KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE Euroopa majanduse pikaajalise rahastamise kohta /* COM/2014/0168 final */





1. Sissejuhatus 1.1 Majanduslik taust Majandus- ja finantskriis on mõjutanud finantssektori suutlikkust suunata rahalisi vahendeid reaalmajandusse, eelkõige pikaajalistesse investeeringutesse. Suur sõltuvus pankade vahendustegevusest koos pankade finantsvõimenduse vähendamise ja investorite vähenenud usaldusega on vähendanud kõigi majandussektorite rahastamist. Liit on tegutsenud otsustavalt nende suundumuste tagasipööramiseks ning jätkusuutliku majanduskasvu ja investeerimise tingimuste taastamiseks. Riigi rahandus on konsolideeritud ja kehtestatud on menetlused eelarve- ja majanduspoliitika paremaks kooskõlastamiseks. EKP on tegutsenud kindlalt usalduse taastamiseks turgude vastu ning pangandusliidu loomine aitab vähendada finantsilist killustatust ja taastada usaldust euroalasse. Nende täiustuste rakendamine eeldab pikaajalisi investeeringuid, mis suudavad toetada arukat, jätkusuutlikku ja kaasavat majanduskasvu. Finantssüsteemi võime suunata rahalisi vahendeid pikaajalistesse investeeringutesse on oluline, et tagada Euroopa püsimine jätkusuutliku majanduskasvu teel. 1.2 Pikaajalise rahastamise vajadus Pikaajalist rahastamist iseloomustavad teatavad põhijooned:[1] Sellega rahastatakse tootmistegevust, mis toetab majanduskasvu, vähendades kulusid, mitmekesistades tootmisvahendeid ja luues töökohti arukal, jätkusuutlikul ja kaasaval viisil; See on kannatlik, sest investorid võtavad pigem arvesse oma investeeringute pikaajalist tootlikkust ja riske kui lühiajalisi hinnakõikumisi. See loob pikaajalised väljavaated, mis toimivad vastutsüklilisel viisil ja edendavad finantsstabiilsust; See on kaasav selles mõttes, et investorid võtavad oma investeerimisstrateegias arvesse pikemaajalisi aspekte, nagu keskkond, sotsiaalvaldkond, juhtimisküsimused ja muu. Peamise panuse jätkusuutlikku kasvu annavad taristu ja VKEd. Kõrgekvaliteediline taristu parandab ülejäänud majanduse tootlikkust, mis võimaldab majanduskasvu ja soodustab siseturu seotust. ELi tähtsusega transpordi-, energia- ja telekommunikatsiooni taristuvõrgustike investeeringuvajadused aastani 2020 on hinnanguliselt 1 triljon eurot[2]. Märkimisväärseid investeeringuid on vaja inimkapitali[3] ning teadusuuringute ja arendustegevuse, uute tehnoloogiate ja innovatsiooni valdkonnas strateegia „Euroopa 2020” ja 2030. aasta kliima- ja energiapaketi raames[4]. VKEd moodustavad kokku umbes kaks kolmandikku tööhõivest ja peaaegu 60 % ELis loodud lisaväärtusest. Nad aitavad oluliselt kaasa SKP kasvule, kuna nende üldine osatähtsus on suur ning nad suudavad olla uuenduslikud, kasvada ja luua töökohti. Finants- ja majanduskriisi tekitatud ebakindlus ja soovmatus riske võtta on mõjutanud rahastamist nii nõudluse kui ka pakkumise poolest. Nõudluse poolel näitab seda vähenenud nõudlus VKEde, avaliku ja erasektori partnerluste ning muude pikaajalist rahastamist nõudvate investeeringuprojektide poolt, mis põhjustab pikaajaliste investeeringute ja rahastamise ebapiisava taseme. Pakkumise poolel on kriis suurendanud riskikartlikkust, mis on viinud likviidsete varade eelistamiseni, mis koos pankade finantsvõimenduse vähendamisega on mõjutanud majanduse võimet rahastada end pika tagasimaksetähtajaga laenude kaudu. Pikaajalise rahastamise ebapiisav tase peegeldab ka turutõrkeid ja vahendusahela ebatõhusust[5]. Nende teemadega tegelemine on Euroopa prioriteet. Majanduse suutlikkus pakkuda pikaajalist rahastamist ning tugevdada Euroopa majanduse ja tööstuse konkurentsivõimet sõltub tema võimest suunata sääste avatud, kindla ja konkurentsivõimelise finantssektori kaudu. Selleks on väga oluline õiguskindlus ja investorite usaldus. 1.3 Pikaajalise rahastamise teemaline roheline raamat ja avalik konsultatsioon 25. märtsil 2013 võttis Euroopa Komisjon vastu rohelise raamatu pikaajalise rahastamise kohta, millega algatati ulatuslik arutelu eri tegurite üle, mis mõjutavad Euroopa majanduse suutlikkust kaasata rahalisi vahendeid, mida on vajab elavnemise jätkumiseks ja kiirenemiseks. Rohelise raamatu eesmärk oli uurida, kuidas saaks valitsuste, ettevõtjate ja kodumajapidamiste sääste paremini suunata pikaajalistesse investeeringutesse. Roheline raamat leidis sidusrühmadelt väga positiivse vastukaja ja selle raames toimunud konsultatsiooni käigus laekus 292 vastust kõigist majandussektoritest[6]. Suur osa sidusrühmadest nõustus vajadusega laiendada pikaajalise rahastamise allikaid Euroopas, tõdedes samal ajal pankade jätkuvalt olulist rolli, eriti VKEde jaoks. Kuigi rõhutati täpselt määratletud ja stabiilset õiguskeskkonna olulisust, kutsusid paljud sidusrühmad üles ka õigusloome reformi paremale suunamisele, et võtta arvesse pikaajalise rahastamise eesmärke. 1.4 Muud Euroopa ja rahvusvahelised poliitilised algatused Arutelu pikaajalise rahastamise teemadel on saanud vastukaja Euroopa ja rahvusvahelisel tasandil. Majandus- ja rahanduskomitee moodustas kõrgetasemelise eksperdirühma, mis avaldas 2013. aasta detsembris oma aruande,[7] milles keskenduti VKEdele ja taristule. Euroopa Parlament võttis 26. veebruaril 2014 vastu resolutsiooni[8] Euroopa majanduse pikaajalise rahastamise kohta. Resolutsioon sisaldab paljusid käesolevas teatises käsitletud küsimusi. Rahvusvahelisel tasandil kinnitas G20 2013. aasta septembris investeeringute rahastamise tegevuskava[9] ja moodustas töörühma, et jätkata tööd seoses pikaajalise rahastamisega. OECD on välja töötanud kõrgetasemelised põhimõtted pikaajalise rahastamisega tegelevatele institutsionaalsetele investoritele[10]. *** Sellest tulenevalt ja lähtudes rohelise raamatu raames toimunud konsultatsioonist, esitatakse käesolevas teatises hulk konkreetseid meetmeid. Pikaajaliste investeeringute rahastamise viiside arendamine ja mitmekesistamine on keerukas ja mitmemõõtmeline ülesanne, mida ei saa lahendada imerohuna toimiva üksikmeetmega, vaid meetmete ja algatuste kogumiga. Käesolevas teatises kavandatud meetmed keskenduvad i) erasektori vahendite kaasamisele pikaajalisse rahastamisse, ii) riigi rahanduse paremale ärakasutamisele, iii) kapitaliturgude arendamisele, iv) rahastamise VKEdele kättesaadavamaks muutmisele, v) erasektori vahendite meelitamisele taristu rahastamisse ning vi) jätkusuutliku rahastamise üldise keskkonna parandamisele. Lisaks käesolevale teatisele esitab komisjon täna: Ettepaneku vaadata läbi tööandjapensioni kogumisasutuste direktiiv, et toetada tööandjapensionide edasist arengut, sest need on pikaajaliste institutsionaalsete investorite oluline liik ELis; Teatise ühisrahastamise kohta, mis on kasvav VKEde rahastamise allikas. 