SELETUSKIRI

1.ETTEPANEKU TAUST

Üldine taust

Paljud liidu õigusaktid on vastu võetud ilma aegumisaega kindlaks määramata. Need õigusaktid jäävad ametlikult kehtima ka pärast seda, kui nende õiguslik mõju on lõppenud.

Kui õigusaktid, mis ei ole enam kohaldatavad või asjakohased, kehtetuks tunnistatakse, saame kasutajasõbralikumalt esitada ning tõhusamalt ja aega säästvamalt kasutada selliseid liidu õigusele ligipääsu hõlbustavaid vahendeid, nagu CELEX, EUR-Lex ja kehtivate õigusaktide loend (näiteks otsingutulemused ei näitaks enam lisaks kohaldatavatele õigusaktidele aegunud õigusakte). Liidu õiguse läbipaistvamaks muutmine on oluline osa parema õigusloome tegevuskavast, mida liidu institutsioonid rakendavad uue institutsioonidevahelise parema õigusloome kokkuleppe alusel. 2014. aasta õigusloome kvaliteedi ja tulemuslikkuse programmi (REFIT) käsitlevas teatises on märgitud, et komisjon valmistab ette õigusaktide kehtetuks tunnistamist muu hulgas ka keskkonnaalase ühtlustatud aruandluse valdkonnas. Lisaks tehti 2015. aasta teatises parema õigusloome kohta ettepanek vaadata läbi aruandlusnõuded mitmes poliitikavaldkonnas, sealhulgas keskkonnavaldkonnas. Eespool kirjeldatud põhjustel kaalutakse nüüd ettepanekut tunnistada kehtetuks nõukogu 23. detsembri 1991. aasta direktiiv 91/692/EMÜ teatavate keskkonnaalaste direktiivide rakendamise aruannete ühtlustamise ja ratsionaliseerimise kohta (edaspidi „direktiiv 91/692/EMÜ“). See on seotud ka keskkonnaseire ja -aruandluse toimivuse kontrolli ulatuslikuma kohaldamisega. Kõnealune toimivuskontroll on praegu käimas, nagu on ette nähtud komisjoni 2016. aasta tööprogrammis, mille V lisas loetletud kehtetuks tunnistamise algatused hõlmavad muu hulgas ettepanekut tunnistada kehtetuks direktiiv 91/692/EMÜ ja sellega seotud nn veeküsimustikku käsitlev otsus 95/337/EMÜ.

Kehtetuks tunnistamise pakett hõlmab nelja kavandatavat algatust, mis on seotud direktiiviga 91/692/EMÜ ja otsusega 95/337/EMÜ.

1.Teatis, millega tunnistatakse aegunuks 11 rakendusakti, mille komisjon on vastu võtnud keskkonnaalase aruandlusega seotud küsimustike kehtestamiseks, sh komisjoni otsus 95/337/EMÜ.

2.Kaks komisjoni otsuse ettepanekut, millega tunnistatakse kehtetuks kaks rakendusotsust (komiteemenetluse kaudu), nimelt komisjoni 10. veebruari 2011. aasta otsus 2011/92/EL ja komisjoni 9. novembri 2010. aasta otsus 2010/681/EL, mille õiguslik mõju on küll lõppenud, kuid mille komisjon tunnistab menetluslikel põhjustel hiljem kehtetuks komiteemenetluse kaudu.

3.Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus, millega tunnistatakse kehtetuks kuue õigusakti sätted, milles osutatakse direktiivile 91/692/EMÜ, ja muudetakse neid.

Komisjon on kõnealuste algatuste ettevalmistamiseks koostanud analüüsi ja uurinud, missugused on eri kohustuste jõusse jätmise või kehtetuks tunnistamise tagajärjed. Selle töö tulemused on kokkuvõtlikult esitatud allpool; üksikasjalikum teave on esitatud toetavas uuringus, mis avaldatakse eraldi. Kuna ettepaneku eesmärk on aegunud sätete ja õigusaktide kehtetuks tunnistamine, on komisjon seisukohal, et ametlikku mõjuhinnangut ei ole vaja. Oluline on rõhutada, et kehtetuks tunnistamisest ei oodata reaalset majanduslikku kasu. Sellise korrastamine tulemuseks on eelkõige selgemad eeskirjad keskkonnaalaste aruannete valdkonnas.

