KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE

tuumarajatiste, kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete dekomisjoneerimiseks eraldatud rahaliste vahendite kasutamise kohta

SISUKORD

1........... SISSEJUHATUS........................................................................................................... 4

1.1........ TAUSTTEAVE.............................................................................................................. 4

1.2........ METOODIKA.............................................................................................................. 4

2........... PRAEGUNE RAHASTAMISVIIS KOMISJONI SOOVITUSE TAUSTAL................ 6

2.1........ TUUMARAJATISTE DEKOMISJONEERIMINE........................................................ 6

2.1.1..... Dekomisjoneerimine ja jäätmekäitlus............................................................................... 6

2.1.2..... Põhimõte, et saastaja maksab......................................................................................... 6

2.1.3..... Rahaliste vahendite täielikkus (sh jäätmekäitlus)............................................................... 6

2.2........ INSTITUTSIOONILISED JA MENETLUSEGA SEOTUD ASPEKTID...................... 7

2.2.1..... Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingu artikkel 41 Dekomisjoneerimiseks pakutud rahastamiskorra ettepanek....................................................................................................................... 7

2.2.2..... Riiklik asutus.................................................................................................................. 7

2.3........ DEKOMISJONEERIMISFONDID.............................................................................. 8

2.3.1..... Fondide adekvaatsus ja päritolu...................................................................................... 8

2.3.2..... Fondi liik, kasutamise kontroll ja järelevalve.................................................................... 8

2.3.3..... Uued tuumarajatised....................................................................................................... 9

2.4........ DEKOMISJONEERIMISE KULUDE HINDAMINE................................................... 9

2.4.1..... Dekomisjoneerimise ja tuumajäätmete käitlemise tehniliste kulude eraldi arvutamine.......... 9

2.4.2..... Kulude arvutamine ja adekvaatsus................................................................................... 9

2.4.3..... Asukohapõhised kuluprognoosid................................................................................... 10

2.5........ DEKOMISJONEERIMISFONDIDE KASUTAMINE............................................... 10

2.5.1..... Kasutamine ettenähtud eesmärgil ja läbipaistvus............................................................. 10

2.5.2..... Ohutu riskiprofiil........................................................................................................... 10

2.5.3..... Ebatõhus fondivalitsemine............................................................................................. 11

2.5.4..... Mitteärilist laadi tuumarajatised...................................................................................... 11

3........... JÄRELDUSED JA TULEVIKUVÄLJAVAATED....................................................... 12

1. SISSEJUHATUS

1.1. TAUSTTEAVE

2004. aasta oktoobris esitas komisjon Euroopa Parlamendile esimese aruande tuumaelektrijaamade dekomisjoneerimiseks ettenähtud rahaliste vahendite kasutamise kohta[1]. 2004. aasta aruanne võeti üldiselt hästi vastu ja selle põhjal koostas Euroopa Parlament algatusraporti[2]. Aruandes nenditi, et dekomisjoneerimine on keeruline teema ja et liikmesriikide rahastamismehhanismide mõistmiseks on vaja üksikasjalikumat teavet.

Pärast ulatuslikku dialoogi liikmesriikide ekspertidega ning tuginedes oma teadmistele kõnealuses valdkonnas, võttis komisjon 2006. aastal vastu soovituse[3] dekomisjoneerimisfondide kohta. 2007. aasta detsembris esitas komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule teise aruande,[4] milles võrreldi tuumarajatiste käitajate tegevust ja liikmesriikidepoolset rahastamist kriteeriumidega, mis on esitatud komisjoni soovituses.

Teise aruande üks järeldusi oli, et liikmesriikidelt on vaja saada üksikasjalikumat ja paremini struktureeritud teavet. Selle ettevõtmise tulemusena valmisid suunised ja küsimustik, mis moodustavad praeguse aruande aluse ja mida kirjeldatakse järgmises peatükis.

Käesolevas aruandes ei analüüsita veel nõukogu 19. juuli 2011. aasta direktiivi 2011/70/Euratom (millega luuakse ühenduse raamistik kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete vastutustundlikuks ja ohutuks käitlemiseks)[5] tulemusi, kuid see põhineb nagu varemgi liikmesriikide ja komisjoni pideval tööl, eelkõige dekomisjoneerimise rahastamisega tegeleva rühma raames, kõnealuse soovituse rakendamiseks. Aruande eesmärk on esitada igakülgne ülevaade olukorrast liikmesriikides. Eelkõige käsitletakse selles riiklike dekomisjoneerimis- ja jäätmekäitluskavade rahastamiskorra vastatavusse viimist komisjoni soovitusega.

