P6_TA(2005)0228

Vähemuste kaitse ja diskrimineerimisvastane poliitika laienenud Euroopas

Euroopa Parlamendi resolutsioon vähemuste kaitse ja diskrimineerimisvastase poliitika kohta laienenud Euroopas (2005/2008(INI))

Euroopa Parlament,

- võttes arvesse liidu kui vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala arendamise eesmärke ja ELi asutamislepingu artiklites 6 ja 7 sätestatud vabaduse, demokraatia, põhiõiguste kaitse ja õigusriigi põhimõtteid;

- võttes eriti arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklit 13, milles sätestatakse ühenduse ülesanne võidelda diskrimineerimise vastu soolise, rassilise või etnilise päritolu, usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse orientatsiooni alusel ning Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklit 63, millega kehtestatakse varjupaiga- ja sisserändepoliitika raamistik, millega soodustatakse kolmandate riikide kodanike integratsiooni, ning teisi liidu meetmete õiguslikke aluseid selles valdkonnas;

- võttes arvesse Euroopa põhiseaduse lepingut, mis arendab edasi kehtivat õigustikku, seda eriti põhiõiguste harta kaasamisega ja seeläbi põhiõiguste mõistet veelgi enam esile tuues [1];

- võttes arvesse põhiseaduse lepingu artiklit I-14, mis sätestab ühispädevuse valdkonnad ning mis paneb ELile kohustused vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala, sealhulgas inimõiguste osas, võttes arvesse, et vähemuste õigused on inimõiguste võtmeelemendiks;

- võttes arvesse nõukogu 29. juuni 2000 direktiivi 2000/43/EÜ, millega rakendatakse isikute võrdse kohtlemise põhimõtet nende rassilisest või etnilisest kuuluvusest sõltumata [2], nõukogu 27. novembri 2000 direktiivi 2000/78/EÜ, millega luuakse üldraamistik töö- ja ametialaseks võrdseks kohtlemiseks [3], ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. septembri 2002 direktiivi 2002/73/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiivi 76/207/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega [4],

- võttes arvesse komisjoni rohelist raamatut võrdõiguslikkusest ja mittediskrimineerimisest laienenud Euroopas (KOM(2004)0379) ning iga-aastaseid ja temaatilisi raporteid, mis on vastu võetud Euroopa Rassismi ja Ksenofoobia Järelevalvekeskuse (EUMC) poolt;

- võttes arvesse kodukorra artiklit 45;

- võttes arvesse kodanikuvabaduste, justiits- ja siseasjade komisjoni raportit ning tööhõive ja sotsiaalkomisjoni, kultuuri-, noorsoo-, haridus-, meedia- ja spordikomisjoni ning naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjoni arvamust (A6-0140/2005);

A. arvestades, et vähemuste kaitsmise ja diskrimineerimisvastase poliitika vahel on erinevus; võttes teadmiseks, et võrdne kohtlemine on kõikide põhiõigus, mitte eesõigus, ja sallivus peaks olema üldine eluhoiak, mitte soodustus, mis on tagatud ühtedele, kuid mitte teistele; võttes seepärast arvesse, et kõikide diskrimineerimise vormide vastu peab võitlema võrdse intensiivsusega; tuletades meelde, et rahvusvähemused aitavad kaasa Euroopa mitmekesisusele;

B. arvestades, et igal inimesel on Euroopa Liidus võrdne õigus ja kohustus olla ühiskonna täielik, aktiivne ja integreeritud liige ning kõik on seaduse ees võrdsed; arvestades, et igaüks on eelkõige ja peamiselt individuaalne ja ainulaadne isik ning vähemusse kuulumine ei õigusta ega selgita mitte kunagi tõrjutust ega diskrimineerimist või otsust ühiskonnast tagasi tõmbuda;

Poliitiline mõõde ja tungiv vajadus diskrimineerimisvastaste poliitikate ja vähemuste kaitse järele

1. peab laienenud ELi 25 liikmesriigile ja 450 miljonile elanikule esmatähtsaks:

- tugevdada seoseid liidu rahvaste ja projekti vahel, mida liit esindab, tugevdades samal ajal Euroopa Liitu kuuluvuse tunnet ja iga inimese puhul tema ajaloo, kultuuri, identiteedi ja omapära tunnustamist;

- muuta tegevused ja volituste kasutamine ühtsemaks kohalikul, regionaalsel ja ELi tasandil kooskõlas lähimuspõhimõttega;

- aegsasti rakendada olemasolevaid õigusakte ja seepärast võtta üle selle valdkonna direktiive;

- austada oma 20. aprilli 2004. aasta resolutsioonis, mis käsitleb Euroopa Liidu lepingu artikli 7 kohta käivat komisjoni teatist: austada ja edendada väärtusi, millel liit põhineb [5], viidatud usalduspõhimõtet;

2. tuletab meelde, et Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 191 kohaselt on Euroopa tasandi poliitilised parteid olulised liidusisese integratsiooni jaoks; on seepärast mures seoses avalikkuse kasvava nõusolekuga nende nähtuste suhtes ning tuntud poliitikute ja valitsusliikmete sügavalt rassistlike, antisemiitlike, islamifoobsete ja homofoobsete avalduste ja tegudega; kutsub kõiki poliitilisi parteisid taastama oma kohustusi vastavalt 5. detsembril 1997. aastal vastu võetud Euroopa poliitiliste parteide mitterassistliku ühiskonna hartale, ning rõhutab seepärast, et poliitilise parteide olulised eeltingimused vähemuste kaasamise poliitikas on:

