Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Inimväärne miinimumpalk kogu Euroopas“

(ettevalmistav arvamus Euroopa Parlamendi / nõukogu taotlusel)

(2020/C 429/22)

Raportöörid: Stefano MALLIA ja Oliver RÖPKE

Konsulteerimistaotlus Euroopa Parlament, 30.1.2020 Õiguslik alus Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 304 esimene lõik Vastutav sektsioon tööhõive, sotsiaalküsimuste ja kodakondsuse sektsioon Vastuvõtmine sektsioonis 9.7.2020 Vastuvõtmine täiskogus 18.9.2020 Täiskogu istungjärk nr 554 Hääletuse tulemus (poolt/vastu/erapooletuid) 209/0/8

1. Järeldused ja soovitused

1.1. COVID-19 pandeemia on Euroopat rängalt tabanud. Euroopa Liit ja selle liikmesriigid seisavad silmitsi ajaloolise ulatusega majanduslangusega, millel on tõsised tagajärjed inimestele ja ettevõtetele. Tööhõive ja sissetuleku säilitamiseks ning majandustegevuse, konkurentsivõime ning hästitoimiva sotsiaalse ja majandusliku mudeli kiireks ja jätkusuutlikuks taaskäivitamiseks on lühikeses ja keskpikas perspektiivis vaja kooskõlastatud ja otsustavat poliitikat. Kvaliteetsed töökohad ja õiglane palk, sealhulgas inimväärne miinimumpalk kogu Euroopas, peavad olema lahenduse osa. Arvesse tuleb võtta ka majanduslikke tegureid, sealhulgas ettevõtete tootlikkust ja jätkusuutlikkust. Tõhus kodanikuühiskonna dialoog on eduka tulemuse tagamise ja kodanike usalduse säilitamise pant. Tugev ja tõhus sotsiaaldialoog ja kollektiivläbirääkimised on olulised ka majanduslike ja tööturu probleemide lahendamiseks ning taastumise tagamiseks.

1.2. Ettevalmistavat arvamust taotles Euroopa Parlament, pidades silmas komisjoni peatset algatust õiglase miinimumpalga kohta. Komitee töötajate rühm ja Euroopa mitmekesisuse rühm toetavad seisukohta, et kõigile ELi töötajatele peaks olema tagatud õiglane miinimumpalk, mis võimaldab inimväärset elatustaset, olenemata nende töökohast. See on põhiõigus. Tööandjate rühm on seisukohal, et miinimumpalga kehtestamine kuulub riigi pädevusse, võttes arvesse konkreetse riikliku süsteemi eripära.

1.3. Liikmesriikide seadusjärgse miinimumpalga tase on jätkuvalt väga erinev, kajastades majandusliku ja sotsiaalse arengu erinevat taset, ning mõnes liikmesriigis jääb palgatase suhtelise vaesuse piiri palgamäärast märgatavalt allapoole. Komitee on juba varem teatanud oma veendumusest, et liikmesriikides on vaja teha suuremaid jõupingutusi töötasude lähenemiseks ja miinimumpalga kehtestamiseks, rõhutades samal ajal, et riiklike sotsiaalpartnerite pädevust ja autonoomiat palgakujunduse protsessis tuleb täielikult austada kooskõlas riiklike tavadega ( 1 ) . Jõupingutusi tuleks teha ka kollektiivläbirääkimiste tugevdamiseks, sest see aitaks samuti kaasa õiglasema töötasu saavutamisele üldiselt.

1.4. Palk, sealhulgas miinimumpalk, on Euroopa Liidu sotsiaalse turumajanduse mudeli tähtis aspekt. Inimväärse miinimumpalga tagamine kõigis liikmesriikides aitaks saavutada mitmeid ELi eesmärke, sealhulgas palkade ülespoole suunatud lähenemine, sotsiaalse ja majandusliku ühtekuuluvuse parandamine, soolise palgalõhe kaotamine, elu- ja töötingimuste üldine parandamine ning võrdsete tingimuste tagamine ühtsel turul. Palk kajastab tasu tehtud töö eest ja on üks teguritest, mis tagab ettevõtjate ja töötajate vastastikuse kasu. Palk on seotud riigi, piirkonna või valdkonna majandusliku olukorraga. Muutused võivad mõjutada tööhõivet, konkurentsivõimet ja makromajanduslikku nõudlust.

1.5. Miinimumpalk peaks olema õiglases suhtes eri riikide sissetulekute jaotusega ja selle tase peaks olema ka reaalhindades piisav inimväärse elatustaseme võimaldamiseks, säilitades samal ajal kvaliteetseid töökohti pakkuvate ettevõtete jätkusuutlikkuse.

1.6. Komitee on jätkuvalt mures selle pärast, et vaesus üldiselt ja palgavaesus on paljudes liikmesriikides endiselt suur probleem. Probleemide lahendamiseks on vaja ELi ja liikmesriikide tasandil terviklikku lähenemisviisi, mis hõlmab toetust tõhusatele aktiivse kaasamise kavadele, mida toetavad olulised ja võimalusi pakkuvad sotsiaalteenused. Samuti on vaja hästi toimivaid tööturge, riiklikke tööturuasutusi ja aktiivset tööturupoliitikat. Komitee on välja pakkunud ka järkjärgulise liikumise liikmesriikide töötuskindlustuse valdkonna ühiste miinimumstandardite poole ( 2 ) . Komitee on varem nõudnud Euroopa siduva raamistiku kehtestamist inimväärse miinimumsissetuleku tagamiseks Euroopas ( 3 ) . Töötajate rühm ja Euroopa mitmekesisuse rühm toetasid arvamust, kuid tööandjate rühm ei jaganud seda visiooni Euroopa tasandil miinimumsissetulekut tagava siduva instrumendi loomiseks.

1.7. Euroopa Komisjon on teatanud kavatsusest esitada ettepanek õigusakti kohta, mille eesmärk on tagada igale liidus töötavale inimesele õiglane miinimumpalk. Töötajate rühma ja Euroopa mitmekesisuse rühma jaoks on see komisjoni algatus Euroopa sotsiaalõiguste samba 6. põhimõtte rakendamise oluline aspekt. Komisjon on selgitanud, et eesmärk ei ole kehtestada ühtne Euroopa miinimumpalk, ühtlustada otse miinimumpalga taset kogu ELis ega kehtestada seadusjärgset miinimumpalka riikides, kus kollektiivläbirääkimistega kaetus on suur ja palgakujundus toimub eranditult nende kaudu. Samuti on ta rõhutanud, et austab täielikult iga riigi pädevust, traditsioone ja eripära ning sotsiaalpartnerite lepinguvabadust ja autonoomiat ning et ühegi meetmega ei kahjustata hästi toimivaid kollektiivläbirääkimiste süsteeme.

1.8. Euroopa sotsiaalpartneritele suunatud teise etapi konsultatsioonidokumendis, milles käsitletakse võimalikke meetmeid õiglase miinimumpalgaga seotud probleemide lahendamiseks, on komisjon märkinud, et tema arvates on ELi toimimise lepingu artikli 153 lõike 1 punkti b alusel võimalik võtta ELi tasandil seadusandlikke ja muid kui seadusandlikke meetmeid kooskõlas subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõttega ning ELi toimimise lepingu artikli 153 lõikega 5 kehtestatud piirides. Selles viidatakse, et kaalumisel olevad ELi õigusaktid on direktiiv ja soovitus. Komitees ollakse siiski eriarvamusel selles, kas artikli 153 kohaselt võetav mis tahes meede, eriti direktiiv, saab üldse õiguspärane olla. Komitee märgib samuti, et Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 155 alusel on Euroopa sotsiaalpartneritel võimalik pidada läbirääkimisi ja sõlmida kokkuleppeid.

1.9. Seepärast tunnistab komitee, et ELi võimalikud meetmed selles valdkonnas võivad põhjustada probleeme. Üks peamisi mureküsimusi on see, et ELil puudub pädevus võtta töötasu, sealhulgas palgatasemeid, käsitlevaid meetmeid ning et selline tegevus võib kahjustada sotsiaalpartnerite autonoomiat ja õõnestada kollektiivläbirääkimiste süsteeme, eelkõige liikmesriikides, kus miinimumpalk on kehtestatud kollektiivlepingutega. Lisaks valitsevad isegi komitees endas eriarvamused ELi meetmete lisaväärtuse suhtes. Kuigi enamik komitee liikmeid leiab, et selline tegevus võiks anda lisaväärtust, ei ole teised sellega nõus.

1.10. Töötajate rühm ja Euroopa mitmekesisuse rühm on seisukohal, et on vaja võtta meetmeid, kuna ELis on töötajaid, eelkõige haavatavaid töötajaid, kes ei ole hõlmatud seadusjärgse miinimumpalgaga ja/või on olukorras, kus miinimumpalga tase ei ole inimväärse elatustaseme tagamiseks piisav. Seetõttu oleks hea leppida kokku ELi ühises künnises, määrates sellega ära, milles inimväärne elatustase seisneb. Tööandjate rühm on seisukohal, et künniste teemat ei tohi lahendada ELi meetmetega, kuna ELil puudub pädevus palgatasemete valdkonnas.

1.11. Komitee ei alahinda teemaga seotud küsimuste keerukust. On oluline, et kõik ELi meetmed põhineksid liikmesriikide olukorra ja tundlike teemade täpsel analüüsil ja mõistmisel ning neis võetaks täielikult arvesse sotsiaalpartnerite rolli ja autonoomiat ning erinevaid töösuhete mudeleid. Sama hädavajalik on, et iga ELi algatus kaitseks nende liikmesriikide mudeleid, kus sotsiaalpartnerid ei pea seadusjärgset miinimumpalka vajalikuks.

