III LISA

Elupaikade direktiivi artikli 12 rakendamine – hundi näide

1. Taustteave. Sissejuhatus

Hunt kuulub Euroopa pärismaisesse loomastikku ning on meie bioloogilise mitmekesisuse ja looduspärandi lahutamatu osa. Ühe tähtsaima kiskjana on tal oluline ökoloogiline roll, sest ta aitab kaasa ökosüsteemide tervisele ja toimimisele. Eelkõige aitab ta reguleerida saakloomade (1) (tavaliselt looduslikud kabiloomad, nagu metskitsed, hirved ja metssead, kuid sõltuvalt piirkonnast ka mägikits ja põder) asustustihedust ning parandada nende tervist selektiivse murdmise abil. Hundid on varem esinenud kogu Mandri-Euroopas, kuid 20. sajandi esimeseks pooleks olid nad hävinud enamikus piirkondadest ja riikidest.

Liikmesriikide andmetel põhinev 2020. aasta aruanne looduse seisundi kohta (2) kinnitab, et hundipopulatsioonid ELis üldiselt taastuvad (on stabiilsed või kasvavad) ja taasasustavad osa nende ajaloolisest levilast, kuigi nad on saavutanud soodsa kaitsestaatuse ainult mõnes liikmesriigis (3). Huntide tagasitoomine on oluline kaitsealane edusamm, (4) mida on võimaldanud õiguskaitse, üldsuse soodsam suhtumine ning saakloomade (näiteks hirved ja metssead) ja metsaga kaetuse taastumine (pärast maapiirkondade maa kasutamata jätmist).

Samal ajal on huntide tagasipöördumine piirkondadesse, kus neid aastakümneid või kauem ei ole olnud, liikmesriikide jaoks märkimisväärne probleem, sest seda liiki seostatakse sageli mitut liiki konfliktidega ning see võib põhjustada ägedaid ühiskondlikke proteste ja reaktsioone asjaomaste maakogukondade seas.

Nii nagu teistel suurtel kiskjatel, on ka huntidel väga suured ruumivajadused, sest üksikisendite ja karjade territooriumi suurus on sadu ja tuhandeid ruutkilomeetreid. Selle tulemusena esineb neid väga väikese tihedusega ja nende populatsioon kipub levima väga suurtele aladele, tavaliselt üle paljude halduspiiride nii riikide sees kui ka nende vahel. Bioloogilisest seisukohast on seetõttu soovitatav, et kaitsekorraldusmeetmed oleksid võimalikult koordineeritud ja järjepidevad. See tõstab esile vajaduse teha piiriülest koostööd, näiteks järgides huntide populatsiooni tasandil järjepidevaid ja koordineeritud lähenemisviise. Täiendavad juhised on esitatud Euroopa Komisjoni jaoks koostatud suunistes suurkiskjate populatsioonitasandi kaitsekorralduskavade kohta (Linnell et al, 2008) (5).

Hunt on kantud elupaikade direktiivi IV lisasse enamike liikmesriikide ja piirkondade puhul ning seetõttu kohaldatakse tema suhtes elupaikade direktiivi artikli 12 rangeid kaitsesätteid, sealhulgas on keelatud isendite igasugune tahtlik looduses püüdmine või tapmine.

Teatavate liikmesriikide ja piirkondade puhul on hunt loetletud V lisas liigina, „mille loodusest võtmise ja kasutamise suhtes võib kehtestada kaitsekorraldusmeetmeid“. Enamiku liikmesriikide ja piirkondade puhul on hunt kantud ka II lisasse kui esmatähtis liik, mis nõuab erikaitsealade määramist ja asjakohaseid kaitsemeetmeid. Tabelis 1 on näidatud, millised populatsioonid kuuluvad millisesse elupaikade direktiivi lisasse.

Tabel

Hundid elupaikade direktiivi lisades

II lisa (määrata tuleb erikaitsealad): „* Canis lupus (välja arvatud Eesti populatsioon; Kreeka populatsioonid: ainult 39. laiuskraadist lõunas esinevad populatsioonid; Hispaania populatsioonid: ainult Duerost lõunas esinevad populatsioonid; Läti, Leedu ja Soome populatsioonid)“. IV lisa (range kaitse): „Canis lupus (välja arvatud Kreekas 39. laiuskraadist põhjas esinevad populatsioonid; Eesti populatsioonid; Hispaanias Duerost põhjas esinevad populatsioonid; Bulgaaria, Läti, Leedu, Poola, Slovaki populatsioonid ja Soome populatsioonid põhjapõdrakasvatusaladel, nagu need on määratletud põhjapõdrakasvatust käsitleva 14. septembri 1990. aasta Soome seaduse nr 848/90 paragrahvis 2)“. V lisa (liikide majandamine on lubatud): „Canis lupus (Hispaanias Duerost põhja pool esinevad populatsioonid, Kreekas 39. laiuskraadist põhja pool esinevad populatsioonid, Soome populatsioonid põhjapõdrakasvatusaladel, nagu need on määratletud põhjapõdrakasvatust käsitleva 14. septembri 1990. aasta Soome seaduse nr 848/90 paragrahvis 2, ning Bulgaaria, Läti, Leedu, Eesti, Poola ja Slovaki populatsioonid).“

Nagu eespool mainitud, ei ole hunt paljudes liikmesriikides ja piirkondades veel saavutanud soodsat kaitsestaatust (6).

2018. aastal Euroopa Parlamendi tellimusel läbiviidud uuringus (7) hinnati üksikute huntide populatsioonide väljasuremisohtu IUCNi punase raamatu kriteeriumide alusel. Üheksast (peamiselt piiriülesest) hundipopulatsioonist kolm hinnati „soodsas seisundis“ olevaks, kolm „ohulähedaseks“ ja kolm „ohualtiks“. Üks hundipopulatsioon (Pürenee populatsioon, Hispaania-Sierra Morena) on välja surnud. Uuringu autorid tõid esile ka seireandmete ühtlustamisega seotud raskused, mis on tingitud seiremeetodite ja -põhimõtete erinevustest (erinevad loendamise viisid või perioodid), populatsioonide arvu esitamisest keskmisena või maksimum- ja miinimumväärtustena, puudumisest mõne riigi aruandes, ehkki liik on olemas, andmekvaliteedi erinevusest jne (8).

Kuigi näib, et paljud hundipopulatsioonid taastuvad ja laienevad kogu Euroopas, seisavad liigid endiselt silmitsi mitmesuguste ohtude ja kaitseprobleemidega, eelkõige salaküttimisega (mis jääb sageli avastamata, kuid moodustab tõenäoliselt väga suure osa kogu suremusest). Konkreetseid ohte ja võimalikke meetmeid nende kõrvaldamiseks on iga hundipopulatsiooni puhul kirjeldatud Euroopa Komisjoni rahastatud aruandes Key actions for Large Carnivore populations in Europe (Boitani et al, 2015 (9)).

2. Õigusnõuded üksikute huntide kaitsmiseks

Kui hunt on loetletud elupaikade direktiivi IV lisas, on ta rangelt kaitstud. See tuleneb sellest, et direktiivi eesmärk on saavutada loetellu kantud liikide soodne kaitsestaatus. Elupaikade direktiivi artiklis 12 sätestatud kaitse nimetatud lisas loetletud liikide populatsioonidele on ennetava iseloomuga ning nõuab, et liikmesriigid hoiaksid ära olukorrad, mis võivad liike negatiivselt mõjutada.

Artikli 12 formaalset ülevõtmist riikide õigusaktidesse tuleb täiendada rakendusmeetmetega, et tagada range kaitse, mis põhineb huntidega seotud konkreetsetel probleemidel ja ohtudel konkreetses kontekstis. Lisaks artiklis 12 loetletud tegevuste keelamisele peavad ametiasutused võtma ka kõik vajalikud meetmed selle tagamiseks, et keelde tegelikkuses ei rikuta. See tähendab näiteks, et ametiasutused on kohustatud võtma kõik vajalikud meetmed, et vältida huntide (ebaseaduslikku) tapmist ning kaitsta nende puhke- või paljunemispaiku, nagu koopad ja nn „kohtumispaigad“.

Euroopa Liidu Kohus on seisukohal, et elupaikade direktiivi artikli 12 lõige 1 ei kohusta „liikmesriike vastu võtma mitte üksnes igakülgset õiguslikku raamistiku, vaid ka rakendama konkreetseid ja spetsiifilisi kaitsemeetmeid“, samas kui see säte eeldab ka, et „võtta tuleb omavahel seostatud ja kooskõlastatud ennetavaid meetmeid“ (Euroopa Liidu Kohus, 11. jaanuar 2007, kohtuasi C-183/05, Euroopa Ühenduste Komisjon vs. Iirimaa). Seda lähenemisviisi on kinnitatud Euroopa Liidu Kohtu 10. oktoobri 2019. aasta otsuses (eelotsus kohtuasjas C-674/17): „Selle sätte järgimiseks on liikmesriigid kohustatud mitte üksnes vastu võtma täieliku õigusliku raamistiku, vaid ka rakendama konkreetseid ja spetsiifilisi kaitsemeetmeid. Samuti tähendab range kaitse süsteem seda, et võtta tuleb omavahel seostatud ja kooskõlastatud ennetavaid meetmeid. Niisugune range kaitse süsteem peab seega võimaldama tõhusalt vältida elupaikade direktiivi IV lisa punktis a loetletud loomaliikide looduses tahtlikku püüdmist või tapmist ning paljunemis- või puhkepaikade kahjustamist või hävitamist“.

Üks näide meetmest, millega tõhusalt tagatakse liigikaitsesätete täitmist, on mürksööta kõrvaldavate koertega varustatud tõhusate salaküttimisvastaste rühmade loomine. Salaküttimine, püünised ja mürksööt on tõepoolest suur oht huntidele paljudes kohtades. Mürgitamine on eriti suur probleem, sest see mõjutab ka teisi liike, eelkõige röövlinde. Selle probleemi lahendamiseks on mitmesuguste programmi LIFE raames rahastatavate projektidega Lõuna- ja Ida-Euroopas (Hispaanias, Itaalias, Portugalis, Kreekas, Bulgaarias ja Rumeenias) (10) aidatud kehtestada konkreetseid meetmeid, mis toetavad tõhusalt ranget liigikaitsekorda, näiteks mürksööta kõrvaldavate koerte üksuste loomine, töötajate (pargi- ja metsavahtide, provintsi politseitöötajate, veterinaaride) koolitamine ja avalik-õiguslike asutuste suutlikkuse suurendamine ning teadlikkuse suurendamise meetmed, mis on suunatud loomakasvatajatele, jahipidajatele, turismiettevõtjatele, koolilastele ja üldsusele.

Hundikaitsekorralduskavad, kui need on kehtestatud kooskõlas artikliga 12 ja nõuetekohaselt rakendatud, võivad olla tõhus raamistik IV lisa hundipopulatsioonide suhtes rangete kaitsesätete rakendamisel, võimaldades luua tervikliku kooseksisteerimise süsteem, mille eesmärk on tagada soodne kaitsestaatus, ja leevendades samal ajal konflikte inimtegevusega.

Sellised kavad hõlmavad selliseid aktsioone, nagu: i) ennetusmeetmete toetamine (investeerimisabi, teabe, koolituse ja tehnilise abi kaudu); ii) huntide põhjustatud majandusliku kahju hüvitamine; iii) asjaomase hundipopulatsiooni seire ja selle populatsiooniga seotud teadmusbaasi parandamine; iv) kariloomade kaitse meetmete tulemuslikkuse jälgimine, hindamine ja parandamine; v) sidusrühmade kaasamise ning nendega ja nende vahel dialoogi edendamine (näiteks sihtotstarbeliste platvormide kaudu); vi) huntide ebaseadusliku tapmise vastaste täitemeetmete parandamine; vii) elupaikade kaitsmine ja söötmistingimuste parandamine (näiteks vajaduse korral looduslike saakloomade populatsioonide taastamise kaudu); viii) huntidega seotud ökoturismi võimaluste arendamine; ix) hundipiirkondadest pärit põllumajandustoodete edendamine/turustamine ning x) teavitamine, harimine ja teadlikkuse suurendamine. Kavad võivad samuti võimaldada asjaomastel asutustel lubada huntide eemaldamiseks piiratud määral kasutada surmavat tõrjet, kasutades erandeid vastavalt direktiivis sätestatud tingimustele. Tuleb siiski märkida, et kavad, millega võetakse vastu paindlik jahikorraldus (näiteks elupaikade direktiivi V lisa kohaste jahitavate liikide jaoks), ei oleks kooskõlas IV lisa liikide suhtes kohaldatavate rangete kaitsesätetega.

Need kavad tuleb koostada liigi kaitsestaatust ja -suundumusi ning kõiki asjakohaseid ohte ja survetegureid käsitleva parima kättesaadava teabe põhjal. Konsulteerimine kõigi asjaomaste sidusrühmadega, eelkõige nendega, kes on liikide või kavandatud kaitsemeetmetega seotud, või nende osalemine, on oluline kavade kõigi asjakohaste aspektide lõimimiseks ja laialdase sotsiaalse heakskiidu saavutamiseks.

Näide sidusrühmade osalemisest kaitsekorralduskavas Horvaatia hundikaitsekorralduskava 2010.–2015. aastaks (Horvaatia kultuuriministeerium, 2010) koostati kaheaastase protsessi tulemusena. Kaasatud olid kõigi huvirühmade esindajad (asjaomased ministeeriumid, suurkiskjate populatsioonide seirekomisjoni liikmed, teadlased, metsandusspetsialistid, valitsusvälised organisatsioonid jne). Selles üksikasjalikus tegevuskavas kirjeldatakse meetmeid, mida Horvaatia peaks rakendama, et tagada hundipopulatsiooni säilitamine võimalikult harmoonilises kooselus inimestega.

