•tegema järgmist: i) nägema ette piisavalt pikad aegumistähtajad pärast artiklites 3, 4 ja 5 osutatud kuritegude toimepanemist, et neid tulemuslikult menetleda, kusjuures minimaalseid aegumistähtaegu kohaldatakse nende süütegude suhtes, mille eest mõistetav maksimumkaristus on vähemalt neli aastat vangistust, ning ii) võtma vajalikud meetmed, et võimaldada karistuste täitmisele pööramist (artikkel 12), ning

•tegema järgmist: i) kehtestama oma kohtualluvuse artiklites 3, 4 ja 5 osutatud kuritegude üle, kui kuritegu on tervikuna või osaliselt toime pandud asjaomase liikmesriigi territooriumil või kui kuriteo toimepanija on asjaomase liikmesriigi kodanik ja kui kuriteo toimepanijale kohalduvad kuriteo toimepanemise ajal personalieeskirjad, ning ii) mitte seadma tingimusi kohtualluvuse kohaldamisele selliste finantshuve kahjustavate kuritegude suhtes, mille on toime pannud nende kodanikud välismaal (artikkel 11);

•sätestama vastutuse ja karistused: i) juriidilistele isikutele mis tahes artiklites 3, 4 ja 5 osutatud kuriteo eest, mille on nende kasuks toime pannud teised isikud, kellel on juriidilises isikus juhtiv koht, või ii) nende alluvuses olevate isikute puuduliku järelevalve või kontrolli tõttu nimetatud muude isikute üle (artiklid 6 ja 9);

Direktiivi liikmesriikide õigusesse ülevõtmise tähtpäev oli 6. juuli 2019. Selleks kuupäevaks oli direktiivi täielikust ülevõtmisest teatanud ainult 12 liikmesriiki. Seepärast algatas komisjon rikkumismenetlused ülejäänud 14 osaleva liikmesriigi suhtes, saates neile 2019. aasta septembris ametliku kirja. 2021. aasta aprilli seisuga oli teatatud täielike ülevõtmiste arv kasvanud 26ni. See tähendab, et kõik liikmesriigid, kelle jaoks direktiiv on siduv, on nüüd teatanud direktiivi täielikust ülevõtmisest siseriiklikku õigusesse.

Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise leping) artikli 83 lõike 2 järgi kehtestatakse finantshuvide kaitse direktiiviga liikmesriikide kriminaalõigusele ühised standardid. Ühiste standardite eesmärk on kaitsta ELi finantshuve, ühtlustades neid huve mõjutavate teatavate kuritegude määratlusi, karistusi ja aegumistähtaegu. Need kuriteod (edaspidi „finantshuve kahjustavad kuriteod“) on: i) pettused, sealhulgas piiriülesed käibemaksupettused, millega tekitatud kogukahju on vähemalt 10 miljonit eurot; ii) korruptsioon; iii) rahapesu ning iv) omastamine. Ühtlustamine mõjutab ka Euroopa Prokuratuuri uurimiste ja süüdistuse esitamise ulatust, sest Euroopa Prokuratuuri volitused on määratletud finantshuvide kaitse direktiivi järgi, nagu seda rakendatakse siseriiklikus õiguses. Finantshuvide kaitse direktiiviga hõlbustatakse ka väärkasutatud ELi vahendite sissenõudmist kriminaalõiguse abil.

Komisjon avastas jagatud teabe põhjal, et sõnaselge ja konkreetne iga-aastane kohustus esitada Euroopa Komisjonile statistilisi andmeid (artikli 18 lõige 2) on olemas vaid mõne liikmesriigi õigusaktides. Piisavate andmete puudumise tõttu võib komisjonil olla hilisemas etapis keerulisem hinnata, kas direktiivi üldine eesmärk tugevdada liidu finantshuvide kaitset saavutati ja kas direktiivi (teatavaid aspekte) on vaja läbi vaadata.

Komisjon tegi mõnes liikmesriigis kindlaks ka vastavusprobleemid seoses territoriaalsuse põhimõttel ja aktiivse isiku põhimõttel põhineva kohtualluvuse kohaldamisega (artikli 11 lõige 1). Lisaks kehtestavad mõned liikmesriigid tingimusi selliste finantshuve kahjustavate kuritegude eest süüdistuse esitamiseks, mis ei ole kooskõlas artikli 11 lõikega 4. Mõnes liikmesriigis kindlaks tehtud probleem artikli 12 ülevõtmisel on seotud sättega artiklis 3, 4 või 5 osutatud kuritegude puhul tehtud lõpliku süüdimõistva otsuse täitmise aegumistähtaja kohta, mis on lühem kui finantshuvide kaitse direktiivis nõutud viis aastat.

