Sugukond Phalacrocoracidae (kormoranid) on juba kokkuleppe 2. lisasse kantud. Kuus kaheksast liigist, kes pesitsevad kokkuleppe geograafilise ulatuse piires, on nende rändestaatuse põhjal kantud 2. lisasse. Kaks nimetamata liiki on karikormoran Phalacrocorax aristotelis ja aafrika kääbuskormoran Phalacrocorax africanus.

Horvaatia ja Itaalia on lisaks esitanud soovituse, et Euroopa Liit teeks ettepaneku muuta kokkuleppe 3. lisa, kandes 3. lisa tabeli 1 veergu A (vastavalt kategooriatesse 2 ja 1c) Phalacrocorax aristotelis aristotelis'e ELi välise (Barentsi mere äärse) populatsiooni ja Phalacrocorax aristotelis desmarestii ELi populatsiooni (Vahemere idaosa – Horvaatia, Aadria meri).

Horvaatia ja Itaalia on esitanud soovituse, et Euroopa Liit teeks ettepaneku muuta kokkuleppe 2. lisa, kus on nimetatud liigid, mille suhtes kokkulepet kohaldatakse, karikormorani (Phalacrocorax aristotelis) lisamisega.

Kokkuleppeosaliste kogu (Meeting of the Parties, MOP) on kõnealuse kokkuleppe peamine otsustusorgan. Sel on volitused kokkuleppe lisasid läbi vaadata ja selle kohtumine toimub iga kolme aasta tagant.

Direktiiviga 2009/147/EÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (linnudirektiiv) on liidu õiguses rakendatud kohustused, mis on sätestatud kokkuleppes. Linnudirektiiv käsitleb kõikide looduslikult esinevate linnuliikide kaitset nende liikmesriikide Euroopa territooriumil, mille suhtes kohaldatakse asutamislepingut. Direktiiv hõlmab nende liikide kaitset, hoidmist ja kontrolli ning selles on kehtestatud nende kasutamise eeskirjad.

Kokkulepe jõustus 1. novembril 1999. Euroopa Liit on kokkuleppe osaline alates 1. oktoobrist 2005. Praegu on kokkuleppel 77 osalist, 41 Euraasiast (sh EList) ja 36 Aafrikast.

Karikormoran asustab Euroopa ja Põhja-Aafrika Atlandi ookeani rannikut Marokost Põhja-Norrani ja Koola poolsaareni, sh Islandini, nagu ka Vahemere rannikut ja Musta mere ranniku osasid (del Hoyo et al., 1992). Tunnustatakse kolme alamliiki: Ph. a. aristotelis Atlandi ookeani rannikul, Ph. a. desmarestii Vahemere ja Musta mere rannikul ning Ph. a. riggenbachi Marokos. Need liigid on üldiselt paiksed või hajutatud, kuid osad populatsioonid on tõeliselt rändavad: Ph. a. aristotelis'e põhjapoolseimad populatsioonid Norrast ja Venemaalt ning Ph. a desmarestii Aadria mere äärne populatsioon.

Ülemaailmse populatsiooni suuruseks hinnati 1990. aastatel u 100 000 paari ja 2004. aastal 75 000–81 000 paari (BirdLife International 2004). Liik kuulub Rahvusvahelise Looduskaitseliidu (IUCN) hinnangul kategooriasse „soodsas seisundis“ (Birdlife 2015). Üldine suundumus on vähenemise suunas, kuid mõned populatsioonid võivad püsida muutumatuna (Wetlands International 2006). Populatsiooni arvukuses esineb suuri kõikumisi. Näiteks kasvas selle liigi populatsioon Ühendkuningriigis aastatel 1969–1987 21 %, 31 600 paarilt aastatel 1969–1970 kuni 47 300 paarini aastatel 1985–1987, millele järgnes 27 % suurune vähenemine aastatel 1998–2002 ja veel 26 % suurune vähenemine 2011. aastani (Balmer et al., 2013). Ka Norra populatsiooni arvukuses esineb suuri kõikumisi. Põhjapoolseima, Barentsi mere äärse rändpopulatsiooni arvukus vähenes 10 000 paarilt 1980. aastal umbes 1 000 paarini 1994. aastal, kuid suurenes 2013. aastaks jälle 5 000 paarini (Fauchald et al., 2015).

Alamliigi Ph. a. desmaresti pesitsevate paaride arvuks hinnati 8 700–11 126 (Bazin ja Imbert, 2012). 2006. aastal kuulus populatsiooni hinnanguliselt 10 000 isendit (Culioli 2006). Populatsiooni suuruse vähenemine registreeriti Korsikal, kus varem stabiilne populatsioon kuni 1 000 paariga aastatel 1975–1983 vähenes 1994. aastaks > 50 % kuni 375 paarini, millele järgnes taastumine (Dubois et al. 2008).

Alamliik Ph. a. desmarestii on leviala Euroopa osas kaitstud ja mitmes riigis kantud ohustatud liikide punasesse nimekirja, näiteks on see Bulgaarias liigitatud kategooriasse „ohualdis“ ja Albaanias kategooriasse „ohustatud“. Ph. a. aristotelis on kaitstud leviala ühes piirkonnas (Ühendkuningriik). See tõsteti Ühendkuningriigis hiljuti ohustatud liikide kollasest nimekirjast punasesse (Eaton et al., 2015) ning see on Venemaal kantud populatsiooni vähesuse tõttu ohustatud liikide punasesse nimekirja. Populatsiooni arvukuse 15–30 % vähenemise tõttu kümne aasta jooksul kvalifitseerub liik Norras kategooriasse „ohulähedane“ (Korneev et al., 2015).

