ET Euroopa Liidu Teataja C 175/37

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee Arvamus teemal „Vajadus ELi tasandil kooskõlastatud tegevuse järele kodanikuühiskonna tugevdamiseks maapiirkondades, eelkõige uutes liikmesriikides”

(2009/C 175/07)

17. jaanuaril 2008 otsustas Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastavalt kodukorra artikli 29 lõikele 2 koostada omaalgatusliku arvamuse järgmises küsimuses:

„Kodanikuühiskond maapiirkondades: vajadus kooskõlastatud tegevuse järele ELi tasandil, et tugevdada kodanikuühiskonda maapiirkondades, eriti uutes liikmesriikides”.

Asjaomase töö ettevalmistamise eest vastutava põllumajanduse, maaelu arengu ja keskkonna sektsiooni arvamus võeti vastu 30. oktoobril 2008. Raportöör oli Krzysztof KAMIENIECKI.

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis täiskogu 449. istungjärgul 3.-4. detsembril 2008. aastal (4. detsembri istungil) vastu järgmise arvamuse. Poolt hääletas 107, vastu hääletas 6, erapooletuid oli 11.

1. Järeldused ja soovitused

1.1 Maaelupoliitika on väga pikka aega keskendunud ainult põllumajandusliku tootmisega seotud küsimustele. Alles viimase kahekümne aasta jooksul on hakanud laiemalt levima seisukoht, mille kohaselt maapiirkonnad on liiga erinevad, et rakendada Euroopa või riiklikul tasandil välja töötatud ühtseid poliitilisi meetmeid, ning et arengusihte ja võrdsete võimaluste tagamise eesmärki ei ole ilma maapiirkondade elanikkonna pühendumise ja kaasatuseta võimalik mõjusalt saavutada.

1.2 Praegune arutelu ühise põllumajanduspoliitika ja maaelu poliitika üle on Euroopa maa-asulate tuleviku seisukohalt esmatähtis. Lisaks ekspertidele ja poliitikutele tuleks käimasolevas arutelus ka maakogukondade häält kuulda võtta.

1.3 Siinkohal on hea näide LEADERi algatus, mida paljud uued liikmesriigid näevad võimalusena tegevuse edendamiseks ja arenguressursside tõhusamaks kasutamiseks maapiirkondades. Äärmiselt oluline on, et nii ELi kui ka riiklikest allikatest toetataks eri algatusi kodanikuühiskonna tugevdamiseks maapiirkondades.

1.4 Kodanikuühiskonna arengut ELi liikmesriikide maapiirkondades mõjutavad majanduslikud muutused (kasvav konkurents turgudel), sotsiaalsed muutused (rahvastiku vähenemine maapiirkondades) ning keskkonnaalased muutused (kliimamuutused), mis on viimase paari kümnendi jooksul eriti märkimisväärsed olnud. Praegused arengud kattuvad majandusarengut mõjutavate kaugeleulatuvate ajalooliste muutustega. Uute liikmesriikide maapiirkondades toimunud muutused on olnud iseäranis dramaatilised.

1.5 Üks võimalus kodanikuühiskonna arenguks on kohandada arengumeetmed vastavalt konkreetsete maapiirkondade suutlikkusele ja vajadustele, mis eeldab territoriaalse alt-üles lähenemisviisi veelgi ulatuslikumat kasutamist. Samuti on võtmeroll haridusel.

1.6 Valitsusvälised organisatsioonid loodi Ida- ja Kesk-Euroopa riikides juba 1980ndate lõpul. Võrreldes 15-liikmelise ELi riikide olukorraga seisavad sealsed valitsusvälised organisatsioonid endiselt vastamisi suurema hulga takistustega, mis tulenevad majandusarengu erinevusest, piiratud ligipääsust uutele tehnoloogiatele ja mitmesugustele rahastamisallikatele (sh erasektori rahastamisele), rääkimata õiguslikest tingimustest ja ametiasutuste suhtumisest.