Direktiivi 91/692/EMÜ puudused

Direktiivi 91/692/EMÜ eesmärk oli lihtsustada kõikide direktiivi vastuvõtmise ajal kehtinud keskkonnaalaste õigusaktide rakendamisega seotud aruandekohustusi. Tegelikkuses kõiki keskkonnaalasid aruandlusnõudeid direktiiviga 91/692/EMÜ ei ühtlustatud. Kõnealuse direktiivi kohaldamisalast jäid välja näiteks direktiivid 91/271/EMÜ ja 91/676/EMÜ. Võib väita, et kõnealuse direktiivi rakendamine oli juba algusest peale koormav ja vähetõhus. Üks peamisi probleeme oli see, et direktiiv võeti vastu enne infotehnoloogia laiaulatuslikku kasutuselevõttu. Peale selle asendati paljud konkreetsed vahendid, mille suhtes direktiivis 91/692/EMÜ sätestatud aruandlusnõudeid kohaldati, hiljem selliste vahenditega, mille suhtes aruandlusnõudeid ei kohaldatud. Näiteks tunnistati direktiiviga 2000/60/EÜ kehtetuks seitse veealast õigusakti ja seega ei olnud direktiivi 91/692/EMÜ alusel vastu võetud asjaomane veealane küsimustik 95/337/EMÜ enam vajalik. Direktiiviga 2000/60/EÜ ja direktiiviga 2010/75/EÜ (ja sellele eelnenud direktiiviga 96/61/EÜ) võeti kasutusele sõltumatud aruandekohustused.

Euroopa Keskkonnaameti andmesüsteemi Reportnet edukat väljaarendamist ja asjaomase sektori aruandluse ühtlustamise algatusi (nt Euroopa veeteabesüsteem) arvesse võttes muutus üha küsitavamaks, kas horisontaalset aruandlusvahendit on ikka vaja ja kas see on piisavalt tõhus. INSPIRE direktiivi (2007/2/EÜ) vastuvõtmise ja sellega seotud ühise keskkonnateabe süsteemi (SEIS) väljaarendamise tulemusel võeti ELi keskkonnapoliitikaga seotud teabe haldamise ja asjakohase aruandluse suhtes kasutusele endisest ajakohasem ja tõhusam horisontaalne lähenemisviis.

Sel ajal oli komisjon seisukohal, et „[...] ühise keskkonnateabesüsteemi rakendamisel ja eelkõige loodetud lihtsustamise saavutamisel [on] oluline samm keskkonnaalaste õigusaktidega ettenähtud teabe esitamist käsitlevate sätete kaasajastamine. Eeldatavasti toimub see ühtlustatud aruandluse direktiivi 91/692/EÜ läbivaatamise käigus, kuna direktiivi tuleb ajakohastada ja viia see ühise keskkonnateabesüsteemi põhimõtetega vastavusse. Komisjon kavatseb 2008. aastal esitada sellekohase õigusakti ettepaneku, mis hõlmab kehtiva ühtlustatud aruandluse direktiivi aegunud sätete kehtetuks tunnistamist.“ Lõpuks otsustas komisjon, et ta ei tööta välja uut aruandlust käsitlevat õiguslikku vahendit, vaid jätkab kõnealuse tegevuskava elluviimist, ühendades omavahel mitteõigusliku lähenemisviisi (vt ELi ühise keskkonnateabesüsteemi rakendamise väljavaated) ja keskkonnaalase poliitika eri valdkondades (nt vesi, õhk, loodus jne) võetavad kooskõlastatud meetmed.

Direktiivi 91/692/EMÜ praegune kohaldamisala ja asjakohasus

Direktiivis 91/692/EMÜ on osutatud kõnealuse direktiivi sätetega hõlmatud 28 keskkonnaalasele õigusaktile. Direktiivi 91/692/EMÜ sätetele osutatakse ka mitmes hilisemas õigusaktis. Pärast eespool nimetatud õigusaktide (vt tabelis 2 esitatud ülevaade) kehtetuks tunnistamist kehtivad praegu üks määrus, üheksa direktiivi (vt tabelis 1 esitatud ülevaade) (direktiivi 91/692/EMÜ sätteid kohaldatakse kahe direktiivi, nimelt direktiivi 86/278/EMÜ ja direktiivi 87/217/EMÜ suhtes) ja 23 otsust, milles osutatakse kõnealuse direktiivi sätetele (vt tabelis 3 esitatud ülevaade).

Kokkuvõtteks võib öelda, et enamik direktiivis 91/692/EMÜ sätestatud esialgseid kohustusi on aegunud ja neil ei ole enam õiguslikku mõju. Seetõttu on tehtud ettepanek tunnistada direktiiv kehtetuks, et tagada õiguskindlus, suurendada läbipaistvust, vähendada halduskoormust ning tagada vastavalt parema õigusloome tegevuskavale ELi õigusaktide eesmärgipärasus.

Direktiivi 91/692/EMÜ ja sellega seotud õigusaktide kehtetuks tunnistamiseks kavandatud meetmed

Esimene meede hõlmab ettepanekut võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus ühtlustatud aruandlust käsitlevate nõuete väljajätmise kohta. Lisaks tehakse ettepanek asendada vanad komiteemenetluse eeskirjad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrusega (EL) nr 182/2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni rakendamisvolituste teostamise suhtes, nagu on nõutud kõnealuse määruse artikli 13 kohastes üleminekusätetes.