Velando ja Freire (2002) rõhutavad, et P. a. desmarestii tõhusaks kaitseks on vaja kaitsta pesitsuskohti, nagu ka toitumisalasid ja puhkealasid, ning reguleerida toitumisaladel põhjalähedast püüki. Velando ja Freire (2002) sõnul on Birdlife’i 2015. aastal väljapakutud kaitsemeetmed 1) selgitada välja selle liigi jaoks olulised kohad meres; 2) nimetada need järgnevalt merekaitsealadeks; 3) hallata peamisi pesitsus- ja talvitumiskohti, sh likvideerida invasiivsed kiskjad; 4) rakendada kalapüügilaevade pardal seireprogramme, et määrata kindlaks alad, kus on suur nakkevõrguga kaaspüügi risk; 5) rakendada vajaduse korral leevendus- ja kaitsemeetmeid.

1.4.Luksemburgi ettepanekud

Luksemburg tegi ettepaneku kanda kokkuleppe 3. lisa tabeli 1 veergu A järgneva kolme liigi kõik populatsioonid: kõvernokk-rüdi (Calidris ferruginea), lunn (Fratercula arctica) ja alk (Alca torda). Kuigi Luksemburg ei ole teinud nende kolme liigi konkreetsete kategooriate kohta ühtegi ettepanekut, tuleks kõvernokk-rüdi (Calidris ferruginea) ja alk (Alca torda) paigutada kokkuleppe 3. lisa tabelis 1 sätestatud kriteeriumide kohaselt kategooriasse 4 ning lunn (Fratercula arctica) kategooriasse 1b.

Luksemburgi ettepanekus viidatakse AEWA MOP6 resolutsioonile 6.1, milles kinnitati haha (Somateria mollissima), punapea-vardi (Aythya ferina), sarvikpüti (Podiceps auritus), meriski (Haematopus ostralegus), kiivitaja (Vanellus vanellus), vöötsaba-vigle (Limosa lapponica), suurrüdi (Calidris canutus), kõvernokk-rüdi (Calidris ferruginea), armeenia hõbekajaka (Larus armenicus), lunni (Fratercula arctica) ja algi (Alca torda) hiljutist ülemaailmselt ohustatud liikide punasesse raamatusse kandmist ja märgiti, et on tähtis võtta arvesse nende muudatuste mõju kokkuleppeosaliste seitsmendal kogul (MOP7) koostatavatele loeteludele.

1.5.Ettepanekute analüüs

Horvaatia, Itaalia ja Luksemburgi ettepanekutega 2. ja 3. lisa muudatuste kohta kohaldataks kõigi karikormorani (Phalacrocorax aristotelis), kõvernokk-rüdi (Calidris ferruginea), lunni (Fratercula arctica) ja algi (Alca torda) populatsioonide suhtes kokkuleppe 3. lisa punkti 2.1.1 nõuet, millega sätestatakse 3. lisa tabeli 1 veerus A nimetatud liikide populatsioonide suhtes kohaldatavad liikide kaitse õiguslikud meetmed. Kokkuleppeosalised peavad eeskätt tagama tabeli 1 veerus A nimetatud populatsioonide kaitse vastavalt kokkuleppe III artikli lõike 2 punktile a. Võttes arvesse tegevuskava punkti 2.1.3 peavad kõnealused kokkuleppeosalised eelkõige keelama:

a) asjaomastesse populatsioonidesse kuuluvate lindude püüdmise ja munade korjamise oma territooriumil;

b) tahtliku häirimise, kui selline häirimine mõjutab oluliselt asjaomase populatsiooni kaitset ning

c) kõnealustesse populatsioonidesse kuuluvate lindude või munade omamise või kasutamise ja nendega kauplemise, kui need püüti või korjati punkti a alusel sätestatud keelde rikkudes, samuti selliste lindude ja nende munade selgelt äratuntavate osade või saaduste omamise või kasutamise ning nendega kauplemise.

Erandkorras võib säästlikku küttimist jätkata veeru A kategoorias 2 ja 3 nimetatud populatsioonide puhul, mis on tähistatud tärniga, ning veeru A kategoorias 4 nimetatud populatsioonide puhul. Sellist säästvat kasutamist reguleeritakse liigi rahvusvahelise tegevuskavaga, mille kohaselt püüavad kokkuleppeosalised rakendada paindliku jahikorralduse põhimõtteid. Sellise kasutamise puhul tuleb kohaldada vähemalt punktiga 2.1.2 ettenähtud samu õiguslikke meetmeid, mida kohaldatakse tabeli 1 veerus B nimetatud populatsioonidesse kuuluvate lindude püüdmise suhtes.

Itaalia ja Horvaatia nagu ka Luksemburgi ettepanekud on piisavalt põhjendatud. Need on kooskõlas liidu õigusega ja täiendavad seda, iseäranis linnudirektiivi.

Komisjon teeb pärast kirjalikku konsulteerimist loodusdirektiivide eksperdirühmaga ettepaneku, et liit peaks toetama eespool mainitud ettepanekuid, kuna need on teaduslikult põhjendatud ja kooskõlas liidu kohustusega teha elurikkuse kaitseks rahvusvahelist koostööd. Muudatusettepanekud ei nõua liidu kehtiva õiguse muutmist.

Kõik kokkuleppe lisade muutmise ettepanekud tuleb edastada kokkuleppe sekretariaati vähemalt 150 päeva enne kokkuleppeosaliste kogu istungi algust (vt kokkuleppe X artikli lõige 2 ja 3), st hiljemalt 7. juulil 2018.

Seega on vajalik, et nõukogu langetaks kiiresti otsuse eespool mainitud ettepaneku Euroopa Liidu nimel kokkuleppe sekretariaadile esitamise kohta. See on ELi nimel võetav seisukoht Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 tähenduses.

2018/0221 (NLE)