Hundikaitsekorralduskavad võivad seega tagada sobiva struktuuri, et hinnata ja käsitleda kõiki huntide populatsioone ohustavaid asjakohaseid probleeme ja konflikte ning saavutada soodne kaitsestaatus.

Seetõttu võivad need hõlmata ka selliseid küsimusi nagu koerte hübriidimine huntidega, millest on teatatud kõigi üheksa Euroopa hundipopulatsiooni ja 21 Euroopa riigi kohta (11). Mõnes asukohas ohustab see suurel määral huntide kaitset (12) ning probleemi lahendamiseks võib vaja minna konkreetseid ennetavaid, proaktiivseid ja reageerivaid meetmeid, nagu on märgitud Berni konventsiooni alusel vastu võetud soovituses nr 173 (2014 (13)) (Euroopa Nõukogu, 2014). Hundi ja koera hübriidimine on keeruline küsimus, mistõttu on tungivalt soovitatav koostada riigi ja populatsiooni tasandil täpselt kindlaksmääratud kaitsekorralduskava, kasutades kõige ajakohasemaid ja usaldusväärsemaid väli-, labori- ja statistilisi meetodeid (vt tekstikasti).

Hundi ja koera hübriidid Huntide ja nende koduse vormi (koerad) ristamine on tõenäoliselt toimunud korduvalt kogu koerte kodustamise aja jooksul ning seda esineb endiselt erineva intensiivsusega huntide levila mitmeski osas. Arvestades et hundi ja koera hübriidimine toimub inimtegevuse tulemusel, ei ole see loomulik arenguprotsess, mille korral on hübriidide suhtes vaja kohaldada kaitsemeetmeid. Kuna hundi ja koera hübriidimine ohustab huntide populatsioonide geneetilist terviklikkust, on see pigem väga murettekitav looduskaitseprobleem ning seda tuleb käsitleda asjakohaste kaitsekorralduskavade ja vahendite abil. Euroopas on hübriidimist täheldatud mitmes riigis, näiteks Norras, Lätis, Eestis, Bulgaarias, Itaalias, Hispaanias, Portugalis, Saksamaal, Kreekas, Sloveenias ja Serbias. Tuleb siiski märkida, et hinnangud koerte geenide introgresseerumise kohta looduslikku hundipopulatsiooni põhinevad mitmesugustel lähenemisviisidel ja nendega seotud katsetel. Kui mitmel juhul tõi ristamine piiratud aladel kaasa ainult ühe või mõne hübriidide pesakonna, siis teistel juhtudel on leitud, et koerte geenide introgressioon looduslikus hundipopulatsioonis levis märkimisväärsel pindalal, kuigi erineval määral (5,6% Galicias Hispaanias ja rohkem kui 60% Grosseto provintsis Itaalias). Samuti on Apenniinide põhjaosas täheldatud suurt introgressiooni, samas kui Alpide hundipopulatsioonis (Prantsusmaast Kesk- ja Ida-Alpideni) on leitud ainult üksikuid hübriidisendeid. Mujal teatatud hübriidimismäär on siiski ligikaudu 5–10% (Leonard et al. 2011). Hübriidimine toimub peamiselt isaste koerte ja emaste huntide vahel. Harva võib juhtuda ka vastupidi. Vabalt liikuvate koerte suur arv mitmesugustel aladel, eriti Vahemere piirkonnas, pakub huntide ja koera kohtumiste jaoks palju võimalusi. Teadmised hundi-koera metsikute hübriididega seotud ökoloogiliste tegurite kohta on puudulikud, kuid puuduvad tõendid selle kohta, et hübriidid oleks vähendanud isendite kohasust, levikut, sigimisedu, käitumise muutusi või populatsiooni elujõulisust. Hundi ja koera hübriidimise kontrolli all hoidmine on valitsusasutuste jaoks paras pähkel, sest see tekitab paljusid suuri probleeme. a) Hübriidi taksonoomiline staatus Koerad põlvnevad kodustatud huntidest ja mõlemad kuuluvad samasse taksonoomilisse üksusesse, liiki Canis lupus. Koeri nimetatakse mõnikord alamliigi Canis lupus familiaris järgi. Ei ole kahtlust, et hübriidid säilitavad nime Canis lupus. b) Hübriidide õiguslik seisund Erinevalt koertest, kelle ellujäämine sõltub tavaliselt inimhooldusest ja -ressurssidest, on hübriidid metsloomadena iseseisvad ja elujõulised. Sellisena peetakse paljude riikide õigusnormides neid võrdseks loodusliku loomastikuga ja neid koheldakse samade reeglite järgi. Kui hübriide käsitataks koertega võrdsena, kuuluksid nad koduloomi käsitlevate siseriiklike õigusaktide kohaldamisalasse. Igal juhul näib hundi-koera hübriididele olevat kasulik, et neile antakse „jahipidajate ja üldsuse poolt huntidega samaväärne õiguslik staatus, et kaotada võimalik seaduselünk huntide ebaseaduslikuks tapmiseks“ (Euroopa suurkiskjate algatuse raames koostatud poliitikatoetuse avaldus hübridiseerimise kohta, mis on lisatud Suunistele suurkiskjate populatsioonitasandi kaitsekorralduskavade kohta (Linnell et al., 2008)). Kui hübriide peetaks siseriiklike õigusaktidega õiguslikult kaitsmata olevaks, võib see kaasa tuua huntide sagedasema juhusliku tapmise, arvestades, et hübriide on keeruline eristada geneetiliselt „puhastest“ huntidest üksnes morfoloogiliste omaduste alusel. See võib tähendada mitte ainult juhuslikku, vaid ka tahtlikku tapmist, sest hübriidide kaitsmata staatust võidakse kasutada kattena huntide tapmiseks. Kaitsekorraldusasutusi julgustatakse tagama, et nende siseriiklikud õigusaktid hõlmaksid hübriide selgelt ja ühemõtteliselt kas mets- või koduloomadena. c) Võimalikud kaitsekorraldusmeetmed Kõige asjakohasemad kaitsekorraldusmeetmed sõltuvad introgressiooni üldisest hinnangulisest tasemest ja sellest, kas introgressioon piirdub piiratud alade ja mõne karjaga või on see laialt levinud suurtes piirkondades ja/või enamikus karjades. Näiteks piiratud introgressioon ei pruugi olla suur oht, kui see on püsinud põlvkondade kaupa stabiilsena. Märkimisväärne ja ulatuslik hübriidimine (hübriidiparv) võib olla keeruline, kuigi see võib olla siiski soovitav, et vähendada koduloomageenide praegust ja tulevast juurdevoolu hundipopulatsiooni. Suure, kuid lokaliseeritud esinemissageduse korral on siiski võimalik rakendada sihtmeetmeid, et neutraliseerida hübriidide paljunemist (kas füüsilise eemaldamise või steriliseerimise kaudu). Kuigi selle kohta, kui keeruline ja tulemuslik on hübriidide kõrvaldamine laialdase introgressiooni ohjamisel, on tõstatatud arvukalt küsimusi, võib selline sekkumine olla kasulik, kui hübriidimine ei ole laialt levinud ning sellist sekkumist toetavad rakendusuuringud, seire ja paindlik kaitsekorraldusraamistik. Kaitsekorraldusvahendite valik on lai ja iga vahendi kasulikkus sõltub eesmärkidest. Tungivalt soovitatakse käsitleda hübriidimist riigi ja võimalik, et ka populatsiooni tasandil erikavas, kus on igakülgselt kirjeldatud ja põhjendatud eesmärke, eeskirju ja kriteeriume. Kindlaks tuleb määrata terve hulk ennetavaid, proaktiivseid ja reaktiivseid meetmeid ning neid kirjeldada. Kava võib tõenäoliselt sisaldada järgmisi tegevusi. 1) Seada sisse kõiki geneetilisi laboreid hõlmav rahvusvaheline koostöö, et leppida kokku ühine lähenemisviis hübriidide kindlakstegemise lävendite ja protseduuride kindlaksmääramiseks ning jagada alleelide esinemise sagedusi võrdluspopulatsioonides. 2) Kiita heaks poliitikasuunised hübriidimise ja koerte geneetilise introgressiooni leviku ja esinemissageduse uurimiseks ning seireks hundipopulatsioonis. 3) Määrata kindlaks valdkonnad, kus sõltuvalt hübriidide esinemise sagedusest ja mustritest võivad olla asjakohased erinevad kaitsekorraldusvahendid alates mittesekkumisest kuni hübriidsete isendite aktiivse kõrvaldamiseni. Ka sotsiaalne kontekst võib mõjutada valitud kaitsekorraldusvaldkondi ja -meetmeid. 4) Moodustada reageerimismeeskonnad (ja -toimingud), et vajaduse korral hundi-koera hübriide loodusest eemaldada või neid püüda/steriliseerida/vabastada. Euroopa Komisjon on Berni konventsiooni soovituse nr 173 (2014) täielikult heaks kiitnud ning selles on muu hulgas märgitud: „hundi tõhusaks kaitsmiseks tuleb tagada, et kõik kindlakstehtud hundi-koera hübriidid kõrvaldatakse üksnes valitsuse kontrolli all.“ Näib, et seda on võimalik saavutada üksnes hübriidide tapmise keelamisega siseriikliku õiguse alusel, tehes erandi üksnes valitsusasutustele või nende määratud esindajatele. Soovituses kutsutakse osalisi üles: „tagama, et hundi-koera hübriidide kõrvaldamine valitsuse kontrolli all toimub pärast seda, kui valitsusametnikud ja/või valitsuste poolt selleks volitatud asutused ja/või teadlased on geneetiliste ja/või morfoloogiliste omaduste põhjal kinnitanud, et tegemist on hübriididega. Eemaldamisega peaksid tegelema üksnes asutused, kellele pädevad asutused on sellise vastutuse delegeerinud, tagades samal ajal, et selline eemaldamine ei kahjusta huntide kaitsestaatust“; „võtma vajalikud meetmed, et vältida huntide tahtlikku või ekslikku tapmist hundi-koera hübriididena. See ei piira valitsuse kontrolli all leitud hundi-koera hübriidide hoolikat kõrvaldamist loodusest asutuste poolt, kellele pädevad asutused on selle vastutuse usaldanud“. 5) Kiita heaks riiklik kava, et kontrollida vabalt liikuvaid koeri (metsikuid, hulkuvaid või neid vabalt liikuda laskvatele inimestele kuuluvaid koeri) ning keelata huntide ja hundi-koera hübriidide lemmikloomadena pidamine. Korraldada teadlikkuse suurendamise kampaaniaid, et toetada metsikute ja vabalt liikuvate koerte tõrjet hundipiirkondades.

3. Hundiga seotud konfliktid

Hunti on ajalooliselt seostatud mitmesuguste sotsiaal-majanduslike konfliktidega, mis neil on inimestega tekkinud. Varem on sellised konfliktid toonud kaasa huntide populatsioonide hävimise või olulisel määral vähenemise suures osas Euroopa levilas. Selline tagaajamine koos suure salaküttimisega püsib paljudes piirkondades. Praegu on peamised konfliktid järgmised.

— Kariloomade murdmine. Kariloomade murdmine on peamiselt seotud lammastega. Tehtud arvutuste kohaselt (Linnell & Cretois 2018) tapsid hundid aastatel 2012–2016 ELis keskmiselt 19 500 lammast aastas (märkus: Poola, Rumeenia, Hispaania, Bulgaaria, Austria ja osa Itaalia kohta andmed puudusid). See näitaja on praegu parim hinnang huntide karjamurdmismõju kohta ELis. Kuigi hundirünnakute peamised ohvrid on lambad, on vähemal määral mõjutatud ka muud kariloomad (kitsed, veised, hobused) ja poolkodustatud põhjapõdrad. Murdmine on väga varieeruv ja sõltub suurel määral karjakasvatussüsteemi ja kaitsekorralduse tüübist ning järelevalvest, nimelt sellest, kas kari on varju all – eriti öösel – või koos karjasega. Näiteks Prantsusmaal (80 hundikarja) murti 2019. aastal umbes 11 000 lammast, veist ja kitse (Dreal 2019 (14)) ja anti nende eest hüvitist, samas kui Saksamaal (128 hundikarja) oli see arv 2019. aastal alla 3 000 (DBBW 2019 (15)) ja Rootsis (31 hundikarja) murti 2018. aastal ainult 161 lammast (Viltskadestatistik 2018, SLU (16)). Linnell & Cretois (2018) tõstavad esile, kui keeruline on koguda kogu Euroopas järjepidevaid ja usaldusväärseid andmeid kariloomade kohta, keda hundid on murdnud. Kariloomad võivad erinevatel põhjustel surra või kaduma minna ning alati ei ole võimalik surmasid suurkiskjatega seostada. Põllumajandustootjate ja loomakasvatajate aruandluse kvaliteet sõltub suurel määral hüvitussüsteemist. Näiteks sõltub see hüvitise (täieliku või osalise) suurusest, seotud menetluse pikkusest ja keerukusest ning sellest, kas kontrollitakse kohapeal, et suurkiskjad olid tõepoolest kahju põhjustajad. Hunt võib aeg-ajalt rünnata ja tappa ka koeri. Nii on see näiteks Rootsis või Soomes, kus huntide territooriumil kütitakse lahti lastud koertega põtru. On selge, et nii kariloomade kui ka koerte kaotusel on lisaks otsesele ja kaudsele majanduslikule kahjule suur emotsionaalne mõju. Kuigi huntide karjamurdmise üldine mõju ELi loomakasvatussektorile on tühine, võivad hundid kaitseta karjatatavate lammaste murdmisega tekitada põllumajandusettevõtte tasandil märkimisväärset lisasurvet ja -koormust tootjatele sektoris, mida juba mõjutavad paljud sotsiaal-majanduslikud survetegurid.

