[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 9.4.2010

KOM(2010) 141 lõplik

KOMISJONI TEINE ARUANNNE NÕUKOGULE

ARUANNETE ALUSEL, MILLE LIIKMESRIIGID ON ESITANUD NÕUKOGU SOOVITUSE (2002/77/EÜ) KOHTA, MIS KÄSITLEB ANTIMIKROOBSETE AINETE ARUKAT KASUTAMIST INIMMEDITSIINIS

SEC(2010)399

KOMISJONI TEINE ARUANNNE NÕUKOGULE

ARUANNETE ALUSEL, MILLE LIIKMESRIIGID ON ESITANUD NÕUKOGU SOOVITUSE (2002/77/EÜ) KOHTA, MIS KÄSITLEB ANTIMIKROOBSETE AINETE ARUKAT KASUTAMIST INIMMEDITSIINIS

(EMPs kohaldatav tekst)

SISUKORD

1. SISSEJUHATUS

2. LIIKMESRIIKIDE TASANDIL VÕETUD PEAMISTE MEETMETE KOKKUVÕTE

3. EUROOPA LIIDU TASANDIL VÕETUD PEAMISTE MEETMETE KOKKUVÕTE

4. JÄRELDUSED

1. SISSEJUHATUS

2001. aasta novembris võttis komisjon vastu soovituse, mis käsitleb antimikroobsete ainete arukat kasutamist inimmeditsiinis (2002/77/EÜ) (edaspidi „soovitus”). Selles soovituses on palutud liikmesriikidel ja EMP riikidel välja töötada eristrateegia antimikroobsete ainete aruka kasutamise kohta, et piirata nendevastase resistentsuse tekkimist. Need strateegiad peaksid hõlmama antimikroobse resistentsuse ja antimikroobsete ainete kasutamise seire meetmeid, kontrolli- ja ennetusmeetmeid, koolitust ja teadusuuringuid. Soovituses kutsutakse komisjoni üles lihtsustama vastastikust teabevahetust, konsulteerimist, koostööd ja tegevust; jälgima jooksvalt käesolevas soovituses käsitletud teemasid ja koostama aruandeid liimesriikide aruannete alusel.

Soovituse vastuvõtmisest möödunud kahe aasta jooksul koostas komisjon kokkuvõtte peamistest liikmesriigi ja Euroopa tasandil võetud meetmetest ja esitas selle nõukogule soovituse rakendamise aruandena (KOM (2005)684 (lõplik))[1]. Aruandest nähtus, et enamik liikmesriike oli meetmeid võtnud, nagu soovituses nõutud. Siiski toodi aruandes välja ka mitu valdkonda, kus meetmeid oli võetud vähe ja valdkonnad, millele oleks vaja pöörata suuremat tähelepanu:

- riiklike strateegiate ja tegevuskavade rakendamine;

- asjakohase sektoritevahelise mehhanismi loomine, millel oleks piisavad volitused ja vahendid;

- koostöö inimtervishoiu ja veterinaariasektori vahel;

- laiema üldsuse harimine antimikroobsete vahendite õigest kasutamisest;

- meetmed süsteemsete antimikroobikumide või antibiootikumide muutmiseks eranditult retseptiravimiteks;

- asjakohane nakkustõrje;

- riigisiseselt heakskiidetud eeskirjad sobiva antibiootikumiravi soovitamiseks.

Pärast esimest soovituse rakendamise aruannet 2008. aasta augustis paluti liikmesriikidel soovituse järelmeetmete raames teatada komisjonile rakendamise seisust. Komisjon sai vastused kõikidelt liikmesriikidelt ja ühelt kolmest EMP/EFTA riigilt.

