SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

Ühendkuningriik esitas 29. märtsil 2017 Euroopa Liidu lepingu artikli 50 kohase teate oma kavatsuse kohta EList välja astuda. See tähendab, et kui väljaastumislepingut ei ratifitseerita, lõpetatakse liidu esmaste ja teiseste õigusaktide kohaldamine Ühendkuningriigi suhtes alates 30. märtsist 2019 (edaspidi „väljaastumise kuupäev“). Sel hetkel saab Ühendkuningriigist „kolmas riik“.

Komisjoni 13. novembri 2018. aasta teatises „Valmistumine Ühendkuningriigi väljaastumiseks Euroopa Liidust 30. märtsil 2019: erandolukorra tegevuskava“ on esitatud eriolukorra meetmed, mida võetakse juhul, kui väljaastumise kuupäevaks ei ole sõlmitud väljaastumislepingut. Kõnealuses teatises esitas komisjon loetelu meetmetest, mida ta pidas vajalikuks, kui tuletas meelde, et hilisemas etapis võib olla vaja lisameetmeid. Teatises esitati ka kuus üldpõhimõtet, millele kõigil tasanditel võetavad eriolukorra meetmed peavad vastama. Nende hulka kuuluvad põhimõtted, mille kohaselt ei tohiks meetmed dubleerida ELi liikmesusest tulenevaid eeliseid ega väljaastumislepinguga ettenähtud üleminekuperioodi tingimusi; meetmed peavad olema oma ajutist laadi ega tohi põhimõtteliselt kehtida kauem kui 2019. aasta lõpuni; ning need peavad olema Euroopa Liidu ühepoolsed sammud oma huvides ning seepärast võib liit need põhimõtteliselt igal ajal tühistada.

Euroopa Ülemkogu (artikkel 50) kordas 13. detsembril 2018 oma üleskutset jätkata tööd, et valmistuda kõikidel tasanditel Ühendkuningriigi väljaastumisest tulenevateks tagajärgedeks, võttes arvesse kõiki võimalikke tulemusi. Vastusena kõnealusele üleskutsele esitas komisjon 19. detsembril 2018. aastal meetmete paketi. Põllumajanduse ja kalanduse nõukogu määras 17. ja 18. detsembril 2018. aastal kindlaks kalapüügivõimalused 2019. aastaks. Selle põhjal ja võttes arvesse kestvaid arutelusid liikmesriikidega selle üle, milline oluline mõju oleks kalandussektorile Ühendkuningriigi korrapäratul väljaastumisel ilma väljaastumislepinguta, ja asjaolu, et sidusrühmad ei suuda neid negatiivseid tagajärgi ise leevendada, on komisjon jõudnud järeldusele, et kalandussektori jaoks on vaja kahte eriolukorra meedet. Lisaks kõnealusele meetmele, mis käsitleb välispüügilaevastike jätkusuutlikku majandamist, teeb komisjon ettepaneku võtta meetmeid Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi muutmiseks.

Vastavalt määrusele (EL) nr 1380/2013 (ühise kalanduspoliitika alusmäärus) on liidu kalalaevadel võrdne juurdepääs liidu vetele ja kalavarudele, mille suhtes kohaldatakse ühise kalanduspoliitika eeskirju. Alates väljaastumise kuupäevast ei kohaldata ühist kalanduspoliitikat enam Ühendkuningriigi suhtes. Ühendkuningriigi veed (territoriaalmeri ja piirnev majandusvöönd) ei ole siis enam liidu vete osa.

Kui Ühendkuningriik lahkub liidust ja väljaastumislepingut ei ole sõlmitud, ei reguleerita liikmesriikide laevade püügitoiminguid Ühendkuningriigi vetes ja Ühendkuningriigi laevade püügitoiminguid liidu vetes enam ühise kalanduspoliitika alusmäärusega.

Kalavarude jätkusuutlikkuse tagamiseks ja võttes arvesse kalanduse tähtsust paljude kogukondade majandusliku toimetuleku seisukohast, on oluline säilitada võimalus kehtestada pärast väljaastumise kuupäeva piiratud ajaks kord, mille alusel on liidu ja Ühendkuningriigi laevadel vastastikune kalapüügijuurdepääs üksteise vetesse. Käesoleva määruse eesmärk on luua selliseks vastastikuseks juurdepääsuks asjakohane õigusraamistik.

