EUROOPA KOMISJON Brüssel,12.6.2018 COM(2018) 456 final KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE Aastatel 2011–2013 raamprogrammi „Solidaarsus ja rändevoogude juhtimine“ neljast fondist kaasrahastatud meetmete järelhindamise aruanded {SWD(2018) 333 final}

{SWD(2018) 334 final}

{SWD(2018) 335 final}

{SWD(2018) 336 final}



1. SISSEJUHATUS Kuigi ELi liikmesriikidesse, nendest välja ja nende sees on isikute liikumine riigiti erinev, on rände võimalused ja probleemid meie ühiskondades sarnased. Et tugevdada vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala ning töötada välja liidu ühine varjupaiga- ja sisserändepoliitika, mis põhineb solidaarsusel ELi liikmesriikide vahel ja kolmandate riikidega, on hädavajalikud piisavad, paindlikud ja sidusad rahalised vahendid. Aastatel 2007–2013 eraldati üldprogrammi „Solidaarsus ja rändevoogude juhtimine“ raames peaaegu 4 miljardit eurot liidu välispiiride haldamiseks ja ühise varjupaiga- ja sisserändepoliitika rakendamiseks. Üldprogramm koosnes neljast rahastamisvahendist: Euroopa Pagulasfond, Välispiirifond, Euroopa Kolmandate Riikide Kodanike Integreerimise Fond ja Euroopa Tagasipöördumisfond . Käesolev aruanne tugineb neljale järelhindamisele. Selles keskendutakse aastatele 2011–2013 ja esitatakse aastate 2007–2010 kohta tehtud järelhindamiste tulemused . Vastavalt komisjoni parema õigusloome suunistele hinnati fonde, arvestades nende asjakohasust (eesmärkide vastavus ühiskonna vajadustele), tulemuslikkust (millises ulatuses eesmärgid saavutati), tõhusust (mil määral olid kulud saavutatud hüvedega vastavuses), mõju kestvust sekkumise lõppedes, kooskõla ja vastastikust täiendavust teiste ELi rahastamisvahendite või liikmesriikide riiklike vahenditega ning ELi tasandil sekkumise lisaväärtust. Mõned järeldused on järgmiste praegu rakendatavate fondide puhul juba arvesse võetud: Varjupaiga-, Rände ja Integratsioonifond, mis loodi Euroopa Pagulasfondi, Euroopa Kolmandate Riikide Kodanike Integreerimise Fondi ja Euroopa Tagasipöördumisfondi asemele, ning Sisejulgeolekufond, mis loodi Välispiirifondi asemele. Nende hindamiste tulemused täiendavad Varjupaiga-, Rände ja Integratsioonifondi ning Sisejulgeolekufondi 2018. aasta vahehindamisi. Need aitavad vormida tulevasi rände- ja julgeolekuvaldkonna põhimõtteid, eriti mitmeaastase finantsraamistiku raames 2020. aasta järgseks perioodiks. Üldprogrammi „Solidaarsus ja rändevoogude juhtimine“ fondid Peamised elemendid Üldprogrammi „Solidaarsus- ja rändevoogude juhtimine“ eesmärk oli anda liikmesriikidele liidu välispiiride paremaks haldamiseks ning ühise valjupaiga- ja rändepoliitika paremaks rakendamiseks vajalikku rahalist toetust. 1.Välispiirifond loodi eesmärgiga kaitsta ja hallata ELi välispiire, keskendudes piirikontrolli tõhusale korraldamisele ja isikute liikumise haldamisele, ELi õigusaktide ühtsele kohaldamisele piirivalve poolt ning konsulaarteenuste parandamisele. 