Saadud vastuste alusel tehti kõnealuses teises aruandes kokkuvõte peamistest liikmesriikide ja Euroopa Liidu tasandil võetud meetmetest ja võrreldi 2008. aasta olukorda 2004. aastaga, kui koguti andmeid eelmise aruande kohta. Selles aruandes rõhutati näitajate kasutamise tähtsust tegevuskava rakendamise jälgimisel. Selle järeldustes on välja toodud soovituses käsitletud valdkonnad, millele on vaja rohkem tähelepanu pöörata. Aruandele on lisatud komisjoni talituste töödokument, milles on esitatud liikmesriikide vastuste üksikasjalikum tehniline analüüs.

2. LIIKMESRIIKIDE TASANDIL VÕETUD PEAMISTE MEETMETE KOKKUVÕTE

Kõnealuses soovituses on palutud liikmesriikidel välja töötada eristrateegia antimikroobsete toimeainete aruka kasutamise kohta, et piirata nendevastase resistentsuse tekkimist. 2008. aasta lõpuks olid kuusteist liikmesriiki riikliku strateegia vastu võtnud ja kaheksa liikmesriiki valmistasid seda ette. Strateegiat ei olnud neljal liikmesriigil ja nad ei tegelenud ka selle ettevalmistamisega.

Strateegia põhieesmärgid peaksid olema järgmised:

1. Antimikroobse resistentsuse ja antimikroobsete toimeainete kasutamise seire süsteemide loomine või edasiarendamine

Kõik aruande esitanud liikmesriigid olid töösse rakendanud antimikroobse resistentsuse seire süsteemi. 18 riigis oli lisaks Euroopa antimikroobse resistentsuse seire süsteemis (EARSS) osalemisele, mis hõlmab antimikroobset resistentsust nii haiglates kui ka väljaspool neid, olemas veel eraldi seiresüsteem.

Mitmes liikmesriigis ja EMP riigis oli antimikroobse resistentsuse seire tihedalt seotud haiguspuhangute uurimise / haigustõrje ja veterinaarjärelevalvega. Vaid mõnes üksikus riigis oli see seotud ka keskkonnaga.

Enamik liikmesriike oli avaldanud riikliku aruande antimikroobse resistentsuse kohta ning need andmed olid ka avalikkusele kättesaadavad.

Tervishoiusasutustel oli juurdepääs antimikroobse resistentsuse seire andmetele kõikides riikides, välja arvatud kahes. Siiski ei olnud üksikasjalikud andmed alati kiirelt ja hõlpsalt kättesaadavad probleemide tõttu, millele oli juba esimeses aruandes tähelepanu juhitud – õiguslik seisund, andmete omandiõigus, napp eelarve, ebapiisav teave ja tehniline toetus.

Seiresüsteemi struktuuri, riiklike aruannete avaldamise ja operatiivse sideme osas antimikroobse resistentsuse seirega loomadel oli edasiminek võrreldes 2003. aastal juba teatatud edusammudega üsna tagasihoidlik. Edusamme oli tehtud seireandmete kättesaadavuse osas. Nii teatas 2008. aastal võrreldes 2003. aastaga vähem liikmesriike takistustest andmete kättesaadavusel.

Peaaegu kõikidel vastajatel olid riiklikud süsteemid antimikroobikumide ja antibiootikumide tarbimise seire jaoks ning kõik riigid osalesid Euroopa antimikroobsete ravimite tarbimise seires (ESAC). Võrdlus 2003. aastal teatatud edusammudega näitas, et alates esimest aruandest on tehtud edusamme. Kõrvaldatud olid takistused antimikroobikumide kasutamise kohta andmete kogumiselt. Kategoriseeritud andmete kogumine ja seos antimikroobse resistentsuse ja antibiootikumide tarbimise andmete vahel paranes. Siiski ei olnud enamikus riikides andmed piisavalt üksikasjalikud, et anda ravimeid välja kirjutanud arstidele asjakohast tagasisidet. Siinkohal oli probleemid samasugused nagu resistentsuse seirel. Lisaks sellele on vaid pooltes aruande esitanud riikides andmeid võimalik näidustuse alusel eristada ja siduda resistentsusandmetega. Antimikroobikumide kasutamise ja nende väljakirjutamise tavade kohta kasulikumate andmete kogumist takistas andmete ebaselge õiguslik seisund, sealhulgas nende omandiõigus ning infotehnoloogiaga seotud probleemid. Lisaks sellele on kõnealuste ravimite väljakirjutamise tavasid selgitavad näitajad mitmes riigis jätkuvalt puudulikud.

