Artikkel 68 Üldeeskirjad 1. Liikmesriigid võivad hiljemalt 1. augustiks 2009 otsustada alates 2010. aastast kasutada kuni 10 % oma artiklis 41 osutatud riiklikest ülemääradest põllumajandustootjate toetamiseks: a) seoses: i) teatavate põllumajanduslike tootmisviisidega, mis on keskkonna kaitsmiseks või parandamiseks olulised; ii) põllumajandustoodete kvaliteedi parandamisega või iii) põllumajandustoodete turustamise parandamisega; b) et aidata toime tulla ebasoodsate asjaoludega, mis mõjutavad piima-, veiseliha-, lamba- ja kitseliha- ning riisisektori põllumajandustootjaid majanduslikult haavatavates või keskkonnatundlikes piirkondades; c) piirkondades, kus kohaldatakse ümberkorraldus- ja/või arenguprogramme, et vältida maa kasutamisest loobumist ja/või et aidata põllumajandustootjatel toime tulla kõnealuste piirkondade ebasoodsate asjaoludega; d) saagi kindlustusmaksete toetamise vormis kooskõlas artiklis 69 sätestatud tingimustega; e) investeerimisfondidega taime- ja loomahaiguste korral kooskõlas artiklis 70 sätestatud tingimustega. 2. Lõike 1 punktis a osutatud meetmeid võib toetada üksnes: a) siis, kui: i) see täidab selle alapunktis i osutatud teatavate põllumajanduslike tootmisviiside osas määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 39 lõike 3 esimeses lõigus sätestatud põllumajandusliku keskkonnatoetusega seotud nõudeid, ii) see on selle alapunktis ii osutatud põllumajandustoodete kvaliteedi parandamise toetuse osas kooskõlas nõukogu määrusega (EÜ) nr 509/2006, nõukogu määrusega (EÜ) nr 510/2006, nõukogu määrusega (EÜ) nr 834/2007 ja määruse (EÜ) nr 1234/2007 II osa II jaotise I peatükiga ning iii) see täidab selle alapunktis iii osutatud põllumajandustoodete turustamise parandamise toetuse osas nõukogu määruse (EÜ) nr 3/2008 artiklites 2–5 sätestatud tingimusi; b) tegelikult kantud lisakulude ja saamatajäänud tulu katmiseks, et täita asjaomast eesmärki. 3. Lõike 1 punktis b osutatud meetmeid võib toetada üksnes: a) ühtse otsemaksete kava täieliku rakendamise korral asjaomases sektoris kooskõlas artiklitega 54, 55 ja 71; b) määral, mis on vajalik praeguse tootmistaseme säilitamise innustamiseks. 4. Lõike 1 punktides a, b ja e osutatud meetmete raames antav toetus piirdub 2,5 %-ga artiklis 41 osutatud riiklikest ülemmääradest. Liikmesriigid võivad meetmete osas kehtestada allpiirangud. 5. Toetust meetmetele, millele on osutatud: a) lõike 1 punktides a ja d, makstakse iga-aastase lisatoetusena; b) lõike 1 punktis b, makstakse iga-aastase lisatoetusena, näiteks loomühikute alusel makstavad toetused või rohumaa toetused; c) lõike 1 punktis c, antakse, suurendades põllumajandustootjate toetusõiguste ühikuväärtust ja/või arvu; d) lõike 1 punktis e, makstakse artiklis 70 täpsustatud hüvitistena. 6. Lõike 5 punktis c osutatud suurendatud ühikuväärtusega toetusõiguste ja täiendavate toetusõiguste üleandmine on lubatud üksnes siis, kui üleantavate toetusõigustega kaasneb samaväärse hektarite arvu üleandmine. 7. Lõikes 1 osutatud meetmetele antav toetus peab olema kooskõlas ühenduse teiste meetmete ja poliitikatega. 8. Liikmesriigid hangivad vajalikud vahendid, et katta toetused, millele on osutatud: a) lõike 1 punktides a, b, c ja d, kohaldades põllumajandustootjatele jaotatud ja/või riiklikust reservist pärinevate toetusõiguste suhtes lineaarset vähendamist, b) lõike 1 punktis e, kohaldades vajadusel ühe või mitme asjaomase toetuse saaja ühe või enama makse suhtes lineaarset vähendamist kooskõlas käesoleva jaotisega ning lõigetes 1 ja 3 sätestatud piirides. 9. Komisjon määratleb artikli 128 lõikes 2 osutatud korras käesolevas jaos osutatud toetuse andmise tingimused, et tagada eelkõige kooskõla ühenduse teiste meetmete ja poliitikatega ning vältida toetuse kumuleerumist.