2.Euroopa Kolmandate Riikide Kodanike Integreerimise Fondi eesmärk oli aidata liikmesriikidel võimaldada erineva taustaga kolmandate riikide kodanikel täita elamisloa saamise tingimusi ja hõlbustada nende integreerimist Euroopa ühiskondadesse, pannes erilist rõhku hiljuti saabunutele. 3.Euroopa Pagulasfond toetas liikmesriike varjupaigataotlejate ja rahvusvahelist kaitset saavate isikute vastuvõtmisel, võttes arvesse Euroopa ühist varjupaigasüsteemi käsitlevaid ELi õigusakte. Fond toetas eeskätt varjupaigataotlejate vastuvõtmise ja varjupaigataotluste läbivaatamisega seotud menetlusi, rahvusvahelist kaitset saavate isikute integreerimist ning piiratud ulatuses nende ümberasustamist või ühest liikmesriigist teise viimist. Euroopa Pagulasfondi prioriteetide sätestamisel jäeti liikmesriikide ja kolmandate riikide vaheliste vastutuse jagamise põhimõtete väljatöötamine valikuliseks. 4.Euroopa Tagasipöördumisfondi eesmärk oli tagasipöördumismenetluste integreeritud haldamise arendamine ja liikmesriikidevahelise koostöö tõhustamine, toetades päritoluriiki tagasipöördumisoperatsioonide rakendamist ning andes tagasipöördujatele asjakohaste menetluste kohta teavet. Fond püüdis ka julgustada tagasipöördujaid eelistama sunniviisilise tagasisaatmise asemel vabatahtlikku tagasipöördumist.

Üldprogrammi „Solidaarsus ja rändevoogude juhtimine“ fondidele eraldatud 2,43 miljardit eurot jagunes vaatlusperioodil nelja fondi vahel järgmiselt: 1 097 miljonit eurot Välispiirifondile, 486 miljonit eurot Euroopa Kolmandate Riikide Kodanike Integreerimise Fondile, 386 miljonit eurot Euroopa Pagulasfondile ja 463 miljonit eurot Euroopa Tagasipöördumisfondile. Liikmesriigid rakendasid eraldatud vahendeid peamiselt eelarve jagatud täitmise korras (94 %), mille raames vastutavad peamiselt nemad sekkumiste rakendamise, haldamise ja kontrollimise eest, esitades komisjonile eelnevalt kokku lepitud mitmeaastasel strateegial põhinevaid aastaprogramme. Ajavahemiku 2011–2013 aastaprogrammide keskmine kasutusmäär oli Välispiirifondil 87 %, Euroopa Pagulasfondil 81 %, Euroopa Tagasipöördumisfondil 81 % ja Euroopa Kolmandate Riikide Kodanike Integreerimise Fondil 77 %. Vaid 6 % rakendati eelarve otsese täitmise raames ühenduse meetmete kaudu, sealhulgas Välispiirifondi ja Euroopa Tagasipöördumisfondi erakorralised meetmetoetused. Euroopa Pagulasfondi puhul rakendati erakorralisi meetmeid eelarve jagatud täitmise korras ning Euroopa Kolmandate Riikide Kodanike Integreerimise Fondi puhul ei olnud erakorralist abi kavandatud. Taust 2005. aasta, kui üldprogramm „Solidaarsus ja rändevoogude juhtimine“ loodi, ja vaatlusperioodi (2011–2013) vahel muutus geopoliitiline kontekst oluliselt. Põhja-Aafrika 2011. aasta ülestõusude (nn araabia kevad) tagajärjed, pikaleveninud Süüria kriis ja Liibüa valitsuse kukutamine tõid kaasa äkilise ja ootamatu rändesurve suurenemise ELi lõuna- ja kaguosa välispiiril. See mõjutas fondide rakendamise konteksti oluliselt. Üldprogrammi „Solidaarsus ja rändevoogude juhtimine“ loomise teatisele lisatud mõjuhinnangus on viidatud 203 298 esmakordsele varjupaigataotlusele (2002. aastal), 2010. aastal oli taotluste arv 259 400 (aasta enne vaatlusalust perioodi), 2012. aastal 335 290 ja 2015. aastal 1 322 825. Sarnane järsk tõus toimus ka ebaseaduslikult liikmesriikide territooriumil viibimas leitud kolmandate riikide kodanike arvu puhul (mõjuhinnangus 500 000 ja 2015. aastal 2 154 675). 