— Tajutav oht inimestele. Hundid ei näe inimesi võimalike saakloomadena, vaid pigem ohuna, mida vältida. Kuigi varem on teatatud hundi surmavatest rünnakutest inimestele (sageli on need seotud marutaudiga või olid inimesed neid toitnud, provotseerinud, vigastanud või lõksu püüdnud), peetakse hundirünnakute tegelikku ohtu inimestele praegustes Euroopa keskkonna- ja sotsiaalsetes tingimustes äärmiselt väikeseks. (Linnell et al, 2002; Linnell and Alleau, 2016; (17) KORA, 2016; Linnell et al, 2021). Sellest hoolimata kardavad paljud inimesed ikka veel hunte, eriti riikides ja piirkondades, kus hundiliigid on hiljuti taastunud või kus huntide arvu suurenemine muudab nad nähtavamaks piirkondades, kus neid tavaliselt varem ei esinenud. On teatatud juhtumitest, kus hundid lähenevad inimestele ja käituvad ebatavaliselt (nö julged või kartmatud hundid). Seda on toimunud eelkõige siis, kui loomad olid harjunud toitu saama või kui juures olid koerad (Reinhardt 2018). Hundi-koera hübriidide puhul ei ole tõendeid selle kohta, et need oleksid huntidest julgemad või ohtlikumad, kuid hübriidide kartmine on teatavates Euroopa piirkondades samuti probleem. Neid arusaamu ja hoiakuid tuleb hoolikalt arvesse võtta ja nendega tähelepanuga tegeleda. Kasulik, kuid sageli mitte piisav, on toetada haridustegevust, jagada õiget teavet ja kummutada võltsuudiseid faktikontrolliga (millega tegelevad mõned kohalikud või piirkondlikud omavalitsused või LIFE-projektid). Samuti tuleb teha selgeks, et ebatõenäolisel juhul, kui tegemist on objektiivse ohuga, mille on põhjustanud näiteks marutaudis või agressiivne või toidu saamisega või inimestega harjunud hunt, on just selle hundi eemaldamine elupaikade direktiivi kohaselt täiesti õiguspärane (vt artikli 16 lõike 1 punktis c sätestatud erandeid käsitlev lõik allolevas 6. peatükis).

— Mõju kabiloomaliikidele. Hundid ja jahipidajad võivad mõnikord jälitada sama saaki, st metsikuid kabiloomi. Kui suurkiskjad naasevad, kardavad jahipidajad sageli, et konkurents mõjutab nende tegevust ja see võib põhjustada suurt konflikti. Metsikuid kabiloomi murdvate huntide mõju nende kabiloomade arvule ja käitumisele on liigist ja kohalikust kontekstist sõltuvalt üsna muutlik ja keerukas. Üldiselt eemaldavad hundid igal aastal vaid väikese osa looduslikest kabiloomadest – palju vähem kui jahipidajad – ning neil ei näi olevat negatiivset mõju kabiloomade populatsioonide praegustele (üldiselt kasvavatele) suundumustele Euroopas (18) (Bassi, E. et al 2020; Gtowaciflski, Z. ja Profus, P. 1997). Igal juhul ei ole erinevalt koduloomade murdmisest võimalik vältida või vähendada metsikute kabiloomade murdmist loodusliku kiskja poolt, sest see on osa looduslikest protsessidest, mida bioloogilise mitmekesisuse poliitika püüab taastada ja säilitada. See on Euroopa jahipidajate jaoks suur väljakutse, sest jahipidamise kavandamisel ja looduslike kabiloomade kvootide kehtestamisel tuleb arvesse võtta suurte kiskjate tagasipöördumist. Lõpuks tuleb ka tunnustada huntide panust kabiloomade asustustiheduse reguleerimisse (Ripple, W.J. ja Beschta, R.L., 2012), võttes arvesse kaasnevat kasu, sealhulgas vähenevat kahju metsa- ja põllumajanduskultuuridele (19).

— Väärtuste konflikt (erinevad ettekujutused Euroopa maastikest). Mõne maapiirkonna sidusrühma jaoks ei tarvitse konflikt huntidega olla seotud otsese majandusliku mõjuga. Hundid on väga sümboolsed paljude laiemate küsimuste puhul ning konfliktid kajastavad sageli sügavamaid ühiskondlikke lõhesid (näiteks maa- ja linnapiirkondade vahel, kaasaegsete ja traditsiooniliste väärtuste vahel või erinevate sotsiaalsete ja majanduslike klasside vahel) (Linnell, 2013). Huntidega kaasneb sageli põhjalik arutelu Euroopa maastike tuleviku üle (Linnell, 2014), sest ühiskonnarühmadel on vastandlikke seisukohti ja ettekujutusi selle kohta, kuidas metsloomi ja maastikke säilitada, kasutada või hallata (20). See selgitab, miks suurkiskjate otsese majandusliku mõju ulatuse ja sellest tuleneva sotsiaalse konflikti ulatuse vahel on harva selge seos (Linnell ja Cretois, 2018).

4. Meetmed inimeste ja huntide kooseksisteerimise parandamiseks

Alates elupaikade direktiivi vastuvõtmisest on Euroopa Komisjon edendanud kooseksisteerimist, et taastada suurkiskjate populatsioonide soodne kaitsestaatus, käsitledes ja vähendades samal ajal konflikte seadusliku inimtegevusega, eesmärgiga jagada omavahel mitmefunktsioonilisi maastikke. Programmist LIFE on rahastatud üle 40 projekti, mis on seotud huntide kaitsmise ja nendega kooseksisteerimisega ning mis on aidanud leida ja katsetada häid tavasid nende eesmärkide saavutamiseks (21).

ELi platvorm inimeste ja suurkiskjate kooseksisteerimiseks on erinevaid huvirühmi esindavate organisatsioonide rühm, kes on leppinud kokku ühises ülesandes edendada kooseksisteerimise lahendusi. Rühm on esile toonud palju kooseksisteerimise näiteid ja juhtumiuuringuid (22). Sellised juhtumiuuringud on liigitatud viide kategooriasse: 1) nõustamine või teadlikkuse suurendamine; 2) praktilise toe pakkumine; 3) seisukohtade mõistmine; 4) uuenduslik rahastamine ja 5) seire (23) (EU LC Platform, 2019).

Euroopa Parlamendi tellitud 2018. aasta uuringus (24) esitati soovitused ja näited huntide ja muude suurkiskjatega kooseksisteerimise praktiliste meetmete kohta mitmes liikmesriigis.

Euroopa tasandil on seega teadmiste ja väärtuslike kogemuste jagamiseks lai alus. Kõige levinumaid lähenemisviise konfliktide vähendamiseks on kirjeldatud allpool.

— Hüvitised

Hundikahjude majandusliku mõju vähendamiseks ja kaitstud liikide suhtes sallivuse suurendamiseks kasutatakse paljudes ELi riikides sageli hüvitisi. Hüvitised võivad sageli olla asjakohane meede, kuid selle saamise nõuded peavad olema selgelt kindlaks määratud ja arvesse tuleb võtta erinevaid tegureid. See hõlmab kontrollimist, kas loomakaod on tegelikult tingitud huntidest, ning selle tagamist, et hüvitis on õiglane ja seda makstakse viivitamata.

Paljudes riikides kurdavad põllumajandustootjad, et hüvitise saamine on keeruline ja kulukas või et maksed hilinevad või on ebapiisavad. Hüvitisi rahastavad tavaliselt riiklikud või piirkondlikud valitsused kooskõlas asjakohaste ELi riigiabieeskirjadega (25) (mis võimaldavad hüvitada 100% nii otsestest kui ka kaudsetest kuludest). Kahjuhüvitised üksi ei ole alati piisavad kooseksisteerimise probleemide lahendamiseks, sest need ei vähenda murdmisi ega muid konflikte. Peale selle ei ole hüvitised sageli pikas perspektiivis jätkusuutlikud, välja arvatud juhul, kui neid kombineeritakse asjakohaselt muude meetmetega.

— Ennetusmeetmed ja tehniline abi

Ennetusmeetmed on tervikliku kooseksisteerimissüsteemi oluline osa. Saadud kogemused (näiteks programmi LIFE-projektidest ja maaelu arengu programmidest saadud kogemused) näitavad, kui olulised ja tulemuslikud on mitmesugused kariloomade kaitse meetmed, nagu eri liiki tarad, karjase juuresolek, karja valvavad koerad, kariloomade öine kokkukogumine ning visuaalsed või akustilised peletusseadmed (Fernández-Gil, et al. 2018, vt ka „Kiskjakahjude ennetamise uudised“ (CDP news, 2018)). Eelkõige karjaste olemasolu võib muuta kariloomade kaitse meetmed palju tulemuslikumaks ja on iseenesest röövloomi heidutav. ELi suurkiskjaliste platvormi koostatud aruandes on näiteid edukatest kogemustest ja headest tavadest (Hovardas et al, 2017). Ennetusmeetmed peavad olema täpselt kavandatud ja kohandatud konkreetsetele piirkondlikele iseärasustele (kariloomade liik, karja suurus, topograafia jne).

Nende meetmete tulemuslikkus sõltub suurel määral nende nõuetekohasest rakendamisest asjaomaste ettevõtjate poolt ning piisavate ressursside ja tehnilise nõustamise kättesaadavusest, et toetada nende rakendamist kohapeal (näiteks van Eeden et al. 2018) Ükski meede ei saa olla 100% edukas, kuid piisavad tehnilised lahendused (sageli kombineeritult kasutatavad) võivad kariloomade murdmist märkimisväärselt vähendada. Vastavad ametiasutused ja sidusrühmad peavad hoolikalt kavandama ennetusmeetmed, et need sobiksid erinevate olukordade jaoks. Samuti peavad nad neid nõuetekohaselt rakendama (sealhulgas käigus hoidma), jälgima nende tulemuslikkust ja tegema vajalikke kohandusi. Asjaomaste ettevõtjate koolitamine, teavitamine, järelevalve ja tehniline abi on keskse tähtsusega ning neile tuleb tagada avaliku sektori piisav toetus, sealhulgas ennetussüsteemide haldamiseks ja täiendava töökoormusega toimetulekuks.

— Teavitamine, nõustamine, teadlikkuse suurendamine

Huntide ja nende mõju minimeerimise kohta faktilise teabe andmine võib olla kasulik konfliktide leevendamise meede (EU LC Platform, 2019). Näiteks „Kiskjakahjude ennetamise uudised“, (26) mida on toetatud erinevate LIFE-projektide kaudu, aitab levitada teavet kariloomade kaitse kohta ELis ja rahvusvahelisel tasandil. Itaalia veebisaidil „Kaitse oma karja“ (Proteggi il tuo BESTIAME, 2019) antakse üksikasjalikke nõuandeid loomakasvatuse kaitsemeetmete ja Itaalia piirkondades kasutatavate eri rahastamisskeemide kohta. Hispaania ökoloogilise ülemineku ministeeriumi veebisaidil on kirjeldatud häid ennetusmeetmeid, mille abil saab vältida või minimeerida kaitstud liikide ning põllumajandus- ja loomakasvatusettevõtete vastastoimet (27).

Veel üks näide selle lähenemisviisi kohta, mis on suunatud konkreetselt jahikogukonnale, on projekt LIFE WolfAlps, mille raames jagatakse andmeid ja teavet Alpide looduslike kabiloomade populatsiooni dünaamika kohta ning huntide tagasipöördumise mõju kohta saakloomadele ja jahitegevusele (28). Laiemat lähenemisviisi pakuvad kontaktbüroo „Saksimaa hundid“ (Kontaktbüro Wölfe, Sachsen, 2019) ja Saksi-Anhalti hundipädevuskeskus, kus on kohapeal mitu töötajat, kes pakuvad õppematerjale, korraldavad ekskursioone ning tegelevad inimeste küsimuste ja muredega.

— Seire

Suurkiskjate populatsioonide seire on ülioluline, et saada täpset teavet, mõista populatsiooni ellujäämise tagamiseks vajalikku populatsioonidünaamikat, kohandada kaitsekorraldustegevust muutuvate olukordadega ja täita elupaikade direktiivist tulenevaid kohustusi. See on ka väga keeruline tegevus, kuna seda viiakse läbi suures geograafilises piirkonnas, mis sageli ületab rahvusvahelisi piire, ning kuna suurkiskjate esinemise tihedus on väike ja eluviis varjatud (LCIE Policy Support Statement annexed to Linnell et al. 2008). Kõik kaitsekorraldusotsused (sealhulgas erandeid käsitlevad otsused) peavad põhinema usaldusväärsetel andmetel asjaomase hundipopulatsiooni kohta. Seire peaks hõlmama ka kõigi ennetusmeetmete rakendamist (nende omaksvõtmine, tulemused, tõhusus) ning kariloomade murdjate kindlakstegemist, et eristada hunte ja koeri (näiteks Echegaray ja Vilà, 2010; Sundqvist et al., 2008). Samuti peaks see aitama hinnata, kas süsteemi on vaja kohandada või täiustada.

Arvestades, et väga tavaline konflikt kogu Euroopas on erimeelsused kiskjate arvu ja staatuse suhtes, võib sidusrühmade, sealhulgas jahipidajate kaasamine seiresse tuua kasu mitte ainult andmete kogujate arvu suurendamise, vaid ka sidusrühmade suhete parandamise ja konfliktide vähendamise näol.

