EUROOPA KOMISJON 
Brüssel, 13.7.2011 
SEK(2011) 892 lõplik 
  
KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT 
MÕJUHINNANGU KOKKUVÕTE 
Lisatud dokumendile 
ETTEPANEK: 
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS 
ühise kalanduspoliitika kohta 
{KOM(2011) 425 lõplik} 
{SEK(2011) 891 lõplik}  
 
ET 1   ET 1. PROBLEEMI MÄÄRATLUS  
1.1. Ühine kalanduspoliitika ei ole vastanud ootustele 
Praegune ühine kalanduspoliitika ei ole suut nud tagada vee-elusressursside säästvat 
kasutamist, ehkki 2002. aastal võeti kasutuse le uued majandamisvahendid: pikaajalised 
majandamiskavad kalavarude säästvaks kasutami seks ja ülepüütud varude taastamiseks ning 
piirkondlikud nõuandekomisjonid sidusrühmade ja kom isjoni vahelise dialoogi edendamiseks.  
Praeguse olukorra tekitanud probleemid on omav ahel seotud. Ülepüügi peamine põhjus on 
liigne püügivõimsus. Kvootide vähendamise eesmä rk oli küll ülepüüki piirata, kuid see 
suurendas ülepüüki veelgi. Samamoodi toob ülepüük kaasa püügisektori kehva majandusliku 
toimetuleku, kuid kasinad majandustulemused soodustavad samas ülepüüki kui lühiajalist 
lahendust tulude vähenemisele. Samuti annab see tööstusele põhjust korduvalt nõuda avaliku 
sektori rahalist toetust, mis jä llegi hoiab alal ülepüüki ja a itab kaasa sellele, et lubatud 
kogupüügi kehtestamisel kaldutakse teaduslikest  nõuannetest kõrvale. Neid seoseid silmas 
pidades saab probleemid reastada järgmiselt.  
• Ühise kalanduspoliitika peamine probleem on keskkonnasäästlikkuse puudumine tingituna 
ülepüügist . Kõik muud probleemid aitavad sellele kaasa. Ülepüügi peam ised tegurid on 
laevastiku liigne püügivõims us, teaduslikest nõuannetest kõrvalekaldumine lubatud 
kogupüügi kehtestamisel ning prio riteetide puudumine eesmärki de seadmisel. Suhteline 
stabiilsus, saagi vette tagasi laskmise kõr ge tase, nõuete eiramine ning küllaldaste 
teaduslike nõuannete puudumine on lisategurid. 
• Teine mureküsimus on kehv majanduslik jätkusuutlikkus , eelkõige püügisektori puhul. 
Paljud laevastikud ei teeni kasumit ning on tundlikud välismõjude suhtes (nt kõrged 
kütusehinnad).  
• Kolmas probleem on sotsiaalse jätkusuutlikkuse  puudumine, mis mõjutab peamiselt 
püügisektorit ja kalapüügist sõlt uvaid piirkondi. Väikeste palk ade ja kõrgete turvariskide 
tõttu ei ole püügisektor ihaldatavaks tööa ndjaks võimalike kalurite uutele põlvkondadele. 
Selle tulemusena on tööhõive viimase 15 aasta jooksul paljudes kalandusest sõltuvates piirkondades vähenenud ja seda eelkõige püügisektoris. 
• Neljandaks on ühisel kalanduspoliitik al väga keerukas õigusraamistik
, mis soodustab 
mikrotasandi juhtimist ning takistab keskkonnasäästlikkuse saavutamist. 
• Ka ühise kalanduspoliitika välismõõde  ei ole andnud oodatud tulemust, iseäranis 
keskkonnasäästlikkusega seoses, kuid ka  rahvusvahelise juhtimise kontekstis. 