- vajadus piisava esindatuse järele poliitiliste otsuste tegemisel,

- vajadus kaitsta vähemuste võrdset kohtlemist hariduse, tervishoiu, sotsiaalteenuste, õigusemõistmise ja muude avalike teenuste valdkonnas;

- vajadus, et Euroopa Parlament võtaks arvesse ELi ja liikmesriikide kultuurilist ja keelelist mitmekesisust (liikmesriikide esindajate arv väheneb iga järgneva laienemisega);

3. märgib ära asjaolu, et üldiselt pole ELi vähemusküsimused olnud liidu päevakorras piisavalt tähtsal kohal ja nüüd tuleb neile rohkem tähelepanu pöörata, et tugevdada ametivõimude poolt selles valdkonnas kasutusele võetud meetmete efektiivsust; võtab arvesse, et selles kontekstis peab mängima põhirolli tulevane Põhiõiguste Agentuur;

4. juhib tähelepanu asjaolule, et hiljutised ja tulevased laienemised on kaasa toonud ja toovad edaspidi suurema hulga liikmesriike, mida iseloomustavad kultuuriline ja keeleline mitmekesisus; usub seepärast, et Euroopa Liidul on erikohustus vähemuste õiguste kaitsmisel;

5. rõhutab asjaolu, et vähemuste õigused on põhiliste inimõiguste lahutamatu osa ning peab vajalikuks teha selget vahet (rahvus)vähemuste, sisserändajate ja varjupaigataotlejate vahel;

6. soovitab komisjonil tungivalt luua poliitikastandard rahvusvähemuste kaitseks vastavalt rahvusvähemuste kaitse raamkonventsiooni (FCNM) artikli 4 lõikele 2: "Pooled kohustuvad vastavalt vajadusele võtma piisavaid meetmeid, et edendada kõikides majanduse, sotsiaal-, poliitika ja kultuurielu valdkondades täielikku ja tõhusat võrdõiguslikkust isikute vahel, kes kuuluvad rahvusvähemuste hulka, ja nende vahel, kes kuuluvad enamusse. Selles suhtes võtavad nad arvesse rahvusvähemustesse kuuluvate isikute eritingimusi."

7. juhib tähelepanu poliitika ebajärjekindlusele vähemuste osas – ehkki vähemuste kaitse on Kopenhaageni kriteeriumite osa, puudub standard ühenduse vähemuste poliitikas, samuti puudub ühenduses arusaamine, keda saab pidada vähemusse kuuluvaks;; märgib, et vähemuste määratlus puudub nii ÜRO rahvus- või etnilistesse, usu- ja keelevähemustesse kuuluvate isikute õiguste deklaratsioonis kui ka Euroopa rahvusvähemuste kaitse raamkonventsioonis (FCNM); soovitab, et selline määratlus peaks põhinema määratlusel, mis sisaldub ENi soovituses nr 1201 (1993), kus "rahvusvähemus" on riigis asuv rühm inimesi, kes:

- elunevad selle riigi territooriumil;

- säilitavad pikaajalised, kindlad ja kestvad sidemed selle riigiga;

- näitavad üles erinevaid etnilisi, kultuurilisi, usulisi või keelelisi omadusi;

- on küllaldaselt esindatud, kuigi väiksemal hulgal kui ülejäänud selle riigi või selle riigi piirkonna rahvastik;

- tegutsevad, ajendatuna huvist hoida alal seda, mis moodustab nende ühtse identiteedi, sealhulgas nende kultuuri, traditsioonid, usu või nende keele;

8. võtab arvesse, nagu nähtub ülalmainitud olukordadest, et:

- pole olemas ühtainust lahendust vähemuste olukorra parandamiseks kõigis liikmesriikides,

- Euroopa Liidus peaksid olema ametivõimudele välja töötatud mõned ühised miinimumeesmärgid, võttes arvesse eelnevaid kogemusi, eriti paljudes liikmesriikides rakendamisel olevaid paremaid tavasid ja sotsiaaldialoogi, ning võttes aluseks ÜRO kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelise pakti, ÜRO rahvusvahelise konventsiooni rassilise diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta, Euroopa Nõukogu konventsioonid, nagu näiteks FCNM, ja Euroopa regionaal- või vähemuskeelte harta, samuti inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsiooni protokolli 12; tuletab samuti meelde OSCE raames arendatud põhimõtete rakendamist, eriti Lundi soovitusi rahvusvähemuste tõhusaks osalemiseks avalikus elus, Haagi soovitusi rahvusvähemuste õiguste kohta haridusele ja Oslo soovitusi rahvusvähemuste keeleõiguste kohta;

9. märgib, et komisjon on juba võtnud neid standardeid arvesse Kopenhaageni kriteeriumide [6] kontekstis liitumisläbirääkimistel Kesk- ja Ida-Euroopa, Küprose ja Malta ning praeguste kandidaatriikidega;

10. juhib tähelepanu asjaolule, et vähemuste kaitse ja diskrimineerimisvastase poliitika rakendamisega ei tohi liit kahelda oma liikmesriikide õiguslikus ja põhiseaduslikus struktuuris või põhimõttes, et kõik on seaduse ees võrdsed;

Puudused liikmesriikide vastustes Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklil 13 põhinevatele meetmetele

11. nõuab tungivalt kõikidel liikmesriikidel kiirendada diskrimineerimisvastaste poliitikate rakendamist, eriti direktiivi 2000/43/EÜ ja direktiivi 2000/78/EÜ suhtes, ning nõuab komisjonil tungivalt lisada teiste Euroopa võrdsete võimaluste aasta 2007 eesmärkide hulka vajadus leida piisav lahendus probleemidele, mis on seotud:

- hilinenud või puuduliku ülevõtmisega liikmesriigi poolt [7];

