Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV makseteenuste kohta siseturul, direktiivide 2002/65/EÜ, 2013/36/EL ja 2009/110/EÜ muutmise ning direktiivi 2007/64/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta /* COM/2013/0547 final - 2013/0264 (COD) */





SELETUSKIRI 1. Ettepaneku taust Ettepaneku esitamise põhjused ja eesmärgid Euroopa elektrooniliste maksete turg pakub häid innovatsioonivõimalusi. Viimastel aastatel on tarbijad märkimisväärselt muutnud oma makseharjumusi. Krediit- ja deebetkaardimakseid tehakse üha rohkem; uute maksevahendite tekkimisele sillutab teed e-kaubanduse ja nutitelefonide populaarsuse kasv. Euroopa makseturg võidaks märkimisväärselt edasisest integreerimisest ja killustumise vähendamisest. Käesoleva algatusega parandatakse tarbijate ja kaubandusettevõtjate võimalusi ära kasutada siseturu, eriti e-kaubanduse eeliseid. Ettepanek on kooskõlas strateegiaga „Euroopa 2020” ja Euroopa digitaalse tegevuskavaga ning selle eesmärk aidata kujundada kogu ELi hõlmavat elektrooniliste maksete turgu, et tarbijad, jaemüüjad ja teises turuosalised saaksid rohkem kasu ELi siseturu eelistest. Integratsiooni süvendamise tähtsus üha kasvab, kuna maailmas minnakse üha laialdasemalt üle digitaalsele majandusele traditsioonilise kaubanduse asemel. Integratsiooni arendamiseks ning e-maksete valdkonnas konkurentsi, tõhususe ja innovatsiooni edendamiseks tuleb toetada õiguslikku selgust ja võrdseid võimalusi. See võimaldaks ühtlustada hindu ja makseteenuste kasutajate kulusid madalamal tasemel, suurendada makseteenuste valikut ja läbipaistvust, hõlbustada uuenduslike teenuste pakkumist ning tagada, et makseteenused oleksid turvalised ja läbipaistvad. Nende eesmärkide saavutamiseks tuleb makseteenuste raamistikku ajakohastada ja täiendada ning kehtestada eeskirjad, millega tarbijate vajaduste kohaselt edendatakse jaemaksete läbipaistvust, innovatsiooni ja turvalisust ning parandatakse liikmesriikide eeskirjade kooskõla. Meetmed on kavandatud selliselt, et saavutada eesmärgid tehnoloogiliselt neutraalsel viisil. Seega jäävad need meetmed ajakohaseks ka makseteenuste arenedes. Käesolevasse ettepanekusse hõlmatakse ja sellega tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2007/64/EÜ („makseteenuste direktiiv”),[1] millega ühtlustatakse integreeritud makseturu loomiseks vajalikku õigusraamistikku. Selline raamistik ühtlustaks tingimusi ja juurdepääsuvõimalusi kõigi sidusrühmade jaoks. Nüüd kui tehnoloogia ja ärimudelid üksteisele lähenevad ning makseasutuste (mida reguleeritakse makseteenuste direktiiviga) ja e-raha asutuste (mida reguleeritakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2009/110/EÜ[2] (teine e-raha direktiiv)) vahelised piirid hägustuvad, on otstarbekas kaasajastada kogu digitaalsete maksete raamistik ning mõlemad asutuste liigid ja nende õigusraamistik omavahel sulandada. Reguleeriva raamistiku sidususe huvides tuleks kõigepealt läbi vaadata e-raha direktiiv. Kuna aga mitmes liikmesriigis e-raha asutusi käsitleva direktiivi ülevõtmine viibis, ei ole selle täitmisel saadud piisavalt kogemusi, et seda hinnata koos makseteenuste direktiiviga ning läbivaatamise käigus suurendada õigusaktide koostoimet. Direktiiv 2009/110/EÜ on kavas läbi vaadata 2014. aastal. Üldine taust Maksete valdkonna reguleeriv ja õigusraamistik on võimaldanud ELil viimase tosina aasta jooksul saavutada märgatavat edu jaemaksete arendamisel ja integreerimisel. Õigusraamistik, mis koosneb makseteenuste direktiivist, piiriüleste maksete määrusest (EÜ) nr 924/2009[3] ja teisest e-raha direktiivist, on oluliselt kaasa aidanud Euroopa jaemakseturgude integreerimisele. SEPA-le ülemineku lõpptähtaja määruse (EL) nr 260/2012[4] vastuvõtmisega süvendati integratsiooni veelgi. Määrusega kehtestati tähtajad, mille jooksul ELis tuleb eurodes tehtavate maksete puhul kasutusele võtta üle-euroopalised kreedit- ja otsekorraldused seniste riigipõhiste siseriiklike ja piiriüleste maksekavade asemel. Euroalal tuleb uuele korrale üle minna 1. veebruariks 2014. Kõnealust reguleerivat raamistikku täiendavad Euroopa Kohtu praktika ja komisjoni poolt ELi konkurentsiõiguse alusel jaemaksete valdkonnas vastuvõetud otsused. Euroopa jaemaksete turg on väga dünaamiline ja viimaste aastate jooksul on seal toimunud kiire innovatsioon. Samal ajal on olulised maksevaldkonnad, eriti kaardimaksed ja uued maksevahendid nagu interneti- ja mobiilimaksed, endiselt riigiti killustatud. See pidurdab hõlpsalt kasutatavate uuenduslike makseviiside arengut ning takistab tarbijail ja jaemüüjail kasutada tervet Euroopat katvaid mugavaid ja turvalisi makseviise (kui krediitkaardid välja arvata) ostude eest maksmiseks ning teenuste ja kaupade valiku suurendamiseks. Maksete valdkonnas viimasel ajal toimunud areng heidab valgust ka teatavatele lünkadele maksete õigusraamistikus ning turutõrgetele kaardi-, interneti- ja mobiilimaksete turgudel. Käesoleva algatuse raames tuleb tegeleda ka nendega. Makseteenuste õigusraamistiku, eelkõige makseteenuste direktiivi läbivaatamise käigus ning Euroopa kaardi-, interneti- ja mobiilimaksete turu koordineerimist käsitleva komisjoni 2012. aasta rohelise raamatu[5] üle toimunud arutelu tulemusel on jõutud järeldusele, et selleks, et maksete raamistik aitaks tõhustada Euroopa makseteenusteturgu ning aitaks igakülgselt kaasa konkurentsil, innovatsioonil ja turvalisusel põhineva maksekeskkonna loomisele, tuleb võtta uusi regulatiivseid meetmeid ning muu hulgas läbi vaadata makseteenuste direktiiv. Komisjoni 2012. aasta teatises „Ühtse turu akt II. Üheskoos uue majanduskasvu eest”[6] nimetati jaemaksete õigusraamistiku ajakohastamist peamiseks prioriteediks, pidades silmas selle potentsiaali hoogustada majanduskasvu ja innovatsiooni. Komisjoni 2013. aasta prioriteetsete meetmete hulgas nimetati makseteenuste direktiivi läbivaatamist ja mitmepoolseid kaardimaksete vahendustasusid käsitleva seadusandliku ettepaneku ettevalmistamist. Ettepaneku valdkonnas kehtivad õigusnormid Algatus tehakse makseteenuseid käsitleva meetmepakme raames. Sellega täiendatakse ja ajakohastatakse ELi makseteenuste õigusraamistikku, millesse kuuluvad: – Direktiiv 2007/64/EÜ, millega loodi ühtlustatud õigusraamistik. See võimaldas kiirendada ja lihtsustada maksete tegemist kogu ELis, edendas maksesüsteemide vahelist konkurentsi ning suurendas mastaabisäästu. Direktiiv aitas kaasa ka ühtse euromaksete piirkonna (SEPA) rakendamisele. – Määrus (EÜ) nr 924/2009 piiriüleste maksete kohta. Sellega tunnistati kehtetuks määrus (EÜ) nr 2560/2001 ja võeti määruse rakendusalasse ka otsekorraldused. Sellega kõrvaldati Euroopa Liidu liikmesriikidevahelised erinevused makseteenuse kasutajatelt riigisiseste ja piiriüleste maksete eest nõutavate tasude vahel elektrooniliselt töödeldavate maksete puhul. – Määrusega (EL) nr 260/2012 kehtestati tähtajad ELis eurodes tehtavate maksete puhul seniste riigipõhiste siseriiklike ja piiriüleste maksete kavade asendamiseks üle‑euroopaliste kreedit- ja otsekorraldustega. – E-raha käsitlev direktiiv 2009/110/EÜ, milles nähti ette e-raha väljastamise ja tagastamise õigusraamistik ning viidi e-raha asutuste usaldatavusnõuete täitmise kord kooskõlla makseasutustele esitatavate nõuetega, mis tulenevad makseteenuste direktiivist. – Määruses (EÜ) nr 1781/2006 on sätestatud eeskirjad, mille kohaselt saadavad makseteenuste pakkujad kogu makseahela raames teavet maksja kohta, et hoida ära, uurida ja tuvastada rahapesu ja terrorismi rahastamist. Makseturul konkurentsi kahjustavat tegevust ei ole käsitletud üksnes õigusaktides, vaid ka mitmes ELi ja selle liikmesriikide tasandil algatatud konkurentsimenetluses. Kooskõla Euroopa Liidu muude põhimõtete ja eesmärkidega Ettepaneku eesmärgid on kooskõlas ELi muude tegevuspõhimõtete ja eesmärkidega. Esiteks aitab ettepanek parandada makseteenuste ning üldiselt võttes kõigi kaupade ja teenuste siseturu toimimist, kuna need valdkonnad vajavad uuenduslikke, tõhusaid ja turvalisi maksevahendeid. ELis majandustehingute tegemise lihtsustamine aitab saavutada strateegia „Euroopa 2020” üldisi eesmärke ja hoogustada majanduskasvu. Peale selle on algatus kooskõlas ELi poliitikaga sellistes valdkondades nagu isikuandmete kaitse, halduskaristused ning võitlus rahapesu ja terrorismi rahastamisega, eelkõige aga järgmisega: – Komisjoni seadusandlikud algatused seoses Euroopa digitaalse tegevuskavaga,[7] sealhulgas ettepanekud e-identimise ja e-tehingute õigusraamistiku[8] ning kogu Euroopa Liidus võrgu- ja infoturbe ühtlaselt kõrge taseme saavutamiseks vajalike meetmete kohta,[9] samuti digitaalse ühtse turu loomiseks vajaliku e-kaubandust ja internetipõhiseid teenuseid käsitleva teatise[10] prioriteedid. – Jõupingutused, mida komisjon teeb konkurentsi suurendamiseks, võrdsustades turuosaliste kohustusi, õigusi ja võimalusi ning lihtsustades piiriülest makseteenuste pakkumist. – Komisjoni seadusandlik algatus, mis käsitleb kaardipõhiste maksetehingute vahendustasusid ning teatavaid piiravaid äritegevuse eeskirju ja tavasid. Algatust töötatakse välja samal ajal ja tihedas seoses käesoleva ettepanekuga. – Direktiiv 2011/83/EÜ tarbija õiguste kohta,[11] mille eesmärk on edasi arendada ettevõtjate ja tarbijate vahelist toimivat siseturgu ning tasakaalustada kõrgetasemelise tarbijakaitse ja ettevõtete konkurentsivõime eesmärgid, nähes ette, et kaubandusettevõtjad tohivad võtta tasu makseviisi kasutamise eest ainult tegelike kulude ulatuses. 2. Konsulteerimine huvitatud isikutega ja mõju hindamine Konsulteerimine huvitatud isikutega 11. jaanuaril 2012 avaldas Euroopa Komisjon Euroopa kaardi-, interneti- ja mobiilimaksete turu integreerimist käsitleva rohelise raamatu,[12] millele järgnes ulatuslik avalik konsultatsioon. Komisjon sai rohkem kui 300 vastust väga erinevatelt sidusrühmadelt – ametiasutustelt, kodanikuühiskonna organisatsioonidelt, ettevõtete liitudelt ja eri valdkondades tegutsevatelt äriühingutelt. Palju märkusi, seisukohavõtte ja kaastöid saadi ka konsultatsiooniväliselt. Sidusrühmade tagasisidest[13] saadi palju asjakohast teavet uuemate sündmuste ja lisaks ka maksete raamistiku muutmise vajaduse kohta. Konsultatsiooni raames avalik ärakuulamine toimus 4. mail 2012. Sellel osales ligikaudu 350 huvitatud sidusrühma. 20. novembril 2012 võttis Euroopa Parlament vastu resolutsiooni „Euroopa integreerituma kaardi-, interneti- ja mobiilimaksete turu saavutamine”[14]. Resolutsioonis järeldatakse, et rohelises raamatus on eesmärgid ja integratsiooni takistavad tegurid sedastatud asjakohaselt ning kutsutakse üles tegema seadusandlikke algatusi kaardimaksete eri valdkondades. Samas manitsetakse ettevaatlikkusele seoses interneti- ja mobiilimaksetega, kuna need turud ei ole veel piisavalt arenenud. Lisaks esitati üleskutse reformida ühtse euromaksete piirkonna (SEPA) juhtimiskorraldust. Konsultatsiooni tulemused osutasid sellele, et Euroopa makseturu tõhususe parandamiseks ning konkurentsil, innovatsioonil ja turvalisusel põhineva maksekeskkonna edendamiseks tuleb regulatiivset raamistikku oluliselt muuta. Eksperdiarvamuste kasutamine Makseteenuste direktiivi ja siseturul tehtavaid piiriüleseid makseid käsitleva määruse läbivaatamise käigus ning kummagi õigusakti võimalikku muutmist silmas pidades on komisjon teinud täiendavat tööd, et koguda valdkonna kohta andmeid ja tagada eri sidusrühmade täielik kaasamine. Makseteenuste direktiivi ja siseturul tehtavaid piiriüleseid makseid käsitleva määruse mõju analüüsimisel toetus komisjon kahe välisuuringu tulemustele. Nende uuringute abil sai komisjon põhjaliku ülevaate makseteenuste direktiivi rakendamise majanduslikest ja õiguslikest tagajärgedest. Esimese uuringu teostas konsultatsiooniettevõte Tipik 2011. aastal. Selles on esitatud õiguslik analüüs selle kohta, kas 27 liikmesriigis on makseteenuste direktiiv üle võetud kooskõlas direktiiviga[15]. Teine uuring, mille koostasid ettevõtted London Economics ja iff koostöös ettevõttega PaySys, vältas kogu 2012. aasta. Selles analüüsiti makseteenuste direktiivi mõju siseturul pakutavatele makseteenustele ning ühenduses teostatavaid piiriüleseid makseid käsitleva määruse rakendamise mõju. Komisjoni maksete valdkonna nõuandekomiteede (maksete komitee, kuhu kuuluvad ELi liikmesriikide esindajad ja maksesüsteemide turu eksperdirühm, kuhu kuuluvad turuosaliste esindajad nii nõudluse kui ka pakkumise poolelt) kaudu koguti tagasisidet ka liikmesriikidelt ja turuosalistelt. Komisjon pidas konkreetsete küsimustes nõu ka muude sidusrühmadega. Mõjuhinnang Komisjon teostas ka