2. Antimikroobsete ainete arukat kasutamist toetavate kontroll- ja ennetusmeetmete kehtestamine ja nakkushaiguste leviku piiramine

Alates eelmisest aruandest on mitu riiki võtnud kiiduväärseid meetmeid antimikroobsete ainete retseptita müügi suhtes. Kui 2003. aastal suutis vaid üks riik esitada andmeid sellise müügi ulatuse kohta, esitasid 2008. aastal selle kohta andmeid juba kõik aruande esitanud riigid. 18 riiki teatasid, et see tegevus ei ole nende riigis antibiootikumide väärkasutamise põhjuseks. Siiski tuleb märkida, et nendest riikidest, kus retseptita müüdud antibiootikumide osakaal oli 1–15 % või kõrgem, ei näidanud neli, et nad võtaksid meetmeid seaduse jõustamiseks, mille alusel saaks antibiootikume osta vaid retsepti alusel. Selliste meetmete võtmine on ette nähtud inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevates Euroopa Liidu eeskirjades (direktiiv 2001/83/EÜ, mida on muudetud direktiiviga 2004/72/EÜ).

Mitmes liikmesriigis olid 2008. aastal olemas riiklikud eeskirjad antimikroobikumide sobivaks kasutamiseks ühenduses kõige levinumate põletike puhul, nagu keskkõrvapõletik, sinuiit, kurgumandli- ja neelupõletik, väljaspool haiglat saadud kopsupõletik, kuseteede põletikud ja ajukelmepõletik. Haiglaeeskirju esineb aga harvem ja need on olemas vaid pooltes riikides. Lisaks sellele ei hinnatud eriti tihti eeskirjadest kinnipidamist ja eeskirjade mõju, kuigi võrreldes 2003. aastaga oli märgata edasiminekut.

22 riigil oli olemas haiglahügieeni ja nakkustõrje riiklik kava. 20 riigis pidi igas haiglas olema nakkustõrje komitee, kuid vaid kolmes riigis kehtis see nõue ka hooldekodude suhtes. Enam kui pooltes aurande esitanud riikides olid seadusega sätestatud nõuded või soovitused nakkustõrje õdede arvu kohta haiglates, kuid mitte üheski riigis ei olnud sarnaseid nõudeid hooldekodude suhtes. Tervishoiuteenustega seotud nakkuste ennetamise ja tõrje eeskirjad olid olemas kõikides riikides, välja arvatud kolmes. Kõige sagedamini käsitletud teema eeskirjades oli metitsilliiniresistentne Staphylococcus aureus (MRSA). Multiresistentseid baktereid käsitlevad eeskirjad olid alati koostatud täienduseks MRSA erieeskirjadele. Hooldekodudes oli eeskirju vähem kui haiglates. Enamikes aruande esitanud riikides olid olemas ka soovitused laste ja täiskasvanute vaktsineerimiseks Streptococcus pneumoniae nakkuse vastu.

3. Tervishoiutöötajate harimine ja koolitamine antimikroobse resistentsuse küsimuses ning laiema üldsuse teavitamine antimikroobsete ainete aruka kasutamise tähtsusest

Enamik riike teatas, et tervishoiutöötajate õppekava sisaldab antimikroobse resistentsuse, hügieeni ja nakkustõrje ning samuti antimikroobikumide aruka kasutamise ja vaktsineerimiskavade teemat. 15 riigil olid kehtestanud nõuded tervishoiutöötajate jätkuva, sponsoritest sõltumatu, harimise suhtes eelkõige hügieeni ja nakkustõrje meetmete küsimustes. Siiski ei katnud see kõiki tervishoiuvaldkonna ameteid ega lahendanud kõigis riikides antimikroobikumide väärkasutamise probleemi.