Huntide kaitse ja sellekohase korralduse kohta asjakohaste otsuste tegemiseks on vaja usaldusväärseid seireandmeid. Seepärast on väga oluline investeerida piisavasse seiresüsteemi, mis suudab anda täpseid ja ajakohaseid teadmisi hundipopulatsiooni kohta asjaomases piirkonnas. Heaks näiteks võib pidada Prantsusmaa seiresüsteemi (29).

Näited sidusrühmade osalemise kohta seires Komisjoni toetatud katsemeetmega Slovakkias kaasati suurt hulka sidusrühmi (keskkonnakaitsjad, metsandusspetsialistid, kaitsealade töötajad ja jahipidajad) hundi teaduspõhisesse loendamisse. Nad vastutasid hundi väljaheite- ja uriiniproovide kogumise eest uuringupiirkonnas. Nende kaasamine koos kõrgtehnoloogilise analüüsi kasutamisega on aidanud saavutada ühtsema arusaama kohaliku hundipopulatsiooni suurusest (Rigg et al, 2014). Veel üks näide on suurkiskjate vaatluse võrgustik Soomes, mis koosneb umbes 2 100 aktiivsest vabatahtlikust, kelle nimetavad kohalikud jahiseltsid. See koolitatud vaatlejate võrgustik, mis koosneb peamiselt kohalikest jahipidajatest, vastutab suurkiskjate jälgede ja muude inimestelt teada saadud märkidega seotud vaatluste kontrollimise eest. Need vabatahtlikud osalejad registreerivad vaatlusandmed riiklikus andmebaasis „Tassu“ („käpp“ soome keeles), mida haldab Luke (Soome loodusvarade instituut). Nimetatud andmebaasi kasutatakse näiteks suurkiskjate populatsiooni hindamiseks riiklikul ja piirkondlikul tasandil ning seda kasutavad jahimajanduse korraldajad ja jäägrid. Võrgustik, andmebaas ja nende haldamine arenevad ja neid kohandatakse pidevalt, et aidata luua vastastikust usaldust ja koostööd eri institutsioonide ja sidusrühmade vahel selliste tundlike liikide andmete jagamisel, kasutamisel ja neile juurdepääsul. Näiteks 2019.–2025. aastani kestva LIFE BOREALWOLFi projekti eesmärk on tugevdada suurkiskjate vaatlejate võrgustikku, pakkudes oma praegustele vabatahtlikele täienduskoolitust ja värvates uusi vabatahtlikke, kes ei ole jahipidajad. Samamoodi on Rootsi ja Norra loonud Skandinaavia ilveste, huntide, pruunkarude ja huntide jälgimise süsteemi Skandobs. Igaüks võib sellesse andmebaasi kanda oma vaatlused Skandinaavia suurkiskjate jälgede, märkide või vaatluste kohta. Sagedasem vaatlustest teatamine aitab suurendada teadmisi nende liikide esinemise ja leviku kohta. Andmebaasis registreeritud tähelepanekud on kättesaadavad kõigile süsteemi kasutajatele. Märkusi saab jagada ka Skandobsi äpi kaudu (kasutajad saavad Skandobs-Touchi alla laadida rakendustest App Store või Google play ja teatada väljas nähtud röövloomadest või nende jälgedest). Andmebaasi ajakohastatakse iga 15 minuti järel. Seda haldab Norra Loodusuuringute Instituudi (NINA) sõltumatu üksus Rovdata.

— Dialoog sidusrühmadega ja nende kaasamine

Tõdedes huntidega seotud konfliktide kultuurilist ja ühiskondlikku olemust, leitakse, et osalusprotsessid võivad märkimisväärselt aidata konfliktide leevendada, eelkõige tänu sidusrühmade vahelise usalduse suurenemisele (Young et al. 2016). Sellise lähenemisviisi näiteks on ELi platvorm inimeste ja suurkiskjate kooseksisteerimiseks (vt suuniste IV lisas esitatud juhtumiuuring 9). Selliseid lähenemisviise kasutatakse ka piirkondlikul ja riiklikul tasandil. Paljud liikmesriigid on loonud riiklikud platvormid. Katseprojekti kaudu toetavad ELi institutsioonid ka piirkondlike platvormide loomist Itaalias, Rumeenias, Hispaanias, Prantsusmaal, Saksamaal ja Rootsis (Regional LC Platforms, 2019). Projekt LIFE EUROLARGECARNIVORES (2019) toetab ka koostööd ja teabevahetust kiskjate oluliste esinemiskohtade vahel Euroopas.

Teine positiivne näide sidusrühmade kaasamisest on projekt Grupo Campo Grande (GCG). Tegemist on Hispaania üleriigilise mõttekojaga, mis koosneb erineva taustaga inimestest ja organisatsioonidest, kes on seotud ekstensiivse karjakasvatuse ja Pürenee hundi vahelise konfliktiga. Selle rühma lõi 2016. aastal organisatsioon Fundación Entretantos osana ühiskondliku vahendamise algatusest, mille eesmärk oli tegeleda konfliktiga Ibeeria hundipopulatsioonide kooseksisteerimise ja ekstensiivse karjakasvatuse vahel. Osalejad on allkirjastanud ühisdeklaratsiooni ja teevad koostööd, et julgustada teisi oma tegevuspõhimõtteid järgima (GCG, 2018).

— Huntide surmav tõrje / huntide tapmine

Huntide surmavat tõrjet / huntide tapmist on läbi aegade laialdaselt kasutatud huntidest ning nendega seotud mõjudest ja konfliktidest vabanemiseks. Sellised tavad on põhjustanud huntide hävimise suuremal osal nende algsest levilast Euroopas. Paljud Euroopa riigid, kes väidavad, et nende eesmärk on vältida või vähendada kariloomade kadu ja suurendada inimeste sallivust huntide suhtes, sealhulgas mõni liikmesriik, kus liik on loetletud direktiivi IV lisas (ranget kaitset vajavana), kasutavad teataval määral ikka veel surmava tõrje meetodeid.

Praeguse poliitika ja sellega seotud õigusaktide kohaselt ei tohi huntide ja muude kaitstud suurkiskjate kaitsega seotud konflikte Euroopa mitmefunktsioonilistel maastikel siiski lahendada üksnes või peamiselt tapmise või surmava tõrje teel. Erandite kasutamine surmava tõrje lubamiseks on võimalik ja õiguspärane vahend ning liikmesriigid võivad kaaluda selle kasutamist muude eespool nimetatud konfliktiohjemeetmete täiendamiseks, järgides kõiki elupaikade direktiivi artikli 16 lõikes 1 loetletud tingimusi (vt punkt 5).

Paistavad puuduvat kindlad tõendid surmava tõrje tõhususe kohta kariloomade murdmise vähendamisel. Teatavate uuringute kohaselt näib, et surmav tõrje ja tapmine on vähem tõhus kui kariloomade kaitse meetmed (van Eeden et al, 2018, Santiago-Avila et al, 2018) ning see võib tegelikult kaasa tuua kariloomade murdmise ja konfliktide suurenemise(Wielgus ja Peebles, 2014; Fernández-Gil et al., 2016), mis võib olla tingitud hundikarja struktuuride lagunemisest tapmise tagajärjel.

Erinevalt eespool kirjeldatud mittesurmavatest meetmetest on kaitsealuste liikide surmava tõrje / tapmise kasutamine looduskaitsespetsialistide seas vaidlusalune vahend (Lute et al 2018) ning suur osa ühiskonnast seab selle üha enam kahtluse alla (30). Seda ja empiirilisi tõendeid arvesse võttes ei ole selge, kas huntide tapmine toob kaasa ühiskondliku konflikti suurenemise või vähenemise.

Kokkuvõttes tundub, et mittesurmavad meetmed, sealhulgas loomakasvatuse majandamine ja kaitsemeetmed, on kariloomade murdmise ohu vähendamiseks tõhusamad, jätkusuutlikumad, tõenäoliselt õiguslikult vähem probleemsed ja vastuvõetavamad (enamiku inimeste seas).

Liikmesriikide pädevad asutused peaksid kõiki neid elemente kaitsekorraldusmeetmete üle otsustamisel ja nende rakendamisel arvesse võtma.

Põhjalikud hundikaitsekorralduskavad

Liikmesriikidel oleks kõige mõttekam ühendada mitu eespool kirjeldatud meedet, et toetada õigel tasemel kooseksisteerimist, ja kohandada neid vastavalt kohalikule olukorrale. Ka nende põhjalikes ja järjepidevates hundikaitsekorralduskavades tuleks kasutada kõiki olemasolevaid vahendeid ja rahastamisallikaid. Neis kavades, mis on ideaaljuhul piiriülesed nende naaberliikmesriikide puhul, kel on ühine hundipopulatsioon (Linnell et al., 2008), võiks käsitleda kõiki huntidega seotud asjakohaseid ohte, konflikte, võimalusi ja vajadusi asjaomases liikmesriigis. See oleks parim viis saavutada ja säilitada huntide soodne kaitsestaatus kogu nende looduslikus levilas, tagades samas vajaliku majandamispaindlikkuse direktiivis sätestatud piirides ning hoides või parandades üldsuse heakskiitu huntidele (nn ühiskonna taluvusvõime).

5. Kooseksisteerimismeetmete rahastamine

Huntide kaitsega seotud konfliktide lahendamiseks võib toetust saada ELi fondidest, eelkõige programmist LIFE ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) ning riiklikest fondidest (riigiabi).

— Programmist LIFE võib iga-aastaste projektikonkursside alusel rahastada tutvustamistegevust ja uuenduslike lahenduste katsetamist järgmistes valdkondades: kariloomade kaitse meetmed, murdmisriski hindamine, kahjuhüvitusskeemide loomine ning kohalike metsavahtide ja veterinaaride koolitamine kariloomadele tekitatud kahju hindamise meetodite alal. Programmist LIFE võib rahastada ka sihtotstarbelisi teavitus- ja teabevahetusmeetmeid, mille eesmärk on lahendada inimese ja hundi vahelisi konflikte. Programmist LIFE ei rahastata aga korduvaid kaitsekorraldusmeetmeid.

— EAFRD võib toetada ennetusmeetmeid, näiteks kaitsetarade või valvekoerte ostmist (mida saab mittetootlike investeeringutena rahastada kuni 100% ulatuses). Põllumajandustootjate täiendavad tööjõukulud kaitsetara kontrollimisel ja hooldamisel või teisaldamisel ning valvekoertega seotud sööda- ja veterinaarkulud võib katta põllumajanduse keskkonna- ja kliimatoetusest. EAFRDst rahastatakse mitmes liikmesriigis (näiteks Kreekas, Bulgaarias, Sloveenias, Itaalias ja Prantsusmaal) kariloomade kaitse meetmeid, näiteks karjaste, tarastamise ja valvekoertega seotud lisakulusid. ELi platvorm inimeste ja suurkiskjate kooseksisteerimiseks (vt allpool) koostas ülevaate sellest, kus maaelu arengu programme praegu kasutatakse ja kus neid saaks tulevikus kasutada (Marsden et al 2016) (31). Tulevase ühise põllumajanduspoliitika raames võidakse uute ökokavade kaudu toetada ka ennetusmeetmeid ja karjatamissüsteeme (32).

— ERFist rahastatava Interregi kaudu saab toetada projekte, mille eesmärk on parandada piiriülest koostööd suurkiskjate kaitse ja majandamise valdkonnas, näiteks seoses elupaikade ühenduvuse, teadmussiirde, kariloomadele tekitatava kahju ennetamise ja muude kooseksisteerimismeetmetega (33).

— Riikliku rahastamisega (riigiabi) saab toetada ennetusmeetmeid kuni 100% ulatuses, hävitatud põllumajandusliku potentsiaali taastamist, näiteks huntidega tapetud kariloomade asendamist ning huntide põhjustatud kahjude, näiteks surmatud loomade ja põllumajandusettevõtte varale tekitatud materiaalse kahju või veterinaarkulude ja kadumaläinud loomade otsimisega seotud kulude hüvitamiseks (34).

Liikmesriikides (ühise hundipopulatsiooniga liikmesriikide puhul ideaaljuhul piiriüleselt) on huntidega seotud konfliktide vähendamise meetmete rahastamist ja toetamist vaja käsitleda terviklikult.

Liikmesriigid peaksid kajastama huntidega seotud peamisi kaitse- ja konfliktiküsimusi oma prioriteetse tegevuse raamistikes (PAF), määrates kindlaks nendega seotud prioriteetsed ülesanded ja finantsvajadused ning sätestades, kuidas nad kavatsevad neid täita. Prioriteetse tegevuse raamistiku ajakohastatud vorm (35) sisaldab jagu (E.3.2), milles käsitletakse eelkõige esmatähtsaid meetmeid ja nendega seotud kulusid, et ennetada, leevendada või hüvitada kahju, mida põhjustavad linnudirektiivi ja elupaikade direktiivi alusel kaitstavad liigid.

Lisaks sellele on kogu Euroopas kooseksisteerimise rahastamiseks ja toetamiseks kasutatud mitmesuguseid uuenduslikumaid viise.