2. JÄRELHINDAMINE 2.1. METOODIKA JA PIIRANGUD Fondide loomisotsuste järgi oli komisjon kohustatud esitama ajavahemiku 2011–2013 kohta järelhindamise aruande 31. detsembriks 2015. Kuid kuna fondide abikõlblikkuse periood kestis 30. juunini 2015, oli liikmesriikidel viimase aastaprogrammi rakendusaruande esitamiseks aega 31. märtsini 2016, ja et aastatel 2016–2017 oli läbi viidud eraldiseisev järelhindamine, ei olnud komisjonil võimalik aruannet varem koostada. Hindamise üksikasjalikke järeldusi ja kasutatud metoodikat on kirjeldatud käesolevale aruandele lisatud komisjoni talituste töödokumendis. Töödokumendi ettevalmistamisel toetuti välise töövõtja tehtud uuringule, mis kasutas kombineeritud metoodikat – teabe analüüs, avatud avalik konsultatsioon, kohapealsed kontrollkäigud ning kvalitatiivne ja kvantitatiivne analüüs. Fondide hindamisele sai tõsiseks takistuseks, et puudusid kvantitatiivsed andmed, indikaatorid ja alusnäitajad, mida oleks saanud liikmesriikide või aastate lõikes võrrelda. Iga liikmesriik määratles võetud meetmete indikaatorid iseseisvalt. See on tingitud asjaolust, et fondi õiguslikes alustes määratletud aruandlusnõuetes ei olnud ette nähtud, et vastutavad asutused hakkaksid koguma andmeid, mis võimaldaksid kogu ELi hõlmavat hindamiskriteeriumite hindamist. Seega pidi hinnang tuginema pigem sidusrühmadega konsulteerides ja riigisisestest hindamisaruannetest kogutud kvalitatiivsetele andmetele. 2.2. PEAMISED TULEMUSED Välispiirifond Üldiselt leidsid liikmesriigid, et Välispiirifondi eesmärgid olid kooskõlas nende vajadustega ELi välispiiri haldamisel ja Schengeni viisade menetlemisel. Tänu iga-aastaste vahendite jaotamise kriteeriumite väljatöötamisele, eraldati oluline osa fondidest suure rändesurve all olevatele liikmesriikidele liidu lõuna- ja kagupiiril ning liikmesriikidele, mida läbib suur hulk heauskseid reisijaid. Nii aastatel 2007–2010 kui ka 2011–2013 said fondist kõige rohkem abi kolm liikmesriiki: Itaalia, Hispaania ja Kreeka. Lisaks suutis Välispiirifond tänu oma paindlikkusele vastata algavast rändekriisist tingitud muutuvatele vajadustele, eraldades sellest mõjutatud liikmesriikidele eriolukorra meetmete kaudu lisavahendeid. Välispiirifond aitas oluliselt kaasa Schengeni acquis’ kohaldamisele, võttes arvesse nii rändevoo suurenemist alates 2011. aastast kui ka tol ajal paljusid liikmesriike kimbutanud rahalisi raskusi. Välispiirifondi meetmed aastatel 2011–2013 aitasid kaasa ühise integreeritud piirihaldussüsteemi järkjärgulisele loomisele, edendades piiripunkte läbivate inimeste harmoneeritud kontrollimist koolitusprogrammide, piiripunktide ehitamise ja nüüdisajastamise ning piirikontrolliks kasutatavate sõidukite, laevade ja lennukite soetamise kaudu. Siiski oli vaid mõne liikmesriigi sõnul fondi toetus ELi välispiirile moodsa tehnoloogia soetamiseks hädavajalik.