- läbikukkumisega võrdõiguslikkusega tegelevate organite asutamisel [8];

- valitsusväliste organisatsioonide jaoks piisavate õigusliku aluse sätete tagamise läbikukkumisega;

- koolituse ja võimekustreeninguga, mille kõige suurem tähtsus on selles, et diskrimineerimisvastased õigusaktid oleksid tõhusad (on selge vajadus pakkuda tasuta koolitust kohtunikele, juristidele, valitsusväliste organisatsioonide advokaatidele jt peamiste sätete ja mõistete osas, nagu otsese ja kaudse diskrimineerimise määratlus, tõendamiskohustus jne),

- teabe levitamine ja teadlikkuse tõstmise kampaania käivitamine, kuna direktiivid nõuavad liikmesriikidelt inimeste teavitamist diskrimineerimisvastase õiguse normide osas (valitsusväliste organisatsioonide ja sotsiaalpartnerite kaasamine on oluline suurema teadlikkuse tõstmise seisukohalt ja selleks, et tagada, et teave direktiivides pakutud võimaluste kohta oleks levitatud võimalikele diskrimineerimisohvritele);

12. märgib arengumehhanismide tähtsust andmete kogumisel rassilise diskrimineerimise kohta kooskõlas andmekaitse õigusaktide kui mõjusate vahenditega poliitikate ja tavade määratlemiseks, järelevalveks ja ülevaatamiseks võitluses rassilise diskrimineerimise vastu ja rassilise võrdõiguslikkuse edendamiseks;

13. märgib, et ühenduse õigusakte rakendatakse sageli vaid osaliselt, mis eelkõige on tingitud kodanike usaldamatusest, kahtlusest ja sotsiaalstruktuuride alasest teadmatusest; on arvamusel, et liikmesriigid peaksid õigusaktide, kollektiivlepingute või praktika alusel julgustama avaliku ja erasektori tööandjaid kavandatud viisil ja süstemaatiliselt edendama võrdõiguslikkuse ja mittediskrimineerimise põhimõtte rakendamist töökohal ja töötingimustes, töökohtadele juurdepääsul, karjääri arendamisel, palkade maksmisel ja kutseõppel;

14. pooldab võrdsusele ja mittediskrimineerimisele integreeritud lähenemist ja nende põhimõtete arvessevõtmist asjakohases ELi poliitikas; leiab, et eesmärk on tagada, et liikmesriigid tegeleksid tõhusalt ja asjakohaselt oma ühiskonna järjest suureneva mitmekesisusega;

15. tervitab ülalnimetatud rohelises raamatus ette nähtud teostatavusuuringut tähtsa sammuna ühtsete kaitsestandardite loomise suunas kogu Euroopa Liidus ja toetab edasi ELi õigusakte, mis keelustavad diskrimineerimise ja edendavad võrdsust kaupade ja teenuste hankimisel puude, usu, seksuaalse orientatsiooni ja ea alusel;

16. on arvamusel, et globaliseerumise kontekstis, kus majandustegevus ei ole geograafiliselt piiratud ja kus kapitali ja tööjõu liikumine on saavutanud enneolematu taseme, ei saa võrdsuse ja diskrimineerimise kõrvaldamisega tegeleda ainult "Euroopa vaatevinklist"; rõhutab, et toodete üleküllus maailma turgudel on sageli tingitud tööjõu ülekasutamisest (mis viib ebaseadusliku sisserändeni) ja et enimarenenud piirkonnad (USA, EL) "impordivad" teaduslikke inimressursse vähemarenenud lõunapiirkondadest, mis omakorda muudab "alaarengust" ülesaamise võimatuks;

17. võtab arvesse, et liit peaks kooskõlas oma liikmesriikidega ja kehtivaid õiguslikke aluseid kasutades soosima prioriteedina ühtset integratsioonipoliitikat õiguslike meetmete kohaldamise ja finantstoetuse tagamise abil;

18. märgib, et vastavalt Haagi programmile on vaja kõrvaldada takistused kolmanda riigi rahvaste integratsiooniks, ja nõuab suuremat rahvaste integratsiooni poliitikate ja ELi initsiatiivide kooskõlastamist sellel alal; ühtse Euroopa integratsiooniraamistiku ühised põhimõtted peaksid sisaldama fakti, et integratsioon:

- on pidev kahesuunaline protsess, mis hõlmab nii kolmanda riigi kodanikest seaduslikke elanikke kui ka vastuvõtjariigi ühiskonda;

- sisaldab, kuid ulatub väljapoole diskrimineerimisvastast poliitikat;

- eeldab Euroopa Liidu põhiväärtuste ja põhiliste inimõiguste austamist;

- nõuab ühiskonnas osalemiseks põhioskusi;

- toetub ühisfoorumites ja üritustel ühiskonna kõikide liikmete vahelisele sagedasele koostoimimisele ja kultuuridevahelisele dialoogile vastastikuse üksteisemõistmise parandamise eesmärgil;

- laieneb poliitikavaldkondade mitmekesisusele, sealhulgas tööhõivele ja haridusele;

nõustub Euroopa Ülemkoguga, et on vaja soodustada integratsiooni käsitlevat struktureeritud kogemuste ja teabe vahetust;

Vähemused, keda diskrimineeritakse mitmel põhjusel, sealhulgas rassi, etnilise päritolu, seksuaalse orientatsiooni, usutunnistuse, puude ja vanuse alusel

