ET Euroopa Liidu Teataja C 317/99

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, mis käsitleb bussireisijate õigusi ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 tarbijakaitseseaduse jõustamise eest vastutavate siseriiklike asutuste vahelise koostöö kohta”

KOM(2008) 817 lõplik – 2008/0237 (COD)

(2009/C 317/18)

Raportöör: Anna Maria DARMANIN

19. jaanuaril 2009. aastal otsustas nõukogu vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 71 konsulteerida Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega järgmises küsimuses:

„Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, mis käsitleb bussireisijate õigusi ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 tarbijakaitseseaduse jõustamise eest vastutavate siseriiklike asutuste vahelise koostöö kohta”

KOM(2008) 817 lõplik – 2008/0237 (COD).

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutav transpordi, energeetika, infrastruktuuri ja infoühiskonna sektsioon võttis arvamuse vastu 26. juunil 2009. aastal. Raportöör oli Anna Maria Darmanin.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 455. istungjärgul 15.–16. juulil 2009 (16. juuli istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 75, vastu hääletas 3.

1. Järeldused ja soovitused

1.1. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee tervitab bussireisijate õigusi käsitlevat Euroopa Komisjoni ettepanekut, märkides, et tegemist on laialt kasutatava transpordiliigiga, mis pakub reisijatele odavama reisivõimaluse.

1.2. Määruse ettepanekus esitatakse mitmed põhiõigused, mida tunnustatakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartas, nagu isikute vaba liikumine, mittediskrimineerimine puude alusel ja tarbijakaitse. Seega toetab komitee üldiselt komisjoni esitatud määruse ettepanekut, ent annab ka soovitusi, kuidas seda parandada.

1.3. Komitee väljendab muret mõne punkti osas, mida tuleks täpsustada, sest tekst selle praegusel kujul võib anda alust valesti tõlgendamisele. Täpsustamist vajavad järgmised küsimused.

— Puuetega isikutele teenuse pakkumise kohustuse suhtes tuleks teksti muuta selgemaks selles osas, et komisjoni peamine eesmärk on vähendada diskrimineerimist, mis on seotud reisijate teavitamisega (või teabe puudumisega) puuetega inimestele kättesaadavate teenuste kohta.

— Tuleks selgelt määratleda bussiettevõtja vastutus pagasi kaotsimineku eest ning kehtestama peaks mingisuguse registreerimissüsteemi.

— Teabe edastamine bussipeatustes pärast reisi algust on väga keeruline ning seetõttu tuleb tagada sellise teabe praktiline kättesaadavus ja edastamine.

— Bussitranspordis ei ole kohane kasutada sõna „bussijaam”, sest sageli bussijaamu ei ole, vaid on ainult bussipeatused, ning kus jaamad siiski on olemas, ei jää nad bussiettevõtja vastutusalasse.

1.4. Komitee märgib, et reisijate õigusi reguleerivate sätete laiendamine linna- ja linnalähitranspordile parandaks teenuse kvaliteeti ja sektori mainet. Samas näeb komitee mitmeid erinevusi linnaliinibussi teenustes ja rahvusvahelises bussitranspordis ning leiab, et praktilisem lahendus võiks olla eristada reisijate õigusi nende kahe transpordiliigi puhul ning koostada eraldi eeskirjad reisijate õiguste kohta linna- ja linnalähiliinidel. Komitee arvab, et kavandatava määruse sätteid ei pruugiks tingimata kohaldada linna- ja linnalähitranspordile.

1.5. Puuetega inimestele teenuste pakkumisel on äärmiselt tähtis töötajate koolitamine. Seetõttu toetab komitee täielikult artiklit 18, milles sätestatakse kohustus tagada bussijuhtidele vastav koolitus.

2. Komisjoni ettepanek

2.1. Komisjon alustas konsultatsiooniprotsessi rahvusvaheliste bussidega reisijate õigusi reguleerivate sätete kohta 2005. aastal. Konsultatsiooni raames saadi palju vastuseid erialaorganisatsioonidelt, kodanikuühiskonnalt, riiklikelt ametiasutustelt ja liikmesriikidelt.

2.2. Komisjon viis läbi ka mõju hindamise, et hinnata nelja poliitilist valikuvõimalust:

— olukorra samaks jätmine;

— miinimumkaitse tagamine;

— maksimumkaitse tagamine;

— vabatahtlikud kohustused ja iseregulatsioon.

Mõju hindamise tulemuste kohaselt otsustas komisjon kasutada määratletud kaitseaspektide puhul erinevaid valikuvõimaluste kombinatsioone.