1.2. Keda mõjutab ühine kalanduspoliitika ja kuidas? 
Sidusrühm Kirjeldus Põhihuvid 
ELi püügisektor ELi laevaomanikud ja meeskonnad Kasumlikkuse ja elatusvahendite säilitamine 
Kalandusest 
sõltuvad 
ettevõtjad ja 
kogukonnad  Kalandusest sõltuvad ettevõtjad ja kogukonnad Kasumlikkuse ja elatusvahendite säilitamine 
Töötlemissektor Nii ELi vetes imporditud kui ka püütud tooraine Kasumlikkuse ja elatusvahendite säilitamine, 
 
ET 2   ET töötlejad stabiilne kättesaadavus 
Sektorit 
reguleerivad 
asutused Kalandust reguleerivad riiklikud, piirkondlikud ja 
kohalikud ametiasutused  Tõhusa, tulemusliku ja praktilise 
juhtimisraamistiku tagamine, mis tasakaalustab 
sidusrühmade paljud erinevad vajadused  
Sektoripõhine 
uurimistegevus Teadusuuringute asutus ed, kes aitavad kaasa 
kalavarude kaitsele ja haldamisele Tõhusale kalapüügikorral dusele kaasa aitamine, 
tagades õigeaegse juurdepä äsu kvaliteetsetele ja 
põhjalikele andmetele  
Tarbijad Kalandustoodete tarbijad Kalandustoodete kättesaada vus, hind, kvaliteet ja 
toiteväärtus, pöörates erineval määral tähelepanu 
keskkonnaküsimustele  
Kolmandad riigid ELi laevastikega konkureeriv kalandussektor. 
Vesiviljelustootjad, ELi eksportijad. Kolmandate 
riikide ametiasutused, kes saavad makseid 
kalandusalaste partne rluslepingute raames  Huvide lahknemine kahe huvipoole vahel – need, 
kes näevad ELi väga olulise ekspordituru ja 
tuluallikana ning kalandusega tegelevad väikesed 
kohalikud kogukonnad, kes konkureerivad 
kohalikele ressurssidele j uurdepääsu pärast ELi 
laevastikega 
Vabaühendused, 
kodanikuühiskon
d ja ELi 
kodanikud Kalanduse säästvat majandamist toetavad 
vabaühendused 
Laiem üldsus, keda huvitab kalandus ja 
merekeskkond ja kes sell e pärast muret tunneb Kalapopulatsioonide, mere keskkonna bioloogilise 
mitmekesisuse ni ng ookeanide, jõgede ja järvede 
üldkasutusväärtuse säilitamine 
1.3. Miks on vajalik r iiklik sekkumine? 
Kalandust iseloomustab „ühisomanditragöögia” : oma huvides tegutsevad isikud kalduvad 
ühiseid ressursse liigselt kasu tama, konkureerides teistega „om a” saagiosa püüdmisel. Kaluri 
täna püütud saaki ei saa homme enam keegi püüda . Kalapüüki käsitlevai d otsuseid tehes ei 
arvesta kalamehed teistele sellega seoses te kkivate kuludega (püüta vat kala on vähem, 
elupaiga kahjustamine jne). Juurdepääs u reguleeriva sekkumise puudumisel püütakse 
kalavarusid tasemel, mis põhjustab nende vä henemise ja väljasuremise. See põhjendab 
regulatiivset sekkumist ning tähendab, et jäetakse kõrvale valikuvõimalus „ELi tasandil 
meetmeid ei võeta” . 
2. ELI ÕIGUS VÕTTA MEETMEID  
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 3 lõik e 1 punkti d järgi on liid ul ainupädevus mere 
bioloogiliste ressursside kaits es ühise kalanduspoliitika ra ames. Artikli 4 lõike 2 punkti d 
kohaselt on liidul jagatud pädevus ühise  kalanduspoliitika muudes küsimustes.  