19. tervitab komisjoni teatises puuetega inimeste võrdsete võimaluste kohta võetud kohustusi seoses Euroopa tegevuskavaga (KOM(2003)0650), mis sätestab Euroopa puuetega inimeste aasta 2003 järelmeetmed, ning tervitab eriti Euroopa puuetega inimeste tegevuskava vastuvõtmist komisjoni poolt; nõuab tegevuskava eesmärkide ja vahendite tõhustamist, eesmärgiga liita puuetega inimestega tegelemise süvalaiendamise, mittediskrimineerimise ja juurdepääsetavuse põhimõtted ELi algatustesse, eeskätt õigusloomealastesse algatustesse;

20. hoiatab kuritegevuse ja terrorismivastaste meetmete võimalike diskrimineerivate kõrvalnähtude eest, kuna on tõendeid, et etnilised vähemused on viis kuni kuus korda tõenäolisemalt politseiaktsioonide, isikukontrolli jne eesmärgiks;

21. kutsub Euroopa Liidu institutsioone, liikmesriike, kõiki Euroopa demokraatlikke poliitilisi parteisid, kodanikuühiskonda, ja nende ühendusi üles:

- mõistma hukka kõik antisemiitlikud teod ja väljendused, moslemite ja kristlaste vastase käitumise, holokausti eitamise teooriate taaselustamise, genotsiidide eitamise ja alahindamise, inimsusevastased kuriteod ja sõjakuriteod;

- mõistma hukka kõik sallimatuse vormid ja rassilise vaenu õhutamise ning kõik ahistamise või rassilise vägivalla vormid;

- mõistma hukka kõik vägivallavormid, mis on motiveeritud usulisest või rassilisest vihkamisest või sallimatusest, sealhulgas religioossete paikade, alade ja pühapaikade rünnakud;

- mõistma hukka kõik homo- ja transseksuaalsuse vastased vägivallateod, sealhulgas ahistamine, alandamine ja verbaalne või füüsiline kuritarvitamine nii riigi kui ka eraisikute poolt [9];

- mõistma hukka fakti, et diskrimineerimine usulisel ja etnilisel pinnal jätkub erinevatel tasanditel, hoolimata Euroopa Liidu vastu võetud tähtsatest meetmetest Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 13 rakendamisel; juhib erilist tähelepanu selles osas vähemuste hulka kuuluvate inimeste diskrimineerimisele kohtusüsteemi poolt;

22. kordab asjaolu, et usulisel pinnal diskrimineerimine on keelatud; kutsub liikmesriike ja kandidaatriike üles tagama kõikides piirkondades täielikku usuvabadust ja võrdõiguslikkust; kordab siiski asjaolu, et usuvabadus ei õigusta diskrimineerimist, näiteks hariduse valdkonnas;

23. märgib jätkuvat eelarvamust ja homofoobiat, mis jätkab levimist avalikes ringkondades, ja kutsub liitu üles säilitama survet kõikidele liikmesriikidele rahvusvaheliste ja Euroopa inimõiguste standarditele vastamiseks;

24. tunneb, et on vajadus vastutegevuseks kasvava vaenulikkuse suhtes homoseksuaalide vastu; märgib murega kasvavat vägivalda homoseksuaalide suhtes, näiteks türanniseerimist koolides ja töökohtades, usu- ja poliitiliste juhtide vihkamist tulvil kommentaare, piiratud juurdepääsu tervisekaitsele (näiteks kindlustusest väljajätmine, piiratud pääs organite siirdamise võimalustele) ja piiratud juurdepääs tööturule; kutsub komisjoni üles tulema välja teatisega abielus või seaduslikult tunnustatud geipaaride vaba liikumise takistuste kohta Euroopa Liidus;

25. märgib, et viimastel aastatel Euroopa ühiskonna südames vaadeldud kasvav töötus ja vaesus on tekitanud erilise olukorra, mida iseloomustab ebavõrdsus ja diskrimineerimine;

26. märgib töötuse kõrget taset vanemate ja puuetega inimeste hulgas seoses suurenenud raskustega pääseda koolitusprogrammidesse ja uutele töökohtadele;

27. kutsub sotsiaalpartnereid üles tegema olulisi jõupingutusi puude või ea põhjal diskrimineerimise kaotamiseks ja tagama põhjalikult parandatud juurdepääsu tööturule;

28. on veendunud, et need jõupingutused peaksid sisaldama ka dialoogi soodustamist ja koostööd ühiskonna erinevate lülide vahel kohalikul ja riiklikul tasandil, sealhulgas dialoogi ja koostööd erinevate etniliste, keeleliste ja usuliste rühmade vahel; nõuab liikmesriikidelt tungivalt konsulteerida huvirühmadega ja kaasata neid diskrimineerimisvastaste õigusaktide koostamisse;

29. nõuab tungivalt nõukogul, komisjonil ja liikmesriikide erinevatel kohalikel, piirkondlikel ja riiklikel valitsustel koordineerida oma meetmeid, võitlemaks diskrimineerimise kõikide vormide vastu, sealhulgas antisemitism, moslemivastane või mustlastevastane käitumine, mustlastevastasus ja islamivastasus ning rünnakud vähemusgruppide vastu, sealhulgas mustlased, kolmandate riikide rahvad ja kodakondsuseta isikud, et toetada sallivuse ja mittediskrimineerimise põhimõtteid ja soodustada kõikide liidu elanike sotsiaalset, majanduslikku ja poliitilist integratsiooni;

30. nõuab tungivalt liikmesriikidelt anda oma parim, et tagada põgenike, varjupaigataotlejate ja sisserändajate laste tõhus integratsioon haridussüsteemidesse;

Sooline diskrimineerimine

31. osutab asjaolule, et naised kannatavad jätkuvalt diskrimineerimise all igapäevaelu erinevates valdkondades, vaatamata diskrimineerimise vastu suunatud kehtivatele õigusaktidele;