1.12. Riiklikul tasandil langetatud valiku kohaselt sobivad sotsiaalpartnerid, kelle autonoomiat ja kelle valitud tasandit tuleb täielikult austada, kõige paremini palka kindlaks määrama. Seadusjärgse miinimumpalga kujundamise süsteemide puhul on õigeaegne ja asjakohane konsulteerimine sotsiaalpartneritega tähtis selleks, et tagada tööandjate ja töötajate vajaduste arvessevõtmine. Komitee avaldab kahetsust, et mõnes liikmesriigis sotsiaalpartnereid ei kaasata ega konsulteerita nendega piisavalt seadusjärgse palga kujundamise süsteemide või palkade kohandamise mehhanismidesse üle. Komitee kiidab komisjoni tõdemuse eest, et ELi meetmete abil saab edendada kollektiivläbirääkimiste rolli piisava miinimumpalga ja sellega kaetuse toetuseks. Kollektiivläbirääkimisi toetavad meetmed võiks lisada miinimumpalka käsitlevatesse ELi meetmetesse, austades samas erinevaid riiklikke töösuhete süsteeme. See on kooskõlas komitee varasemate soovitustega, milles kutsuti üles tugevdama kollektiivläbirääkimisi ja sotsiaaldialoogi ning toetama sotsiaalpartnerite suutlikkuse suurendamist. Kollektiivläbirääkimiste toetamiseks kogu ELis võiks lisavahendina kasutada ka riigihankelepinguid.

2. Taust ja kontekst

2.1. Euroopa Parlament taotles käesoleva ettevalmistava arvamuse koostamist, kuna komisjon kavatseb esitada seadusandliku algatuse õiglase miinimumpalga kohta. 2020. aasta juulis tööd alustanud eesistujariik Saksamaa on samuti märkinud, et miinimumpalk on tema prioriteetide hulgas. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee tunneb heameelt võimaluse üle anda edasine panus arutellu selle üle, milliseid meetmeid võiks võtta Euroopa tasandil, pidades silmas liikmesriikide erinevat olukorda ning pädevuste jaotust ELi ja riikliku tasandi vahel.

2.2. COVID-19 pandeemia on terve põlvkonna suurim tervisealane, sotsiaalne ja majanduslik hädaolukord. Lisaks kiireloomulistele meetmetele on lühikeses ja keskpikas perspektiivis vaja laiaulatuslikke, koordineeritud ja otsustavaid poliitikameetmeid, et vältida pikaajalist negatiivset mõju ühiskonnale, majandusele ja töömaailmale.

2.3. EL ja liikmesriigid on silmitsi ajaloolise ulatusega majanduslangusega. Euroopa Komisjoni kevadise majandusprognoosi kohaselt võib kogu ELi SKP 2020. aastal väheneda 7,5 % ja 2021. aastal suureneda ligikaudu 6 %, kuid liikmesriikide vahel on suured erinevused ( 4 ) . Ettevõtjad, eelkõige VKEd ja mikroettevõtjad, seisavad silmitsi enneolematute majanduslike tagajärgede ja keeruliste otsustega, mis puudutavad nende püsimajäämist, sealhulgas töötajate töö säilitamist või vallandamist. Liikumispiirangud tabasid rängalt paljusid majandussektoreid ning paljud ettevõtted kardavad peatset pankrotti, näiteks teenuste-, hotelli-, restorani- ja toitlustus- ning kultuurisektoris.

2.4. Rängalt on kannatada saanud avalikud teenused, eelkõige tervishoiu- ja sotsiaalkaitsesüsteemid, mis on tugeva surve all aidata abivajajaid. Ilma jõuliste riiklike meetmete ja toetuseta võib COVID-19 põhjustada ka töötuse, vaeghõive ja vaesuse suurenemist. Üle veerandi Eurofoundi COVID-19 uuringule vastajatest teatab, et nad on kaotanud töö kas ajutiselt (23 %) või alaliselt (5 %) ( 5 ) . Komisjoni prognoosi ( 6 ) kohaselt võib ELi töötuse määr suureneda 2020. aastal 6,7 %-lt 9 %-le, langedes seejärel 2021. aastal ligikaudu 8 %-le, mis on jällegi liikmesriigiti erinev.

2.5. COVID-19 kriis on toonud teravalt esile ka füüsilisest isikust ettevõtjate, ebatüüpilises töösuhtes ja ebakindlas olukorras olevate töötajate erilise haavatavuse, sest nemad jäetakse liiga sageli välja sotsiaalkaitse turvavõrgustikest, mis leevendaksid nende sissetuleku või töö kaotust. Ühiskonda antud panuse eest on avalikult kiidetud oluliste teenuste osutajaid, kes sageli ise paljuga riskisid. Nende töö näiteks tervishoiu- ja sotsiaalteenuste, jaemüügi ning kulleri- ja koristusteenuste valdkonnas on olnud tähtis kogu ühiskonnale, kuid sageli on neid alahinnatud. Neid tuleb paremini tunnustada.

2.6. Naised, võõrtöötajad ja etniliste vähemuste esindajad, kes on mõnes olulises sektoris ebaproportsionaalselt esindatud, vajavad suuremat tähelepanu, et tagada neile kõik töötajate õigused, samuti parem kaitse sotsiaalsetelt turvavõrgustikelt. Alla 25aastased noored on iseäranis rängalt kannatanud töökoha kaotuse (sealhulgas õpipoisiõppe süsteemide raames) ning hariduse ja koolituse katkemise tõttu. Tööturule sisenemisel ootavad neid nüüd veelgi suuremad takistused, sarnaselt muude haavatavate rühmadega, nagu puuetega inimesed ja teised diskrimineerimist kogevad inimesed, kes olid tööturule sisenemisel juba niigi ebasoodsas olukorras.

2.7. Euroopa ei saa lubada veel ühe aastakümne kaotamist. Lühiajalises perspektiivis tuleb keskenduda ettevõtete ja töökohtade kaitsmisele. Tuleb õppida sellest, kuidas reageeriti 2008. aasta majandus- ja finantskriisile, millel olid märkimisväärsed ja pikaajalised tagajärjed ELile ja kodanikele. Tuleb võtta meetmeid tööhõive ja sissetuleku kaitseks ning majandustegevuse turvaliseks ja kiireks taaskäivitamiseks, et tagada kestlik majanduskasv, stabiilsem taastumine, konkurentsivõime ning õiglasem, tootlikum ja hästitoimiv sotsiaalne ja majanduslik mudel. Kodanikuühiskonna dialoog ja kõigi sidusrühmade tõhus kaasamine on esmatähtsad, et tagada tulemuslik reageerimine COVID-19-le ja säilitada kodanike usaldus.

2.8. Lahendus peab hõlmama kvaliteetsete töökohtade loomist ja õiglast töötasu, sealhulgas miinimumpalka, mis võimaldab igale töötajale inimväärse elatustaseme ja võtab arvesse majanduslikke tegureid, sealhulgas tootlikkust. Nendes püüdlustes on tähtis osa kollektiivläbirääkimistel ja sotsiaaldialoogil, mida tuleb kõigil tasanditel tugevdada ja/või toetada kooskõlas riiklike töösuhete süsteemidega.

Euroopa sotsiaalõiguste sammas ja uuendatud kohustus tagada ELis õiglane palk ja kollektiivläbirääkimised

2.9. Göteborgis 2017. aasta novembris toimunud tippkohtumisel väljakuulutatud Euroopa sotsiaalõiguste sambaga kinnitasid Euroopa Parlament, nõukogu ja komisjon taas oma pühendumust teha tööd õiglasema ja võrdsema Euroopa nimel. Sammas peaks andma suuna ülespoole suunatud lähenemiseks paremate töö- ja elutingimuste poole liidus ning juhtima tööturgude ja sotsiaalpoliitika reforme.

2.10. Komitee on järjekindlalt rõhutanud, et samba põhimõtete elluviimiseks on vaja konkreetseid meetmeid. Lisaks konkurentsivõime ja tootlikkuse suurendamisele kooskõlas samba 6. põhimõttega peaks kindel keskendumine lähenemisele edendama piisavat miinimumpalka, mis võimaldab töötajatele ja nende peredele inimväärse elatustaseme, võttes arvesse riiklikke majandus- ja sotsiaaltingimusi. Palk tuleb kehtestada läbipaistval ja prognoositaval viisil vastavalt riiklikele tavadele ja austades sotsiaalpartnerite sõltumatust ( 7 )

3. Üldised märkused

3.1. Üldised kaalutlused

3.1.1. President Ursula von der Leyen selgitas poliitilistes suunistes järgmisele Euroopa Komisjonile (2019–2024) ( 8 ) oma kavatsust esitada ettepanek „õigusakti kohta, mille eesmärk on tagada igale liidus töötavale inimesele õiglane miinimumpalk“. Euroopa Komisjon alustas 14. jaanuaril 2020. aastal ELi toimimise lepingu artikli 154 kohase sotsiaalpartneritega konsulteerimise esimese etapiga seoses võimalike meetmetega õiglaste miinimumpalkadega seotud probleemide lahendamiseks. 3. juunil avaldatud dokumendis konsultatsiooni teise etapi kohta toob Euroopa Komisjon esile vajaduse ELi meetmete järele ja selgitab oma eesmärki jätkata tööd võimaliku õigusaktiga, st direktiivi või soovitusega.

3.1.2. Komitee on juba varem teatanud oma veendumusest, et liikmesriikides on vaja teha suuremaid jõupingutusi töötasude lähenemiseks ja miinimumpalga kehtestamiseks, rõhutades samal ajal, et riiklike sotsiaalpartnerite pädevust ja autonoomiat palgakujunduse protsessis tuleb täielikult austada kooskõlas riiklike tavadega ( 9 ) . Eesmärk peaks olema, et miinimumpalk tagab kõigis ELi liikmesriikides kõigile töötajatele inimväärse elatustaseme, võttes samal ajal arvesse majanduslikke tegureid. See aitaks täita ELi eesmärki edendada oma kodanike elu- ja töötingimusi ning viia ellu komisjoni nägemust liidust, mis seab kõrgemad sihid.