2. Erasektori vahendite kaasamine pikaajaliseks rahastamiseks Vastutustundliku pangalaenude andmise ja selliste pangaväliste rahastamisallikate toetamine nagu institutsionaalsed investorid, sh kindlustusandjad, pensionifondid, traditsioonilised või alternatiivsed investeerimisfondid, riiklikud investeerimisfondid või sihtasutused, on äärmiselt oluline: kuigi pangad mängivad jätkuvalt märkimisväärset rolli, on rahastamise mitmekesistamine tähtis nii lühikeses perspektiivis, et muuta rahastamine kättesaadavamaks, kui ka pikas perspektiivis, et aidata Euroopa majandusel tulevasi kriise paremini taluda. Pangad Vastavalt kapitalinõuete määrusele ja alates 2014. aasta jaanuarist järk-järgult kasutusele võetavale kapitalinõuete neljandale direktiivile[11] peavad pangad hoidma rohkem kapitali, mis suurendab nende suutlikust tulla toime võimaliku kahjuga. Komisjon annab hinnangu kapitalinõuete määruse nõuete asjakohasusele pikaajalise rahastamise jaoks kahes etapis – 2014. ja 2015. aastal. Pankade suhtes kohaldatakse ka uusi likviidsuse juhtimise nõudeid, et võimaldada neil toime tulla likviidsust mõjutavate ootamatute vapustustega. Ehkki see peaks tagama suurema usalduse finantssüsteemi vastu, väidetakse, et likviidsuseeskirjade rangemaks muutmine võib mõjutada pankade võimet anda pika tagasimaksetähtajaga laenu. Likviidsuskattekordaja (ühekuuline likviidsuskoefitsient) rakendamine Euroopas ja käimasolevad rahvusvahelised arutelud stabiilse netorahastamise kordaja (üheaastane likviidsuskoefitsient) määratluse üle peavad aitama leida õige tasakaalu selle vahel, kuidas parandada pangandussektori vastupanuvõimet likviidsust mõjutavatele vapustustele ja vältida ülemääraseid piiranguid laenulõpptähtaja ümberkujundamisel, mis piirab pikaajalist rahastamist[12]. Lisaks sellele nähakse kapitalinõuete määruses ette likviidsuskattekordaja järkjärguline kasutuselevõtmine ning kehtestatakse enne mis tahes stabiilse netorahastamise kordajat käsitleva õigusakti ettepaneku esitamist pikaajaline vaatlusperiood. Pangandusreformid ja eelkõige pangandusliit on keskne usalduse taastamiseks finantssektori vastu ja turu praeguse killustatuse vähendamiseks, mis mõjutab eriti VKEde rahastamist. Kui kõnealused reformid on lõpule viidud, peaksid laenuvõtjad ja investorid saama kasu laiemast, sügavamast ning paremini reguleeritud ja tugevama järelevalvega turust. Hiljutine Euroopa panganduse struktuuri reformi ettepanek[13] on samuti oluline, sest selle eesmärk on kaitsta peamisi finantsteenuseid, nagu laenuandmine majandusele, eraldades need riskantsest kauplemisest. See piiraks ka praegust kauplemise ristsubsideerimist hoiustest, suurendades seeläbi pankade stiimuleid anda laenu reaalmajandusele. Meetmed Komisjon koostab 2014.[14] ja 2015.[15] aastaks aruanded kapitalinõuete määruse pikaajalise rahastamisega seotud nõuete asjakohasuse kohta. Komisjoni arvestab delegeeritud õigusakti koostamisel likviidsuskattekordaja kohta[16] (seda on oodata 2014. aasta esimesel poolel) ja stabiilse netorahastamise kordaja lõpliku kalibreerimise kohta,[17] vajadust mitte piirata põhjendamatult pikaajalist rahastamist pankade poolt. Lisaks tuleks täies ulatuses ära kasutada kapitalinõuete määruses nimetatud järelevalveperioodi, et kohanduda ja hoida ära pikaajaliste investeeringute uute likviidsuseeskirjade võimalikke soovimatuid tagajärgi. Kindlustusandjad Institutsionaalsed investorid, nagu kindlustusandjad, on sobivad pikaajalise rahastamise pakkujad. Kuigi institutsionaalsete investorite investeeringud vähem likviidsesse varasse, näiteks taristusse, on olnud piiratud, suurendab suurema tootlikkuse otsimine madala intressimääraga keskkonnas huvi sellise vara vastu. Alates 1. jaanuarist 2016 kohaldatava direktiiviga Solventsus II[18] kaotatakse teatavad investeeringuid takistavad asjaolud, eelkõige vähem likviidsete varaliikide puhul, mis praegu liikmesriikides eksisteerivad. Kindlustusandjad on õigus investeerida mõistlikkuse põhimõtet kohaldades mis tahes liiki varasse, kuid nad suudavad sellega seotud riske „nõuetekohaselt tuvastada, mõõta, jälgida, juhtida, kontrollida ja neist aru anda”[19]. Väidetakse, et kapitalinõuete karmistamine, et hõlmata kõiki kvantitatiivselt mõõdetavaid riske, sealhulgas tururiski (mida eelmises õiguskorras, direktiivis Solventsus I, arvesse ei võetud) võib mõjutada kindlustusandjate kui institutsionaalsete investorite investeerimistavasid ja pikaajalisi väljavaateid[20]. Seepärast palus komisjon Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalvel (edaspidi „EIOPA”) 2012. aasta septembris uurida, kas kapitalinõuete kalibreerimine ja koostamine nõuab mingeid kohandusi, ilma et sellega ohustataks kehtiva korra usaldatavust, eelkõige investeeringute puhul taristusse, VKEdesse ja sotsiaalsetesse ettevõtetesse (sealhulgas võla väärtpaberistamine neil eesmärkidel). EIOPA analüüs esitati 2013. aasta detsembris[21]. Analüüsis soovitatakse kriteeriume kvaliteetse väärtpaberistamise määratlemiseks ja selliste instrumentide soodsamat kohtlemist, vähendades vastavaid stressitegureid[22]. See on tähtis samm jätkusuutlike väärtpaberistamisturgude edendamise laiemas tegevuskavas (vt punkt 4 väärtpaberistamise kohta). Komisjon võtab direktiivi Solventsus II delegeeritud õigusaktide koostamisel, sh muude kui väärtpaberistatud varaliikide kohtlemise võimalike kohanduste (tartistu, VKEd ja sotsiaalsed ettevõtted) puhul arvesse EIOPA uusimat aruannet, nagu on sätestatud EIOPA algsetes volitustes. Lisaks lisatakse II koonddirektiiviga[23] direktiivi Solventsus II meetmed, mis on loodud spetsiaalselt olemasolevate stiimulite tugevdamiseks, et viia pikaajalised kohustused vastavusse pikaajaliste varadega ja hoida neid kuni lunastustähtajani. Vastavusse viimiseks kõlblike varade nimekirja on laiendatud, et hõlmata olulisi pikaajalisi investeeringuid, näiteks taristu projektivõlakirjad. Meetmed Komisjon kavatseb võtta hiljemalt 2014. aasta septembris vastu delegeeritud õigusakti Solventsus II jaoks, sh mitmed kindlustusandjatele suunatud stiimulid pikaajaliste investeeringute tegemiseks. Pensionifondid Pensionifondid on pikaajaliste kohustustega institutsionaalsed investorid. Seega saavad nad olla investoritena „kannatlikud”. Komisjonil on hea meel, et pensionifondid pöörduvad järjest enam alternatiivsete investeeringute poole, nagu erakapital ja taristu, et mitmekesistada oma portfelle ja pakkuda suuremat tulu[24]. Täna vastu võetud tööandjapensioni kogumisasutuste teise direktiivi ettepanek peaks aitama suurendada tööandjapensionifondide pikaajalisi investeeringuid, piirates liikmesriikide võimalusi takistada teatavat tüüpi pikaajaliste investeeringute tegemist. Lisaks tööandjapensionifondidele saavad pikaajalist investeerimist toetada ka isikupõhised pensionitooted. 