32. märgib sügava pettumusega, et pärast veerandsada aastat võrdse kohtlemise poliitikaid pole meeste ja naiste palgavahe pea üldse vähenenud; kutsub komisjoni üles raporteerima palgavahe olukorrast igas liikmesriigis enne 2005. aasta lõppu;

33. rõhutab, et vaatamata naiste tööhõive osas tehtud edusammudele ja olenemata nende kõrgele haridustasemele, saavad naised võrreldes meestega sama töö eest jätkuvalt madalamat palka ja tööandjad suhtuvad neisse kahtlustavalt seoses raseduse ja emadusega; rõhutab ka seksuaalse ahistamise juhtumitele, kus naised leiavad, et avaliku alanduse või lahtilaskmise hirmu tõttu on kaebuse esitamine raskendatud;

34. rõhutab, et oluline on keskenduda soo aspektile kõigis diskrimineerimise all kannatavates rühmades, kuna neisse rühmadesse kuuluvad naised puutuvad sageli kokku eriliste probleemidega;

35. kutsub ELi ja liikmesriike üles töötama välja metoodika etnilisuse ja soo vastastikuse mõju uurimiseks ning selgitama välja erinevad diskrimineerimise vormid ja nende mõju naistele ja tüdrukutele, nii et see metoodika võiks olla aluseks, mille põhjal kujundada ja rakendada õiguslikke vahendeid, poliitikaid ja programme;

36. juhib tähelepanu erinevatele diskrimineerimise vormidele, mille all kannatavad naised, kes kuuluvad rahvusvähemustesse (eriti romi ja sinti vähemusse) või ümberasujate hulka, kelle suhtes on vaja rakendada ühtset poliitilist lähenemisviisi;

37. kutsub liikmesriike ja komisjoni üles pöörama erilist tähelepanu rahvus- või usuliste vähemuste naissoost liikmetele, kuna nemad langevad sageli diskrimineerimise ohvriks mitte ainult rahvusenamuse, vaid ka nende oma vähemuse liikmete poolt; on arvamusel, et liikmesriigid peaksid astuma samme ning võtma meetmeid nende naiste õiguste kaitseks; nimetatud meetmed peaksid hõlmama pidevat teabe jagamist vähemuste naissoost liikmetele ühenduse ja siseriiklike õigusaktidega kõigile ja eriti naistele tagatud õiguste kohta;

Mustlaste kogukond

38. on arvamusel, et kõnealune kogukond vajab spetsiaalset kaitset, kuna liidu laienemise tõttu on see üks Euroopa Liidu suurimaid vähemusgruppe ja kogukonnana on see grupp olnud ajalooliselt marginaliseeritud ja grupi arenemist on takistatud teatud võtmealadel ning märgib, et mustlaskultuur, -ajalugu ja -keeled on tihti tähelepanuta jäetud või on neid halvustatud;

39. märgib, et mustlased seisavad silmitsi eraldatusega hariduses ja on sageli ekslikult paigutatud vaimselt alaarenenud isikutele mõeldud koolidesse, neid on diskrimineeritud elamispinnaga varustamisel, tervishoiu ja avalike teenistuste osas, nende hulgas on kõrge tööpuudus ja kohalikud võimuorganid eiravad sageli nende õigusi ning nad on poliitiliselt alaesindatud;

40. tervitab eelpool mainitud rohelise raamatu avaldamist, mis puudutab probleeme, millega mustlaste kogukond laienenud Euroopa Liidus silmitsi seisab, seminari korraldamist liikmesriikide võimudele selle kohta, kuidas kasutada struktuurifonde mustlaste ja teiste halvemas olukorras olevate gruppide abistamiseks ja komisjoni spetsiaalse stipendiumiprogrammi algatamist mustlaste kogukonna liikmetele; on siiski arvamusel, et kõige ilmsemate puudustega saab tegeleda ka:

- ühiste integratsiooniprojektide rakendamise kaudu liikmesriikide vahel, kus selle kogukonna liikmed elavad, et lahendada kümne aasta jooksul kõige ilmsemad puudused, millega mustlased silmitsi seisavad;

- ühiste projektide soodustamise kaudu, mida finantseeritaks Euroopa regionaal- ja arengufondist;

- edendades teadmisi nende keelest riikides, kus selle kogukonna liikmed elavad, ja toetades mustlaskeelte ja nende kultuuripärandi säilimist kui viisi nende oma kultuuri ja eneseteadvuse tugevdamiseks;

- parandades juurdepääsu tööhõivele, majutusele, sotsiaalteenustele ja pensioniskeemidele;

Uued ja kohanenud sisserändajad

41. on arvamusel, et uued sisserändajad võivad kogeda spetsiifilist diskrimineerimist, mis erineb mõnes mõttes diskrimineerimisest, millega seisavad silmitsi kohanenud etnilise vähemusgrupi hulka kuuluvad teise, kolmanda ja neljanda põlve sisserändajatest ELi kodanikud;

42. peab oluliseks eristada äsja sisserännanutest vähemusi ja traditsioonilisi rahvuslikke ja etnilisi vähemusi, kes on pärismaised territooriumil, kus nad elavad;

43. on arvamusel, et sisserännanutest vähemuse kõige tungivam vajadus on integreeruda ühiskonda esimesel võimalusel, sealhulgas seeläbi, et liikmesriigid lihtsustavad edasist naturalisatsioonimenetlust, tagades et integratsioon ei muutu ebasoovitavaks assimilatsiooniks ega vähendaks liikmesriigis elava inimgrupi identiteeti; leiab, et sama tähtis on tunnustada liikmesriigis sündinud ja seal elava isiku õigust omandada kodakondsus;