16 riiki olid korraldanud antimikroobset resistentsust käsitlevaid teabekampaaniaid tervishoiutöötajatele, kelle hulgas olid peamiselt arstid, kuid ka apteekrid, õed ja veterinaarid.

Viimase kahe aasta jooksul on 17 riiki korraldanud üldsusele teabekampaaniaid antimikroobse resistentsuse, antimikroobikumide ebaõige kasutamise, vaktsineerimisprogrammide ja nende vajalikkuse ning üldiste hügieenimeetmete kohta. Edasiminek on alates 2003. aastast olnud väga aeglane. Need kampaaniad olid suunatud pigem üldsusele kui konkreetsele publikule, nagu patsientide ühendused või patsiendid.

2002. aastal soovitas nõukogu kõikidel liikmesriikidel luua asjakohane sektoritevaheline mehhanism, et koordineerida ülalnimetatud strateegiate rakendamist riigi tasandil. Lisaks riigisisesele koordineerimisele peaks see mehhanism kaasa aitama ka teabe vahetamisele ja tegevuse koordineerimisele komisjoni ja liikmesriikide vahel.

19 riiki teatasid, et neil on sektoritevaheline koordineerimismehhanism olemas ning seitse riiki tegelesid sellise mehhanismi väljatöötamisega, eesmärgiga lõpetada see 2008.–2010. aasta sees. Kahel liikmesriigil ei olnud kavas koordineerimismehhanismi luua. Peamine edusamm võrreldes eelmise aruandega on koordineerimismehhanismi õiguslik seisund. 2008. aastal loodi koordineerimismehhanism kaheksas riigis valitsuse otsusega ja kuues seadusega. Kolm riiki teatasid, et nende koordineerimismehhanism loodi riigi juhtiva tervishoiuametniku otsusega või ametliku töörühmana. Enamikus riikides oli kõnealune mehhanism tõepoolest sektoritevaheline, sidudes peeaegu kõikidel juhtudel nii inimtervishoiu kui ka veterinaaria sektorit. Siiski tuleb märkida, et tööhõive-, keskkonna-, teadusuuringute- ja haridusministeeriumid olid harva kaasatud ning võrreldes esimese aruandega oli patsiendirühmade kaasatus vähe paranenud. Õed ja pikaajalise hoolduse asutused olid koordineerimismehhanismi kaasatud vähem kui pooltel juhtudel, olgugi et neil on oluline roll antimikroobse resistentsuse arengu ja leviku tõkestamisel.

Kuna me liigume nüüd strateegia väljatöötamise etapist rakendamise faasi, tõstatatakse küsimustikus näitajate teema, millega rakendamist mõõta. 12 riiki teatasid, et neil on jälgimiseks näitajad olemas. Enamikul juhtudel kasutatakse tulemusnäitajaid (antimikroobse resistentsuse, antimikroobikumide kasutamise ja tervishoiuteenustega seotud nakkuste jaoks). Viis riiki teatasid struktuuri- ja protsessinäitajate kasutamisest kohalikul ja riigi tasandil (nagu käte desinfitseerimiseks kasutatava alkoholiga desinfitseerimisgeeli kogus, antibiootikumiravi juhtkomisjonide loomine raviasutustes, eeskirjade järgimise hindamine, antimikroobsete ravimite müügi kontroll ja teaduslike uurimisprojektide arv).

3. EUROOPA LIIDU TASANDIL VÕETUD PEAMISTE MEETMETE KOKKUVÕTE

Antimikroobne resistentsus on jätkuvalt komisjoni prioriteet ning komisjon võtab mitmesuguseid meetmeid ja edendab nende võtmist Euroopa Liidu tasandil.