mõjuhinnangu,[16] et analüüsida, millist mõju avaldab Euroopas integreeritud makseturu puudumine. Uuriti järgmisi probleemide põhjuseid: – Eeskirjade ebaühtlane kohaldamine liikmesriikides, kuna valikuvõimalusi on palju, kuid rakendamise kriteeriumid on väga üldised. Eelkõige tundub, et teatavad makseteenuste direktiivis sätestatud erandid on liiga üldised või turu arengut arvesse võttes aegunud ning et neid tõlgendatakse väga erinevalt. Reguleerimisalas esineb ka lünki seoses maksetega, mille üks osaline asub väljaspool EMPd, ning seoses kolmanda riigi vääringus tehtavate tehingutega. See põhjustab turgude killustatust, õiguslikku arbitraaži ja konkurentsimoonutusi. – Õiguslik vaakum valitseb selliste hiljuti asutatud internetipõhiste teenuseosutajate suhtes, kes kolmandast isikust teenuseosutajana pakuvad internetipanga põhist makse algatamist. Tegemist on elujõuliste ja kaardimaksest sageli odavamate makseteenustega, mis pakuvad huvi ka tarbijaile, kellel maksekaarti ei ole. Enamik sellistest teenuseosutajatest tegutseb maksevahendajana, kelle tegevus ei ole õiguslikult reguleeritud, kuna vahendatavat raha ei hoita ühelgi ajahetkel nende kontol. Õiguslik vaakum aga võib takistada innovatsiooni ja kahjustada turulepääsu tingimusi. – Eri makselahendustel (kaardi-, interneti- ja mobiilimaksed) puuduvad ühised standardid ja koostalitlusvõime. See probleemidering puudutab erineval määral eelkõige mitmesuguseid piiriüleste maksete aspekte. Probleemi võimendab ka ELi jaemaksete turu ebapiisav juhtimiskorraldus. – Liikmesriikide kaubandusettevõtjad kasutavad ühe ja sama makseviisi puhul erinevad tasude süsteeme. Umbes pooled ELi liikmesriigid lubavad maksete eest võtta lisatasu ja teine pool keelab seda, mis külvab segadust välismaal või internetis oste sooritavate tarbijate seas, ning põhjustab ebavõrdseid tingimusi. – Maksekaartide valdkonna piiravad äritegevuse eeskirjad ja tavad põhjustavad konkurentsimoonutusi. Eelkõige peetakse silmas mitmepoolseid vahendustasusid ning eeskirju, mis reguleerivad kaubandusettevõtjate valikuvõimalusi kaardimaksete aktsepteerimisel. Eespool kirjeldatud probleemid mõjutavad tarbijaid, kaubandusettevõtjaid, uusi makseteenuste pakkujaid ja kogu makseteenuste turgu. Mõjuhinnangus järeldati, et praeguse olukorra parandamiseks oleksid kõige paremad sellised poliitikavalikud, mis i) toetavad konkurentsipõhiste võrdsete tingimuste tekkimist turgu valitsevate ettevõtjate ning uute teenuseosutajate vahel kaardi-, interneti- ja mobiilimakseteenuse pakkumisel, ii) suurendavad tõhusust, läbipaistvust ja makseviiside valikut makseteenuste kasutajate (tarbijate ja kaubandusettevõtjate) jaoks ning iii) tagavad tarbija kõrgetasemelise kaitse. Seoses makseteenuste direktiiviga tuleks: – tugevdada ühtse euromaksete piirkonna valdkonnas võetavaid meetmeid ning võimaldada kõigil sidusrühmadel etendada aktiivsemat rolli jaemaksete poliitika kavandamisel ja elluviimisel (juhtimismeetmed); – edendada standardimist, tugevdades juhtimisraamistikku ja kasutades paremini Euroopa standardiorganisatsioone (standardimismeetmed); – tagada õiguskindlus kaardipõhiste maksete vahendustasude valdkonnas ning luua praeguste ja tulevaste maksekaardipõhiste maksealgatuste jaoks selgus küsimuses, milline on vastuvõetav ärimudel (vahendustasud); – kaotada kaardimaksete valdkonnas piiravad äritegevuse eeskirjad, mis põhjustavad turumoonutusi (vahendustasude alased täiendavad meetmed); – ühtlustada liikmesriikide poliitikat lisatasude küsimuses kooskõlas vahendustasusid käsitlevate reguleerivate otsustega (vahendustasude alased täiendavad meetmed); – sõnastada juurdepääsutingimused teabele, mis käsitleb vahendite olemasolu kolmandast isikust teenusepakkujatele, sealhulgas makse algatamise teenuse pakkujaile (makseteenuste direktiivi reguleerimisala); – kohandada õigusraamistiku reguleerimisala ja muuta see järjekindlamaks (makseteenuste direktiivi reguleerimisala); – parandada kehtiva makseteenuste direktiivi rakendamist (makseteenuste direktiivi täpsustamine); – õigusaktide muutmisel suurendada makseteenuse kasutajate õigusi ja kaitsta tarbijate õigusi (makseteenuste direktiivi reguleerimisala, vahendustasude alased täiendavad meetmed). Mõjuhindamiskomitee kuulas mõjuhinnangu ära 20. märtsil 2013 ja kiitis selle heaks. Komitee soovitusel tehti mõjuhinnangusse järgmisi muudatusi: – lisati makseteenuste direktiivi kiireloomulise küsimusena läbivaatamise ja mitmepoolsete vahendustasude õigusaktidega reguleerimise vajalikkuse põhjendus; – lihtsustati mõjude kirjeldust, jättes teksti põhiossa peamiste valikuvõimaluste mõju analüüsi ja paigutades vähem olulised küsimused ümber lisadesse, – parandati erinevate valikuvõimaluste ja pakmete omavahelise sõltuvuse kirjeldust. Enamikku poliitikameetmeid käsitlevaid ettepanekuid on käesolevas ettepanekus arvesse võetud. See puudutab eelkõige makseteenuste direktiivi eeskirjadega juba hõlmatud valdkondi, nagu kolmandast isikust makseteenuse pakkujate turulepääs, lisatasud ja makseasutusi käsitlevad eeskirjad. Muid meetmeid, eelkõige mitmepoolseid vahendustasusid ja kaasnevaid meetmed käsitletakse eraldi seadusandlikus algatuses, mis esitatakse samaaegselt. Teatavaid eespool kirjeldatud meetmeid (näiteks Euroopa standardiorganisatsioonide kaasamine ja SEPA juhtimine) tuleks rakendada mitte õigusakti, vaid muu vahendiga. Tugevdamist vajab SEPA praegune juhtimiskorraldus, sealhulgas roll, mida täidab tema ajutine kõrgem juhtorgan – nõukogu –, mis on komisjoni ja Euroopa Keskpanga kaaseesistumisel ametisse määratud esialgu kolmeks aastaks ja mille ülesanne on edendada sidusrühmade kaasamist SEPAsse. Selleks et parandada komisjoni ja Euroopa Keskpanga nõustamist SEPA suunitluse kindlaksmääramisel ning aidata kaasa liidus, eelkõige aga euroalal integreeritud, konkurentsivõimelise ja uuendusliku jaemaksete turu loomisele, tuleb täpsustada SEPA nõukogu pädevust, vaadata läbi selle koosseis ja tagada huvide parem tasakaal pakkumise ja nõudluse poolel. SEPA ülesannete, koosseisu, eesistumise ja juhtimiskorralduse küsimuste lahendamiseks teeb komisjon koostööd Euroopa Keskpangaga. 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG Õiguslik alus Käesolev ettepanek põhineb ELi toimimise lepingu artiklil 114. Subsidiaarsus ja proportsionaalsus ELi integreeritud elektrooniliste jaemaksete turg on kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 3 sätestatud siseturu eesmärgiga. Turgude integreerimisest on Euroopa kodanikel mitmeti kasu. Nii näiteks on kasulik makseteenuste pakkujate vahelise konkurentsi süvendamine. Makseteenuse kasutajatele, eelkõige tarbijatele, on valikuvõimaluste avardumine, innovatsiooni edenemine ja turvalisuse paranemine kasulik. Integreeritud makseturg lihtsustab piiriülest kaupade ja teenuste pakkumist ning aitab seeläbi luua tõeliselt ühtset turgu. Makseteenuste direktiivi põhjalik läbivaatamine on proportsionaalne praeguseks tekkinud probleemide suurusega. Direktiiv on endiselt üldiselt otstarbekohane, kuid ELi õigusraamistikku tuleb arendada käsikäes jaemaksete tehnoloogia ja ettevõtluse arenguga. Kuna põhimõtteid, eeskirju, menetlusi ja standardeid tuleb järjekindlalt kohaldada kõigis liikmesriikides, et tagada kõigile turuosalistele õiguskindlus ja võrdsed tingimused, on makseturu integreerimine võimalik vaid kogu ELi hõlmavat lähenemisviisi raames, võttes arvesse, et makseturg põhineb piiriülestel võrkudel. Arvestades turu praegust killustatust, ei ole riigisiseseid ja piiriüleseid kaupu ja teenuseid hõlmava integreeritud ja tõhusa makseturgu loomise eesmärki võimalik täita üksikute liikmesriikide meetmetega. Lähenemisviisiga arendatakse edasi ühtset euromaksete piirkonda (SEPA), mis on kooskõlas digitaalse tegevuskava ja eelkõige digitaalse ühtse turu loomisega. See aitab edendada tehnoloogilist innovatsiooni ning soodustab majanduskasvu ja töökohtade loomist, eelkõige e- ja m-kaubanduse valdkonnas. 4. MÕJU EELARVELE Direktiivi mõju eelarvele on esitatud ettepanekule lisatud finantsselgituses. 5. Lisateave Euroopa Majanduspiirkond Kavandatavas õigusaktis käsitletakse Euroopa Majanduspiirkonnaga seotud küsimust, mistõttu tuleks seda kohaldada ka Euroopa Majanduspiirkonnas. Selgitavad dokumendid Uue kavandatava direktiiviga kohandatakse olemasolevat direktiivi. Liikmesriikidele pannakse teatavaid uusi kohustusi, kuid jäetakse piisavalt kaalutlusõigust nende kohustuste (näiteks turvalisust käsitlevate sätete) ülevõtmisel siseriiklikku õigusesse. Seetõttu palutakse liikmesriikidel esitada ülevõtmismeetmeid selgitavaid dokumente, et komisjon saaks siseriiklikest meetmetest parema ülevaate ja teostada direktiivi nõuetekohase ülevõtmise järelevalvet. Ettepaneku üksikasjalik selgitus Järgnevalt esitatakse otsustusprotsessi seisukohalt vajalik lühikokkuvõte. Selles on antud ülevaade peamistest muudatustest võrreldes kehtetuks tunnistatava makseteenuste direktiiviga. Artikkel 2. Reguleerimisala. Tehakse ettepanek laiendada geograafilist reguleerimisala ja hõlmata muid vääringuid. Artikli 2 lõige 1. Kolmandate riikidega tehtavate maksetehingute puhul, kui vaid üks makseteenuse pakkuja asub Euroopa Liidus, kohaldatakse makseteenuste direktiivi läbipaistvust ja teabenõudeid käsitlevaid sätteid ainult maksetehingu Euroopa Liidus teostatava osa suhtes. Artikli 2 lõige 2. Kui praegu kohaldatakse makseteenuste direktiivi läbipaistvust ja teabenõudeid käsitlevaid sätteid ainult ELi vääringute suhtes, siis nüüd laiendatakse kohaldamist kõigile vääringutele. Artikkel 3. Reguleerimisalast väljaarvamine. Artiklis täpsustatakse ja ajakohastatakse nende maksetega seotud toimingute loetelu, mis on jäetud praeguse makseteenuste direktiivi reguleerimisalast välja. Artikli 3 punkt b. Kaubandusagentidele tehtud erandit on muudetud. Direktiivi kohaldatakse kaubandusagentide suhtes juhul, kui nad tegutsevad ainult maksja või makse saaja nimel, mitte aga nende mõlema nimel. E-kaubanduse platvormid kasutavad praeguses makseteenuste direktiivis ettenähtud erandit üha laialdasemalt nii müüja (makse saaja) kui ka ostja (maksja) nimel tehtavate maksetehingute suhtes. See aga vasta erandi eesmärgile, mistõttu tuleks erandit täpsustada. Artikli 3 punkt k. Piiratud võrkude suhtes kehtestatud erandit kasutatakse üha enam suure maksete mahu ning toodete ja teenuste valikuga suurte võrkude suhtes. See aga väljub erandi esialgse eesmärgi raamest, jätab paljud maksed reguleerivast raamistikust väljapoole ning seab reguleeritud turul osalejad halvemasse konkurentsiolukorda. Uus määratlus on kooskõlas direktiivi 2009/110/EÜ piiratud võrkude määratlusega ning peaks aitama selliseid riske vähendada. Artikli 3 lõige l. Täpsustatakse digitaalsele sisule ja telekommunikatsiooni vahenditega tehtavate tehingutele tehtud erandit, et seda kohaldataks üksnes elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste pakkujate (näiteks telekommunikatsioonioperaatorid) osutatavate makseteenuste suhtes. Erandit kohaldatakse kolmanda isiku loodud digitaalse sisu pakkumisel direktiivis sätestatud piirmäärade ulatuses. Uus määratlus peaks tagama pakkujatele võrdsed konkurentsitingimused ja parandama tarbijakaitset maksete valdkonnas. Artikli 3 punkt o jäetakse välja. Direktiivi rakendusalast olid välja arvatud pangaautomaaditeenused, mida pakuvad sõltumatud pangaautomaatide käitajad. Seetõttu hakati looma pangaautomaatide võrke, millest sularaha väljavõtmise eest nõuti tarbijailt suurt tasu. Ilmneb, et see säte on aidanud kaasa sellele, et pankadele kuuluvad pangaautomaatide võrgud on hakanud lõpetama lepingulisi suhteid teiste makseteenuse pakkujatega vaid selleks, et nad saaksid nõuda kõrgemaid tasusid otse tarbijatelt. Seetõttu tuleks erand välja jätta. Artikkel 9. Nõuded kaitsemeetmete kohta. Nõudeid muudetakse otstarbekamaks ja makseteenuste direktiivi alusel antud tegevusoaga makseasutustele esitatavaid kaitsenõuded ühtlustatakse. Eelkõige vähendatakse liikmesriikide võimalusi kaitsenõudeid kärpida ja vähendada võimalike kaitseviiside arvu. See aitab ühtlustada tingimusi ja parandada õiguskindlust. Artikkel 14. EBA pakutav Euroopa elektrooniline juurdepääsupunkt. Selleks et suurendada pädevalt asutuselt tegevusloa saanud või pädeva asutuse poolt registreeritud makseasutuste läbipaistvust, tuleks kogu liidu riiklikud registrid omavahel ühendada ning luua neile Euroopa elektrooniline juurdepääsupunkt. Artikkel 27. Tingimused. Pidades silmas, et liikmesriikidel on olnud halbu kogemusi (näiteks maksejõuetus) väikeste makseteenuse pakkujatega, kelle tegevuse maht ületas erandi tegemist võimaldavat piirmäära, laiendatakse võimalust kasutada väikeste makseasutuste puhul lihtsustatud korda. See suurendab selliste väikeste makseasutuste hulka, kelle suhtes lihtsustatud korda kohaldatakse. Eesmärk on õige tasakaalu leidmine, väga väikeste ettevõtete regulatiivse koormuse vähendamine ning makseteenuste kasutajate jaoks piisava kaitse pakkumine. Artikkel 29. Juurdepääs maksesüsteemidele. Artikliga muudetakse selgemaks maksesüsteemidele juurdepääsu tingimused. Täpsustatakse makseasutuste kaudset juurdepääsu maksesüsteemidele vastavalt direktiivile 98/26/EÜ (arvelduse lõplikkuse direktiiv), muutes juurdepääsutingimused sarnaseks väikestele krediidiasutustele võimaldatud tingimustele. Artikli 55 lõiked 3 ja 4. Kohaldatavad tasud. Eeskirjaga ühtlustatakse lisatasude võtmist vastavalt tarbija õigusi käsitlevale direktiivile 2011/83 ja komisjoni ettepanekule võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr [XX/XX/XX], mis käsitleb kaardipõhiste maksetehingute vahendustasusid. Viimase määruse ettepanek esitatakse samaaegselt käesoleva ettepanekuga. Kehtiv makseteenuste direktiiv, mis võimaldab kaubandusettevõtjal nõuda teatava makseviisi kasutamise eest maksjalt tasu, teha talle allahindlust või suunata teda muul viisil kasutama tõhusaimat makseviisi, nõudes samas liikmesriikidelt sellise lisatasu suuruse piiramist, on põhjustanud turul väga suurt mitmekesisust. 