Keelevähemused

44. on arvamusel, et erilist tähelepanu tuleb pöörata inimgruppidele, kes kuuluvad keelevähemustesse, ning kutsub komisjoni ja liikmesriike üles kohtlema neid vastavalt põhimõtetele, mis on sätestatud Euroopa regionaalsete või vähemuskeelte hartas, rahvusvähemuste kaitse raamkonventsioonis ning ülalnimetatud Haagi ja Lundi soovitustes;

Traditsioonilised ja etnilised vähemused, kes elavad liikmesriigi territooriumil

45. on arvamusel, et tõhus osalemine otsuste tegemises, mis põhineb lähimus- ja omavalitsus- põhimõtetel, on üks kõige tõhusamatest viisidest traditsiooniliste vähemuskogukondade probleemide lahendamiseks, kui järgitakse liidu parimaid tavasid; julgustab liikmesriike, kes pole veel ratifitseerinud rahvusvähemuste kaitse raamkonventsiooni, tegema seda viivitamata;

46. on arvamusel, et traditsioonilistel rahvusvähemuste kogukondadel on erilised vajadused, mis erinevad muude vähemusrühmade vajadustest, et avalikud poliitikad peaksid olema rohkem suunatud ja et liit ise peab tegelema nende vajadustega tõhusamalt, kuna laienemise tõttu on praegu liidus suur hulk taolisi kogukondi;

Liikmesriikides alaliselt elavad kodakondsuseta isikud

47. leiab, et isikud, kellel ei ole mitte ühegi riigi kodakondsust ja kes elavad alaliselt liikmesriikides, on ELis ainulaadses olukorras, ja palub asjaomastel liikmesriikidel teha kõik endast oleneva, et julgustada nimetatud isikuid omandama asukohariigi kodakondsust, mis võimaldab neil saada kõik ELi kodakondsusest tulenevad õigused;

48. kutsub liikmesriike üles rakendama nende territooriumil elavate kodakondsuseta isikute kogukondade suhtes rahvusvähemuste avalikus elus tõhusa osalemise põhimõtet, nagu sätestavad rahvusvähemuste kaitse raamkonventsiooni artikkel 15 ja Lundi soovitused, nähes seda nende integratsiooni võtmena, ja kergendama ning kiirendama nende naturalisatsiooniprotsessi, et laiendada ELi kodakondsust nii kiiresti kui võimalik enamikule neist, kellel see puudub;

Õigusloomealased meetmed, mis tuleb võtta enne põhiseaduse lepingu jõustumist

49. õnnitleb komisjoni töö puhul artikliga 13 ja soovitab tungivalt jätkata ühtse üldise strateegia rakendamist probleemide puhul, millega liidu vähemused kokku puutuvad, jätkates kehtiva diskrimineerimisvastase seadusandluse täitmisele pööramist ja kaalutledes võimalikke lisategevusi, mis põhinevad lepingu alljärgnevatel artiklitel:

a) artikkel 13 antidiskrimineerimise poliitika kohta; kasutades õiguslikku alust, mis ulatub kõige kaugemale vähemuste kaitse osas, sai EL vastavalt oma kogemusele arendada välja initsiatiivid, mis on juba rakendatud, ja tugevdada rahvusvähemuste kaitse raamkonventsiooni mitmeid artikleid, nagu näiteks artikli 3 lõiget 1, artikli 4 lõikeid 2 ja 3 ning artikleid 6 ja 8;

b) Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikkel 18, mis käsitleb vaba liikumist ja elukoha õigust, võib toimida tugeva alusena, mis võimaldab lihtsustada vähemuste hulka kuuluvate inimeste liikumist, hoides seeläbi ära nende isoleerimise, uute getode tekkimise või sunnitud assimilatsiooni;

c) Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklid 49, 95 ja 151 võivad toimida ELis tugeva alusena, mis tagab rahvusvähemuste kaitse raamkonventsiooni artiklis 9 sisalduvad põhimõtted nagu sõnavabaduse või õiguse mitte olla diskrimineeritud meedia kättesaadavuse alusel;

d) Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikkel 65 ja Euroopa Liidu lepingu artikkel 31, mis käsitlevad õigusalast koostööd ja abistamist ning katavad sarnaseid põhimõtteid rahvusvähemuste kaitse raamkonventsiooni artikli 10 lõikes 3, on äärmiselt tähtsad vähemusgrupi liikme jaoks, kes otsib abi tsiviil- või kriminaalasjas;

e) Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikkel 62, mis käsitleb migratsioonipoliitikat ja mis on kuus aastat pärast Amsterdami lepingu jõustumist endiselt ebatäielik (tuleb arvestada vajadusega integreerida ühiskonda legaalsed sisserändajad);

f) artikli 137 lõike 1 punktid g, h, i ja j, mis käsitevad kolmandate riikide kodanike tööhõivet, tööturul tõrjutud isikute integratsiooni ja sotsiaalset tõrjutust, oleksid tugevaks aluseks vähemustele keskenduvatele uutele algatustele;

g) Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikkel 149 hariduse kättesaadavuse parandamise kohta võib hariduse abil aidata kaasa vähemuste ühiskonda integreerimise edendamisele, nagu on sätestatud rahvusvähemuste kaitse raamkonventsiooni artiklites 12 ja 14;

h) Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklid 151 ja 163, mis käsitelvad kultuuri ja teadustööd, võiksid olla tähtsad nendes valdkondades vähemustele ühisprogrammide arendamisel (nagu on sätestatud rahvusvähemuste kaitse raamkonventsiooni artiklis 12);