3.1.3. Komitee on väljendanud muret ka tõhusa sotsiaaldialoogiga kaetuse puudumise pärast mõnes liikmesriigis ning on seepärast teatanud, et kõigil asjakohastel tasanditel on vaja toetada sotsiaaldialoogi ja kollektiivläbirääkimisi kooskõlas riiklike töösuhete süsteemidega.

3.2. Laiem taust

3.2.1. Laiemad olulised kaalutlused, mis mõjutavad ülespoole suunatud majanduslikku ja sotsiaalset lähenemist ning võitlust vaesuse vastu, on seotud näiteks tööturgude toimimise tulemuslikkusega, riiklike tööturuasutuste toimimise ja aktiivse tööturupoliitikaga, samuti toimiva maksustamise, sotsiaalkindlustuse (sealhulgas töötushüvitised), heaolu-, haridus- ja koolitussüsteemide ning ühtse turuga.

3.2.2. Palk on seotud riigi, piirkonna või valdkonna majandusliku olukorraga. Muutused võivad mõjutada tööhõivet, konkurentsivõimet ja makromajanduslikku nõudlust. Tootlikkus on oluline tööturu toimimise ja tööväljavaadete puhul, eriti madala kvalifikatsiooniga töötajate ja tööturule sisenejate väljavaadete ning miinimumpalgaga töötajate karjäärivõimaluste seisukohast. Tootlikkuse arengust ja kasvust peaksid kasu saama kõik töötajad, sealhulgas madalaima palgaga töötajad. Ajal mil töötajate töölevõtmisega seotud üldkulud suurenevad, on ELi majanduse konkurentsivõime tagamiseks väga tähtis suurendada tootlikkust. Maksud ja mittepalgalised tööjõukulud, sealhulgas tööandjate ja töötajate sotsiaalkindlustusmaksed, võivad mõnikord põhjustada suuri erinevusi bruto- ja netopalga vahel ning mõjutada ka töötajatele kätte jäävat palka ja tööandja kulusid.

3.2.3. Miinimumpalgal on ülekanduv mõju kogu palgastruktuurile. Teised olulised tegurid, millega tuleb arvestada, on miinimumpalka saavate töötajate osakaal, palgasuundumused, hinnatase ja ostujõud ning miinimumpalga tase võrreldes riigi üldise palgajaotusega. Miinimumpalk peaks olema õiglases suhtes eri riikide sissetulekute jaotusega ja selle tase peaks olema piisav ka reaalhindades, et võimaldada inimväärne elatustase, säilitades samal ajal kvaliteetseid töökohti pakkuvate ettevõtete jätkusuutlikkuse. Alates 2010. aastast on ostujõu standardites väljendatud riiklik miinimumbrutopalk ELis ühtlustunud ülespoole, kuna eriti Kesk- ja Ida- Euroopa riikide miinimumpalk läheneb ELi keskmisele ( 10 ) . Erinevused on siiski endiselt väga suured ja lähenemine on viimastel aastatel aeglustunud ( 11 )

3.3. Inimväärse miinimumpalga vajalikkus Euroopas

3.3.1. Õigus headele ja õiglastele töötingimustele ning tasule on põhiõigused, mis on sätestatud inimõigusi käsitlevates rahvusvahelistes ja Euroopa õigusaktides. Palk, sealhulgas miinimumpalk, on Euroopa Liidu sotsiaalse turumajanduse mudeli tähtis aspekt. See kajastab tasu tehtud töö eest ja on üks teguritest, mis tagab ettevõtjate ja töötajate vastastikuse kasu hästitoimivatel tööturgudel, olles sageli kollektiivläbirääkimiste tähtis element.

3.3.2. Miinimumpalgal on muidki funktsioone, näiteks kaitsta töötajaid ebaproportsionaalselt madala palga ja palgavaesuse eest ( 12 ) . Kuigi kvaliteetsed töökohad on jätkuvalt parim tee vaesusest välja rabelemiseks, ei ole töökoht praegu automaatne tagatis vaesuse vastu, eriti nende puhul, kes ei tööta täistööajaga. ELis teenib iga kümnes töötaja riikliku seadusjärgse miinimumpalga lähedast või sellest madalamat palka ( 13 ) . Iga kümnes 18aastane või vanem töötaja oli 2018. aastal vaesuseohus ning kaheksas liikmesriigis teenisid töötajad reaalselt vähem kui 2008. aasta kriisi alguses. Lisaks on viimase kümne aasta jooksul suhtelises vaesuses olevate töötajate osakaal suurenenud enamikus liikmesriikides, ehkki mõnes on see jäänud samaks või kahanenud, mis osutab asjaolule, et kehtivast miinimumpalgast ei piisa, et tuua töötajad vaesusest välja üksnes tööhõive abil ( 14 )

3.3.3. Valitseb üksmeel, et Euroopa Liit ja liikmesriigid peavad tegema rohkem vaesuse, sealhulgas palgavaesuse probleemi lahendamiseks. Konsultatsioonidokumentides õiglase miinimumpalga kohta tunnistab komisjon, et inimväärsel miinimumpalgal võib olla oluline roll palgavaeste vaesuse vähendamisel. Komitee arvates on inimväärne miinimumpalk ning inimesekeskne, integreeritud ja aktiivne kaasamispoliitika kõige tõhusam viis palgavaesuse vähendamiseks. Niiviisi edendatakse juurdepääsu piisavale miinimumsissetulekule, tööhõiveteenustele ja kvaliteetsetele töökohtadele, samuti komisjoni 2008. aasta soovituse kohastele esmastele, võimalusi pakkuvatele sotsiaalteenustele.

3.3.4. Palgavaesusel on mitu põhjust ja Eurofound ( 15 ) on järeldanud, et kuigi piisav miinimumpalk on palgavaeste sotsiaalkaitse mudeli keskne tugisammas, on miinimumpalga ja palgavaesuse vaheline seos keeruline. Leibkonna koosseis on tähtis tegur, mida tuleb arvesse võtta. Kuigi mõnes riigis võib miinimumpalgast piisata üksi elava täiskasvanu kaitsmiseks vaesusriski eest, ei piisa sellest sageli mitme inimese ülalpidamiseks, kui leibkonnas teisi sissetuleku teenijaid ei ole.

3.3.5. Suured elamiskulud võivad samuti olla kaalukas tegur, mis tõukab leibkondi vaesusesse, ja asjakohasel juhul tuleks neid riiklikul tasandil arvesse võtta, et teha kindlaks miinimumpalga piisavus. Leibkonna koosseisust sõltuvalt võivad palgavaesuse leevendamisel või ennetamisel olla tähtsal kohal ka tööga seotud hüvitised, sotsiaaltoetused, sotsiaalsiirded ja peretoetused.

3.3.6. Paljud valitsused on samuti otsustanud vähendada tulu- ja sotsiaalmaksu, et suurendada seadusjärgset miinimumpalka teenivate ja teiste madalapalgaliste töötajate netosissetulekut. Sellel võib aga olla laiem poliitiline mõju; sealhulgas võib see nõrgestada riiklikke tervishoiu- ja hoolekandesüsteeme ning avalikke teenuseid tervikuna. Lisaks nendele otsemeetmetele uuritakse Eurofoundi aruandes kaudsete meetmete kohaldamist palgavaesusega võitlemiseks, ( 16 ) kuid nende mõju ei ole olnud kerge hinnata ja vaja on täpsemat hindamist.

3.3.7. Vaesusevastase võitluse küsimuses on komitee varem üldisemalt nõudnud Euroopa siduva raamistiku kehtestamist sellise inimväärse miinimumsissetuleku tagamiseks, mis võimaldaks miinimumsissetuleku süsteeme liikmesriikides üldiselt laiendada, toetada ja inimväärseks (piisavaks) kujundada ning oleks Euroopa esimene oluline vastus vaesuse tõsisele ja püsivale probleemile Euroopas ( 17 ) . Töötajate rühm ja Euroopa mitmekesisuse rühm toetasid arvamust, kuid tööandjate rühm ei jaganud seda visiooni Euroopa tasandil miinimumsissetulekut tagava siduva instrumendi loomiseks, eelistades selle asemel avatud koordinatsiooni meetodit ( 18 ) . Komitee on välja pakkunud ka järkjärgulise liikumise liikmesriikide töötuskindlustuse valdkonna ühiste miinimumstandardite poole, et tagada töö kaotanutele piisav turvavõrk ja kaitse vaesuse eest ( 19 ) . See toimiks ka automaatse stabilisaatorina ja soodustaks ülespoole suunatud lähenemist ELis.

3.3.8. Vaja on terviklikku lähenemisviisi, mis hõlmab muu hulgas ka tõhusa miinimumsissetuleku kavasid, asjakohaseid sotsiaalkindlustusreforme ja rohkem investeeringuid avalikesse teenustesse. Selleks et inimesi vaesusest välja aidata, on väga oluline ja vajalik jätkata arutelu selle üle, kuidas täita ELi tasandi suhtelise vaesuse piiri (ELi tasandi suhtelise vaesuse näitajat ( 20 ) ), samuti on tähtsad riiklikud näidiseelarved, milles on võetud arvesse vajalike kaupade ja teenuste kulusid (sisaldab erinevat metoodikat). Näitaja peaks arvesse võtma sotsiaalset ümberjaotamist, maksustamist ning elatustaset ELi igas liikmesriigis ( 21 ) ning aitama seada suhtelise vaesuse piir vaesuse mitmemõõtmelise reaalsuse konteksti.

