Linnudirektiiviga kaitstakse kõiki liikmesriikide Euroopa territooriumil looduslikult esinevaid metslinnuliike (üle 460 liigi). Selle I lisas on loetletud 197 (alam)liiki, mille elupaiku tuleb kaitsta erimeetmetega, sealhulgas linnualade määramisega. II lisas on loetletud 86 (alam)liiki, millele võib siseriiklike õigusaktide alusel jahti pidada.

Kuigi selline riiklike aruandlusandmete koondamine on vajalik ELi ja biogeograafiliste piirkondade tasandi hindamiseks, võib see varjata positiivseid muutusi madalamal (st kohalikul, piirkondlikul või riiklikul) tasandil.

Et komisjon saaks hinnata edusamme loodusdirektiivide eesmärkide saavutamisel, peavad liikmesriigid esitama komisjonile linnudirektiivi artikli 12 ja elupaikade direktiivi artikli 17 kohaselt iga kuue aasta järel aruande, eelkõige nende direktiivide alusel kaitstavate elupaikade ja liikide kaitsestaatuse ja arengusuundumuste kohta. Käesolev koondaruanne, mis käsitleb kolmandat direktiivide kohast ELi kaitsestaatuse hindamist, on koostatud kõige suurema ja ulatuslikuma Euroopa looduse seisundit käsitleva andmekogumise ja aruandluse tulemusel. Selles dokumenteeritakse elupaikade ja liikide staatus ja suundumused 2013.–2018. aastal vastavalt 28 liikmesriigi esitatud andmetele, andes seeläbi ajakohastatud ülevaate ELi looduse seisundist. Selles hinnatakse aja jooksul toimunud muutusi, peamisi survetegureid ning Natura 2000 võrgustiku panust kaitsealuste liikide ja elupaikade kaitsesse. Analüüs põhineb Euroopa Keskkonnaameti üksikasjalikul tehnilisel hinnangul.

ELi linnudirektiiv ja elupaikade direktiiv (edaspidi „loodusdirektiivid“), mis on Natura 2000 kaitsealade võrgustiku aluseks, moodustavad ELi elurikkuse poliitika nurgakivi. Nende eesmärk on tagada ELi tähtsusega liikide ja elupaigatüüpide kaitse, kaitstes kõiki metslinde (üle 460 liigi), esindavaid ja ohustatud elupaiku (233 tüüpi alates mererohuga kaetud aladest kuni mägirohumaadeni) ning veel ligi 1 400 liiki alates väikestest taimedest kuni imetajateni, sealhulgas paljusid märgilise tähtsusega looduslikke liike. Direktiivides nõutakse, et liikmesriigid säilitaksid ja taastaksid nende liikide ja elupaikade soodsa kaitsestaatuse.

·91 talvituva linnuliigi populatsiooni suundumuste puhul on lühiajaline olukord sarnane 2015. aasta olukorraga (45 % populatsioon suureneb, 29 % oma väheneb); 54 % pikaajalistest suundumustest näitavad suurenemist ja 13 % vähenemist (esimeste osakaal on seega vähenenud 9 protsendipunkti, samas kui teise osakaal on peaaegu sama).

ELi tasandi hindamine näitab, et 47 % puhul kõigist linnuliikidest on populatsiooni staatus hea; see on 5 protsendipunkti vähem kui 2015. aastal (52 %). Puuduliku ja halva staatusega liikide osakaal on suurenenud 32 %-lt 39 %-ni, samas kui 14 % liikide staatus on usaldusväärsete andmete puudumise tõttu endiselt teadmata (võrreldes 16 %-ga 2015. aastal).