2012. aasta novembris kutsus komisjon EIOPAt üles koostama tehnilised nõuanded kogu ELi hõlmava isikupõhiste pensionitoodete alase tegevuse ja järelevalve raamistiku väljaarendamiseks[25]. See oleks võimalus kaasata rohkem sääste pikaajaliste investeeringute rahastamisse, suurendades seeläbi nii pensionide piisavust kui ka majanduskasvu. EIOPA-l paluti kaaluda vähemalt kahte lähenemisviisi: i) ühiste eeskirjade väljatöötamine, mis võimaldaks personaalpensioni skeemide piiriülest tegevust; või ii) 29. režiimi väljatöötamine, mille puhul ELi eeskirjad ei asenda riiklikke, vaid on neile alternatiiviks. EIOPA esitas 2014. aasta veebruaris esialgse aruande personaalpensioni toodete kohta. Meetmed Komisjoni talitused esitavad 2014. aasta teisel poolel ERIOPA-le põhjaliku nõuandetaotluse eesmärgiga luua personaalpensionide ühtne turg ja kaasata seega rohkem personaalpensioni sääste pikaajalisse rahastamisse. Erasektori säästukontod Rohelise raamatu raames toetas mõni sidusrühm ELi piiriüleste säästuvoogude suurendamise viiside uurimist, sh ELi säästukontode kasutuselevõtmine, mille eesmärk on pakkuda standarditud raamistikku hoiustajate stimuleerimiseks aitama kaasa pikaajalisele rahastamisele. Selline töö puhul vaadataks kõigepealt riiklikke mudeleid ja kaalutaks selliseid aspekte nagu tasumäärad, hoiuste riiklik kaitse, täiendavus olemasolevate riiklike kavadega, fondi kogumine ja laenuandmise tingimused. Meetmed Komisjoni talitused viivad 2014. aasta lõpuks läbi uuringu võimalike turutõrgete ja muude piiriüleseid säästuvooge takistavate probleemide kohta, mis hõlmab ülevaadet riiklikest säästukontomudelitest ja ELi säästukonto kasutuselevõtmise sobivuse hinnangut. 3. Avaliku sektori vahendite parem kasutamine Avalik sektor annab peamise panuse kapitalimahutustesse materiaalsete ja immateriaalsete investeeringute kujul. On vaja teha jõupingutusi, et tagada riiklike vahendite läbipaistvam ja tõhusam kasutamine, maksimeerida avaliku sektori investeeringute tulusust, nende panust majanduskasvu ja suutlikkust võimendada erainvesteeringuid. Komisjon seirab jätkuvalt EL 28 eelarvepoliitikat, samuti avaliku sektori kulutuste kvaliteeti ja kooskõla ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlusega Euroopa poolaasta kaudu. Peale selle on vaja pöörata suurt tähelepanu ka riiklike tugipankade ja ekspordikrediidi agentuuride tegevusele. Riiklikud tugipangad Riiklikud ja piirkondlikud tugipangad mängivad pikaajalise rahastamise hoogustamisel olulist rolli koos EIP/EIFi ja teiste mitmepoolsete arengupankadega, nagu EBRD. Viimastel aastatel on nad oma tegevust aktiveerinud, eesmärgiga tasakaalustada kommertslaenuandjate kahanevaid bilansimahtusid. Võttes arvesse stabiliseeruvat majandusolukorda ja kõnealuste asutuste piiratud laenuandmisvõimet, on vaja keskenduda turutõrgetele ja lisandväärtusega toimingutele. Konsultatsiooni käigus kutsuti üles tegema rohkem ELi ja liikmesriikide ühiseid ja rahvusvahelisi algatusi ning lihtsustama menetlusi, et edendada koostööd ja koostoimet ELi eelarve ning EIP/EIF, mitmepoolsete arengupankade ja riiklike tugipankade vahel, ning tõhustada riiklike tugipankade kaasamist ELi poliitikasse ja ELi vahendite kasutamisse. Asjaomased poliitikavaldkonnad hõlmavad keskkonnaalaseid välismõjusid, innovatsiooni ning sotsiaalse ja inimkapitali arendamist. Peale selle peeti oluliseks mitmepoolsete arengupankade ja riiklike tugipankade vahelise koordineerimise küsimust, et optimeerida koostoimet ja vastastikust täiendavust ning vältida jõupingutuste kattumist ja dubleerivat rahastamist. Meetmed Komisjon avaldab 2014. aastal teatise tugipankade kohta, et anda suuniseid järgmistes küsimustes: üldpõhimõtted, valitsemistava ja läbipaistvus, mis on peamised tegurid investorite usalduse ja soodsate rahastamistingimuste tagamisel; järelevalve ja regulatiivsed aspektid; ning riiklike tugipankade roll kaasrahastamisel ja ELi eelarvevahendite vahendamisel Euroopa poliitiliste prioriteetide toetuseks aastani 2020 ja pärast seda. Komisjon innustab ja seirab riiklike tugipankade koostööd EIP/EIFi ja võimalik, et ka muude mitmepoolsete arengupankadega, nagu nõuti Euroopa Ülemkogu 2013. aasta juuni kohtumisel, ja esitab 2014. aasta detsembris nõukogule aruande. Ekspordikrediidi agentuurid Ekspordikrediidi agentuurid on pikaajalise rahastamise puhul nii investorid kui ka garandid/riskikindlustajad. Seega võivad nad mängida olulist rolli piiriüleste investeeringute toetamisel ELis, samuti kapitalikaupade ekspordi toetamisel väljapoole ELi. See on valdkond, kus pingetel seoses riigivõlakirjade riskitasemega on otsene mõju pikaajalisele rahastamisele, eelkõige pikaajaliste tagatiste puhul. Meetmed Komisjoni talitused avaldavad aruande olemasolevate riiklike ekspordi krediteerimise kavade parema kooskõlastamise ja nendevahelise koostöö edendamise kohta. 4. Euroopa kapitaliturgude arendamine Euroopas on vaja poliitilisi jõupingutusi, et mitmekesistada rahastamiskanaleid. Euroopa kapitaliturud on üldjuhul suhteliselt vähearenenud ja ei ole praegu piisavad, et täita pankade finantsvõimenduse vähendamise tõttu tekkinud rahastamise puudujääki. Selleks et finantsturud saaksid mängida aktiivset ja tulemuslikku rolli ressursside suunamisel pikaajalistesse investeeringutesse, on vaja ka sobivaid rahastamisvahendeid. See hõlmab innovaatilisi rahastamisvahendeid, mis on seotud jätkusuutliku majanduskasvu peamiste probleemidega Euroopas, nagu taristu-, kliimateadlikkus- ja sotsiaalsed võlakirjad (vt punkt 6). Kapitali ja ettevõtete võlakirjade turud Kapitalituru rahastamine on kriisi algusest kõvasti kannatanud, kuid langustrend pärineb 1990. aastatest. Aktsiate esmaste avalike pakkumiste arv Euroopas ja USAs on vähenenud 1999. aasta eelsega võrreldes umbes viis korda[26]. USAs tehtud uuringud näitavad ka, et aktsiate esmase avaliku pakkumiseni kuluv aeg on kahekordistunud, 1980. aastate alguse 4,8 aastalt rohkem kui 9 aastale alates 2007. aastast[27]. Isegi