1.7 Senisest enam on vaja tagada, et maaeluorganisatsioonidel oleks juurdepääs rahastamisele. Rahastamine peaks olema stabiilne ja paindlik, võimaldades samas katta ka organisatsioonide tegevuskulud (institutsionaalsed toetused).

1.8 Maaeluorganisatsioonide potentsiaali suurendamiseks on vaja eraldi institutsionaalseid lahendusi ning seda ka nende riikide jaoks, kes alles valmistuvad ELiga ühinemiseks. Samuti tuleb luua eri tüüpi vahendeid, et parandada maakogukondade juurdepääsu teabele.

1.9 Maapiirkondades elavatel inimestel, kes reeglina on vähem haritud ja kelle juurdepääs teabele on piiratum, on väga raske kiiresti muutuvas olukorras oma kohta leida.

1.10 Kogu ELis mõjutavad maapiirkondade kodanikuühiskonna arengut järgmised väljakutsed:

— teadmistele ja teabele juurdepääsu takistused;

— ettevõtlusoskuste puudumine;

— demograafilised probleemid ja soolise võrdõiguslikkuse puudumine (1);

— linnadega võrreldes madalama kvaliteediga sotsiaalne infrastruktuur.

1.11 Riikliku poliitika tasandil on vaja rohkem kooskõlastamist maapiirkondi puudutavate otsuste vahel tervishoiu, hariduse, sotsiaalabi, põllumajanduspoliitika või siis kitsamas tähenduses maaelu poliitika valdkonnas. Samuti on vaja meetmeid sidemete tugevdamiseks maa- ja linnapiirkondade vahel.

1.12 Endiselt ei ole piisavalt instrumente, mis võimaldaksid maapiirkondade elanikel leida alternatiivseid sissetulekuallikaid. Riigi üheks ülesandeks on luua sobivad tingimused riigiasutuste ja ühiskonna dialoogi edendamiseks.

1.13 Siinkohal on võtmeroll kohalikel omavalitsustel, kes peaksid toimima maapiirkondade arengu katalüsaatoritena ning edendama maapiirkondade ühistegevust.

1.14 Usalduse puudumine kodanikuühiskonna esindajate ja kohalike omavalitsuste vahel on tõsine probleem just uutes liikmesriikides. Kodanikuühiskonna organisatsioonid leiavad, et kohalik omavalitsus takistab kogukonna algatusi, samas kui kohaliku omavalitsuse töötajad näevad kohalikke kogukonnaliidreid võimalike konkurentidena.

1.15 Kaaluda tuleks võimalust võtta ulatuslikumalt kasutusele maapiirkondade huvidega kooskõla hindamine (rural proofing), mis võimaldaks uurida konkreetsete õiguslike või poliitiliste lahenduste mõju maapiirkondadele (nt seoses haridussüsteemide või riigihangetega).

2. Taust

2.1 ELi maapiirkondades toimuvate muutuste tõttu on vältimatult vajalik analüüsida seda, millised on maapiirkondade arengusuundumused, millisel määral on nad võimelised oma tulevikku puudutavaid otsuseid langetama ning kui palju toetavad poliitika, õigusaktid ja avaliku sektori institutsioonid inimestevahelisi suhteid ja kasvavat vajadust koostöö järele.

2.2 Kodanikuühiskonna eri rolle arvestades võib tõdeda, et kodanikuühiskond lihtsustab inimeste elu ja täidab tühiku üksikisiku ja perekondade ning riigi vahel.

2.3 Euroopa integratsioon mõjutab maapiirkondade muutuste dünaamikat ning selle protsessi jälgimine kodanikuühiskonna aluspõhimõtete loomise seisukohast on komitee peamine ülesanne.

2.4 Kodanikuühiskonna arengut ELi liikmesriikide maapiirkondades mõjutavad majanduslikud muutused (kasvav konkurents turgudel), sotsiaalsed muutused (rahvastiku vähenemine maapiirkondades) ning keskkonnaalased muutused (kliimamuutused), mis on viimase paari kümnendi jooksul eriti märkimisväärsed olnud. Praegused arengud kattuvad majandusarengut mõjutavate kaugeleulatuvate ajalooliste muutustega.