3.3.9. Peaaegu kõigis liikmesriikides on naised miinimumpalga saajate hulgas üleesindatud ( 22 ) . On tõendeid sellegi kohta, et inimväärsel miinimumpalgal võib olla positiivne mõju ka soolisele palgalõhele palgajaotuse alumises osas, kui sellega kaasnevad ühtlasi poliitilised meetmed struktuurse soolise ebavõrdsuse vähendamiseks tööturul ja ühiskonnas. Samamoodi võiksid inimväärsest miinimumpalgast märkimisväärset kasu saada ka teised ebasoodsas olukorras olevad isikud, nagu võõrtöötajad, puuetega inimesed ja etnilised vähemused. Parandamaks puuetega töötajate tööhõivet võiksid pädevad ametiasutused pakkuda palgatoetust või maksusoodustusi tööandjatele, et katta puuetega inimeste töölevõtmisega kaasnevaid lisakulusid.

3.3.10. Komitee rõhutab Euroopa inimväärse palga puhul lõpetuseks ka seda, et hästitoimivad kollektiivläbirääkimiste süsteemid, eriti valdkondlikud kollektiivläbirääkimised, on ülitähtsad, et tagada kogu palgajaotuses õiglane ja piisav palk, sealhulgas seadusjärgne miinimumpalk (kui see on olemas). Tõhusad kollektiivläbirääkimiste süsteemid on vajalikud ka selleks, et edendada palkade ülespoole suunatud lähenemist riigi sees ja riikide vahel ning tagada sotsiaalsete ja majanduslike tegurite tasakaalustatud arvesse võtmine.

3.4. ELi tasandi meetmete vajalikkus ja teostatavus

3.4.1. Sotsiaalpartneritega konsulteerimise esimeses etapis tõi komisjon esile mitu viisi, kuidas ELi tegevus võiks lisaväärtust pakkuda: panus õiglase miinimumpalga tagamisse, abi liikmesriikidele töötingimuste ülespoole suunatud lähenemise saavutamisse, võrdsete võimaluste tagamine ühtsel turul ja madalapalgaliste ostujõu suurendamine.

3.4.2. Sotsiaalpartneritega konsulteerimise teises etapis selgitab Euroopa Komisjon ELi meetmete eesmärke ja võimaliku algatuse poliitilisi eesmärke ( 23 ) . Komisjoni väitel oleks sellise algatuse üldine eesmärk tagada kõigile ELi töötajatele õiglane miinimumpalk, mis võimaldab inimväärset elatustaset, olenemata nende töökohast, et miinimumpalk on kehtestatud piisaval tasemel, tagades samal ajal juurdepääsu tööhõivele ning võttes arvesse mõju töökohtade loomisele ja konkurentsivõimele. Enamik komitee liikmetest toetab komisjoni seatud eesmärke ja leiab, et neid tuleb käsitleda õiglase miinimumpalga kohta käivate ELi meetmete abil. Vähemus leiab siiski, et mõne nimetatud eesmärgi saavutamiseks ELi meetmed ei sobi.

3.4.3. Komisjon on rõhutanud, et ta eesmärk ei ole kehtestada ühtne Euroopa miinimumpalk ega ühtlustada otse miinimumpalga taset kogu ELis, ning toonitanud, et ta austab täielikult iga riigi pädevust, traditsioone ja eripära ning sotsiaalpartnerite lepinguvabadust.

3.4.4. Kuigi enamikus liikmesriikides on seadusjärgne või riiklik miinimumpalk, on seadusjärgse/riikliku miinimumpalga taseme vahel suuri lahknevusi, mis kajastavad majandus- ja sotsiaalarengu erinevust. Liikmesriikide seadusjärgne miinimumpalk jäi 2020. aasta jaanuari seisuga vahemikku 312–2 142 eurot kuus. Igakuine miinimumpalk on ELi idaosas tavaliselt alla 600 euro ja ELi loodeosas üle 1 500 euro ( 24 ) . Teise etapi konsultatsioonidokumendis märgib komisjon, et enamikus liikmesriikides on miinimumpalga piisavus paranenud ( 25 ) . Ent erinevused püsivad ja arvukates liikmesriikides on seadusjärgne miinimumpalk 50 % täiskohaga töötaja netomediaanpalgast või isegi vähem ( 26 ) ja märgatavalt väiksem suhtelise vaesuse piiri palgamäärast, mis on 60 % mediaanpalgast, mistõttu sellest üksi ei piisa töötajate väljatoomiseks vaesusest.

3.4.5. Miinimumpalk peaks tagama inimväärse elatustaseme. Töötajate rühm ja Euroopa mitmekesisuse rühm on seisukohal, et mitmes liikmesriigis ei ole miinimumpalga tase ikka veel piisav ning et seadusjärgse netomiinimumpalga võrdlusnäitaja tuleb seada vaesuspiirist (mis ELi kontekstis on 60 % riigi ekvivalentsest mediaansissetulekust pärast sotsiaalseid siirdeid) märkimisväärselt kõrgemale ning see peab olema tööturu üldise palgatasemega võrreldes õiglane. Selline sihttase tagaks piisava toetuste taseme ja hoiaks ära, et töötajale surutakse peale ebakindlat töösuhet, mille kahjulikud tingimused on seotud miinimumsissetuleku tagamise kavadega. Madalapalgalise segmendi suurendamine vaesusekindla miinimumpalga poole liikumisel laiendaks ka valitsuste maksubaasi, aidates rahastada asjakohaseid sotsiaalkaitsesüsteeme. Ent tööandjate rühm on seisukohal, et seda teemat ei tohi lahendada ELi meetmetega, kuna ELil puudub pädevus palga, ammugi mitte palgataseme valdkonnas kooskõlas Euroopa Kohtu otsustega. Viimase vaate esindajate sõnul võiks avatud koordinatsiooni meetodi või Euroopa poolaasta protsessi kaudu äärmisel juhul ehk arutada ja arvamusi vahetada selle üle, kuidas tagada piisav toetuste tase ja piisava sissetuleku kavad ning kuidas saaks see lisaks tööhõivele toetada piisavate sotsiaalkaitsesüsteemide rahastamist.

3.4.6. Komitee tõdeb, et mitmel pool on väljendatud muret ELi võimalike meetmete pärast selles valdkonnas. Eelkõige ELi pädevuse küsimuses lahknevad arvamused märkimisväärselt. Kuna tasustamine arvatakse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 153 lõike 5 kohaselt ELi seadusandlikust pädevusest välja, väidavad mõned, et ELi tasandil ei ole võimalik meetmeid võtta. Samas väidavad aga teised, sh komisjon, et ELi tasandi meetmed on võimalikud ja artikli 153 lõige 5 seda ei takistaks.

3.4.7. Peale selle kardetakse iseäranis liikmesriikides, kus miinimumpalk määratakse kindlaks üksnes või valdavalt kollektiivläbirääkimiste teel, et selline tegevus kahjustaks sotsiaalpartnerite autonoomiat. Seetõttu on hädavajalik, et iga ELi algatus kaitseks nende liikmesriikide mudeleid, kus sotsiaalpartnerid ei pea seadusjärgset miinimumpalka vajalikuks. Samamoodi tuleks kollektiivläbirääkimisi, eriti valdkondlikke läbirääkimisi edendavate meetmete puhul austada täielikult erinevaid riiklikke töösuhete süsteeme ja mitte suruda läbi ühetaolist lähenemisviisi.

3.4.8. Muret teeb ka see, et Euroopa seadusjärgse miinimumpalga poliitika võib negatiivselt mõjutada tööhõivet, eriti noorte ja madala kvalifikatsiooniga töötajate puhul, ning süvendada eeskirjade eiramist, nii et paljud madalapalgalised töötajad võivad valida mitteametliku töö ( 27 ) . Seda saab aga vältida miinimumpalga taseme asjakohase määratlemise abil, st miinimumpalk täiendab töötaja tasu ilma tööhõivet kahjustamata, sõltub riigipõhistest teguritest, sealhulgas tööandjate käitumuslikust reaktsioonist, konkurentsitasemest toote- ja tööturgudel ning koostoimest muude poliitikameetmetega, eriti maksude ja toetuste vallas ( 28 ) . Tegelikult leidub liikmesriikides konkreetseid näiteid selle kohta, et miinimumpalga sisseviimine ei ole töökohtade loomist pärssinud ja et isegi miinimumpalga märkimisväärne tõus on avaldanud positiivset makromajanduslikku mõju, sealhulgas suurendanud töökohtade arvu ( 29 )

3.4.9. Komitee mõistab täielikult selle aruteluga seotud küsimuste keerukust ja tunnistab, et miinimumpalk ei ole imerohi kõigi probleemide lahendamiseks. ELi ühine lähenemisviis koos selgete poliitiliste eesmärkidega, mis tuleb liikmesriikidel eri vahendite abil saavutada, ja sotsiaalpartnerite kaasamise tagamine osana hästitoimivast kollektiivläbirääkimiste süsteemist, võiks siiski tagada töötajate õiguse õiglasele töötasule ja ühinemisvabadusele ning tööandjate vajadused tootlikkuse ja konkurentsivõime valdkonnas. Kombineerituna laiemate meetmetega võiks see aidata kaasa ka ülespoole suunatud lähenemisele ja sotsiaalsele arengule kogu ELis, vähendades liikmesriikide sissetuleku- ja palgaerinevusi ning palgavaesust ja tagades ühtsel turul võrdsed tingimused.

3.4.10. Kõik Euroopa algatused õiglase miinimumpalga valdkonnas, mis hõlmavad palgakujunduse üle peetavate hästitoimivate kollektiivläbirääkimiste edendamist ja toetamist, tuleb kujundada liikmesriikide olukorra täpsele analüüsile ja mõistmisele tuginedes, võttes täielikult arvesse sotsiaalpartnerite rolli ja autonoomiat ning erinevaid töösuhete mudeleid.