aktsiate esmaste avalike pakkumiste tsüklilist iseloomu arvesse võttes on need suundumused murettekitavad, eelkõige töökohtade loomise seisukohast, kuna samad USA uuringud näitavad, et 92 % majanduskasvust ettevõttes toimub pärast aktsiate esmast avalikku pakkumist. Aktsiate esmaste avalike pakkumiste alase töökonna loomine mitme turuliidu[28] poolt on tervitatav algatus. Ettevõtte võlakirjade emiteerimist kasutavad suured, börsil registreeritud ettevõtted ning emiteeritavad võlakirjad on suure nimiväärtusega ja neid ostavad finantsasutused. See turg on viimastel aastatel kasvanud. Siiski ei ole need instrumendid on tavaliselt kättesaadavad VKEdele ja keskmise kapitaliseeritusega ettevõtetele, ehkki viimastel aastatel on loodud mitu väikeste võlakirjade turgu Saksamaal (BondM käivitati 2010. aastal), Ühendkuningriigis (ORB käivitati 2010. aastal), Prantsusmaal (IBO käivitati 2012. aastal) ja Itaalias (ExtraMOT PRO käivitati 2013. aastal). Hoolimata sellistest riiklikest algatustest püsib Euroopas nii kapitali- kui ka väärtpaberiturgude killustatus ning need ei ole VKEdele ja keskmise turukapitalisatsiooniga ettevõtetele piisavalt atraktiivsed, sest piiriüleste väärtpaberiinvesteeringute tase on madal, v.a kvaliteetaktsiate puhul. Püsivad olulised takistused, nagu erinevad väärtpaberi- ja pankrotiõigused. Meetmed Komisjoni delegeeritud õigusaktid, mis on sätestatud 2. finantsinstrumentide turgude direktiivis[29], tagavad, et nõuded VKEde kasvuturgudele minimeerivad nende turgude emitentide halduskoormust, säilitades samal ajal investorikaitse kõrge taseme. Nimetatud nõuded hõlmavad minimaalset osa VKEdest emitente neil turgudel, sobivaid kauplemisele lubamise kriteeriume, teavet investoritele ja finantsaruandlust. Komisjoni talitused viivad läbi uuringu selle kohta, kas pärast 2. finantsinstrumentide turgude direktiiviga tehtud parandusi seoses mittekapitaliväärtpaberitega on vaja võtta täiendavaid meetmeid, et võimaldada luua ELis likviidne ja läbipaistev ettevõtte võlakirjade järelturg. Komisjon hindab kavandatava direktiivi eeskirjade mõju ja tagajärgi 2015. aasta lõpuks[30]. See hõlmab eelkõige VKEdest ja väikese turukapitalisatsiooniga äriühingutest emitentide proportsionaalse avalikustamise korra hindamist. Komisjon uurib seoses 2. finantsinstrumentide turgude direktiivi raamistiku rakendamisega, kas vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjate (eurofondid) investeeringute abikõlblikkuse kriteeriumid võiks laiendada VKEde kasvuturgudel noteeritud väärtpaberitele, mis vastavad teatavatele likviidsusnäitajatele. Väga oluline on küsimus, kas Euroopa pikaajalised investeerimisfondid (ELTIF) peaksid samuti saama investeerida börsil noteeritud VKEdesse, ning praegu arutatakse seda komisjoni ELTIF ettepaneku[31] raames. Komisjoni ettepanek hõlmab juba börsil noteerimata VKEsid vara liigina, millesse ELTIFid võivad investeerida. Väärtpaberistamine Väärtpaberistamistehingud võimaldavad pankadel refinantseerida laenusid, koondades varasid ja muutes need institutsionaalsetele investoritele atraktiivseteks väärtpaberiteks. Panga seisukohast avavad sellised tehingud kapitali ressursid, suurendades pankade võimet laiendada laenude andmist ja rahastada majanduskasvu. Institutsionaalsete investorite jaoks pakuvad sellised väärtpaberid, kui need on piisava suurusega, likviidseid investeerimisvõimalusi sellistesse varadesse, kuhu nad ei investeeri otseselt, näiteks VKEd või hüpoteegid. Mõned väärtpaberistamismudelid ei olnud varem piisavalt reguleeritud. Nende mudelite puudused tuvastati varakult ja neid on seejärel käsitletud ELi finantsreformis. Riski säilitamise („skin-in-the-game”) nõuded on kehtinud ELi pangandussektoris alates 2011. aastast ja neid on laiendatud kõigile finantssektoritele. Peale selle on tugevdatud avalikustamiskohustusi, et investorid õpiksid põhjalikult mõistma instrumente, millesse nad investeerivad. Ametiasutused on võtnud palju konkreetseid meetmeid väärtpaberistamistehingute ühtsemaks ja läbipaistvamaks muutmiseks, et suurendada seeläbi investorite usaldust[32]. ELi institutsioonid ja asutused peavad suurendama omavahelist koostööd ja arendama koostoimet, näiteks standardides aruandluse malle. Peale selle aitavad neid eesmärke saavutada ka tööstusharu algatused, nagu näiteks märgistamise rakendamine. Hoolimata nimetatud meetmetest, ei ole turu märgatavat elavnemist siiani täheldatud. See on suuresti tingitud nende tehingute ja nende reguleerimise endiselt halvast mainest. Paljud sidusrühmad on taotlenud väärtpaberistamistoodete eristamist usaldatavusnõuete seisukohast, et edendada jätkusuutlike väärtpaberistamisturgude arendamist. EIOPA tehnilise aruandes direktiivi Solventsus II ja komisjoni pankade struktuurireformi ettepaneku kohta käsitletakse kõrge kvaliteediga väärtpaberistamistooteid juba eraldi. Meetmed · Komisjon töötab kõrge kvaliteediga väärtpaberistamistoodete eristamise nimel, et tagada ühtsus kogu finantssektoris ning otsida usaldatavuspõhimõtetega kokkusobiva soodsama kohtlemise võimalusi. Komisjon kaalub kõnealuse lähenemisviisi kasutuselevõtmist asjakohastes ELi õigusaktides kõigi finantssektorite puhul. Komisjon võtab selles arvesse, et pärast edasist eristamist ja standardimist võib mitmete väärtpaberistamistoodete likviidsus tulevikus suureneda. · Komisjon teeb koostööd rahvusvaheliste standardiasutuste, eriti Baseli komitee ja Rahvusvahelise Väärtpaberijärelevalve Organisatsiooniga (IOSCO) ülemaailmsete standardite väljatöötamiseks ja rakendamiseks, eelkõige riski säilitamise, kvaliteetse standardimise ja läbipaistvuse eeskirjade puhul, et tagada ühtsus ja vältida õiguslikku arbitraaži. Tagatud võlakirjad Tagatud võlakirjad on tavaline vahend kapitaliturgudelt kvaliteetse varaga tagatud rahastuse hankimiseks. Samal ajal kui investoritele pakuvad need vahendid võrreldes kõrgema nõudeõiguse järguga tagamata väärtpaberitega suuremat turvalisust ja likviidsust, pakuvad need emitentidele selliseid eeliseid, nagu kulutõhus rahastamine ja rahastamise mitmekesistamine. Kuigi tagatud võlakirjadele viidatakse eri ELi eeskirjades, ei ole praegu olemas ühtegi ühtlustatud raamistikku. Mõnedes liikmesriikides ei ole võetud vastu konkreetseid õigusakte. Pärast pangandussektori kapitali soodusnõuete kohaldamise kõlblikkuskriteeriumide arenemist laialt tunnustatud turustandardiks on siiski toimunud teatav lähenemine[33]. Meetmed · Komisjon vaatab 2014. aasta lõpuks läbi tagatud võlakirjade