13 liikmesriiki on kasutanud direktiiviga ettenähtud võimalust keelata lisatasu võtmine. Liikmesriikide vahelised erinevused tekitavad probleeme ning ajavad segadusse nii kaubandusettevõtjaid kui ka tarbijaid, kes ostavad ja müüvad kaupu ja teenuseid piiriüleselt interneti kaudu. Lisatasu kehtestamise keeld on otseselt seotud kavaga kehtestada vahendustasu ülempiir eespool nimetatud kaardipõhiste tehingute vahendustasu määruse ettepanekuga. Kuna tasu, mida kaubandusettevõtja tasub pangale, vähendatakse oluliselt, ei ole enam põhjendatud lisatasu nõudmine selliste kaartide puhul, mille suhtes kohaldatakse mitmepoolset vahendustasu. Selliste kaartide osakaal jaemaksekaartide turust on üle 95 %. Kavandatud eeskirjad aitavad seega parandada kaardiga maksvate tarbijate olukorda kogu liidus ja edendavad sularahamaksete asemel maksekaartide kasutamist. Mis puudutab kaarte, mille suhtes vastavalt eespool nimetatud kaardipõhiste tehingute vahendustasu määruse ettepanekule vahendustasu ei kohaldata (ettevõtete kaardid ja kolme osapoolega süsteemi raames kasutatavad kaardid), siis nende kasutamise eest lubatakse endiselt võtta lisatasu vastavalt tegelikele kuludele, võttes nõuetekohaselt arvesse direktiivi 2011/83. Artiklid 65 ja 66. Makseteenuse pakkuja ja maksja vastutus autoriseerimata maksetehingu korral. Kavandatud muudatustega muudetakse otstarbekamaks ja ühtlustatakse autoriseerimata tehingute eest tekkiva vastutuse eeskirju ning tagatakse kasutajate õigustatud huvide parem kaitsmine. Nähakse ette, et autoriseerimata maksetehingu korral makseteenuse kasutaja makstava tasu ülemmäär on 50 eurot senise 150 euro asemel, välja arvatud pettuse ja tõsise hooletuse korral. Lisaks sätestatakse, et makse hilinemine tingimata ei tingi tagasimakse tegemist. Artikkel 67. Tagasimaksed makse saaja poolt või kaudu algatatud maksetehingute puhul Kooskõlas SEPA otsekorralduste reeglistikuga nähakse ette, et otsekorraldusega tehtud makse puhul on õigus saada tagasimakse juhul, kui teenuseid ei ole veel osutatud või kaup ei ole ära tarbitud. Praegu kohaldatakse otsekorraldusega maksete puhul tehtavate tagasimaksete suhtes erinevaid eeskirju sõltuvalt sellest, kas makse on eelnevalt autoriseeritud, makse summa on eeldatavast summast suurem või on kokku lepitud täiendavates õigustes. Artikkel 85. Turvameetmed. Ettepaneku lähenemisviis turva- ja autentimisküsimustele põhineb komisjoni ettepanekul võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv võrgu- ja infoturbe kohta. I–V jaotis ja I lisa punkt 7. Maksekontole juurdepääsu võimaldavate uute teenuste ja makseteenuse pakkujate hõlmamine. Kui maksja ega makse saaja raha ei hoita ühelgi hetkel sellise pakkuja kontol, siis praegust makseteenuste direktiivi nende suhtes ei kohaldata. Tegemist on kolmandast isikust teenusepakkujatega, kelle tegevust praeguste õigusaktidega ei reguleerita, kuigi nende teenused ja tegevus on kasulikud. See tekitab probleeme turvalisuse, isikuandmete kaitse ja vastutuse valdkonnas. Ettepaneku kohaselt laiendatakse makseteenuste direktiivi kohaldamist ka internetipanganduse raames makse algatamise teenust pakkuvatele kolmandatest isikutest teenusepakkujatele (I lisa punkt 7). Sellega soodustatakse internetis uute odavate e-makse lahenduste pakkumist, tagades asjakohase turvalisuse, isikuandmete kaitse ja vastutuse. Selleks et kolmandast isikust teenusepakkuja saaks õiguse pakkuda makse algatamise teenust, peab ta taotlema tegevusluba või enda registreerimist, ning alluma makseasutuste üle teostatavale järelevalvele (II jagu). Sarnaselt teistele makseteenuse pakkujatele kohaldatakse ka nende suhtes ühtlustatud õigusi ja kohustusi, eelkõige turvanõudeid (artiklid 85 ja 86). Ettepanek käsitleb kontoteabele juurdepääsu tingimusi (artikkel 58), autentimisnõudeid (artikkel 87), tehingute korrigeerimist (artiklid 63 ja 64) ja vastutuse tasakaalustamist (artiklid 65 ja 66). Uutele makseteenuste pakkujatele on uus kord kasulik sõltumata sellest, kas maksja või makse saaja raha hoitakse mõnel hetkel nende kontol või mitte. 6. peatükk. Kohtuvälised kaebuste esitamise ja kahju hüvitamise menetlused vaidluste lahendamiseks. Peatüki eesmärk on tagada direktiivi tulemuslik täitmine. Meetmetega ajakohastatakse kohtuvälise kaebuste ja kahju hüvitamise korda ning karistusi. Artikkel 92. Karistused. Sarnaselt finantsteenuste sektorit käsitlevatele muudele hiljutistele ettepanekutele kohustatakse liikmesriike ühtlustama halduskaristusi, looma võimaluse direktiivi rikkumise eest kohaldada asjakohaseid haldusmeetmeid ja -karistusi ning tagama karistuste nõuetekohase kohaldamise. Euroopa Pangandusjärelevalve. Direktiivi mitmes valdkonnas on EBA rolliks aidata kaasa järelevalve ühtsuse ja järjepidevuse tagamisele (kooskõlas määrusega (EL) nr 1093/2010). Eelkõige tuleb EBA-l välja töötada mitme valdkonna suunised ja regulatiivsete tehniliste standardite eelnõud, millega muu hulgas muudetakse selgemaks mitmes liikmesriigis tegutsevatele makseasutustele tegevusloa andmise eeskirju ja tagatakse asjakohaste turvanõuete kehtestamine. 2013/0264 (COD) Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV makseteenuste kohta siseturul, direktiivide 2002/65/EÜ, 2013/36/EL ja 2009/110/EÜ muutmise ning direktiivi 2007/64/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 114, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele, võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[17], võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust,[18] olles konsulteerinud Euroopa andmekaitseinspektoriga, toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning arvestades järgmist: (1) Maksete valdkonna õigusraamistik, mis koosneb eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivist 2007/64/EÜ,[19]Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusest (EÜ) nr 924/2009,[20]Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivist 2009/110/EÜ[21] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusest (EL) nr 260/2012,[22] on oluliselt kaasa aidanud Euroopa jaemaksete turu integreerimisele. Makseteenuste õigusraamistikku täiendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2011/83/EL,[23] millega konkreetselt piirati jaemüüjate võimalusi võtta klientidelt lisatasu teatavate maksevahendite kasutamise eest. (2) Direktiiv 2007/64/EÜ võeti vastu 2007. aasta detsembris vastavalt komisjoni 2005. aasta detsembri ettepanekule. Sellest ajast peale on jaemaksete turul toimunud märkimisväärseid tehnilisi uuendusi, elektrooniliste ja mobiilimaksete hulk on järsult tõusnud ning turule on jõudnud uut liiki makseteenuseid. (3) Euroopa Liidu makseteenuste õigusraamistiku läbivaatamise tulemusel, eelkõige direktiivi 2007/64/EÜ mõju analüüsi ning Euroopa kaardi-, interneti- ja mobiilimaksete turu koordineerimist käsitleva komisjoni rohelise raamatu[24] üle toimunud arutelu käigus selgus, et selline areng on tekitanud olulisi õiguslikke probleeme. Makseturg, eelkõige kaardi-, interneti- ja mobiilimaksed, on suures osas endiselt riigiti killustatud. Paljud uuenduslikud maksetooteid ja -teenuseid ei kuulu osaliselt või täielikult direktiivi 2007/64/EÜ reguleerimisalasse. Lisaks on direktiivi 2007/64/EÜ reguleerimisala turu arengut silmas pidades mõnel juhul jäänud liiga ebamääraseks ja üldiseks või on lihtsalt aegunud. See puudutab eriti direktiivi reguleerimisalast välja jäänud teatavaid maksete elemente, mida üldeeskirjadega ei reguleerita. See on põhjustanud õiguslikku ebakindlust, potentsiaalseid turvariske makseahelas ja teatavates valdkondades ka puudulikku tarbijakaitset. Uuenduslike, hõlpsalt kasutatavate ning tarbijate ja jaemüüjate seisukohalt tõhusate, mugavate ja turvaliste üleliiduliste makseviiside levik on olnud vaevaline. (4) Digitaalse majanduse arengut silmas pidades on eriti oluline elektrooniliste maksete turg integreerida, et tarbijad, jaemüüjad ja teised turuosalised saaksid täielikult kasu ELi siseturu eelistest. (5) Uued eeskirjad võimaldaksid täita õiguslikud tühikud, suurendada õiguslikku selgust ning tagaksid, et õiguslikku raamistikku kohaldatakse kogu Euroopa Liidus järjepidevalt. Tuleb võrdsustada turul juba olevate ning turule tulevate ettevõtjate tegevustingimused, soodustada uute makseviiside turu laienemist ning tagada kõrgetasemeline tarbijakaitse kogu liidu makseteenuste kasutajatele. See peaks aitama kaasa kulude ja hindade langusele makseteenuste kasutajate jaoks ning suurendama makseteenuste valikut ja läbipaistvust. (6) Kuna elektroonilised maksed on tehniliselt keerulised ning kogu maailmas kasvab elektrooniliste maksete maht ja luuakse uut liiki makseteenuseid, on viimastel aastatel suurenenud elektrooniliste maksetega seotud turvariskid. Kuna makseteenuste turu ladusaks toimimiseks peavad makseteenused olema turvalised ja ohutud, tuleb makseteenuste kasutajaid piisavalt kaitsta selliste ohtude eest. Makseteenused on majandus- ja ühiskonnaelu toimimise seisukohalt hädavajalikud. Seetõttu käsitatakse makseteenuste pakkujaid (näiteks krediidiasutusi) turuosalistena vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi [pls insert number of NIS Directive after adoption][25] artikli 3 lõikele 8. (7) Lisaks direktiivis [pls insert number of NIS Directive after adoption] ette nähtud üldistele meetmetele, mis võetakse liikmesriikide tasandil, tuleks maksetehingutega seotud turvariske käsitleda ka makseteenuste pakkujate tasandil. Makseteenuse pakkujate turbemeetmed peavad olema proportsionaalsed turvariskidega. Selleks et tagada, et makseteenuste pakkujad esitavad pädevatele asutustele igal aastal ajakohastatud teavet oma turvariskide ning nendega seoses võetud (täiendavate) meetmete kohta, tuleks luua korrapärase aruandluse mehhanism. Selleks et minimeerida teiste pakkujate ja maksesüsteemide kahjustamise, näiteks maksesüsteemi tegevuses suurte häirete põhjustamise ning makseteenuse kasutajatele kahju tekitamise ohtu, on oluline kohustada makseteenuse pakkujad teatama suurematest turvaintsidentidest põhjendamatu viivituseta Euroopa Pangandusjärelevalvele. (8) Makseteenuste õigusraamistiku läbivaatamise tulemusel võetakse vastu uus Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr XX/XX/XX[26]. Nimetatud määrusega kehtestatakse kõigi erakliendi deebet- ja krediitkaarditehingute ning nende tehingute põhjal tehtud elektrooniliste ja mobiilimaksete eest võetavate kahe- ja mitmepoolsete vahendustasude kindlaksmääramise eeskirjad ning piiratakse teatavate äritegevuse eeskirjade kohaldamist kaardimaksete suhtes. Määrusega kiirendatakse kaardimaksete turu tegelikku integreerimist. (9) Et vältida tarbijate huvide kahjustamist liikmesriikide lähenemisviiside lahknemise tõttu, tuleks direktiiviga makseteenuse pakkujate suhtes kehtestatud läbipaistvus- ja teabenõudesätteid kohaldada ka selliste tehingute puhul, kus maksja või makse saaja makseteenuse pakkuja asub Euroopa Majanduspiirkonnas (edaspidi „EMP”), kuid teine makseteenuse pakkuja asub sellest väljaspool. Samuti on asjakohane läbipaistvus- ja teabenõudeid laiendada EMPs asuvate makseteenuste pakkujate vahelistele tehingutele olenemata tehingu vääringust. (10) Makseteenuste