Teatatud ülevõtmismeetmete üksikasjalikul hindamisel kinnitati, et kõik liikmesriigid on finantshuvide kaitse direktiivi põhisätted üle võtnud. Siiski leidub veel lahendamata vastavusprobleeme, sealhulgas probleeme, millega tuleb tegeleda, et Euroopa Prokuratuur saaks tõhusalt uurida ja süüdistusi esitada. Vastavusprobleemid on peamiselt seotud puudustega siseriiklikes õigusaktides, millega võetakse üle artiklites 3, 4 ja 5 sätestatud kuritegude määratlused:

Komisjoni eesmärk on tagada, et kõik liikmesriigid on direktiivi üle võtnud selgel, täpsel ja nõuetekohasel viisil, kehtestades liidu finantshuvide kaitseks tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad kriminaalkaristused.

Finantshuvide kaitse direktiivi artikli 18 lõike 1 kohaselt hinnatakse siinses aruandes, mil määral on liikmesriigid võtnud finantshuvide kaitse direktiivi järgimiseks vajalikke meetmeid. Aruandes hinnatakse eelkõige seda, kas liikmesriigid on direktiivi rakendanud ning kas liikmesriikide õigusaktidega saavutatakse direktiivi eesmärgid ja kas need vastavad direktiivi nõuetele. Aruanne ei mõjuta ELi toimimise lepingu artiklist 258 tulenevaid komisjoni volitusi üksikute riiklike ülevõtmismeetmete vastavuse hindamiseks.

·fraasi „õigete käibemaksuaruannete esitamine, et pettuslikult varjata käibemaksu maksmata jätmist või saada ebaseaduslikult õigus käibemaksutagastusele,“ ei ole üle võetud või on üle võetud kitsama mõistega.

Muude kui käibemaksupõhistest omavahenditest tulenevate tulude (artikli 3 lõike 2 punkt c) ja käibemaksupõhistest omavahenditest tulenevate tulude (artikli 3 lõike 2 punkt d) puhul tegi komisjon samuti kindlaks vastavusprobleemid, mis on jällegi tingitud siseriiklike õigusaktide kitsamast kohaldamisalast. Muud probleemid puudutavad mis tahes sellise teo või tegevusetuse ülevõtmist, mis on seotud järgmisega:

·sellega, et „selliste vahendite või varade väärkasutamine ehk nende kasutamine muuks kui algselt ette nähtud otstarbeks“ on üle võetud kitsamas sõnastuses.

Finantshuvide kaitse direktiivi artiklis 3 on sätestatud, et liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, mis tagavad, et liidu finantshuve kahjustavat pettust käsitatakse kuriteona, kui see on toime pandud tahtlikult. Selleks on seal kindlaks määratud neli liidu finantshuve kahjustava pettuse kategooriat. Need neli kategooriat on seotud teo või tegevusetusega, mis on seotud järgmisega: i) hangetesse mittepuutuvad kulud (artikli 3 lõike 2 punkt a); ii) hangetesse puutuvad kulud (artikli 3 lõike 2 punkt b); iii) muud kui käibemaksupõhistest omavahenditest tulenevad tulud (artikli 3 lõike 2 punkt c) ning iv) käibemaksupõhistest omavahenditest tulenevad tulud (artikli 3 lõike 2 punkt d), nagu on kirjeldatud eespool punktis 3.1.

Finantshuvide kaitse direktiivi artikli 2 lõikes 1 on määratletud mõisted „liidu finantshuvid“ ja „juriidiline isik“. Lisaks on artikli 2 lõikes 2 sätestatud künnis direktiivi kohaldamiseks käibemaksupõhistest omavahenditest tulenevatele tuludele. Finantshuvide kaitse direktiivi kohaldatakse üksnes ühise käibemaksusüsteemi raskete rikkumiste korral. Ühise käibemaksusüsteemi vastaseid süütegusid tuleb pidada raskeks, kui finantshuvide kaitse direktiivi artikli 3 lõike 2 punktis d sätestatud tahtlik tegu või tegevusetus on seotud kahe või enama liidu liikmesriigi territooriumiga ja kui kogukahju on vähemalt 10 miljonit eurot.

3.3. Muud seotud süüteod (artikkel 4)

3.3.1. Rahapesu, korruptsioon ja omastamine (artikli 4 lõiked 1, 2 ja 3)

Finantshuvide kaitse direktiivi artikli 4 lõikes 1 on sätestatud, et liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, mis tagavad, et direktiivi (EL) 2015/849 artikli 1 lõikes 3 kirjeldatud rahapesu käsitatakse kuriteona, kui see hõlmab direktiivi kohaldamisalasse jäävate kuritegude tulemusel saadud vara. Mitmes liikmesriigis ei ole seda sätet täielikult üle võetud kas rahapesu määratluses esinevate puuduste tõttu või seetõttu, et eelkuritegude hulgas ei ole finantshuvide kaitse direktiiviga hõlmatud kuritegu.

