mitte ainult artikli 45m lõike 6 kohaselt teatatud kavandatud omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude.

Artikli 45m lõike 8 alguses kasutatud väljendi „kui lõikes 1 ei ole sätestatud teisiti“ eesmärk oli tagada, et kriisilahendusasutus järgib üleminekuperioodi läbivaatamisel viidatud lõikes sätestatud norme ja kriteeriume.

58. Küsimus (artikkel 45m)

Kas artikli 45m lõike 1 teise lõigu kohaselt määratud vahesihttaseme tähtaega saab pikendada, kui kriisilahendusasutused määravad selle sätte kolmanda lõigu kohaselt üleminekuperioodi, mis lõpeb pärast 1. jaanuari 2024?

Vastus

Ettevõtjad peavad artikli 45m lõike 1 teises lõigus sätestatud vahesihttaseme saavutama 1. jaanuaril 2022 ja kriisilahendusasutus ei saa seda pikendada. Artikli 45m lõike 1 kolmandas lõigus sätestatud võimalus kehtestada üleminekuperiood, mis lõpeb hiljem kui 1. jaanuaril 2024, kehtib ainult lõpliku omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kohta.

Siiski tuleb märkida, et vahesihttase peab reeglina tagama omavahendite ja kõlblike kohustuste lineaarse suurenemise omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude täitmise eesmärgil. Seetõttu mõjutab lõpliku omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude saavutamiseks määratud üleminekuperioodi pikendamine rohkem kui 1. jaanuarini 2024 kriisilahendusasutuste kehtestatavat vahesihttaset, kuna selle tulemusena kehtestatakse madalam vahesihttase kui siis, kui üleminekuperiood lõpeks 1. jaanuaril 2024.

59. Küsimus (artikkel 45m)

Artikli 45m lõike 1 teises lõigus on sätestatud: „Vahesihttasemed peavad reeglina tagama omavahendite ja kõlblike kohustuste lineaarse suurenemise nõude täitmise eesmärgil“.

Kas kinnitate, et selles sättes viitab termin „nõue“ mitte ainult üldisele kvantitatiivsele nõudele, vaid ka allutatusele?

Vastus

Artikli 45m lõike 1 teise lõigu esimese lause kohaselt viitavad kriisilahendusasutuse määratavad vahesihttasemed vastavalt asjaoludele artiklis 45e või 45f sätestatud nõuetele (omavahendite ja kõlblike kohustuste väline või sisemine miinimumnõue) ja nõuetele, mis tulenevad artikli 45b lõike 4, 5 või 7 (allutatus) kohaldamisest.

Reegel, mis nõuab kriisilahendusasutustelt lineaarse suurenemise tagamist, kehtib kõigi kriisilahendusasutuse määratavate vahesihttasemete suhtes. Seepärast peaks omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude üldise kalibreerimisega seotud vahesihttase tagama lineaarse suurenemise kriisilahendusasutuse määratud lõpliku omavahendite ja kõlblike kohustuste välise või sisemise miinimumnõude täitmise eesmärgil. Samamoodi tuleks määrata allutatuse vahesihttase, pidades silmas kriisilahendusasutuse kehtestatud lõplikku allutatuse sihttaset. Arvesse tuleb võtta ka kogu kahjumikatmisvõime miinimumnõuet ning artikli 45c lõikes 5 või 6 osutatud nõuete miinimumtaset, mis tuleb saavutada 1. jaanuariks 2022, kuna vahesihttasemena ei saa kehtestada väiksemat summat kui need miinimumnõuded (vahesihttasemena võiks lineaarse suurenemise reegli alusel kehtestada nendest miinimumnõuetest suurema summa).

H. KÜSIMUSED SEOSES KOHUSTUSTE JA NÕUDEÕIGUSTE TEISENDAMISE LEPINGULISE TUNNUSTAMISEGA

60. Küsimus (artikkel 55)

Artikli 55 lõike 1 esimeses lõigus on sätestatud, et kohustuste puhul, mis ei ole kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise kohaldamisalast välja jäetud ning mida reguleeritakse kolmanda riigi õigusega, tuleb lisada lepinguline klausel, mille kohaselt vastaspool tunnistab, et ELi kriisilahendusasutused võivad kohustuse suhtes kohaldada allahindamise ja konverteerimise õigust, ning nõustub selliste õiguste kasutamisega.

Lisaks antakse artikli 55 lõike 1 teise lõiguga kriisilahendusasutusele õigus loobuda sellest nõudest ettevõtjate puhul, kelle omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõue on võrdne kahjumi katmise summaga, tingimusel et asjaomaseid kohustusi ei võeta omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude täitmise arvestamisel arvesse.