määratlus peaks olema tehnoloogiliselt neutraalne ning võimaldama uut tüüpi makseteenuste arendamist, tagades olemasolevatele ja uutele makseteenuse pakkujatele võrdsed tegevustingimused. (11) Liikmesriigid rakendavad väga erinevalt erandit, mis on direktiiviga 2007/64/EÜ ette nähtud maksja või makse saaja nimel kaubandusagendi vahendusel tehtavatele maksetehingutele. Teatavates liikmesriikides kehtib erand selliste e-kaubanduse platvormide suhtes, mis tegutsevad vahendajana üksikostja ja müüja nimel, ilma et need reaalselt saaksid pidada läbirääkimisi ning sõlmida kaupade ja teenuste ostu- ja müügitehinguid. Selline lähenemisviis ületab erandi ettenähtud piire ja võib suurendada ohtusid tarbijate jaoks, kuna selliste teenusepakkujate suhtes ei kehti õigusraamistikuga pakutav kaitse. Kohaldamiserinevused moonutavad ka konkurentsi makseturul. Probleemi lahendamiseks tuleks määratlust muuta täpsemaks ja selgemaks. (12) Turu kohta saadud andmetest nähtub, et piiratud võrgu suhtes kehtestatud erandit kasutatakse sageli väga suurte maksemahtude ja summade suhtes ning selle alusel pakutakse tarbijatele sadu või tuhandeid erinevaid tooteid ja teenuseid. See aga ei ole kooskõlas direktiivis 2007/64/EÜ piiratud võrgu jaoks ettenähtud erandi eesmärgiga. See vähendab makseteenuse turvalisust kasutajate, eelkõige tarbijate jaoks, jätab nad ilma õiguskaitsest ning on selgelt ebasoodne reguleeritud turul osalejatele. Ohtude vähendamiseks tuleb täpsustada piiratud võrgu kirjeldust kooskõlas direktiiviga 2009/110/EÜ. Makseviisi tuleks pidada piiratud võrgus kasutatavaks, kui seda saab kasutada kaupade ja teenuste ostmiseks ainult teatavas kaupluses või kauplusteketis või piiratud valiku kaupade või teenuste ostmiseks, olenemata müügipunkti geograafilisest asukohast. Selline makseviis võib olla kaupluste kliendikaart, tanklakaart, liikmekaart, ühistranspordikaart, toidutalong ja mõne teenuse kasutamise talong. Neist osa on ette nähtud konkreetse maksu- või tööjõualaste õigusaktidega ning neid kasutatakse sotsiaalvaldkonna õigusaktides sätestatud eesmärkide saavutamiseks. Kui selline sihtotstarbeline makseviis muutub üldkasutatavaks makseviisiks, ei tohiks enam kohaldada erandit, millega selline makseviis arvatakse käesoleva direktiivi kohaldamisalast välja. Makseviise, mida kasutatakse ostu sooritamiseks loetletud ettevõtjate kauplustes, ei tohiks käesoleva direktiivi reguleerimisalast välja jätta, kuna sellised makseviisid on tavaliselt välja töötatud teenusepakkujate võrkude jaoks, mis veel kasvavad. Koos selle erandi kohaldamisega tuleks võimalike makseteenuse pakkujaile kehtestada piiratud võrgu määratlusele vastavast tegevusest teatamise kohustus. (13) Direktiivi 2007/64/EÜ reguleerimisalast on välja jäänud teatavad telekommunikatsiooni- ja infotehnoloogia seadmetega sooritatavad maksetehingud, mille puhul võrguoperaator ei toimi üksnes vahendajana digitaalsete kaupade ja teenuste tarnimisel, vaid loob nende kaupade ja teenuste puhul ka lisaväärtust. See erand võimaldab näiteks telefonihelinate ja tasuliste SMS-teenuste arve esitamist operaatori kaudu ja ostu maksumuse lisamist telefoniarvele, mis aitab arendada uusi madala maksumusega digitaalse sisu müügil põhinevaid ärimudeleid. Turu kohta saadud andmetest ei nähtu, et see makseviis, mida tarbijad väiksemate maksete tegemisel usaldavad, oleks arenenud üldiseks maksevahendusteenuseks. Erandi praegune sõnastus on ähmane ja liikmesriigid rakendavad seda erinevalt. Seetõttu puudub ettevõtjatel ja tarbijatel õiguskindlus ning mõnel juhul on erand direktiivi 2007/64/EÜ kohaldamisest tehtud ka muudele maksevahendusteenustele. Seepärast on asjakohane kõnealuse direktiivi reguleerimisala piirata. Erand peaks piirduma mikromaksetega digitaalse sisu eest nagu helinad, taustapildid, muusika, mängud, videod ja rakendused. Erandit tuleks kohaldada ainult selliste makseteenuste suhtes, mida osutatakse elektroonilise side teenuste (st asjaomase ettevõtja põhitegevusala) suhtes kõrvalteenusena. (14) Direktiivi 2007/64/EÜ rakendusalast on välja arvatud ka makseteenused, mida pakuvad pankadest ja muudest makseteenuse pakkujatest sõltumatud pangaautomaatide käitajad. Erand nähti ette selleks, et stimuleerida paigaldama pangaautomaate äärealadele ja madala asustustihedusega aladele. Selleks võimaldati paigaldajail võtta lisatasu lisaks tasule, mida nõuab kaardi väljaandnud makseteenuse pakkuja. Säte ei ole mõeldud selleks, et seda kasutaksid pangaautomaatide käitajad, kelle võrku kuulub sadu või isegi tuhandeid pangaautomaate ühes või mitmes liikmesriigis. Seetõttu jääb kõnealune direktiiv kohaldamata üha suurema osa pangaautomaatide turu osa suhtes, ja see nõrgendab tarbijakaitset. Lisaks annab see olemasolevatele pangaautomaatide käitajaile tõuke ärimudel ümber korraldada, lõpetada tavapärased lepingud makseteenuse pakkujatega ja hakata nõudma kõrgemat tasu otse tarbijailt. Seetõttu tuleks erand välja jätta. (15) Teenusepakkujad, kes soovivad kasutada direktiivi 2007/64/EÜ kohast erandit, ei pea sageli ametiasutustega nõu küsimuses, kas nende tegevuse suhtes kehtib direktiiviga võimaldatud erand, ning lähtuvad omaenda hinnangust. Tundub, et makseteenuse pakkujad on mõningaid erandeid kasutanud oma ärimudeli ümberkujundamiseks selliselt, et nende pakutavad makseteenused jääksid direktiivi reguleerimisalast välja. See aga suurendab makseteenuse kasutajate jaoks riske ja seab siseturul makseteenuse pakkujad ebavõrdsesse olukorda. Seetõttu tuleks teenusepakkujaid kohustada teatama teatavast tegevusest pädevatele asutustele, et tagada eeskirjade järjekindel tõlgendamine kogu siseturul. (16) On oluline kohustada potentsiaalseid makseteenuse pakkujaid teatama oma kavatsusest hakata teenusteid osutama piiratud võrgu kaudu, kui maksetehingute maht ületab teatava künnise. Pädevate asutuste poolne analüüs ja nende põhjendatud otsus küsimuses, kas kõnealust tegevust võib pidada tegevuseks piiratud võrgus, peaks põhinema artikli 3 punktis k sätestatud kriteeriumidel. (17) Uued eeskirjad peaksid lähtuma direktiivi 2007/64/EÜ lähenemisviisist ning hõlmama iga liiki elektroonilisi makseteenuseid. Seetõttu ei ole ka nüüd kohane kohaldada seda teenuste suhtes, mille puhul raha kantakse üle maksjalt makse saajale või veetakse seda üksnes pangatähtedes ja müntides või kui ülekanne põhineb pabertšekil, pabervekslil, paberlihtvekslil või muul makseviisil või makseteenuse pakkuja või muu isiku antud paberil maksetähikul või -kaardil, millega antakse raha makse saaja käsutusse. (18) Pärast direktiivi 2007/64/EÜ vastuvõtmist on tekkinud uut liiki makseteenuseid eelkõige internetimaksete valdkonnas. Eelkõige on esile kerkinud kolmandast isikust teenusepakkujad, kes pakuvad tarbijatele ja kaubandusettevõtjatele nn makse algatamise teenust, kusjuures ülekantav raha ei lähe sageli selliste teenuste pakkuja käsutusse. Need teenused aitavad teha e‑kaubanduse makseid, luues tarkvaralise silla kaubandusettevõtja veebisaidi ja tarbija internetipanga platvormi vahel, võimaldades algatada internetimakseid kreedit- ja otsekorralduste alusel. Kolmandast isikust teenusepakkujad pakuvad nii kaubandusettevõtjate kui ka tarbijate jaoks kaardimaksest odavamat makseteenust, mis võimaldab sooritada interneti teel sisseoste ka neil tarbijail, kellel krediitkaarti ei ole. Kuna aga kolmandast isikust teenusepakkujate suhtes direktiivi 2007/64/EÜ ei kohaldata, ei tarvitse nad olla pädeva asutuse järelevalve all ega järgida direktiivi 2007/64/EÜ. See tekitab mitmesuguseid õiguslikke probleeme näiteks tarbijakaitse, turvalisuse ja vastutuse, konkurentsi ning isikuandmete kaitse valdkonnas. Seepärast tuleks neid probleeme reguleerida uute eeskirjadega. (19) Rahasiire on lihtne makseteenus, mis tavaliselt põhineb sularahal, mille maksja annab makseteenuse pakkujale, kes maksab (nt sidevõrgu kaudu) makse saajale või teisele makseteenuse pakkujale, kes tegutseb makse saaja nimel. Mõnes liikmesriigis osutavad supermarketid, kaubandusettevõtjad ja teised jaekaubanduse ettevõtjad avalikkusele sarnast teenust, mis võimaldab maksta kommunaalteenuste arveid ja teisi tavapäraseid majapidamise kuluarveid. Sellist arvete maksmise teenust tuleks käsitada rahasiirdena, kui pädevad asutused ei käsita seda tegevust mõne muu makseteenusena. (20) On vaja määratleda selliste makseteenuse pakkujate kategooriad, kellel on õigus pakkuda makseteenuseid kogu liidus, nimelt krediidiasutused, kes võtavad oma kasutajatelt vastu hoiuseid, mida saab kasutada maksetehingu rahastamiseks, ja kelle suhtes tuleks jätkuvalt kohaldada usaldatavusnõudeid Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2013/36/EÜ[27]alusel, ning e-raha asutused, kes annavad välja e-raha, mida saab kasutada maksetehingu rahastamiseks, ja kelle suhtes tuleks jätkuvalt kohaldada usaldatavusnõudeid Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/110/EÜ alusel, ning makse- ja postižiiroasutused, kellel on selleks õigus siseriiklike õigusaktide alusel. (21) Käesoleva direktiiviga tuleks sätestada eeskirjad, mis käsitlevad maksetehingu täitmist, kui raha on e-raha direktiivi 2009/110/EÜ tähenduses. Käesolev direktiiv ei peaks siiski reguleerima e‑raha väljastamist ega muutma kõnealuse direktiiviga sätestatud e-raha asutuste usaldatavusnõudeid. Seetõttu ei tohiks makseasutustel olla lubatud e-raha väljastada. (22) Direktiiviga 2007/64/EÜ kehtestati usaldatavusnõuete täitmise kord, mille raames nähti ette ühtne tegevusluba kõigile makseteenuse pakkujaile, kes ei ole seotud hoiuste vastuvõtmise ega e-raha väljastamisega. Seetõttu nähti direktiiviga 2007/64/EÜ ette uus makseteenuse pakkujate kategooria – makseasutus –, kes on selline juriidiline isik, kes ei kuulu ühtegi olemasolevasse kategooriasse, ja nähti ette sellistele asutustele kõikjal liidus makseteenuse osutamiseks tegevusloa andmine rangete ja kõikehõlmavate tingimuste alusel. Seega peaksid kõikjal liidus kehtima selliste teenuste suhtes samad tingimused. (23) Makseasutusele tegevusloa andmise ja selle kehtimise tingimused ei ole oluliselt muutunud. Sarnaselt direktiivile 2007/64/EÜ kuuluvad tingimuste hulka usaldatavusnõuded, mis on proportsionaalsed nende asutuste äritegevusega seotud operatsiooni- ja finantsriskidega. Sellega seoses on vaja kindlat korda, mille kohaselt nõutakse algkapitali kombineerituna pideva tegevuspõhise kapitaliga ja mille võiks põhjalikumalt välja töötada sobival ajal, sõltuvalt turu vajadustest. Kuna makseteenuseid on mitmesuguseid, peaks käesoleva direktiivi kohaselt olema lubatud erinevad meetodid koos järelevalveasutuse teatava kaalutlusõigusega, tagamaks, et sarnaseid riske käsitletakse samal viisil kõigi makseteenuste pakkujate puhul. Makseasutustele kehtestatud nõuded peaksid kajastama asjaolu, et makseasutused tegelevad rohkem spetsialiseerunud ja piiratud tegevusvaldkonnas ning seega on nende riskid kitsamad, nähtavamad ja paremini kontrollitavad kui krediidiasutuste riskid, kelle tegevusvaldkond on laiem. Eelkõige tuleks keelata makseasutustel võtta kasutajatelt vastu hoiuseid ning lubada makseteenuse kasutajatelt saadud raha kasutamist vaid makseteenuse osutamiseks. Usaldatavusnõuded, sealhulgas nõutav algkapital peaks olema kooskõlas makseasutuse pakutava makseteenusega seotud riskidega. Teenuseid, mille raames kontot ei pakuta, vaid üksnes võimaldatakse juurdepääsu maksekontole, tuleks käsitada algkapitali suhtes keskmise riskitasemega teenustena. (24) Tuleks sätestada, et klientide raha tuleb hoida eraldi makseasutuse rahast, mis on ette nähtud muuks äritegevuseks. Siiski tundub, et kaitsenõudeid on vaja ainult juhul, kui makseasutuse klientide raha hoitakse makseasutuse kontol. Makseasutuste suhtes tuleks kohaldada ka tõhusaid rahapesu ja terrorismi rahastamise vastaseid nõudeid. (25) Käesoleva direktiiviga ei tohiks muuta makseasutuste raamatupidamise aastaaruande ja konsolideeritud aastaaruande esitamise ja auditeerimise kohustust. Makseasutused peaksid koostama raamatupidamise aastaaruande ja konsolideeritud aastaaruande vastavalt nõukogu direktiivile 78/660/EMÜ[28] ja, kui see on asjakohane, nõukogu direktiivile 83/349/EMÜ[29] ja 86/635/EMÜ[30]. Raamatupidamise aastaaruandeid ja konsolideeritud aruandeid tuleks auditeerida, välja arvatud juhul, kui makseasutus on sellest kohustusest vabastatud direktiivi 78/660/EMÜ ning, kui see on asjakohane, direktiivide 83/349/EMÜ ja 86/635/EMÜ kohaselt. (26) Tehnoloogia arengu tõttu on viimastel aastatel tekkinud ka mitmesuguseid täiendavaid teenuseid, näiteks kontoteabe teenus või kontoteabe koondvaate