[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 25.9.2007

KOM(2007) 556 lõplik

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE JA REGIOONIDE KOMITEELE

Ärikindlustussektori uurimine vastavalt määruse 1/2003 artiklile 17, milles käsitletakse majandussektoritega seotud uurimisi (lõpparuanne)

{SEK(2007) 1231}

KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE JA REGIOONIDE KOMITEELE

Ärikindlustussektori uurimine vastavalt määruse 1/2003 artiklile 17, milles käsitletakse majandussektoritega seotud uurimisi (lõpparuanne)

1. SISSEJUHATUS

1. Komisjon otsustas 13. juunil 2005 algatada nõukogu määruse (EÜ) nr 1/2003 artiklile 17 vastava sektori uurimise, mis käsitleb kindlustustoodete pakkumist ja -teenuste osutamist ühenduse ettevõtjatele. Võttes arvesse teateid, et kõnealuses sektoris võib konkurents ühisturu piires olla piiratud või moonutatud, on sektori uurimise eesmärk edasi uurida sektori ja sellega seotud tavade toimimist, et pikemas perspektiivis tuvastada konkreetsed konkurentsi piiravad tegevused või moonutused, mis võivad kuuluda asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamisalasse. Ärikindlustus hõlmab muu hulgas varakindlustust ja ärikatkestuskindlustust, laevandust, mootorsõidukeid, üldist, ameti- ja keskkonnaalase vastutuse, isiklike õnnetuste ning krediidiriski kindlustust.

2. Käesolev dokument on ärikindlustussektori uurimise lõpparuanne[1] ning see avaldatakse koos komisjoni talituste tervikliku töödokumendiga, mis sisaldab lõppjäreldusi (töödokument). Varasem vahearuanne ja töödokument sisaldavad ulatuslikku ülevaadet kindlustusturgude ülesehituse kohta ELis, hõlmates suures osas uurimise ajal komisjoni enda algselt teostatud uurimistööd. Vahearuande tulemuste avalik ärakuulamine toimus 9. veebruaril 2007. Aruanne oli avalikuks aruteluks avatud ning sai kõnealuse valdkonna huvirühmadelt rohket tähelepanu. Kõik mittekonfidentsiaalsed esildised avaldati komisjoni veebisaidil.

3. Käesolevas lõpparuandes ja töödokumendis keskendutakse mitmetele olulise tähtsusega probleemidele. Mis tahes küsimuse käesolevast aruandest väljajätmine ei tähenda, et komisjon on ärikindlustuse muude valdkondade võimalikud probleemid a priori välja jätnud.

4. Kindlustus on eluliselt tähtis nii suurtele kui ka väikestele ettevõtjatele üle kogu Euroopa Liidu. Võime teatavaid riske kindlustada võib konkreetse ärimudeli puhul olla otsustava tähtsusega. Mitmed maailma tähtsaimad ja tuntuimad tööstused, alates lennundusest ja laevandusest ning lõpetades kinnisvaraarendusega, ei saaks ilma kindlustuseta toimida ning kui kindlustusturg ei suuda riske kindlustada, siis on sellel kaudne mõju kogu majandusele. ELi kindlustusandjad koguvad igal aastal kindlustuspreemiatena 375 miljardit eurot[2]. Euroopa kindlustus ja edasikindlustusseltsid on väga aktiivsed ka rahvusvahelisel turul ning nad on olulised investorid kapitaliturgudel. Seetõttu ei ole kõnealuse majandusharu konkurentsi toetaval moel toimimine otsustava tähtsusega mitte ainult kindlustusettevõtjatele, vaid kogu majandusele. Komisjon kavatseb käesoleva aruande kaudu veelgi tugevdada Euroopa kindlustusseltside konkurentsivõimet, dünaamilisust ja kasumlikkust, et nad oleksid suutelised täitma oma rolli majanduses ning realiseerida oma võimalused kahekümne esimese sajandi Euroopa Liidus.