kohtlemise kapitalinõuete määruses,[34] et panna alus ühtsele Euroopa tagatud võlakirjade turule. Läbivaatamisel vaadeldakse krediidikvaliteeti, aktsepteeritud tagatist ja läbipaistvust. Selle käigus võiks uurida ka järelevalve tugevdamise, eelisõiguste jõustamise ja pankrotivara eraldamise aspekte. · Eespool kirjeldatud läbivaatamise tulemustest lähtudes käivitavad komisjoni talitused ELi tagatud võlakirjade raamistiku teostatavusuuringu. Suunatud pakkumine Suunatud pakkumised võivad olla alternatiiviks pangalaenudele ja avaliku sektori ettevõtete võlakirjade emiteerimisele, mis võib laiendada rahastamise kättesaadavust keskmise suurusega ja suurtele börsil noteerimata äriühingutele ning ka taristuprojektidele. Praegune õigusraamistik võimaldab suunatud pakkumist ja mõned liikmesriigid on need turud juba välja töötanud (nt „Schuldschein” Saksamaal ja „Euro PP” Prantsusmaal). Kasvab selle rahastamiskanali pakkumine ja nõudlus, mida tõendab olemasolevate turgude kasv ELis ja USA suunatud pakkumise turul tegutsevate Euroopa emitentide arvu kasv[35]. Siiski ei ole see tegevus Euroopas laiemalt levinud. Selle põhjuseks on mh standarditud dokumentide ja teabe puudumine emitentide krediidivõime kohta ja likviidsuse puudumine järelturul. Kuna sissenõudmist käsitlev teave on eriti oluline neisse toodetesse investeerijate jaoks, on laiema piiriülese suunatud pakkumise turu arengut pidurdavate tõketena nimetatud ka Euroopa maksejõuetusõiguse erinevusi. Meetmed · Komisjoni talitused viivad 2014. aasta lõpuks läbi uuringu, et saada ülevaade suunatud pakkumise turgudest Euroopas võrreldes ülejäänud maailma riikide/tavadega, analüüsida nende edu olulisemaid põhjuseid ja töötada välja poliitilised soovitused selle kohta, kuidas saaks nende edu laiemalt ELis korrata. Hinnatakse ka võimalikke ohte, kuna suunatud pakkumise turud on olemuselt vähem läbipaistvad kui avaliku sektori kapitaliturud ja väga vähelikviidsed. Uuring tugineb avalikul konsultatsioonil ja mõjuhinnangul, mis teostati vastavalt 2007. ja 2008. aastal[36]. 5. Rahastamise VKEdele kättesaadavamaks tegemine Kuna VKEd sõltuvad eriti suurel määral pankade poolsest rahastamisest, on nad kriisi ajal enim kannatanud. Neil on endiselt probleeme laenude saamisega, eriti äärepoolsetes majandustes, kus see on osaliselt tingitud pangandussektori killustatusest[37]. Väga oluline küsimus VKEde rahastamisel on ülemineku lihtsustamine tegevust alustavast äriühingust VKEks ja sealt edasi keskmise kapitalisatsiooniga ettevõtjaks, s.o edasiliikumine nn rahastamistrepil. Oma elutsüklivältel kombineerivad VKEd eri rahastamisallikaid, sealhulgas pangalaenud ja väliskapital erainvestoritelt, riskikapitaliturgudelt, börsivälistesse ettevõtetesse investeerivatelt fondidelt ja kapitaliturgudelt. VKEdel on sageli raskusi üleminekuga ühelt rahastamisallikate kombinatsioonilt teisele. Ettevõtjaid takistavad eri kasvuetappide vahel rahastamis- ja teadmistelüngad. See on eriti levinud varases etapis ja kasvuetapis, mis on osaliselt tingitud piiratud riskikapitalirahastamisest Euroopas. Komisjon võttis 2011. aastal vastu VKEde rahastamise tegevuskava. Paljud selle meetmetest on rakendatud, sealhulgas reguleerivaid meetmed, finantsprogrammid ja soodustavad algatused. Ülevaade tegevuskava rakendamisest on esitatud komisjoni talituste töödokumendis, mis on lisatud käesolevale teatisele. Mõned nendest meetmetest on veel pooleli, näiteks algatused VKEde teadmiste- ja teabelünkade kõrvaldamiseks võrgustiku Enterprise Europe Network kaudu. Tulevane, 2015. aastal toimima hakkav[38] võrgustik annab VKEdele ulatuslikumat nõu ja abi juurdepääsuks rahalistele vahenditele ning teeb tihedat koostööd teiste kohalike teenusepakkujatega, nagu finantsvahendajad ja raamatupidajad. Ka riiklikul tasandil on töötatud välja eri juhendamisprogramme, eelkõige VKEde ettevalmistamiseks juurdepääsuks kapitaliturgudele (näiteks Borsa Italiana välja töötatud programm ELITE)[39]. Piisava, võrreldava, usaldusväärse ja kergesti kättesaadava krediiditeabe puudumine VKEde kohta on sageli nimetatav takistus, mis seab VKEd tavapäraselt suuremasse sõltuvusse pankade poolsest rahastamisest. Komisjon korraldas 2013. aasta novembris õpikoja paljude sidusrühmadega, et arutada riiklikke era- ja avaliku sektori tavasid ja uusi algatusi, eesmärgiga leida võimalusi parandada teabe kättesaadavust VKEde kohta. Õpikoda kinnitas, et on ilmseid takistusi, mis piiravad investorite ja rahastajate juurdepääsu usaldusväärsele, kättesaadavale ja võrreldavale teabele VKEde kohta ELis. Sellised tõkked on osaliselt tingitud avaliku teabe ja selle avalikustamise suurtest erinevustest eri liikmesriikides, peamiselt riiklike õigusraamistike ülesehituse tõttu. Meetmed Komisjoni talitused selgitavad 2014. aastal välja sellised ELi ja riiklikud õigusaktid ja tavad, mis mõjutavad VKEde krediiditeabe kättesaadavust, et kaaluda võimalikke ELi lähenemisviise krediidihindamisele ja hinnata VKEde teabe võrreldavuse ühtlustamise/laiendamise võimalikkust kogu ELis. Komisjoni talitused elavdavad dialoogi pankade ja VKEde vahel, eesmärgiga parandada VKEde finantsteadmisi, eelkõige seoses pankade tagasisidega laenutaotlustele. Komisjoni talitused hindavad ka VKEde kapitaliturgudele juurdepääsu parandamise parimaid tavasid. 6. Erasektori meelitamine rahastama strateegia „Euroopa 2020” elluviimiseks vajalikku taristut Taristuinvesteeringud olid algselt suunatud peamiselt suurtele kapitaliprojektidele, nagu maantee- ja raudteevõrgustikud, torujuhtmed ja energiaülekandevõrgud ning riiklikud sidevõrgud. Euroopa Ühendamise Rahastu ning Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide uue lähenemisviisi kohaselt asetatakse põhirõhk jätkusuutlikkusele, energiatõhususele, uuendustegevusele, koostalitlusvõimele ja ühenduslülidele Euroopa mitmeliigilises taristus. See tähendab transpordisektoris üleminekut raudteetranspordile ja arukale liikluskorraldusele, energeetika- ja IKT-sektoris vähese CO2-heitega elektritootmisele ja hoonete paremale energiatõhususele ning võrkude omavahelisele ühendamisele. ELi projektivõlakirjade algatust[40] on rõhutanud mitmed sidusrühmad kui positiivset näidet erakapitali meelitamise kohta taristuprojektidesse; komisjoni talitused hindavad praegu projektivõlakirjade algatuse mitmeid parandusi ja projektivõlakirjade lahenduste võimalikku laiendamist teistesse taristusektoritesse, sealhulgas säästev transport, taastuvenergia tootmine ja arukad võrgud. Eelkõige võidakse vaadelda Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide võimaliku panuse praktilist korraldamist kooskõlas vastavate määrustega. Seoses sellega innustab komisjon kogu ELi hankeasutusi arvestama, kui see on majanduslikult kasulik, erasektori osalemisega taristuprojektide elluviimises; ta kutsub ametiasutusi üles rakendama kogu elutsükli ning hinna ja kvaliteedi suhte analüüsi ning edendama laiemal rahastamisvalikul põhinevaid pakkumisi, täies kooskõlas riigihankedirektiivide hiljutiste muudatustega. Läbipaistva teabe ja andmete kättesaadavuse parandamine uute avaliku ja erasektori partnerluse projektide kohta võivad meelitada Euroopa projekte rahastama ka institutsionaalseid investoreid. Hoolimata taristuinvesteeringute olulisusest on ikka veel väga vähe kättesaadavat üleeuroopalist teavet taristulaenude kohta. 