50. kutsub nõukogu üles nõustuma komisjoni ettepanekuga, mis käsitleb nõukogu raamotsust rassismi ja ksenofoobiaga võitlemise kohta [10]; peab raamotsuseid oluliseks sammuks, saavutamaks raamistikku rassistliku/ksenofoobse vägivalla kui kriminaalkuriteo karistamiseks kogu Euroopa Liidus ja tundmaks ära rassistlikku/ksenofoobse motiivi kui raskendavat asjaolu karistusaja pikendamisel; tuletab meelde 4. juuli 2002 seisukohta [11], mis pooldas seda ettepanekut; tervitab justiits- ja siseasjade nõukogu 24. veebruari 2005. aasta otsust vaadata üle eelnevalt edasilükatud raamotsus;

Tulevased majanduslikud ja finantsmeetmed

51. on arvamusel, et EL peaks täiendama liikmesriikide tegevust kohalikul, regionaalsel ja siseriiklikul tasandil piisava rahastamisega:

- töötades välja ulatusliku strateegia, võitlemaks vähemuste diskrimineerimisega struktuurifondide, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja eriti ühenduse algatuse EQUAL abil;

- algatades uusi katseprojekte ja solidaarsusvõrgustikke artiklis 50 mainitud lepinguartiklite alusel ja asjakohaseid algatusi kolmandate riikidega, kust vähemused sisse rändasid;

- inkorporeerides mittediskrimineerimise juhtidee Euroopa struktuurifondidesse ja eriti Euroopa Sotsiaalfondi ning edendades aktiivselt ESFi kui tööriista direktiivide 2000/78/EÜ ja 2000/43/EÜ ellurakendamiseks;

- lisades uuesti mittediskrimineerimise ja sotsiaalse kaasatuse valdkonna rahvustevaheliste algatuste rahastamise PROGRESS programmi loomise ettepanekusse (KOM(2004)0488);

- tehes valitsusvälistele organisatsioonidele kergemaks esindada nende isikute huve, kellele Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklis 13 sätestatud alused on olulised, et saada abi struktuurifondidest ning eriti Euroopa Sotsiaalfondist;

nõuab tungivalt liikmesriikidel selles kontekstis delegeerida osa oma otsuse tegemise volitustest struktuurifondide kaudu regionaalsetele ja kohalikele ametivõimudele, ja seda kooskõlas liidu detsentraliseerimispoliitikaga;

Rakendusmeetmed ja tagasisidemehhanism

52. tervitab komisjoni hiljutisi algatusi selles valdkonnas, nimelt:

- komisjoni presidendi poolt põhiõiguste volinike grupi loomist, mis peab mängima tähtsat rolli vähemuste kaitsmisele ja mittediskrimineerimisele kaasaaitamises;

- teenistustevahelise grupi loomist, mis koondab komisjoni 14 teenistuse esindajad;

53. nõuab andmete kogumist otsese ja kaudse diskrimineerimise kohta (näiteks vähemustesse kuuluvate isikute protsendi osas vaesuse ohus elavate inimeste, tööga hõivatute ja töötute hulgas ning nende haridustase), et tagada liikmesriigi diskrimineerimisvastase ja vähemuste kaitse poliitika tõhusust puudutav asjakohane tagasiside;

54. kutsub liikmeesriike üles kaasama sooline mõõde oma rassismi, rassilise diskrimineerimise, ksenofoobia ja nendega seotud sallimatuse kaotamise tegevuskavasse ning iseäranis töötama välja sootundlikud ja sugu arvestavad suunised ning näitajad ning kasutama sooliselt eristatud andmeid kõigil tasanditel;

55. nõuab tungivalt eriülesannetega üksuste loomist liikmesriikide ja kandidaatriikide õigusaktide kehtestamise organites vastulöögi andmiseks rassismist ajendatud kuritegelike vahejuhtumite ja rassistlike gruppide tegevusele; need üksused peaksid sisse seadma süsteemid nende tähelepanu alla sattunud rassistlike vahejuhtumite järelevalveks, liigitamiseks, ülestähendamiseks ja järeltegevusteks; soovitab Euroopa Rassismi ja Ksenofoobia Järelevalve keskusel (EUMC) suuniste edasist arendamist andmete kogumiseks rassistlike vahejuhtumite kohta vastavalt andmekaitse meetmetele ja koos õigusaktide kehtestamise organitega nagu politsei- ja riikliku prokuratuuri teenistused; julgustab alternatiivmehhanismide arendamist selliste andmete kogumiseks nagu rassismikuritegude uurimine;

56. kutsub liikmesriike üles tagama seda, et avalikke teenuseid ja nõustamist pakkuv personal oleks teadlik eriprobleemidest, millega puutuvad kokku etnilised vähemused ja sisserännanud naised, ning et need töötajad saaksid sootundlikku vaatenurka hõlmava rassismivastase väljaõppe;

57. kinnitab uuesti oma veendumust, et mäletamine ja haridus on oluliseks osaks jõupingutustest selle nimel, et sallimatus, diskrimineerimine ja rassism jääksid mineviku iganditeks, ja nõuab tungivalt nõukogul, komisjonil ja liikmesriikidel tugevdada võitlust kõigi diskrimineerimise vormide vastu:

- arendades võimet vältida diskrimineerimist ja tegeleda sellega tõhusalt, eriti tugevdades organisatsioonide tegevusvahendeid ning info ja parimate praktikate kogemuse vahetamise ning võrgustike loomise toetamise kaudu Euroopa tasandil, samal ajal arvestades erinevate diskrimineerimisvormide spetsiifilise olemusega;

- soodustades ja levitades väärtusi ja praktikaid, mis on aluseks diskrimineerimisvastasele võitlusele, sealhulgas teadlikkuse tõstmise kampaaniate elluviimise ja nende toetamise kaudu, kuna diskrimineerimise vältimist peetakse sama tähtsaks kui sellega võitlemist;