5. Arvestamata suurkliente ja riske, tavatsevad esmakindlustusturud olla oma ulatuselt riigisisesed isegi siis, kui neid teenindatakse peamiselt konsolideerunud rahvusvaheliste kindlustusseltside kaudu. See tuleneb erinevatest põhjustest, millest kõige tähtsam on ilmselt asjaolu, et kindlustuslepingud koostatakse nii üldise riikliku lepinguõiguse kui ka konkreetse kindlustusõiguse alusel ning riigiõiguse alusel tekivad vastutusega seotud küsimused, mis võivad eri kohtualluvuste vahel märkimisväärselt erineda. Lisaks sellele on lepingute müügiks sageli ja kahjunõuete esitamiseks alati vaja mingis vormis kohalikku esindatust; tekkida võivad ka keeleprobleemid. Seega on loomulik iseloomustada turu ülesehitust rahvusvahelisena ning väita, et selline ülesehitus välistab paljudel juhtudel konkurentsisurve piiriüleste teenuseosutajate poolt, kellel puudub reaalne võimalus turule pääseda. Uutele turgudele siseneda soovivate kindlustusandjate turule sisenemise viis on praeguseni olnud tavaliselt kohaliku ettevõtja ostmine, kellest saab ostja tütarettevõtja või (mõnedel juhtudel) filiaal. Selle tulemusena on siseriiklikud turud suhteliselt kontsentreeritud, eriti põhilistes riskikategooriates.

2. ÄRIKINDLUSTUSSEKTORI UURIMISE PEAMISED TULEMUSED

2.1. Sektori finantsaspektid

6. Komisjon on kogunud andmeid kindlustusandjate finantstulemuste kohta. Esialgsed andmed viitavad, et ärikindlustus EL25 tasandil on viimaste aastate jooksul enamikus liikmesriikides püsinud kasumlikuna, kuigi märkimisväärsete kõikumistega[3]. Sektorisiseselt on siiski arutletud, et ärikindlustustsükli tõttu peaks kasumlikkust hindama pikema ajavahemiku jooksul. Mitmed sektoris osalejad väitsid ka, et komisjoni lähenemisviisis esineb teisigi metodoloogilisi vajakajäämisi. Osa kriitikast oli põhjendatud ning komisjon on töödokumendi kõnealuseid märkusi arvestades üle vaadanud. Vahearuande üldpilt jääb siiski muutumatuks.

7. Kasumlikkus erineb märkimisväärselt nii ärivaldkondade kui ka liikmesriikide lõikes. Kindlustuse kasumimäärad erinevad EL25 riikides sama kindlustusliigi puhul ühe kuni kolme teguri ulatuses ja samas riigis eri kindlustusliikide puhul kuni kahekordselt[4]. Kuigi vastab tõele, et kindlustusega kaetud riskid on erinevates valdkondades erinevad, mistõttu võib kapitalitasuvus olla erinev, on kõnealuste lahknevuste ulatus hämmastav. Samuti erinevad väga palju samas riigis samalaadset toodet pakkuvate kindlustusandjate sissetulekud.

8. Kindlustusandjate kasumlikkus erineb EL-25 lõikes märkimisväärselt sõltuvalt sellest, kas klient on VKE või suurettevõtja. Mõnedel juhtudel tundub, et teatavad liikmesriigid näitavad VKEde segmendis pidevalt kõrgemat kasumlikkust. Arvatakse, et see võib mõnel juhul olla seotud sellega, kuidas kindlustusandjad vahendajaid tasustavad, mis tähendab, et kui vahendajatel on turujõud, siis võivad kindlustajad äritegevuse laiendamiseks tõsta nende vahendustasusid. Seda tuleks siiski juhtumipõhiselt kontrollida.

