Nõukogu direktiivis 96/82/EÜ (ohtlike ainetega seotud suurõnnetuste ohu ohjeldamise kohta, edaspidi „Seveso II direktiiv“) on ette nähtud asjakohane riskijuhtimismeetmete raamistik, et hoida ära suurõnnetusi ja piirata nende tagajärgi. Seveso II direktiiv vahetati välja direktiiviga 2012/18/EL (edaspidi „Seveso III direktiiv”), mille pidid liikmesriigid üle võtma 31. maiks 2015.

Ohtlike ainetega seotud suurõnnetused kujutavad endast märkimisväärset ohtu inimese tervisele ja keskkonnale. Sellised õnnetused põhjustavad ka olulist majanduslikku kahju ja takistavad jätkusuutlikku majanduskasvu. Mõnes tööstussektoris, mis on eluliselt vajalikud kaasaegses arenenud ühiskonnas, on aga vältimatu suurtes kogustes ohtlike ainete kasutamine. Kaasnevate riskide minimeerimiseks on vaja võtta meetmeid, et ennetada suurõnnetusi ja tagada asjakohane valmisolek ja reageerimine, kui õnnetus siiski juhtub.

Liikmesriigid teatasid kokku 11 297 käitisest, mis kuuluvad Seveso II direktiivi alla. Seega on käitiste arv suurenenud 983 võrra võrreldes 2011. aastaga (10 314 käitist), lisandunud käitistest on enamik madalama tasandi käitised („LTE“) (756) ning ülejäänud kõrgema tasandi käitised („UTE“) (227). Kuigi peaaegu kõik liikmesriigid teatasid käitiste arvu suurenemisest, leidis märkimisväärne osa sellest suurenemisest aset Saksamaal (+859). Kättesaadavad andmed ei võimalda mõista, mis sellise suurenemise põhjustas (põhjuseks võivad olla näiteks majanduskasv, õigusaktide parem rakendamine või ohtlike ainete rangem klassifitseerimine).

Käesoleva aruande 2. peatükis võetakse kokku teave, mille liikmesriigid esitasid küsimustiku alusel, milles käsitleti varem tuvastatud probleemseid valdkondi. Käesoleva kokkuvõtte eesmärk on hinnata direktiivi rakendamise taset ning teha kindlaks kõrvaldamist vajavad kitsaskohad. Seda täiendavad 3. peatükis õnnetusi käsitlevad arvandmed, mis on saadud liikmesriikide esitatud teavet sisaldava Euroopa Komisjoni Teadusuuringute Ühiskeskuse suurõnnetuste büroo hallatava andmebaasi eMARS analüüsi tulemusena. Kokkuvõte ja tulevikuplaanid on esitatud 4. peatükis.

2.2.Riskijuhtimismeetmed

Ohutusaruannete koostamine (mis sisaldab riskihindamist), kõrgema tasandi käitiste hädaolukorras toimimise plaanide koostamine ning meetmed avalikkuse teavitamiseks ja inspekteerimiseks on suurõnnetuste vältimise ja nendeks valmisoleku võtmetegurid.

Varasematel Seveso II direktiivi kohaldamise hindamistel ei ole käitajate töös ilmnenud süstemaatilisi puudusi ohutusaruannete ja käitisesiseste hädaolukorras toimimise plaanide koostamise osas. See küsimus ei sisaldu seega enam vaadeldavat aruandeperioodi 2011–2014 käsitlevas küsimustikus.

Seveso II direktiiviga pannakse pädevatele asutustele mitu kohustust, millest olulisemad on järgmised: kohustus kontrollida ohutusaruandeid ja edastada käitajale selle kohta oma järeldused, koostada käitisevälised hädaolukorras toimimise plaanid, tagada, et üldsus, keda suurõnnetus võib mõjutada, oleks teadlik ohutusmeetmetest, teha inspekteerimisi, teha kindlaks võimaliku doominoefektiga käitiste rühmad ning võtta arvesse suurõnnetuste ohust tulenevaid järeldusi maakasutuse planeerimisel.

2.2.1.Käitiseväliste hädaolukorras toimimise plaanide koostamine

Käitiseväliseid hädaolukorras toimimise plaane koostavad asutused kõrgema tasandi käitiste jaoks. Sellised plaanid on tähtsad, et oleks olemas kooskõlastatud ja kiire lahendus suurõnnetuste korral tegutsemiseks, ning neil on keskne roll õnnetuste mõju minimeerimiseks.

Enamik liikmesriike on teinud häid edusamme viimastel aruandeperioodidel, tagades hädaolukorras toimimise plaanide koostamise, kuid üldjoontes ei ole olukord võrreldes eelmise aruandeperioodiga muutunud. Aruandeperioodi lõpuks puudus hädaolukorras toimimise plaan 407 kõrgema tasandi käitise jaoks, see arv moodustab 8 % kõrgema tasandi käitistest ELi tasandil (2010. aastal: 7 %).