1.2. METOODIKA

2004. aastal asutas komisjon ajutise eksperdirühma – tuumarajatiste dekomisjoneerimise rahastamise töörühma . Kõnealune eksperdirühm asutati ametlikult 2006. aasta soovituse kohaselt, et ta aitaks Euroopa Komisjonil:

· edendada selget arusaama dekomisjoneerimisalasest poliitikast ja strateegiast ning seonduvatest ülesannetest ja tegevusest;

· pakkuda ajakohastatud teavet dekomisjoneerimist käsitlevate kuluhinnangute koostamise ja eraldiste / rahaliste vahendite haldamise kohta;

· uurida tulevikuvõimalusi täiendavaks koostööks ja ühtlustamiseks Euroopa tasandil.

Tuumarajatiste dekomisjoneerimise rahastamise töörühm on ELi ainus organ, mis toob liikmesriigid ja komisjoni ühise laua taha, et koos analüüsida ja arutada dekomisjoneerimise rahastamise küsimusi. Seepärast ei ole ei tuumaohutust reguleerivate asutuste Euroopa töörühm (ENSREG) ega Euroopa tuumaenergiafoorum (ENEF) moodustanud allrühmi, mis tegeleksid üksnes dekomisjoneerimise rahastamise küsimustega.

Teises aruandes rõhutati eeliseid, mida annab ELis ühtlustatud meetodite kasutamine dekomisjoneerimise rahastamiseks, võttes arvesse liikmesriikide strateegiate erinevusi.

Dekomisjoneerimise rahastamise töörühma riiklikud eksperdid töötasid koos komisjoniga välja suunised, uurides üksikasjalikult dekomisjoneerimise rahastamise erinevaid aspekte, et saavutada üksmeel komisjoni 2006. aasta soovituse mõistmises. Kõnealuste suuniste alusel töötasid dekomisjoneerimise rahastamise töörühm ja komisjon välja küsimustiku liikmesriikidele.

Küsimustik saadeti kõigile liikmesriikidele 2010. aasta septembris ning enamik liikmesriike saatis vastused tagasi 2011. aasta alguses. Esimene arutelu leidis aset DFG aastakoosolekul 16. märtsil 2011. Vastuste kogumine kestis kogu 2011. aasta läbi. Mõnel liikmesriigil paluti ka eraldi selgitada või täiendada teatavaid andmeid, mida peeti ebaselgeks või mittetäielikuks.

Dekomisjoneerimise rahastamise töörühma 12. märtsi 2012. aasta koosolekul arutati üksikasjalikult komisjoni talituste töödokumendi esimest projekti. Enamik koosolekul osalenud riike esitas dokumendi projektile ajakohastusi, parandusi ja täiendusi, eelkõige peatüki kohta, mis kajastas nende riigis kehtivat dekomisjoneerimise rahastamise süsteemi.

Aruande järgmistes punktides võrreldakse väljavõtteid 2006. aasta soovitusest ja suunistest dekomisjoneerimise rahastamise olukorraga liikmesriikides, nagu seda kajastavad vastused küsimustikule ja hilisem teave. Lõikude nummerdamisel on järgitud 2006. aasta soovituse loogikat, võttes liikmesriikidelt küsimustiku kaudu saadud teabe kokku soovituse põhipunktides.

2. PRAEGUNE RAHASTAMISVIIS KOMISJONI SOOVITUSE TAUSTAL

2.1. TUUMARAJATISTE DEKOMISJONEERIMINE

2.1.1. Dekomisjoneerimine ja jäätmekäitlus

Kõik liikmesriigid on põhimõtteliselt nõus sellega, et pärast tuumarajatiste alalist sulgemist tuleb need dekomisjoneerida ja jäätmekäitlus nõuetekohaselt lahendada. Selleks on nad aga valinud väga erineva tee. Mõned liikmesriigid on valinud viivitamatu dekomisjoneerimise, teised eelistavad edasilükatud dekomisjoneerimist pärast esialgset ohutu sulgemise perioodi. Mis puutub tuumarajatise asukoha lõplikku seisukorda, siis mõned on võtnud eesmärgiks saavutada lõpptulemus, mis vastab mõistele „hoonestamata ala”, teised püüavad saavutada „mahajäetud tööstusmaa” väljanägemist. Hoonestamata ala staatuse saavutamine on kallim ja nõuab rohkemate vahendite kogumist rajatise kasutusaja jooksul.