9. Komisjoni analüüs on tõenäoliselt kõige olulisem turu killustatuse ja edasisest integreerumisest tuleneva kokkuhoiu ulatuse rõhutamise seisukohast. Kindlustusturgu killustavad mitmed tegurid, mis takistavad lihtsustatud analüüsi tegemist. Komisjon võib soovida kõnealuseid tegureid täpsemalt uurida ja kavandada lisameetmeid, millega ergutada suuremat turuefektiivsust kogu ELi tasandil.

10. Komisjon kogus teavet ka edasikindlustusseltside kasumlikkuse kohta, kuid metodoloogilistel põhjustel ei ole võimalik uurimise kõnealust aspekti veel kommenteerida. Komisjon kavatseb seda teha töödokumendi lisandis.

2.2. Kaaskindlustuse ja edasikindlustuse üldtingimuste ühtlustamine

11. Nii kaasedasikindlustamine kui ka kaaskindlustamine on olulised mehhanismid, mis toetavad ELi kindlustussektorit ja suurte riskide kindlustuskõlblikkust. Selliste mehhanismide olemasolu, mis võimaldab mitmel (edasi)kindlustajal osaleda asjaomase riski kindlustamisel, võimaldab suuremat suutlikkust ja riskide hajutamist, mille tulemuseks on madalamad hinnad ja soodsamad tingimused klientidele. Kõnealuseid eeliseid teadvustades leidis komisjon siiski tõendeid, mis viitavad asjaolule, et mõnedes turuosades valitsevad tavad võivad olla vastuolus asutamislepingu artikliga 81.

12. Komisjon juhtis vahearuandes tähelepanu ühise edasikindlustuse turul esinevale tavale, mille puhul lisatakse lepingusse klausel, mille eesmärk on tagada, et asjaomane edasikindlustaja sai kindlustuse sama soodsatel tingimustel (tema seisukohast) kui mis tahes teine lepingus osalev edasikindlustaja: tegemist on niinimetatud parimate tingimuste klausliga. Komisjon märkas, et kõnealune tava kerkis esile samalaadses vormis ka kaaskindlustuse turul.

13. Komisjon avaldas vahearuandes arvamust, et parimate tingimuste klausli rakendamise tava on asjaomaste klientide suhtes tõenäoliselt kahjulik ning võib teatavatel tingimustel kujutada endast konkurentsipiirangut EÜ asutamislepingu artikli 81 lõike 1 tähenduses. Komisjon ei avaldanud siis arvamust, kas kõnealuse klausli suhtes on võimalik kohaldada artikli 81 lõike 3 kohaseid erandeid. Komisjon kohustus uurimise teises etapis kõnealust turutava siiski lähemalt uurima ning küsis turu arvamust käesolevas küsimuses.

14. Uurimise esimeses etapis ilmnes, et parimate tingimuste klauslid ei pruukinud lõplikus (edasi)kindlustuslepingus ilmtingimata olla sellistena sätestatud, vaid neid võis kasutada näiteks pakkumise etapis, mistõttu need võisid olla seotud üksnes menetlusega, mille käigus arutati läbi ja koostati kaas(edasi)kindlustusega seotud tingimused. Uurimise käigus sai komisjonile siiski selgeks, et kõnealuse laiaulatusliku tava nii edasikindlustus- kui ka kaaskindlustusturgudel kasutamise tulemuseks on kindlustuspreemiate ja muude tingimuste de facto kohandamine olenemata kasutusalast või parimate tingimuste klauslist. Sellest tulenevalt laiendas komisjon analüüsi, et see hõlmaks ka kõiki mehhanisme, mis viivad sellise kohandamiseni, arvestades seejuures, et parimate tingimuste klausli kasutamise tulemusena võivad klientide jaoks olla isegi ebasoodsamad lepingutingimused kui juhul, kui klauslit ei kasutataks.