Ühist kalanduspoliitikat reformiti viimati 2002. aastal. Seda rakendati nõukogu 20. detsembri 
2002. aasta määrusega (EÜ) nr 2371/2002. Kõnealus e määruse artikliga 35 on ette nähtud, et 
2012. aasta lõpuks vaadatakse läbi II [Kaitse ja säästvus] ja III peatükk [Püügimahu korrigeerimine]. Kuid kontrollik oja ühist kalanduspo liitikat käsitleva 20 07. aasta eriaruande 
järeldused ning komisjoni enda hinnang pr aeguse ühise kalanduspo liitika kohta ajendasid 
komisjoni kõnealusest kohustusest kaugemale minema ning esitama ettepaneku ühise 
kalanduspoliitika põhjaliku reformimise kohta.  
3. Ü
HISE KALANDUSPOLIITIKA EESMÄRGID  
3.1. Ühise kalanduspoliitika eesmärgid vastavalt aluslepingule 
Ühise kalanduspoliitika eesmärgid  on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 3 
lõike 1 punktis d, artikli 4 lõike 1 punktis d ning artiklites 38 ja 39. Asjakohane on ka artikkel 
 
ET 3   ET 11, mille kohaselt peab liidu poliitika ja tegevu se määratlemisse ja rakendamisse integreerima 
keskkonnakaitse nõuded, eelkõige pidades silmas  säästva arengu edendamist. Artikli 39 
kohaselt on ühise kalanduspoliitika eesmärgid , mis ühtivad põllumajanduse eesmärkidega, 
järgmised: 
• tõsta põllumajanduse tootlikkust tehnilise progressi edendamise ning 
põllumajandusliku tootmise ratsionaalse arengu tagamise ja tootmistegurite, 
eelkõige tööjõu optimaalse kasutamise teel; 
• kindlustada põllumajandusega tegeleva  rahvastikuosa rahul dav elatustase, 
eelkõige põllumajandusega tegelevate inim este isikutulu suurendamise teel; 
• stabiliseerida turud; 
• tagada varude kättesaadavus; 
• tagada mõistlikud tarbijahinnad. 
Kõnealused eesmärgid ühtivad küll ühise põllumajanduspoliitika eesmärkidega, kuid neid 
tuleb vaadelda kalandussekt ori konkreetses kontekstis. 
3.2. Reformi üldeesmärgid 
Reformitud ühine kalanduspoliitika saavutab kalavarude kasutami se keskkonnaalase, 
majandusliku ja sotsiaalse jätkusuutlikkuse. Õiguslikust seisukohast lähtudes on need eesmärgid võrdselt olulised ning neid ei saa saavutada üksteisest eraldi. 
Kuid ühise kalanduspoliitika edu võtmeks on keskkonnasäästlikkus
. Mõjuhinnangus kinnitati, 
et „kui varude seisukord ei parane märkimisv äärselt, ei saa majandus likku ja sotsiaalset 
jätkusuutlikkust saavutada täiel määral” . Probleemi määratlemisel t oodi välja paljude varude 
kehv olukord. Probleemi lahendamine nõuab püügisurve ja keskkonnasäästlikkuse kooskõlastamist.  
3.2.1.  Keskkonnasäästlikkus 
Keskkonnasäästlikkust mõistetakse kui varude kasuta mist viisil, mis ei piira nende kasutamist 
tulevikus. See tähendab püügisurve avaldamist maksimaalse jätkusuutliku saagikuse tasemel, 
„eesmärgiga saavutada need sihid kahanenud var ude osas kiiresti ja kus võimalik, mitte 
hiljem kui aastaks 2015” . Keskkonnasäästlikkuse saavutamisel täidetakse ka kohustus 
saavutada 2020. aastaks merekeskkondade hea keskkonnaseisund, nagu on ette nähtud 
merestrateegia raamdirektiiviga. 