Komisjoni 2006. aasta soovituse kohaselt peab igal tuumarajatisel olema dekomisjoneerimispoliitikaga kooskõlas olev dekomisjoneerimise strateegia. Enamikus liikmesriikides on mõlemad olemas. Mõnes liikmesriigis on välja töötatud põhimõtteline strateegia ja koostatud kava, kuid üksikasjad on veel kindlaks määramata. Ainult üksikasjalik kava võib tagada piisavate vahendite kogumise.

2.1.2. Põhimõte, et saastaja maksab

Kõik liikmesriigid on nõus põhimõttega, et saastaja maksab. Liikmesriikides, kus tuumaalane tegevus on ärilisel eesmärgil, on loodud terviksüsteemid, mille kohaselt on litsentsiomanikul kohustus koguda rahalisi vahendeid enne rajatise kasutusaja lõppemist, et tagada vahendite olemasolu, kui neid on vaja rajatise dekomisjoneerimiseks.

Iga tuumarajatise suhtes peavad olema kindlaks määratud individuaalsed kohustused. Kõigis liikmesriikides on selgelt sätestatud, et litsentsiomanik kannab vastutust, samuti on selge see, kes on litsentsiomanik.

Pärast dekomisjoneerimise rahastamist käsitlevat viimast aruannet on saavutatud kõnealuse soovituse rakendamisel suurt edu. Praegu valitseb üleüldine üksmeel eesmärkide suhtes ning see võimaldab komisjonil edaspidi rohkem süveneda rahastamiskorra üksikasjadesse.

Hiljutised näited headest tavadest.

· Madalmaades kehtestati 2011. aasta aprillist kehtiva tuumaenergiaseaduse viimase läbivaatamise järel selge õiguslik kohustus luua dekomisjoneerimisfond, et katta dekomisjoneerimise kulud täielikult. Kui varem valitses arusaam, et kehtib põhimõte, et saastaja maksab ja vastavaid fonde loodi vabatahtlikult, siis nüüd on see selge juriidiline kohustus.

· Prantsusmaal, kus selline õigusakt võeti vastu 2006. aastal, on nüüd kindel plaan samuti asutada fond riigi poolt rahastatavate teadusrajatiste dekomisjoneerimiseks.

· Hispaanias on viimased seadusemuudatused nihutanud dekomisjoneerimise rahastamise üldiselt maksult litsentsiomanike kohustuseks.

2.1.3. Rahaliste vahendite täielikkus (sh jäätmekäitlus)

Jäätmekäitluse kulusid tuleb samuti arvestada dekomisjoneerimise kulude osana.

Võib märkida, et selle küsimusega tegeldakse kõigis liikmesriikides ning kõikjal ELis peetakse eraldi arvestust. Liikmesriikides, kellel on olulisi ärilist laadi tuumaprogramme, on olemas usutav, kindel kulude arvestamise metoodika, mis hõlmab dekomisjoneerimise kõiki aspekte. Põhimõtteliselt sama võib öelda tuumajäätmete käitlemise rahastamise kohta, ehkki veidi ebakindlamalt, võttes arvesse seda, et enamikus riikides on lõppladustamise ettevalmistamine alles algjärgus.

Mõned liikmesriigid on kehtestanud dekomisjoneerimisele ja jäätmete käitlemisele eraldi rahastamiskorra.

2.2. INSTITUTSIOONILISED JA MENETLUSEGA SEOTUD ASPEKTID

2.2.1. Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingu artikkel 41 Dekomisjoneerimiseks pakutud rahastamiskorra ettepanek

Üldiselt järgiti enamikus komisjonile viimati edastatud teatistes Euratomi asutamislepingu artikliga 41 ette nähtud korda, mille kohaselt tuleb komisjoni teavitada dekomisjoneerimisega seotud rahastamiskorrast. Siiski ei olnud teatistes alati esitatud dekomisjoneerimise täielikku rahastamiskorda, mis on sätestatud õigusaktides. See peaks hõlmama investeerimiskavade ja dekomisjoneerimiseks kavandatud rahastamiskorra kirjeldust (summa, kava fondi varade moodustamiseks, fondivalitsemise kord …).

Kõigi edaspidiste artikli 41 kohaste teatiste puhul oodatakse sellist üksikasjalikku kirjeldust vähemalt seaduseelnõu vormis. See võimaldaks ettepaneku küsimustes konsulteerida tuumarajatiste dekomisjoneerimise rahastamise töörühmaga.

Kõnealuses soovituses osutatakse selgelt tuumarajatiste dekomisjoneerimise rahastamise töörühmale ja piiritletakse tema roll. See on rahastamise töörühma töö alus. Pädevus ja kriteeriumid, mille põhjal peaks dekomisjoneerimise rahastamise töörühm esitama oma arvamuse, töötatakse välja töörühma siseselt, komisjoni ettepaneku põhjal.