15. Komisjoni esialgne seisukoht kirjeldatud tavade kohta on, et teatavatel juhtudel, kui need tulenevad ettevõtjate vahelistest kokkulepetest, võivad need kuuluda artikli 81 lõike 1 kohaldamisalasse. Pealegi ei ole komisjonile praegu esitatud veenvaid argumente, mis põhjendaksid nende hädavajalikkust vastavalt artikli 81 lõikele 3. Loomulikult peab artikli 81 lõike 3 tingimuste täitmise hindamine toimuma juhtumipõhiselt ning asjaomases faktilises ja õiguslikus kontekstis. Turutavad, mille kohaselt avalikustatakse põhikindlustaja hind lepingu sõlmimisel, millega tagatakse põhikindlustaja osa ja kohandatakse muud kindlustuskatte tingimused, välja arvatud kindlustuspreemiad, tekitavad konkurentsiõiguse seisukohast vähem tõenäoliselt probleeme või täidavad tõenäolisemalt erandi tegemise tingimused.

16. Komisjon on teadlik, et kõnealuseid tavasid peetakse teatavatel turgudel juba pikemat aega tavalisteks tavadeks. Komisjon usub siiski, et uurimise tulemuste põhjal peaks sektor asjaomased tavad kriitiliselt ümber hindama. Komisjon kavatseb kõnealuses protsessis jõuliselt osaleda ning järgida põhimõtet, et oma turutavade seaduslikkuse hindamine kohaldatavate õigusnormide alusel on turuosaliste endi ülesanne.

17. Komisjon rõhutab, et tema tähelepanekud on seotud ainult teatavate tavadega, mis kerkivad esile kaheosalise lepingusõlmimise menetluse puhul ning mis ei ole komisjoni arvates kõnealuse menetluse puhul olulised ning on turu kui terviku seisukohast veelgi tähtsusetumad. Komisjon kutsub ka ärikindlustuse ja edasikindlustuse kliente, kellega suheldakse tavaliselt lepingute alusel, üles olema teadlik võimalusest sõlmida lepinguid tingimustel, millega ei kaasne ühtlustatud kindlustuspreemiaid, ning tagama, et juhul, kui see on vajalik, siis uurivad riskijuhid ja maaklerid kõnealust võimalust väga põhjalikult. Komisjon ei tõstata aruandes kahtlusi kaas- ja edasikindlustuse andmise muude viiside kohta, mis hõlmavad vertikaalset turustamist, kindlustuseandjate vahelist ajutist ühinemist ning selliseid püsikorraldusi nagu koondumised. See, kas kõnealuste menetluste kasutamine üksikjuhtumite puhul võib tekitada konkurentsiprobleeme, nõuab juhtumipõhist analüüsi.

2.3. Ärikindlustuse müük

18. Vahearuandega anti üksikasjalik ülevaade Euroopa Liidus ärikindlustustoodete ja –teenuste müügiga seotud asjaolude kohta. Kindlustusteenuseid müüakse sõltumatute maaklerite, lepinguliste agentide, pankade (niinimetatud pangakindlustus) ja otsemüügi kaudu, see hõlmab ka müüki Internetis. Enamik müügist toimub maaklerite, agentide ja otsemüügi kaudu. Müügivõrgustiku loomine võib olla turuletuleku takistuseks, kui riigisisesel tasandil puudub tugev sõltumatu maaklerivõrgustik.

19. Maaklerid tegutsevad nii oma klientide nõustajatena kui ka kindlustusandja müügikanalina, omades volitusi toimimiseks nii kindlustusandja kui –võtja nimel. Selline kaksikroll on potentsiaalne nende klientidele pakutava nõu ja nende enda ärihuvide vaheliste huvide konfliktide allikas. Sellised huvide konfliktid võivad tekkida ka erinevatest allikatest, mis on seotud maaklerite tasustamisega, sealhulgas tingimuslike komisjonitasudega.