Võttes arvesse esimese aruande soovitust tegeleda ka resistentsete mikroorganismide levikuga tervishoiuasutustes ning järgides komisjoni ettepanekut, võttis nõukogu 2009. aasta juunis vastu soovituse, mis käsitleb patsiendiohutust, sealhulgas tervishoiuteenustega seotud nakkuste ennetamist ja tõrjet[2]. Soovituse eesmärk on tagada, et liikmeriikidel oleks nõuetekohased ja piisavad strateegiad, et parandada patsiendiohutust oma tervishoiusüsteemides, sealhulgas konkreetsed ettepanekud tervishoiuteenustega seotud nakkuste ennetamiseks ja tõrjeks.

Kuna antimikroobse resistentsuse üha suureneva probleemi põhjuseks peetakse antibiootikumide kasutamist nii inimmeditsiinis kui ka veterinaarias, on komisjon esimesest aruandest alates tegelenud algatuste väljatöötamisega, mis oleksid olulised mõlemale sektorile.

Nii on tervise- ja tarbijaküsimuste peadirektoraat loonud talitustesisese tehnilise platvormi, et vahetada teavet ja parandada koostööd rahva- ja loomatervise valdkonna algatuste osas. Töörühma ülesanne on edendada ühist lähenemist loomadel ja inimestel esineva antimikroobse resistentsuse jälgimisele. Töörühma abistavad Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskus (ECDC), Euroopa Ravimiamet (EMA) ja Euroopa Toiduohutusamet (EFSA). Selle tegevuse tulemusena avaldas komisjon 2009. aasta novembris komisjoni talituste töödokumendi antimikroobse resistentsuse kohta[3]. Selle dokumendi eesmärk on teavitada parlamenti ja nõukogu edusammudest, mis komisjon on teinud antimikroobse resistentsuse seirel ja tõrjel inimmeditsiinis ja veterinaarias ning algatada arvamuste vahetamine järelmeetmete ja võimalike tulevaste meetmete osas. Seda ühist lähenemist toetab tihedam koostöö antimikroobse resistentsuse küsimustega tegelevate erinevate ELi agentuuride vahel. Komisjoni osakondade ühise taotluse alusel tegid ECDC, EFSA, EMA ning tekkivate ja hiljuti avastatud terviseriskide teaduskomitee koostööd, et töötada välja ühine strateegia antimikroobse resistentsuse kohta[4].

Lisaks nendele algatustele on komisjon rahastanud antimikroobse resistentsuse käsitlemist erinevate üleeuroopaliste projektide kaudu 2003.–2007. aasta rahvatervise programmi raames:

EARSS – Euroopa antimikroobse resistentsuse seire süsteemi (2003–2006) ülesanne on hallata liimesriikide võrgustikke ühendavat seire- ja teabesüsteemi ning jälgida antimikroobsest resistentsusest põhjustatud terviseohtusid www.earss.rivm.nl. EARSSi integreeritakse praegu ECDC tegevusse.

ESAC – Euroopa antimikroobsete ravimite tarbimise seire (2004–2007) ülesanne on ühtsustada andmete kogumist antibiootikumide tarbimise kohta. Lisaks uuriti ka üksikasjalikke tarbimisandmeid ambulatoorse ravi, haiglaravi ja hoolduskodude kohta ning tehti farmako-majanduslik hindamine. Teatavaid selle projekti käigus saadud andmeid saab kasutada resistentsuse ja haiguste esinemise iseloomustamisel ning ka ravijuhtnööride andmiseks http://www.esac.ua.ac.be . ESACi integreeritakse praegu ECDC tegevusse.