2.2.2. Riiklik asutus

Riiklikul asutusel peaksid olema tööks vajalikud tehnilised ja finantsalased teadmised.

Oskusteavet valdavad riiklikud asutused on olemas valdavas osas liikmesriikidest. Kõige keerukamate juhtumite puhul loodi sihtotstarbeline organisatsioon ja anti sellele fondi sõltumatu kontrollimise ülesanne. Teistes liikmesriikides tegelevad riikliku asutuse ülesannetega pädevad ministeeriumid või kitsalt spetsialiseeritud sõltumatud audiitorid.

Mõnel juhul võiks selgemini väljendada käitajast sõltumatust ning heita valgust küsimusele, kes tegelikult teostab kontrolli fondist sõltumatult. Üldiselt tuleks dekomisjoneerimise rahastamise töörühma edaspidises töös ja tulevastes aruannetes täpsustada riikliku asutuse sõltumatuse küsimust.

Kõigil riiklikel asutustel on õigus rakendada parandusmeetmeid, eelkõige vahendite puudujäägi korral. Üldiselt on litsentsiomanikel kohustus täita igasugune vahendite puudujääk, mis riiklik asutus avastab.

Kõik riiklikud asutused kontrollivad korrapäraselt dekomisjoneerimise kuluprognoose. Kontrollitakse vähemalt iga viie aasta järel, sageli sagedamini.

Riiklikul asutusel on tähtis roll dekomisjoneerimisfondi adekvaatsuse ning dekomisjoneerimiskohustuste taseme läbivaatamisel. Kui rajatise kasutusajal suurenevad dekomisjoneerimise kulud, peab käitaja vastutama suurenenud kulude eest ja suurendama vastavalt fondi. Liikmesriigid järgivad seda punkti juba täiesti tõsiselt. Usaldusväärsuse suurendamiseks soovitatakse, et riiklikel asutustel oleks selles valdkonnas veelgi tähtsam roll (nt tihedam läbivaatamine ja parandusmeetmete kiirem rakendamine).

2.3. DEKOMISJONEERIMISFONDID

2.3.1. Fondide adekvaatsus ja päritolu

Kõigis liikmesriikides, kus tuumaalane tegevus on ärilisel eesmärgil, põhineb rahastamine sellel, et moodustatakse piisavad dekomisjoneerimisfondid nende tulude alusel, mis saadakse rajatise tegevusest nende kasutusaja jooksul.

Üldiselt paistab praegu, et vahendeid koguneb piisavalt. Enamik liikmesriike, kellel on ärilise eesmärgiga tuumaprogramme, on kogunud märkimisväärse hulga vahendeid, ning mõned on isegi ettenähtud vajaliku summa kokkusaamisele väga lähedal. Kui praeguseks kogutud summad (osana vajalikust kogusummast) on olulisel määral väiksemad, kui on ette nähtud rajatiste kasutusaja praeguses etapis, võib selle põhjuseks olla asjaolu, et peetakse läbirääkimisi kasutusaja pikendamiseks. Kasutusaja pikendamise ootus ei tohiks aga siiski vähendada kogumiseks tehtavaid pingutusi.

Tavaliselt ulatub fondi kokkusaamiseks vajalik aeg rajatise kogu eeldatava kasutusaja lõpuni. Välistatud ei ole lühem kogumisaeg, sellega kindlustatakse end ettenägematuteks juhtumiteks nagu varane sulgemine.

Juhul kui varajane sulgemine tuleneb poliitilisest otsusest, on üldiselt valitsuse kohustus katta fondi puudujääk. Õnnetusjuhtumite korral kohaldatakse vastaval rahvusvahelisel konventsioonil põhinevat rahvusvahelist vastutuse korda.

Mõnes liikmesriigis on ajaloolistel põhjustel tehtud erand reeglist, et fond moodustatakse tuumaalase tegevuse ajal teenitud tuludest. Selle põhjuseks võib olla varajane sulgemine (referendum pärast Tšernobõli avariid), fondide puudumine enne ELiga ühinemist või käitaja pankrot. Ehkki Euroopa Liit on moodustanud fondide süsteemi, millest toetatakse asjaomaste rajatiste dekomisjoneerimist, kannavad lõplikku vastutust dekomisjoneerimiseks vajalike vahendite kogumise ja jäätmekäitluse eest siiski litsentsiomanik ja asjaomane riik. Seal, kus fondid ei ole piisavad dekomisjoneerimiskulude täielikuks katmiseks, tuleb teha täiendavaid pingutusi.