20. Turu-uuringud ja avalikud arutelud rõhutavad kindlustusvahendajate puhul asjaolu, et praegused turutavad ja kindlustajatelt saadud tasusid käsitleva teabe spontaanse avalikustamise puudumine ning muud huvide konfliktid loovad keskkonna, milles ärikindlustuse kliendid ei suuda paljudel juhtudel teha õigeid otsuseid.

21. Tavad, mille eesmärk on kutsuda maaklereid üles tegelema kindlate kindlustajate toodetega, võivad kahjustada ausat konkurentsi kindlustusturul seoses kindlustuskatte tingimuste, teenuste ja kindlustaja rahaliste võimalustega. Selliste tavade tulemuseks võib olla hoopis see, et kindlustajad võistlevad omavahel maakleritele makstava tasu üle, et "osta" müügikanaleid või vähemalt mõjutada maakleri valikut.

22. Kindlustajatelt saadud tasude ja kindlustajatele osutatud teenustega seotud vajaliku teabe avalikustamine vahendajate poolt võib aidata huvide konflikte leevendada. Kui avalikustamine praegu isegi toimuks, ei oleks see alati täielik, selge ja kliendile arusaadav. Samalaadsete olukordade taustal muudes finantssektorites, eelkõige väärtpaberi- ja pangandussektoris, on küsitav, kas ainult avalikustamisest piisaks huvide konflikti leevendamiseks, seda eriti seoses tasudega, mille konkreetne eesmärk on kohandada maaklerite huvisid kindlustajate huvidega.

23. Vahearuandes selgitati ka, et kui kindlustajatel keelatakse anda komisjonitasudelt soodustusi, võib see endaga kaasa tuua edasimüügihinna hoidmise, mistõttu ei ole võimalik kasu saada vertikaalsete kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse määrusega ette nähtud grupierandist. Horisontaalsed kokkulepped või vahendajate kooskõlastatud tegevused või nende tööstusühenduste otsused mitte anda klientidele komisjonitasudelt soodustusi võivad tõenäoliselt kujutada endast konkurentsipiirangut asutamislepingu artikli 81 tähenduses.

24. Kolmes liikmesriigis teostatud turu-uuringud ja avalikud arutelud ei andnud tõendeid selle kohta, kas eksisteerib erakokkuleppeid või tavasid, mille eesmärk on vältida või takistada seda, et sõltumatud kindlustusvahendajad annaksid klientidele komisjonitasudelt soodustusi. Itaalia maaklerite antud vastused viitavad siiski teatavale segadusele maaklerite ühenduse poliitikas seoses komisjonitasudelt soodustuste andmisega, mistõttu tuleks olukorda selgitada. Saksamaal on kõnealune tegevus siiani siseriikliku õigusega keelatud.

25. Praegu on VKEdest klientide puhul konkurentsituru dünaamika võrreldes vahendusteenuste hinnaga piiratud. VKEdest klientide näiliselt vähest huvi kindlustuse vahendusteenuste hinna vastu saab võib-olla seletada üldise eksiarvamusega vahendaja kindlustuspreemiates sisalduvate vahendajale makstud komisjonitasude või ka muude tasude summa kohta, mis on tavaliselt suurem kui arvatakse.

26. Komisjon on avamusel, et kõnealusel küsimusel, mis võib potentsiaalselt viia tõsiste turumoonutusteni, on mitu erinevat tahku, mida tuleks tähelepanelikult kaaluda. Komisjon kavatseb probleemiga tegeleda kavandatud kindlustusvahenduse direktiivi raames, jättes praegusel etapil siiski otsustamata, kas see on kõnealuse probleemi lahendamiseks kõige õigem tee. Kõnealusele probleemile kõige sobivama lahenduse hindamisel võtab komisjon regulatiivse neutraalsuse tagamiseks arvesse ka samalaadsete olukordade käsitlemist muudes sektorites, eriti seoses finantsinstrumentide turge käsitleva direktiivi kohaldamisalasse kuuluvate investeerimisteenustega.