4. Seadusjärgset miinimumpalka käsitlev Euroopa seadusandlik algatus, sealhulgas sotsiaalpartnerite kaasamise toetamine ja edendamine

4.1. Miinimumpalga mõiste

4.1.1. Palka mõjutavad mitmed tegurid, näiteks sektor ja tööstus ja nende seisund ülemaailmses konkurentsis, elukallidus, turu pakkumine ja nõudlus, tootlikkus, palgajaotus, kollektiivne palgatase, üksikisiku pädevus ja tulemuslikkus ning arvesse tuleb võtta sedagi, kuidas palga suurust kindlaks määratakse ja hinnatakse. Palgaga hüvitatakse tehtud töö kooskõlas kohaldatavate seaduste, kollektiivlepingute ja tavadega. Olenevalt liikmesriikides, piirkondades või mitmesugustes kollektiivlepingutes kasutatavast määratlusest võib üldine palk hõlmata mitmesuguseid elemente.

4.1.2. ILO määratleb miinimumpalga järgmiselt: „töötasu alammäär, mida tööandja peab teataval ajavahemikul tehtud töö eest palgatöötajale maksma ja mida ei saa kollektiivlepingu ega individuaalse lepinguga vähendada“ ( 30 ) . ILO miinimumpalga kindlaksmääramise konventsiooni nr 131 ( 31 ) kohaselt tähendab õiglase miinimumpalga määramine tasakaalu leidmist töötajate ja nende perede vajaduste, sealhulgas riigi üldise palgataseme ja elukalliduse, ning majanduslike tegurite, sealhulgas tootlikkuse ja tööhõive vahel. Samuti nähakse ette, et miinimumpalga määramisel tuleb konsulteerida sotsiaalpartneritega. Kõigis kümnes ELi liikmesriigis, ( 32 ) kes on konventsiooni ratifitseerinud, kehtib seadusjärgse miinimumpalga süsteem.

4.1.3. Seadusjärgse miinimumpalga tulemuslikkus sõltub paljudest teguritest, mis riiklikust olukorrast sõltuvalt avalduvad erineval määral, näiteks töötajate hõlmatus; kas miinimumpalk on kehtestatud ja kohandatud piisaval tasemel, mis katab töötajate ja nende perede vajadused, võttes samal ajal arvesse majanduslikke tegureid, näiteks tootlikkust; kas tööandjad järgivad miinimumpalga eeskirju ( 33 ) . See sõltub veel ka sellest, kas sotsiaalpartnerite kaasamist toetatakse ja kas on olemas kollektiivläbirääkimiste süsteem, mis täiendab seadusjärgse miinimumpalga kehtestamist. ELi meetmed peaksid muu hulgas toetama vajalikke parandusi neis valdkondades.

4.1.4. Liikmesriikides, kus miinimumpalga kehtestamise eest vastutavad sotsiaalpartnerid, ulatub selliste kokkulepetega ametlikult hõlmamata töötajate osakaal 2 %-st Austrias ligikaudu 10 %-ni Rootsis, Soomes ja Itaalias ning umbes 20 %-ni Taanis. Rootsi ja Taani puhul tuleks meeles pidada, et enamik töötajaid, kes ei ole ametlikult miinimumpalgaga kaetud, on kas kõrgepalgalised ja kõrgelt kvalifitseeritud töötajad, kes teenivad tunduvalt üle ühiselt kokkulepitud miinimumpalga, või üliõpilastest töötajad või muud tööturule sisenevad noored. Kuigi tööandjatel selline kohustus puudub, kohaldavad nad tegelikult sageli sektoripõhist miinimumpalka ka töötajatele, kes ei ole ametlikult miinimumpalgaga kaetud. Itaalias aga ei ole sellega hõlmatud need, kes on kas mitteametlikud töötajad või iseseisvad töötajad, kes teevad igal konkreetsel juhul määratud tingimuste alusel juhutöid, eelkõige noored töötajad.

4.1.5. Euroopa Komisjon, nõukogu ja Euroopa sotsiaalpartnerid on kõik rõhutanud sotsiaaldialoogi edendamise ja sotsiaalpartnerite autonoomia austamise tähtsust ning kutsunud liikmesriike üles toetama riikliku sotsiaaldialoogi parandamist ja toimimist ( 34 ) . Võimalik miinimumpalga algatus ei tohi nõrgestada üheski liikmesriigis kollektiivläbirääkimiste süsteeme, näiteks vähendades sotsiaalpartnerite kontrolli palkade üle.

4.2. Riiklikud palgakujundussüsteemid / Euroopa Liidu institutsioonid

4.2.1. Miinimumpalga kujundamise süsteemid ning sotsiaalpartnerite roll ja suutlikkus erinevad liikmesriigiti märkimisväärselt riiklike tavade, majanduslike ja sotsiaalsete tegurite ning riikliku poliitika- ja põhiseadusraamistiku erinevuste tõttu.

4.2.2. Mõnes liikmesriigis on otsustatud seadusjärgse miinimumpalga kasuks, mille puhul peavad palgad vastama vähemalt seadusega kindlaksmääratud miinimumtasemele. Neis riikides võib sotsiaalpartnerite abil olla kehtestatud (kõrgem) sektoripõhine ja sektoriülene miinimumpalk. Teistes riikides ei ole seadusjärgset miinimumpalka ning kollektiivlepingute kohaselt määravad sotsiaalpartnerid ainuisikuliselt või peamise otsustajana riikliku, valdkondliku ja/või ettevõtte tasandi palga.

4.2.3. Seadusjärgse miinimumpalgaga liikmesriikides laieneb selle kate tavaliselt enamikule töötajatest; siiski on teatavatel juhtudel lubatud erandid konkreetsetes kategooriates, mis tähendab, et need töötajad teenivad seadusjärgsest miinimumpalgast vähem. Lisaks kohaldatakse 11 liikmesriigis teatavatele töötajarühmadele erimäärasid ( 35 ) . Selliseid määrasid kohaldatakse peamiselt noortele või vähemkogenud töötajatele ja/või õpipoistele, kuid neid võidakse kohaldada muu hulgas ka lihttöölistele ja puuetega inimestele. Mõnes riigis on sätestanud ka kõrgem palgatase sõltuvalt töötaja oskustest ( 36 ) . Nagu komisjon märkis, võivad katvuse puudujäägid mõjutada negatiivselt kõnealuseid töötajaid ja majandust tervikuna. Nende erandite ja ka töötajate laiema hõlmatuse mõju tuleb hinnata, et mõista erinevaid riiklikke lähenemisviise ning nii väljajätmiste võimalikke põhjuseid kui ka mõju.

4.2.4. Seadusjärgse miinimumpalgata riikides kohaldatakse miinimumpalka ainult nendele töötajatele, kes on hõlmatud kollektiivlepingutega. Kuigi enamikus neis riikides kasutatakse kollektiivläbirääkimisi väga ulatuslikult (üle 80 %), jäävad mõnel juhul osa töötajatest hõlmamata ( 37 )

4.2.5. Seadusjärgse miinimumpalga õigluse hindamisel on väga tähtis element piisavus ning see, kas miinimumpalk tagaks töötajatele ja nende peredele inimväärse elatustaseme. Arvesse tuleks võtta ka selle taset võrreldes üldise palgajaotusega riigis. Komitee töötajate rühm ja Euroopa mitmekesisuse rühm on seisukohal, et ELi ühised kriteeriumid inimväärset elatustaset tagava alammäära kohta oleksid teretulnud. Sellise määra kehtestamiseks on palju võimalusi, näiteks kasutada võrdlusostukorvi, mille sisu pakub rohkem kui pelka toimetulekut, ja/või määrata selline määr protsendina täistööaja mediaanpalgast või täistööaja keskmisest brutopalgast. Vaja on lisaarutelu selle üle, millised need määrad võiksid olla ja kuidas neid järk-järgult saavutada. Tööandjate rühm on seisukohal, et määrade teemat ei tohi lahendada ELi meetmetega, kuna ELil puudub pädevus palgatasemete valdkonnas kooskõlas Euroopa Kohtu otsustega ( 38 ) . Tähtis on tagada, et seadusjärgse miinimumpalga läbivaatamisel hinnatakse selle piisavust ja läbivaatamise korrapärasust ning et oleks olemas selge, sotsiaalpartnereid täielikult kaasav menetlus.

4.2.6. Euroopa Nõukogu Euroopa sotsiaalõiguste komitee kohaselt ei piirdu inimväärse elatustaseme mõiste pelgalt materiaalsete põhivajadustega, nagu toit, rõivad ja eluase, vaid hõlmab kultuuri-, haridus- ja ühiskondlikus tegevuses osalemiseks vajalikke ressursse. Komitee hiljutistes järeldustes ( 39 ) leiti, et miinimumpalga tase eri liikmesriikides ei taga töötajatele ega nende peredele inimväärse elatustaseme.

4.2.7. Mitu liikmesriiki lubavad praegu tööandjatel seadusjärgsest miinimumpalgast mahaarvamisi teha (nt vahendite purunemise või soetamise eest) või lisada palgaarvestusse lisamakseid (nt ületunnid, preemiad). Euroopa sotsiaalsete õiguste komitee ning ÜRO ja ILO järelevalveasutused on otsustanud, et mõnes liikmesriigis jäetakse töötajad ilma õigusest saada õiglast töötasu.

4.3. Sotsiaalpartnerite roll seadusjärgse miinimumpalga kujundamise süsteemides

4.3.1. Sotsiaalpartnerite kaasamine seadusjärgse miinimumpalga kujundamise süsteemidesse erineb suuresti. Mõnes riigis on valitsus kahjuks teinud ühepoolseid otsuseid miinimumpalga kohta, ilma sotsiaalpartnereid asjakohaselt kaasamata või nendega konsulteerimata.

4.3.2. Sotsiaalpartneritega õigeaegset ja asjakohast konsulteerimist võimaldavad mehhanismid aitavad tagada erinevate majandus- ja tööturuolukordade arvesse võtmise. Samuti võivad need aidata kaasa kokkulepete sõlmimisele asjaomaste riigiasutuste ja sotsiaalpartnerite vahel ning tööandjate ja töötajate vajadustega arvestavad tasakaalustatud tulemused.