Lisaks aitas fond vähendada liikmesriikide teabevahetussüsteemide killustatust, toetades selliste ELi süsteemide nagu VIS, SIS II ja EUROSUR arendamist riiklikul tasandil. Riikliku rahastamise vähesuse korral aitas fond tagada nimetatud süsteemide käivitamise, aidates kaasa nende alustaristute valmimisele. Välispiirifond edendas ka vahendite paremat kasutamist, suurendades liikmesriikide piirivalvevõimekust. Nii aastatel 2007–2010 kui ka 2011–2013 aitas Välispiirifond mõõdukalt kaasa liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelise konsulaarkoostöö arendamisele. Üldiselt peeti Välispiirifondi investeeringuid jätkusuutlikeks: enamik soetatud varasid ning saadud teadmisi olid kasutusel ka hindamise ajal. Liikmesriigid tõstsid esile Välispiirifondi vastastikust täiendavust Sisejulgeolekufondi eesmärkidega, mis võimaldas Sisejulgeolekufondi raames võetud meetmete puhul tugineda Välispiirifondi tulemustele. Mõne konkreetse projekti puhul esines rahalisi raskusi ning see tekitas muret nende jätkusuutlikkuse pärast. Üks sellistest projektidest oli näiteks sisserände kontaktametnike lähetamine kolmandatesse riikidesse. Välispiirifondi investeeringud leiti olevat teiste ELi fondide rahastatavate meetmete, Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Ameti meetmete ning riiklike investeeringutega vastastikku täiendavad ja sidusad. Välispiirifondi lisaväärtus hinnati eriti suureks piiratud rahaliste vahendite või rangete eelarvepiirangutega liikmesriikides. Euroopa Kolmandate Riikide Kodanike Integreerimise Fond Nii aastatest 2007–2010 kui ka 2011–2013 pärinevatest Euroopa Kolmandate Riikide Kodanike Integreerimise Fondi (edaspidi „integreerimisfond“) tulemustest nähtub, et üldiselt oli fondi tegevus liikmesriikide integratsioonivajadustega kooskõlas ning suutis muutuvate oludega kohanduda. Siiski tundsid mõned liikmesriigid, et sihtrühm oli liiga kitsalt määratletud, ja teised tõid välja, et vabaühenduste- / kohalike haldusasutuste poolne huvi polnud piisav. Mõni liikmesriik osutas, et toetus ei oleks pidanud olema suunatud vaid hiljuti saabunud kolmandate riikide kodanikele, kuna integratsioonimeetmed võivad olla vajalikud ka teise ja kolmanda põlvkonna sisserändajate puhul. Leiti, et integreerimisfond suutis üldiselt täita oma peaeesmärgi lihtsustada kolmandate riikide kodanike integreerimist vastuvõtvasse ühiskonda nii aastatel 2007–2010 kui ka 2011–2013. Enamikus liikmesriikides oli fondil kohesele integratsiooniprotsessile konkreetne soodne mõju. Integreerimisfond edendas vastuvõtvas riigis ligipääsu teenustele, töökohtadele ja haridusele (sealhulgas integreerumisprotsessi jaoks üliolulistele keelekursustele). Just nendes valdkondades kasutasid liikmesriigid fondi rahastust kõige rohkem. Fondi uudsuse tõttu esines paljudel riikidel aastatel 2007–2010 selle rakendamisel probleeme, näiteks ei olnud piisavalt abikõlblikke projekte. Aastate 2011–2013 kohta leiti, et integreerimisfondi panus kolmandate riikide kodanike integreerimisprotsessi toetavate vastuvõtumenetluste arendamisse ja rakendamisse oli tagasihoidlik. See sõltus asjaolust, et mitme liikmesriigi aastaprogrammid