Uuendusliku rahastamise näited Esialgne ja edukas näide kooseksisteerimise uuendusliku rahastamise kohta on Rootsi algatatud kaitsetasu ahmide kaitse eest. Süsteemi alusel tehakse makseid, mis on seotud pigem ahmi eduka paljunemise kui põhjapõdra kaotuse hüvitamisega. Maksed põhinevad asjaomases piirkonnas dokumenteeritud ahmide paljunemise määral , olenemata murdmiste arvust. Ahmipopulatsiooni kasvu täheldati viis aastat pärast programmi rakendamist. Registreeritud paljunemiste arv suurenes 57 isendilt 2002. aastal 125 isendini 2012. aastal ning populatsioon laienes varem asustamata aladele (Persson, 2015). Teine edukas uuenduslik rahastamissüsteem on kaljukotka kava, millega premeeritakse saami põdrakasvatuskogukonda Soomes Lapimaal kaljukotka pesade ja territooriumide eduka loomise eest (European Commission, 2017). Pärast seda, kui Soome valitsus kava 1998. aastal kehtestas, on põdrakasvatajate suhtumine kaljukotka suhtes oluliselt muutunud, sest seda liiki peetakse nüüd pigem ressursiks kui kahjuriks. Looduspõhise ökoturismiga loodud sissetuleku- ja tööhõivevõimalused võivad samuti aidata parandada huntide aktsepteerimist ja nende kooseksisteerimist asjaomaste maakogukondadega. Hispaanias on Zamorast loode poole jääv piirkond (Sierra de la Culebra) muutunud oluliseks piirkonnaks hundivaatlusturismile, millel on oluline majanduslik väärtus, meelitades igal aastal ligi tuhandeid külastajaid. Selliste turismialgatuste puhul tuleb hoolitseda selle eest, et ei pärsitaks huntide kaitset (näiteks tuleb vältida häirimist ja hoiduda eemale pesapaikadest). Arvesse tuleb võtta ka mõju teistele sidusrühmadele (näiteks mitte meelitada suurkiskjaid karjaga aladele või aidata kaasa olukorrale, kus suurkiskjad seostavad inimesi toiduga). Itaalias Piemontes on välja töötatud teist liiki võimalus (projekti LIFE WolfAlps raames). Loodud on kohalik märgis („Terre di Lupi“ ehk „huntide maa“) ning tehtud arvukalt algatusi, et propageerida huntide esinemisest mõjutatud põllumajandustootjate toodetud juustu ja muid tooteid ning rakendada kooseksisteerimise tagamiseks ennetusmeetmeid. Natura 2000 auhinna kategoorias „Sotsiaal-majanduslik kasu“ võitis 2020. aastal projekt „Pro-Biodiversidad: karjused kui Natura 2000 elurikkuse kaitsjad“. Projekt oli näiteks selle kohta, kuidas põllumajandustootjad ja looduskaitsjad saavad teha koostööd, nii et looduskaitse annab kohalikele kogukondadele ressursse ja toob kasu, mitte ei tekita probleeme. Suur osa Picos de Europa mäeahelikust kannatab majanduslikult maapiirkondade hülgamise, karjamaade kadumise, raipesööjate toidu kadumise ja tulekahjuohu tõttu. Organisatsioon Fundación para la Conservación del Quebrantahuesos otsustas selle probleemiga tegeleda, luues spetsiaalse sertifitseerimismärgi Pro-Biodiversidad (elurikkuse eest), et toetada piirkonna ulatuslikku lambakasvatussektorit, peatada maapiirkondade hülgamine ja parandada bioloogilise mitmekesisuse tingimusi. Selle kava raames makstakse kõrgemat hinda lambaliha eest, mida toodavad hundiga kooseksisteerivad põllumajandustootjad.

6. Artikkel 16: IV lisa kohaste hundipopulatsioonide range kaitse erandid

Üldjuhul on kõik elupaikade direktiivi IV lisas loetletud hundipopulatsioonid rangelt kaitstud ning isendeid ei tohi nende looduslikus levilas tahtlikult püüda, tappa ega häirida. Lisaks ei tohi paljunemis- või puhkepaiku kahjustada ega hävitada. See kaitse kehtib nii Natura 2000 aladel kui ka neist väljaspool.

Siiski võib teatavatel erandlikel asjaoludel olla õigustatud lubada mõne hundi püüdmist või tapmist. Seda tehakse näiteks selleks, et vältida kariloomade märkimisväärset murdmist, või selleks, et uurimis-, seire- või kaitsekorralduseesmärgil panna hundile saatjaga kaelarihm, või selleks, et eemaldada toitu saama harjunud või julged ja potentsiaalselt ohtlikud isendid.

Elupaikade direktiivi artikliga 16 nähakse ette vajalik paindlikkus eespool nimetatud olukordade lahendamiseks, võimaldades liikmesriikidel teha erandeid range kaitse üldsätetest ja viia ellu eespool nimetatud tegevusi (alljärgnevat tuleks lugeda koos dokumendi III osaga).

Erandi tegemise eeltingimused

Artiklis 16 on sätestatud kolm eeltingimust, mis kõik peavad olema täidetud enne erandi tegemist. Pädevad siseriiklikud asutused peavad tõendama järgmist:

— esineb üks (või mitu) artikli 16 lõike 1 punktides a–e loetletud põhjust ja selle kohta on piisavad tõendid;

— puudub rahuldav alternatiivne lahendus (st kas probleemi saab lahendada viisil, mis ei hõlma erandit, nimelt kasutades mittesurmavaid vahendeid);

— erandil ei ole kahjulikku mõju asjaomaste liikide populatsioonide soodsa kaitsestaatuse säilitamisele nende looduslikus levilas.

Siin on kirjeldatud nende nõuete kohaldamist huntide puhul. Oluline on meelde tuletada, et neid sätteid peavad rakendama asjaomased riiklikud ametiasutused, kes peavad nõuetekohaselt põhjendama ja tõendama, et kõik artikli 16 lõikes 1 sätestatud tingimused on täidetud. Samamoodi on eelkõige siseriiklike õigusasutuste ülesanne kontrollida nõuete täitmist konkreetses kontekstis ja konkreetsetel juhtudel ja tagada nende täitmine.

1) Ühe või mitme artikli 16 lõike 1 punktides a–e loetletud põhjuse tõendamine

Need artikli 16 lõikes 1 loetletud põhjused on järgmised:

a) loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitsmiseks ja looduslike elupaikade säilitamiseks;

b) eriti oluliste saagi-, karja-, metsa-, kalamajandus-, veemajanduskahjude ja muud liiki omandiga seotud kahjude ärahoidmiseks;

c) rahva tervise ja elanikkonna ohutuse huvides või muude üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsed ja majanduslikud põhjused ning kasu, mida keskkond saab erandite andmisest;

d) kasvatustööks ja nende liikide teaduslikuks uurimiseks, taastamiseks ja taasasustamiseks ning selle jaoks vajalikuks paljundamiseks, sealhulgas taimede kunstlikuks paljundamiseks;

e) range järelevalve all valikuliselt ja piiratud ulatuses IV lisas loetletud liikide teatavate isendite võtmise või pidamise lubamiseks pädevate siseriiklike asutuste määratletud kogustes.

Näiteid hunte käsitlevate erandite õigustatuse kohta:

— põhjendus a). Kasutatakse tõenäoliselt harva. Seda võib kasutada näiteks juhul, kui esineb oht, et hundid võivad murda ohustatud looduslikke saakloomaliike. Siiski tuleb meeles pidada, et looduslike liikide murdmine teise pärismaise liigi poolt on loomulik protsess ja ökosüsteemi toimimise lahutamatu osa. Lisaks tuleb enne mis tahes erandi kaalumist kindlaks teha muud saakloomi ohustavad või piiravad tegurid (näiteks elupaikade kahjustamine, häirimine inimeste poolt, üleküttimine, koduloomadega konkureerimine) ja nendega tõhusalt tegeleda;

— põhjendus b). Huntide puhul kasutavad liikmesriigid sageli neid erandeid selleks, et vältida olulist kahju kariloomadele. Selle sätte eesmärk on vältida olulist kahju ja seega ei eelda see, et kahju on tekkinud. Siiski tuleb tõendada olulise kahju tõenäosust väljaspool tavapärast äririski ning samuti peab olema piisavalt tõendeid selle kohta, et erandi alusel kasutatav surmav tõrjemeetod on olulise kahju ennetamisel või piiramisel tõhus, proportsionaalne ja jätkusuutlik. Seda põhjendust võiks kasutada selliste huntide eemaldamiseks, kelle puhul on tõenäoline, et need murravad palju kariloomi, hoolimata sobivate ennetusmeetmete (näiteks hundikindlad elektrikarjused ja karjakoerad) asjakohasest rakendamisest;

— põhjendusega c) mis on seotud rahva tervise ja elanikkonna ohutusega või muude üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvate põhjustega, sealhulgas sotsiaalsete või majanduslike põhjustega ja kasuga, mida keskkond saab erandite andmisest, võib näiteks õigustada võõrutusmeetodeid, et häirida või eemaldada toitu saama harjunud, inimestega harjunud või julgeid hunte või soovimatul või ohtlikul viisil käituvaid isendeid või hundikarju; Näiteid rahva tervise ja elanikkonna ohutuse huvides võetud meetmete kohta Saksamaa projekti Dokumentations- und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW) raames on heaks kiidetud suunised, et aidata riiklikel korraldusasutustel toime tulla julgete või ebatavaliselt käituvate huntidega (Reinhardt et al, 2018). Esimese sammuna aitavad need suunised ametiasutustel aru saada, kas hundi käitumine on tõesti ebatavaline. Seejärel, juhul kui inimesed või koerad paistavad hunti ligi tõmbavat, on soovitatav kasutada järkjärgulist lähenemisviisi sõltuvalt registreeritud vahejuhtumite raskusastmest, alustades ligimeelitavate tegurite (näiteks toit) eemaldamise ja loomade harjumusest võõrutamisega, kuni hundi surmava või mittesurmava eemaldamiseni kõige raskematel juhtudel. Euroopa suurkiskjate algatusrühma LCIE (mis kuulub Rahvusvahelise Looduse ja Loodusvarade Kaitse Ühingu (IUCN) liigikaitse komisjoni juurde) eksperdid on koostanud poliitilise avalduse julgete huntidega toimetuleku kohta sarnastel põhimõtetel. Selles kirjeldatakse eri liiki hundikäitumisega seotud soovituslikke meetmeid ja teadusuuringute prioriteete (LCIE, 2019). Huntide käitumise ja sellest inimeste ohutusele tuleneda võiva ohu hindamine koos soovitustega meetmete võtmiseks (LCIE, 2019) Käitumine Hinnang Soovitused meetmete võtmiseks Hunt möödub asula lähedalt pimedas. Pole ohtlik. Meetmeid ei ole vaja võtta. Hunt liigub päevavalguses asula või hajutatud majade nägemiskauguse piires. Pole ohtlik. Meetmeid ei ole vaja võtta. Hunt ei jookse sõidukite või inimeste nägemisel kohe ära. Peatub ja jälgib. Pole ohtlik. Meetmeid ei ole vaja võtta. Hunti on nähtud mitme päeva jooksul > 30 m kaugusel asustatud majadest (mitu sündmust pika aja jooksul). Nõuab tähelepanu. Võimalik tugev inimesega harjumise või positiivsete stiimulitega harjumise probleem. Analüüsida olukorda. Otsida ligimeelitavaid tegureid ja eemaldada need, kui need leitakse. Kaaluda harjumusest võõrutamist. Hunt võimaldab inimestel endale kuni 30 m kaugusele korduvalt läheneda. Nõuab tähelepanu. Näitab, et loom on suuresti inimesega harjunud. Võimalik positiivsete stiimulitega harjumise probleem. Analüüsida olukorda. Kaaluda harjumusest võõrutamist. Hunt ligineb inimestele sageli ise lähemale kui 30 m. Näib olevat inimestest huvitatud. Nõuab tähelepanu / kriitiline olukord. Positiivsete stiimulitega harjumine ja tugev inimesega harjumine võivad kaasa tuua üha julgema käitumise. Vigastuste oht. Kaaluda harjumusest võõrutamist. Hunt tuleb eemaldada, kui harjumusest võõrutamine ei ole edukas või otstarbekas. Hunt ründab või vigastab inimest provotseerimata. Ohtlik. Eemaldada.

— põhjendust d), mis on seotud teadusliku uurimise, kasvatustöö ning liikide taastamise ja taasasustamisega, võib kasutada näiteks selleks, et lubada huntide ajutist püüdmist, et paigaldada neile saatjaga kaelarihmad teadusuuringute või seire eesmärgil või kaitse eesmärgil ümber asustamiseks. Näide hundipüügist teadusuuringute ja seire eesmärgil 2018. aastal leppis Euroopa Komisjon Saksamaa ametiasutustega peetud kirjavahetuse teel kokku, et nõukogu määrust (EMÜ) nr 3254/91 (36) püünisraudade kohta võib teatavatel tingimustel tõlgendada nii, et pehmed püünisrauad (soft-catch traps) jäetakse selles määruses sätestatud keelu kohaldamisalast välja. Pehmetel püünisraudadel on kummeeritud (mitte terashammastega) rauad, et minimeerida loomade vigastamise ohtu kinnijäämisel. Neid peetakse parimaks olemasolevaks vahendiks huntide eluspüügil seire ja teadusuuringute eesmärgil, kuna nende edukuse määr on suurem ja nende tõttu vigastuse tekkimise tõenäosus väiksem. Komisjon leiab, et kui pehmed püünisrauad on vajalikud teadusuuringute või seire jaoks, mille eesmärk on parandada asjaomaste liikide kaitsestaatust, oleks selliste raudade lisamine määruse (EMÜ) nr 3254/91 reguleerimisalasse kaitse-eesmärgiga vastuolus. Sellest tulenevalt võib pehmete püünisraudade kasutamist kavandada üksnes kaitse eesmärgil, tingimusel et: i) rahuldavat alternatiivset lahendust ei ole; ii) puudub negatiivne mõju liigi soodsale kaitsestaatusele; ning iii) rakendatakse kõik ettevaatusabinõud, et mitte kahjustada looma ja viia tema stress miinimumini. Tegelikkuses peaksid sellised pehmed püügirauad olema varustatud saatjaga, mis teavitab vastutavaid asutusi kohe, kui loom on püütud. Pärast teavitamist peaksid vastutavad asutused sekkuma 30 minuti jooksul, et vähendada nii palju kui võimalik looma stressiperioodi ja vältida isetekitatud vigastusi. Looma peab anesteesima kutseline veterinaar, varustama ta saatjaga ja seejärel ta viivitamata vabaks laskma.