teenus. Käesolevat direktiivi tuleks kohaldada ka selliste teenuste suhtes, et anda tarbijatele piisavat kaitset ja õiguskindlust nende staatuse suhtes. (27) Makseteenuse pakkujail, kes osutavad ühte või mitut direktiivis loetletud makseteenust, peaksid igal juhul olema maksekontod, mida kasutatakse ainult maksetehingute tegemiseks. Selleks et makseasutus saaks makseteenuseid osutada, peab tal olema juurdepääs maksekontole. Liikmesriigid peaksid tagama, et juurdepääsu võimaldataks proportsionaalselt selle õigustatud eesmärgiga, milleks juurdepääsu vajatakse. (28) Käesolev direktiiv peaks reguleerima ainult makseasutuste sellist laenuandmistegevust (krediidiliinide rahastamist ja krediitkaartide väljaandmist), mis on tihedalt seotud makseteenustega. Üksnes juhul, kui makseasutus annab laenu makseteenuste hõlbustamise eesmärgil ja selline laen on lühiajaline ning antud mitte pikemaks tähtajaks kui 12 kuuks, sealhulgas vaba tagasimaksega laenud, on asjakohane lubada makseasutustel anda selliseid laene nende piiriülese tegevuse tõttu, tingimusel et laenu refinantseeritakse peamiselt makseasutuse omavahenditest, samuti kapitaliturgudelt saadud rahaga, kuid mitte rahaga, mida makseasutus hoiab klientide nimel makseteenuste osutamiseks. Eeltoodu ei tohiks piirata Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/48/EÜ[31] ega muude asjakohaste liidu ja siseriiklike õigusaktide kohaldamist, mis käsitlevad selliseid tarbijatele laenu andmise tingimusi, mida ei ühtlustata käesoleva direktiiviga. (29) Makseasutustele tegevusloa andmise ning kontrollimise ja tegevusloa kehtetuks tunnistamise üle otsustamise eest vastutavate pädevate riiklike asutuste vaheline koostöö on üldjoontes toiminud hästi. Sellest hoolimata tuleb juhtudel, kui tegevusloa saanud makseasutus soovib kasutada asutamisõigust ja teenuste osutamise vabadust ning osutada makseteenuseid ka muus liikmesriigis kui päritoluliikmesriik, tuleks tugevdada pädevate asutuste vahelist teabevahetust seoses tegevusloa andmisega. Koostööd tuleks tihendada ka direktiivi ühtse kohaldamise ja tõlgendamise huvides. Euroopa Pangandusjärelevalvel tuleks paluda koostada koostöö ja andmevahetuse suunised. (30) Selleks et suurendada pädevalt asutuselt tegevusloa saanud või pädeva asutuse poolt registreeritud makseasutuste ning nende agentide ja filiaalide läbipaistvust, tuleks luua Euroopa Pangandusjärelevalve veebiportaal, mis ühendab omavahel riiklikud registrid ning täidab Euroopa elektroonilise juurdepääsupunkti rolli. Selle eesmärk on soodustada pädevate asutuste koostööd. (31) Parandada tuleks täpse, ajakohastatud teabe kättesaadavust, kohustades makseasutusi teavitama oma päritoluliikmesriigi pädevat asutust viivitamata mis tahes muudatustest, mis mõjutavad seoses tegevuslubadega esitatud andmete ja tõendite õigsust, sealhulgas täiendavad agendid, filiaalid ja üksused, kellele on tegevus edasi antud. Pädevad asutused peaksid kahtluse korral kontrollima, kas saadud teave on õige. (32) Käesolevas direktiivis esitatakse minimaalne loetelu neist volitustest, mis pädevatel asutustel peaksid olema makseasutuste üle järelevalve teostamiseks. Nende volituste kasutamisel tuleb lähtuda põhiõigustest, sealhulgas õigusest eraelu puutumatusele. Kuna nende volituste kasutamine võib tõsiselt riivata õigust kodu, era- ja perekonnaelu puutumatusele ning sõnumite saladust, peaksid liikmesriigid kehtestama piisavad ja tõhusad kaitsemeetmed kuritarvitamise ja omavoli vastu, näiteks kehtestades nõude taotleda eelnev luba asjaomase liikmesriigi õigusasutuselt. (33) Oluline on tagada, et kõigi isikute suhtes, kes osutavad rahasiirdeteenust, kehtivad teatavad minimaalsed õiguslikud ja regulatiivsed nõuded. Seega on soovitav kehtestada nõue registreerida rahasiirdeteenust pakkuvate isikute nimi ja asukoht. See hõlmab ka isikuid, kes ei vasta kõigile makseasutuse tegevusloa saamiseks kehtestatud tingimustele. Selline lähenemisviis on kooskõlas rahapesuvastase töökonna VI erisoovituses esitatud põhimõttega, mille kohaselt tuleb rakendada süsteem, mille puhul käsitatakse makseteenuse pakkujat makseasutusena ka juhul, kui ta ei vasta kõigile kõnealuses soovituses loetletud tingimustele. Selleks peaksid liikmesriigid kandma need isikud makseasutuste registrisse, kohaldamata nende suhtes kõiki tegevusloa andmise tingimusi. Erandi tegemise võimaluse suhtes on siiski väga oluline kohaldada rangeid, maksetehingute mahuga seotud nõudeid. Erandit kasutavatel makseasutustel ei peaks olema ei asutamisõigust ega teenuste osutamise vabadust, samuti ei tohiks nad maksesüsteemi liikmena neid õigusi kaudselt kasutada. (34) Juurdepääs maksesüsteemide tehnilise infrastruktuuri teenustele on oluline iga makseteenuse pakkuja jaoks. Sellise juurdepääsu suhtes tuleks siiski kohaldada asjakohaseid nõudeid nende süsteemide terviklikkuse ja stabiilsuse tagamiseks. Makseteenuse pakkuja, kes taotleb maksesüsteemis osalemise võimalust, peaks maksesüsteemis osalejatele tõendama, et tema sisekorraldus on piisavalt kindel igasuguste riskide tõrjumiseks. Tavaliselt hõlmavad need maksesüsteemid näiteks nelja osapoolega maksekaardisüsteeme ning suuremahulisi maksete vahendamise süsteeme, millega täidetakse kreeditkorraldusi ja otsekorraldusi. Tegevusloa saanud makseteenuse pakkujate erinevate kategooriate võrdse kohtlemise tagamiseks kõikjal liidus vastavalt nende tegevusloa tingimustele on vaja selgitada eeskirju, mis käsitlevad juurdepääsu makseteenuste osutamisele ja maksesüsteemidele. (35) Sätestada tuleks tegevusloa saanud makseasutuste ja krediidiasutuste mittediskrimineeriv kohtlemine, et kõik siseturul konkureerivad makseteenuse pakkujad saaksid võrdsetel tingimustel kasutada nende maksesüsteemide tehnilise infrastruktuuri teenuseid. Kuna tegevusloa saanud makseteenuse pakkujate ja käesoleva direktiivi või direktiivi 2009/110/EÜ artikli 3 kohast erandit kasutavate makseteenuse pakkujate usaldatavusnõuded on erinevad, on asjakohane sätestada nende erinev kohtlemine. Igal juhul tohiks erinevusi hinnatingimustes lubada vaid siis, kui need on tingitud makseteenuse pakkujate erinevatest kuludest. See ei tohiks mõjutada liikmesriikide õigust piirata juurdepääsu süsteemsetelt olulistele süsteemidele kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 98/26/EÜ[32] ega Euroopa Keskpanga ja Euroopa Keskpankade Süsteemi pädevust maksesüsteemidele juurdepääsu valdkonnas. (36) Teatavatel juhtudel on liikmesriigid võimaldanud teatavate makseteenuse pakkujatele kaudset juurdepääsu teatavatele maksesüsteemidele sarnaselt direktiivis 98/26/EÜ sätestatule. Asjaomane liikmesriik teeb sellised otsused oma äranägemisel. Selleks et makseteenuste pakkujate vahel valitseks aus konkurents, tuleks käesolevas direktiivis sätestada, et kui liikmesriik on andnud makseteenuse pakkujale kaudse juurdepääsu sellistele süsteemidele, tuleks samal viisil kohelda ka teisi makseteenuse pakkujaid, kes on samasuguses olukorras. (37) Viimastel aastatel on maksete töötlemise turul suurenenud teatavate kolme osapoolega maksesüsteemide tähtsus, kusjuures süsteem toimib ainsa makseteenuse pakkujana nii maksja kui makse saaja jaoks. Seetõttu ei ole enam põhjendatud teha nimetatud süsteemidele erandeid juurdepääsuks muudele makseteenuse pakkujatele, kui muude maksesüsteemide suhtes sellist erandit ei kohaldata. (38) Tuleks sätestada eeskirjade kogum makseteenuste tingimuste ja teabe suhtes kehtivate nõuete läbipaistvuse tagamiseks. (39) Käesolevat direktiivi ei peaks kohaldama sularahas tehtud maksetehingute suhtes, kuna sularaha ühtne makseturg on juba olemas, ega pabertšekkides tehtud maksetehingute suhtes, kuna neid ei saa nende olemuse tõttu töödelda sama tõhusalt kui teisi makseviise. Nimetatud valdkondades kasutatavad tegevusnormid peaksid siiski põhinema käesolevas direktiivis sätestatud põhimõtetel. (40) Kuna tarbijad ja ettevõtjad ei ole samas olukorras, ei vaja nad ka samal tasemel kaitset. Kuigi on oluline tagada tarbijate õigused sätetega, mille suhtes ei saa lepinguga teha erandit, on asjakohane võimaldada ettevõtjatel ja organisatsioonidel ka teisiti kokku leppida juhtudel, kui tegemist ei ole tarbijaga. Liikmesriikidel peaks siiski olema võimalus ette näha, et komisjoni soovituses 2003/361/EÜ[33]määratletud mikroettevõtjaid tuleks käsitleda samal viisil nagu tarbijaid. Olenemata kasutajast peaks igal juhul alati kohaldama käesoleva direktiivi teatavaid peamisi sätteid. (41) Käesolevas direktiivis tuleks täpsustada makseteenuse pakkujate kohustused teabe andmisel makseteenuse kasutajatele, kes peaksid saama ühesugusel määral selget teavet makseteenuste kohta, et teha teadlikke valikuid ja võrrelda erinevaid pakkumisi ELis. Läbipaistvuse huvides peaks käesolev direktiiv sätestama ühtlustatud nõuded, millega makseteenuse kasutajatele tagatakse vajalik ja piisav teave makseteenuse lepingu ja maksetehingute kohta. Ühtse makseteenuste turu tõrgeteta toimimise huvides ei tohiks liikmesriigid teabe andmise valdkonnas vastu võtta muid sätteid kui käesoleva direktiivi sätted. (42) Tarbijaid tuleks kaitsta ebaausate ja eksitavate tavade eest kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiividega 2005/29/EÜ,[34] 2000/31/EÜ[35] ja 2002/65/EÜ[36]. Endiselt kohaldatakse nimetatud direktiivide lisasätteid. Eelkõige tuleks täpsustada käesoleva direktiivi ja direktiivi 2002/65/EÜ vahelist lepingueelsete teavitamiskohustuste seost. (43) Nõutav teave peaks olema proportsionaalne kasutajate vajadustega ning see tuleks edastada standardses vormingus. Ühekordse maksetehingu teabenõuded peaksid siiski erinema järjestikuseid maksetehinguid sätestava raamlepingu teabenõuetest. (44) Praktikas on raamlepingud ja nendega hõlmatud maksetehingud palju tavalisemad ja majanduslikult olulisemad kui ühekordsed maksetehingud. Raamleping on nõutav maksekonto ja erimakseviisi olemasolu korral. Seetõttu peaksid raamlepingute puhul kohaldatavad eelneva teavitamise nõuded olema küllalt ulatuslikud ning teave tuleks alati esitada kas paberkandjal või teistel püsivatel andmekandjatel, mille hulka kuuluvad konto väljavõtte printerite väljatrükid, CD-ROMid, DVDd ja personaalarvutite kõvakettad, millele saab salvestada elektronposti, ja veebilehed, kui neid saab tulevikus teabe otstarbe seisukohast piisava aja jooksul kasutada ja kui need võimaldavad salvestatud teavet muutmata kujul taasesitada. Makseteenuse pakkujal ja makseteenuse kasutajal peaks siiski olema võimalik täidetud maksetehinguid käsitleva teabe edastamise viis kokku leppida raamlepingus, näiteks nähes ette, et internetipanganduses on kogu teave maksekonto kohta kättesaadav veebipõhiselt. (45) Ühekordsete maksetehingute puhul peaks makseteenuse pakkuja alati edastama üksnes olulise teabe ja tegema seda omal algatusel. Kuna maksja on enda maksekäsundi esitamise ajal tavaliselt kohal, ei ole vaja nõuda, et teave peaks igal juhul olema esitatud paberkandjal või teisel püsival andmekandjal. Makseteenuse pakkuja võib teavet edastada makse tegemise kohas suuliselt või seda teisiti kergelt kättesaadavaks teha, näiteks hoides tingimusi makse tegemise kohas teadetetahvlil. Samuti tuleks teavet anda selle kohta, kust saab muud üksikasjalikumat teavet (nt veebilehe aadress). Tarbija nõudel tuleb oluline teave siiski esitada paberkandjal või teisel püsival andmekandjal. (46) Käesolev direktiiv peaks kinnitama tarbija õigust saada tasuta asjakohast teavet, enne kui ta seob ennast mis tahes makseteenuse lepinguga. Ühtlasi peaks tarbijal olema võimalik mis tahes hetkel kogu lepingusuhte vältel nõuda paberkandjal ja tasuta eelnevat teavet ning raamlepingut, et ta saaks võrrelda makseteenuse pakkuja osutatud teenuste vastavust nõuetega ning kontrollida mis tahes vaidluse korral enda lepingulisi õigusi ja kohustusi. Nimetatud sätted peaksid olema kooskõlas direktiivis 2002/65/EÜ sätestatud eeskirjadega. Käesoleva direktiivi selgesõnalised sätted teabe tasuta edastamise kohta ei tohiks endaga kaasa tuua olukorda, kus teiste kohaldatavate direktiivide alusel tarbijatele edastatava teabe suhtes võib kehtestada tasusid. (47) Makseteenuse pakkuja peab makseteenuse kasutajale andma nõutavat teavet viisil, millega võetakse arvesse viimase vajadusi ning samuti praktilisi ja tehnilisi aspekte ning kulutõhusust olenevalt asjaomase makseteenuse lepingu suhtes saavutatud kokkuleppest. Seega peaks käesolevas direktiivis eristama kahte viisi, kuidas makseteenuse pakkuja teavet annab. Makseteenuse pakkuja pakub teavet, st edastab teabe aktiivselt, käesoleva direktiiviga ettenähtud ajal makseteenuse kasutaja täiendava