ei keskendunud konkreetselt sellele eesmärgile ning seega võeti vastavas valdkonnas vähe meetmeid. Integreerimisfond aitas kaasa poliitika suutlikkuse suurendamisele ja liikmesriikidevahelisele koordineerimisele, kuid selle mõju kogemuste, heade tavade ja teabe vahetamisele liikmesriikide vahel oli piiratud. Vaid pooled liikmesriigid hindasid integreerimisfondi tõhusust aastatel 2007–2010 rahuldavaks. Seevastu pidas enamik liikmesriike fondi kulusid aastatel 2011–2013 projektide tulemustega proportsionaalseteks ja avaldas arvamust, et väiksemate kulude juures oleks samade tulemuste saavutamine olnud võimatu või väga keeruline. Vaid pooled liikmesriigid teatasid, et integreerimisfondi 2007.–2010. aasta ja 2011.–2013. aasta meetmete mõju kestis pärast rahastamise lõppemist suurel määral edasi. Küsitletud sidusrühmade andmetel oli meetmete vähene jätkusuutlikkus peamiselt tingitud näiteks poliitiliste kohustuste ja toetuse varieerumisest riigiti. Projekte peeti ka kolmandate riikide kodanike integreerimise riiklike ja teistest ELi vahenditest toetatavate meetmetega sidusateks ja vastastikku täiendavateks, mõningaid raskusi tekitasid ELi fondide erinev ajastus ja teadlikkus ühenduse meetmetest. Enamiku liikmesriikide hinnangul võimaldas integreerimisfond võtta meetmeid, mida poleks olnud võimalik rahastada riiklikest vahenditest, mis kinnitab fondi lisaväärtust. Euroopa Pagulasfond

Hinnangus leiti, et Euroopa Pagulasfondi eesmärgid olid üldiselt liikmesriikide vajadustega kooskõlas. Siiski rõhutati, et nii aastatel 2008–2010 kui ka 2011–2013 oli üheks oluliseks kitsaskohaks jaotusmehhanism, mis põhines vanadel (eelneva kolme aasta) sisserändeandmetel ja ei suutnud seega rahuldada liikmesriikide ennenägematuid vajadusi, kui varjupaigataotlejate arv 2013. aastal järsult tõusis. Seda probleemi leevendas osaliselt erakorralise abi eraldamine liikmesriikidele, mis osutus kriisi lahendamisel väga kasulikuks. Aastatel 2008–2010 ja 2011–2013 toetas Euroopa Pagulasfond liikmesriike eriti tulemuslikult nende püüdlustes vastuvõtutingimusi, varjupaigamenetlusi ja rahvusvahelise kaitse saajate integreerimist parandada. Kõige paremaid tulemusi nähti hiljuti ELi astunud liikmesriikides (kus olid vähem arenenud varjupaigasüsteemid). Nendes liikmesriikides pakkus Euroopa Pagulasfond tuge parandamaks nende suutlikkust riiklike varjupaigasüsteemide loomisel. Fond oli väga edukas ka eriolukorras olevate liikmesriikide toetamisel. Rakendusperioodil oli Euroopa Pagulasfondil liikmesriikidele suurt kaalutlusõigust andva õigusraamistiku tõttu võimalik nende varjupaigasüsteemide ühtlustamisse ja Euroopa ühise varjupaigasüsteemi rakendamisse vaid vähesel määral kaasa aidata. Selle tulemusel oli ühenduse meetmete levik piiratud ja enamik Euroopa Pagulasfondi projekte jäid vaid riiklikule tasandile, veidi tuge anti liikmesriikidevahelisele koostööle ja kogemuste jagamisele. Piiratud ulatuses õnnestus fondil ka vastutuse jagamise projektide rakendamine, nagu rahvusvahelise kaitse saajate ümberasustamine ja ELi-sisene ühest liikmesriigist teise viimine. Hoolimata mitmes liikmesriigis ette tulnud ebatõhusustest, mis