2.4. Horisontaalne koostöö kindlustusandjate vahel

27. Mõned koostöövormid on käsitletavad grupierandina vastavalt määrusele (EÜ) nr 358/2003[5]. Praegune grupierandi määrus võeti vastu seitsmeaastase kehtivusajaga ja aegub seega 31. märtsil 2010. aastal. Sektori uurimises märgiti, et grupierandi määruse tegelik kasutamine erineb liikmesriigiti märkimisväärselt, ja selle eesmärk oli esitada seisukohad kõnealuse režiimi tuleviku kohta seoses kohaldamisega ärikindlustuse suhtes.

28. Oma vastustes märkisid sektori huvirühmad, et koostöövormid ja kokkulepped, milles suhtes on grupierandi määrusega kehtestatud erand, on konkurentsi toetavad. Mitmed vastajad märkisid, et kogu turgu hõlmava varasema riskiteabe või standardtingimuste puudumine (koos asjaomase kohtupraktikaga, mis tõlgendab nende kohaldusala) on tõkestanud teatavatele turgudele sisenemist. Arutelude käigus väljendasid mõningad vastajad muret seoses grupierandi määruse kohaldamisalasse kuuluvate koostöövormidega, välja arvatud mõningad märkused, mis olid seotud selliste järgnevate turgude toimimisega nagu turvatehnika turg.

29. Enamus vastanutest, kes tegelesid kindlustusega, pooldasid väga praeguse grupierandi määruse kehtivusaja pikendamist pärast selle aegumist 2010. aastal. Mitmed vastajad avaldasid arvamust, et komisjon ei peaks tegema grupierandi määruse tuleviku suhtes järeldusi sektori uurimise tulemuste alusel, kuna see hõlmas ainult ärikindlustust, aga grupierandi määruse kohaldamisala on palju laiem. Mõned vastajad vaidlesid aga vastu, et kindlustussektori suhtes on konkurentsieeskirjade alusel vaja kohaldada erikohtlemist.

30. Komisjon tunnistab paljude sektoris tegutsejate poolehoidu grupierandi määruse vastu. Sellegipoolest ei suudetud peaaegu üheski vastuses eristada grupierandi määruse kohaldamisalasse kuuluvate koostöövormide soovitavust ja grupierandi määruse soovitavust. Selles kontekstis on oluline meenutada, et grupierandi määruse eesmärk enne määruse 1/2003 jõustumist 2004. aasta mais oli välistada teatavate kokkuleppe põhiliikide kasutamine asutamislepingu artikli 81 lõike 1 kohaldamisalas, kõrvaldades nii vajaduse kehtestada eraldiseisvaid ja aeganõudvaid individuaalseid erandeid. Sellest ajast peale ei eksisteeri enam nõuet, et ettevõtjad peavad komisjoni teavitama koostöövormidest, mis võivad kuuluda asutamislepingu artikli 81 lõike 1 kohaldamisalasse, et saada otsus, millega kehtestatakse kõnealuste koostöövormide suhtes asutamislepingu artikli 81 kõike 3 alusel erand. Ettevõtjad peaksid hoopis ise hindama oma käitumise kokkusobivust konkurentsieeskirjadega, saades vajadusel abi väljaspoolsetelt nõustajatelt ja muudelt nõuandjatelt.

31. Võib vaielda, et määruse 1/2003 kohaldamisest ja grupierandi määruse alusel lubatud erinevate koostöövormidega seoses saadud kogemuste alusel ei vaja turuosalised vähemalt ärikindlustuse puhul enam sektoripõhist vormilist grupierandit ja peaksid olema võimelised ise hindama asutamislepingu artikli 81 lõike 3 kohaldamist. Teisalt aga on olemas oht, et grupierandi määrusega kehtestatakse mõningate koostöövormide suhtes, millel võib olla konkurentsivastane mõju, mõnikord tahtmatult erand, seda eriti turvatehnikaga seotud turgudel.