2.3. Ettepaneku eesmärk on kehtestada bussireisijate õigused, et suurendada bussitranspordi atraktiivsust ja usaldusväärsust ning saavutada võrdsed tingimused eri liikmesriikide vedajatele ning eri transpordiliikidele.

2.4. Ettepanekus esitatakse põhimõttelised sätted järgmiste valdkondade kohta:

— vastutus reisijate surma või vigastuste korral ning nende pagasi kaotsimineku või kahjustumise korral;

— bussiettevõtjate poolt reisijatele pakutavates veotingimustes mittediskrimineerimine kodakondsuse või elukoha alusel;

— puudega ja liikumispuudega isikutele osutatav abi;

— bussiettevõtjate kohustused reisi tühistamise või hilinemise korral;

— teavitamiskohustused;

— kaebuste käsitlemine;

— üldised jõustamiseeskirjad.

3. Üldised märkused

3.1. Komitee tervitab komisjoni ettepanekut bussireisijate õiguste kohta, mis siiani erinevad liikmesriigiti märkimisväärselt. Komitee leiab, et bussireisijate õiguste kaitsmiseks on vaja selgeid suuniseid eriti seetõttu, et enamikus riikides on bussitransport kõige vähem reguleeritud transpordiliik.

3.2. Komitee väljendab heameelt selle üle, kuidas ettepanekuga tugevdatakse mittediskrimineerimise põhimõtet ning toetatakse puudega või liikumispuudega isikuid. Ent komitee kutsub komisjoni üles lisama ettepanekusse konkreetsed selgitused, et vähendada ebaselgeid kohti, kus teksti võib tõlgendada ekslikult.

3.3. Kuna mõned kohustused on võetud ÜRO puuetega inimeste õiguste konventsioonist, peaksid liikmesriigid kehtestama karistussüsteemi, mida rakendataks transpordiettevõtjatele kõnealuste õiguste rikkumiste puhul.

3.4. Komitee on kindlalt veendunud, et puudega reisijate õiguste puhul on sobiv lähenemisviis maksimumkaitse. Selline lähenemine kindlustab isikute tõelise austamise, väärikuse ja nende õiguste tagamise. Komitee on aga mures nende eeskirjade nõuetekohase rakendamise pärast: on äärmiselt oluline, et neid regulatiivseid norme hakataks praktikas järgima võimalikult varakult ja nende rakendamist jälgitaks tähelepanelikult.

3.5. Ettepanekus on asjakohaselt esitatud sätted bussiteenuste kohta. Määruse ettepaneku artikli 2 lõikega 2 tagatakse kogu ELis ühesugune õiguste tase, mis on kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega ning arvestab olukordade erisustega.

3.6. Seoses bussiettevõtjate vastutusega reisijate ja pagasi eest tuleb selgelt kinnitada, et ettepanekus kehtestatud hüvitise tasemed ei välista võimalust, et kannatanu otsib vajadusel õiguskaitset. Tuleks välja töötada hüvitamissüsteem, mis on sarnane teiste transpordiliikide puhul kasutatavale hüvitamissüsteemile.

3.7. Komitee märgib, et väga sageli valivad just elanikkonnast kõige haavatavamad piiriüleseks reisimiseks bussitranspordi. Seetõttu väljendab komitee rahuolu uute kaitsemeetmete üle, mida komisjon tahab jõustada.

3.8. Komitee arvates tuleks välja töötada tegevuskavad, millega tagatakse liikumispuudega isikutele vajalik abi bussijaamades, bussipeatustes ja bussis. Selles peaks põhiroll langema puudega isikute ja bussiettevõtjate esindajatele.

3.9. Kuna komitee arvates peaks esmane eesmärk alati olema reisijate ebamugavuste viimine miinimumini, tuleks hüvitist ja tagasimakset maksta järgmistel juhtudel:

— bussireisist põhjustatud vigastused või surm;

— tühistamine, hilinemine või marsruudi muutmine;

— vara kaotamine ettevõtja süül;

— teabe puudumine.

3.10. Samas tuleb kõigil eelnimetatud juhtudel kindlasti tõestada, kas bussiettevõtja on selle eest vastutav, ning hüvitise suurus ei tohi olla nii suur, et see sunniks ettevõtjat tegevust lõpetama. Seega peavad hüvitised olema realistlikud ja õigeaegsed tarbija, aga ka bussiettevõtja jaoks.

3.11. Kahju hüvitamise taotlemine peaks olema lihtne ning eeskirjad selle kohta, kus seda taotleda saab, peaksid asukohana nimetama nii liikmesriigi, kuhu reisija on sõitnud, kui ka elukohariigi.