Võib olla põhjendatud, et hädaolukorras toimimise plaani ei ole näiteks siis, kui on tegemist uute käitistega või suurte muudatustega enne aruandeperioodi lõppu. Mitu liikmesriiki teatas, et väga suurel osal käitistest (st suuremal osal, kui keskmine tase 8 %) puudub käitiseväline hädaolukorras toimimise plaan.

Väikese osa hädaolukorras toimimise plaanide puhul oli selleks väga erinevaid põhjuseid. Üks liikmesriik teatas, et kuus asutust selle riigi piirkondlikest asutustest ei kinnitanud käitisevälist hädaolukorras toimimise plaani. Puudub teave selle kohta, kui paljusid 25 käitisest see mõjutas, sellist arvu ei ole võimalik kindlaks teha. Üks liikmesriik märkis, et neil on üks kogu riiki hõlmav hädaolukorras toimimise plaan, mis ei ole ühegi käitisega otseselt seotud, ja esitatud teabe põhjal ei selgunud, kuidas sellist kava oli katsetatud. Komisjoni võetud järelmeetmete käigus teatas nimetatud liikmesriik, et olukord on vahepeal muutunud ja pärast 2014. aastat on koostatud käitisevälised hädaolukorras toimimise plaanid ja neid on ka katsetatud.

2.2.2.Käitiseväliste hädaolukorras toimimise plaanide katsetamine ja läbivaatamine

Hädaolukorras toimimise plaane tuleb iga kolme aasta järel läbi vaadata ja katsetada. Hädaolukorras toimimise aegunud või katsetamata plaanid võivad hädaolukorras põhjustada surmajuhtumeid.

Üldiselt on enamik liikmesriike teinud teatavaid edusamme viimastel aruandeperioodidel, tagades käitiseväliste hädaolukorras toimimise plaanide katsetamise, ning kuigi esineb suuri kõikumisi, ei ole üldjoontes saavutatud märkimisväärseid edusamme võrreldes eelmise aruandeperioodiga. 2006.–2008. aasta aruandeperioodi jooksul vaadati läbi ja katsetati 60 % kõrgema tasandi plaanidest. Ajavahemikul 2009–2011 suurenes see näitaja 73 %-ni ning jõudis 2014. aasta lõpuks 75 %-ni. See näitab ilmselt seda, et liikmesriigid on hädaolukorras toimimise plaane tulemuslikumalt katsetanud, kuid on veel palju teha, et saavutada eesmärk 100 %.

Mitu liikmesriiki teatas, et väga suurel osal käitistest on käitisevälised hädaolukorras toimimise plaanid katsetamata, kuid mõnes liikmesriigis oli katsetatud enamikku käitisevälistest hädaolukorras toimimise plaanidest või oli olukord selles osas vähemalt märkimisväärselt paranenud, kuid mitu liikmesriiki oli teinud väga vähe edusamme.

Kuigi oli mõjuva põhjusega mittekatsetamise juhte, esines väga erinevaid põhjendusi. Üks liikmesriik teatas, et käitiseväliseid hädaolukorras toimimise plaane ei saanud katsetada, sest päästeteenistus koosneb enamjaolt vabatahtlikest ning see muudab katse korraldamise keeruliseks. Teine liikmesriik teatas, et neil on üks üldine ja täpse asukohaga mitteseotud käitiseväline hädaolukorras toimimise plaan kogu riigi jaoks, kuid esitatud teabe põhjal ei ole selge, kuidas seda katsetati. Mitu liikmesriiki jättis täiendavad põhjendused esitamata, kuid osa teatas, et olukorda uuritakse. Lisaks teatas mitu liikmesriiki, et tegemist on uute käitistega või käitistega, mille klassifikatsioon muutus hiljuti või kus hiljaaegu oli tehtud ajakohastusi, nii et neis käitistes ei olnud võimalik aruandeperioodi jooksul toimimise plaani katsetada.

2.2.3.Üldsuse teavitamine

Isikutele, keda suurõnnetus võib mõjutada, tuleb korrapäraselt esitada teavet ohutusmeetmete ja õnnetuse korral käitumise kohta, ilma et nimetatud isikud peaksid seda ise küsima. Direktiiv jätab lahtiseks, kes selle eest vastutab ja kuidas teavet tuleks esitada. Kõnealune teave esitatakse üldsusele uuesti kuni viie aasta möödudes (see ajavahemik on kaks aastat pikem kui aruandeperiood). Seega, kui selle kohta ei ole aruandeperioodil teavet esitatud, ei saa sellest järeldada, et teavitamise nõuet ei ole järgitud.