Keskkonnasäästlikkuse saavutamine tähendab: a) lühiajalises perspektiivis ülepüügi kõrvaldamist; b) liigse püügivõimsuse ja saagi vette tagasi  laskmise vähendamist nii palju kui võimalik; 
c) otsustussüsteemi kehtestamist, mis oleks kooskõlas pikaajalise jätkusuutlikkusega, paindlik 
ning kohalikele oludele kohandatav;  
 
ET 4   ET d) tööstuse innustamist võtma suuremat va stutust tulemuste eest ning vastama õigusaktide 
nõuetele; 
e) teaduslike nõuannete ja majandus andmete kättesaadavuse parandamist. 
3.2.2.  Majanduslik jätkusuutlikkus 
Majanduslik jätkusuutlikkus tähe ndab seda, et laevastikud t eenivad kasumit ja on pikas 
perspektiivis majanduslikult elujõulised. Sa ma kehtib seonduva töötlemis-, abi- ja 
vesiviljelustegevuse kohta, mida teostataks e keskkonnasäästlikkusega kehtestatud piirides 
ning tiheda konkurentsiga ülemaailmse turu ja  muutuvate tarbimismudelite kontekstis. 
3.2.3.  Sotsiaalne jätkusuutlikkus  
Sotsiaalne jätkusuutlikkus tä hendab kalanduse ja sellega seonduvate tegevuste muutmist 
ihaldusväärseks töövõimaluseks, mis kindlustab valdkonnast sõltuvatele inimestele rahuldava 
elatustaseme ja tagab kaluri kogukondade elujõulisuse. Kõneal uste valdkondade sotsiaalne 
jätkusuutlikkus peab põhinema seonduvate merendustegevuste ja kalanduse enda 
mitmekesistamisel. 
3.2.4.  Muud eesmärgid: lihtsustamine ja halduskoormuse vähendamine 
Ühise kalanduspoliitika reform peab aitama k aasa ELi üldeesmärgile vähendada bürokraatiat. 
Lihtsustamine  hõlmab õigusaktide arvu ja nende keerukuse vähendamist ning riikliku 
rahastamise koondamist üheks rahastamisvahendiks. Halduskoormuse vähendamisega  seoses 
ei nähta reformiga ette ühtegi suurt mõõdetava t eesmärki, kuna komisjoni praegune poliitika 
selles valdkonnas kaotab kehtivuse 2012. aasta lõpul. 
4. POLIITIKAVALIKUD  
Praeguse olukorra säilitamise valik  tähendaks jätkamist praegus e ühise kalanduspoliitikaga, 
võttes samas arvesse hiljuti vastu võetud õigus akte, eelkõige pikaajalisi majandamiskavu, mis 
on praegu menetluses, kontrollimäärust ning ebaseaduslikku, teatamata ja reguleerimata 
kalapüüki käsitlevat määrust. Praegune olukord va stab 2013. aasta jaanua ri seisuga valitsevale 
ühise kalanduspoliitika olukorra le. See on lähtepunktiks kõigile reformivalikutele. 
1. valikuga soovitakse saavutada keskkonnasäästlikkus paindlikus ajaraamistikus, 
piirates samas lühiajalisi negatiivseid ma janduslikke ja sotsiaalseid mõjusid.  
See hõlmab peamiselt järgmisi meetmeid: 
a) Fmsy (kalapüügi maksimaalse jätkusuutliku saagikuse tase) võimalikult kiire saavutamine, 
kuid vähendades lubatud kogupüüki aastate lõik es maksimaalselt 25 % (nagu on praeguste 
pikaajaliste majandamiskavadega ettenähtud).  Selle tulemusena saavutavad mõned varud 
Fmsy pärast 2015. aastat (kuid m itte hiljem kui 2020. aastal); 
b) reegli „kõige väärtuslikum” kasu tamine mitme liigiga püügipiirkondade puhul; 
c) ülekantavate individuaalsete kalapüügiõiguste kasutamine liigse püügivõimsuse 
kaotamiseks. Ülekantavad individuaalse d kalapüügiõigused oleksid kohustuslikud 
 
ET 5   ET tööstuslikele laevastikele ning vabatahtlikud  väikeste kalalaevas tike puhul ning neid 
rakendataks nelja aasta jooksul. Ülekantavus on võimalik ainult liik mesriigi siseselt; 
d) avaliku sektori rahaline toetus on suunat ud reformile; laevastike toetused (praeguse 
Euroopa Kalandusfondi 1. telg) kaotatakse; 
e) turustamisele, müügiedendus ele ja kohalike toodete turu mitmekesistamisele suunatud 
ühine turukorraldus; 
f) kalandusalaste partnerlusle pingute aluste püügilitsentside kul ud võtavad järk-järgult enda 
kanda laevaomanikud.  