meeldetuletuseta, ning teeb teabe makseteenuse kasutajale kättesaadavaks vastavalt täiendava teabe taotlusele. Viimasel juhul tuleb makseteenuse kasutajal astuda aktiivseid samme teabe saamiseks, näiteks paludes seda selgesõnaliselt makseteenuse pakkujalt, logides sisse pangakonto postkasti või sisestades pangakaardi pangaautomaati kontoväljavõtte saamiseks. Sellisel juhul peab makseteenuse pakkuja tagama, et teabele on võimalik juurde pääseda ja teave on makseteenuse kasutajale kättesaadav. (48) Tarbija peaks täidetud maksetehingute kohta saama põhiteavet lisatasudeta. Ühekordse maksetehingu puhul ei tohiks makseteenuse pakkuja teabe eest eraldi tasu võtta. Samamoodi peaks andma tasuta igakuist teavet raamlepingu kohaselt teostatavate maksetehingute täitmise kohta. Võttes arvesse hinnakujunduse läbipaistvuse olulisust ja tarbijate erinevaid vajadusi, peaksid osapooled siiski kokku leppima tasud, mida kohaldatakse sagedasema või täiendava teabe edastamise korral. Erinevate siseriiklike tavade arvessevõtmiseks peaks liikmesriikidel olema lubatud kehtestada eeskirju, mille kohaselt igakuised paberkandjal maksekonto väljavõtted antakse tasuta. (49) Klientide liikuvuse soodustamiseks peaks tarbijatel olema võimalik ühe aasta möödumisel raamleping tasuta lõpetada. Tarbijate puhul peaks maksimaalne etteteatamise aeg olema üks kuu ja makseteenuse pakkujate puhul minimaalselt kaks kuud. Käesolev direktiiv ei peaks piirama makseteenuse pakkuja kohustust lõpetada makseteenuseleping eriolukorras vastavalt muudele asjakohastele liidu või siseriiklikele õigusaktidele, nagu rahapesu ja terrorismi rahastamist käsitlevad õigusaktid, raha külmutamisele suunatud mis tahes meetmed või kuritegude ennetamise ja uurimisega seotud mis tahes erimeetmed. (50) Madala väärtusega maksete makseviisid peaksid odavate kaupade ja teenuste puhul olema alternatiivsed, odavad ja kergesti kasutatavad ning neid ei tohiks liigsete nõuetega üle koormata. Asjakohased teabenõuded ja eeskirjad nende täitmise kohta peaksid seetõttu piirduma olulise teabega, võttes samuti arvesse tehnilist suutlikkust, mida võib madala väärtusega maksete makseviisidelt õigustatult oodata. Vaatamata leebemale korrale peaks makseteenuse kasutajatele olema tagatud asjakohane kaitse, arvestades nende makseviisidega, eelkõige ettemakstud makseviisidega seotud piiratud riske. (51) Tuleb kehtestada kriteeriumid, mille alusel kolmandast isikust teenusepakkujal on lubatud juurdepääs teabele vahendite olemasolu kohta kontol, mille makseteenuse kasutaja on avanud teise makseteenuse pakkuja juures, ja sellise teabe kasutamine. Eelkõige peaksid kolmandast isikust teenusepakkuja ja makseteenuse kasutaja kontot haldav makseteenuse pakkuja täitma käesolevas direktiivis sätestatud ja osutatud ning Euroopa Pangandusjärelevalve suunistega ettenähtud isikuandmete kaitse ja turvanõudeid. Maksja maksekontole juurdepääsuks peaks kolmandast isikust teenusepakkujal olema maksja selgesõnaline nõusolek ja maksjat tuleks täielikult teavitada juurdepääsu ulatusest. Et sellised makseteenuste pakkujad, kes ei võta vastu hoiuseid, saaksid areneda, on vaja, et krediidiasutused esitaksid neile teavet vahendite olemasolu kohta, kui maksja on andnud nõusoleku edastada seda teavet makseteenuse pakkujale, kes on makseviisi väljaandja. (52) Makseteenuse kasutajate ja makseteenuse pakkujate õigusi ja kohustusi tuleks kohandada, pidades silmas kolmandast isikust teenusepakkuja osalemist tehingus neil juhtudel, kui kasutatakse makse algatamise teenust. Täpsemalt tähendab see kontot haldava makseteenuse pakkuja ja tehingus osaleva kolmandast isikust teenusepakkuja vastutuse tasakaalustamist, kusjuures mõlemad peaksid võtma vastutuse tehingu selle osa eest, mis on nende kontrolli all, ning vahejuhtumi eest vastutava osalise selget määratlemist. Kolmandast isikust teenusepakkujat tuleks konkreetselt kohustada pettuse või vaidluse korral esitama maksjale ja tema maksekonto teenuse pakkujale tehingu viit ja andmed tehingu sooritamiseks antud loa kohta. (53) Autoriseerimata või väära maksetehingu riskide ja tagajärgede vähendamiseks peaks makseteenuse kasutaja teatama makseteenuse pakkujale nii kiiresti kui võimalik väidetavalt autoriseerimata või väärast maksetehingust, tingimusel et makseteenuse pakkuja on täitnud oma teavitamiskohustuse vastavalt käesolevale direktiivile. Kui makseteenuse kasutaja peab teavitamise tähtpäevast kinni, peaks olema võimalik neid nõudeid esitada siseriikliku õiguse kohase aegumistähtaja jooksul. Käesolev direktiiv ei mõjuta muid makseteenuse kasutajate ja makseteenuse pakkujate vahelisi nõudeid. (54) Autoriseerimata maksetehingute puhul tuleks tehingu summa maksjale viivitamatult tagastada. Et maksja ei satuks ebasoodsasse olukorda, ei tohiks sellise tagastamise puhul krediteerimise väärtuspäev olla hilisem kui kuupäev, mil vastav summa debiteeriti. Et makseteenuse kasutajal oleks stiimul teatada teenuse pakkujale liigse viivituseta makseviisi vargusest või kaotamisest ning seega vähendada autoriseerimata maksetehingute riski, peaks kasutaja vastutama üksnes väikese summa ulatuses, välja arvatud juhul, kui makseteenuse kasutaja on kasutanud pettust või tegemist on tõsise hooletusega. Selles kontekstis tundub, et 50 eurot on piisav summa, et tagada kasutajate ühtne ja kõrgetasemeline kaitse kogu liidus. Pärast seda, kui kasutaja on makseteenuse pakkujale teatanud, et tema maksevahendit võidi väärkasutada, ei tohiks kasutajalt nõuda nende edasiste kahjude kandmist, mis tulenevad selle maksevahendi autoriseerimata kasutamisest. Käesolev direktiiv ei piira makseteenuse pakkujate vastutust toodete tehnilise turvalisuse eest. (55) Et hinnata makseteenuse kasutaja võimalikku hooletust, tuleb arvesse võtta kõiki asjaolusid. Väidetava hooletuse tõendeid ja selle raskusastet tuleks üldiselt hinnata vastavalt siseriiklikule õigusele. Makseviisi pakkumise ja kasutamisega seonduvaid lepingutingimusi ja nõudeid, mis suurendavad tarbija tõendamiskohustust või vähendavad väljaandja tõendamiskohustust, tuleks käsitada kehtetutena. Teatavates olukordades, eriti juhul, kui müügikohas ei ole maksevahend kättesaadav (näiteks internetipõhise makse puhul), peab hooletust tõendama makseteenuse pakkuja, kuna maksjal on seda sellistel juhtudel peaaegu võimatu teha. (56) Tuleks sätestada kahju jagamine autoriseerimata maksetehingute puhul. Kui tegemist ei ole pettuse või tõsise hooletusega, ei tohiks tarbija kontolt ilma loata tehtud makse puhul kohustada tarbijat maksma rohkem kui 50 eurot. Tarbijateks mitteolevate makseteenuse kasutajate suhtes võib kohaldada erinevaid sätteid, kuna sellistel kasutajatel on tavaliselt võimalik paremini hinnata pettuse riski ja võtta tasakaalustavaid meetmeid. (57) Käesoleva direktiiviga tuleks sätestada tagasimaksmise eeskirjad, mis kaitseksid tarbijat, kui täidetud maksetehing ületab summat, mida oleks üldjuhul võinud eeldada. Et maksjal ei tuleks kanda rahalist kahju, tuleb tagada, et tagastamise puhul krediteerimise väärtuspäev ei oleks hilisem kui kuupäev, mil vastav summa debiteeriti. Otsekorralduste puhul peaks makseteenuse pakkujatel olema võimalik ette näha veelgi soodsamad tingimused oma klientidele, kellel peaks olema tingimusteta õigus vaidlusaluste maksetehingutega seotud raha tagasimaksele. Selline tingimusteta tagasimakse õigus, mis tagab tarbijakaitse kõrge taseme, ei ole siiski põhjendatud juhtudel, kui kaubandusettevõtja on lepingu juba täitnud ja kaup või teenus on ära tarbitud. Juhul kui kasutaja nõuab sellise makse tagasimaksmist, ei tohiks tagasimakseõigus mõjutada makse aluseks olevaid maksja kohustusi makse saaja ees, näiteks seoses kauba või teenusega, mis on tellitud, tarbitud või mille eest nõutakse õiguspäraselt tasu, ega tarbija õigust maksekäsund tühistada. (58) Tarbijatel ja ettevõtjatel peab finantsplaneerimiseks ja maksekohustuste õigeaegseks täitmiseks olema kindlus aja suhtes, mis maksekäsundi täitmiseks kulub. Seetõttu peaks käesoleva direktiiviga kehtestama aja, millest alates jõustuvad õigused ja kohustused – nimelt ajahetk, mil makseteenuse pakkuja saab maksekäsundi, sealhulgas ajahetk, mil tal on olnud võimalus seda saada makseteenuse lepingus kokkulepitud sidevahendi teel, olenemata mis tahes eelnevast protsessis osalemisest, mille tulemusel koostatakse ja edastatakse maksekäsund, nt turvalisuse kontrollimine ja raha olemasolu kontrollimine, teave PIN-koodi kasutamise kohta või makse täitmise lubaduse väljastamine. Peale selle peaks maksekäsundi saamine aset leidma siis, kui maksja makseteenuse pakkuja saab maksja arvelt debiteeritava maksekäsundi. Selles kontekstis ei oma tähtsust päev või ajahetk, mil makse saaja edastab teenusepakkujale maksekäsundid näiteks kaardimakse või otsekorralduse kaudu tehtud makse väljamaksmiseks või mil makseteenuse pakkuja teeb makse saajale asjaomases summas tingimusliku ettemakse tema kontot krediteerides. Makseteenuse kasutajatel peaks olema võimalik eeldada, et täielik ja kehtiv maksekäsund täidetakse nõuetekohaselt, kui makseteenuse pakkujal ei ole ühtegi lepingulist või seadusjärgset põhjust keeldumiseks. Kui makseteenuse pakkuja keeldub maksekäsundi täitmisest, peaks ta makseteenuse kasutajale esimesel võimalusel teatama keeldumisest ja selle põhjusest, tehes seda kooskõlas liidu ja siseriikliku õigusega. (59) Pidades silmas kiirust, millega nüüdisaegsed, täielikult automatiseeritud maksesüsteemid maksetehinguid töötlevad, mis tähendab seda, et pärast teatavat ajahetke ei saa maksekäsundeid tühistada ilma käsitsi sekkumise suurte kuludeta, on vaja määrata makse tühistamise tähtaeg. Sõltuvalt makseteenuse ja maksekäsundi liigist võivad osapooled siiski kokku leppida erineva tähtaja kohaldamises. Antud kontekstis peaks saama tühistamist kohaldada üksnes makseteenuse pakkuja ja makseteenuse kasutaja suhte korral ning seega ei piirata maksesüsteemides asetleidvate maksetehingute tühistamatust ega lõplikkust. (60) Kõnealune tühistamatus ei peaks mõjutama mõne liikmesriigi õigusest tulenevat makseteenuse pakkuja õigust ega kohustust kookõlas maksja raamlepingu või siseriiklike õigus- ja haldusnormide või juhistega maksta maksja ning makse saaja vahelise vaidluse korral maksjale tagasi täidetud maksetehingu summa. Kõnealust tagasimakset tuleks käsitada uue maksekäsundina. Välja arvatud nimetatud juhtudel, peaks õigusvaidluse maksekäsundi aluseks olevate kohustuste üle lahendama maksja ja makse saaja omavahel. (61) Et tagada maksete täielikult integreeritud automaatne töötlemine ja õiguskindlus, et makseteenuse kasutajate vahelised aluskohustused täidetakse, on väga oluline krediteerida makse saaja kontole kogu summa, mille maksja üle kandis. Samuti ei tohiks ühelgi maksetehingu täitmisega seotud vahendajal olla võimalik ülekantavalt summalt midagi maha arvestada. Makse saajal peaks siiski olema võimalik sõlmida oma makseteenuse pakkujaga kokkulepe, mille alusel viimane võib oma tasud maha arvestada. Võimaldamaks makse saajal kontrollida, et maksmisele kuuluv summa on nõuetekohaselt makstud, peaks maksetehingu täitmise kohta esitatud teabes olema siiski märgitud mitte ainult ülekantava raha summa, vaid ka kõikide tasude summa. (62) Mis puudutab tasusuid, siis kogemused on näidanud, et tasude jagamine maksja ja makse saaja vahel on väga tõhus, sest see soodustab maksete automaatset töötlemist. Seetõttu tuleks sätestada, et üldjuhul võtab makseteenuse pakkuja tasu otse maksjalt ja makse saajalt. Seda tuleks kohaldada siiski üksnes juhul, kui maksetehing ei nõua valuutavahetust. Kehtestatud tasude summa võib samuti olla null, kuna käesoleva direktiivi sätted ei tohiks mõjutada tava, mille kohaselt makseteenuse pakkuja ei võta tarbijatelt tasu nende pangakontode krediteerimise eest. Samamoodi võib makseteenuse pakkuja sõltuvalt lepingutingimustest nõuda makseteenuse kasutamise eest tasusid üksnes makse saajalt (kaubandusettevõtjalt), mis tähendab, et maksja suhtes ei kehtestata tasusid. Maksesüsteemide kasutamise eest võetavad tasud võivad olla kehtestatud liikmemaksu kujul. Ülekantud summat või mis tahes kehtestatud tasusid käsitlevad sätted ei oma otsest mõju makseteenuste pakkujate või mis tahes vahendajate vahelisele hinnakujundusele. (63) Liikmesriigiti teatava makseviisi puhul kasutatavad erinevad tasude süsteemid (edaspidi „lisatasud”) on tekitanud ELi maksete turul äärmuslikku mitmekesisust ja ajavad tarbijaid segadusse eelkõige seoses e-kaubanduse ja piiriülese kaubandusega. Nende liikmesriikide kaubandusettevõtjad, kus lisatasu võtmine on lubatud, pakuvad