32. Komisjon märgib, et isegi kindlustussektori grupierandi määruse puudumisel saaks kindlustussektor jätkuvalt kasu horisontaalsetest ja vertikaalsetest grupierandi määruse tingimustest[6].

33. Kõnealune arutelu jätkub, kuna rakendussätete kohaselt peab komisjon esitama 31. märtsiks 2009 aruande grupierandi määruse toimimise ja tuleviku kohta[7]. Sektoris osalejaid ja teisi huvitatud sidusrühmi julgustatakse seetõttu jätkama märkuste esitamist, keskendudes pigem grupierandi määruse rollile õiguskorras kui konkreetsetele koostöövormidele, mida ta hõlmab.

2.5. Ärikindlustuslepingute kestus

34. Sektori uurimise ajal vaatles komisjon lepingute kestust ja klausleid, mis käsitlevad lepingute uuendamist ja pikendamist, kuna üldine tava sõlmida ülipika kestusega lepinguid võib potentsiaalselt põhjustada konkurentsiprobleeme, sulgedes turu uutele tulijatele[8]. Kui kliendid on seotud sama kindlustusandjaga pikemaks ajaks, võib see mõjutada konkurentide tegevust, kes proovivad saada juurdepääsu turule või suurendada oma turuosa. Nii võib juhtuda, kui pikaajalised kokkulepped segunevad muude teguritega, millel on kumulatiivne mõju konkurentsile. Sellisteks teguriteks on näiteks sarnaste lepingute arv, nende kestus, kõnealustele lepingutele kuuluv turuosa, turuküllastumine ja klientide lojaalsus. Sarnase probleemi tõstatasid sektori uurimise ajal ka mõned turuosalised, eriti seoses Austria ja Itaaliaga.

35. Arusaamatuste vältimiseks soovib komisjon rõhutada, et põhimõtteliselt teeb talle muret konkurentsiõiguse alusel sõlmitud pikaajaliste lepingute võimalik väljatõrjuv mõju, kui nende kumulatiivne mõju põhjustab turu sulgemist. Probleeme võib tekkida ka juhul, kui kõnealust tava rakendab turgu valitsev ettevõtja, kelle tegevuse eesmärk või tulemus on konkurentsi takistamine või piiramine.

36. Kuigi komisjon võib konkurentsieeskirjade alusel teatavatel asjaoludel sekkuda, ei ole see alati eelistatuim lahendus. Praegusel juhul usub komisjon, et oleks sobilik vaadelda Austria olukorda põhjalikumalt, ilma et see piiraks otsust, mida Austria suhtes võidakse teha. Itaalia puhul tundub, et hiljutine regulatiivne sekkumine muutis olukorda selliselt, et pikaajalised lepingud ei peaks enam põhjustama turu sulgemist.

3. KOKKUVÕTE

37. Turu-uuringute käigus tuvastati kolm olulist küsimust, mida komisjon ja/või riiklikud ametiasutused peavad jälgima:

- teatavad tavad, mis viivad kindlustuspreemiate kohandamiseni, kui kaaskindlustust ja edasikindlustust ostetakse kaheastmelise menetluse kaudu, milles osalevad peakindlustuseandja ja (edasi)kindlustuseandjad;

- olukorrad, kus pikaajaliste lepingute ulatuslikud tavad võivad kumulatiivselt viia turu sulgumiseni; ning

- märgid selle kohta, et kindlustusmaaklerlusega on seotud võimalikud turutõrked.

38. Komisjon kutsub eespool nimetatud küsimustest huvitatud isikuid üles teostama oma hindamised ning osalema dialoogis, et välja selgitada, kas kõnealused tavad on kooskõlas konkurentsiõigusega, ja/või kõnealuseid tavasid üle vaatama.