Kas artikli 55 lõike 1 teises lõigus sätestatud kriisilahendusasutuse kaalutlusõigust tuleks kohaldada igal üksikjuhul eraldi või üldiselt kõigi asjakohastele kriteeriumidele vastavate ettevõtjate suhtes?

Vastus

Artikli 55 lõike 1 teises lõigus osutatud hindamine tuleks läbi viia igal üksikjuhul eraldi. Selle sättega antakse kriisilahendusasutustele kaalutlusõigus kohaldada erandit („võivad otsustada“) ettevõtjate suhtes, kes kuuluvad selles nimetatud asjakohasesse kategooriasse.

Lisaks saab erandit võimaldada ainult siis, kui krediidiasutus või investeerimisühing suudab oma omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude täita ülejäänud kohustustega. Seda tuleb enne erandi võimaldamist kontrollida ja kontrollimist näib olevat võimalik teostada ainult igal üksikjuhul eraldi.

61. Küsimus (artikkel 55)

Kas artikli 55 lõike 1 punktis d nimetatud kuupäev viitab direktiivile (EL) 2019/879 või BRRD I-le?

Vastus

Artikli 55 lõike 1 punkt d viitab BRRD I-le, mis sisaldas juba artiklit 55, kuna see viitab seda artiklit sisaldava BRRD jao ülevõtmisele, mitte artikli enda ülevõtmisele. Direktiiviga (EL) 2019/879 kehtestatud uus artikkel 55 asendab varasema artikli 55 selle sätte uue versiooniga, kuid ei asenda tervet jagu, kuhu artikkel 55 kuulub.

62. Küsimus (artikkel 55)

Kuidas tuleks artikli 55 lõike 2 viiendas lõigus mõista terminit „klass“? Kas see osutab kohustuste nõudeõiguse järgule maksejõuetusmenetluses või asjaomase finantsinstrumendi liigile?

Kas artikli 45b lõikes 5 olevad viited klassile on sama tähendusega kui artikli 55 lõikes 2?

Vastus

Artikli 55 lõike 2 viiendas lõigus kasutatud sõna „klass“ osutab kohustuste nõudeõiguse järgule maksejõuetusmenetluses. See tõlgendus on kooskõlas selle sõna tähenduse ja kasutusega muudes BRRD sätetes (nt artikli 34 lõike 1 punkt f, mis viitab võlausaldajate võrdse kohtlemise põhimõttele). Seetõttu tuleks viiteid klassile artikli 45b lõikes 5 käsitada vastavalt sellele.

63. Küsimus (artikkel 55)

Artikli 55 lõike 2 viiendas lõigus on sätestatud, et kui kriisilahendusasutus teeb kriisilahenduskõlblikkuse hindamise kontekstis või muul ajal kindlaks, et kohustuste klassis moodustab selliste kohustuste summa, mis saavad kasu teostamatuse erandist ning mis on vastavalt artikli 44 lõigetele 2 ja 3 kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendi kohaldamisest välistatud või mis välistatakse tõenäoliselt teisendamise õiguste kasutamisest, sellisest klassist rohkem kui 10 %, peab kriisilahendusasutus viivitamata hindama selle asjaolu mõju asjaomase ettevõtja kriisilahenduskõlblikkusele. Selles sättes ei ole aga viidatud kohustustele, mille puhul krediidiasutus või investeerimisühing ei lisa 10 % künnise ületamise hindamisel lepingulist klauslit (st rikub artikli 55 lõike 1 kohast kohustust).

Kas oleks õige BRRD üle võtta selliselt, et mitte arvestada kohustusi, mille puhul krediidiasutus või investeerimisühing ei lisanud 10 % künnise arvutamisel lepingulist klauslit?

Vastus

Artikli 55 lõike 2 viiendas lõigus kasutatud sõnastus piirdub kohustustega, mille puhul kriisilahendusasutus lubab teostamatuse tõttu lepingulist tingimust mitte lisada, ning kohustustega, mis on vastavalt artikli 44 lõigetele 2 ja 3 kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendi kohaldamisest välistatud või mis välistatakse tõenäoliselt teisendamise õiguste kasutamisest. Sellel lõigul põhineva konkreetse kohustuse hinnata mõju kriisilahenduskõlblikkusele saab seetõttu üle võtta ainult nendele kohustustele viidates.

BRRD ei takista siiski liikmesriike sätet ulatuslikult üle võtmast ega lisamast ka kohustusi, mille puhul pank jätab klausli lisamata. See lähenemisviis oleks kriisilahenduse ja BRRD eesmärkidega kooskõlas, kuna tugevdaks krediidiasutuse või investeerimisühingu kriisilahenduskõlblikkuse kontrolli.