81 % loetletud elupaikade staatus on hinnatud ELi tasandil puudulikuks või halvaks. Ainult 9 % olukord paraneb, samas kui 36 % puhul halveneb olukord jätkuvalt. Halveneva suundumuse osakaal on iga elupaigarühma puhul vähemalt 25 %, kui paljandid välja arvata (15 %). Rabade ja soode ning rohumaade ja luidete elupaikade puhul on halveneva suundumuse osakaal suurim (üle 50 % iga rühma puhul). Rohumaade elupaikade, peamiselt niitude, sinihelmikaniitude ja mitut liiki poollooduslike kuivade rohumaade kaitsestaatus halveneb ning see näitab nende sõltuvust ekstensiivsest karjatamisest, mille osatähtsus endiselt kogu ELis väheneb. Metsaelupaikade hinnangud näitavad kõige suuremat paranemissuundumuse osakaalu (13 %).

Märkus: hindamiste arv on märgitud sulgudes. Hindamiste koguarv on 698.

Üheksast teatatud elupaigarühmast said rannikuelupaigad (mis hõlmavad mereelupaiku) head staatust kinnitavaid hinnanguid kõige vähem. Halva staatuse osakaal oli kõige suurem luidete, rabade ja soode puhul (üle 50 %). Ka rohumaad, kus leidub väga liigirikkaid elupaiku, kuuluvad halva staatuse kõige suurema osakaaluga rühmade hulka (49 %). Eriti halvas seisundis on aktiivset majandamist vajavad rohumaad.

Elupaikade kaitsestaatus aruandeperioodil ei paranenud. Ainult 15 % elupaikade hinnangutest näitavad head kaitsestaatust; 2015. aastal oli see osakaal 16 %. Enamik hinnangutest näitab ebasoodsat staatust (45 % puudulikud ja 36 % halvad võrreldes 47 % ja 30 %-ga 2015. aastal). Kuigi puudulikku staatust näitavate hinnangute osakaal on vähenenud 2 protsendipunkti ja halba staatust näitavate hinnangute osakaal suurenenud 6 protsendipunkti, ei kajasta enamik muutusi tegelikku olukorra halvenemist kohapeal, vaid hindamismeetodite paranemist ELi või liikmesriikide tasandil.

Märkus: hindamiste arv rühma kohta on märgitud sulgudes. Mereelupaigad kuuluvad rannikuelupaikade rühma. Hindamiste koguarv on 818.

Elupaikade ulatus on väga erinev. Mõni neist hõlmab suuri alasid, kuid teised vaid väga väikesi maalappe. I lisa kõige arvukamad elupaigatüübid on metsaelupaigatüübid (35 % kõigist tüüpidest), millele järgnevad looduslikud ja poollooduslikud rohumaad (14 %). Sellised rühmad nagu parasvöötme nõmmed ja võserikud, jäiklehised võserikud, rabad ja sood ning paljandid moodustavad igaüks ainult ligikaudu 5 % loetletud elupaigatüüpidest.

·I lisas loetletud turvalise staatusega liikide osakaal vähenes alates 2015. aastast 8 protsendipunkti (48 %-lt 40 %-le), samas kui puuduliku ja halva staatusega liikide osakaal suurenes 6 protsendipunkti (38 %-lt 44 %-ni). See viitab sellele, et mitme I lisas loetletud liigi staatus on halvenenud, hoolimata direktiivis nõutud elupaikade kaitse erimeetmetest. Eriti muret tekitav on asjaolu, et 16 % puhul I lisas loetletud liikidest on staatus endiselt teadmata, mis rõhutab vajadust parandada liikmesriikides nende liikide seiresüsteeme;

2 049 liigist, mille kaitsestaatus ELi tasandil on hinnatud puudulikuks või halvaks, on 35 % halveneva suundumusega ja 6 % paraneva suundumusega. 31 % puhul ei ole suundumus teada. Puuduliku või halva staatusega, kuid paraneva suundumusega liikide osakaal jääb alla 5 %, kui välja arvata imetajad, kalad ja soonteta taimed (vastavalt 10 %, 9 % ja 6 %). Kuigi kaladel on paraneva suundumuse osakaal suurem kui muudel liigirühmadel, on neil (koos kahepaiksetega) ka kõige suurem halveneva suundumuse osakaal (ligi 50 %). Tugevat halvenevat suundumust on täheldatud ka muude liigirühmade puhul, nagu rohumaade elupaikade liigid, sh teelehe-mosaiikliblikas (Euphydryas aurinia) ja sinine lemmjuur (Jurinea cyanoides).