39. Komisjon kasutab vajadusel konkurentsiõiguse kohaseid jõustamisvolitusi. Iga võimaliku jõustamismenetluse puhul tuleb koostöös riigi konkurentsiasutustega loomulikult põhjalikult läbi vaadata konkreetse juhtumi asjaolud. Komisjon kutsub ka turuosalisi üles esitama lisatõendeid kuritahtliku tegevuse kohta. Seda võib vajadusel teha ka konfidentsiaalselt.

40. Vahendusega seoses kavatseb komisjon kõnealused küsimused uuesti üle vaadata kindlustusvahenduse direktiivi läbivaatamise raames, kuid kutsub ka liikmesriike ja sektoris osalejaid osalema komisjoni järelduste läbivaatamises ning tegema ise asjakohaseid meetmeid käsitlevaid ettepanekuid.

41. Sektori uurimise tulemused ei andnud ühtegi kaalukat põhjust, miks peaks ärikindlustuse puhul grupierandi määruse kehtivusaega pikendama pärast selle aegumist 2010. aastal. Komisjon teeb kõnealuse küsimuse kohta lõpliku otsuse 2009. aastal avaldatavas aruandes vastavalt rakendussätetele.

42. Komisjon ootab edaspidigi kommentaare aruande kohta e-posti aadressil: Comp-Sector-Insurance@ec.europa.eu.

[1] Vahearuanne avaldati 24. jaanuaril 2007.

[2] Allikas: Swiss Re, Sigma 2/2005, lk 39 ja 5/2006 lk 35, vrd vahearuanne lk 37,

[3] Uurimine ei hõlmanud Bulgaariat ja Rumeeniat.

[4] Vahearuanne, VI peatükk , töödokument, II peatükk

[5] Komisjoni määrus (EÜ) nr 358/2003, 27. veebruar 2003, asutamislepingu artikli 81 lõike 3 kohaldamise kohta teatavat liiki vertikaalsete kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes kindlustussektoris (ELT L 53, 28.2.2003, lk 8).

[6] Nõukogu määrus (EMÜ) nr 2821/71, 20. detsember 1971, asutamislepingu artikli 85 lõike 3 [praegu artikli 81 lõige 3] kohaldamise kohta kokkuleppe, otsuse ja kooskõlastatud tegevuse liikide suhtes, EÜT (L 285, 29.12.1971, lk 46); komisjoni teatis – Suunised EÜ asutamislepingu artikli 81 kohaldatavuse kohta horisontaalkoostöö kokkulepete suhtes, (EÜT C 3, 6.1.2001, lk 2); nõukogu määrus (EÜ) nr 1215/1999, 10. juuni 1999, millega muudetakse määrust nr 19/65 EMÜ asutamislepingu artikli 81 lõike 3 kohaldamise kohta teatavate kokkulepete ning kooskõlastatud tegevuse liikide suhtes, (EÜT L 148, 15.6.1999, lk 1); komisjoni määrus (EÜ) nr 2790/1999, 22. detsember 1999, asutamislepingu artikli 81 lõike 3 kohaldamise kohta vertikaalkokkuleppe ja kooskõlastatud tegevuse liikide suhtes, (EÜT L 336, 29.12.1999, lk 21); komisjoni teatis – Suunised vertikaalpiirangute kohta, (EÜT C 291, 13.10.2000, lk 1).

[7] Nõukogu 31. mai 1991. aasta määruse (EMÜ) nr 1534/91 (asutamislepingu artikli 85 lõike 3 kohaldamise kohta teatavat liiki kokkulepete, otsuste ja kooskõlastatud tegevuse suhtes kindlustussektoris) artikkel 8.

[8] Austrias arvutati lepingute keskmiseks kestuseks umbes kaheksa aastat (101 kuud). Sloveenias peaaegu seitse aastat (81 kuud), Itaalias umbes kuus aastat (73 kuud) ja Madalmaades umbes kuus aastat (79 kuud).