Kui jätta kõrvale juba mainitud ajaloolised põhjused, siis kõigi teiste tuumarajatiste puhul peab jäätmekäitluse rahastamine olema täielikus vastavuses soovitusega ja direktiiviga 2011/70/Euratom.

Euratomi asutamislepingu kohaselt Euroopa Komisjonile kuuluvate tuumarajatiste (Teadusuuringute Ühiskeskuse tuumarajatised) dekomisjoneerimise programm on parlamendile ja nõukogule korrapäraselt esitatavate teatiste teema. Teadusuuringute Ühiskeskus haldab dekomisjoneerimisfonde mitmeaastase kava alusel, mille on heaks kiitnud eelarvepädevad institutsioonid.

Näited heade tavade kohta.

· Siinkohal võib Soomet ja Rootsit tuua eeskujuks kui riike, kes on erifondi kogunud seni piisavad summad.

2.3.2. Fondi liik, kasutamise kontroll ja järelevalve

Liikmesriigid on fondide loomisel lähtunud järgmistest põhiliikidest.

· Ettevõttesisene erifond, mida haldab rajatise käitaja, kuid fondil on eraldi eelarve, mida võib kasutada üksnes dekomisjoneerimiseks ja jäätmete käitlemiseks ning üksnes vastava riikliku asutuse kontrolli all. Sellised fondid on loodud näiteks Prantsusmaal, Belgias ja Tšehhi Vabariigis.

· Väline erifond (väline rajatise käitaja seisukohast) on loodud Soomes ja Rootsis, kus see hoitakse lahus ka riigieelarvest. Välised erifondid on ka Rumeenial, Slovakkial ja Bulgaarial, kuid neis riikides on need fondid kuidagiviisi seotud riigieelarvega.

· Saksamaal, kus tuumaelektrijaamade käitajatel on kaubandusõiguses sätestatud kohustus koguda oma bilanssi märkimisväärne hulk rahalisi vahendeid rajatise dekomisjoneerimise ja jäätmete käitlemise kulude katteks edaspidi, on loodud eraldamata ettevõttesisesed fondid.

Erifond on küll soovituslik valik, kuid turvalise süsteemi võib luua ka hästikontrollitud eraldamata fondide abil. Kui erifondide kogutud rahalised vahendid laenatakse tagasi litsentsiomanikule, peab sõltumatu asutuse kontroll olema palju rangem.

Järelevalvet teostav riigiasutus peab olema täiesti sõltumatu käitajast ning tal peavad olema vajalikud volitused, et tagada kõigi parandusmeetmete rakendamine. Sellise asutuse erapooletus võib sattuda kahtluse alla, kui litsentsiomanikul on õigus määrata esindajaid riigiasutuse nõukogusse, nagu see mõnes liikmesriigis ongi.

2.3.3. Uued tuumarajatised

Liikmesriigid, kes kavatsevad ehitada uusi tuumarajatisi, eelkõige uusi tuumaelektrijaamu, ja kellel ei ole veel täielikult toimivat rahastamiskorda, peaksid investeerimisotsuse tegemise ajaks vastu võtma seadused kindla dekomisjoneerimiskorra kehtestamiseks.

Kõige hiljutisemad näited uue rahastamiskorra kohta.

· Ühendkuningriigis luuakse uue rajatise tarvis väline erifond.

· Leedus, kus otsustati ehitada uus tuumaelektrijaam vana tuumaelektrijaama lähedale, töötatakse praegu välja rahastamiskorda.

· Poola võttis hiljuti vastu õigusakti dekomisjoneerimise rahastamiskorra kohta, seega tegi seda tublisti enne kavandatava tuumaelektrijaama ehitamise otsuse langetamist.

2.4. DEKOMISJONEERIMISE KULUDE HINDAMINE

2.4.1. Dekomisjoneerimise ja tuumajäätmete käitlemise tehniliste kulude eraldi arvutamine

Kõik liikmesriigid pooldavad põhimõtet, et rajatise dekomisjoneerimise ja tuumajäätmete käitlemise kulusid tuleb arvutada eraldi, ning mõned neist on loonud üldised erifondid eraldi dekomisjoneerimise ja jäätmekäitluse jaoks.

Jäätmekäitluskulude arvutamise suhtes valitseb suurem ebakindlus kui dekomisjoneerimiskulude suhtes, selle põhjuseks võib olla asjaolu, et lõpphoidlate kavandamine on alles algusjärgus.