oli põhiliselt tingitud kogemuste puudumisest ja ebapiisavast tehnilisest ja haldusvõimekusest, hinnati Euroopa Pagulasfondi väljundite kulud mõistlikeks. Euroopa Pagulasfondi projektide jätkusuutlikkus olenes rahastatud projekti tüübist. Üldiselt lõppesid projektid sidusrühmadevaheliste jätkusuutlike võrgustike loomisega ning kõige jätkusuutlikumaks peeti investeeringuid vastuvõtuvõimekusse. Euroopa Pagulasfond täiendas teisi üldprogrammi „Solidaarsus ja rändevoogude juhtimine“ fonde. Kõigi liikmesriikide arvates võimaldas Euroopa Pagulasfond rahastada uuenduslikke või kindlatele sihtrühmadele suunatud projekte, mida ei oleks saanud ilma fondi toeta rakendada. Euroopa Pagulasfondi lisaväärtus oli vähem arenenud varjupaigasüsteemidega liikmesriikides ülioluline. Mis puutub aastatesse 2008–2010, siis leidis enamik liikmesriike, et fond täitis oma eesmärke tõhusalt. Fond oli vähem tõhus vastutuse jagamise edendamisel liikmesriikide vahel või liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel, kuna nendes valdkondades rakendati väga vähe projekte. Enamiku liikmesriikide hinnangul olid Euroopa Pagulasfondi väljundite kulud mõistlikud, kuigi samas märgiti, et samu tulemusi oleks olnud võimalik saavutada ka väiksemate kuludega. Kõik liikmesriigid leidsid, et fond võimaldas ellu viia projekte, mida poleks olnud võimalik rahastada ainult riiklikest vahenditest. Euroopa Tagasipöördumisfond Enamik liikmesriike leidis, et fondi eesmärgid tagasisaatmise haldamise osas vastasid nende vajadustele, osasid prioriteete peeti teistest asjakohasemateks. Mõni liikmesriik leidis, et fond oleks olnud asjakohasem, kui sihtrühma oleks kuulunud ka liikmesriigis legaalselt elavad, kuid päritoluriiki tagasi pöörduda soovivad rändajad. Leiti, et Euroopa Tagasipöördumisfond oli olnud oma eesmärkide saavutamisel üldiselt edukas ning enamiku liikmesriikide hinnangul oli fondi tegevuse tulemus positiivne. Eriti tõhus oli fond riiklike integreeritud tagasipöördumise haldamise süsteemide arendamisele kaasaaitamises, toetades sunniviisilise tagasisaatmise asemel vabatahtlikku tagasipöördumist ja parandades üldiselt liikmesriikide tagasisaatmise süsteemi võimekust. Euroopa Tagasipöördumisfond panustas ka eriolukorras liikmesriikide abistamisse. Siiski oli fondi mõju tagasihoidlik liikmesriikidevahelise ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelise koostöö edendamises ning ELi nõuete rakendamises, kuna selles valdkonnas viidi ellu vähe projekte. Üldiselt leiti, et projekte on ellu viidud mõistlike kuludega nii rahalises kui ka inimressursi mõttes. Hinnangust nähtus, et tagasipöördumise ühikuhind varieerus liikmesriigiti palju, olenedes tagasipöördujate arvust, tagasipöördumise sihtriigi ligipääsetavusest, tagasisaatmisoperatsioonis osalevate riikide arvust ja tagasipöördujatele antud rahalise abi suurusest. Mitmed liikmesriigid ja toetusesaajad tõid näiteid halduskulude ja halduskoormuse tõttu vähem tõhusatest projektidest. Üldiselt leiti, et vabatahtlik tagasipöördumine on sunniviisilisest tagasisaatmisest kulutõhusam. Enamiku liikmesriikide hinnangul oli suuremal osal Euroopa