2.5 Uute liikmesriikide maapiirkondades toimunud muutused on olnud iseäranis dramaatilised. Need muutused mõjutavad samaaegselt kõiki eluvaldkondi – mitte ainult majandust (sealhulgas pangandussektorit), vaid ka sotsiaalvaldkonda (tervishoiureformid, sotsiaalkindlustussüsteemid) ja õigusvaldkonda (kohalike omavalitsuste muutuv roll, valitsusväliseid organisatsioone käsitlevad õigusaktid, finants- ja maksueeskirjad jne).

2.6 Teatud juhtudel on maakogukonna traditsioonilisi jooni moonutanud suured põllumajandusettevõtted, mille endised töötajad esindavad mineviku pärandit.

2.7 Maapiirkondades elavatel inimestel, kes reeglina on vähem haritud ja kelle juurdepääs teabele on piiratum, on väga raske kiiresti muutuvas olukorras oma kohta leida.

2.8 15-liikmelises ELis on mõned neist muutustest leidnud aset pikema ajavahemiku vältel. Sellele vaatamata on ka neis riikides osutunud võimatuks vältida negatiivseid tagajärgi, mis muu hulgas on seotud ka põllumajandusliku tootmise kontsentreerumisega.

2.9 15-liikmelise ELi riigid väärtustavad uute liikmesriikidega võrreldes maapiirkondi palju enam. Uutes liikmesriikides kipub nii avalik arvamus kui ka meedia keskenduma peamiselt põllumajandusega seotud küsimustele.

Esimesed ametlikud valitsusvälised organisatsioonid loodi Ida- ja Kesk-Euroopa riikides maaelu arendamiseks juba 1980ndate lõpul. Võrreldes 15-liikmelise ELi riikide olukorraga seisavad sealsed valitsusvälised organisatsioonid endiselt vastamisi suurema hulga takistustega, mis tulenevad majandusarengu erinevusest, piiratud ligipääsust uutele tehnoloogiatele ja mitmesugustele rahastamisallikatele (sh erasektori rahastamisele), rääkimata õiguslikest tingimustest ja ametiasutuste suhtumisest – viimastel puuduvad kogemused ja neil on vähe usku sotsiaalsektoriga tehtavasse koostöösse.

2.10.1 Ametlikud andmed valitsusväliste organisatsioonide ja elanike suhtarvu kohta näitavad, et maapiirkondades on kogukonna osalus väiksem. Kui aga võtta arvesse mitteametlikke rühmi, naabrusvõrgustikke ja maapiirkondade elanike kaasatust nende kodukandiga seotud küsimustesse või teadmisi kohalike omavalitsuste algatuste kohta, siis ilmneb, et sedalaadi sotsiaalne kapital on maapiirkondades sageli märkimisväärsem kui suurtes linnades.

2.11 Selle sajandi algusest alates on maaeluorganisatsioonide areng Kesk- ja Ida-Euroopa riikides hoogustunud. Lisaks on nad hakanud üksteisega koostööd tegema ja asunud looma struktuure nii piirkondlikul kui ka riiklikul tasandil. Paljudes riikides võeti eeskujuks Skandinaavia mudel, mille puhul tegutsevad kohalikud ühendused peaaegu igas maapiirkonnas. Teistes riikides on maapiirkondade valitsusvälised organisatsioonid sõlminud riiklikke kokkuleppeid ning loonud foorumeid koostöö ja kogemuste vahetamise edendamiseks ning maapiirkondade esindamiseks suhetes ametiasutustega. Sellelaadsed organisatsioonid uutes liikmesriikides on Skandinaavia organisatsioonide toetusel loonud võrgustiku PREPARE (Euroopa maapiirkondade partnerlused), mis võimaldab neil üksteist toetada ja oma tööd tõhustada.