- edendades õpetajate täiendõpet nii, et neil oleks kergem koolis õpetada nii vajadust võidelda rassismi, antisemitismi ja mittesallivusega kui ka näidata kultuuride erinevusest tulenevat kasu, eriti seda, mis on sisserände tulemuseks;

58. kutsub liikmesriike üles juurutama õiguslikku kaitset diskrimineerimise eest, sealhulgas soodustavaid meetmeid, mis võtavad arvesse sooga seotud küsimusi, lähtudes Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklis 13 toodud alustest;

59. on veendunud, et kooskõlas lähimuspõhimõttega peaks vähemuste esindajate ja kohalike, regionaalsete, siseriiklike ning Euroopa institutsioonide vahel olema tihe koostöö; on arvamusel, et selline koostöö peaks põhinema:

- selgel võrdlusuuringul, et oleks võimalik kontrollida, kas rakendatud tegevus järgib eelnevalt defineeritud standardeid;

- avatud koordineerimise meetodil, tuues kokku erinevad liikmesriikide ametivõimud ja Euroopa institutsioonide esindajad ning vahetades häid tavasid;

60. võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikleid 262 ja 265, küsib regioonide komiteelt ning Euroopa majandus- ja sotsiaalkomiteelt nende arvamust vähemuste kaitse ja diskrimineerimisvastase poliitika kohta, mis selles resolutsioonis püstitati; julgustab neid kahte komiteed andma oma arvamust 2006. aasta keskpaigaks ja keskenduma teatud rollile, mida võiksid mängida regionaalsed ja kohalikud võimuorganid, ja erinevatele organiseeritud kodanikuühiskonna majanduslikele ja sotsiaalsetele osadele;

61. peab äärmiselt tähtsaks, et Põhiõiguste Agentuur muutuks kasulikuks koostöövahendiks Euroopa institutsioonidega, tehes seda kooskõlas siseriiklike põhiõigustega tegelevate asutustega; usub, et see agentuur peaks samuti jälgima nende poliitikate mõju, mis on välja toodud käesolevas resolutsioonis ja raporteerima regulaarselt Euroopa Parlamendile ja riiklikele parlamentidele;

62. kutsub komisjoni üles algatama direktiivide 2000/43/EÜ ja 2000/78/EÜ kohaldamise läbivaatamist eesmärgiga tugevdada ELi diskrimineerimisvastaseid meetmeid ja korraldada suur konverents, mis kaasaks kõik asjassepuutuvad osalejad, eriti poliitilised ja avalike institutsioonide esindajad riiklikul, regionaalsel ja kohalikul tasandil ning valitsusväliste organisatsioonide ja antud valdkonnas aktiivsete assotsiatsioonide esindajad;

*

* *

63. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsiooni nõukogule, komisjonile ning liikmesriikide, ühinevate riikide ja kandidaatriikide valitsustele ja parlamentidele, Euroopa majandus- ja sotsiaalkomiteele ning regioonide komiteele.

[1] Kui Euroopa põhiseaduse leping jõustub, ilmub esimest korda termin "vähemused" esmases õiguses kahes sättes: harta artiklis 21 (põhiseaduse artikkel II-81), mis keelab kõik diskrimineerimise liigid "rahvusvähemusse kuulumise" alusel; põhiseaduse artiklis I-2, mis viitab "inimõigustele, sealhulgas vähemuste hulka kuuluvate inimeste õigustele" kui ühele väärtustest, mille alusel "liit loodi". Põhiseadus sätestab samuti, et EL peab "võitlema sotsiaalse tõrjutuse ja diskrimineerimise vastu ning edendama sotsiaalset õiglust ja kaitset, meeste ja naiste võrdõiguslikkust, põlvkondade solidaarsust ja laste õiguste kaitset" (artikli I-3 lõike 3 teine lõik).

[2] EÜT L 180, 19.7.2000, lk 22.

[3] EÜT L 303, 2.12.2000, lk 16.

[4] EÜT L 269, 5.10.2002, lk 15.

[5] ELT C 104 E, 30.4.2004, lk 408.

[6] Üks kolmest Kopenhaageni kriteeriumist puudutab stabiilset demokraatiat, õigusriigi põhimõtteid, inimõigusi ning vähemuste austust ja kaitset.

[7] Komisjon on juba algatanud direktiivide 2000/43/EÜ ja 2000/78/EÜ ülevõtmise siseriiklikest meetmetest mitteteatamise tõttu rikkumise menetlust mitmete liikmesriikide suhtes. Edasisi rikkumise menetlusi on seoses "mittevastavusega" (mittetäielik või ebaõige ülevõtmine) oodata õige pea.

[8] Komisjon on mures seoses ebaõnnestumisega mitmetes liikmesriikides direktiivis 2000/43/EÜ nõutud toimivate võrdõiguslikkusega tegelevate organite loomisel. Juba loodud asutuste puhul on mõnedel juhtudel probleeme nende sõltumatusega ning võimekusega tõhusalt tegutseda.

[9] Näited homoseksuaalsuse vihkamise kuritegudest on naelpommi kasutamine Londonis (1999), rünnakud LGBT (lesbide, geide, biseksuaalide ja transvestiitide) rongkäigule Poolas ja Bosnias (2004) ning raevukas rünnak Sebastien Nouchet'le, kes põletati elusalt oma kodulinnas Prantsusmaal (2004).

[10] EÜT C 75 E, 26.03.2002, lk 269.

[11] EÜT C 271 E, 12.11.2003, lk 558.

--------------------------------------------------