Artikkel 68 Üldeeskirjad 1. Liikmesriigid võivad hiljemalt 1. augustiks 2009, 2010 või 2011 otsustada alates 2010., 2011. või 2012. aastast kasutada kuni 10 % oma artiklis 41 osutatud riiklikest ülemääradest põllumajandustootjate toetamiseks: a) seoses: i) teatavate põllumajanduslike tootmisviisidega, mis on keskkonna, sh loomade heaolu kaitsmiseks või parandamiseks olulised; ii) põllumajandustoodete kvaliteedi parandamisega või iii) põllumajandustoodete turustamise parandamisega; b) et aidata toime tulla ebasoodsate asjaoludega, mis mõjutavad piima-, veiseliha-, lamba- ja kitseliha-, kartulitärklise, lina- ning riisisektori põllumajandustootjaid majanduslikult haavatavates või keskkonnatundlikes piirkondades; c) piirkondades, kus kohaldatakse ümberkorraldus- ja/või arenguprogramme, et vältida maa kasutamisest loobumist ja/või et aidata põllumajandustootjatel toime tulla kõnealuste piirkondade ebasoodsate asjaoludega; d) saagi kindlustusmaksete toetamise vormis kooskõlas artiklis 69 sätestatud tingimustega; e) investeerimisfondidega taime- ja loomahaiguste korral kooskõlas artiklis 70 sätestatud tingimustega. 2. Lõike 1 punktis a osutatud meetmeid võib toetada üksnes: a) siis, kui: i) see täidab selle alapunktis i osutatud teatavate põllumajanduslike tootmisviiside osas määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 39 lõike 3 esimeses lõigus sätestatud põllumajandusliku keskkonnatoetusega seotud nõudeid, ii) see on selle alapunktis ii osutatud põllumajandustoodete kvaliteedi parandamise toetuse osas kooskõlas nõukogu määrusega (EÜ) nr 509/2006, nõukogu määrusega (EÜ) nr 510/2006, nõukogu määrusega (EÜ) nr 834/2007 ja määruse (EÜ) nr 1234/2007 II osa II jaotise I peatükiga ning iii) see täidab selle alapunktis iii osutatud põllumajandustoodete turustamise parandamise toetuse osas nõukogu määruse (EÜ) nr 3/2008 artiklites 2–5 sätestatud tingimusi; b) tegelikult kantud lisakulude ja saamatajäänud tulu katmiseks, et täita asjaomast eesmärki. 3. Lõike 1 punktis b osutatud meetmeid võib toetada üksnes: a) ühtse otsemaksete kava täieliku rakendamise korral või selle täieliku rakendamise suunas liikumisel kolme aastaga asjaomases sektoris kooskõlas artiklitega 54, 55 ja 71; b) määral, mis on vajalik praeguse tootmistaseme säilitamise innustamiseks. 4. Lõike 1 punktides a, b ja e osutatud meetmete raames antav toetus piirdub 2,5 %-ga artiklis 41 osutatud riiklikest ülemmääradest. Liikmesriigid võivad meetmete osas kehtestada allpiirangud. 5. Toetust meetmetele, millele on osutatud: a) lõike 1 punktides a ja d, makstakse iga-aastase lisatoetusena; b) lõike 1 punktis b, makstakse iga-aastase lisatoetusena, näiteks loomühikute alusel makstavad toetused või rohumaa toetused; c) lõike 1 punktis c, antakse, suurendades põllumajandustootjate toetusõiguste ühikuväärtust ja/või arvu; d) lõike 1 punktis e, makstakse artiklis 70 täpsustatud hüvitistena. 6. Lõike 5 punktis c osutatud suurendatud ühikuväärtusega toetusõiguste ja täiendavate toetusõiguste üleandmine on lubatud üksnes siis, kui üleantavate toetusõigustega kaasneb samaväärse hektarite arvu üleandmine. 7. Lõikes 1 osutatud meetmetele antav toetus peab olema kooskõlas ühenduse teiste meetmete ja poliitikatega. 8. Liikmesriigid hangivad vajalikud vahendid, et katta toetused, millele on osutatud: a) lõike 1 punktides a, b, c ja d, kohaldades põllumajandustootjatele jaotatud ja/või riiklikust reservist pärinevate toetusõiguste suhtes lineaarset vähendamist, b) lõike 1 punktis e, kohaldades vajadusel ühe või mitme asjaomase toetuse saaja ühe või enama makse suhtes lineaarset vähendamist kooskõlas käesoleva jaotisega ning lõigetes 1 ja 3 sätestatud piirides. 9. Komisjon määratleb artikli 128 lõikes 2 osutatud korras käesolevas jaos osutatud toetuse andmise tingimused, et tagada eelkõige kooskõla ühenduse teiste meetmete ja poliitikatega ning vältida toetuse kumuleerumist. 10. Tehes otsust kasutada alates 2010. aastast kuni 10 % oma riiklikest ülemääradest, konsulteerivad liikmesriigid oma kohalike ja piirkondlike omavalitsustega.