2. valikuga soovitakse keskkonnasäästlikku s saavutada paindliku ajaraamistikuta.  
Kõnealuse valiku eesmärk on saavutada kes kkonnasäästlikkus 2015. aas ta lõpuks, sõltumata 
lühiajalistest majanduslikest ja sotsiaalsetest mõjudest. Seejuures eeldatakse, et küllaldased 
teaduslikud nõuanded tehakse kättesaadavak s väga lühikese aja jooksul.  
See hõlmab peamiselt järgmisi meetmeid: a) Fmsy saavutamine nelja aasta jooksul alates reformi algusest; b) reegli „kõige tundlikum” kasutami ne mitme liigiga püügipiirkondade puhul; 
c) ülekantavate individuaalsete kalapüügiõiguste kasutamine liigse püügivõimsuse 
kaotamiseks, kuid liikmesriigisisese ülekantavusega; 
d) avaliku sektori rahalis e toetuse ja ühise turukorralduse kaotamine;  
e) kalandusalaste partnerluslepi ngute järkjärguline kaotamine. 
3. valikuga soovitakse keskkonnasäästlikkus saavutada kindlas ajaraamistikus, viies 
samas negatiivsed sotsiaalsed mõjud miinimumini.  Kõnealuse valikuga v iiakse lühiajalised 
majanduslikud ja sotsiaalsed mõjud miinimumini, võimaldades sektorile lisaaega Fmsy saavutamiseks ja ülekantavate indivi duaalsete kalapüügiõiguste rakendamiseks. 
See hõlmab peamiselt järgmisi meetmeid: a) Fmsy võimalikult kiire saavutamine, kui d vähendades lubatud kogu püüki aastate lõikes 
maksimaalselt 15 %, nii et enam varusid saavutaks Fmsy alles perioodi lõpupoole; 
b) reegli „kõige väärtuslikum” kasu tamine mitme liigiga püügipiirkondade puhul; 
c) ülekantavate individuaalsete kalapüügiõi guste kasutamine nagu 1. valiku puhul, kuid 
pikema rakendusajaga; 
d) avaliku sektori rahaline toetus on suunatud reformile, kuid sotsiaalkü simustele pööratakse 
rohkem tähelepanu; 
e) ühise turukorralduse piiratud ümberkorrald amine, jättes alles teatavad turusekkumise 
vormid. 
4. valikuga soovitakse saavutada keskkonnasäästlikkus paindlikus ajaraamistikus, 
piirates samas lühiajalisi negatiivseid majan duslikke ja sotsiaalseid  mõjusid, kuid ilma 
ELi üleste ülekantavate indi viduaalsete kalapüügiõigusteta.  Kõnealune valik on 
samaväärne 1. valikuga, jättes samas ülekan tavad individuaalsed kalapüügiõigused liigse 
 
ET 6   ET püügivõimsuse kaotamise eesmärgil rakendama ta. Ülekantavate individuaalsete 
kalapüügiõiguste rakendamine on liikmesriikide vaba valik. 
Analüüsiti veel kaht valikuvõimalust. 
1a. valik  vastab 1. valikule, kuid 2. valikust on üle võetud reegli „kõige tundlikum” 
kasutamine mitme liigiga püügipiirkondade puhul. 
2a. valik  vastab 2. valikule, vähendades samas 1. valiku järgi luba tud kogupüüki aastate 
lõikes maksimaalselt 25 %. 