Lisaks võtavad liikmesriigid direktiivi artikli 4 lõike 2 kohaselt vajalikud meetmed, mis tagavad, et passiivset ja aktiivset korruptsiooni käsitatakse kuriteona, kui see on toime pandud tahtlikult. Mitmes liikmesriigis on nii aktiivse kui ka passiivse korruptsiooni puhul nõutud lisaaspekt: „ametikohustuste rikkumine“. See lisaaspekt kitsendab märkimisväärselt finantshuvide kaitse direktiivi korruptsiooni määratluste ulatust ja muudab selle eest süüdistuse esitamise sõltuvaks ametikohustuse rikkumise tõendamisest.

Passiivse korruptsiooni puhul on vastavusprobleem seotud süüteo ühe aspektiga, nimelt sellega, et jäetakse toime panemata oma ametiülesandeks olev. Vähestes liikmesriikides ei hõlma siseriiklikud õigusaktid seda aspekti. „Aktiivse korruptsiooni“ puhul on vastavusprobleemid seotud määratluse ulatusega, kuna mõned aspektid („lubatakse, pakutakse või antakse otse või vahendaja kaudu [---] eeliseid“ ja „kolmandale isikule“) mõnes liikmesriigis puuduvad või ei ole nõuetekohaselt üle võetud.

Lisaks on direktiivi artikli 4 lõikes 3 sätestatud, et liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, mis tagavad, et omastamist käsitatakse kuriteona, kui see on toime pandud tahtlikult. Vastavusprobleemid on seotud selle süüteo kitsama ülevõtmise või üldse ülevõtmata jätmisega.

3.3.2. Ametiisikud (artikli 4 lõige 4)

Artikli 4 lõikes 4 on määratletud mõiste „ametiisik“, et kaitsta liidu rahalisi vahendeid piisavalt korruptsiooni ja omastamise eest. Mõned „ametiisiku“ määratluse aspektid ei ole üle võetud ligikaudu poolte liikmesriikide õigusaktidesse. Komisjon tegi selles valdkonnas kindlaks vastavusprobleemid, mis on seotud järgmisega:

·„teise liikmesriigi ja kolmanda riigi ametnikku“ ei ole üldse käsitletud või jäetud käsitlemata seoses omastamisega;

·mõiste „liidu ametnik“ ei hõlma: i) isikut, kes on „liikmesriigi või avalik-õigusliku või eraõigusliku organi poolt liidu juurde lähetatud ja kes täidab liidu ametnike või muude teenistujate ülesannetega võrdväärseid ametiülesandeid“, või ii) „aluslepingute alusel asutatud liidu institutsioonide, organite ja asutuste liikmeid ja selliste organite personali“;

·mõistele „riigiametnik“ kohaldatakse lisatingimusi, mis hõlmavad teiste liikmesriikide ametiisikuid üksnes juhul, kui kuritegu on toime pandud selle liikmesriigi territooriumil, ning üldiselt või ainult seoses omastamisega ei käsitleta isikuid, kes „töötavad täidesaatvat, haldus- [---] võimu teostaval ametikohal“;

·Mõnes liikmesriigis ei ole üle võetud artikli 4 lõike 4 punkti b, milles viidatakse „muule isikule, kellele on antud avaliku teenistuse ülesanded ja kes täidab neid“.

3.4. Süüteokatsed (artikkel 5)

Finantshuvide kaitse direktiivi artiklis 5 on sätestatud, et: i) liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, mis tagavad, et direktiivi artiklites 3 ja 4 osutatud kuritegude toimepanemisele kihutamine ja kaasaaitamine on karistatav kuriteona (artikli 5 lõige 1), ning ii) direktiivi artiklis 3 ja artikli 4 lõikes 3 osutatud kuritegude toimepanemise katse on karistatav kuriteona (artikli 5 lõige 2). Mõnes liikmesriigis tegi komisjon kindlaks artikli 5 lõikega 2 seotud mittevastavuse probleemid. Need probleemid on seotud suutmatusega muuta kriminaalkorras karistatavaks järgmine: i) toetuste kuritarvitamise katse; ii) mõned tollieeskirjade rikkumised ning iii) omastamine.

3.5. Juriidiliste isikute vastutus ja karistused (artiklid 6 ja 9)