Artikli 16 lõike 1 punkti e kohaseid erandeid, nagu on selgitatud punktis 3.2.1, võib erandkorras kasutada huntide teatud isendite võtmiseks või pidamiseks, kui on täidetud mitmesugused ranged lisatingimused. Euroopa Liidu Kohus on kohtuasjas C-674/17 kinnitanud, et mõistet „võtmine“ tuleb mõista nii, et sellega on hõlmatud nii asjaomase liigi isendite püüdmine kui ka surmamine (37).

Artikli 16 lõike 1 punktil e põhineva erandi eesmärk ei saa põhimõtteliselt kokku langeda direktiivi artikli 16 lõike 1 punktidel a–d põhineva erandi eesmärgiga, sest esimene saab olla erandi tegemise aluseks üksnes juhul, kui viimane ei ole asjakohane (38). Kui erandi eesmärk kuulub artikli 16 punkti a, b, c või d alla, peavad erandid põhinema ühel (või mitmel) neist punktidest. Erandid ja nende kasutamise põhjused peavad olema läbipaistvad. Näiteks kui peamine eesmärk on vältida olulist kahju karjale/omandile, tuleb kasutada punkti b. Kui inimesega harjunud hunt käitub ohtlikult, tuleb kasutada punkti c. Seetõttu ei ole punkti e puhul tegemist laussättega, mida kasutatakse mis tahes liiki surmamiseks.

Nagu iga artikli 16 kohase erandi puhul, tuleb ka punkti e alusel surmamist lubavaid siseriiklikke otsuseid vastu võtta erakorralistel, konkreetsetel ja selgetel eesmärkidel, mis on kooskõlas direktiivi eesmärkidega (artikkel 2) ja piisavalt põhjendatud.

Kohtuasjas C-674/17 nõustus Euroopa Liidu Kohus, et huntide ebaseadusliku jahtimise (salaküttimise) vastu võitlemine võib põhimõtteliselt olla artikli 16 lõike 1 punkti e alusel tehtud erandi eesmärk, tingimusel et see aitab kaasa asjaomase liigi soodsa kaitsestaatuse säilitamisele või taastamisele nende looduslikus levilas. Sellisel juhul peab riiklik lubasid väljastav asutus põhjendama erandit usaldusväärsete teaduslike tõenditega, sealhulgas võrreldavate elementidega erandi mõju kohta liigi kaitsestaatusele. Kui erandi eesmärk on võidelda salaküttimise vastu, peab asutus arvesse võtma ka kõigil lubatud eranditel põhinevaid värskeimaid hinnanguid salaküttimise taseme ja suremuse kohta. Sellised salaküttimise vastu võitlemiseks tehtud erandid peaksid seetõttu suutma vähendada asjaomase populatsiooni salaküttimisega seotud suremust sellisel määral, et sellel oleks hundipopulatsiooni suurusele üldine positiivne lõppmõju.

Peale selle peab artikli 16 lõike 1 punktil e põhinev erand vastama piiravatele lisatingimustele võrreldes artikli 16 lõike 1 punktides a–d toodud eranditega. Selle erandi kasutamine on lubatud range järelevalve tingimustes, kus on antud selged load, mis on seotud kohtade, kellaaegade ja kogustega ning mis nõuavad ranget territoriaalset, ajalist ja isiklikku kontrolli, et tagada tõhus nõuete järgimise tagamine. Lisaks sellele tuleb erandit kasutada ainult valikuliselt, piiratud ulatuses ja see peaks puudutama piiratud arvu isendeid.

Valikulisuse poolest peab erand puudutama isendeid, mis on kindlaks määratud võimalikult spetsiifilisel ja sobival viisil, arvestades erandiga taotletavat eesmärki. Seega, nagu Euroopa Liidu Kohus kohtuasjas C-674/17 esile tõstis, võib olla vaja kindlaks määrata mitte ainult erandiga hõlmatud liigid või isendite liigid või rühmad, vaid ka individuaalselt kindlaks tehtud isendid (39).

„Piiratud arvu“ puhul sõltub see arv igal üksikjuhul populatsiooni arvukusest (isendite arvust), selle kaitsestaatusest ja bioloogilistest omadustest. „Piiratud arv“ tuleb kindlaks määrata usaldusväärsete teaduslike andmete põhjal, mis käsitlevad geograafilisi, kliimaga seotud, keskkonna- ja bioloogilisi tegureid, samuti paljunemismäärasid ja looduslikest põhjustest tingitud aastast suremust. See arv peab olema erandiotsustes selgelt märgitud.

2) Rahuldava alternatiivse lahenduse puudumine

Teine tingimus on, et „rahuldavat alternatiivset lahendust ei ole“. See tähendab, et ennetavaid ja mittesurmavaid meetodeid tuleb alati pidada esimeseks võimaluseks (erand on viimane abinõu). Alternatiivid sõltuvad kaalumisel oleva erandi kontekstist ja konkreetsetest eesmärkidest ning nende puhul tuleb arvesse võtta iga olukorra kohta kättesaadavaid parimaid teadmisi ja kogemusi.

Näiteks kariloomadele tekitatud kahju puhul on enne erandite lubamist vaja eelistada mittesurmavaid alternatiive ning kahjustamisohu vähendamiseks nõuetekohaselt rakendada asjakohaseid ja mõistlikke ennetusmeetmeid, nagu karjastega tehtav järelevalve, karjavalvekoerte kasutamine, kariloomade kaitse taradega või kariloomade alternatiivne majandamine (näiteks poegimise reguleerimine). Üksnes juhul, kui selliseid alternatiivseid meetmeid on rakendatud ja need on osutunud ebatõhusaks või ainult osaliselt tõhusaks, või kui selliseid alternatiivseid meetmeid ei saa konkreetsel juhul rakendada, võib (allesjäänud) probleemi lahendamiseks lubada erandeid.

Julgelt ja/või ebatavaliselt käituvate huntide või toitu saama harjunud huntide puhul peaks esmane meede olema kõrvaldada konkreetsed põhjused (näiteks puudulikust jäätmekäitlusest tingitud ligimeelitav toit) ja võõrutada loomad harjumusest nende eemalepeletamiseks ja nende käitumise muutmiseks, et heidutada neid inimeste poole pöördumast (näiteks mitut liiki peletusvahendite ja mittesurmavate vahendite abil) (Reinhardt et al, 2018). Kui selliseid alternatiivseid lahendusi on kaalutud ja need ei ole osutunud rahuldavaks või konkreetsel juhul teostatavaks, võib teha erandi.

Seoses eespool kirjeldatud eranditega, mille eesmärk on vähendada salaküttimist, on Euroopa Liidu Kohus selgitanud (otsus kohtuasjas C-674/17, punktid 48, 49 ja 50), et ainuüksi salaküttimise suguse ebaseadusliku tegevuse või selle jälgimisega seotud raskuste olemasolu ei ole piisav, et vabastada liikmesriik kohustusest tagada elupaikade direktiivi IV lisa alusel kaitstud liikide kaitse. Vastupidi, sellises olukorras peab liikmesriik eelistama selle ebaseadusliku tegevuse ranget ja tõhusat kontrolli ning rakendama meetodeid, milles järgitakse direktiivi artiklites 12–14 ja artikli 15 punktides a ja b sätestatud keelde. Erandi tegemise põhjendamiseks peab liikmesriik esitama selged ja piisavad põhjendused selle kohta, miks eesmärkide saavutamiseks ei ole rahuldavat alternatiivi, viidates muu rahuldava lahenduse puudumisele või asjakohastele tehnilistele, õiguslikele ja teaduslikele aruannetele.

3) Populatsiooni soodsa kaitsestaatuse säilitamine

Kolmas tingimus on, et „erand ei kahjusta kõnealuste liikide populatsioonide soodsa kaitsetaseme säilitamist nende looduslikul levilal“.

Elupaikade direktiivi artikli 1 punkti i kohaselt tähendab „liigi kaitsestaatus“ asjaomast liiki mõjutavate tegurite summat, mis võib mõjutada liigi populatsioonide pikaajalist levikut ja arvukust liikmesriikide territooriumil. Liigi kaitsestaatus on soodne, kui i) populatsioon „on oma looduslikus elupaigas elujõuline püsinud pikema aja jooksul“, ii) „liigi looduslik levila ei ole vähenemas ega ei vähene ka lähitulevikus“ ja iii) „selle liigi populatsiooni pikaajaliseks säilimiseks on olemas piisavalt suur elupaik, mis tõenäoliselt ka tulevikus ei vähene“. Lisateavet leiab elupaikade direktiivi artikli 17 alusel toimuva aruandluse suunistest.

Selle tingimuse täitmiseks (st et erand ei kahjusta asjaomase liigi populatsioonide soodsa kaitsestaatuse säilitamist nende looduslikus levilas) on vaja hinnata erandi võimalikku mõju nii asjaomasele populatsioonile kui ka liigi kaitsestaatusele liikmesriigi territooriumil.

Otsused erandite kasutamise kohta ja hinnang erandite võimaliku mõju kohta asjaomase populatsiooni kaitsestaatusele peavad põhinema täpsetel teadmistel asjaomase hundipopulatsiooni ja selle suundumuste kohta. Ka erandite täiendavat ja kumulatiivset mõju tuleks nõuetekohaselt hinnata, võttes arvesse muid inimtegevusest (sealhulgas juhuslikust ja ebaseaduslikust tapmisest) tulenevaid otseseid või kaudseid negatiivseid mõjusid. See on vajalik tagamaks, et otsus ei kahjusta populatsiooni kaitsestaatust.

Kohtuasjas C-674/17 (punktid 57–61) on Euroopa Liidu Kohus esile tõstnud, et artikli 16 lõike 1 kohane erand peab põhinema kriteeriumidel, mis tagavad asjaomaste liikide dünaamika ja sotsiaalse stabiilsuse pikaajalise säilimise. Seetõttu tuleb nõuetekohaselt hinnata kõigi erandite kumulatiivset demograafilist ja geograafilist mõju asjaomasele populatsioonile koos muu loodusliku või inimtegevusest tingitud suremusega.

Hindamine tuleb teha „kohalikul tasandil ja asjaomase liikmesriigi kogu territooriumil, ja vajaduse korral – kui asjaomase liikmesriigi piirid lõikuvad mitme biogeograafilise piirkonnaga – asjaomase biogeograafilise piirkonna tasandil ja – kui sellise vajaduse tingib liigi looduslik levila – võimaluste piires piiriülesel tasandil“. Siiski ei tuleks võtta arvesse „asjaomase populatsiooni loodusliku levila seda osa, mis ulatub niisuguse kolmanda riigi territooriumi teatavatesse osadesse, keda ei seo Euroopa Liidu tähtsusega liikide range kaitse kohustused“.

Kohtuasjas C-342/05 leidis Euroopa Liidu Kohus, et erandid, mis mõjutavad ebasoodsa kaitsestaatusega populatsioone, võivad olla lubatud „erandjuhul“, „kui on kohaselt tõendatud, et erandid ei süvenda kõnealuste populatsioonide ebasoodsat kaitsestaatust ega takista nende soodsa kaitsestaatuse taastamist“. Kohus järeldas, et „ei saa samuti välistada, et piiratud arvu isendite surmamisel puudub mõju loodusdirektiivi artikli 16 lõike 1 eesmärgile säilitada huntide populatsiooni soodne kaitsestaatus nende looduslikul levilal. Järelikult on kõnealuse erandi tegemine käesoleva liigi seisukohast neutraalne“.

Sellist lähenemisviisi on kinnitanud Euroopa Liidu Kohus kohtuasjas C-674/17 (punktid 66–69) koos viitega ettevaatuspõhimõttele: „mis [...] puutub teatava liigi ebasoodsa kaitsestaatuse mõju võimalusele lubada teha erandeid elupaikade direktiivi artikli 16 lõike 1 alusel, siis on Euroopa Kohus varem otsustanud, et selliste erandite lubamine on võimalik erandjuhul, kui on nõuetekohaselt tõendatud, et need ei süvenda kõnealuste populatsioonide ebasoodsat kaitsestaatust ega takista nende populatsioonide soodsa kaitsestaatuse taastamist“. Siiski „peab liikmesriik sellisel juhul, kui parimate kättesaadavate teaduslike andmete analüüsimise tulemusena püsib kahtlus, kas erand kahjustab või ei kahjusta väljasuremisohus liigi populatsioonide soodsa kaitsestaatuse säilimist või taastamist, erandi kehtestamisest või elluviimisest hoiduma“.

Seepärast võib iga juhtumi puhul eraldi lubada erandeid väga väheste isendite tapmiseks, isegi kui liigi kaitsestaatus ei ole (veel) soodne, tingimusel et erand on liigi kaitsestaatuse seisukohast neutraalne, mis tähendab, et see ei sea ohtu hundipopulatsiooni soodsa kaitsestaatuse taastamise ja säilitamise eesmärgi saavutamist selle looduslikus levilas. Järelikult ei tohi erandil olla üldist negatiivset lõppmõju asjaomase hundipopulatsiooni dünaamikale, looduslikule levilale, struktuurile ja tervisele (sealhulgas geneetilistele aspektidele) ega ühenduvusvajadustele.

See tähendab, et mida vähemsoodsad on kaitsestaatus ja suundumused, seda vähem tõenäoline on, et kolmas tingimus on täidetud ja erandite tegemine õigustatud, välja arvatud kõige erandlikumatel asjaoludel. Seepärast on liikide kaitsestaatus ja -suundumused (biogeograafilisel ja populatsiooni tasandil), mis põhinevad täpsetel teadmistel ja andmetel, kolmanda eeltingimuse täitmise hindamisel keskse tähtsusega.