3.12. Juurdepääs teabele on äärmiselt oluline, mistõttu komitee väljendab heameelt, et komisjon on selle suhtes võtnud maksimumkaitse lähenemisviisi, sest teave on peamine vahend transportimisel tekkivate ebamugavuste vähendamiseks reisijate jaoks.

4. Konkreetsed märkused

4.1. Linnatransport

4.1.1. Komitee toetab komisjoni ettepanekut selles, et üldiselt tugevdab määruse kohaldamine sisuturgu ja reisijate, eelkõige puudega reisijate õigusi.

Komitee tervitab asjaolu, et liikmesriigid võivad kõnealuse määruse kohaldamisalast välja jätta linna-, linnalähi- ja piirkondliku transpordi, millele kehtib 23. oktoobri 2007. aasta määrus 1370/2007.

Samas leiab komitee, et tarbijaõiguste kaitsmine kõnealuse määruse ettepanekus kehtestatud määral tähendaks seda, et muuta tuleb paljusid avaliku teenindamise lepinguid, mis on sõlmitud vastavalt määrusele 1370/2007. Lisaks on suur erinevus nende tingimuste, infrastruktuuri ja varustuse vahel, mida nõutakse reisijateveoteenuse pakkumisel maanteel (mida reguleerib määrus 1370/2007), ning nende vahel, mida nõutakse bussiga toimuva rahvusvahelise reisijateveo puhul, mistõttu ei ole nad tegelikult võrreldavad.

Komitee sooviks, et linna-, linnalähi- või piirkondlik transport jäetaks kõnealuse määruse kohaldamisalast täielikult välja ning et nende avaliku transporditeenuse liikide kasutajate õigusi käsitletaks eraldi määruses.

4.2. Juurdepääs

4.2.1. Komitee väljendab kahetsust, et ettepanekus ei käsitleta spetsiifiliselt ja üksikasjalikumalt puuetega isikute olukorda ega kehtestata rangemaid norme puuetega ja liikumispuudega isikute õiguste kaitseks. Äärmiselt oluline on tagada kõnealustele elanikkonnarühmadele juurdepääs transpordile.

Puudega isikute õiguste praktiline jõustamine ei too ettevõtetele kaasa uut koormust, sest enamik määruses kehtestatud kohustusi tulenevad teiste ühenduse õigusaktide sätetest, näiteks direktiivi 2001/85/EÜ (1) 11. põhjendusest, milles sätestatakse, et „samuti on vajalik kooskõlas ühenduse transpordi- ja sotsiaalpoliitikaga sätestada tehnilised nõuded piiratud liikumisvõimega inimeste juurdepääsuks käesoleva direktiivi kohaldamisalasse kuuluvatesse sõidukitesse. Tuleb püüda parandada juurdepääsuvõimalust nendesse sõidukitesse.”

4.2.2. Komitee leiab, et bussiettevõtja uusi kohustusi tuleb käsitleda avaliku teenindamise kohustustena, mistõttu tuleb tagada rahaline hüvitis, nagu on sätestatud määruses (EÜ) nr 1370/2007, mis käsitleb avaliku reisijateveoteenuse pakkumist raudteel ja maanteel.

4.2.3. Eesmärk on tagada liikumispuudega isikutele, sealhulgas ülekaalulistele, bussiga reisimise võimalused, mis on võrreldavad tavakodanikele kättesaadavate võimalustega. Seepärast toetab komitee, et kehtestataks eeskirjad, millega ära hoida diskrimineerimine ja nõuda teekonnal abi osutamist kõnealustele reisijaterühmadele, nii nagu määruse ettepanekus esitatud (kuigi ebapiisavalt). Seetõttu peaksid komitee arvates vedajate ühendused ja puuetega inimeste ühendused kindlasti ühiselt määratlema teenustele juurdepääsu nõuded.

4.2.4. Arvestatavatel põhjustel, näiteks liiklusohutuse kaalutlustel, võib juurdepääsu võimaldamisest keelduda, ent vaid majanduslikud põhjused ei tohiks olla ainuke põhjendus teenuse pakkumisest keeldumisel. Juurdepääsu võimaldamisest peaks olema võimalik keelduda ainult objektiivsetel mittediskrimineerivatel ja varem avaldatud põhjustel, mis on eesmärgiga proportsionaalsed ja mida tõlgendatakse rangel viisil, kuna tegemist on isikute vaba liikumise piiramisega. Tegemist on võõrandamatute õigustega, nagu ettepaneku artiklis 5 õigesti selgitatakse.

4.2.5. Komitee kustub komisjoni üles alustama ratastoolide ja ratastoolide kinnitusvahendite tootmise standardimise protsessi, et neid saaks bussis ohutult kasutada.

