EUROOPA KOMISJON Brüssel,5.4.2018 COM(2018) 169 final KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/138/EÜ (kindlustus- ja edasikindlustustegevuse alustamise ja jätkamise kohta (Solventsus II)) III jaotise kohaldamise kohta konsolideerimisgruppi kuuluvate kindlustus- ja edasikindlustusandjate järelevalve suhtes ning hinnang, mis käsitleb üleminekuperioodi elukindlustusandjate tegevusele tööandja kogumispensioni valdkonnas



I.Sissejuhatus Alates Solventsus II direktiivi jõustumisest 1. jaanuaril 2016 on see olnud ELi kindlustusettevõtjatele mõistlikuks ja kindlaks usaldatavusraamistikuks, mis edendab vastavalt erinevate ettevõtete riskiprofiilile võrreldavust, läbipaistvust ja konkurentsivõimet. Solventsus II direktiivi III jaotises käsitletakse konsolideerimisgruppi kuuluvate kindlustus- ja edasikindlustusandjate järelevalvet. Direktiivis kasutatakse uuenduslikku järelevalvemudelit, mille kohaselt põhiroll antakse konsolideerimisgrupi järelevalvajale, tunnustades ja säilitades samas üksiku järelevalvaja olulist rolli. Samuti sisaldab Solventsus II sätteid tööandja kogumispensioni asutuste direktiivi kohta. Eelkõige ja teatavatel tingimustel on elukindlustusandjate tegevus tööandja kogumispensioni valdkonnas üleminekuperioodi kestel Solventsus II kohase solventsuskapitalinõude täielikust kohaldamisest vabastatud. Solventsus II muutmise teel pikendati tööandja kogumispensioni asutuste teise direktiiviga kõnealust perioodi ja viidi selle lõpp 2019. aasta lõpult 2022. lõpule. Solventsus II kohaselt peab komisjon esitama aruande Euroopa Parlamendile ja nõukogule konsolideerimisgrupi järelevalvet käsitlevate sätete kohta III jaotises ja elukindlustusandjate hallatavate tööandja kogumispensioni asutustele kehtiva üleminekuperioodi kohta. Praktilistel kaalutlustel täidab käesolev aruanne need kaks (omavahel mitteseotud) nõuet ühe dokumendiga. II.Solventsus II direktiivi III jaotise kohaldamine konsolideerimisgruppi kuuluvate kindlustus- ja edasikindlustusandjate järelevalve suhtes Solventsus II artikli 242 lõike 1 kohaselt peab komisjon esitama aruande Solventsus II direktiivi III jaotise (konsolideerimisgrupi järelevalve) täitmise kohta: „Hiljemalt 31. detsembriks 2017 hindab komisjon III jaotise kohaldamist, eelkõige järelevalveasutuste koostööd järelevalvekolleegiumis ning järelevalvekolleegiumi toimimist ning järelevalvetegevust lisakapitalinõuete sätestamisel, ning esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande, millele lisatakse vajaduse korral ettepanekud käesoleva direktiivi muutmiseks“. 1. juunil 2017 palus komisjon, et Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve (EIOPA) annaks aruandesse oma panuse. Aruande koostamisel võeti suures osas (kuigi mitte täielikult) arvesse dokumenti, mille EIOPA esitas 24. jaanuaril 2018. (a)Konsolideerimisgrupi järelevalvega seotud üldised küsimused Solventsus II direktiivi III jaotise I peatüki keskseteks teemadeks on konsolideerimisgrupi määratlus ja konsolideerimisgrupi järelevalve reguleerimisala. EIOPA väljendas teatavaid kahtlusi seoses mõiste „konsolideerimisgrupp“ artikli 212 lõike 1 kohase määratlusega: ·on raske hinnata, kas üks ettevõtjatest avaldab teistele konsolideerimisgruppi kuuluvatele ettevõtjatele „keskse koordineerimise“ teel tegelikult valitsevat mõju otsuste, kaasa arvatud finantsotsuste tegemisel; ·mitmes EMP riigis tegutsevate konsolideerimisgruppide puhul on raske kindlaks teha olukordi, mis