4.3.3. Läbipaistvate, selgete ja stabiilsete kriteeriumide olemasolu seadusjärgse miinimumpalga kohandamisel, eesmärgiga tagada selle piisavus ja võttes samal ajal arvesse majanduslikke tegureid, aitab parandada arusaamist ja prognoositavust tööandjate, töötajate ja nende esindajate jaoks. Kahjuks mõnes liikmesriigis need kriteeriumid puuduvad.

4.3.4. Sotsiaalpartnerid tuleks kaasata seadusjärgset miinimumpalka käsitlevatesse konsultatsioonidesse tööandjate ja töötajate vajadusi arvestavalt ja asjakohasel viisil, sealhulgas selleks, et teha kindlaks piisavat taset määratlevad asjakohased kriteeriumid ja hinnata võimalike kohanduste vajadust. Lisaks võib ELi ja liikmesriikide toetus riiklike sotsiaalpartnerite pädevuse suurendamiseks aidata neil osaleda kollektiivläbirääkimistel, vajaduse korral ka palkade kindlaksmääramisel, ning seadusjärgse miinimumpalga üle peetavates aruteludes.

4.4. Kollektiivläbirääkimiste roll miinimumpalga kujundamisel

4.4.1. Sotsiaalpartneritega läbi räägitud palgad põhinevad nendevahelisel tasakaalustatud kokkuleppel, mis on tähtis mõlema poole õiglase palga tagamiseks. Kuuest riigist, kus miinimumpalk on kindlaks määratud valdkondlike kollektiivläbirääkimistega, kuulub viis riikide hulka, kus kollektiivläbirääkimiste osa on suurim.

4.4.2. Komitee peab tervitatavaks, et ühegi komisjoni algatuse eesmärk ei ole kehtestada seadusjärgset miinimumpalka riikides, kus kollektiivläbirääkimistega kaetus on suur ja palgakujundus toimub eranditult nende kaudu ( 40 ) . See arusaam kajastab tõsiasja, et riiklikul tasandil langetatud valiku kohaselt sobivad palgapoliitikat ja -mehhanisme kõige paremini kujundama ja rakendama sotsiaalpartnerid, kelle autonoomiat ja kelle valitud tasandit tuleb täielikult austada.

4.4.3. Kollektiivläbirääkimised on palgataseme kindlaksmääramisel ülitähtsad ka paljudes seadusjärgse miinimumpalgaga riikides ja seal läbiräägitud kokkulepetes on määrad sageli valitsuse kehtestatust paremad.

4.5. Vajadus toetada ja edendada liikmesriikides kollektiivläbirääkimisi

4.5.1. Seadusjärgse miinimumpalga mõju ja suurus sõltub sellest, kuidas see suhestub muu poliitika ja tööturuasutustega. Selline suhe esineb näiteks miinimumpalga ja kollektiivläbirääkimiste vahel. Kollektiivläbirääkimiste suhteline tugevus eri riikides on üks peamisi tegureid, mis määrab doominoefekti olemasolu ja ulatuse ( 41 )

4.5.2. Hästitoimivad kollektiivläbirääkimiste süsteemid toetavad kõigi töötajate suuremat tööhõivet ja väiksemat tööpuudust. Läbirääkijatevaheline kooskõlastamine aitab sotsiaalpartneritel võtta arvesse majandustsükli olukorda ja palgakokkulepete makromajanduslikku mõju konkurentsivõimele ( 42 )

4.5.3. Ühinemisvabaduse õigus, organiseerumisõigus ja kollektiivläbirääkimiste õigus on põhiõigused, mis on sätestatud inimõigusi käsitlevates rahvusvahelistes ja Euroopa õigusaktides. Kõik liikmesriigid on ratifitseerinud ILO konventsiooni nr 87 ühinemisvabaduse ja organiseerumisõiguse kaitse kohta ning ILO konventsiooni nr 98 organiseerumisõiguse ja kollektiivläbirääkimiste kohta. Kollektiivläbirääkimistega kaetuse tase ja ulatus on liikmesriigiti väga erinev, moodustades Leedus vaid 7 % ja ulatudes 98 %-ni Austrias. Alates 2000. aastast on kollektiivläbirääkimistega kaetus langenud 22 liikmesriigis ja hinnanguliselt hõlmavad kollektiivlepingud nüüd vähemalt 3,3 miljonit töötajat vähem.

4.5.4. OECD aruande kohaselt ollakse kollektiivläbirääkimistel jätkuvalt silmitsi vanade probleemidega (nt vähenev kollektiivläbirääkimistega kaetus ja väiksem ametiühingutesse kuulumise määr), kuid on ka uusi, näiteks on üha arvukamalt ebatüüpilises töösuhtes töötajaid (st ajutiselt osaajaga ja füüsilisest isikust ettevõtjad), kellel ei pruugi olla ligipääsu kollektiivläbirääkimistele ( 43 ) . Kollektiivläbirääkimistega kaetus on majandus- ja sotsiaalkriisi algusest saati langenud peaaegu kõigis liikmesriikides ( 44 ) , põhjustades paljude riikide palgaläbirääkimiste süsteemides muudatusi ja hoogustades teistes detsentraliseerimise poole liikumist veelgi. See oli tingitud riikide erinevast olukorrast ja mõnel juhul ELi meetmetest, mis seati majanduse päästmisel tingimuseks.

4.5.5. Komitee on sageli tõstnud esile uute ja paindlike töövormide tekitatud probleeme, näiteks võivad paljud töötajad jääda väljapoole kollektiivläbirääkimiste struktuuri ja ametiühingute esindatust. Samuti on komitee rõhutanud vajadust tugevdada sotsiaaldialoogi ja kollektiivläbirääkimiste rolli, pakkudes muu hulgas ELi toetust suutlikkuse suurendamise, toetava ja soodustava riikliku raamistiku, tööandjate ja töötajate organiseerumise tugevdamise ning hästitoimivate kollektiivläbirääkimiste süsteemide tagamise jaoks ( 45 )

4.5.6. Samuti tuleb austada ja edendada ühinemisvabadust ja organiseerumisõigust. On tähtis, et nii riiklikul kui ka ELi tasandil toimuks arutelu selle üle, kuidas tagada, et töötajatel oleks juurdepääs ametiühingutele ning nad saaksid kasutada oma organiseerumis- ja kollektiivse tegutsemise õigust.

4.5.7. Komitee kiidab komisjoni tõdemuse eest, et ELi meetmete abil saab edendada kollektiivläbirääkimiste rolli piisava miinimumpalga ja sellega kaetuse toetuseks. Kollektiivläbirääkimisi toetavad meetmed võiks lisada miinimumpalka käsitlevatesse ELi meetmetesse, austades samas erinevaid riiklikke töösuhete süsteeme. See on kooskõlas komitee varasemate soovitustega, milles kutsuti üles tugevdama kollektiivläbirääkimisi ja sotsiaaldialoogi.

5. Sidusrühmade panus: virtuaalsed riikide külastused ja avalik arutelu

5.1. Külastuste ülevaade/taust

5.1.1. Arvamuse ettevalmistamisel oli komitee jaoks oluline teada saada asjaomaste sidusrühmade seisukohad riiklikul ja Euroopa tasandil. Selle saavutamiseks oli kavandatud mitu riikide külastust ning avalik arutelu ELi tasandi osalejatega. Riikide külastusteks valiti välja viis liikmesriiki (Saksamaa, Poola, Rumeenia, Hispaania ja Rootsi), võttes aluseks miinimumpalka kehtestavate asutuste kriteeriumid ELi liikmesriikides, mis Euroopa Komisjon tegi kindlaks sotsiaalpartneritega konsulteerimise esimeses etapis. Arutelud olid kavas valitsuse, riiklike palgakujundusasutuste, riiklike sotsiaalpartnerite ja vaesuse vastu võitlevate organisatsioonide esindajatega. COVID-19 pandeemia puhkemise tõttu ei saanud külastusi korraldada ja need asendati poolstruktureeritud küsimustikuga ning sellejärgsete videokonverentsidega asjaomaste sidusrühmade osalusel.

5.2. Videokonverentside kokkuvõte

5.2.1. Suurimat muret ja vastuseisu miinimumpalka käsitlevale ELi seadusandlikule algatusele väljendasid Rootsi esindajad, kelle hulgas valitses üldine üksmeel, et ELil ei ole pädevust palgaküsimustes meetmeid võtta. Rootsi sotsiaalpartnerite ühine hirm on see, et ELi algatus kahjustaks muu hulgas riiklikke palgaläbirääkimiste traditsioone ja rikuks sotsiaalpartnerite autonoomiat. Selle asemel tegid nad ettepaneku sotsiaaldialoogi ja kollektiivläbirääkimisi edendavate mittesiduvate algatuste kohta, rõhutades samas, et riiklikud süsteemid on aastakümnete pikkuse arengu tulemus ja neid ei saa ühest riigist teise üle kanda. Rootsis on kollektiivläbirääkimistega kaetus 90 % ja alla 1 % töötajatest teenivad vähem kui 60 % mediaanpalgast ( 46 ) . Rootsi valitsuse esindaja toetas sotsiaalpartnerite seisukohti ja märkis, et ELil on oluline roll tööhõive suurendamisele ja sotsiaalse arengu parandamisele kaasaaitamises. Sotsiaalsete probleemide käsitlemine on oluline liidu ühtekuuluvuse ja siseturu jaoks. Kuid nad ei leia, et õiguslikult siduv algatus, sealhulgas direktiiv, oleks õige samm, ning märkisid, et ELi algatusega ei tohi kaasneda nõue, et liikmesriigid kehtestaksid üldiselt kohaldatavad kollektiivlepingud või seadusjärgse miinimumpalga.