Erandid ning soodsa kaitsestaatuse ja liigikavade olulisus

Asjakohane ja põhjalik hundikaitsekorralduskava võib anda hea üldraamistiku kõigi vajalike vahendite ja meetmete rakendamiseks, sealhulgas võimalikuks erandite kasutamiseks. Kui selliseid kavasid rakendatakse õigesti ja soodne kaitsestaatus on tõendatud, võimaldab elupaikade direktiivi artikkel 16 vajalikku paindlikkust erandite kasutamisega.

Huntide rangest kaitsest tehtavaid erandeid saab paremini põhjendada, kui liikmesriigis on kehtestatud terviklik asjakohaste, tulemuslike ja kontrollitavate meetmete kogum ja seda viiakse õigesti ellu, et tagada tõhus kaitse ning saavutada liigi soodne kaitsestaatus või seda säilitada.

Nii on see juhul, kui

— huntide jaoks on olemas asjakohane kaitse- ja taastamiskava, mida täielikult ja õigesti rakendatakse ning mille täitmist korralikult jälgitakse, et tagada soodne kaitsestaatus ja lahendada sotsiaal-majanduslikud konfliktid;

— kava põhineb parimatel kättesaadavatel teadusandmetel ja kindlal huntide populatsiooni jälgimise süsteemil;

— rakendatakse kõiki vajalikke ennetus- ja asendusmeetmeid;

— rakendatakse asjakohaseid meetmeid tõhusaks võitlemiseks salaküttimise vastu (näiteks kuriteona käsitamine, õigusnormide järgimise tagamine ja teadlikkuse suurendamine) ning muude inimtegevusest tingitud suremusfaktoritega tegelemiseks (näiteks liiklussurmad);

— kõiki muid konkreetses piirkonnas huntide kaitset ohustavaid tegureid (näiteks hübriidimine) käsitletakse edukalt;

— kariloomade suremuse muude põhjustega (näiteks vabalt liikuvad koerad) tegeldakse ettenähtud viisil;

— erandite eesmärgid ja tingimused on selgelt kindlaks määratud ja piisavate teaduslike tõenditega põhjendatud; kooskõlas asjakohaste õigusaktidega on tõendatud, et puuduvad rahuldavad alternatiivsed lahendused ja et erandina kasutatav surmav meetod on ainus viis olulise kahju vältimiseks või piiramiseks või erandite muude eesmärkide saavutamiseks; erandeid hinnatakse ja nende kohta tehakse otsus igal üksikjuhul eraldi;

— kavandatav erand ei kahjusta populatsiooni kaitsestaatust kohalikul tasandil ega ka liigi looduslikus levilas.

VIITED

Andersen, R., Linnell, J. D. C. ja Solberg, E. J. (2006). The future role of large carnivores on terrestrial trophic interactions: the northern temperate view. Large herbivore ecology, ecosystem dynamics and conservation: 413–448. Danell, K., Bergström, R., Duncan, P. ja Pastor, J. (Eds.). Cambridge: Cambridge University Press.

Barkham, P. Denmark Gets Its First Wild Wolf Pack in 200 Years, THE GUARDIAN, 4 May 2017. http://www.theguardian.com/environment/2017/may/04/denmark-gets-its-first-wild-wolf-pack-in-200-years

Bassi, E., Gazzola, A., Bongi, P., Scandura, M., Apollonio, M. (2020). Relative impact of human harvest and wolf predation on two ungulate species in Central Italy. In Ecological ResearchVolume 35, Issue 4. https://esj-journals.onlinelibrary.wiley.com/doi/full/10.1111/1440-1703.12130

Vann, A. J. ja Majic, A. (2001). Human dimensions in wolf management in Croatia: understanding attitudes and beliefs of residents in Gorski kotar, Lika and Dalmatia towards wolves and wolf management. Large Carnivore Initiative for Europe. www.lcie.org

Boffey, D. Pioneering Wolf Becomes First Sighted in Belgium for a Century, THE GUARDIAN, 22 January 2018, http://www.theguardian.com/environment/2018/jan/22/pioneering-female-becomes-first-wolf-in-belgium-in-a-century

Boitani, L. (2003). Wolf conservation and recovery. Wolves: behavior, ecology, and conservation: 317–340. Mech, L. D. ja Boitani, L. (Eds.). Chicago: University of Chicago Press.

Boitani, L. et al (2015). Key actions for Large Carnivore populations in Europe. Rakendusökoloogia instituut (Rooma, Itaalia). Report to DG Environment, European Commission, Bruxelles. https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/key_actions_large_carnivores_2015.pdf

Breitenmoser, U., Breitenmoser-Würsten, C., Carbyn, L. N. and Funk, S. M. (2001). Assessment of carnivore reintroductions. Carnivore conservation: 241–281. Gittleman, J. L., Funk, S. M., Macdonald, D. W. ja Wayne, R. K. (Eds.). Cambridge: Cambridge University Press.

Breitenmoser, U. (1998). Large predators in the Alps: the fall and rise of man's competitors. Biological Conservation 83(3): 279–289.

Carpio, Antonio & Acevedo, Pelayo & Apollonio, Marco. (2020). Wild ungulate overabundance in Europe: contexts, causes, monitoring and management recommendations. Mammal Review. 51. 10.1111/mam.12221.

https://onlinelibrary.wiley.com/doi/epdf/10.1111/mam.12221

CDP News (2018) Carnivore Damage Prevention News: http://www.medwolf.eu/index.php/cdpnews.html;

http://www.protectiondestroupeaux.ch/en/cdpnews/

Chapron, G., P. Kaczensky, J. Linnell, M. von Arx et al. (2014). Recovery of large carnivores in Europe’s modern human-dominated landscapes, Science 19 Dec 2014: Vol. 346, Issue 6216, pp. 1517–1519.

Council of Europe (2014) Recommendation no 173 (2014) on hybridisation between wild grey wolves (Canis lupus) and Domestic dogs (Canis lupus familiaris). https://rm.coe.int/0900001680746351

Euroopa Liidu Kohus (2007). Kohtuasi C-342/05. Euroopa Kohtu (teine koda) 14. juuni 2007. aasta otsus. Euroopa Ühenduste Komisjon vs. Soome Vabariik. Liikmesriigi kohustuste rikkumine – direktiiv 92/43/EMÜ – looduslike elupaikade kaitse – looduslik loomastik ja taimestik – hundijaht.

Croatian Ministery of Culture (2010) Wolf Management Plan in the Republic of Croatia for the period 2010–2015. http://www.life-vuk.hr/eng/wolf-management-plan/wolf-management-plan-in-croatia/wolf-management-plan-in-the-republic-of-croatia-for-the-period-2010%E2%80%932015-837.html

Decker, D. J., Brown, T. L. ja Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Maryland, USA: The Wildlife Society.

DREAL (2018). Veebileht, Direction regionale de l’Environnement, de l’Amènagement et du Logement: Données surs les dommages. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/protocole-dommages-a3854.html

DBBW (2018). Veebileht, die Dokumentations- und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW). https://www.dbb-wolf.de/

Decker, D. J., Brown, T. L. ja Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Maryland, USA: The Wildlife Society.

Echegaray, J. and Vila, C. (2010). Noninvasive monitoring of wolves at the edge of their distribution and the cost of their conservation. Animal Conservation, 13 (2): 157-161-.

Euroopa Komisjoni veebileht: European Commission (2017) Golden Eagle conservation scheme – Finland, Farming for Biodiversity - The results-based agri-environment schemes. http://ec.europa.eu/environment/nature/rbaps/fiche/golden-eagle-conservation-scheme-finland_en.htm

EU LC Platform (2019) EU Platform on Coexistence between people and large carnivores, case studies. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies.htm

Fernández-Gil A, Naves J, Ordiz A, Quevedo M, Revilla E, Delibes M (2016) Conflict Misleads Large Carnivore Management and Conservation: Brown Bears and Wolves in Spain. PLoS ONE 11(3): e0151541. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0151541

Fernández-Gil, S. Cadete da Rocha Pereira, S Dias Ferreira Pinto, I. Di Silvestre (2018) Large Carnivore Management Plans of Protection: Best Practices in EU Member States. http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU(2018)596844

GCG (2018) Grupo Campo Grande para la coexistencia del lobo y la ganaderia extensiva: Declaration of the Campo Grande Group toward the coexistence of the iberian wolf and extensive stock-raising. http://www.entretantos.org/wp-content/uploads/2018/08/DeclaracionGCG_v3_eng.pdf

Gtowaciflski, Z. & Profus, P. (1997). Potential impact of wolves Canis lupus on prey populations in Eastern Poland. In Biological Conservation 80 (1997) 99-106.

Hovardas, T., K. Marsden, S. Psaroudas, Y. Mertzanis, K. Brandt (2017) Case studies for coexistence: examples of good practice in sup-porting coexistence between people and large carnivores. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/144_case%20studies%20analysis%20report.pdf

Kojola, I., P. Helle, S. Heikkinen (2011) Susikannan viimeaikaiset muutokset Suomessa eri aineistojen valossa, Suomen Riista 65: http://jukuri.luke.fi/handle/10024/530616

Kojola, I., Huitu, O., Toppinen, K., Heikura, K., Heikkinen, S. and Ronkainen, S. (2004). Predation on European forest reindeer (Rangifer tarandus) by wolves (Canis lupus) in Finland. Journal of Zoology, London 263(3): 229-236.

KORA (2016) Wolves living in proximity to humans. https://www.kora.ch/fileadmin/file_sharing/5_Bibliothek/52_KORA_Publikationen/520_KORA_Berichte/KORA_Bericht_76_Wolves_living_in_proximity_to_humans.pdf

Kontaktbüro Wölfe in Sachsen (2019) Kontaktbüro Wölfe in Sachsen website. https://www.wolf-sachsen.de/en/wolfsregion/the-contact-office

LCIE (2018) Large Carnivore Initiative for Europe website. http://www.lcie.org/Large-carnivores/Wolf-

LCIE (2019) policy support statements of the Large Carnivore Initiative for Europe (LCIE): Management of bold wolves.

https://lciepub.nina.no/pdf/636870453845842163_PPS_bold%20wolves.pdf

Leonard, J. A., Echegaray, J., Randi, E. & Vilà, C. (2014). Impact of hybridization on the conservation of wild canids. Pp: 170–184. En: Gompper, M.E. (Ed). Free ranging dogs and wildlife conservation. Oxford University Press, Oxford, UK. 312 pp.

Liberg, O, G. Chapron, P. Wabakken, H. Pedersen, N. Hobbs, H. Sand (2011) Shoot, shovel and shut up. Proceedings of the Royal Society B: Volume 279, Issue 1730. https://doi.org/10.1098/rspb.2011,1275

LIFE DINALP BEAR (2016) Non-consumptive use of brown bears in tourism: guidelines for responsible practices. http://dinalpbear.eu/wp-content/uploads/Odgovorno-opazovanje-medvedov-v-severnih-Dinaridih_EN_web.pdf

LIFE EUROLARGECARNIVORES (2019) LIFE EUROLARGECARNIVORES: Improving coexistence with large carnivores. https://www.eurolargecarnivores.eu/en/

Linnell and Alleau (2016) Predators That Kill Humans: Myth, Reality, Context and the Politics of Wolf Attacks on People. Problematic Wildlife, DOI: 10.1007/978-3-319-22246-2_17: https://www.researchgate.net/publication/301267098_Predators_That_Kill_Humans_Myth_Reality_Context_and_the_Politics_of_Wolf_Attacks_on_People

Linnell, J. et al. (2002). The fear of wolves: A review of wolf attacks on humans. NINA Oppdragsmelding 731:1-65 Trondheim, January 2002. https://mobil.wwf.de/fileadmin/fm-wwf/Publikationen-PDF/2002.Review.wolf.attacks.pdf

Linnell, J. D. C., Brøseth, H., Solberg, E. J. and Brainerd, S. M. (2005). The origins of the southern Scandinavian wolf population: potential for natural immigration in relation to dispersal distances, geography and Baltic ice. Wildlife Biology 11: 383-391.

Linnell, J. D. C., Nilsen, E. B., Lande, U. S., Herfindal, I., Odden, J., Skogen, K., Andersen, R. ja Breitenmoser, U. (2005). Zoning as a means of mitigating conflicts with large carnivores: principles and reality. In People & Wildlife: conflict or co-existence? pp 162- 175. Woodroffe, R., Thirgood, S. and Rabinowitz, a. (Eds.). Cambridge: Cambridge University Press.

Linnell, J.D.C., Odeen J., Smith, M.E:e. Aanes, r. and Swenson, J.E. (1999) Large carnivores that kill livestock: do. ‘problem individuals’ really exist? Wildlife Society Bulletin 1999, 27(3):698-705.

Linnell, J. D. C., Promberger, C., Boitani, L., Swenson, J. E., Breitenmoser, U. ja Andersen, R. (2005). The linkage between conservation strategies for large carnivores and biodiversity: the view from the ‘half-full’ forests of Europe. In Carnivorous animals and biodiversity: does conserving one save the other?: pp 381-398. Ray, J. C., Redford, K. H., Steneck, R. S. and Berger, J. (Eds.). Washington: Island Press.