tingivad vajaduse kohaldada konsolideerimisgrupi tasandi järelevalvet, ja määrata grupi järelevalvaja; ·selliste kindlustusgruppide puhul, millel on ulatuslik EMP-väline tegevus, on riiklikel järelevalveasutustel piiratud volitused, et kehtestada täiendavad kapitalinõuded juhul, kui tehakse kindlaks konsolideerimisgrupi teistest EMP-välistest ettevõtjatest tulenev oluline risk, ja seada piirangud konsolideerimisgrupi sisestele tehingutele. EIOPA teatas, et ELis on esile kerkinud mitmed EMP-välised struktuurid ja nendega seotud investeerimisfondid, mis investeerivad kindlustusandjatesse kogu EMPs. Nimetatud struktuure ei saa pidada konsolideerimisgruppideks Solventsus II tähenduses. EIOPA kutsus üles looma nn ülemkolleegiumid sellise teabe vahetamiseks, mille alusel hinnata EMP-välises riigis asuva lõpliku emaettevõtja tegevusest tulenevaid võimalikke riske ja tema strateegiaga seotud ebaselgusi. Veel üks võimalik probleem on see, et kolmanda riigi kindlustusandjate, kindlustusvaldusettevõtjate, segafinantsvaldusettevõtjate või segakindlustusvaldusettevõtjate osas puudub sidusus konsolideerimisgrupi järelevalve reguleerimisala ja konsolideerimisgruppi kuuluvate ettevõtjate vahel. Nimetatud üksused võivad küll konsolideerimisgruppi kuuluda, ent artiklis 214 on sätestatud, et „artikli 213 kohane konsolideerimisgrupi järelevalve ei tähenda, et järelevalveasutused peavad teostama järelevalvet,“ välja arvatud seoses artikli 257 kohase „sobivuse ja nõuetekohasuse“ nõudega. See, et potentsiaalselt puuduvad valdusettevõtjatele kohaldatavad järelevalvemeetmed, võib olla problemaatiline juhul, kui osaluste hindamist loetakse ebapiisavaks. Lisaks kehtestatakse grupi maksevõime järelevalve kohaldamisala piiritledes artikliga 218 nõue kasutada neid volitusi artikli 213 lõike 2 punktides a ja b osutatud kindlustus- ja edasikindlustusandjate puhul, ent artikliga 214 on grupi järelevalvajal lubatud grupi maksevõime järelevalve kohaldamisala üksikjuhul vähendada. (b)Järelevalveasutuste koostöö järelevalvekolleegiumides ning järelevalvekolleegiumide toimimine Solventsus IIga tugevdatakse järelevalveasutuste koostööd ning kehtestatakse konsolideerimisgrupi järelevalvaja ja järelevalvekolleegiumi teiste järelevalvajate õigused ja kohustused. Igasse järelevalvekolleegiumisse kuuluvad konsolideerimisgrupi järelevalvaja, kõikide nende liikmesriikide järelevalveasutused, kus asuvad tütarettevõtjate peakontorid, ja EIOPA. EIOPA andmetel oli 2016. aastal olemas 92 kolleegiumi, mille kaudu said riiklikud järelevalveasutused regulaarselt teavet vahetada ning liikmete eriarvamusi arutada ja käsitleda. Üldise hinnangu kohaselt toimivad kolleegiumid hästi; võimalike eriarvamuste põhilised valdkonnad on need, mille puhul kasutatakse otsustusõigust, nagu kindlustusandjate arvutatud tehniliste eraldiste järelevalve. Koostöö süvendamise eesmärgil võimaldab raamistik teha kohapealseid ühiskontrolle, milles EIOPA võib osaleda vastavalt määruse (EL) nr 1094/2010 (EIOPA määrus) artiklile 21. Sellised kontrollid on järjest tavapärasemad, andes tunnistust sellest, et „kohapealsete ühiskontrollide kavandamisel ja tegemisel on [riiklike järelevalveasutuste vahel] hea koostöö“. EIOPA aruanne juhib tähelepanu probleemile, mis on seotud kontrollide käigus kasutatava keelega: „teatavatel juhtudel ei ole ettevõtte juhid vastavalt kohalikule õigusele kohustatud küsimustele vastama ja teavet andma muus kui kohalikus keeles“.

