ET Euroopa Liidu Teataja C 138/19

Ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuanne (1)

Isekopeeruv paber – Bolloré suhtes tehtud otsuse uuesti vastuvõtmine

(Juhtum COMP/36.212)

2011/C 138/07

Käesolev juhtum käsitleb ettevõtja Bolloré suhtes tehtud otsuse uuesti vastuvõtmist. 2001. aastal tegi komisjon otsuse, et Bolloré ja teised ettevõtjad on osalenud isekopeeruva paberi sektoris hindu kindlaks määravas ja turgu jagavas kartellis, rikkudes seeläbi Euroopa Liidu toimimise lepingu (2) artiklit 101. Otsuses leiti, et Bolloré vastutab rikkumise eest, sest ta osales otseselt kartellis ja kandis rikkumise ajal Copigraphi emaettevõtjana vastutust (3).

Bolloré esitas Üldkohtule hagi, väites muu hulgas, et komisjon on rikkunud tema õigust ärakuulamisele, sest vastuväites peetakse teda vastutavaks ainult tema kui emaettevõtja vastutuse, mitte aga otsese osaluse tõttu. Üldkohus jättis Bolloré hagi rahuldamata (4). Seejärel kaebas Bolloré otsuse edasi Euroopa Kohtusse.

Euroopa Kohus leidis, et Bolloré õigust kaitsele on „ühes olulises punktis” rikutud. Euroopa Kohtu sõnul pani Üldkohus toime õigusnormi rikkumise, kui ta ei kohaldanud ühtegi õiguslikku tagajärge oma otsuse põhjal, et Bolloré kaitseõigusi ei järgitud. Eelkõige leidis Euroopa Kohus, et antud asjaolud ei välista võimalust, et kõnealune otsus põhineb tegevusel, mille puhul Bollorél ei olnud võimalik oma kaitset tagada (5).

15. detsembril 2009 esitas komisjon Bolloréle uue vastuväite, milles ta pidas ettevõtjat vastutavaks nii tema otsese kartellis osalemise kui ka tema kui Copigraphi endise emaettevõtja vastutuse tõttu.

Bolloré sai kahe CD-ROMil asuva toimikuga tutvuda 22. detsembril 2009.

Suuline ärakuulamine toimus 17. märtsil 2010.

Bolloré väitis, et tema kaitseõigust on rikutud ne bis in idem põhimõtte seisukohast ja võttes arvesse menetluse üleliia pikka kestust. Vastupidiselt Bolloréle ei leia ma, et komisjoni otsuse uuesti vastuvõtmine pärast seda, kui Euroopa Kohus selle tühistas, oleks ne bis in idem põhimõtte rikkumine. PVC II kohtuasja puhul selgitas Euroopa Kohus, et ne bis in idem põhimõttega ei ole iseenesest vastuolus uue menetluse algatamine sama konkurentsi piirava käitumise suhtes, kui esimene otsus on tühistatud menetluslikel põhjustel, ilma et etteheidetud faktilisi asjaolusid oleks sisuliselt kontrollitud (6). Euroopa Kohus tühistas komisjoni esimese otsuse juhtumi kohta, sest rikuti Bolloré õigust ärakuulamisele, s.t olulist menetlusnormi. Sisulisi järeldusi Euroopa Kohus ei teinud.

Teiseks ei toeta ma Bolloré väidet, et komisjoni menetluse kestus on üleliia pikk ja rikub seetõttu Euroopa inimõiguste konventsiooni artiklit 6 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 41. Asjaolu, et rikkumise lõpetamisest on möödunud 14 aastat, ei tõenda iseenesest, et komisjon ei suutnud mõistliku ajavahemiku jooksul tegutseda. Kaebus, mille Bolloré esimese otsuse peale esitas, on Euroopa Liidu kohtutes üle 7 aasta pooleli. Seepärast ei johtu üle poole menetluse kui terviku kogukestusest komisjonist. Euroopa Liidu kohtute kohtupraktika põhjal ei saa seda ajavahemikku, mille jooksul on juhtum olnud kohtus edasikaebamisel, võtta arvesse komisjoni menetluse kestuse kindlaksmääramisel, isegi kui vaidlustatud otsus tühistatakse lõpuks komisjoniga seotud vea tõttu (7).

Igal juhul saab mõistliku ajavahemiku jooksul tegutsemata jätmist, mida on võimalik tõendada, käsitada tühistamise põhjusena ainult juhul, kui on tõendatud, et selle põhimõtte rikkumine on negatiivselt mõjutanud asjaomase ettevõtja võimalusi ennast kaitsta (8). Bolloré teadis emaettevõtja vastutusele tuginevast vastuväitest juba alates esimesest vastuväitest, mis esitati talle 2000. aastal. Otsesele osalusele tuginev vastuväide esitati koos esimese otsusega aastal 2001. Samuti kaitses Bolloré ennast komisjoni vastuväidete vastu juba Üldkohtule esitatud apellatsioonkaebuses, milles ta vaidlustas muu hulgas oma otsese osaluse kartellis. Üldiselt ei ole Bolloré esitanud ühtegi veenvat väidet, mis tõendaks, et tema kaitseõigust on rikutud pikaajalise haldusmenetluse tagajärjel.

Kokkuvõttes ei leia ma, et Bolloré õigust kaitsele oleks tema tõstatatud menetluslikes aspektides rikutud.

Olen arvamusel, et otsuse eelnõus on esitatud ainult niisugused vastuväited, mille kohta Bolloré on saanud oma seisukoha teatavaks teha.

Leian, et menetluse poolte õigusest ärakuulamisele on käesoleva juhtumi puhul kinni peetud.

Brüssel, 21. juuni 2010 Michael ALBERS

(1) Vastavalt komisjoni 23. mai 2001. aasta otsuse 2001/462/EÜ, ESTÜ (ärakuulamise eest vastutavate ametnike pädevuse kohta teatavates konkurentsimenetlustes) artiklitele 15 ja 16 (EÜT L 162, 19.6.2001, lk 21).

(2) ELT L 115, 21.4.2004, lk 1.

(3) Tolleaegne ärakuulamise eest vastutav ametnik teavitas esimese otsusega lõppenud menetlusest oma 5. detsembri 2001. aasta aruandes (ELT C 96, 21.4.2004, lk 39).

(4) Liidetud kohtuasjad T-109/02 et al, Bolloré jt vs. komisjon, EKL 2007, lk II-947.

(5) Liidetud kohtuasjad C-322/07 et al, Papierfabrik August Kohler jt vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 34-48.

(6) Liidetud kohtuasjad C-238/99 P et al, Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (PVC II), EKL 2002, lk I-8375, punktid 61 ja 62.

(7) Liidetud kohtuasjad C-238/99 P et al, Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (PVC II), EKL 2002, lk I-8375, punktid 202-204. Liidetud kohtuasjad T-305/94, Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon EKL 1999, lk II-931, punkt 123. Kohtuasi T-57/01, Solvay vs. komisjon [2009], kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 124.

(8) Kohtuasi C-105/04, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied vs. komisjon, EKL 2006, lk I-8725, punktid 42-43.