Tagasipöördumisfondi meetmetest pikaajaline mõju ka pärast projektide lõppemist. Siiski ei olnud meetmete pikaajalise mõju kinnitamiseks kindlaid tõendeid esitada, kuna paljud liikmesriigid rõhutasid, et Euroopa Tagasipöördumisfondi algatatud tagasipöördumismeetmete jätkamiseks on vaja täiendavat rahastamist. Kõige jätkusuutlikumad olid struktuurilise mõjuga meetmed, näiteks kinnipidamiskeskuste taristu parendamine ning liikmesriikidevahelist või liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelist koostööd edendanud meetmed. Hinnangust järeldus, et Euroopa Tagasipöördumisfondi rahastatud meetmed olid teiste samas valdkonnas rakendatud riiklike meetmetega sidusad ja vastastikku täiendavad ning teiste ELi tagasipöördumise valdkonna fondidega üldiselt sidusad ja vastastikku täiendavad. Siiski leiti, et teistest ELi vahenditest, näiteks Euroopa Sotsiaalfondist rahastatud taasintegreerimise poliitikaga oli vastastikune täiendavus väike ja oli võimalik kattumisoht. Lõpetuseks andsid liikmesriigid teada, et fondi lisaväärtus väljendus eri moel – liikmesriikidele uute projektide rahastamiseks vahendite andmises või juba käimasolevate projektide täiustamises ja propageerides vabatahtlikku tagasipöördumist sunnitud tagasisaatmise asemel. Liikmesriikide aruannetest selgus, et tänu Euroopa Tagasipöördumisfondile sai toetatud vabatahtliku tagasipöördumise süsteemi arendada ulatuses, mis ei oleks ilma fondi abita võimalik olnud. Selleks rakendati süstemaatiliselt taasintegreerimise abirahasid, jälgiti kolmandatesse riikidesse tagasipöördumist, loodi taasintegreerimise ja teabe jagamise toetusvõrgustikke ning tegeleti teadlikkuse tõstmisega tagasipöördumist käsitlevates küsimustes. Siiski teatas enamik liikmesriike, et sunniviisilisi tagasisaatmisi oleks tõenäoliselt täide viidud samas mahus ka ilma Euroopa Tagasipöördumisfondita. Lisaks võimaldas fond rakendada tagasipöördumise haldamises erinevaid ja uuenduslikke meetodeid. See lihtsustas uute sidusrühmade osalemist ja aitas kaasa ELi standardite ja nõuete täitmisele.

Ajavahemiku 2008–2010 tulemused sarnanevad eespool mainitutega, eriti mis puutub fondi asjakohasusse ja tulemuslikkusesse. Keskmine kasutusmäär oli aastatel 2011–2013 (81 %) kõrgem kui aastatel 2008–10 (70 %), mis viitab sidusrühmade kogemuse suurenemisele vaatlusperioodi ajal. Mõlema ajavahemiku jooksul eraldati suurimad summad neljale liikmesriigile, kus on kõige rohkem ebaseaduslikke rändajaid ja tagasipöördujaid: Kreeka, Ühendkuningriik, Hispaania ja Prantsusmaa. 3. EDASISED SAMMUD Hindamise järeldusi arvesse võttes tegi komisjon kindlaks peamised õppetunnid. Mõned parandusmeetmed on Varjupaiga-, Rände- ja Integratsioonifond ja Sisejulgeolekufond juba vastu võtnud, samal ajal kui teisi alles kaalutakse fondide järgmist põlvkonda ette valmistades. Halduskoormus Hinnang näitas, et fondide ülesehitus oli liiga keeruline ning iga-aastane programmitsükkel ja fondide rakendamine tõi kaasa suure halduskoormuse. Seda on rõhutatud ka Varjupaiga-, Rände- ja Integratsioonifondi ning Sisejulgeolekufondi loomise ettepanekutele lisatud mõjuhinnangus. Selle puuduse ületamiseks loodi kõigi