tooteid ja teenuseid liikmesriikides, kus lisatasu võtmine on keelatud, ning võtavad tarbijalt ikkagi lisatasu. Lisatasu võtmine tuleb läbi vaadata ka seetõttu, et määrusega (EL) nr XXX/aaaa kehtestatakse kaardipõhiste maksete mitmepoolsete vahendustasude kehtestamise eeskirjad. Kuna vahendustasu on peamine tegur, mis muudab enamiku kaardimakseid kulukaks ja praktikas võetakse lisatasu ainult kaardipõhiste maksete eest, tuleks peale vahendustasusid käsitlevate eeskirjade vaadata läbi ka lisatasu kehtestamise eeskirjad. Selleks et suurendada kulude läbipaistvust ja edendada tõhusaimate makseviiside kasutamist, ei tohiks liikmesriigid ega makseteenuste pakkujad takistada makse saajat nõudmast maksjalt tasu teatava makseviisi kasutamise eest, võttes nõuetekohaselt arvesse direktiivi 2011/83/EL. Makse saaja õigust taotleda lisatasu tuleks siiski kohaldada ainult nende makseviiside suhtes, mille vahendustasu kehtestamine ei ole reguleeritud. See peaks toimima mehhanismina, mis suunab kasutajaid kasutama odavaimaid maksevahendeid. (64) Kogu liidus maksete tõhususe parandamiseks tuleks kehtestada maksimaalne ühepäevane täitmisaeg kõigi maksja algatatud maksekäsundite suhtes, mis on eurodes või euroalasse mittekuuluva liikmesriigi vääringus, sealhulgas kreeditikorralduste ja rahasiirete suhtes. Kõigi muude maksete korral, näiteks makse saaja poolt või kaudu algatatud maksed, sealhulgas otsekorraldused ja kaardimaksed, tuleks kohaldada sama ühepäevast täitmisaega, kui makseteenuse pakkuja ja maksja ei ole kokku leppinud pikemat täitmisaega. Seda tähtaega peaks olema võimalik pikendada ühe tööpäeva võrra, kui maksekorraldus esitatakse paberkandjal. See võimaldab jätkata makseteenuste osutamist nendele tarbijatele, kes on harjunud üksnes paberkandjal olevate dokumentidega. Otsekorralduste süsteemi kasutamise korral peaks makse saaja makseteenuse pakkuja edastama maksenõude makse saaja ja makseteenuse pakkuja vahel kokku lepitud aja jooksul, et võimaldada arveldamist kokkulepitud tähtpäeval. Kuna paljudel juhtudel Selleks et vältida teenuse taseme langust, võttes arvesse, et maksete infrastruktuur on sageli väga tõhus, tuleks lubada liikmesriikidel alles jätta või kehtestada eeskirjad, millega määratakse ühest tööpäevast lühem täitmisaeg. (65) Makse kogusummas täitmist ja makse täitmisaega käsitlevad sätted peaksid olema aluseks heale tavale, mida kasutatakse juhul, kui üks teenusepakkujatest ei paikne liidus. (66) Makseteenuse kasutajatel on väga oluline teada makseteenuste tegelikke kulusid ja tasusid, et teha oma valik. Järelikult ei tohiks lubada läbipaistmatuid hinnakujunduse meetodeid, sest on üldiselt teada, et selliste meetodite puhul on tarbijal erakordselt raske määrata kindlaks makseteenuse tegelikku hinda. Eelkõige ei tohiks lubada kasutajale ebasoodsa väärtuspäeva kasutamist. (67) Maksesüsteemi sujuv ja tõhus toimimine sõltub sellest, kas kasutaja saab olla kindel, et makseteenuse pakkuja täidab maksetehingu korrektselt ja kokkulepitud ajaks. Tavaliselt saab teenuse pakkuja hinnata maksetehinguga seotud riske. Teenuse pakkuja võimaldab kasutada maksesüsteemi, teeb korralduse tagasi kutsuda valesti suunatud või eraldatud raha ja teeb enamikul juhtudel otsuse, milliseid vahendajaid kaasata maksetehingu täitmisse. Kõiki neid kaalutlusi arvesse võttes on täiesti kohane (välja arvatud ebatavaliste ja ettenägematute asjaolude korral) kehtestada makseteenuse pakkuja vastutus kasutajalt vastu võetud maksetehingu täitmise eest, välja arvatud makse saaja makseteenuse pakkuja, kelle valimise eest vastutab üksnes makse saaja, tegevuse ja tegevusetuse eest. Ent selleks, et maksja ei jääks kaitseta ebatõenäolistes olukordades, kus võib jääda määratlemata (non liquet), kas makse saaja makseteenuse pakkuja sai maksesumma nõuetekohaselt kätte või mitte, peaks asjakohane tõendamise kohustus olema maksja makseteenuse pakkujal. Üldjuhul võib eeldada, et vahendav asutus, tavaliselt niinimetatud neutraalne organ, näiteks keskpank või kliiringukoda, mis kannab maksesumma raha saatvalt makseteenuse pakkujalt raha saavale makseteenuse pakkujale, salvestab arveldusega seonduvad andmed ning saab need hiljem vajaduse korral kättesaadavaks teha. Kui maksesumma on krediteeritud makset saava makseteenuse pakkuja arvele, peaks makse saajal tekkima viivitamatult nõudeõigus makseteenuse pakkuja vastu maksesumma makse saaja kontole krediteerimiseks. (68) Maksja makseteenuse pakkuja peaks võtma vastutuse makse nõuetekohase täitmise eest, sealhulgas eelkõige maksetehingu kogusumma ja täitmisaja eest, ning täieliku vastutuse mis tahes eksimuse eest, mida teevad makseahelasse kuuluvad teised osapooled kuni makse laekumiseni makse saaja kontole. Juhul kui kogusumma ei ole makse saaja makseteenuse pakkujale krediteeritud või on krediteeritud hilinemisega, peaks nimetatud vastutuse tulemusena maksja makseteenuse pakkuja parandama maksetehingu või liigse viivituseta maksjale asjakohase tehingusumma tagasi maksma, ilma et see piiraks kõiki teisi nõudeid, mida võidakse esitada siseriikliku õiguse kohaselt. Makseteenuse pakkuja vastutuse korral ei tohiks maksjalt ega makse saajalt nõuda ebaõige maksega seotud mis tahes kulude tasumist. Liikmesriigid peaksid tagama, et täitmata jäänud või valesti või hilinenult täidetud maksetehingu puhul makseteenuste pakkujate tehtud korrigeeriva makse väärtuspäev vastab igal juhul väärtuspäevale, kui täitmine oleks olnud nõuetekohane. (69) Käesolev direktiiv peaks käsitlema üksnes makseteenuse kasutaja ja makseteenuse pakkuja vahelisi lepingulisi kohustusi ja vastutust. Kreeditkorralduste ja muude makseteenuste nõuetekohaseks toimimiseks peavad makseteenuse pakkujatel ja nende vahendajatel, näiteks töötlejatel olema lepingud, milles on sätestatud nende vastastikustes õigused ja kohustused. Vastutusega seonduvad küsimused on nimetatud ühtsete lepingute oluline osa. Maksetehingus osalevate makseteenuse pakkujate ja vahendajate usaldusväärsuse tagamiseks on oluline õiguskindlus, et makseteenuse pakkujale, kes ei ole süüdi makse mittenõuetekohases täitmises, kompenseeritakse käesoleva direktiivi vastutust käsitlevate sätete alusel kantud kahju või makstud summad. Lepingutes tuleks kindlaks määrata täiendavad regressiõigused ja nende sisu ning viisid, kuidas käsitletakse makseteenuse pakkuja või vahendaja vastu seoses vigase maksetehinguga esitatud nõuet. (70) Makseteenuse pakkujal peaks olema võimalik määrata üheselt kindlaks teave, mis on maksekäsundi nõuetekohaseks täitmiseks vajalik. Teisest küljest selleks, et vältida killustumist ja liidus integreeritud maksesüsteemide loomise ohustamist, peaks liikmesriikidel olema keelatud nõuda maksetehingute puhul konkreetse tunnuse kasutamist. See ei tohiks siiski takistada liikmesriikidel nõudmast maksja makseteenuse pakkujalt nõuetekohase hoolsusega tegutsemist ja, kui see on tehniliselt võimalik ning ei nõua käsitsi sekkumist, kontrollida kordumatu tunnuse vastavust ning, kui kordumatu tunnus on mittevastav, maksekäsundi täitmisest keeldumist ning sellest maksja teavitamist. Makseteenuse pakkuja vastutus peaks piirduma maksetehingu nõuetekohase täitmisega vastavalt makseteenuse kasutaja maksekäsundile. (71) Selleks, et hõlbustada pettuste tõhusat ärahoidmist ja võidelda maksepettuste vastu kõikjal liidus, tuleks sätestada tõhus andmevahetus makseteenuse pakkujate vahel, kellel tuleks lubada koguda, töödelda ja vahetada maksepettustega seotud isikute isikuandmeid. Käesoleva direktiivi raames isikuandmete töötlemise suhtes kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 95/46/EÜ,[37]siseriiklikke õigusakte, millega võetakse üle direktiiv 95/46/EÜ, ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 45/2001[38]. (72) Käesoleva direktiiviga järgitakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga ette nähtud põhiõigusi ja põhimõtteid, sealhulgas era- ja perekonnaelu austamist, õigust isikuandmete kaitsele, ettevõtlusvabadust, õigust tõhusale õiguskaitsele ning mitmekordse kohtumõistmise ja karistamise keeldu. Käesolevat direktiivi tuleb rakendada kooskõlas nimetatud õiguste ja põhimõtetega. (73) Tuleb tagada käesoleva direktiivi alusel vastu võetud siseriiklike õigusaktide tõhus jõustamine. Seetõttu tuleks kehtestada asjakohased menetlused, mida järgides saaks esitada kaebusi nende makseteenuse pakkujate vastu, kes ei täida neid õigusakte, ja tagada, kui see on asjakohane, tõhusate, proportsionaalsete ja hoiatavate karistuste määramine. Selleks et tagada käesoleva direktiivi tulemuslik täitmine, peaksid liikmesriigid määrama makseteenuse pakkujatest sõltumatu pädeva asutuse vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) nr 1093/2010[39] sätestatud tingimustele. Läbipaistvuse huvides peaksid liikmesriigid teatama komisjonile määratud asutuste nimed ning ülesanded vastavalt käesolevale direktiivile. (74) Ilma et see piiraks klientide õigust esitada hagi kohtule, peaksid liikmesriigid tagama makseteenuse pakkujate ja tarbijate vaheliste käesolevas direktiivis sätestatud õigustest ja kohustustest tulenevate konfliktide kergelt kasutatava ja kulutundliku kohtuvälise lahendamise. Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 593/2008[40] nähakse ette, et lepingutingimused kohaldatava õiguse kohta ei tohi kahjustada tarbijale tema alalise elukohariigi õiguse kohustuslike sätete alusel tagatud kaitset. Liikmesriigid peaksid kehtestama tõhusa ja tulemusliku vaidluste lahendamise menetluse, tagades, et makseteenuse pakkujad töötavad välja tulemusliku tarbijate kaebuste lahendamise menetluse, millest saavad juhinduda tarbijad enne, kui vaidlus antakse lahendamiseks kohtuvälise menetluse kaudu või kohtule. Kaebuste esitamise korras tuleks sätestada lühike ja selge tähtaeg, mille jooksul makseteenuse pakkuja vastab kaebusele. (75) Liikmesriigid peaksid otsustama, kas pädevad asutused, kes vastutavad makseasutustele tegevusloa andmise eest, võivad samuti toimida kohtuväliselt kaebuste läbivaatamise ja kahju hüvitamise menetlusi läbiviivate pädevate asutustena. (76) Käesoleva direktiiviga ei tohiks piirata nende siseriiklike õigusaktide kohaldamist, mis on seotud tagajärgedega, mis tulenevad vastutusest väljavõtte ebakorrektse esitamise või edastamise eest. (77) Käesoleva direktiivi kohaldamine ei tohiks piirata Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ[41] makseteenuste käibemaksustamist käsitlevate sätete kohaldamist. (78) Õiguskindluse huvides on kohane kehtestada üleminekukord, mille kohaselt isikud, kes enne käesoleva direktiivi jõustumist on alustanud makseasutusena tegevust kooskõlas siseriiklike õigusaktidega, millega võetakse üle direktiiv 2007/64/EC, võivad jätkata seda tegevust kõnealuses liikmesriigis kindlaksmääratud aja jooksul. (79) Komisjonile tuleks anda õigus võtta vastu õigusakte vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 290, millega soovituse 2003/361/EÜ muutmise korral kohandatakse viidet sellele soovitusele ning ajakohastamise kohta, kui neis liikmesriikides, kus kohaldatakse võimalust (osaliselt) leevendada litsentsimisnõuded väiksemate makseasutuste suhtes vastavalt inflatsioonile ja turu olukorra muutumisele, muudetakse leevendamise künnist, mida väljendab makseteenuse pakkuja poolt keskmiselt teostatud maksetehingute kogusumma. On eriti oluline, et komisjon viiks oma ettevalmistava töö käigus läbi asjakohaseid konsultatsioone, sealhulgas ekspertide tasandil. Delegeeritud õigusaktide ettevalmistamisel ja koostamisel peaks komisjon tagama asjaomaste dokumentide sama- ja õigeaegse ning asjakohase edastamise Euroopa Parlamendile ja nõukogule. (80) Selleks et tagada käesoleva direktiivi järjekindel kohaldamine, peaks komisjonil olema võimalik kasutada EBA erialaseid teadmisi ja abi, mistõttu tuleks EBA-le anda ülesanne välja töötada suuniseid ja regulatiivseid tehnilisi standardeid, mis käsitlevad makseteenuste turvalisust ning liikmesriikidevahelist koostööd, mis on seotud teenuste osutamise ning tegevusloaga makseasutuste asutamisega teistes liikmesriikides. Komisjonile tuleks anda pädevus need reguleerivad tehnilised standardid vastu võtta. Need ülesandeid on täielikult kooskõlas EBA rolli ja ülesannetega vastavalt määrusele (EL) nr 1093/2010, millega loodi Euroopa Pangandusjärelevalve. (81) Kuna käesoleva direktiivi eesmärki, nimelt ühtse makseteenusteturu integreerimist, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada, sest see nõuab paljude erinevate, praegu liikmesriikide õigussüsteemides kehtivate eeskirjade ühtlustamist, ning seda saab paremini saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Käesolev direktiiv vastab kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõttele ega lähe selle eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale. (82) Kooskõlas liikmesriikide ja komisjoni 28. septembri 2011. aasta ühise poliitilise avaldusega selgitavate dokumentide kohta[42]kohustuvad liikmesriigid lisama põhjendatud juhtudel ülevõtmismeetmeid käsitlevale teatele ühe või mitu dokumenti, milles selgitatakse seost direktiivi osade ja ülevõtvate siseriiklike õigusaktide vastavate osade vahel. Käesoleva direktiivi puhul leiab seadusandja, et selliste dokumentide edastamine on põhjendatud. (83) Kuna direktiivi 2007/64/EÜ tuleb teha palju muudatusi, on asjakohane tunnistada see direktiiv kehtetuks ja asendada uuega, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: I JAOTIS REGULEERIMISESE JA -ALA NING MÕISTED Artikkel 1 Reguleerimisese 1. Käesolevas direktiivis sätestatakse eeskirjad, mille kohaselt liikmesriigid eristavad kuut makseteenuse pakkujate kategooriat: (a) krediidiasutused Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 575/2013[43] artikli 4 lõike 1 punkti 1 tähenduses, sh liidus asuvad krediidiasutuste filiaalid nimetatud direktiivi artikli 4 lõike 1 punkti 17 tähenduses, kui krediidiasutuse peakontor asub liidus või nimetatud direktiivi 2013/36/EL artikli 47 kohaselt liidust väljaspool; (b) e-raha asutused direktiivi 2009/110/EÜ artikli 2 lõike 1 tähenduses; (c) postižiiroasutused, kes siseriiklike õigusaktide kohaselt võivad osutada makseteenuseid; (d) makseasutused käesoleva direktiivi artikli 4 lõike 4 tähenduses; (e) Euroopa Keskpank ja liikmesriikide keskpangad, kui nad ei tegutse rahaasutuste või muu ametiasutusena; (f) liikmesriigid või nende piirkondlikud või kohalikud asutused, kui nad ei tegutse riigiasutustena. 