4.2.6. Komitee toetab algatusi, nagu nõudmisel pakutav transporditeenus, mis võib sageli olla hea alternatiiv puuetega isikutele. Seega julgustab komitee lisama selle teenuse veopakkumuste avaldamisel.

4.2.7. Ettepaneku III peatükis keelatakse vedamisest keeldumine ning sätestatakse õigus abile bussijaamades ja bussis, abi osutamise tingimused, teabe edastamine ning hüvitis ratastoolide ja muude liikumisabivahendite eest. Need sätted on piisavad, aga neid saaks veel paremaks muuta. Komitee soovitab võtta kasutusele auhinna, mis määrataks bussiettevõtjatele, kes teevad kehtestatud nõuetest enam, et pakkuda puuetega inimestele tõesti sobivaid veoteenuseid.

4.3. Töötajate koolitus

4.3.1. Komitee leiab, et puuetega inimestele teenuste pakkumisel on äärmiselt tähtis töötajate koolitamine, mistõttu toetab komitee täielikult artiklit 18. Samuti oleks see komitee arvates väga hea võimalus teha transpordiettevõtjate ühenduste ja puuetega inimeste ühenduste vahel edasist koostööd, mille raames võiksid viimased pakkuda asjaomast koolitust.

4.4. Kahju hüvitamine surma korral

4.4.1. Komitee märgib, et ettemaksete tegemine ülalpeetavatele isikutele, kes on kaotanud lähedase liiklusõnnetuses, võib praegu mõnikord liiga kaua aega võtta. Samas leiab komitee, et viisteist päeva on piisav aeg, mille jooksul tuleb teha ettemaksed surmaga lõppenud õnnetuse ohvri perekonnale (võttes arvesse kahju, mida nad on pidanud kannatama) või õnnetuse tagajärjel muu füüsilise või vaimse tervise kahjustuse saanud ohvritele endile nende viivitamatute majanduslike vajaduste katmiseks.

4.4.2. Siinkohal soovitab komitee, et komisjon täpsustaks artikli 8 teksti, et määratleda ülalpeetavad konkreetselt kui alaealised, kes on kaotanud neid ülalpidava vanema (või vanema puudumisel eestkostja).

4.5. Pagasi kaotsiminek

4.5.1. Komitee tunnistab, et pagasi varastamise või kaotsimineku korral tuleb tagada reisijate õiguste kaitse, millest tulenevalt on neil õigus hüvitisele. Bussiettevõtjad peavad kandma vastutust nende hoolde usaldatud pagasi kaotsimineku eest. Õiguskindluse tagamiseks peaks komisjon seega täpsustama ettepaneku artikli 9 sätteid, sest praegune sõnastus on ebaselge ja võimaldab eri juhtudel erinevaid vastuseid.

4.5.2. Komitee täpsustab, et ettevõtjal ei ole kohustust kliendi pagasit kontrollida.

4.5.3. Samuti leiab komitee, et erisätted tuleks kehtestada puuetega isikute kasutatavate abivahendite kaotuse või kahjustumise korral.

4.6. Teavitamine reisi katkemise korral

4.6.1. Komitee arvates tuleb teha kõik võimalik, et tagada reisijate õigeaegne teavitamine, kui reis hilineb või katkestatakse. Samas leiab komitee siiski, et mõnikord on sellist teavet väga raske edastada. Seepärast peab komitee artiklit 21 ebapraktiliseks ja raskesti rakendatavaks bussipeatuste olemuse ja selle tõttu, et neis puuduvad tavaliselt töötajad.

4.6.2. Komitee teeb ettepaneku investeerida komisjoni teadus- ja arendustegevuse vahendite kaudu selliste info- ja kommunikatsioonitehnoloogiavahendite arendamisse ja rakendamisse, mis tagaksid reisijatele usaldusväärsed, õigeaegsed teavitamissüsteemid, mida saab paigaldada bussipeatustesse, samuti selliste kergete sõidukisiseste arvutisüsteemide arendamisse, mis võimaldavad ratsionaliseerida reisi haldamist (intelligentsed transpordisüsteemid).

4.7. Bussijaamad

4.7.1. Ettepanekus viidatakse mitmel korral bussireisi marsruudil asuvatele bussijaamadele. Tuleb märkida, et selliseid bussijaamu üldiselt ei eksisteeri ja kohtades, kus nad siiski on olemas, vastutab nende eest rongijaam või lennujaam. Enamasti on tegemist mitte bussijaamadega, vaid ilma töötajateta bussipeatustega.

Brüssel, 16. juuli 2009. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Mario SEPI

(1) EÜT L 42, 13.2.2002, lk 1-102.