5. VALIKUVÕIMALUSTE HINDAMINE  
Kasutatud meetodiga määratleti: 
a) mõõdetavad eesmärgid ning b) mõjunäitajad, et kajastada eesmärkide saa vutamisel astutud samme. Täiendavad näitajad 
käsitlevad juhtimist, halduskoormust ja liht sustamist. Näitajate vä ärtusi mõõde ti 2012., 2017. 
ja 2022. aasta puhul (2020. aasta puhul keskkonnatoime) ning neid võrreldi omavahel. Mõjuhinnangus on ühendatud kvantitatiivne ja kvalitatiivne analüüs . 
5.1. Keskkonnasäästlikkus 
Keskkonnasäästlikkuse saavutamiseks on kõik valikuvõimalused praeguse olukorra 
säilitamise valikust märkimisv äärselt paremad. 2. valik näib pa rimaid tulemusi andvat nii 
lühi- kui ka pikaajalises perspektiivis. Kuid selle keskkonnapoliitika komponent ei ole 
teostatav, kuna vajalike teadusli ke nõuannete väljatöötamiseks j ääb väga vähe aega. 1a. valiku
 
tulemused on parimad. 1., 2a. ja 2. valiku tulemused on väga head, kuid jäävad eelkõige 2020. aasta puhul 1a. valiku omadest alla. Liigse püügivõimsuse säilitamine 4. valikus vähendab 
märkimisväärselt selle keskkonnatoimet. 
1a. valikul on suurim potentsiaal soovim atu saagi vähendamiseks, ühendades parima 
keskkonnatoime, reegli „kõige tundlikum” ka sutamise mitme liigig a püügipiirkondade puhul, 
ülekantavad individuaalsed kalapüügiõigused ning piirkondliku jaotuse. Reegli „kõige 
väärtuslikum” kasutamine 1. valikus piirab sell e võimet vähendada saagi vette tagasi laskmist. 
Praeguse olukorra säilitamise valik ja 4. valik toovad nii lühi- kui ka pikaajalises perspektiivis 
kaasa suurimad laevastikud. 1. ja 3. valik vähe ndavad laevastikke kõige suuremal määral. 
5.2. Majanduslik jätkusuutlikkus 
Praeguse olukorra säilitamise valik ei too kaasa majanduslikku jätkusuutlikkust. 1. (ja 1a.) 
valik  annavad parimaid tulemusi nii lühi- kui ka pikaajalises perspektiivis. 2. valik on 
mõnevõrra parem kui 2a. ja 3. valik. Liigse  püügivõimsuse säilitamise tõttu on 4. valiku 
tulemused märgatavalt kehvemad. 
Imporditud toorainest sõltuv töötlemissektor jääks mõjutusteta. Kohalikult lossitud saagi 
töötlemise puhul annavad 1. ja 1a. valik parimaid tulemusi lühi- ja pikaaj alises perspektiivis. 
Laevastiku suurusest sõltuva abitegevuse puhul tooks parimaid tulemusi praeguse olukorra 
säilitamise valik, seejärel 4. valik. 
 
ET 7   ET 5.3. Sotsiaalne jätkusuutlikkus 
Kõik valikud tähendavad tööhõive märkimis väärset vähendamist püügisektoris. Praeguse 
olukorra säilitamise valiku puhul on laevastiku vä hendus suhteliselt väik e, sellele järgneb 
kohe 4. valik. Kuid kui vaadata palku, siis on pr aeguse olukorra säilita mise valiku tulemused 
väga kehvad, kuid 1. (ja 1a.) valiku puhul vä ga head. Tööhõive ja palkade ühendamisel on 
näha, et 1. (ja 1a.) valik annaksid parima tulemuse . 
