Seepärast kohaldatakse direktiivi kõigi tasu eest osutatavate kaupade ja teenuste (sh eeskätt tervishoiuteenused ) suhtes, välja arvatud need, mis on selle reguleerimisalast selgelt välja jäetud, st haridusteenused ning meedia ja reklaami sisu. Lisaks ei kuulu direktiivi reguleerimisalasse avaliku sektori meetmed, mis nõuavad avaliku võimu teostamist (nt politsei poolt) ilma mingisugusegi „teenuse” pakkumiseta.

Tegevuse majanduslik olemus ei sõltu teenuse osutaja või kõnealuse teenuse riiklikust õiguslikust seisundist. Kohus on näiteks leidnud, et usurühmituse või ideoloogilise kogukonna liikmete tegevus võib endast kujutada majandustegevust, nagu ka harrastusspordi ühingu tegevus .

Direktiivi põhjenduses 11 on märgitud, et teenustena käsitletakse teenuseid Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 57 tähenduses. Vastavalt kõnealusele sättele ja Euroopa Liidu Kohtu asjaomasele kohtupraktikale peab teenus kujutama endast majandustegevust, st seda tuleb tavaliselt osutada tasu eest.

Direktiivi artiklis 3 on sätestatud, et seda kohaldatakse kõigi isikute suhtes, kes pakuvad avalikkusele kättesaadavaid kaupu ja teenuseid, mida pakutakse väljaspool era- ja perekonnaelu valdkondi. See hõlmab nii avalikku kui ka erasektorit, avalik-õiguslikud organid kaasa arvatud.

Komisjon on saanud kodanikelt mitmeid kaebusi, millest enamik käsitleb väidetava diskrimineerimise üksikjuhtumeid seoses eraõiguslike poolte vaheliste tehingutega, mis ei hõlma liikmesriike. Need juhtumid ei käsitle nõuetele mittevastavat direktiivi ülevõtmist või kohaldamist liikmesriigi poolt. Sellistes olukordades on õiguskaitsevahendid kättesaadavad üksnes liikmesriigi õiguse alusel ja liikmesriikide kohtute kaudu. Pooleli ei ole ühtegi rikkumismenetlust, mis oleks algatatud kaebuse alusel, mis osutab nõuetele mittevastavale direktiivi ülevõtmisele või rakendamisele liikmesriikide poolt.

Kõnealuste hindamiste tulemusena tõstatati 17 liikmesriigi puhul küsimusi. 11 liikmesriigi esitatud teabest selgus, et ülevõttev õigusakt oli piisavalt selge ja nõuetele vastav või seda muudeti vastavalt direktiivile. Kuue liikmesriigiga jätkub tihe dialoog direktiivi piisava rakendamise üle . Peamiselt põhjustab probleeme siseriiklike õigusaktide piiratud reguleerimisala. Näiteks mõistetakse liialt kitsalt mõistet „kaubad ja teenused, mis on avalikkusele kättesaadavad ja mida pakutakse väljaspool era- ja perekonnaelu valdkondi”, või siis hõlmab kaitse tarbijaid üksnes kui teenusesaajaid. Teine korduv probleem on liiga laiad võimalused ebavõrdse kohtlemise põhjendamiseks direktiivi artikli 4 lõike 5 alusel, mis võib tuua kaasa põhjendamatu ebavõrdse kohtlemise sama teenuse hinnakujundusel (näiteks ööklubidesse või spordiüritustele sissepääsu tasud või autorendi hinnad). Mõned probleemid seonduvad asjaoluga, et teenuste osutamisel pakutakse seoses raseduse ja emadusega ebapiisavat kaitset, või hüvitise saamise õiguse ebapiisava reguleerimisalaga, näiteks seetõttu, et puudub õigus saada hüvitist mittemateriaalse kahju eest.

Komisjon on kontrollinud riiklike rakendusaktide vastavust direktiivile. Riiklike õigusaktide läbivaatamine ja direktiivi praktilise kohaldamisega seotud kogemused näitavad, et direktiivi rakendamisel on endiselt probleeme. Eelkõige seonduvad need artikli 4 lõikes 5 sätestatud erandiga, millega lubatakse teatavatel tingimustel kaupade ja teenuste pakkumist ainult või peamiselt ühe sugupoole esindajatele.