3. Euroopa Liit ja kodanikuühiskond maapiirkondades

3.1 Maaelupoliitikas keskenduti väga pikka aega ainult põllumajandusliku tootmisega seotud küsimustele ning tootmist käsitleti kogu Euroopa Liidus ühtselt. Seevastu näiteks maapiirkondade infrastruktuuriks tehtavate investeeringute poliitika töötati üldjuhul välja riiklikul tasandil. Alles 1980ndate lõpul hakkas laiemalt levima seisukoht, mille kohaselt maapiirkonnad on liiga erinevad, et rakendada kas Euroopa või riiklikul tasandil välja töötatud ühtseid poliitilisi meetmeid, ning et arengusihte ja võrdsete võimaluste tagamise eesmärki ei ole ilma maapiirkondade elanikkonna pühendumise ja kaasatuseta võimalik mõjusalt saavutada.

3.2 Viimastel aastatel välja töötatud maaelu arendamise kavad hõlmavad meetmeid ja lahendusi, mis vastavad teatud määral maapiirkondade kodanikuühiskonna vajadustele. Üks selline vahend on LEADERi programm, mille raames on valitsusvälistel organisatsioonidel kohalikes tegevusrühmades oluline roll (uuel programmiperioodil rakendatakse LEADERi programmi 40 %s ELi maapiirkondadest).

3.3 Valitsusvälised organisatsioonid võivad toetust saada ka muudest maaelu arendamise programmide meetmetest, näiteks maapiirkondades osutatavate teenuste valdkonnas. Samas on oluline leida igale riigile sobivad lahendused, mis võimaldavad organisatsioonidel osutada teenuseid ning luua avaliku ja sotsiaalsektori või avaliku ja erasektori partnerlusi, mis on avatud valitsusvälistele organisatsioonidele. Samuti on valitsusväliseid organisatsioone võimalik toetada riiklike maaeluvõrgustike kaudu.

3.4 LEADERi algatuse lähenemisviisi võib vastavalt iga liikmesriigi tingimustele ja vajadustele kohandada. Paljudes riikides on sellist lähenemist rakendatud ulatuslikumalt kui ainult LEADERi programmi raames, kasutades kohalike algatuste tõhusaks toetamiseks riiklikke ja piirkondlikke vahendeid (näiteks Iirimaal, Hispaanias ja Saksamaal).

Uued liikmesriigid näevad LEADERi algatust võimalusena tegevuse edendamiseks ja arenguressursside tõhusamaks kasutamiseks maapiirkondades. Äärmiselt oluline on, et nii ELi kui ka riiklikest allikatest toetataks eri algatusi kodanikuühiskonna tugevdamiseks maapiirkondades.

3.5.1 Ühenduse tegevuse toetamine maapiirkondade elanike ühistele kohalikele vajadustele vastamiseks on ELi poliitikas väga positiivne suundumus. Jõupingutused kodanikuühiskonna loomiseks (parimal juhul alt-üles lähenemisviisi alusel) seisavad vastamisi mitmete probleemidega, sealhulgas vajadusega ületada haldustõkked.

4. Riiklik poliitika ja kodanikuühiskond maapiirkondades

4.1 Hetkel on käimas arutelu ühenduse põllumajanduspoliitika ja maapiirkondade poliitika üle. Arutelu tulemus mõjutab mitte ainult võimalikke muutusi käimasoleval eelarveperioodil maapiirkondadele eraldatud rahalistes vahendites, vaid ka tulevase poliitika suuniseid perioodiks 2013–2020 ja edaspidi. On äärmiselt oluline, et lisaks ekspertidele ja poliitikutele võetaks kõnealuses arutelus kuulda ka maakogukondade häält.