Märkus: hindamiste arv on märgitud sulgudes. Hindamiste koguarv on 2 049.

Liigirühmad, mille puhul on hea staatuse osakaal ELi tasandil kõige suurem, on roomajad ja soontaimed (vastavalt 36 % ja 40 %). Umbes 30 % molluski- ja kalaliikide staatus hinnati halvaks.

Üle veerandi (27 %) liikide hinnangutest näitab head kaitsestaatust, samas kui 2015. aastal oli see osakaal 23 %. Puudulikku või halba staatust näitab 63 %, mis on sarnane 2015. aasta näitajaga (60 %). Teadmata staatusega liikide osakaal vähenes eelmise aruandeperioodiga võrreldes (17 %-lt 10 %-le), kuid see osakaal on endiselt oluliselt suurem kui elupaikade puhul (4 %). Liikmesriikide tasandil on enamiku mereliikide (59 %) staatus teadmata võrreldes ainult 8 %-ga maismaaliikidest, mis viitab sellele, et nende seireks ei eraldata piisavalt ressursse.

Märkus: hindamiste arv rühma kohta on märgitud sulgudes. Hindamiste koguarv on 2 825.

Elupaikade direktiivi II, IV ja V lisas on loetletud 1 389 Euroopa tähtsusega liiki. Mõnes suuremas taksonoomilises rühmas, nagu molluskid, lülijalgsed ja soontaimed, on lisades loetletud liikide osakaal väga väike. Kõige paremini esindatud rühm on selgroogsed – loetletud on 85 % kahepaiksetest, 70 % roomajatest, 64 % imetajatest ja 39 % mageveekalade liikidest. Paljud loetlemata liigid, sealhulgas paljud levinumad liigid, saavad kasu direktiivis ette nähtud meetmetest, sealhulgas I lisa kohaste elupaigatüüpide kaitsest.

Võrreldes 2010. aasta lähtetasemega oli edasiminek 2020. aasta eesmärkide suunas piiratud, välja arvatud muude kui linnuliikide kategoorias, kus eesmärk peaaegu saavutati. Mõne elupaiga ja liigi olukorra jätkuv halvenemine kaalub üles olukorra paranemise. 2019. aastal esitatud andmed näitavad, et halveneva suundumusega liikide ja elupaikade osakaal on isegi veidi suurenenud: lindude puhul 20 %-lt 23 %-ni, muude kui linnuliikide puhul 22 %-lt 26 %-ni ja elupaikade puhul 30 %-lt 32 %-ni.

2020. aasta eesmärk saavutada soodne või paranev staatus 34 % elupaikade hinnangute puhul ei ole täidetud (puudu jääb 12 protsendipunkti). Siiski jõudis soodsa või paraneva staatusega muude kui linnuliikide osakaal peaaegu 2020. aasta vahe-eesmärgini 35 % (puudu 2 protsendipunkti). Lindude populatsiooni suundumused annavad vastuolulise pildi: ajavahemikul 2010–2015 suurenes turvalise ja paraneva staatusega liikide arv, kuid ajavahemikul 2015–2020 halvenes olukord mõnevõrra (–3 protsendipunkti), mis tähendab, et 78 % eesmärgist jääb puudu üle 20 protsendipunkti. 2020. aasta bioloogilise mitmekesisuse strateegia 1. eesmärki seega ei saavutatud.