Meeste ja naiste võrdõiguslikkus on üks Euroopa Liidu aluspõhimõtetest. Nii ELi aluslepingute kui ka Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga on keelatud mis tahes sooline diskrimineerimine ning nõutud meeste ja naiste võrdõiguslikkuse tagamine kõigis valdkondades.

3.2 Mõiste „avalikkusele kättesaadavad kaubad ja teenused, mida pakutakse väljaspool era- ja perekonnaelu valdkondi”

Direktiiviga on ette nähtud meeste ja naiste võrdne kohtlemine seoses kaupade ja teenuste kättesaadavusega. Seejuures on täpsustatud, et käsitletakse kaupu ja teenuseid, mis on „avalikkusele kättesaadavad” ning mida „pakutakse väljaspool era- ja perekonnaelu valdkondi” (artikli 3 lõige 1). Direktiivi täpne reguleerimisala võib tekitada küsimusi, mis võivad eeskätt mõjutada Euroopa Kohtu otsuseid.

Selliste teenuste mõiste, mis on „avalikkusele kättesaadavad” ning mida „pakutakse väljaspool era- ja perekonnaelu valdkondi” jätaks, vastupidi, direktiivi reguleerimisalast välja suhetega seotud tegevused, mis kuuluvad eranditult era- ja perekonnaelu sfääri ning ei ole avalikkusele kättesaadavad. Nii on see juhul, kui kaupa või teenust ei pakuta avalikus ruumis (nt ajalehekuulutusega või üldsusele kättesaadaval veebisaidil), vaid seda pakutakse piiratud isikute ringile (pereliikmed, sõbrad, kolleegid või muud tuttavad). Lisaks hõlmab väljajätmine olukordi, kus lähedus kaupade või teenuste pakkuja isiklikule sfäärile mõjutab lepingupartneri valikut rohkem kui tavapärased majanduslikud kaalutlused .

3.3 Soolise diskrimineerimise mõiste ja soo korrigeerimine

Kooskõlas Euroopa Liidu Kohtu praktikaga hõlmab meeste ja naiste võrdse kohtlemise ning soolise diskrimineerimise keelamise põhimõtte reguleerimisala ka soo korrigeerimisest tulenevat diskrimineerimist .

Ainult viis liikmesriiki on sõnaselgelt lisanud oma õigusaktidesse soo korrigeerimise kui konkreetse põhjuse diskrimineerimiseks. Teised liikmesriigid ei ole soo korrigeerimist sõnaselgelt käsitlenud, väites, et kaitse diskrimineerimise eest selles valdkonnas tuleneb soolise diskrimineerimise keelamisest Euroopa Liidu Kohtu praktika kohaselt. Näiteks on Küprose kohtud juba täpsustanud, et diskrimineerimine soo korrigeerimise alusel kuulub soolise diskrimineerimise mõiste alla. Iirimaal on sama täpsustatud tööhõive valdkonnas toimuva diskrimineerimise puhul.

Euroopa Liidu Kohus on seni käsitlenud oma otsustes üksnes soo korrigeerimist. Puudub kohtupraktika, mis käsitleks sooidentiteeti üldisemalt, nagu see on hõlmatud soolise diskrimineerimise vastase kaitsega, kuid komisjon on seisukohal, et lähenemisviis peaks sisuliselt olema sarnane.

3.4 Ahistamise määratlus

Direktiivi artikli 4 lõikes 3 on täpsustatud, et ahistamine ja seksuaalne ahistamine, nagu need on määratletud artikli 2 punktides c ja d, kujutavad endast lubamatut diskrimineerimist.

Välja ei ole toodud erilisi raskusi võrdse juurdepääsuga kaupadele ja teenustele seotud soolise ahistamise keelamise rakendamisel. Mõnes liikmesriigis on aga tekitanud küsimusi praktiline rakendamine olukordades, kus osaleb kolmandast isikust ahistaja, kes ei ole kaupade või teenuste pakkuja, ning vastutus sellises olukorras. Teenusepakkuja vastutuse küsimus kolmanda isiku poolse ahistamise korral võiks olla asjakohane eelkõige juhul, kui põhiteenus on pakkuda klientide suhtlusplatvormi, mille kasutamisel leiab aset ahistamine, näiteks internetis.