EUCAST – Antimikroobse Tundlikkuse Euroopa Analüüsikomitee (2004–2007) tegeleb antimikroobsete ravimite suhtes resistentsete patogeenide seirega ning on kehtestanud selleks ühtsed võrdlusmeetodid, mis võimaldavad tulemusi hinnata ja annavad ühtse aluse antimikroobse resistentsuse andmete analüüsimiseks kogu Euroopas. Selle projekti raames on loodud Euroopa ravimitundlikkuse ja antibiootikumi kriitilise kontsentratsiooni määramise alaline komitee. http://www.eucast.org .

BURDEN – resistentsus- ja haiguskoormus Euroopas ( Burden of Resistance & Disease in European Nations ) (2007–2010), mille eesmärk on anda võrreldavaid andmeid haiguskoormuse ja resistentsuse kohta kogu Euroopas ning suurendada poliitikakujundajate ja avalikkuse teadlikkust selles küsimuses. See projekt hõlmab ka MRSA juhtuuringu läbiviimist haiglate intensiiv- ja üldravi osakondades www.eu-burden.info .

E-BUG PACK – koolide jaoks antibiootikumide ja hügieenialase teabepaketi väljatöötamine ja levitamine (2006–2009), mille aluseks on Ühendkuningriigi edukas projekt. 9–16aastastele suunatud projekti eesmärk on: 1. selgitada antibiootikumide kasulikkust ja ka nende mõistliku kasutamise tähtsust; 2. selgitada, kuidas väärkasutus võib avaldada halba mõju headele bakteritele ja antimikroobsele resistentsusele; 3. parandada käte- ja hingamishügieeni ja vähendada sellega hingamisteede, seedetrakti ja nahanakkusi ning antibiootikumide tarvitamist.

ABS International – viib ellu antibiootikumistrateegiaid (ABS) antibiootikumide arukaks kasutamiseks Euroopa Liidu liikmesriikide haiglates (2006–2008). Programmi rakendati üheksas liikmeriigis ning selle eesmärk oli valmistada ette antibiootikumistrateegia ekspertide koolitusprogramm ning töötada välja organisatsioonilised vahendid haiglatele, et tagada antibiootikumide mõistlik kasutamine.

IPSE/HELICS – rahvusvaheline võrgustik, et koguda, analüüsida ja levitada kehtivaid andmeid haiglanakkuste ohtude kohta Euroopa haiglates. HELICSi tavapärast andmekogumist jätkatakse projekti 4. tööpaketi raames.

Komisjon toetab kuuenda ja seitsmenda teadusuuringute ja tehnoloogiaarenduse raamprogrammi kaudu mitut olulist teadusuuringute projekti, mis käsitlevad antimikroobikumide mõistlikku kasutamist inimmeditsiinis. Rahastatud on mitut üleeuroopalisi projekti, mis keskenduvad sellistele teemadele nagu tõenditel põhinev patsiendihaldus, hingamisteede nakkuse ja tervishoiuteenustega seotud nakkuste juhised. Viimases konkursikutses käsitleti mitmes valitud ettepanekus antibiootikumiravi mõju inimorganismile ja diagnostiliste testide kliinilist valideerimist. Lisaks raamprogrammidele on antimikroobse resistentsuse probleemiga tegeletud ka muude seotud algatuste raames, nagu Euroopa tehnoloogiaplatvorm. Lisaks sellele on innovatiivsete ravimite ühine tehnoloogiaalgatus avaliku ja erasektori partnerluse vahendiks, mis võib aidata kaasa antimikroobse resistentsuse probleemi lahendamisele.

Euroopa Liidu tegevust antimikroobse resistentsuse vastu võitlemisel, mille käigus edendatakse antimikroobsete ravimite mõistlikku kasutamist inimmeditsiinis, on alates esimesest aruandest hoogustatud ning 2005. aastal loodi ECDC.