4.2 Uutel liikmesriikidel puudub kogemus, et tagada koostöö mitte ainult valitsuse ja kodanikuühiskonna vahel, vaid ka valitsuses eneses, eri ministeeriumide ja osakondade vahel. Sellest tulenevalt on maapiirkondi puudutavate otsuste kooskõlastamine tervishoiu, hariduse, sotsiaalabi, põllumajanduspoliitika või siis kitsamas tähenduses maaelu poliitika valdkonnas praktiliselt olematu.

4.3 Uute liikmesriikide jaoks on ELi vahendite kasutamise kavandamine eelarveperioodiks 2007–2013 alles teine sellelaadne ülesanne, mis – arvestades ametnike väheseid kogemusi ja valitsuste sagedasi muutusi – tähendab seda, et mitmeid ELi poliitika raames ette nähtud maaelu arendamise võimalusi ei kasutata täiel määral.

4.4 Ei tohiks unustada, et üks peamisi tingimusi majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse tagamiseks laienenud ELis on maa- ja linnapiirkondade vaheliste sidemete tugevdamine. Formaalsete, sageli kunstlike jaotuste loomine, näiteks seoses nõuetega säilitada „piirjooned” ELi eri fondidest (nt ERF ja EAFRD) pärinevate vahendite vahel, ja seda ajal, mil fondide vahenditele juurdepääsu tingimused muutuvad sageli ja otsustamismenetlused ei ole omavahel seotud, võib takistada üksteist täiendavate meetmete rakendamist ning suurendada lõhet maa- ja linnapiirkondade vahel.

4.5 Maapiirkondadele on peamiselt suunatud traditsioonilise põllumajandusliku tootmisega seotud meetmed või tüüpilised sotsiaalsed vahendid (töötushüvitised või elatustalude kohanemise toetus). Ehkki need meetmed on väga vajalikud (eriti riikides, kus vaesus esineb esmajoones maapiirkondades, näiteks Rumeenias ja Poolas), säilitavad need praeguse olukorra ja ei loo alust muutusteks. Endiselt napib instrumente, mis võimaldaksid maapiirkondade elanikel leida alternatiivseid sissetulekuallikaid. Töökohtade loomist maapiirkondades edendavad endiselt põllumajandusarenguga seotud asutused, kelle pakutavad programmid ei paku piisavalt toetust mittepõllumajanduslikele elukutsetele.

4.6 Antud kontekstis võiks olulist rolli mängida Lissaboni strateegia, kuna uuendustegevus ja konkurentsivõime on laiemas mõttes võimalikud ka maapiirkondades. Kahjuks seostatakse neid mõisteid liiga sageli uute tehnoloogiate ja suurtes linnades asuvate teaduskeskustega. Selle tulemusena jääb teostamata suur osa sotsiaalsest innovatsioonist ning pärandi, keskkonnaväärtuste ja kohalike traditsioonidega seotud innovatsioonist.

4.7 Paljudes, eriti aga uutes liikmesriikides käsitletakse riiklikus poliitikas uuendustegevust ja konkurentsivõimet liiga kitsas tähenduses (näiteks tingimused, millega kehtestatakse ettevõtetele ELi toetuse saamise eelduseks erakordselt kõrged alampiirid, mis võivad ulatuda miljonite eurodeni, ning mis välistavad maapiirkondades ja väikelinnades tegutsevad ettevõtjad).

4.8 Riikide poliitikute konservatiivsed ja omakasupüüdlikud hoiakud maakogukondade suhtes peegeldavad seda, et ametiasutustel napib eesmärgikindlust maakogukondade arenguks vajalike tingimuste loomiseks, neil puudub tulevikku suunatud maapiirkondade poliitika ning nad kardavad, et kui kodanikuühiskond saavutab tähtsama rolli, muudab see parteid vähem oluliseks. Kui riiklikud ametiasutused võtavad omaks sellise poliitika, ootavad paljud maakogukonnad tõuget muutusteks Euroopa Liidult.

4.9 Sellegipoolest on riiklike institutsioonide ja ühiskonna dialoogi jaoks tingimuste loomine just riiklike ametiasutuste ülesanne, kes peavad samas looma avatuse ja läbipaistvuse kultuuri. Sellele lisab olulisust veel asjaolu, et maapiirkondade elanikest suhteliselt vähesed (nt 17 % Poolas) leiavad, et demokraatial on kogukonna elus oluline koht.

5. Kohalikud omavalitsused ja kodanikuühiskond maapiirkondades

5.1 Maapiirkondades on kohalikel omavalitsustel kodanikuühiskonna algatuste toetamisel ja selle esindajatega koostöö tegemisel võtmeroll. Kohalikud omavalitsused peaksid toimima maapiirkondade arengu katalüsaatoritena ning edendama maapiirkondade ühistegevust.

5.2 Maaeluorganisatsioonide ja kohalike omavalitsuste koostöö on tihti vaevaline. Suhted maapiirkondade kohalike omavalitsuste ning kogukondlike organisatsioonide ja nende juhtide vahel on keerulised kõigis liikmesriikides, ehkki probleemi ulatus võib olla erinev. Paljudes riikides on täheldatud häid tavasid, mis tekitavad usaldust ning peegeldavad uusi arenguid ja võimalusi.

5.3 Usalduse puudumine kodanikuühiskonna esindajate ja kohalike omavalitsuste vahel on tõsine probleem just uutes liikmesriikides. Kui kohalikke omavalitsusi kiputakse nägema kogukonna algatuste takistajana, siis kohalikud ametiasutused suhtuvad kogukonnaliidrite üha aktiivsemasse tegevusse nende piirkonnas kui teatud laadi konkurentsi, mis omavalitsuste positsiooni ohustab. Kodanikuühiskonna organisatsioonidesse, kes otsivad oma algatustega seoses kohaliku omavalitsuse tuge või partnerlust, suhtutakse kahtluse ja pahameelega.

5.4 Usalduse puudumisest tekkinud takistuste ületamiseks on võimalik ellu viia projekte ja tuua esile selliste piirkondade (kogukondade) selgeid eeliseid, kus kohalikud omavalitsused teevad kodanikuühiskonna organisatsioonide juhtidega tihedat koostööd.

5.5 Maapiirkondades tehakse jõupingutusi (näiteks koolituste kaudu), et arendada kohalike omavalitsuste ja kodanikuühiskonna organisatsioonide positiivseid suhteid ja nendevahelist teabevahetust. Samas on probleemi lahendamiseks pikemas perspektiivis vaja rakendada ka hariduslikke meetmed.

6. Kodanikuühiskonna arengu takistused maapiirkondades

6.1 Lisaks nimetatud probleemidele, mis iseloomustavad peamiselt Kesk- ja Ida-Euroopa riike, mõjutavad paljud probleemid maapiirkondi kogu Euroopa Liidus, näiteks:

— takistused teadmistele juurdepääsul ja vajadus tagada maakogukondades eri tüüpi hariduse pakkumine;

— piiratum juurdepääs teabele ja vähem oskusi selle kasutamiseks;

— ettevõtlusoskuste puudumine, raskused üleminekul põllumajanduslikult tegevuselt maapiirkonna äritegevusele;

— soolise võrdõiguslikkuse puudumine (1);

— piirkondlikud demograafilised probleemid, mis väljenduvad kas nais- või meespartnerite puudumises maamajapidamistes; mõnedes piirkondades ka rahvastiku vähenemine maapiirkondades;

— linnadega võrreldes madalama kvaliteediga sotsiaalne infrastruktuur;

— bürokraatlikud piirangud ja valitsusasutuste vähene toetus.

7. Kodanikuühiskonna arengu võimalused maapiirkondades

7.1 Kodanikuühiskonna tegevuse laiendamiseks maapiirkondades on võimalik parandada otsustusprotsessi nii riiklikul tasandil (kaasates kodanikuühiskonna maaelupoliitika ühisesse väljatöötamisse – selle asemel, et ametnike poolt koostatud valmislahenduste osas kodanikuühiskonnaga pelgalt konsulteerida) kui ka kohalikul ja piirkondlikul tasandil (kaasates kogukonnad nende otsuste tegemisse, mis puudutavad arenguvahendite eraldamist konkreetsetele projektidele).