rändeaspektidega tegelemiseks üks fond (Varjupaiga-, Rände- ja Integratsioonifond), mis asendas kolm erinevate õiguslike aluste ja rakenduseeskirjadega fondi. Iga liikmesriigi jaoks võeti aastateks 2014–2020 vastu üks riiklik programm fondi kohta, viidi sisse lihtsustatud kuluvõimalused ning abikõlblikkuse eeskirjad viidi vastavusse liikmesriikide riiklike eeskirjadega. Järelevalve ja hindamine Kõigile liikmesriikidele ühiste, alusnäitajate ja eesmärkidega tõhusate järelevalve- ja hindamismehhanismide puudumine oli üldprogrammi „Solidaarsus ja rändevoogude juhtimine“ fondide hindamisel oluline murekoht. Selle probleemiga tegeleti Varjupaiga-, Rände- ja Integratsioonifondi ning Sisejulgeolekufondi luues, kui fondide õiguslikesse alustesse lisati ühiste näitajate loend ning ühine järelevalve- ja hindamisraamistik, milles on hindamisküsimused, tulemus- ja mõjunäitajad ning näitajad tõhususe, lisaväärtuse ja jätkusuutlikkuse mõõtmiseks. Samuti koostati juhenddokument, loodi liikmesriikide hindamise koordinaatorite aktiivne võrgustik ja spetsiaalne IT-süsteem (SFC fondihaldussüsteem), mille kaudu sai esitada andmeid hindamise kohta. Jaotusmehhanism Vanadel sisserände- ja muudel andmetel põhinev jaotusmehhanism ei suutnud arvestada rändesurve hiljutisemate äkiliste muutustega. Varjupaiga-, Rände- ja Integratsioonifondis ning välispiiride ja viisade rahastamisvahendis põhineb jaotamine ikka veel aastate 2011–2013 eraldistel Euroopa Pagulasfondile, Euroopa Kolmandate Riikide Kodanike Integreerimise Fondile ja Euroopa Tagasipöördumisfondile ning aastate 2010–2012 eraldistel Välispiirifondile. Pisut paindlikkust tagatakse suurema rahastamispaketiga eriolukordade tarbeks. Näiteks anti Bulgaariale Varjupaiga-, Rände- ja Integratsioonifondist ning välispiiride ja viisade rahastamisvahendist vastavalt 20,5 ja 41 miljonit eurot, kuid eriolukordade rahastamispaketi kaudu sai ta kahe fondi peale kokku (kuni 2017. aasta oktoobrini) veel 170 miljonit eurot, et ootamatu rändesurvega toime tulla. Suurenenud paindlikkusest hoolimata on tasakaalustamata jaotusmehhanism jätkuvalt oluline murekoht ning sellega tuleb järgmises mitmeaastases finantsraamistikus tegeleda. Solidaarsus: rahvusvahelise kaitse saajate ümberasustamine ja ühest liikmesriigist teise viimine Hinnangus leiti, et solidaarsuse ja vastutuse jagamise põhimõtteid tuleks ELi tasandil optimeerida rahvusvahelise kaitse saajate ümberasustamise ja ELi-sisese ühest riigist teise viimise jaoks. Viimase puhul eelistasid liikmesriigid kasutada neile oma konkreetsete vajadustega tegelemiseks eraldatud vahendeid ja Euroopa Pagulasfond ei näinud ühest riigist teise viidud isikute kohta täiendavaid rahalisi stiimuleid ette. Rahaline stiimul eksisteeris ümberasustamise puhul (4 000 kuni 6 000 eurot), kuid see ei olnud inimese ümberasustamise kulude katmiseks piisav. Varjupaiga-, Rände- ja Integratsioonifond on nende puudustega teatud määral tegelenud, viies sisse täiendava rahastamise suurenenud ühekordsete väljamaksete näol (6 000 kuni 10 000 eurot) ja poliitilist tähelepanu tõmbava kohustuste võtmise süsteemi. Rakendamise suunamine ELi prioriteetidele