Selleks et hinnata ja jälgida antimikroobse resistentsuse ohtu, on jätkatud otsustega 2119/98/EÜ[5] ja 2000/96/EÜ[6] ette nähtud epidemioloogilist seiret selles valdkonnas. Seda tööd tõhustab ECDC, kes on praegu vastutav seirevõrkude eest. ECDC avaldab igal aastal nakkushaigusi käsitlevas epidemioloogiateemalises aastaaruandes andmed antimikroobse resistentsuse ja antimikroobikumide kasutamise kohta ELis.

Lisaks sellele on ECDC loonud ELi liikmesriikides ja EFTA-EMP[7] riikides asuvate antimikroobse resistentsuse riiklike teabekeskuste võrgustiku, et tihendada ELi koostööd selles valdkonnas. Samuti rakendab ECDC koostöös komisjoni, teiste Euroopa Liidu agentuuride ja liikmesriikidega ellu antimikroobse resistentsuse ja tervishoiuteenustega seotud nakkuste eriprogrammi. Sellega aitab ECDC komisjonil edendada tervishoiuteenustega seotud nakkuste ennetamise ja tõrje parimaid tavasid, parandada koolitusvõimaluste kättesaadavust ning abistada liikmesriike nakkustõrjega tegeleva personali ja tervishoiutöötajate jaoks nakkustõrjealaste koolitusprogrammide ja õppekavade väljatöötamisel.

Veterinaaria ja inimmeditsiini vahelise koordineeritud ja tasakaalustatud lähenemisviisi huvides tehakse EFSAga selle vastutusala piires koostööd antimikroobse resistentsuse seirel. Koostöö teiste ELi agentuuridega hõlmab ECDC/EMA ühisuuringut uute bakterivastaste ravimite vajaduse kohta[8] ja ECDC/EFSA/EMA/tekkivate ja hiljuti avastatud terviseriskide teaduskomitee ühisuuringut antimikroobse resistentsuse hetkeolukorra kohta ELis[9].

Üldsusele ja tervishoiutöötajatele suunatud teabekampaania osana alustas Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskus 2008. aastal Euroopa rahvatervise algatusena Euroopa Antibiootikumipäeva korraldamist. Selle igal aastal toimuva ürituse eesmärk on suurendada teadlikkust antibiootikumide väärkasutuse riskidest ja selgitada, kuidas antibiootikume vastutustundlikult kasutada.

4. JÄRELDUSED

Alates esimesest aruandest on tehtud märkimisväärseid edusamme. Enamik liikmesriike on võtnud mitmesuguseid meetmeid, nagu nõuti soovituses ja rõhutati esimeses rakendusaruandes. Siiski on veel mitmesuguseid soovituses käsitletud valdkondi, kus tehtud edusammud on jäänud tagasihoidlikuks. Tähtis on, et liikmesriigid järgiksid kõiki soovituse punkte. Käesoleva aruande järelduste põhjal oleks edasist tööd vaja teha järgmistes valdkondades:

- Nõukogu soovituse jõustamise parandamine liikmesriikide poolt, keskendudes olemasolevatele probleemidele:

- Riiklike strateegiate ja tegevuskavade kiire ja tõhus rakendamine kõikides liikmesriikides ja assotsieerunud riikides, võttes arvesse nõukogu soovitust patsiendiohutuse kohta, sealhulgas tervishoiuteenustega seotud nakkuste ennetamine ja tõrje.

- Hooldekodude ja pikaajalise ravi asutuste esindajate suurem kaasamine antimikroobset resistentsust ja tervishoiuteenustega seotud nakkusi käsitlevate tegevuskavade ja juhiste väljatöötamisse.

- Koostöö inimtervishoiu ja veterinaariasektori vahel antibiootikumiresistentsuse ja antibiootikumide kasutamise küsimuses nii riiklikul kui ka Euroopa Liidu tasandil, eelkõige nendes riikides, kus seda veel ei ole tehtud.

- Riiklike kavade välishindamise korraldamine.