7.2 Arenguinstrumentide kohandamine vastavalt konkreetsete maapiirkondade suutlikkusele ja vajadustele eeldab alt-üles lähenemisviisi veelgi ulatuslikumat kasutamist. See tähendab, et antud lähenemisviisi ei peaks kasutama mitte ainult maapiirkondade arenguprogrammide raames ellu viidavate konkreetsete meetmete puhul, vaid ka osana struktuurifondidest rahastamisest ja riiklikust poliitikast.

7.3 Maapiirkondade põhilisi probleeme on võimalik lahendada avaliku, era- ja valitsusvälise sektori partnerluse kaudu. Kui kohaliku partnerluse alusel toimival kogukonnal võimaldatakse otsustada (või vähemalt osaleda otsustamises) rahaliste vahendite kasutamise üle, et luua töökohti, rakendada töötuid või vältida sotsiaalset tõrjutust, siis võib see suurendada kohalike elanike vastutustunnet kodukandis toimuva üle ja valmisolekut osaleda kohaliku kogukonna tegevuses.

7.4 Rohkem tuleks tähelepanu pöörata teadussektori ja maaeluorganisatsioonide vaheliste sidemete loomisele. Samuti tasuks määratleda eri riikide kõnealuse valdkonna head tavad ja neid edendada.

7.5 Haridusel on maapiirkondade kodanikuühiskonna arengus kandev roll. Maapiirkondade haridussüsteemide muutus peaks lihtsustama maapiirkondade elanike algatuste toetamist, kui nad on otsustanud tulevaste põlvkondade haridusvõimaluste tagamiseks kohaliku kooli luua. See tähendab ühiskondlikku aktiivsust, mis eeldab ametiasutuste koostööd. Samuti tasub levitada mõnedes ELi riikides kasutusel olevaid täiskasvanuhariduse häid tavasid (nt rahvaülikoolid).

7.6 Just ühises tegevuses osalemine tugevdab kogukonda. Viimastel aastatel on ilmnenud, et need kogukonnad, kes oma liikmete kaasatuse abil on suutnud saada üle „halvatusest” ja inertsusest, on valmis jagama oma kogemusi vähem edasijõudnud kogukondadega (2).

7.7 Lisaks tuleks rohkem tähelepanu pöörata maaeluorganisatsioonide juurdepääsule rahastamisele. Teoorias pakuvad rahastamisvõimalusi nii ELi kui ka riiklikud või rahvusvahelised rahastamisallikad. Hiljutised uurimused näitavad aga, et väikesed valitsusvälised organisatsioonid (ja just sellised on üldjuhul maapiirkondades tegutsevad organisatsioonid) kasutavad praegu kättesaadavaid rahastamisallikaid väga vähe.

7.8 Seetõttu tuleks luua tingimused, millega tagatakse valitsusväliste organisatsioonide stabiilne ja paindlik rahastamine, sealhulgas nende toimimise rahastamine (institutsionaalne toetus vastandina projektipõhisele rahastamisele), ning määratleda meetmed, mille abil hõlbustada maapiirkondade organisatsioonide juurdepääsu kõnealustele rahastamisallikatele, võttes näiteks vahendusorganisatsioonide kaudu kasutusele ümberjaotamise süsteemi (regranting) (nagu LEADERi algatuse puhul, ent laiemas ulatuses).

7.9 Sedalaadi lahendused võimaldaksid samas lühendada rahaliste vahendite eraldamise otsustusprotsessi, mis on väikeste ja kohaliku tähtsusega projektide puhul üks põhiprobleeme.