Nõukogu 19. juuli 2011. aasta direktiivi 2011/70/Euratom (millega luuakse ühenduse raamistik kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete vastutustundlikuks ja ohutuks käitlemiseks)[6] ülevõtmine edendab oluliselt jäätmekäitluskulude finantsplaneerimist.

2.4.2. Kulude arvutamine ja adekvaatsus

Nagu eespool märgitud, töötas komisjon koos Tuumaenergia Agentuuriga (NEA) dekomisjoneerimiskulude arvutamiseks välja nn kollase raamatu metoodika ja soovitas seda kasutada kulude prognoosimisel. Ehkki seda väga soovitatakse kasutada kulude arvutamisel või võrdlusaluste väljatöötamisel, ei ole see kohustuslik, kuid sellest võiks olla kasu metoodika koostamisel ja tugevdamisel mõnes riigis. Hiljuti asendati kollane raamat OECD/NEA poolt 2012. aastal avaldatud ja ajakohastatud väljaandega (NEA nr 7088) „Rahvusvaheline dekomisjoneerimise kulude struktuur” (International Structure for Decommissioning Costing, NEA nr 7088). Tuumajäätmete käitlemise kulude hindamise kohta veel sellist raamatut ei ole.

Samuti ei ole selge, kas kõigis liikmesriikides vaatab pädev riiklik asutus läbi kõik kuluprognoosid. Komisjon hoiab seda ka edaspidi oma vaateväljas.

2.4.3. Asukohapõhised kuluprognoosid

Seoses mõistega asukohapõhine ning täpsuse ja läbipaistvuse tagamiseks tuleks mitme üksusega tuumarajatiste kulud liigendada ja arvutada üksuse tasandil. Nn tuumajaamapargi lähenemisviisi kulude arvutamisel võib kasutada seal, kus see on asjakohane.

Liikmesriikides võib kulude prognoosimisel täheldada nihet üldiselt metoodikalt asukohapõhisele. Enamik liikmesriike on selle kriteeriumi juba täielikult täitnud ning see on väga positiivne areng.

2.5. DEKOMISJONEERIMISFONDIDE KASUTAMINE

2.5.1. Kasutamine ettenähtud eesmärgil ja läbipaistvus

Dekomisjoneerimisfonde tuleks kasutada üksnes sel eesmärgil, milleks need on ette nähtud ja määratud lõpliku üksikasjaliku dekomisjoneerimiskavaga, ning mitte millekski muuks. Riiklikul asutusel on dekomisjoneerimise etapis väga tähtis roll, kuna ta peab teostama järelevalvet ja kontrollima, kas fonde kasutatakse õigesti.

Selles osas ei ole vastused küsimustikule ega järgnevale teabenõudele ikka veel kuigi üksikasjalikud. Selle põhjuseks võib olla asjaolu, et enamik fonde ei ole veel jõudnud väljamaksete tegemise etappi. See küsimus nõuab edaspidi tähelepanelikku jälgimist.

Hea tava näited selles valdkonnas.

· Rootsis avaldab riiklik fond igal aastal oma veebisaidil nii rootsi kui ka soome keeles väga üksikasjaliku aruande, mis sisaldab kogu asjakohast teavet: http://www.karnavfallsfonden.se/.

· Ühendkuningriigi NDA veebisait http://www.nda.gov.uk/ hõlmab ka samasugust teavet.

2.5.2. Ohutu riskiprofiil

Ohutu riskiprofiili tagamiseks tuleks eelistada madala riskiga varasid, samas mitte välistada kõrge riskiga varasid, kuid riskipositsiooni tuleb siiski piirata. Haldusstrateegia eesmärk peaks olema katta kogu dekomisjoneerimise kulu ning riikliku asutuse kontrolli all tagada vahendite olemasolu sel ajal, kui neid vaja läheb.

Küllaldane kasum kapitalilt tuleks saavutada ilma liigse riskita. Mõnes liikmesriigis võib fond laenata kuni 75 % kapitalist tagasi käitajale, kes peab maksma riigi poolt kindlaks määratud intressi. Teistes riikides peab fond alati katma diskonteeritud eraldised ning aktsepteeritavad varad määratakse kindlaks seadusega, kuid käitajad otsustavad selle alusel ise vabalt. Ühe juhtumi puhul on fondil piirangud seoses mõnede varade aktsepteeritavusega ning ta peab taotlema suurimat võimalikku tulu nende tingimuste raames. Mitmes liikmesriigis on fondivalitsejaks või loojaks riigikassa. Sellistel juhtudel ei saa küsimustikule antud vastustest täit selgust, kuidas kapitali investeeritakse.