Lisaks ei piira selles sättes sisalduv kohustus kriisilahendusasutuse üldist kohustust tagada krediidiasutuse või investeerimisühingu kriisilahenduskõlblikkus vastavalt artiklile 17. Kriisilahenduskõlblikkuse üldise hindamise kontekstis peaks kriisilahendusasutus võtma arvesse ka nende kohustuste mõju, mille puhul ei ole lisatud lepingulist klauslit, kuna krediidiasutus või investeerimisühing või ettevõtja ei täitnud artikli 55 lõikes 1 sätestatud kohustust.

64. Küsimus (artikkel 55)

Millistel tingimustel võib kriisilahendusasutus otsustada, et ta ei nõustu ettevõtte hinnanguga teostamatuse kohta? Võib tekkida teatavaid raskusi, juhul kui leping on sõlmitud ja kriisilahendusasutus otsustab seejärel, et tuleks lisada artikli 55 lõikes 1 osutatud lepinguline klausel.

Kui ettevõtja jõuab järeldusele, et lepingulise klausli lisamine on teostamatu, ja teatab kriisilahendusasutusele sellest hinnangust vastavalt artikli 55 lõike 2 esimesele lõigule, siis millal saab see ettevõtja asjaomase lepingu sõlmida?

Vastus

Teostamatuse hindamise kriteeriumid täpsustatakse delegeeritud määruses, millega kehtestatakse regulatiivsed tehnilised standardid, mille EBA töötab välja kooskõlas artikli 55 lõikes 6 sätestatud volitustega.

Mis puutub lepingu sõlmimise hetke, siis ei saa krediidiasutus või investeerimisühing lepingut sõlmida enne kriisilahendusasutuse teavitamist. Siiski võib ta selle sõlmida, ootamata kriisilahendusasutuse vastust teostamatuse tingimuse olemasolu kohta, kuna artikli 55 lõike 2 teises lõigus on sätestatud, et klausli lisamise kohustus peatatakse alates hetkest, mil saadakse teade krediidiasutuselt või investeerimisühingult.

65. Küsimus (artikkel 55)

Kuidas tuleks artikli 55 lõikes 2 mõista väljendit „mõistliku aja jooksul“?

Eelkõige, kas selle sätte esimeses lõigus kehtib viide „mõistliku aja jooksul“ ettevõtjale (kes peab selle aja jooksul esitama kriisilahendusasutuse nõutud teabe) või kriisilahendusasutusele (kes peab taotlema teavet selle aja jooksul)?

Vastus

Väljend „mõistliku aja jooksul“ on asjakohane kriisilahendusasutuse jaoks seoses vajaliku teabe taotlemisega (artikli 55 lõike 2 esimeses lõigus) ja klausli lisamisega (sama lõike kolmandas lõigus).

Artikli 55 lõike 2 esimese lõiguga antakse riiklikul tasandil kriisilahendusasutusele kaalutlusõigus määratleda mõistlik aeg ettevõtjalt vajaliku teabe taotlemiseks. Igal juhul on soovitatav, et selline aeg määratletakse kooskõlas artikli 55 lõike 2 kolmanda lõigu kohaselt kehtestatava tähtajaga seoses klausli lisamise nõudmisega. See element sätestatakse delegeeritud määruses regulatiivse tehnilise standardi alusel, mille EBA töötab välja kooskõlas artikli 55 lõikes 6 sätestatud volitustega.

66. Küsimus (artiklid 55 ja 59)

Artikli 55 lõike 2 viiendas lõigus viidatakse seoses kõlblike kohustuste allahindamise ja konverteerimise õiguse kasutamisega artiklile 73. Artikliga 73 kehtestatakse aktsionäridele kaitsemeetmed „osalise üleandmise“ ning „kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendi rakendamise“ korral.

Kas seda tuleks tõlgendada nii, et artiklis 73 sätestatud kaitsemeetmeid kohaldatakse ka kõlblike kohustuste allahindamisel ja konverteerimisel kriisilahendusest sõltumatult vastavalt artikli 59 lõike 1 punktidele a ja 1a?

Vastus

Artiklit 73 kohaldatakse ainult kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendi suhtes, mis on allahindamise ja konverteerimise õiguse üks võimalik kasutus ning mida kasutatakse „kriisilahendusmenetluses oleva krediidiasutuse või investeerimisühingu kohustuste suhtes“.

Artikli 73 lõike 1 punktis b sätestatud põhimõte, mis käsitleb võlausaldajate võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamist, kehtib siiski ka juhul, kui allahindlus või konverteerimine toimub kriisilahendusest sõltumatult vastavalt artikli 59 lõike 1 punktile a. Eelkõige näeb artikli 59 lõike 1 kolmas lõik ette, et „[p]ärast asjaomaste kapitaliinstrumentide või kõlblike kohustuste allahindamise või konverteerimise õiguse kasutamist kriisilahenduse meetme