Vastavalt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 10. detsembri 1982. aasta mereõiguse konventsioonile („UNCLOS“) ning Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 4. augusti 1995. aasta rakenduskokkuleppele 10. detsembri 1982. aasta Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni mereõiguse konventsiooni piirialade kalavarude ja pika rändega kalavarude kaitset ja majandamist käsitlevate sätete kohta („UNFSA“) nõuab ühiste kalavarude, piirialade kalavarude ja pika rändega kalavarude majandamine koostööd kõigilt riikidelt, kelle vetes kõnealused kalavarud asuvad (rannikuriigid), ja riikidelt, kelle laevastik selliseid varusid püüab (kalapüügiga tegelevad riigid). Sellise koostöö võib kehtestada kalanduse vastu huvi omavate riikide vahel sõlmitud erikorra raames.

2019. aasta kalapüügivõimalused on kokku lepitud (ka Ühendkuningriigiga) ajal, mil Ühendkuningriik oli liidu liige. Selline kord ja selles sätestatud kalapüügivõimalused on püügitegevuse stabiilsuse aluseks ning on kehtestatud täielikult kooskõlas UNCLOSi artiklites 61 ja 62 sätestatud nõuetega. Kõnealuse korra eesmärk on tagada mere elusressursside jätkusuutlik kasutamine ja stabiilsus liidu vetes ja Ühendkuningriigi vetes.

Määruses (EL) 2017/2403 (välispüügilaevastike jätkusuutliku majandamise määrus) on sätestatud eeskirjad liidu kalalaevade püügitoiminguteks kolmanda riigi vetes ja kolmandate riikide laevade püügitoiminguteks liidu vetes.

Seoses liidu kalalaevade püügitoimingutega kolmanda riigi vetes on välispüügilaevastike jätkusuutliku majandamise määrusega ette nähtud, et lipuliikmesriik võib anda käitajale otseloa, ja kehtestatud selliste lubade andmise tingimused ja menetlused. Võttes arvesse Ühendkuningriigi vetes püügitoiminguid tegevate liidu kalalaevade arvu, võivad need tingimused ja menetlused põhjustada märkimisväärseid viivitusi ja suurendada halduskoormust, kui Ühendkuningriik lubab ELi laevadel püüda kala Ühendkuningriigi vetes. Tuleb kehtestada eritingimused ja -menetlused, et hõlbustada Ühendkuningriigi poolt liidu kalalaevadele loa andmist püügitoimingute tegemiseks Ühendkuningriigi vetes. Kõnealused tingimused ja menetlused peaksid olema samaväärsed loanõuetega, mis on kehtestatud välispüügilaevastike jätkusuutliku majandamise määrusega liidu vetes püügitoiminguid tegevate kolmandate riikide laevade suhtes.

Ühise kalanduspoliitika alusmäärusega on antud liikmesriikidele õigus omavahel täielikult või osaliselt vahetada neile eraldatud kalapüügivõimalusi. Ühendkuningriigi ja liikmesriikide vahel toimub aastas ligikaudu 1000 kvoodivahetust. Ilma et see piiraks liidu ainupädevust, on pärast väljaastumise kuupäeva vaja paindlikku süsteemi, mis võimaldab ELil vahetada kvoote Ühendkuningriigiga. Seepärast peaks liikmesriikidel olema võimalik pidada Ühendkuningriigiga arutelu ja vajaduse korral kehtestada kavandatava kvootide ülekandmise või vahetamise võimalikud piirid. Kvootide ülekandmise või vahetamise raames Ühendkuningriigilt saadud või Ühendkuningriigile üle kantud kalapüügivõimalusi käsitatakse asjaomasele liikmesriigile eraldatud kvootidena või need arvatakse eraldatud kvootidest maha. Selline eraldamine ei muuda kehtivat kalapüügivõimaluste jaotust liikmesriikide vahel kooskõlas püügitegevuse suhtelise stabiilsuse põhimõttega.

Käesolevas ettepanekus sätestatud erieeskirju tuleks kohaldada alates päevast, mis järgneb päevale, mil vastavalt Euroopa Liidu lepingu artikli 50 lõikele 3 lõpetatakse liidu õiguse kohaldamine Ühendkuningriigi suhtes. Lubade andmisel kohaldatakse vastastikkuse põhimõtet, st tingimusel, et Ühendkuningriik laiendab ELi laevadele praegu kehtivaid juurdepääsuõigusi püügitoimingute tegemiseks Ühendkuningriigi vetes. Sellest tulenevalt antakse lube ainult juhul, kui Ühendkuningriik annab liidu laevadele loa selliste kalapüügivõimaluste kasutamiseks, mis on eraldatud neile kooskõlas kalapüügivõimaluste määrustega, ja ainult ulatuses, nagu Ühendkuningriik seda teeb.

•Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega

Ei ole asjakohane.

•Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega

Ei ole asjakohane.

2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS