Tehtud edusammude hindamisel võetakse käesolevas vahekokkuvõttes arvesse seda, kuidas erinevad sihttasemed on määratletud. Põhieesmärk tugineb 2020. aastaks bioloogilise mitmekesisuse ja ökosüsteemi teenuste valdkonnas ELis soovitud seisundile. Selle eesmärgi suunas tehtud edusamme on vahekokkuvõttes hinnatud nii seisundi kui ka suundumuste põhjal. Kuus tegevuseesmärki sisaldavad nii poliitilisi kui ka seisundiga seotud elemente. Iga kõnealuse eesmärgi puhul on hinnatud järgmist: i) kuhu me oleme vahekokkuvõtte ajaks jõudnud, ii) millised meetmed on rakendatud ja iii) millised on puudused ning täiendavad jõupingutused, mida on vaja teha eesmärkide saavutamiseks 2020. aastaks.

Kui ELi 2020. aasta bioloogilise mitmekesisuse peaeesmärki ei saavutata, on kaotatud tulu hinnanguliselt kuni 50 miljardit eurot aastas. Iga kuues töökoht ELis sõltub mingil määral loodusest. Ainuüksi putuktolmlemise väärtus on ELis hinnanguliselt 15 miljardit eurot aastas. ELi Natura 2000 võrgustiku säilitamise kulu, milleks on umbes 5,8 miljardit eurot aastas, on vaid väike osa 200–300 miljardi euro suurusest majanduslikust aastatulust, mida saadakse võrgustiku kaudu läbi selliste teenuste nagu CO2 säilitamine, üleujutusriski leevendamine, vee puhastamine, tolmeldamine ja kalavarude kaitse. Ökosüsteemide ja rohelise taristu taastamise kaudu saab parandada õhu ja vee kvaliteeti, vähendada müra ja vältida üleujutusi, suurendada vaba aja veetmise võimalusi ja edendada keskkonnasõbralikku ettevõtlust. Bioloogilist mitmekesisust toetavate keskkonnasõbralike põllumajandustavade hulgas on kasvava tööhõivega mahepõllumajandussektor, mis meelitab ligi nooremaid töötajaid ning annab 10–20 % rohkem töökohti maa pindala kohta kui tavalised põllumajandusettevõtted ning loob põllumajandustoodetele lisandväärtust. Tervete mereelupaikade ja jätkusuutlike kalavarude säilitamine on oluline kalandussektori pikaajalise elujõulisuse tagamiseks. Majanduslikus mõttes on oluline võidelda invasiivsete võõrliikidega, kes tekitavad ELi sektoritele kahju vähemalt 12 miljardit eurot aastas. Poliitiline tegevusetus ja suutmatus peatada üleilmne bioloogilise mitmekesisuse vähenemine võib tuua kaasa ökosüsteemi teenuste vähenemise, mis vastab 7 %-le maailma SKPst, kusjuures kõige suurem mõju avaldub kõige vaesematele riikidele ja vaestele maaelanikele.

Käesolevas vahekokkuvõttes tehakse ülevaade edusammudest ELi bioloogilise mitmekesisuse strateegia rakendamisel, võttes aluseks 2010. aasta aruande. Selle eesmärk on teavitada otsustajaid valdkondadest, kus on vaja teha täiendavaid jõupingutusi, et saavutada 2020. aastaks ELi bioloogilise mitmekesisuse eesmärgid.

Seepärast võttis Euroopa Komisjon 2011. aastal vastu ELi bioloogilise mitmekesisuse strateegia aastani 2020, mille peamiseks eesmärgiks seadsid ELi riigipead ja valitsusjuhid „peatada 2020. aastaks bioloogilise mitmekesisuse ja ökosüsteemi teenuste vähenemine, taastada ökosüsteemid niivõrd kui see on teostatav, ning suurendada ELi panust maailma bioloogilise mitmekesisuse vähenemise ärahoidmisesse”. Kõnealune strateegia on Euroopa 2020. aasta strateegia ning 7. keskkonnaalase tegevusprogrammi lahutamatu osa. Sellega rakendatakse ELi kohustusi bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni raames. Strateegia on üles ehitatud kuuele eesmärgile, mida toetavad meetmed.

Kuid inimtegevusest tingitud muutused ökosüsteemides ja liikide väljasuremine on viimase 50 aasta jooksul olnud kiiremad kui inimkonna kogu varasema ajaloo vältel. Bioloogilise mitmekesisuse vähenemine on üks peamisi probleeme, kus inimkond on juba ületanud planeedi vastupidavuse piirid. Koos kliimamuutustega suurendab see pöördumatute muutuste riski ning õõnestab majanduse arengut ja ühiskonna vastupidavust uutele väljakutsetele. Maailma Majandusfoorum arvas 2015. aastal „bioloogilise mitmekesisuse vähenemise ja ökosüsteemide kokkukukkumise” kümne suurema üleilmse riski hulka.

Bioloogiline mitmekesisus ehk planeedi elurikkus on meie majanduse ja heaolu alus. See annab meile puhta õhu ja vee, toidu, materjalid ja ravimid, tervise ja vabaaja veetmise võimalused. See toetab tolmlemist ja mullaviljakust, reguleerib kliimat ja kaitseb meid äärmuslike ilmastikunähtuste eest.

Liikmesriigid töötavad liike käsitlevaid tegevuskavu ja Natura 2000 alade majandamiskavu välja ja rakendavad neid erineva kiirusega. 2012. aastal oli majandamiskava valmis või koostamisel üksnes 58 % Natura 2000 alade puhul. Natura 2000 biogeograafiline protsess on suurendanud liikmesriikide vahelist koostööd elupaikade majandamisel ja taastamisel ning Natura 2000 alade rahastamise võimalused on suurenenud. Täieliku hinnangu Natura 2000 lõimimisele uue mitmeaastase finantsraamistikuga saab anda alles siis, kui kõik programmid on heaks kiidetud.

Natura 2000 võrgustik on enamjaolt valmis seoses maismaa- ja siseveekogude elupaikadega, mis katavad ligikaudu 18 % ELi maismaast. Võrgustikuga hõlmatud mereala on suurenenud 6 %-le, mis on ikka veel tublisti allpool üleilmsest eesmärgist (10 %).

Nagu on näidatud joonisel 1, on võrreldes 2010. aasta andmetega rohkem ELi loodusvaldkonna õigusaktidega reguleeritud liike ja elupaiku turvalise/soodsa või paranenud kaitsestaatusega. Mõnede sümboliks saanud liikide nagu kääpakotka olukord on paranemas sihtotstarbelise rahastuse toel võetud sihipäraste kaitsemeetmete tulemusel. Siiski on paljude teiste liikide ja elupaikade kaitsestaatus jätkuvalt ebasoodne ja kohati on näha edasise halvenemise märke.

Viimane aruanne ELi looduse seisundi kohta näitab, et turvalise/soodsa või paranenud kaitsestaatusega liikide ja elupaikade arv on võrreldes 2010. aasta aruandega veidi suurenenud. Siiski on paljude selliste liikide ja elupaikade olukord, mis olid juba niigi ebasoodsas seisundis, endiselt halb ja mõnede puhul seisundi halvenemine jätkub. Kuigi alates 2011. aastast on kõnealuse eesmärgi saavutamiseks rakendatud edukalt meetmeid, on kõige raskemateks ülesanneteks endiselt Natura 2000 merealade võrgustiku väljaarendamine, Natura 2000 alade tõhusa majandamise tagamine ja vajaliku rahastuse tagamine Natura 2000 võrgustiku toetamiseks.

Palju on tõendeid selle kohta, et sidusrühmade suurte pingutuste tulemusel on bioloogilise mitmekesisusega seotud suundumused kohalikul tasandil paranenud. Need näited annavad olulise sõnumi selle kohta, et sihipärane tegevus võib anda väga häid tulemusi. Nad pakuvad mudeleid, mille abil strateegiat rakendada selle kohaldamise ülejäänud aja jooksul.

Alates strateegia käivitamisest on koostatud poliitikaraamistikke, et parandada teadmusbaasi ja luua partnerlusi. Need algatused tuleb muuta konkreetseteks tegudeks riigi, piirkonna ja kohalikul tasandil, kui tahame, et bioloogilise mitmekesisuse olukord kohapeal pidevalt paraneks. Põhieesmärgi saavutamine sõltub ka eesmärkide püstitamisest ja saavutamisest poliitikavaldkondades, mis ei ole otseselt strateegiaga seotud. Nendeks on eelkõige sellised valdkonnad nagu kliima, õhk, kemikaalid, vee ja pinnase kaitse.

Bioloogilist mitmekesisust ohustavad peamiselt elupaikade hävimine (eelkõige valglinnastumise, põllumajanduse intensiivistamise, maa sööti jätmise ja intensiivse metsamajanduse tõttu), saaste, liigkasutus (eelkõige kalavarude puhul), invasiivsed võõrliigid ja kliimamuutused. Need on endiselt põhilised survetegurid, mis põhjustavad liikide ja elupaikade hävimise ja ökosüsteemide kahjustumise ning nõrgestavad ökosüsteemi vastupanuvõimet. EL 28 riikide jalajälg on endiselt kaks korda suurem kui nende bioloogiline taluvusvõime ja seda olukorda halvendab veelgi surve bioloogilisele mitmekesisusele väljaspool Euroopat.

Võrreldes eelmise aruandeperioodiga on veidi suurenenud selliste ELi tähtsusega liikide ja elupaikade arv, mille kaitsestaatus on turvaline/soodne või paranenud. Mõnede üldlevinud linnuliikide populatsioon näib stabiliseeruvat, kuid muude habraste magevee-, ranniku- ja põllumajanduse ökosüsteemidega seotud liikide populatsioon jätkab vähenemist. 70 % ELi liike ohustab elupaiga kadumine. Kui mõnede ökosüsteemi teenuste (eelkõige varustavad teenused) hulk suureneb, siis muude teenuste – näiteks tolmeldamise – maht väheneb.

Võrreldes ELi bioloogilise mitmekesisuse olukorda käsitleva 2010. aasta aruandega on bioloogilise mitmekesisuse vähenemine ja ökosüsteemi teenuste kahjustumine ELis üldiselt jätkunud, mida kinnitab Euroopa keskkonna seisundit ja väljavaateid käsitlev 2015. aasta aruanne (2015 European Environment – state and outlook report). See on kooskõlas üleilmsete arengusuundadega ja mõjutab märkimisväärselt bioloogilise mitmekesisuse võimet rahuldada inimeste vajadusi tulevikus. Kuigi paljud kohaliku tasandi edulood näitavad, et kohapealsed meetmed annavad häid tulemusi, tuleb selliste edulugude hulka suurendada, et saavutada mõõdetav mõju üldiselt halva suundumuse peatamiseks.

Hiljutine analüüs kinnitab, et ajavahemikul 2000–2010 on mõnede varustavate teenuste (nt puidu tootmine) pakkumine suurenenud, kuid bioloogilise mitmekesisusega vahetult seotud teenuste (nt tolmeldamine) pakkumine on vähenemas. Nagu on näidatud joonisel 2, on mõned ökosüsteemide olulised survetegurid kahanemas (nt väävli atmosfääris sadestumine). Kuid muud ohud ökosüsteemidele ja nende teenustele on alles ja paljud neist on suurenemas, mis aeglustab üldist edasiminekut eesmärgi poole.

Selle eesmärgi raames on tehtud edusamme poliitikameetmete tõhustamiseks ja teadmiste suurendamiseks ning liikmesriikides on võetud teatavaid ökosüsteemide taastamise meetmeid. Siiski ei ole suudetud ökosüsteemiteenuste vähenemist veel peatada. Tuleb välja töötada ja rakendada riiklikud ja piirkondlikud raamistikud ökosüsteemide taastamiseks ja rohelise taristu väljaarendamiseks. Palju on veel teha, et peatada bioloogilise mitmekesisuse vähenemine väljaspool Natura 2000 võrgustikku.

Kuna paljude nende meetmete mõju ilmneb alles teatud aja möödudes, on selge, et enne 2020. aastat tuleb teha oluliselt suuremaid jõupingutusi ja investeeringuid, et kujundada välja Natura 2000 merealade võrgustik ja katta sellega vastavalt üleilmsele eesmärgile 10 % merealadest, tagada kõigi Natura 2000 alade tõhus majandamine ja piisavad rahalised ja halduslikud tingimused, mis aitaksid saavutada kaitse-eesmärke ja võimaldaksid pakkuda ökosüsteemi teenuseid Natura 2000 aladel ja neist väljaspool.

Komisjon hindab praegu õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programm raames linnudirektiivi ja loodusdirektiivi tõhusust. See on põhjalik ja tõenditel põhinev analüüs selle kohta, kas õigusaktid ja nende rakendamine on proportsionaalsed seatud eesmärkidega ja aitavad neid kavakohaselt saavutada. Tulemused esitatakse 2016. aasta esimeses pooles.

Komisjon ja liikmesriigid on astunud olulisi samme selleks, et parandada teadmusbaasi. Kui ökosüsteemide ja nende pakutavate teenuste kaardistamise ja hindamisega 2020. aastaks valmis saadakse, võimaldab see avaliku sektori otsusetegijatel ja erasektori sidusrühmadel planeerimisotsuste tegemisel arvesse võtta ELi ökosüsteemide ja nendega kaasnevate sotsiaalmajanduslike hüvede väärtust. Teadusuuringute Ühiskeskuse aruanne loob tugeva aluse edusammude jälgimiseks. Aruande esimene ajakohastamine on kavas 2016. aastal.

ELi rohelise taristu strateegiaga edendatakse rohelise taristu integreerimist teistesse ELi poliitikavaldkondadesse ja rahastamisvahenditesse. Komisjon on avaldanud ka uuringu, et aidata liikmesriikidel tähtsusjärjestada kahjustatud ökosüsteemide taastamist. Kuigi põhjalikke taastamisstrateegiaid on riikide ja piirkondade tasemel vähe, taastatakse ökosüsteeme mingil määral, sageli ELi õigusaktides (nt vee raamdirektiiv, merestrateegia raamdirektiiv, linnudirektiiv ja loodusdirektiiv) sätestatud nõuete täitmiseks.

Järgmistel aastatel on vaja suurendada jõupingutusi, et saada valmis ja rakendada raamistikud, mille alusel tähtsusjärjestatakse taastamistegevus riigi tasandil. Ökosüsteemide ja nende teenuste säilitamiseks ja taastamiseks on vaja teha täiendavaid investeeringuid ning suurendada suutlikkust ja lõimida roheline taristu riigi ja piirkonna kavandamisraamistikega. Veel palju on teha, et peatada tavalise bioloogilise mitmekesisuse vähenemine Natura 2000 võrgustikust väljapoole jäävatel aladel, mis moodustavad 80 % ELi territooriumist. Selleks on oluline leida sobivaim lähenemisviis, kuidas hoida ära bioloogilise mitmekesisuse ja ökosüsteemi teenuste summaarne vähenemine.

2.3.3. eesmärk: suurendada põllumajanduse ja metsanduse rolli bioloogilise mitmekesisuse säilitamisel ja suurendamisel.

2.3.1.3A. eesmärk – Põllumajandus: suurendada 2020. aastaks võimalikult palju selliste põllumajanduslike rohumaade, põllumaade ja püsikultuuride all olevaid alasid, mida reguleeritakse ÜPP raames võetud bioloogilise mitmekesisuse meetmetega, et tagada bioloogilise mitmekesisuse säilimine, ja parandada mõõdetavalt selliste liikide ja elupaikade kaitsestaatust, mis sõltuvad põllumajandusest või mida see tegevusala mõjutab, ning ökosüsteemi teenuste pakkumist võrreldes ELi 2010. aasta andmetega, ja toetada seeläbi loodusvarade säästvat majandamist.

(*) Olukorra paranemist hinnatakse selliste mõõdetavate eesmärkide alusel, mis on kehtestatud 1. eesmärgiga ELile huvi pakkuvate liikide ja elupaikade kaitsestaatuse parandamiseks ning 2. eesmärgiga kahjustatud ökosüsteemide taastamiseks.

Põllumajandusega seotud ELi tähtsusega liikide ja elupaikade kaitsestaatuse jätkuv halvenemine näitab, et on vaja teha suuremaid jõupingutusi bioloogilise mitmekesisuse säilitamiseks ja suurendamiseks kõnealustes valdkondades. Selles protsessis on lisaks asjakohastele keskkonnameetmetele väga tähtis roll ka ühisel põllumajanduspoliitikal (ÜPP). Aastaid 2014–2020 puudutava ÜPP reformiga on ette nähtud hulk vahendeid, millega on võimalik aidata kaasa bioloogilise mitmekesisuse toetamisele. Kui eesmärki soovitakse saavutada, peavad liikmesriigid neid võimalusi nüüd piisaval määral ära kasutama. On näiteid, kus jätkusuutlikke põllumajandustavasid on kohalikul tasandil edukalt rakendatud. Kui selliseid tavasid laiemalt rakendada, aitaks see ELil saavutada 2020. aastaks seatud eesmärke.

Allikas: Euroopa Keskkonnamet, 2015.

Euroopa keskkonna seisundit ja väljavaateid käsitleva 2015. aasta aruande kohaselt on põllumajandustegevuse intensiivistumine ja maa sööti jätmine koos valglinnastumise ja halli taristu rajamisega suurim surve bioloogilisele mitmekesisusele. Ka Euroopa Liidu looduse seisundit käsitleva 2015. aasta aruande (The State of Nature in the European Union) kohaselt olid ajavahemikul 2007–2012 kõige suuremad survetegurid maismaaökosüsteemidele põllumajandus ja inimeste poolt looduslike tingimuste muutmine, kusjuures 20 % survest tulenes ainuüksi põllumajandusest. Nagu on näidatud joonisel 3, ei ole ELi loodusvaldkonna õigusaktidega reguleeritud enamike põllumajandusega seotud liikide ja elupaikade kaitsestaatus võrreldes eelmise aruandeperioodiga mõõdetavalt paranenud. Rohumaadel ja märgaladel on kõige suurem osa ebasoodsa–halva või halveneva kaitsestaatusega elupaiku. Kui levinud linnuliikide populatsioonid on hakanud alates 2010. aastas stabiliseeruma, siis põllulindude arvukus on jätkuvalt langenud. Paljude metsmesilastele avalduvate survetegurite tõttu on tolmeldamine tugevasti vähenenud. Rohumaade liblikate arvukus väheneb kiiresti ja selle tendentsi peatumist ei ole näha.

Kui üldine olukord on jätkuvalt murettekitav, siis kohalikul tasandil on heade põllumajandustavade ja ÜPP kohaste bioloogilise mitmekesisuse meetmete (eelkõige põllumajanduse keskkonnameetmete) otsese tulemusena toimunud muutusi paremuse poole. Samuti on olukord paranenud Natura 2000 aladel. See näitab, et 2020. aasta bioloogilise mitmekesisuse eesmärki on võimalik saavutada, kuid tuleb tegutseda laiemalt, et saavutada mõõdetavaid tulemusi ELi tasandil.