Mitmed liikmesriigid nõuavad, et fondid investeeriksid suure osa vahenditest riigi võlakirjadesse. Hiljutised sündmused finantsturul on seadnud riigi võlakirjade absoluutse ohutuse tõsise kahtluse alla. Seepärast oleks soovitatav läbi vaadata need kaudsed eeldused, millele kehtivad õigusaktid selles küsimustes tuginevad.

Võimaliku hea tava näitena fondiinvesteeringute valdkonnas võiks siin nimetada Prantsusmaad, kus on väga üksikasjalikud eeskirjad aktsepteeritavate varade klasside kohta ja kus on käimas läbivaatamine.

2.5.3. Ebatõhus fondivalitsemine

Kui tehakse kindlaks et fondi väärtus ei vasta dekomisjoneerimisega seotud kohustustele, tuleks viivitamata määrata kindlaks kaitsemeetmed ja rakendada need nii ruttu kui võimalik. Seepärast on kogunenud vahendite ja riikliku asutuse kuluprognooside iga-aastane läbivaatamine ülimalt tähtis.

See põhimõte on hästi rakendatud kõigis liikmesriikides, kes asutasid ettevõttesisesed fondid. Kõikidel juhtudel kontrollib riigiasutus korrapäraselt selle olulise nõude täitmist.

2.5.4. Mitteärilist laadi tuumarajatised

Selle punkti all käsitletavad rajatised on tavaliselt sellised riigi omanduses olevad teenindusrajatised nagu meditsiinikeskused, teaduskeskused, isotoopide tootmise rajatised ja osakeste kiirendid. Kuna need on tavaliselt riigi vastutusalas, makstakse ka nende dekomisjoneerimise eest riigieelarvest. Sellele vaatamata tuleb koostada dekomisjoneerimise lõplik kava, kus on üksikasjalikult märgitud kulukohustuste ulatus ja kaasnevad kulud. Kõik liikmesriigid, kellel on selliseid rajatisi, on koostanud dekomisjoneerimiskava või on sellega poole peal.

3. JÄRELDUSED JA TULEVIKUVÄLJAVAATED

Pärast teise dekomisjoneerimisaruande esitamist 2007. aastal on dekomisjoneerimist ja tuumajäätmete käitlemist käsitlev õiguskeskkond oluliselt muutunud. Eriti aitas sellele kaasa nõukogu 19. juuli 2011. aasta direktiivi 2011/70/Euratom (millega luuakse ühenduse raamistik kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete vastutustundlikuks ja ohutuks käitlemiseks)[7] vastuvõtmine. See direktiiv tuleb liikmesriikide õigusse üle võtta 23. augustiks 2013 ning selle artiklis 9 on sätestatud, et „Liikmesriigid tagavad, et riikliku raamistikuga nõutakse piisavate rahaliste vahendite olemasolu, kui neid vajatakse artiklis 11 osutatud riiklike programmide rakendamiseks, eelkõige kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemiseks, võttes vajalikul määral arvesse kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete tekitajate vastutust.”.

See põhimõte, mis on esitatud ka soovituses, on nüüd õiguslikult siduv seadus ja tuleb üle võtta kõigil liikmesriikidel. Riiklikud kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete programmid peavad hõlmama kõiki haldusetappe ja kõiki jäätmeliike tekkimisest kuni lõppladustamiseni, samuti piisavalt üksikasjalikku alust pikaajaliste kulude prognoosimiseks, mis oleks sisendiks jäätmekäitluseks piisava fondi kogumisele. Kohustus katta kõik haldusetapid alates jäätmete tekkimisest tähendab ka seda, et suur osa dekomisjoneerimismeetmetest on samuti kaetud.

Riiklikes programmides tuleb esitada üksikasjalik kuluprognoos jäätmete käitlemise kõigi etappide kohta, sealhulgas kaasneva tegevuse kohta, nagu teadusuuringud ja arendustegevus. Neis tuleb esitada teave ka rahastamise kohta.

Kui riiklikus programmis käsitletakse ainult ajutist, kuid mitte lõppladustamist, siis tekib oht, et kokkuhoitud raha võimaldab käitajal tugevdada oma turupositsiooni võrreldes konkurentidega neist liikmesriikidest, kus lõppladustamisrajatise rahastamine on kohustuslik. Sellist olukorda võib vaadelda konkurentsi selge moonutamisena. Mõnede hinnangute kohaselt võib see anda kulueelist 3,5–4,0 % kõigist eeldatavatest tootmiskuludest[8].