5.2.2. Ülejäänud nelja riigi ametiühingud ja kodanikuühiskonna organisatsioonid pooldasid ELi tasandi meetmeid ja mõned mainisid isegi, et see võiks toimuda raamdirektiivi vormis. Sellist algatust toetavad argumendid hõlmavad järgmist: võimalus koordineerida rahvusvahelist palgapoliitikat, võidelda sotsiaalse dumpingu vastu, edendada palkade ühtlustamist, vähendada palgavaesust, pakkuda kaitset kollektiivlepingutega hõlmamata töötajatele, vältida haavatavate töötajate rühmade, näiteks rändajate ärakasutamist, aidata kaasa soolise palgalõhe vähendamisele. Mõned esindajad osutasid ka võimalusele kehtestada ELi ühised kriteeriumid piisava miinimumpalga miinimumkünniste kohta, näiteks kasutades võrdlusostukorvi ja põhiteenuseid, mida igaüks vajab. Mitu esindajat märkisid ka, et miinimumpalka käsitleva ELi algatusega peaksid kaasnema muudki meetmed, eelkõige direktiiv piisava miinimumsissetuleku kohta ning algatus sotsiaaldialoogi rolli ja ametiühingute esindatuse tugevdamise kohta.

5.2.3. Kolme riigi ( 47 ) tööandjate organisatsioonid väljendasid muret või vastuseisu siduvatele meetmetele. Mõni märkis sõnaselgelt, et ELi toimimise lepingu artikli 153 kohaselt ei ole ELil pädevust palkade valdkonnas ning et arutelu peaks keskenduma sellele, kuidas tõhustada Euroopa poolaasta protsessi. Tööandjate organisatsioonid olid seadusandliku algatuse vastu, kuna see sekkuks riiklikesse palgakujundussüsteemidesse ning mõjutaks negatiivselt liikmesriikide konkurentsivõimet ja tööhõivet, aga ka töötute integreerimist tööturule. Samuti juhtisid nad tähelepanu asjaolule, et arutelusid miinimumpalga üle ei saa vaadelda eraldi laiematest tööturgu mõjutavatest küsimustest, sealhulgas sotsiaalkindlustussüsteemidest. Mõnes riigis väljendasid tööandjate esindajad muret seoses seadusjärgse miinimumpalga tõusu põhinemisega valitsuse poliitilistel otsustel miinimumpalka tõsta, ilma et võetaks arvesse majanduslikke tegureid. Ühes riigis mainiti ka seda, et riigipõhistes soovitustes juhiti tähelepanu asjaolule, et miinimumpalga tõus mõjutab negatiivselt konkurentsivõimet. Ühes riigis nimetati võimaliku vahendina mittesiduvat soovitust ning märgiti, et kollektiivläbirääkimiste tugevdamine on riigi tasandi küsimus ja selleks on vaja ELi toetust, eelkõige seoses sotsiaalpartnerite suutlikkuse suurendamisega.

5.2.4. Valitsuse esindajad ei väljendanud sama sirgjoonelist seisukohta kui sotsiaalpartnerid ja kodanikuühiskonna organisatsioonid. Kuigi mõni pidas tervitatavaks raamalgatuse edendamist seda täpsemalt määratlemata (Saksamaa), toetasid teised raamdirektiivi (Hispaania). Järgmiste sammudega seoses kinnitasid Saksamaa esindajad, et eesistujariik Saksamaa soovib toetada käimasolevat protsessi 2020. aasta teisel poolel.

5.3. Avalik arutelu

5.3.1. 25. juunil toimus veebipõhine avalik arutelu, millel osalesid Euroopa Komisjoni tööhõive ja sotsiaalsõiguste volinik Nicolas Schmit, Euroopa Parlamendi raportöör ebavõrdsuse vähendamise kohta, keskendudes eelkõige palgavaesusele, ning EPP ja S&D fraktsiooni tööhõive ja sotsiaalküsimuste koordinaatorid, Euroopa Ametiühingute Keskliit ja BusinessEurope ning sotsiaalplatvorm. Komisjon kordas oma kavatsust esitada õigusakt õiglase miinimumpalga kohta Euroopas. Selles peetakse silmas sotsiaalpartnerite autonoomiat, riiklikke kollektiivläbirääkimiste süsteeme ja mittesekkumist hästi toimivatesse kollektiivläbirääkimiste süsteemidesse. Samuti tunnistas ta, et õiglase miinimumpalga teema on keeruline ja vastuoluline. Kolm parlamendiliiget olid poliitilisel üksmeelel, et EL peab võtma meetmeid selle nimel, et tagada Euroopa töötajatele inimväärne elatustase ja võidelda palgavaesuse vastu. Euroopa sotsiaalpartnerid osalesid komisjoni konsultatsiooniprotsessi teises etapis, kuid on ilmne, et nende seisukohad ELi meetmete vajalikkuse, teostatavuse ja õigusliku aluse kohta on erinevad. Sotsiaalplatvorm rõhutas, kui oluline on nii piisav miinimumsissetulek kui ka miinimumpalk ning et miinimumpalk peab olema miinimumsissetulekust suurem.

6. Võimalus võtta ELi meetmeid

6.1. Liidu õigustik

6.1.1. Komitee märgib, et on palju ELi ja rahvusvahelisi vahendeid, mis sätestavad ja toetavad sellise õiglase tasu mõistet, mis tagab töötajatele ja nende perekondadele inimväärse elatustaseme ( 48 ) . Komitee märgib, et ELi seadusandlik algatus õiglase miinimumpalga kohta on kavas esitada Euroopa Liidu toimimise lepingu sotsiaalpoliitika jaotise alusel. See peaks olema seotud lepingu artiklis 3 sedastatud liidu eesmärkidega: edendada kõrge konkurentsivõimega sotsiaalset turumajandust, mille eesmärk on saavutada täielik tööhõive ja sotsiaalne progress, samuti kõrgetasemeline keskkonnakaitse ja keskkonna kvaliteedi parandamine.

6.1.2. Komitee tõdeb samuti, et ELi miinimumpalga algatuse õiguslik olukord on väga keeruline. ELi toimimise lepingu artikli 151 ja artikli 153 lõike 1 punkti b alusel võib EL võtta vastu õigusakte töötingimuste kohta. Lepingu kohaselt ei kohaldata artikli 153 sätteid tasustamise suhtes. Teisalt on ELi kohtupraktikas ja kehtivates direktiivides töötasu küsimust käsitletud väga olulise töötingimusena. Selles küsimuses on tugevalt erinevaid arvamusi ja komitee möönab, et komisjon peab tegutsema tasakaalustatult ja ettevaatusega.

6.1.3. ELi toimimise lepingu artikli 155 alusel on Euroopa sotsiaalpartneritel pädevus sõlmida ka kokkuleppeid sotsiaalpoliitika jaotise alusel.

6.2. Võimalik ELi algatus õiglase miinimumpalga kohta: direktiiv või nõukogu soovitus

6.2.1. Miinimumpalga puhul lasub vastutus Euroopa sotsiaalõiguste samba kohustuste täitmise eest eelkõige igal liikmesriigil. Komisjon on teinud kindlaks vajaduse ELi meetmete võtmiseks õiglase miinimumpalga küsimuses ja ka võimalused selle elluviimiseks. Kuigi enamik komitee liikmeid leiab, et selline tegevus võiks anda lisaväärtust, ei ole teised sellega nõus. Kõigi ELi tasandil võetavate meetmete puhul tuleb täielikult võtta arvesse sotsiaalpartnerite autonoomiat ja pädevuste jaotust ELi ja riikliku tasandi vahel.

6.2.2. Sotsiaalpartneritega konsulteerimise teise etapi dokumendis märgib komisjon, et kaalumisel olevad ELi õigusaktid on direktiiv ja nõukogu soovitus. Komitees ollakse eriarvamusel selles, kas artikli 153 kohaselt võetav mis tahes meede, eriti direktiiv, saab üldse õiguspärane olla, sest ELi toimimise lepingu artikli 153 lõikes 5 sätestatakse, et selle artikli sätteid ei kohaldata tasustamise suhtes. Pärast sotsiaalpartneritega konsulteerimist ja, juhul kui sotsiaalpartnerite vahel ei peeta läbirääkimisi, siis mis tahes vahendi komisjon ka valib õiglase miinimumpalga algatuse aluseks, peaks selle eesmärk olema tagada, et seadusjärgne miinimumpalk (kui see on olemas) on riigi palgajaotuse kohaselt õiglane ja tagab töötajatele õiguse saada õiglast tasu, pakkudes seega töötajatele ja nende perekondadele vähemalt inimväärse elatustaseme. Arvesse tuleks võtta ka olulisi majanduslikke aspekte, näiteks tootlikkust.

6.2.3. Komisjoni arvates on võimalikud nii seadusandlikud kui ka muud kui seadusandlikud vahendid ning ta leiab, et direktiiv töötingimuste valdkonnas jätaks liikmesriikide otsustada, kuidas rakendada täidetavaid miinimumnõudeid ja menetluslikke kohustusi. Komisjon märgib samuti, et ettepaneku esitamisel nõukogu soovituse kohta saaks selle rakendamist jälgida Euroopa poolaastasse integreeritud sihtotstarbelise võrdlusanalüüsi raamistiku abil. Selle raames saaks muu hulgas arutada ja jälgida tõhusa seadusjärgse palgakujundussüsteemi mehhanisme, sotsiaalpartnerite kaasamist ja piisavust.

6.3. Riigihangete kasutamine

6.3.1. Riigihanked on vahend, mille kaudu ELi ja liikmesriikide avaliku sektori asutused saavad edendada inimväärset palka, õiglaseid töötingimusi ja kollektiivläbirääkimisi, püüdes samal ajal saavutada majanduslikke, kvaliteetsete teenuste osutamise ja avaliku huvi eesmärke. See on võimalik ILO konventsiooni nr 94 (tööõigusklauslid riigihankelepingutes) kohaselt, kasutades paremini ära kehtivate ELi riigihankealaste õigusaktide sotsiaalseid kriteeriume.