Võrdse juurdepääsuga kaupadele ja teenustele seotud ahistamise ja seksuaalse ahistamise kohta on esitatud vähe kaebusi . Teavet on vähe, sest mõnes liikmesriigis ei koguta sellekohaseid andmeid ning teistes ei tehta vahet diskrimineerimise põhjustel .

3.5 Rasedate ja emade kaitse

Artikli 4 lõike 1 punktis a on keelatud soolise diskrimineerimisena sõnaselgelt nimetatud ebasoodsam kohtlemine seoses raseduse ja emadusega. Teada ei ole antud konkreetsetest raskustest seoses rasedate ja imetavate emade kaitse rakendamisega. Siiski on kõnealuse sätte nõuetekohase ülevõtmise küsimus tõstatunud tiheda dialoogi käigus teatavate liikmesriikidega, kes on kas näinud õigusaktidega ette sõnaselge kaitse või on tuletanud kõnealuse kaitse kaudselt soolise diskrimineerimise üldisest keelamisest.

Üsna laiaulatuslikud praktilised probleemid näivad seonduvat teenusepakkujate kehtestatud piirangutega imetamisvõimalusele oma ruumides. Mõnes liikmesriigis on restoranid keelanud imetamise oma ruumides . Teistes liikmesriikides tekitab probleeme lapsevankriga juurdepääs teenustele . Üks liikmesriik on avaldanud konkreetsed suunised, mis käsitlevad imetamist seoses teenuse pakkumise või kasutamisega.

Vähemal määral on rasedate puhul teavitatud raskustest finantsteenuste ja eluaseme valdkonnas. Leedu on nimetanud laenuteenuste pakkumisest keeldumist raseduse ja sellega seoses saamata jääva tulu tõttu. Austria on teatanud kaebusest, mille esitajaks oli rase üliõpilane, kelle rendileping kiriku juhitud tudengite ühiselamuga lõpetati pärast tema rasestumist.

4.Kaupade ja teenuste kättesaadavus ainult ühe soo esindajatele või meestele ja naistele eri tingimustel

4.1 Artikli 4 lõige 5 ja selle rakendamine

Direktiivi artikli 4 lõikes 5 on sätestatud, et kõnealune direktiiv ei välista erinevat kohtlemist, kui kaupade ja teenuste pakkumisel ainult või peamiselt ühe sugupoole esindajatele on õigustatud eesmärk ning selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud. Direktiivi põhjenduses 16 on selgitatud õigustatud eesmärgi mõistet, sätestades, et kõnealune eesmärk võib olla soolise vägivalla all kannatanute kaitsmine (näiteks ühele sugupoolele mõeldud varjupaikades), privaatsuse ja kõlblusega seotud põhjused, soolise võrdõiguslikkuse või meeste või naiste huvide edendamine (näiteks ühele sugupoolele mõeldud vabatahtlikud organisatsioonid), ühinemisvabadus (ühele sugupoolele mõeldud eraklubid) ning (ühele sugupoolele mõeldud) sporditegevuse korraldamine.

Kõnealuse erandi nõuetekohane rakendamine näib olevat üks peamisi probleeme seoses direktiivi ülevõtmisega siseriiklikku õigusesse ja ka selle tõlgendamisega üksikjuhtumitel. Mitme liikmesriigi ja sidusrühma esitatud teave viitab mõningatele raskustele seoses artikli 4 lõike 5 tõlgendamise ja rakendamisega, põhjustades õiguslikku ebakindlust, kuna näib, et kõnealuse sätte tõlgendamise suhtes kohaldatakse eri lähenemisviise .

Võrdse kohtlemise põhimõtte suhtes erandi tegemist tuleb tõlgendada kitsalt . Tundub, et erand hõlmab üksnes olukordi, kus kaubad ja teenused on kättesaadavad ainult või peamiselt ühe sugupoole esindajatele, nägemata ette võimalust pakkuda kaupu ja teenuseid üldsusele. Juhul kui teenused või kaubad on kättesaadavad mõlemale sugupoolele, kohaldatakse meeste ja naiste suhtes erinevaid tingimusi.