3.2 Olukorra paranemine liikmesriikides

Kaitsestaatus muutub teatavasti aeglaselt ja ei ole seetõttu väga tundlik lühiajaline näitaja olukorra paranemise kohta. Samuti võivad ELi tasandi hindamised varjata olukorra paranemist üksikutes liikmesriikides. Seetõttu on riigi tasandi suurenevad ja stabiliseeruvad suundumused (mille korral asendub eelmise aruandeperioodi vähenev suundumus käimasoleval aruandeperioodil stabiilsega) positiivsed muutused, mida tuleks lisaks staatuse positiivsetele muutustele arvesse võtta ja analüüsida.

Keskmiselt 6 % liikmesriikide riiklikest/piirkondlikest elupaikade hindamistest näitab olukorra paranemist, kõige enam metsade ja magevee elupaikade (10 % kõigist rühma hinnangutest), nõmmede ja võserike (7 %), rabade ja soode ning luidete elupaikade puhul (6 %). Üks paraneva rannikuelupaiga näide on Läänemere rannaniidud Soomes.

Samamoodi näitab paranemist keskmiselt 6 % kõikidest riiklikest/piirkondlikest hinnangutest muude kui linnuliikide kohta. Kõige rohkem on paranenud imetajate olukord (9 % kõigist registreeritud hinnangutest imetajate kohta) ning neile järgnevad kalad (8 %) ja soontaimed (5 %). Sellised imetajad on näiteks koprad (Castor fiber), hallhülged (Halichoerus grypus) ja randalhülged (Phoca vitulina).

Lindude puhul määratletakse olukorra paranemist riigi tasandil erinevalt, kuna kaitsestaatust ja staatuse suundumusi riigi tasandil ei hinnata. Seetõttu peetakse paranemiseks populatsiooni lühiajalist positiivset suundumust või stabiliseerumist pärast riigi eelmises aruandes kirjeldatud pikaajalist negatiivset suundumust. Olukorra paranemist vastavalt eespool nimetatud kriteeriumidele näitavad kokku 2 148 liikmesriigi aruannet. Üldiselt vastab see 397 linnuliigile (alamliigile), mille olukord paraneb vähemalt ühes liikmesriigis vähemalt ühel käsitletud hooajal. Ligikaudu 44 % kõigist paraneva suundumusega lindudest on rändveelinnud. Paljud neist liikidest on liigitatud ka mereliikideks vastavalt ELi merestrateegia raamdirektiivile ja nende osakaal kõigi paraneva olukorraga linnuliikide seas on 33 %. Nii põllu- kui ka metsalinnuliikide osakaal on umbes 9 %. Paraneva olukorraga linnuliigid on näiteks merikotkas (Haliaeetus albicilla), sookurg (Grus grus), puna-harksaba (Milvus milvus) ja hõbehaigur (Ardea alba).

3.3 Andmekvaliteedi paranemine

Kaitsestaatuse paranemise hindamiseks on kõigis liikmesriikides vaja asjakohaseid seiresüsteeme. Paljudel juhtudel pärineb esitatud teave aga osalistest uuringutest, mis on korraldatud muudel eesmärkidel. Muudel juhtudel ei ole liikmesriikidel sobivaid andmeid ja nad toetuvad eksperdihinnangutele. Elupaikade direktiivi elupaikade ja liikide puhul pärineb üle 40 % esitatud teabest osalistest uuringutest ja üle 20 % põhineb ainult eksperdihinnangutel. Lindude puhul pärineb üle 30 % teabest osalistest uuringutest ja üle 15 % põhineb eksperdihinnangutel. Praegune aruandlusvoor näitab, et kehvadest või puudulikest andmetest tulenevad piirangud on endiselt olemas (kuigi liikmesriigiti väga erineval määral ja väiksemas ulatuses kui 2015. aastal). Siiski on siin esitatud andmed verstapostiks looduse seisundi hindamisel ELis ning annavad tugeva aluse aruandluse, hindamise ja rakendamise parandamiseks, et võimalik oleks saavutada ELi elurikkuse strateegia 2030 eesmärgid.