2013. aasta detsembris komisjonile esitatud aruandes osutas EIOPA, et andmete puudumine on üks põhjusest, mis ei ole võimaldanud tal läbi viia vajalikke analüüse, et soovitada kalibreerida kapitalinõuded taristuvarade puhul madalamalt. Taristuvarad on suured ja valimimahud on seetõttu väiksemad kui tüüpiliste äriühingulaenude puhul. Andmed on sageli pankade ja omakapitali rahastajate ärisaladus ning nende suhtes kohaldatakse rangeid konfidentsiaalsussätteid. Nende andmete tegemine kättesaadavaks laiemale turule ei aitaks mitte ainult laiendada institutsionaalsete investorite ringi, vaid aitaks ka reguleerivatel asutustel hinnata taristuinvesteeringute puhul usaldatavusnõuete täitmise korra kohandamise põhjendatust. Meetmed Komisjoni talitused hindavad 2014. aastal, kas riiklikud, piirkondlikud ja kohalikud ametiasutused saaksid teha vabatahtlikult ja võimaluse korral ühtse portaali kaudu kättesaadavaks olemasoleva teabe taristuinvesteeringute kavade ja projektide kohta. Komisjoni talitused hindavad 2014. aastal, kas ja kuidas saaks koguda taristulaenude terviklikku standarditud krediidistatistikat ning teha see võimaluse korral ühe kontaktpunkti kaudu kättesaadavaks. See toetaks finantsstabiilsuse järelevalvenõukogu ja G 20 raames tehtud tööd ning võiks hõlmata EIPd, EBRDd, riiklikke tugipanku ja institutsionaalseid investoreid. 7. Laiema jätkusuutliku rahastamise raamistiku täiustamine Majanduse suutlikkus suunata rahalisi vahendeid pikaajalisse rahastamisse sõltub ka mitmest üldisest tegurist, sealhulgas äriühingute üldjuhtimine, raamatupidamisarvestus ning maksu- ja õiguskeskkond. Üldine äri- ja õiguskeskkond on oluline nii siseriiklike kui ka piiriüleste investeeringute jaoks. Äriühingu üldjuhtimine Varade haldamisviis võib mängida olulist rolli pikaajalises rahastamises, viies institutsionaalsete investorite, varahaldurite ja ettevõtjate stiimulid nende pikaajaliste strateegiate raames omavahel kooskõlla ning leevendades lühiajalise lähenemisviisi, spekuleerimise ja esindussuhetega seotud probleeme. Paljud sidusrühmad ning suur hulk empiirilisi uuringuid ja aruandeid on rõhutanud töötajate finantsosaluse ja töötajate kapitaliosaluse kasulikkust ühelt poolt tootlikkuse ja konkurentsivõime ning teiselt poolt töötajate motivatsiooni ja lojaalsuse suurendamiseks. Sellised kavad tagavad ka pikaajalise suunitlusega ja kaasatud aktsionärid. Samuti on olulisi tõendeid selle kohta, et tähelepanu pööramine keskkonna-, sotsiaal- ja juhtimisküsimustele suurendab ettevõtte pikemaajalist tulemuslikkust ja innustab ka investoreid nende valdkondadega tegelema. Komisjon on juba töötanud mitme ettevõtete läbipaistvuse suurendamise algatuse kallal, näiteks mittefinantsaruandluse ettepanek[41]. Siiski võtavad keskkonna-, sotsiaal- ja juhtimisküsimusi oma portfellide koostamisel arvesse vaid vähesed investorid ning mõned investorid on isegi seisukohal, et selliste tegurite arvestamine oleks vastuolus nende usaldussuhtest tuleneva kohustusega maksimeerida osanike kasumit. Meetmed · Komisjon kaalub aktsionäri õiguste direktiivi muutmisettepanekut, et viia institutsionaalsete investorite, varahaldajate ja äriühingute pikaajalised huvid omavahel paremini vastavusse. Komisjon hindab 2014. aastal Euroopa Parlamendi katseprojekti „Töötajate omandi ja osalemise edendamine” raames töötajate kapitaliosalust kogu ELis eesmärgiga teha kindlaks töötajate finantsosaluse/töötajate kapitaliosaluse kavade piiriülese rakendamisega seotud probleemid ja töötada välja võimalikud ELi meetmed töötajate finantsosaluse ja eelkõige töötajate kapitaliosaluse edendamiseks. · Komisjon kaalub soovitust, mille eesmärk on parandada äriühingu üldjuhtimise aruannete kvaliteeti, aruannet institutsionaalsete investorite ja varahaldurite jaoks mõeldud stiimulite kohta, mis ergutaksid neid võtma oma investeerimisotsuste tegemisel rohkem arvesse keskkonna (näiteks CO2-jalajälg ja kliimaga seotud ohud), sotsiaalset ja juhtimisalast teavet, ning usaldussuhtest tulenevate kohustuste ja jätkusuutlikkuse uuringut. Raamatupidamisstandardid Rohelises raamatus uuriti, kuidas leida tasakaal investoritele antava teabe täpsuse ning pikaajaliste investeeringute hoidmise ja haldamise piisava stimuleerimise vahel. Seoses sellega kritiseerisid mitmed sidusrühmad õiglasel väärtusel põhinevaid raamatupidamispõhimõtteid, mis sunnivad peegeldama turu kõikuvust finantsaruannetes ja seega soosivad lühiajalist käitumist. Paljud vastajad kommenteerisid Rahvusvaheliste Raamatupidamisstandardite Nõukogu (IASB) kontseptuaalse raamistiku tähtsust, sest selle tulemusena töötatakse tulevikus raamatupidamisstandardid välja nii, et need ei kahjusta pikaajalisi investeeringuid. Nad juhtisid tähelepanu ka käimasolevale finantsinstrumentide raamatupidamisarvestuse (IFRS 9) läbivaatamisele IASBs. Käib 2002. aasta rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite (IAS) määruse hindamine, et teha muu hulgas kindlaks, kas 2002. aastal kehtestatud kinnitamise kriteeriumid on praeguse ja tulevase Euroopa jaoks endiselt asjakohased ja piisavalt tugevad[42]. Selles mõttes mängib olulist rolli VKEde raamatupidamiskäsitlus. Paljud sidusrühmad on taotlenud börsil noteeritud VKEdele lihtsustatud versiooni kõigist börsil noteeritud äriühingute suhtes kohaldatavatest IFRS-standarditest, tunnistades samal ajal vajadust kindlate standardite järele, et hoida investorite usaldust[43]. Peale selle võiks börsil noteerimata VKEde piiriüleste kontsernide puhul olla kasulik terviklik iseseisev raamatupidamisarvestuse raamistik. Praegu kohaldatakse börsil noteerimata VKEde suhtes riiklikke raamatupidamiseeskirju, mis