(c)Alakonsolideerimisgrupi järelevalve Solventsus II artikli 215 lõikes 1 on sätestatud üldreegel, mille kohaselt konsolideerimisgrupi liidu tasandi järelevalve põhineb lõplikul emaettevõtjal. Ent erandina sellest reeglist on artikli 216 lõikega 1 ette nähtud, et liikmesriigid võivad lubada oma järelevalveasutustel pärast konsolideerimisgrupi järelevalvaja ja liidu tasandi lõpliku emaettevõtjaga konsulteerimist teha lõpliku kindlustus- või edasikindlustusandja, kindlustusvaldusettevõtja või segafinantsvaldusettevõtja kui emaettevõtja suhtes konsolideerimisgrupi järelevalvet riigi tasandil. Seda nimetatakse alakonsolideerimisgrupi järelevalveks. EIOPA andmetel teevad kaheksa piiriülese konsolideerimisgrupi puhul alakonsolideerimisgrupi järelevalvet kolm ELi järelevalveasutust. Selle otsene tagajärg on, et iga alakonsolideerimisgrupi jaoks luuakse täiendav kolleegium (see hõlmab eraldi koordineerimiskorda, eriolukorra lahendamise plaani ja kahekordset teabevahetust) ning et konsolideerimisgrupi aruanded järelevalvajatele ja alakonsolideerimisgruppidele kattuvad. Nende täiendavate raskuste vaagimisel tuleb arvesse võtta asjaolu, et alakonsolideerimisgrupi järelevalve on seda viljelevate liikmesriikide jaoks väga oluline. (d)Konsolideerimisgrupi sisemudelid Kooskõlas solventsuskapitalinõude riskipõhise käsitlusega võimaldab Solventsus II üksikutel kindlustus- või edasikindlustusandjatel ja konsolideerimisgruppidel kasutada solventsuskapitalinõude arvutamiseks standardvalemi asemel sisemudeleid, tingimusel et järelevalveasutus selle heaks kiidab. Artiklis 231 on määratletud konsolideerimisgrupi sisemudelid ja kehtestatud asjaomastele ametiasutustele suunised selle kohta, kuidas jõuda taotluse suhtes ühisele otsusele. EIOPA aruande kohaselt on 11 riiklikul järelevalveasutusel (piiriüleste ja riigisiseste) konsolideerimisgruppide jaoks heaks kiidetud sisemudelid ja 17 liikmesriigis kasutatakse individuaalseid sisemudeleid. Seoses kolleegiumide ühise otsustega sisemudelite kohta ei pea riiklikud järelevalveasutused EIOPAt üheks „asjaomastest järelevalveasutustest“ (komisjoni delegeeritud määruse (EL) 2015/35 artikli 347 lõike 3 tähenduses) ja seetõttu ei saanud EIOPA reeglina ametlikke taotlusdokumente. EIOPA järeldab, et tema piiratud roll piiriüleste sisemudelite hindamisel ja heakskiitmisel on mõnikord takistanud tema tööd ühtsuse hindamisel ja soodustamisel. Teisalt on EIOPA Solventsus II artikli 248 lõike 3 kohaselt järelevalvekolleegiumi liige ja artikli 231 lõikega 1 on sätestatud, et konsolideerimisgrupi järelevalvaja teavitab viivitamata teisi järelevalvekolleegiumi liikmeid ja edastab neile täieliku taotluse. Ehkki arutelud paljudes kolleegiumides on olnud keerulised, on ühised otsused konsolideerimisgruppide sisemudelite kohta seni tehtud EIOPA vahendamist taotlemata. Sellest hoolimata osutab EIOPA mitmele juhtumile, kus konsolideerimisgrupp otsustas kõrvaldada ühe või mitu riiki grupi sisemudeli rakendamisalast, kuna ta kartis, et vastasel