4.Survetegurid ja vastumeetmed

4.1 Survetegurid

Euroopa on üks tihedamini asustatud piirkondi maailmas. Inimtegevus on sajandite jooksul kujundanud Euroopa maastikke ja toetanud oluliselt piirkonna elurikkust, nt poollooduslikes elupaikades nagu ekstensiivselt haritud niidud ja poollooduslikud kuivad rohumaad. Sellele vaatamata on inimtegevus põhjustanud ka paljude pärismaiste liikide ja elupaigatüüpide seisundi halvenemise ja nende vähenemise, eriti (ja palju kiiremini) viimase 100 aasta jooksul.

Liikmesriigid teatasid liikide kadumise ja elupaikade seisundi halvenemise peamistest põhjustest iga liigi ja elupaiga puhul. Kokku esitasid nad 67 000 kirjet, kasutades 15 kategooriasse (alates A „Põllumajandus“ kuni X „Muu“) kuuluva 203 individuaalse surveteguri loetelu.

Joonis 9. 1. tasandi survetegurite kategooriate jaotus elupaikade, muude kui linnuliikide ja lindude vahel

Kõige sagedamini tuleneb nii elupaikadele kui ka liikidele avalduv surve põllumajandusest, mis kajastab põllumajandusmaa kasutamise suhtelist ulatust ja muutusi põllumajandustavades (ekstensiivse põllumajanduse intensiivistamine ja hülgamine). Ekstensiivse põllumajandusega luuakse ja säilitatakse poollooduslikke elupaiku, kus on mitmekesine loomastik ja taimestik. Alates 1950. aastatest on aga intensiivsem ja spetsialiseeritum põllumajandus üha enam süvendanud elurikkuse jätkuvat vähenemist. Kõige rängem on mõju olnud rohumaadele, magevee-elupaikadele, nõmmedele ja võserikele ning rabadele ja soodele. Eriti ohustatud on põllumajandusest sõltuvad poollooduslikud elupaigad, näiteks rohumaad, ning nende kaitsestaatus on oluliselt halvem kui muudel elupaigatüüpidel, mis ei sõltu põllumajandusest (45 % on hinnatud halvaks võrreldes 31 %-ga muudest elupaikadest). Võrreldes 2015. aastaga näitavad põllumajanduslike elupaikade hindamised kaitsestaatuse üldist halvenemist: hea staatusega elupaikade osakaal vähenes 14 %-lt 12 %-le ja halva staatusega elupaikade osakaal suurenes 39 %-lt 45 %-ni. Ainult 8 % põllumajanduslike elupaikade staatus paraneb, samas kui 45 % staatus halveneb. Mõjutatud on ka paljud linnu-, roomaja-, molluski-, kahepaiksete, lülijalgsete ja soontaimede liigid ning põllumajandusmaa elurikkus väheneb endiselt.

Üldiselt on veerežiimide muutmine (sealhulgas kategooriasse K „Veerežiimide muutmine“ kuuluv mitmeotstarbeline muutmine ja teiste kategooriatega (nt kategooria A „Põllumajandus“) seotud hüdroloogilised muutused) kategooriate lõikes teine kõige sagemini teatatud survetegur, millele järgnevad linnastumine ja saaste:

·veerežiimi muutmisega seotud surve tuleneb mitmest allikast. Näiteks põllumajanduslik kuivendustegevus ja hüdroelektrijaamad tingivad 14 % ja 13 % kogu hüdroloogiaga seotud survest. Ei ole üllatav, et selle kategooria survetegurid mõjutavad eelkõige magevee-elupaiku ja kalaliike, aga ka süsinikurikkaid ökosüsteeme, näiteks rabasid ja soid;

·peamised linnastumisega seotud survetegurid on sport, turism ja vabaajategevused ning need mõjutavad eelkõige mere- ja rannikuelupaiku. Loodusliku ja poolloodusliku maa muutmine elamurajoonideks, asustus- või puhkealadeks mõjutab peamiselt rohumaade elupaiku ja metsi ning