6.3.2. Veel üks tõhus viis kollektiivläbirääkimiste toetamiseks kogu ELis oleks lisada ELi riigihanke-eeskirjadesse kollektiivläbirääkimiste klauslid, millega nõutakse, et kõigi riigihankelepingute sõlmimise tingimus on õigus pidada kollektiivläbirääkimisi ja sõlmida kollektiivlepinguid.

6.4. Parem andmete kogumine

6.4.1. EL saaks liikmesriike abistada mitmes valdkonnas, kogudes andmeid ja aidates sotsiaalpartneritega konsulteerides töötada välja näitajaid ja jõustamisvahendeid, mis on seotud seadusjärgse miinimumpalga arengusuundumustega.

Brüssel, 18. september 2020 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Luca JAHIER

(1) ELT C 125, 21.4.2017, lk 10.

(2) ELT C 97, 24.3.2020, lk 32.

(3) ELT C 190, 5.6.2019, lk 1.

(4) https://ec.europa.eu/info/business-economy-euro/economic-performance-and-forecasts/economic-forecasts/spring-2020-economic-forecast-deep-and-uneven-recession-uncertain-recovery_en.

(5) Eurofound (2020), Elamine, töötamine ja COVID-19: esimesed järeldused – aprill 2020, Dublin.

(6) Vt joonealune märkus 5.

(7) Euroopa sotsiaalõiguste samba 6. põhimõte.

(8) Liit, mis seab kõrgemad sihid. Poliitilised suunised järgmisele Euroopa Komisjonile (2019–2024).

(9) Vt joonealune märkus 1.

(10) Eurofound „Minimum wages in 2019: Annual review“ (Miinimumpalgad 2019. aastal – aastaülevaade).

(11) B. Galgóczi ja J. Drahokoupil, Galgóczi, „Condemned to be left behind? Can Central and Eastern Europe emerge from its low-wage model?“ (Mõistetud sabas sörkima. Kas Kesk- ja Ida-Euroopa väljub madalapalgalisest mudelist?), ETUI, 2017.

(12) Miinimumpalka saavad töötajad võivad leibkonna koosseisust tingituna vajada vastuvõetava elatustaseme saavutamiseks toetust muudest sotsiaalkindlustussüsteemidest, tööga seotud hüvitisi ja/või maksukrediiti või maksusoodustusi.

(13) Eurofound (2019) „Minimum wage in 2019 – Annual review“ (Miinimumpalgad 2019. aastal – aastaülevaade).

(14) „Statutory Minimum Wages in the EU: Institutional Settings and Macroeconomic Implications“, IZA poliitikadokument nr 124, veebruar 2017 (Seadusjärgne miinimumpalk ELis: institutsioonilised tingimused ja makromajanduslik mõju).

(15) Eurofound (2017), „In work poverty in the EU“ (Palgavaesus ELis).

(16) Kindlaks tehti viis kaudsete meetmete kategooriat, mis võivad aidata vähendada palgavaesust: taskukohane lapsehoiuteenus; paindlik tööaja korraldus; edutamise toetamise või inimeste oskuste täiendamise meetmed; madalapalgaliste elatustaset parandada aitavad meetmed; kaasavat töökeskkonda luua aitavad meetmed, et parandada sisserändajate, puuetega inimeste või muude ebasoodsas olukorras olevate töötajarühmade võimalusi (vt lk 41).

(17) ELT C 190, 5.6.2019, lk 1 (See arvamus ei pälvinud tööandjate rühma toetust, vt komitee arvamusele lisatud vastuarvamus).

(18) Vt komitee arvamusele lisatud vastuarvamust (ELT C 190, 5.6.2019, lk 1).

(19) Vt joonealune märkus 2.

(20) Moodustab 60 % riigi ekvivalentsest mediaansissetulekust pärast sotsiaalseid siirdeid.

(21) See on kooskõlas komitee 2019. aasta arvamusega „Euroopa raamdirektiiv piisava miinimumsissetuleku tagamiseks“ (ELT C 190, 5.6.2019, lk 1), vt joonealune märkus 13.

(22) Eurofound (2019), „Minimum wages in 2019: Annual review“ (Miinimumpalgad 2019. aastal – aastaülevaade).

(23) ELi toimimise lepingu artikli 154 kohane sotsiaalpartneritega konsulteerimise teine etapp seoses võimalike meetmetega õiglaste miinimumpalkadega seotud probleemide lahendamiseks.

(24) „Disparities in minimum wages across Europe“ (Miinimumpalga erinevused Euroopas), Eurostat 3.2.2020 https://ec.europa.eu/eurostat/web/products-eurostat-news/-/DDN-20200203-2.

(25) Sotsiaalpartneritega konsulteerimise teise etapi kohta koostatud dokument.

(26) Sotsiaalpartneritega konsulteerimise esimeses etapis saadud teave (lk 2), mis viitab Eurostati töötasu struktuuri uuringule ja EU-SILC uuringule (allmärkused 6 ja 7).

(27) Eurofound (2019) „Upward convergence in employment and socioeconomic factors“ (Majanduslike ja sotsiaal-majanduslike tegurite ülespoole ühtlustumine).

(28) „Good Jobs for All in a Changing World of Work, The OECD Jobs Strategy“ (Head töökohad kõigile muutuval tööturul, OECD tööhõivestrateegia).

(29) Dube, „The impact of minimum wages – review of the international evidence“ (Miinimumpalga mõju: ülevaade rahvusvahelistest tõenditest), 2019, London: HM Treasury: https://www.gov.uk/government/publications/impacts-of-minimum-wages-review-of-the-international-evidence; A.oGodøy, M.oReich, „Minimum Wage Effects in Low-Wage Areas“ (Miinimumpalga mõju madalapalgalistes piirkondades), IRLE töödokument 106-19, juuni 2019.

(30) ILO konventsioonide ja soovituste kohaldamise eksperdikomisjon (2014), „General Survey on Minimum Wage Systems“ (Miinimumpalgasüsteemide ülduuring), punkt 68.

(31) Minimum Wage Fixing Convention (Miinimumpalga kindlaksmääramise konventsioon), 1970 (nr 131) https://www.ilo.org/dyn/normlex/en/f?p=NORMLEXPUB:12100:0::NO::P12100_ILO_CODE:C131.

(32) Bulgaaria, Hispaania, Leedu, Läti, Madalmaad, Malta, Portugal, Prantsusmaa, Rumeenia ja Sloveenia.

(33) ILO Minimum Wage Policy Guide (ILO miinimumpalgapoliitika suunised).

(34) Vt nõukogu järeldused „Tugeva sotsiaaldialoogi uus algus“ http://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-10449-2016-INIT/et/pdf, nõukogu eesistujariigi, komisjoni ja sotsiaalpartnerite neljapoolne avaldus https://ec.europa.eu/social/main.jsp?langId=en&catId=89&newsId=2562.

(35) Belgia, Hispaania, Iirimaa, Leedu, Luksemburg, Madalmaad, Malta, Portugal, Prantsusmaa, Rumeenia ja Ungari.

(36) Vt joonealune märkus 22.

(37) Vt joonealune märkus 22.

(38) Euroopa Kohtu kohtuasi C-268/06 Impact.

(39) https://www.coe.int/en/web/european-social-charter/-/protection-of-workers-rights-in-europe-shortcomings-found-but-also-positive-developments-in-certain-areas.

(40) https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/et/fs_20_51.

(41) Grimshaw, D., Bosch, G. ja Rubery, J. (2013), „Minimum wages and collective bargaining: what types of pay bargaining can foster positive pay equity outcomes?“ (Miinimumpalk ja kollektiivläbirääkimised: mis liiki palgaläbirääkimised võivad positiivselt soodustada palga võrdsust?) British Journal of Industrial Relations, D OI 10.1111 / bji r.12021.

(42) OECD: Negotiating our way up: Collective bargaining in a changing world of work.

(43) Vt joonealune märkus 42.

(44) Eurofound: „Developments in collectively agreed pay 2000–2017“ (Kollektiivselt kokkulepitava tasuga seotud suundumused 2000.–2017. aastal) – 1. lisa https://www.eurofound.europa.eu/sites/default/files/ef_publication/field_ef_document/ef18049en.pdf.

(45) ELT C 303, 19.8.2016, lk 54, ELT C 434, 15.12.2017, lk 30, ELT C 13, 15.1.2016, lk 161, ELT C 125, 21.4.2017, p 10.

(46) Vaesuse vastu võitleva kodanikuühiskonna organisatsiooni EAPN SE kirjaliku panuse kohaselt oli oluline, et EL töötaks miinimumpalga reguleeriva süsteemi loomise nimel igas liikmesriigis, kuid sama oluline oli austada neid riike, kellel on miinimumpalga reguleerimiseks kollektiivläbirääkimiste süsteem.

(47) Hispaania tööandjate organisatsioon CEOE ei saanud riigi videokõnes osaleda, kuid väljendas samu seisukohti kirjalikult.

(48) Ühenduse 1989. aasta harta töötajate sotsiaalsete põhiõiguste kohta http://aei.pitt.edu/4629/1/4629.pdf; inimõiguste ülddeklaratsiooni artikli 23 lõige 3 https://www.ohchr.org/EN/UDHR/Documents/UDHR_Translations/est.pdf; majanduslike, sotsiaalsete ja kultuuriliste õiguste rahvusvahelise pakti artikkel 7, https://www.ohchr.org/en/professionalinterest/pages/cescr.aspx; Euroopa Nõukogu 1961. aasta Euroopa sotsiaalharta artikli 4 lõige 1; ÜRO kestliku arengu eesmärgid, eriti eesmärgid nr 1, 8 ja 10; ILO 1949. aasta konventsioon töötasu kaitse kohta (nr 95); Euroopa sotsiaalharta artikli 4 lõige 5; ILO 1992. aasta konventsioon töötajate nõuete kaitse kohta (tööandja maksejõetus) (nr 173); Euroopa sotsiaalharta (muudetud 1996. aastal) artikkel 25 https://www.coe.int/en/web/conventions/full-list/-/conventions/rms/090000168007cf93.