Linnell J., V. Salvatori & L. Boitani (2008). Guidelines for population level management plans for large carnivores in Europe. A Large Carnivore Initiative for Europe report prepared for the European Commission (contract 070501/2005/424162/MAR/B2). http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/guidelines_for_population_level_management.pdf

Linnell, J. (2013). From conflict to coexistence: insights from multi-disciplinary research into the relationships between people, large carnivores and institutions (contract N°070307/2012/629085/SER/B3). John D. C. Linnell Norwegian Institute for Nature Research (NINA), PO Box 5685 Sluppen, NO-7485 Trondheim, NORWAY. 2013. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_4_conflict_coexistence.pdf

Linnell, J. (2014) The symbolic wolf: Competing visions of the European landscapes. LCIE blog: http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/65/The-symbolic-wolf-Competing-visions-of-the-European-landscapes

Linnell, J (2016). First wolf reproduction in Austria since 19th century. http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/87/First-wolf-reproduction-in-Austria-since-19th-century

Linnell, J. D. C. & Cretois, B. (2018). Research for AGRI Committee – The revival of wolves and other large predators and its impact on farmers and their livelihood in rural regions of Europe, European Parliament, Policy Department for Structural and Cohesion Policies, Brussels. http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU%282018%29617488

Linnell, J. D. C., Kovtun, E. & Rouart, I. (2021). Wolf attacks on humans: an update for 2002–2020. NINA Report 1944 Norwegian Institute for Nature Research. https://brage.nina.no/nina-xmlui/bitstream/handle/11250/2729772/ninarapport1944.pdf?sequence=1&isAllowed=y

Lute, M.L., Carter N.H., López-Bao J.V., Linnell, J.D.C. (2018). Conservation professionals agree on challenges to coexisting with large carnivores but not on solutions. Biological Conservation, Volume 218, 2018, Pages 223-232. https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0006320717316166

Marsden, K. Hovardas, T. Spyros Psaroudas, S. Mertzanis, Y. Callisto, Baatz, U. (2016). EU Platform on Large Carnivores: Supporting good practice for coexistence – presentation of examples and analysis of support through the EAFRD. Platform Secretariat to DG Environment of the European Commission, Service Contract No. 07.0202/2015/713809/SER/ENV/B.3. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/160906_LC%20Platform-case%20studies%20and%20RD.pdf

Marucco F, Boitani L.(2012). Wolf population monitoring and livestock depredation preventive measures in Europe. Hystrix 23(1): 1-4. doi:10.4404/hystrix-23.1-6364.

MTES, MAA (2018) French National action plan 2018-2023 on the wolf and stock-rearing. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/nap_wolf_and_stock-rearing_activities_2018-2023.pdf

Mykrä, S., M. Pohja-Mykrä, T. Vuorisalo (2017) Hunters’ attitudes matter: diverging bear and wolf population trajectories in Finland in the late nineteenth century and today. European Journal of Wildlife Research. https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-017-1134-1

Odden, J., Linnell, J. D. C., Moa, P. F., Herfindal, I., Kvam, T. and Andersen, R. (2002). Lynx depredation on domestic sheep in Norway. Journal of Wildlife Management 66(1): 98–105.

Persson, J., Geir R. Rauset Guillaume Chapron. Paying for an Endangered Predator Leads to Population Recovery. Conservation Letters 8(5) First published: 30 March 2015. https://doi.org/10.1111/conl.12171

Pohja-Mykrä, M. (2016) Felony or act of justice? – Illegal killing of large carnivores as defiance of authorities. Journal of Rural Studies, 44, 46-54. https://doi.org/10.1016/j.jrurstud.2016.01.003

Proteggi il tuo bestiame (2019) Veebileht: Proteggi il tuo bestiame. http://www.protezionebestiame.it/

Regional LC Platforms (2019) Regional platforms on people and large carnivores website. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/regional_platforms.htm

Reinhardt et al. (2018). Konzept im Umgang mit Wölfen, die sich Menschen gegenüber auffällig verhalten – Empfehlungen der DBBW –BfN Skript 502. https://www.bfn.de/fileadmin/BfN/service/Dokumente/skripten/Skript502.pdf

Reporting under Article 17 of the Habitats Directive. Explanatory Notes and Guidelines for the period 2013–2018. Final version – May 2017. European Environment Agency (EEA) and European Topic Centre on Biological Diversity (ETC/BD). http://cdr.eionet.europa.eu/help/habitats_art17. Rigg R, Find’o S, Wechselberger M, Gorman M, Sillero-Zubiri C, MacDonald D. (2011).Mitigating carnivore-livestock conflict in Europe: lessons from Slovakia 2011. Oryx, 45(2): 272–280. doi: 10.1017/S0030605310000074.

Rigg, R., T. Skrbinšek, J. Linnell (2014) Engaging stakeholders in wildlife monitoring a pilot study of wolves in Slovakia using non-invasive genetic sampling. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/pa_slovakia_finalreport.pdf

Ripple, W.J. and Beschta, R.L., (2012). Large predators limit herbivore densities in northern forest ecosystems. European Journal of Wildlife Research volume 58, pages 733–742(2012). https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-012-0623-5

Salvatori, V., Ed. (2012). Large carnivore conservation and Management in Europe: the contribution of EC co-funded LIFE projects. Istituto di Ecologia Applicata, Via B. Eustachio 10. 00161 Rome, ITALY. 2013. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_2_life_and_lc.pdf

Salvatori, V., Godinho, R., Braschi, C., Boitani, L., Ciucci P., (2019). High levels of recent wolf x dog introgressive hybridization in agricultural landscapes of central Italy. European Journal of Wildlife Research, 65, 73–87. doi.org/10.1007/s10344-019-1313-3.

Santiago-Avila FJ, Cornman AM, Treves A (2018) Killing wolves to prevent predation on livestock may protect one farm but harm neighbours. PLoS ONE 13(1): e0189729. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0189729

Skogen, K., Haaland, H., Brainerd, S. and Hustad, H. (2003). Local views on large carnivores and their management: a study in four municipalities [Lokale syn på rovvilt og rovviltforvaltning. En undersøkelse i fire kommuner: Aurskog-Høland, Lesja, Lierne og Porsanger]. Norwegian Institute for Nature Research Fagrapport 070: 1–30.

Skogen, K. and Krange, O. (2003). A wolf at the gate: The anti-carnivore alliance and the symbolic construction of community. Sociologia Ruralis 43(3): 309–325.

Sundqvist, A.K., Ellegren, H. & Vilà, C. (2008). Wolf or dog? Genetic identification of predator from saliva collected around bite wounds on prey. Conservation Genetics, 9 (5): 1275–1279.

Tasch, B. (2017). First Official Proof of Wolf in Luxembourg Since 1893, LUXEMBOURG TIMES, 1 September 2017. http://luxtimes.lu/archives/1112-first-official-proof-of-wolf-in-luxembourg-since-1893

Trouwborst, A. & F.M. Fleurke (2018). Killing Wolves Legally – Exploring the Scope for Lethal Wolf Management under European Nature Conservation Law. Journal of International Wildlife Law and Policy, in press.

van Eeden LM, Eklund A, Miller JRB, López-Bao JV, Chapron G, Cejtin MR, Crowther MS, Dickman CR, Frank J, Krofel M, Macdonald DW, McManus J, Meyer TK, Middleton AD, Newsome TM, Ripple WJ, Ritchie EG, Schmitz OJ, Stoner KJ, Tourani M, Treves A. (2018) Carnivore conservation needs evidence-based livestock protection. PLoS Biol. Sep 18;16(9):e2005577. doi. 10.1371/journal.pbio.2005577.

Wielgus RB, Peebles KA (2014) Effects of Wolf Mortality on Livestock Depredations. PLoS ONE 9(12): e113505. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0113505

Young, J. C., Searle, K., Butler, A., Simmons, P., Watt A. D., Jordan, A. (2016). The role of trust in the resolution of conservation conflicts, Biological Conservation, Volume 195, 196–202.

ELi suurkiskjate platvorm:

http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/coexistence_platform.htm

Piirkondlikud suurkiskjate platvormid:

http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/regional_platforms.htm

(1) https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-012-0623-5

(2) https://www.eea.europa.eu/publications/state-of-nature-in-the-eu-2020

(3) Elupaikade direktiivi artikli 17 raames on Rumeenia, Leedu, Läti, Eesti ja Itaalia teada andnud, et hunt on nende riikide kõigis biogeograafilistes piirkondades soodsas kaitsestaatuses.

(4) https://science.sciencemag.org/content/346/6216/1517

(5) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/promoting_management.htm

(6) https://nature-art17.eionet.europa.eu/article17/species/summary/?period=5&group=Mammals&subject=Canis+lupus®ion=

(7) https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2018/617488/IPOL_STU(2018)617488_EN.pdf

(8) IUCNi punane raamat 2018: https://www.iucnredlist.org/ja/species/3746/144226239. Muud hiljutised andmed erinevad Pürenee, Lääne- ja Kesk-Alpide ning Karjala osas mõnevõrra ülaltoodud uuringust.

(9) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/key_actions_large_carnivores_2015.pdf

(10) LIFE09 NAT/ES/000533 INNOVATION AGAINST POISON; LIFE Antidoto LIFE07 NAT/IT/000436; LIFE PLUTO LIFE13 NAT/IT/000311; LIFE WOLFALPS LIFE12/NAT/IT/000807; WOLFLIFE (LIFE13 NAT/RO/000205).

(11) Salvatori, V et al (2020) European agreements for nature conservation need to explicitly address wolf-dog hybridisation (https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S000632071931674X).

(12) Salvatori, V et al. (2019).

(13) https://rm.coe.int/0900001680746351

(14) http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/20200327bilandommages2019_especes.pdf

(15) https://www.dbb-wolf.de/Wolfsvorkommen/territorien/karte-der-territorien

(16) https://www.slu.se/globalassets/ew/org/centrb/vsc/vsc-dokument/vsc-publikationer/rapporter/viltskadestatistikrapporter/viltskadestatistik-2018-1-webb.pdf

(17) „Vaatamata vajadusele möönda, et hundirünnakute võimalus inimese vastu on nullist suurem, […] on Euroopas praegu rohkem kui 12 000 ja Põhja-Ameerikas rohkem kui 50 000 hunti, kellest paljud elavad miljonite inimeste läheduses, ja ikkagi on tõendeid vaid käputäie rünnakute kohta viimastel kümnenditel“: Predators_That_Kill_Humans_Myth_Reality_Context_and_the_Politics_of_Wolf_Attacks_on_People (https://www.researchgate.net/publication/301267098 ).

(18) Vt nt kabiloomade viimaste aastate jahisaake Prantsusmaal (http://www.oncfs.gouv.fr/Tableaux-de-chasse-ru599/-Grands-ongules-Tableaux-de-chasse-nationaux-news467).

(19) Vt ka Carpio et al (2020) Wild ungulate overabundance in Europe: contexts, causes, monitoring and management recommendations.

(20) Näiteks on konfliktis vaated traditsiooniliste tootmismaastike, pärandmaastike, puhkemaastike, looduskaitsemaastike ja mitmefunktsiooniliste maastike kohta. Konfliktid ja pinged võivad olla seotud ka traditsioonilise eluviisi (maaelu) osatähtsuse vähenemisega ja moodsa eluviisi (linnaelu) osatähtsuse suurenemisega

(https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_4_conflict_coexistence.pdf,

https://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/65/The-symbolic-wolf-Competing-visions-of-the-European-landscapes.

(21) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/promoting_best_practices.htm

(22) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/coexistence_platform.htm

(23) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies.htm

(24) https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2018/596844/IPOL_STU(2018)596844_EN.pdf

(25) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/Briefing%20note%20state%20aid_EU%20Platform.pdf

(26) http://www.protectiondestroupeaux.ch/en/cdpnews/

(27) https://www.miteco.gob.es/es/biodiversidad/temas/conservacion-de-especies/especies-silvestres/ce-silvestres-interacciones.aspx

(28) http://ex.lifewolfalps.eu/wp-content/uploads/2014/05/LWA_brochure-E3_168x240_5mm-abbondanzaBassa.pdf

(29) https://www.loupfrance.fr/suivi-du-loup/situation-du-loup-en-france/

(30) Arvamusuuringutes, mille korraldas Savanta ComRes 2020. aastal kuues liikmesriigis, näitavad, et enamik inimesi on huntide tapmise vastu isegi siis, kui nad ründavad põllumajandusloomi (https://www.eurogroupforanimals.org/news/new-poll-shows-eu-citizens-stand-wolves).

(31) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies_sub_rural_development_programmes.htm

(32) https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/food-farming-fisheries/key_policies/documents/factsheet-agri-practices-under-ecoscheme_en.pdf

(33) Vt nt projekt Sloveenia ja Horvaatia ühisprojekt „Carnivora Dinarica“: https://www.carnivoradinarica.eu/en/. Lisateavet Interregi projektide ja bioloogilise mitmekesisuse kohta: https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/financing/docs/Interreg%20Natura2000.pdf.

(34) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/Briefing%20note%20state%20aid_EU%20Platform.pdf

(35) https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/financing/docs/PAF%20format%20EN.docx

(36) Nõukogu 4. novembri 1991. aasta määrus (EMÜ) nr 3254/91 ühenduses püünisraudade keelamise ja ühendusse teatavate metsloomaliikide karusnahkade ja neist valmistatud kaupade sisseveo kohta, mis pärinevad riikidest, kus loomi püütakse püünisraudade või püünisjahi meetoditega, mis ei vasta rahvusvahelistele humaanse püünisjahi standarditele (ELT L 308, 9.11.1991, lk 1).

(37) Punkt 32.

(38) Vt otsus kohtuasjas C-674/17, punkt 37: „Järelikult ei saa elupaikade direktiivi artikli 16 lõike 1 punktil e põhineva erandi eesmärk põhimõtteliselt kokku langeda eesmärkidega, mis on selle direktiivi artikli 16 lõike 1 punktides a–d ette nähtud eranditel, nii et esimesena nimetatud säte saab olla erandi tegemise aluseks vaid juhul, kui teised sätted ei ole asjakohased.“

(39) Otsus kohtuasjas C-674/17, punkt 73.