2. Samuti sätestatakse käesolevas direktiivis nõuded makseteenuste tingimuste läbipaistvuse ja teabe kohta ning makseteenuse kasutajate ja makseteenuse pakkujate asjakohased õigused ja kohustused seoses makseteenuste osutamisega tavalise kutse- või äritegevusena. Artikkel 2 Reguleerimisala 1. Käesolevat direktiivi kohaldatakse liidus pakutavate makseteenuste suhtes juhul, kui nii maksja makseteenuse pakkuja kui ka makse saaja makseteenuse pakkuja asuvad liidus või kui ainus makseteenuse pakkuja asub liidus. Selliste maksetehingute puhul, kus vaid üks makseteenuse pakkuja asub liidus, kohaldatakse artiklit 78 ja III jaotist maksetehingu liidus teostatava osa suhtes. 2. III jaotist kohaldatakse mis tahes vääringus pakutavate makseteenuste suhtes. IV jaotist kohaldatakse eurodes või euroalasse mittekuuluva liikmesriigi vääringus tehtud makseteenuste suhtes. 3. Liikmesriigid võivad samuti loobuda käesoleva direktiivi kõigi või osade sätete kohaldamisest direktiivi 2013/36/EL artikli 2 lõike 5 punktides 2–23 osutatud asutuste, kuid mitte nimetatud artikli lõike 5 punktides 2 ja 3 osutatud asutuste suhtes. Artikkel 3 Reguleerimisalast väljaarvamine Käesolevat direktiivi ei kohaldata järgmise suhtes: (a) maksetehingud, mis tehakse üksnes sularahas otse maksjalt makse saajale, ilma mis tahes vahendava sekkumiseta; (b) maksetehingud maksjalt makse saajale, mis tehakse kaubandusagendi vahendusel, kellel on luba maksja või makse saaja nimel pidada läbirääkimisi kaupade või teenuste müügi või ostu üle või nende nimel sõlmida müügi- või ostutehinguid; (c) professionaalne pangatähtede ja müntide füüsiline transport, sealhulgas nende vastuvõtmine, töötlemine ja tarnimine; (d) maksetehingud, mis seisnevad mitteprofessionaalses sularaha vastuvõtmises ja tarnimises mittetulundusliku või heategevusliku tegevuse käigus; (e) teenused, mille puhul makse saaja maksab kauba või teenuse eest makseteenuse kasutaja selge taotluse korral maksjale sularaha osana maksetehingust enne maksetehingu täitmist; (f) sularahatehingud, mille puhul raha ei hoita maksekontol; (g) maksetehingud, mis põhinevad mis tahes järgmisel dokumendil, millega makseteenuse pakkuja annab raha makse saaja käsutusse: i. pabertšekid vastavalt tšekke käsitlevaid ühtseid õigusnorme sätestava 19. märtsi 1931. aasta Genfi konventsioonile; ii. alapunktis i osutatud pabertšekkidega võrreldavad pabertšekid, mille suhtes kohaldatakse nende liikmesriikide õigusakte, kes ei ole tšekke käsitlevaid ühtseid õigusnorme sätestava 19. märtsi 1931. aasta Genfi konventsiooni osalised; iii. paberil käskvekslid kooskõlas veksleid ja lihtveksleid käsitlevaid ühtseid õigusnorme sätestava 7. juuni 1930. aasta Genfi konventsiooniga; iv. alapunktis iii osutatud käskvekslitega võrreldavad paberil käsivekslid, mille suhtes kohaldatakse nende liikmesriikide õigusakte, kes ei ole veksleid ja lihtveksleid käsitlevaid ühtseid õigusnorme sätestava 7. juuni 1930. aasta Genfi konventsiooni osalised; v. paberil maksetähikud; vi. paberil reisitšekid; vii. paberil rahakaardid, nagu need on määratlenud Ülemaailmne Postiliit; (h) maksetehingud, mis sooritatakse makse- või väärtpaberiarveldussüsteemis arveldusagentide, kesksete osapoolte, kliiringukodade ja/või keskpankade ja muude süsteemis osalejate ning makseteenuse pakkujate vahel, ilma et see piiraks artikli 29 kohaldamist; (i) maksetehingud, mis on seotud väärtpaberitest koosneva vara teenindamisega, sealhulgas dividendide, sissetuleku või muude tulude jaotamise või tagasiostmise või müügiga, mida teostavad punktis h osutatud isikud või investeerimisühingud, krediidiasutused, ühisinvesteerimisettevõtted või investeerimisteenuseid osutavad varahaldusettevõtjad ning kõik muud asutused, kellel on lubatud hallata finantsvahendeid; (j) tehniliste teenuste pakkujate teenused, millega toetatakse makseteenuste osutamist, kusjuures ülekantavat raha ei hoita ühelgi ajahetkel selliste teenuste pakkujate kontol, sealhulgas andmetöötlus ja andmete säilitamine, usaldus- ja eraelu puutumatuse kaitse teenused, andmete ja olemi autentimine, infotehnoloogia- (IT) ja sidevõrguteenuste osutamine, makseteenustes, kuid välja arvatud maksete algatamise teenuste ja kontoteabeteenuste puhul kasutatavate terminalide ja seadmete kasutuseks andmine ja hooldus; (k) teenused, mida pakutakse täpselt kindlaksmääratud vajaduste rahuldamiseks teatava konkreetse makseviisiga, mida saab kasutada üksnes piiratud viisil, kuna nendega on teatava konkreetse makseviisi valdajal võimalik osta kaupu või teenuseid ainult väljaandja ruumides või väljaandjaga sõlmitud kaubanduslepingu alusel kas teenusepakkujate piiratud võrgus või piiratud valiku kaupade või teenuste omandamiseks; (l) elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste pakkujate teostatavad maksetehingud, kui tehing tehakse võrgu kliendi või teenuse tellija huvides või digitaalse sisu ostmiseks elektroonilise sideteenuste kõrvalteenusena olenemata sisu ostmise või tarbimise vahendist, tingimusel et ükski maksetehing ei ole suurem kui 50 eurot ja selliste maksetehingute kogusumma ei ületa 200 eurot ühe arvelduskuu jooksul; (m) makseteenuse pakkujate, nende agentide või filiaalide vahel teostatavad maksetehingud nende oma nimel; (n) maksetehingud, mis teostatakse emaettevõtja ja selle tütarettevõtja vahel või sama emaettevõtja mitme tütarettevõtja vahel ilma makseteenuse pakkuja mis tahes vahendava sekkumiseta; erandiks on samasse konsolideerimisgruppi kuuluva ettevõtja vahendav sekkumine. Artikkel 4 Mõisted Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: 1. „päritoluliikmesriik” – mis tahes järgmine riik: i. liikmesriik, kus on makseteenuse pakkuja registrijärgne asukoht või ii. liikmesriik, kus asub makseteenuse pakkuja peakontor, kui siseriikliku õiguse kohaselt tal registrijärgne asukoht puudub; 2. „vastuvõttev liikmesriik” – liikmesriik, mis ei ole päritoluliikmesriik ja kus makseteenuse pakkujal on agent või filiaal või kus ta osutab makseteenuseid; 3. „makseteenus” – I lisas loetletud mis tahes äritegevus; 4. „makseasutus” – juriidiline isik, kellele on antud tegevusluba kooskõlas artikliga 10 makseteenuste osutamiseks ja täitmiseks kõikjal liidus; 5. „maksetehing” – maksja, maksja nimel või makse saaja algatatud raha sissemakse, ülekandmine või väljanõudmine, mis ei olene makse aluseks olevatest mis tahes kohustustest maksja ja makse saaja vahel; 6. „maksesüsteem” – arveldussüsteem, millel on ametlikud standardid ja ühtsed eeskirjad maksetehingute töötlemiseks, kliiringuks ja/või arveldamiseks; 7. „maksja” – füüsiline või juriidiline isik, kellel on maksekonto ja kes on lubanud teha maksekäsundi antud maksekontolt või, kui maksekontot ei ole, füüsiline või juriidiline isik, kes teeb maksekäsundi; 8. „makse saaja” – füüsiline või juriidiline isik, kes peaks olema maksetehinguga ülekantava raha saaja; 9. „makseteenuse pakkuja” – käesoleva direktiivi artikli 1 lõikes 1 osutatud ettevõtjad ning füüsilised või juriidilised isikud, kes kasutavad artikli 27 kohast erandit; 10. „kontot haldav makseteenuse pakkuja” – makseteenuse pakkuja, kes pakub maksjale maksekontot ja haldab seda; 11. „kolmandast isikust makseteenuse pakkuja” – makseteenuse pakkuja, kelle äritegevus seisneb I lisa punktis 7 osutatud tegevuses; 12. „makseteenuse kasutaja” – füüsiline või juriidiline isik, kes kasutab makseteenust maksja või makse saaja või mõlemana; 13. „tarbija” – füüsiline isik, kes tegutseb käesoleva direktiiviga hõlmatud makseteenuse lepingutes eesmärkidel, mis ei seondu selle isiku kaubandus-, äri- või kutsetegevusega; 14. „raamleping” – makseteenuse leping, millega reguleeritakse üksikute ja järjestikuste maksetehingute täitmist tulevikus ning mis võib sisaldada maksekonto avamise kohustust ja tingimusi; 15. „rahasiire” – makseteenus, mille puhul saadakse maksjalt raha maksja või makse saaja nimel maksekontot avamata ning mille ainsaks eesmärgiks on kanda vastav rahasumma üle makse saajale või mõnele teisele makseteenuse pakkujale, kes tegutseb makse saaja nimel, ja/või kui raha saadakse makse saaja nimel ning tehakse talle kättesaadavaks; 16. „maksekonto” – ühe või mitme makseteenuse kasutaja nimel olev konto, mida kasutatakse maksetehingute tegemiseks; 17. „raha” – pangatähed ja mündid, elektroonsel kujul edastatav raha ja e-raha, mis on määratletud direktiivi 2009/110/EÜ artikli 2 lõikes 2; 18. „maksekäsund” – makseteenuse pakkujale maksja või makse saaja antud juhis maksetehingu täitmiseks; 19. „väärtuspäev” – päev, mil makseteenuse pakkuja debiteerib maksja kontot või krediteerib makse saaja kontot ja mis on aluseks kontol olevale rahale intressi arvutamisel; 20. „viitekurss” – vahetuskurss, millele tuginedes arvutatakse valuutavahetuskurss ja mille makseteenuse pakkuja teeb kättesaadavaks või mis pärineb avalikkusele kättesaadavast allikast; 21. „autentimine” – toiming, mis võimaldab makseteenuse pakkujal kindlaks teha konkreetse makseviisi kasutaja isiku, sealhulgas selle isikustatud turvaelementide kasutamine ning isikustatud isikuttõendavate dokumentide kontroll; 22. „tugev kliendi autentimine” – füüsilise ja juriidilise isiku tuvastamise valideerimise menetlus, mille käigus kasutatakse kahte või enamat elementi, mis kuuluvad teadmise, omamise või tunnuse kategooriasse ja on sõltumatud, et neist ühe rikkumine ei ohustaks teiste usaldusväärsust, ning mille ülesehitus võimaldab kaitsta autentimisandmete konfidentsiaalsust; 23. „viiteintressimäär” – intressimäär, millele tuginedes arvutatakse kasutatav intressimäär ja mis pärineb avalikkusele kättesaadavast allikast, mida saavad kontrollida mõlemad makseteenuse lepingu osalised; 24. „kordumatu tunnus” – makseteenuse kasutajale makseteenuse pakkuja määratud tähtede, numbrite või sümbolite kombinatsioon, mille makseteenuse kasutaja esitab maksetehingu teise makseteenuse kasutaja ja/või teisele makseteenuse kasutajale kuulva maksekonto üheseks kindlakstegemiseks; 25. „agent” – füüsiline või juriidiline isik, kes tegutseb makseteenuste osutamisel makseasutuse nimel; 26. „makseviis” – makseteenuse kasutaja ja makseteenuse pakkuja vahel kokku lepitud isikustatud seade (seadmed) ja/või toimingute kogum, mida kasutatakse maksekäsundi algatamiseks; 27. „sidevahendid” – vahendid, mida makseteenuse pakkuja ja makseteenuse kasutaja võivad kasutada omavahelise lepingu sõlmimisel, ilma et nad peaksid ühel ajal füüsiliselt kohal viibima; 28. „püsiv andmekandja” – vahend, mis võimaldab makseteenuse kasutajal isiklikult talle adresseeritud teavet salvestada nii, et seda saab tulevikus teabe otstarbe seisukohast piisava aja jooksul kasutada, ja mis võimaldab salvestatud teavet muutmata kujul taasesitada; 29. „mikroettevõtja” – ettevõtja, mis on makseteenuslepi