põhinevad hiljuti läbivaadatud ELi raamatupidamisdirektiivil, millega sätestatakse ühised aluspõhimõtted, mida liikmesriigid peavad kohaldama oma riiklike arvepidamisraamistike väljatöötamisel VKEde jaoks (vt talituste töödokument). Meetmed · Komisjon kaalub muudetud IFRS 9 kinnitamise käigus, kas õiglase väärtuse kasutamine kõnealuses standardis on asjakohane, eelkõige seoses pikaajalise investeerimise ärimudelitega. · Komisjon kutsub IASBd üles võtma nõuetekohaselt arvesse oma otsuste mõju nii asjaomastesse projektidesse tehtavate investeeringute pikkusele kui ka kontseptuaalse raamistiku väljatöötamisel, pöörates erilist tähelepanu ettevaatuspõhimõtte taaskasutuselevõtule. Komisjoni talitused uurivad 2014. aasta jooksul oma hinnangus rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite määrusele koos sidusrühmadega kinnitamise kriteeriumide asjakohasust, võttes arvesse Euroopa pikaajalise rahastamise vajadusi. Komisjoni talitused käivitavad 2014. aastal arutelu, et uurida, kas on põhjendatud i) lihtsustada börsil noteeritud VKEde konsolideeritud finantsaruandeid käsitlevaid raamatupidamisstandardeid ning ii) täiendada raamatupidamisdirektiivi börsil noteerimata VKEde tervikliku iseseisva raamatupidamisstandardiga. Maksu- ja õiguslik keskkond Suur enamik äriühingu tulumaksu süsteemidest Euroopas (ja rahvusvaheliselt) eelistab rahastamist pigem võla kui omakapitali kaudu, võimaldades maha arvata intressikulud, kuid mitte omakapitali hankimiskulud. Kõnealune maksude kallutatus laenurahastuse kasuks võib innustada äriühinguid võtma rohkem laenu ja kahjustada omakapitali kaudu rahastatavaid uuenduslikke ja tegevust alustavaid äriühinguid. See küsimus tekitas avaliku konsultatsiooni käigus märkimisväärset huvi. Kui vaadelda pikaajalise rahastamise õiguslikku keskkonda, siis suurendavad maksejõuetust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide lahknevused ja nende paindumatus investorite kulusid, vähendavad kreeditoride kasumit ja tekitavad raskusi piiriüleselt tegutsevatele või üle kogu ELi asuva omanikeringiga äriühingutele. Need puudujäägid mõjutavad rahaliste vahendite kättesaadavust, samuti ettevõtete suutlikkust kanda kinnitada ja kasvada, kusjuures eriti suur on mõju VKEdele. Peale selle esineb õiguslikke takistusi nõuete loovutamisele (õiguskeeles tuntud kui nõuete üleandmine), millega on tegemist paljude piiriüleste rahastamistehingute puhul, nagu väärtpaberistamise ja faktooring. Selge ELi tasandi määruse[44] puudumine tekitab piiriülesel nõuete üleandmisel õiguslikku ebakindlust. Meetmed · Komisjon jätkab Euroopa poolaasta raames omakapitaliinvesteeringute stimuleerimist riigipõhiste soovituste kaudu, eelkõige nende liikmesriikide puhul, kus ettevõtete maksustamine on suuresti kallutatud laenurahastuse soosimisele. 2014. aasta märtsi soovituses[45] elujõuliste ettevõtete ennetavat ümberkorraldamist ja pankrotis ettevõtjatele teise võimaluse andmist võimaldavate parimate tavade põhimõtete kohta on märgitud, et komisjon vaatab läbi soovituse rakendamise ja hindab võimalikke täiendavaid meetmeid. · Komisjoni talitused avaldavad 2014. aastal aruande nõuete üleandmise nende aspektide kohta, mis on seotud kolmandate isikutega. 8. Kokkuvõte Pikaajalise rahastamise edendamine on oluline Euroopa aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu jaoks. Käesolevas teatises on esitatud mitmesuguseid algatusi eri valdkondades. Mõned neist on seotud kehtivate õigusaktidega, samal ajal kui teised on katsetuslikumat laadi. Nende kõigi eesmärk on parandada finantssüsteemi võimet suunata vahendeid pikaajalistesse investeeringutesse. Komisjon on pühendunud selle tegevuskava rakendamisele. Selleks kohtub ta vajadust mööda ja korrapäraselt kõikide asjaomaste sidusrühmadega. Komisjon kutsub liikmesriike ja Euroopa Parlamenti üles toetama käesolevas teatises esitatud algatusi. [1] Sätted, mille OECD kehtestas dokumendis „Institutsionaalsete investorite poolse pikaajalise investeerimise edendamine: valitud küsimused ja poliitika” („Promoting Longer-Term Investment by Institutional Investors: Selected Issues and Policies”), 2011, http://www.oecd.org/daf/fin/private-pensions/48616812.pdf. [2] Euroopa Ühendamise Rahastu; umbes 500 miljardit eurot transpordi, 200 miljardit eurot energia ja 270 miljardit eurot kiire lairibaühenduse valdkonnas (http://ec.europa.eu/transport/themes/infrastructure/connecting/doc/connecting/2012-10-02-cef-brochure.pdf). [3] Vt sotsiaalsete investeeringute pakett, COM(2013) 83, 20.2.2013. [4] Komisjoni teatis „Kliima- ja energiapoliitika raamistik ajavahemikuks 2020–2030”, http://ec.europa.eu/energy/doc/2030/com_2014_15_en.pdf. [5] Vt üksikasjalikku selgitust pikaajalist rahastamist käsitlevale rohelisele raamatule lisatud komisjoni talituste töödokumendis: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=SWD:2013:0076:FIN:EN:PDF. [6] Vastuste üksikasjalik kokkuvõte ning mittekonfidentsiaalsed vastused on kättesaadavad aadressil: http://ec.europa.eu/internal_market/consultations/2013/long-term-financing/docs/summary-of-responses_en.pdf [7] http://europa.eu/efc/working_groups/hleg_report_2013.pdf. [8] http://www.europarl.europa.eu/oeil/popups/ficheprocedure.do?reference=2013/2175(INI)&l=en. [9] Vt http://en.g20russia.ru/news/20130906/782782178.html. [10] Vt http://www.oecd.org/finance/private-pensions/G20-OECD-Principles-LTI-Financing.pdf. [11] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 575/2013, 26. juuni 2013, krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2013/36/EL, 26. juuni 2013, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ. [12] Vt määrus 575/2013, põhjendus 100. [13] COM/2014/043. [14] Artikkel 505: Komisjon esitab 31. detsembriks 2014 Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande selle kohta, „kas käesoleva määruse nõuded on asjakohased, arvestades vajadust tagada piisav rahastamise tase igat tüüpi pikaajalises rahastamises majandusele, muu hulgas esmatähtsatele liidu transpordi, energia ja kommunikatsiooni infrastruktuuri projektidele”. [15] Artikkel 516: Komisjon esitab aruande majanduskasvu edendavasse infrastruktuuri tehtavate pikaajaliste investeeringute soodustamist käsitleva käesoleva määruse mõju kohta hiljemalt 31. detsembriks 2015. [16] Kapitalinõuete määruse artikkel 460 [17] Kapitalinõuete määruse artikli 510 lõige 3 [18] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/138/EÜ, 25. november 2009, kindlustus- ja edasikindlustustegevuse