juhul ei jõua ta ühisele otsusele piisavalt vara, et see enne Solventsus II kohaldamise algust 1. jaanuaril 2016 heaks kiita. (e)Konsolideerimisgrupi lisakapitalinõue Kui konsolideerimisgrupi riskiprofiil ei ole nõuetekohaselt kajastatud, võib konsolideerimisgrupi konsolideeritud solventsuskapitalinõude suhtes kehtestada lisakapitalinõude. EIOPA teatas, et 2016. aastal kasutas nimetatud meedet üks järelevalvaja nelja konsolideerimisgrupi puhul. Kolm lisakapitalinõuet olid seotud olulise kõrvalekaldega standardvalemi kohasest riskiprofiilist ja ühel juhul oli lisakapitalinõue seotud sisemudeliga, mis ei hõlmanud kõiki olulisi kõrvalekaldeid riskiprofiilist. (f)Muud konsolideerimisgrupi järelevalvega seotud küsimused EIOPA-le ei ole esitatud järelevalvekolleegiumide siseste erimeelsuste lahendamise taotlusi EIOPA määruse artikli 19 alusel. Konsolideerimisgrupi maksevõime järelevalve tsentraliseeritud riskijuhtimisega konsolideerimisgruppide puhul on sätestatud direktiivi artiklites 236–239. Sellega seoses märgib EIOPA, et seniajani ei ole järelevalveasutused tsentraliseeritud riskijuhtimise kokkuleppeid sõlminud. III.Üleminekuperiood elukindlustusandjate tegevusele tööandja kogumispensioni valdkonnas Solventsus II artikli 308b lõike 15 (mida on muudetud tööandja kogumispensioni asutuste teise direktiivi artikliga 63) kohaselt peab komisjon esitama aruande sissejuhatuses osutatud üleminekuperioodi toimimise kohta: „15. Juhul kui päritoluliikmesriigid kohaldasid käesoleva direktiivi jõustumisel direktiivi (EL) 2016/2341 artiklis 4 osutatud sätteid, võivad sellised päritoluliikmesriigid jätkata 31. detsembrini 2022 kestva üleminekuperioodi lõppemiseni nende õigus- ja haldusnormide kohaldamist, mille nad on vastu võtnud direktiivi 2002/83/EÜ artiklite 1–19, 27–30, 32–35 ja 37–67 järgimiseks 31. detsembril 2015. aastal kehtival kujul. [..] Komisjon esitab 31. detsembriks 2017 Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande selle kohta, kas esimeses lõigus osutatud perioodi tuleks pikendada, võttes arvesse liidu või liikmesriigi õiguse muudatusi, mis tulenevad käesolevast direktiivist.“ Ehkki õigusaktiga on ette nähtud, et aruanne esitatakse 2017. aasta lõpuks, lõpeb üleminekuperiood alles 2022. aasta 31. detsembril, nii et 2017. aasta lõppu võib selle toimimise kohta lõplike järelduste tegemise seisukohast pidada mõnevõrra ennatlikuks. Praeguses etapis ei ole komisjoni käsutuses uusi elemente, mis õigustaksid üleminekuperioodi veelkordset pikendamist, ent ta jätkab olukorra jälgimist pärast tööandja kogumispensioni asutuste teise direktiivi jõustumist 13. jaanuaril 2019. Jälgimine on abiks nimetatud direktiivi läbivaatamise juures, mis peab olema tehtud 13. jaanuariks 2023 (vt tööandja kogumispensioni asutuste teise direktiivi artikkel 62). IV.Kokkuvõte Solventsus II artikli 242 lõikega 1 on ette nähtud, et koos komisjoni aruandega III jaotise (konsolideerimisgrupi järelevalve) kohaldamise kohta võidakse esitada seadusandlikke ettepanekuid.