5.4. Lihtsustamine ja haldus koormuse vähendamine 
Kõik valikuvõimalused toovad lihtsustamise  puhul paremaid tulemusi kui praeguse olukorra 
säilitamise valik. 1. (ja 1a.), 2. (ja 2a.) ning 4. valiku kohane piirkondlik lähenemisviis peaks 
ka ühist kalanduspoliitikat täiendavalt lihtsustama.  
Halduskuludega  seoses tooks teaduslike  nõuannete ja majandusandm ete saamine kaasa suure 
lisa. Ülekantavate individuaalse te kalapüügiõiguste kehtestamine  tooks liikmesriikidele ja 
ELile kaasa mõningase halduskoormuse ; osa vastavatest kuludest võidakse sektorile üle 
kanda. Lõpetuseks vähendaksid ELi tasandi hal duskulusid kalandusalaste  partnerluslepingute 
kaotamine või juurdepääsukulude tasumine la evaomanike poolt. Lühidalt oleks odavaim 
praeguse olukorra säilitamise va lik, sellele järgneks 4. vali k, kuna puuduksid ülekantavate 
individuaalsete kalapüügiõigus tega seotud kulud. 1a. valik oleks kalleim, kuna hõlmaks 
tarvidust saada teaduslikud nõuanded kõige tundlikumate varude kohta. 
5.5. Välismõõde 
1. ja 1a. valik  annavad parima tulemuse. 
6. VALIKUTE VÕRDLUS : EELISTATAV (AD) VALIK (UD) 
Joonis 1 – valikute võrdlus. ELi tasand 2017. aastal 
Praeguse
olukorra
säilitamine1. valik 2. valik 3. valik 4. valik 2a. valik 1a. valik
1. Keskkonnaalane 2. Majanduslik 3. Sotsiaalne
4. Juhtimine 5. Muu sisene0%50%75%Eesmärki täitvate näitajate 
osakaal
 
Joonis 2 – valikute võrdlus. ELi tasand 2022. aastal 
 
ET 8   ET Praeguse
olukorra
säilitamine1. valik 2. valik 3. valik 4. valik 2a. valik 1a. valik
1. Keskko nnaalane 2. Majanduslik 3. Sotsiaalne
4. Juhtimine 5. Muu sisene0%50%75%Eesmärki täitvate näitajate 
osakaal
 
Üldiselt toovad parimaid koondt ulemusi 1. ja 1a. valik. Neljas  kalapüügist sõltu vas piirkonnas 
(Bretagne, Galicia, Sitsiilia ja  Šotimaa) läbiviidud uuring kinni tab neid tulemusi piirkondlikul 
tasandil. 1. (ja 1a.) valik annavad ka parima tulemuse seoses välismõõtmega. 
7. JÄRELEVALVE JA HINDAMINE  
Fmsy eesmärgi saavutamise vallas igal aastal te htud edusammude üle teos tatakse järelevalvet 
teaduslikke nõuannete põhjal ja võttes arvesse liikmesriigilt  majandusliku ja sotsiaalse 
jätkusuutlikkusega seoses s aadud majandus/sotsiaalandmeid. 
Kui rääkida hindamisest, siis läheb mõni ae g, enne kui reformitud ühine kalanduspoliitika 
käegakatsutavaid tulemusi annab. Seega tuleks  vahearuanne koostada tõenäoliselt 2017. aastal 
ning selleks on modelleerimine tehtud. Läbivaatus e käigus tuleks võrrelda järgmiste näitajate 
kavandatud ja tegelikke väärtusi: 
• keskkonnamõju : varude Fmsy-tase, laevastiku suurus ja ülekantavate 
individuaalsete kala püügiõiguste areng; 
• majanduslik mõju : sissetulek, kogulisandväärtus, tu lu/kasumilävi ja puhaskasumi 
marginaal; 
• sotsiaalne mõju:  tööhõive (täistööaja e kvivalent) ja meeskonna  palk täistööajale 
taandatud töötaja kohta. 
2017. aasta andmed avaldatakse 2019. aastal. Hinda mine tuleks seega teostada 2019. aastal.