alustamise ja jätkamise kohta (Solventsus II). [19] Direktiivi Solventsus II artikkel 132 [20] Kapitalinõuded on ainult üks tegur investeerimisotsuse tegemisel, lisaks maksukorrale, raamatupidamiseeskirjadele või kindlustusandjate teadmiste puudumisele vähem likviidsete varade kohta. [21] Vt https://eiopa.europa.eu/fileadmin/tx_dam/files/consultations/consultationpapers/EIOPA-13-163/2013-12-19_LTI_Report.pdf. [22] Erinevalt pangandussektorist olenevad kindlustusandjatele esitatavad kapitalinõuded nende riskiprofiilist ja need on palju madalamad kui stressitegurid, sest arvutus ei ole puhtalt teguripõhine. Kapitalinõuded vastavad kindlustusandjate potentsiaalsele kahjule pingestatud turutingimustes, võttes arvesse igale kindlustusandjale omaseid leevendavaid tegureid (kindlustusvõtjate tulevaste boonuste vähendamine, edasilükatud maksustamisest tulenevad soodustused, riskimaandus, riski hajutamine jne). Viimastel üleeuroopaliste kvantitatiivse mõju uuringutel põhineva komisjoni hinnangu kohaselt on pikaajaliste kohustustega tüüpilise elukindlustust pakkuva kindlustusandja tururiski arvesse võtvad kapitalinõuded kaks kuni kolm korda madalamad kui igat liiki investeeringute stressitegurid. [23] 2011. aastal tehtud direktiiviettepanek (KOM 2011/0008), et kohandada direktiivi Solventsus II uue, Lissaboni lepinguga kehtestatud rakendamismeetmete raamistiku ja EIOPA loomisega. [24] Siiski jääb sellistesse investeeringutesse, eriti taristusse, paigutatud vara osatähtsus pensionifondide puhul piiratuks. Näiteks leidis OECD hiljutine 86 suure pensionifondi ja riiklike pensionireservifondide uurimus (http://www.oecd.org/daf/fin/private-pensions/survey-large-pension-funds.htm), et vaid 1 % nende varadest oli investeeritud börsivälisesse taristusse ja 12–15 % muudesse alternatiivsetesse investeeringutesse (ülejäänud vara oli paigutatud fikseeritud tulumääraga instrumentidesse, sularahasse ja börsil noteeritud kapitali). [25] http://ec.europa.eu/internal_market/pensions/docs/calls/072012_call_en.pdf. [26] Ühendkuningriigis, Saksamaal, Prantsusmaal, Itaalias ja Hispaanias vähenes aktsiate esmaste avalike pakkumiste arv umbes 350-lt aastas aastatel 1996–2000 umbes 70-le aastas aastatel 2008–2012 (vt OECD töödokument „Väärtpaberiturgude majanduskasvu toetuseks tööle panemine” („Making Stock Markets Work to Support Economic Growth”) http://www.oecd-ilibrary.org/governance/making-stock-markets-work-to-support-economic-growth_5k43m4p6ccs3-en). Samasugust langust tähistati USAs: aktsiate esmaste avalike pakkumiste arv vähenes umbes 500-lt aastas enne 1999. aastat umbes 100-le pärast 1999. aastat (vt http://www.sec.gov/info/smallbus/acsec/ipotaskforceslides.pdf). [27] Vt http://www.sec.gov/info/smallbus/acsec/ipotaskforceslides.pdf. [28] Euroopa Väärtpaberibörside Föderatsioon (FESE), EuropeanIssuers ning Euroopa Era- ja Riskikapitali Assotsiatsioon (EVCA). Vt http://www.fese.eu/en/?inc=cat&id=8. [29] Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi (finantsinstrumentide turgude kohta, millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2004/39/EÜ; 2. finantsinstrumentide turgude direktiiv) artiklile 35 (vastavalt lõpliku kompromissteksti sõnastusele). [30] Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta direktiivi 2010/73/EL (millega muudetakse direktiivi 2003/71/EÜ väärtpaberite üldsusele pakkumisel või kauplemisele lubamisel avaldatava prospekti kohta ja direktiivi 2004/109/EÜ läbipaistvuse nõuete ühtlustamise kohta teabele, mis kuulub avaldamisele emitentide kohta, kelle väärtpaberid on lubatud reguleeritud turul kauplemisele) artikkel 4. [31] Vt näiteks Euroopa Parlamendi Kratsa-Tsagaropoulou raporti projekt Euroopa Parlamendi ja nõukogu Euroopa pikaajaliste investeerimisfondide määruse ettepaneku kohta. [32] Peamised algatused on reitinguagentuuride määruses esitanud õigusnormid, mis nõuavad Euroopa Väärtpaberiturujärelevalvelt avaliku veebisaidi loomist (3. reitinguagentuuride määrus, artikkel 8b), ja keskne Euroopa andmebaas (EDW), mida rahastab Euroopa Keskpank. [33] 2006. aasta kapitalinõuete direktiivi ja nüüd kapitalinõuete määruse sätted on juba viinud olulise ühtlustamiseni tagatud võlakirjade jaoks kõlblike varade osas. Kapitalinõuete määrusega on juba kehtestatud ka läbipaistvuse miinimumnõuded. [34] Vt kapitalinõuete määruse artikkel 503. [35] 2012. aastal investeeris 36 Euroopa äriühingut (mille hulgas 11 väiksemat ettevõtet tuludega vähem kui 500 miljonit USA dollarit) USA suunatud pakkumise turul ligi 20 miljardit dollarit. Vt http://www.thecityuk.com/research/our-work/reports-list/alternative-finance-for-smes-and-mid-market-companies/. [36] Vt http://ec.europa.eu/internal_market/investment/private_placement/index_en.htm. [37] Vt EKP uuring rahastuse kättesaadavuse kohta euroala VKEdele, 2013. aasta aprillist septembrini http://www.ecb.europa.eu/pub/pdf/other/accesstofinancesmallmediumsizedenterprises201311en.pdf?acff8de81a1d9e6fd0d9d3b38809a7a0. Vaid 33 % VKEdest, kes Kreekas krediiti taotlevad, saavad selle täies mahus, ning ainult 50 % saavad seda Hispaanias ja Itaalias (võrreldes keskmiselt 65 %ga euroalal ja 87 %ga Saksamaal) . Siiski mõned andmed paranevad vähehaaval: 60 % Iirimaa VKEdest teatavad täisedust laenu saamisel, võrreldes 30 %ga eelnenud kuue kuu jooksul, samal ajal kui Hispaanias on see näitaja tõusnud 40 %lt 50 %le. [38] Vt komisjoni hiljutine konkursikutse (http://ec.europa.eu/enterprise/contracts-grants/calls-for-proposals/index_et.htm). [39] Vt http://elite.borsaitaliana.it/en. [40] Projektivõlakirjade algatus on komisjon ja EIP loodud riskijagamisvahend, mille eesmärk on võimaldada projekte juhtivatel äriühingutel anda välja laenukapitalituru investoritele atraktiivseid projektivõlakirju sellistes sektorites nagu üleeuroopalised transpordivõrgud (TEN-T), energiavõrgud (TEN-E) ning telekommunikatsiooni ja lairibaühenduse võrgud. [41] COM(2013) 207. [42] Vt Philippe Maystadti aruanne „Kas IFRS-standardid peaksid olema euroopalikumad?” („Should IFRS Standards be More European?”), http://ec.europa.eu/internal_market/accounting/docs/governance/reform/131112_report_en.pdf. [43] Rahvusvaheliste Raamatupidamisstandardite Nõukogu (IASB) on välja töötanud lihtsustatud standardid, nn VKEde IFRSid. Need on aga mõeldud börsil noteerimata äriühingutele. [44] Määruses (EÜ) nr 593/2008 (lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma I”) ei ole praegu seda küsimust sõnaselgelt reguleeritud. [45] C(2014) 1500