Kõnealuses direktiivis on sätestatud ka rahastamiskavade ja läbipaistvuse siduvad eeskirjad, mis samuti kajastavad soovituse mõningaid põhimõtteid. Artikkel 10 läbipaistvuse kohta tagab teabe avalikustamise ja õiguse tõhusalt osaleda otsuste tegemises. Artikkel 12 riiklike programmide kohta hõlmab kohustust hinnata kulusid ja kehtivat riiklikku süsteemi, samuti läbipaistvuspoliitikat või -protsessi.

Pannes liikmesriikidele kohustuse ajakohastada oma riiklikku programmi ja kutsuda rahvusvahelisi eksperte seda hindama, suurendab direktiiv kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise ja dekomisjoneerimise rahastamismehhanismide läbipaistvust ja kvaliteeti.

Nn tuumaohutuse direktiiv 2009/71/Euratom[9] on dekomisjoneerimise seisukohast oluline, kuna selle reguleerimisalasse kuuluvad kõik tsiviilotstarbelised tuumarajatised, mida käitatakse loa, sh ka tuumarajatise dekomisjoneerimise loa alusel. See on järgmine, otsustav samm tuumarajatiste sulgemiseks ja jäätmekäitluseks piisavate rahaliste vahendite kogumiseks siduvate eeskirjade kehtestamisel. Need moodustavad tugeva aluse ühise õigusraamistiku ja kindla ohutuskultuuri loomiseks ELis. Koos komisjoni 2006. aasta soovitusega loovad need raamistiku edaspidiseks tööks, mida tehakse selleks, et parandada tuumarajatiste dekomisjoneerimiseks ja jäätmekäitluseks kavandatud rahaliste vahendite piisavust, kättesaadavust ja ohutust kõigis liikmesriikides.

Isegi pärast tuumajäätmete direktiivi vastuvõtmist peab tuumarajatiste dekomisjoneerimise rahastamise töörühm jätkama tööd koos komisjoniga selleks, et edendada selget arusaama dekomisjoneerimispoliitikast ja strateegiast. Ta edastab ajakohastatud teadmisi dekomisjoneerimise kuluprognoosidest ja fondide juhtimisest, samuti uurib ta võimalikke mooduseid edasiseks koostööks või isegi ühtlustamiseks.

Dekomisjoneerimise rahastamise töörühma 2012. aasta märtsikuisel koosolekul käsitleti mõnd edaspidi kerkida võivat küsimust. Soovituste ja tuumajäätmete direktiivi raames nõutav aruandlus tuleks ühtlustada. Pärast esimest tuumajäätmete direktiivi raames koostatud aruannet tuleb see aruanne läbi arutada soovituste raames. Teine tähtis punkt sellega seoses on läbi arutada dekomisjoneerimise rahastamise töörühma seotus tuumajäätmete direktiiviga, samuti seoses ülevõtmisprotsessiga ja seosed tuumaohutust reguleerivate asutuste Euroopa töörühma (ENSREG) ja Euroopa tuumaenergiafoorumiga (ENEF). Komisjoni ja dekomisjoneerimise rahastamise töörühma koostööna tuleb välja töötada dekomisjoneerimise rahastamise töörühma uuendatud pädevused.

Ühise arutelu olulise punktina tuleks meeles pidada õppetundi, mille andis hiljutine panga- ja riigivõlakriis. Kõik liikmesriigid peavad reageerima finantsturgude viimaste aastate ebastabiilsusele ning koostöö dekomisjoneerimise rahastamise töörühmaga võiks tagada dekomisjoneerimisvahendite suurema kindluse tulevikus.

[1] Aruanne tuumaelektrijaamade demonteerimiseks mõeldud rahaliste vahendite kasutamise kohta, KOM(2004) 719 (lõplik), 26.10.2004.

[2] Euroopa Parlamendi resolutsioon tuumaelektrijaamade sulgemiseks ettenähtud rahaliste vahendite kasutamise kohta (2005/2027(INI)), P6_TA-PROV(2005)0432.

[3] ELT L 330 (28.11.2006).

[4] KOM(2007) 794 (lõplik), 12.12.2007.

http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2007:0794:FIN:EN:PDF

[5] ELT L 199, 2.8.2011, lk 48, edaspidi „tuumajäätmete direktiiv”.

[6] ELT L 199, 2.8.2011, lk 48.

[7] ELT L 199, 2.8.2011, lk 48.

[8] KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT, lisatud dokumendile: ettepanek: NÕUKOGU DIREKTIIV, (Euratom) kasutatud tuumkütuse ja radioaktiivsete jäätmete käitlemise kohta, MÕJUHNNANG KOM(2010) 618, peatükk 2.3.3.

[9] ELT L 172, 2.7.2009, lk 218.