- Meetmed tagamaks, et igal liikmesriigil on piisavate volituste ja vahenditega sektoritevaheline mehhanism , et rakendada soovitusega ettenähtud strateegiaid. Kasulik oleks hinnata erinevate sektoritevaheliste mehhanismide toimimist.

- Seire ja hindamise edendamine liikmesriikides

- Töötada välja näitajad nõukogu soovituse rakendamise jälgimiseks ning riiklike tegevuskavade mõju ja meetmete tõhususe hindamiseks ning kasutada neid näitajaid.

- Töötada välja mehhanism ja näitajad riiklike juhiste mõju hindamiseks.

- Tõhustada antimikroobse resistentsuse ja antibiootikumide kasutamise seire võrgustikke, et antimikroobset resistentsust ja antimikroobsete ainete kasutamist käsitlevad seiresüsteemi andmed oleksid poliitikakujundajatele, tervishoiutöötajatele ja avalikkusele paremini kättesaadavad.

- Parandada võrreldavate andmete kogumist antimikroobikumide kasutamise ja nende väljakirjutamise tavade kohta .

- Töötada välja mehhanismid, et anda antibiootikumide väljakirjutajatele ja otsuste tegijatele tagasisidet antibiootikumide väljakirjutamise tavade ja kasutamise kohta.

- Edendada näitajate kasutamist meetmete rakendamise ja nende tõhususe jälgimiseks ning jagada avalikkusele teavet kõnealuse probleemi kohta.

- Parandada liikmesriikides tervishoiutöötajate ja üldsuse harimist.

- Kaasata patsiendirühmad kavandatavate strateegiate ja tegevuskavade rakendamisse.

- Parandada kõikides riikides kõikide tervishoiutöötajate jätkuvat, sponsoritest sõltumatut harimist. Haridusprogrammid peaksid hõlmama kõiki antibiootikumiresistentsuse aspekte (hügieen, mõistlik kasutamine jne).

- Suurendada tervishoiutöötajate ja laiema üldsuse teadlikkust.

- Optimeerida Euroopa antibiootikumide päeva.

- Koostöö ELi tasandil ja Euroopa Liidu meetmed

- Tõhustada koostööd inimestel ja loomadel esineva antimikroobse resistentsuse ning toidu vaheliste seoste osas.

- Käsitleda antimikroobse resistentsuse üleilmset mõõdet. Tegevus ei saa piirduda vaid ELi tasandiga ning seega on kontaktid rahvusvaheliste partneritega ja ELi väline tegevus hädavajalik (nt ravimipoliitika tõhustamine ja tervishoiusüsteemide parandamine arengumaades).

- Jälgida antimikroobikumide kasutamise mõju keskkonnale.[pic][pic]

[1] http://ec.europa.eu/health/ph_threats/com/mic_res/com684_en.pdf.

[2] Nõukogu soovitus 2009/C 151/01, 9. juuni 2009, mis käsitleb patsiendi ohutust, sealhulgas tervishoiuteenustega seotud nakkuste ennetamist ja tõrjet, ELT C 151, 3.7.2009.

[3] Viide lisatakse.

[4] Viide lisatakse.

[5] Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus nr 2119/98/EÜ, 24. september 1998, millega moodustatakse ühenduses epidemioloogilise seire ja nakkushaiguste tõrje võrgustik (EÜT L 268, 3.10.1998)

[6] Komisjoni 22. detsembri 1999. aasta otsus 2000/96/EÜ nakkushaiguste kohta, mida ühenduse võrgustik peab Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsuse 2119/98/EÜ alusel järk-järgult hõlmama (EÜT L 28, 3.2.2000)

[7] Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni – Euroopa Majanduspiirkonna riigid

[8] ECDC/EMA uuring, „The Bacterial Challenge: time to react”, september 2009, http://ecdc.europa.eu/en/publications/Publications/0909_TER_The_Bacterial_Challenge_Time_to_React.pdf.

[9] Viide lisatakse.