7.10 Maapiirkondade kodanikuühiskonna aktiviseerimine võib kaasa aidata mitmete poliitikavaldkondade (haridus-, tervishoiu-, sotsiaal-, keskkonnapoliitika jne) paremale kooskõlastamisele juba seetõttu, et erinevalt avaliku sektori ametiasutustest on valitsusvälistel organisatsioonidel tavaks luua koostöövõrgustikke ja nad on selles vallas kogenumad.

7.11 Sellegipoolest võiks kaaluda maapiirkondade huvidega kooskõla hindamise (rural proofing) süsteemi juurutamist laiemas ulatuses, nagu seda on tehtud mõnedes liikmesriikides. Kõnealune süsteem hõlmaks analüüsi, kuidas konkreetsed õiguslikud lahendused (mis ei ole otseselt seotud maapiirkondade, vaid näiteks hariduse ja riigihangete valdkonnaga) maapiirkondade olukorda mõjutavad. Lisaks on äärmiselt oluline tagada, et sellises hindamises osaleksid kodanikuühiskonna organisatsioonid.

7.12 Samuti tuleks kaaluda institutsionaalseid lahendusi, mis aitaksid tugevdada maapiirkondade potentsiaali. Ei ole vist kahtlust, et sellised lahendused (institutsionaalne tugi, abi organisatsioonilise suutlikkuse arendamisel ning avaliku ja sotsiaalsektori partnerluste edendamine) oleksid kasulikud riikidele, kes valmistuvad praegu ELiga ühinemiseks.

7.13 Oluline on rakendada eri instrumente, mis tagaksid maakogukondadele parema juurdepääsu teabele. Need instrumendid peaksid võtma arvesse iga riigi konkreetset olukorda (näiteks meedia ja kohalike omavalitsuste kaasamine, teabepunktide loomine) ja internetiühenduse kättesaadavust. Lisaks valitsusvälistele organisatsioonidele võiksid teabe levitamise protsessis olulist rolli mängida ka koolid, põllumajandusorganisatsioonid ja ametiühingud.

7.14 Samal ajal tuleks astuda samme, et lihtsustada kogemuste vahetamist uute liikmesriikide ja kandidaatriikide vahel.

7.15 Samuti oleks kasulik määratleda mehhanismid, mis soodustaksid tihedamat koostööd linna- ja maaeluorganisatsioonide vahel, töötades muu hulgas välja asjakohased eeskirjad ELi fondide kasutamiseks. See tähendaks aga sektoripõhisest mõtlemisest loobumist ja eri fondide vahel rangete piiride tõmbamise vähendamist.

7.16 Käimasolev arutelu maapiirkondade tuleviku üle võib aidata tõsta ka linnaelanike teadlikkust maaeluga seotud küsimustest. Viimastel aastatel on läbi viidud mitmeid huvitavaid katseprojekte (nt Euroopa kodanike foorumi raames (3)). Nende projektide abil on suudetud viia asjaomane arutelu laiema üldsuseni, kes varem nende küsimuste vastu huvi ei tundnud. Maaelu- ja linnaorganisatsioonid võiksid ühiselt kaasa lüüa teadlikkuse suurendamisele suunatud projektides.

Brüssel, 4. detsember 2008 Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee president Mario SEPI Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee peasekretär Martin WESTLAKE

(1) EMSK on maapiirkondade naiste probleeme käsitlenud arvamuses EÜT C 204, 18.7.2000, lk 29.

(2) Seda võib näha mitte ainult konkreetsete riikide siseselt (näiteks Poolas, kus riikliku partnerluste võrgustiku (Krajowa Sieć Grup Partnerskich) raames juhendavad ja toetavad arenenumad rühmad vähem kogenud rühmi), vaid ka riikide vahel (näiteks on Poola maaeluorganisatsioonid abistanud Ukrainat, Slovakkia organisatsioonid Serbiat ja Ungari organisatsioonid Albaaniat). Sedalaadi tegevus eeldab aga institutsionaalset tuge ja heade tavade ulatuslikumat edendamist.

(3) www.citizenspanel.eu