KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Innovatsiooni tulemuste mõõtmine Euroopas: uus näitaja

(EMPs kohaldatav tekst)

1. Sissejuhatus

Käesolevas teatises tutvustatakse näitajat innovatsiooni tulemuste mõõtmiseks. Innovatsioonipoliitika mõju täpne mõõtmine on tõenditel põhineva poliitikakujundamise võtmetegur. Lisaks sellele suurendab see riiklike meetmete ja vahendite kasutamise õiguspärasust.

Euroopa on praegu üleilmse tähtsusega teadmuskeskus. Kuigi meil on tipptasemel teadusbaas ja tehnoloogia alal juhtpositsioon strateegilistes sektorites, on ELi ja riigi tasandil vaja parandada innovatsioonialaseid tulemusi ning luua paremad raamtingimused, eelkõige kiiresti kasvavatele ettevõtetele innovaatilistes sektorites.

Kavandatud näitaja aitab poliitikakujundajatel välja töötada uusi või tõhusamaid meetmeid, et kõrvaldada kitsaskohad, mis takistavad novaatoritel ideede elluviimist toodete ja teenustena, mis võivad turul edukaks osutuda. Innovatsioonitulemuste parandamine aitab kaasa arukale majanduskasvule, mis on kooskõlas strateegiaga „Euroopa 2020” ja selle juhtalgatusega „Innovaatiline liit”.[1]

Kavandatud näitaja täiendab innovatsiooniliidu tulemustabelit[2] ja kokkuvõtlikku innovatsiooni koondindeksit, millega hinnatakse üldist tulemuslikkust ning määratakse sisendeid, tootlikkust ja väljundeid käsitleva 24 innovatsiooninäitaja abil liikmesriikide ning ELi tugevad ja nõrgad küljed. Lisaks analüüsitakse innovatsiooni tulemusi iga kahe aasta järel ka innovaatilise liidu konkurentsivõime aruandes.

Käesolevas teatises esitatud näitaja kajastab üksnes innovatsiooni tulemusi ning sellega jälgitakse piiratud hulka elemente, sealhulgas kiiresti kasvavate ettevõtete panust töökohtade loomisse. Arvestades seda, et kavandatud näitaja täiendab innovatsiooniliidu tulemustabelit, on selle tulemused kavas avaldada kõnealuse tulemustabeliga samaaegselt.

Euroopa Ülemkogu andis komisjonile volitused töötada strateegia „Euroopa 2020” raames välja näitaja, et täiendada teadus- ja arendustegevuse intensiivsusega seotud eesmärki,[3] võttes arvesse juhtalgatuse „Innovaatiline liit” nõuet, mille kohaselt komisjon „alustab vajalikku tööd uue näitaja väljatöötamiseks, mille abil hinnata kiiresti kasvavate innovaatiliste ettevõtete osakaalu majanduses”. Märtsis 2013 tegid riigipead ja valitsusjuhid ettepaneku viia 2013. aasta oktoobris läbi arutelu innovatsiooni küsimustes ning kutsusid komisjoni üles esitama innovatsiooninäitajat.[4]

2010. aastal moodustati juhtivatest novaatoritest ja majandusteadlastest koosnev kõrgetasemeline töörühm, kes hakkas komisjoni nõustama näitaja väljatöötamisel[5]. Töörühm soovitas komisjonil koguda andmeid kiiresti kasvavate ettevõtete kohta innovaatilistes sektorites. Andmeid kogus Eurostat. Samal ajal tehti koostööd OECD-ga, et töötada välja sektoripõhised innovatsioonikoefitsiendid. Näitaja kohaldamisala ja määratlust käsitlevad arutelud peeti liikmesriikidega töörühmades 2012. aasta oktoobris ja detsembris ning 2013. aasta juulis.

Käesolevas teatises tutvustatakse näitajat (punkt 2), selle väljatöötamisel kasutatud kriteeriume ja andmeid (punkt 3) ning usaldusväärsuse analüüsi (punkt 4). Teatisele on lisatud komisjoni talituste töödokument.

2. Innovatsiooni tulemuste mõõtmine

Innovatsiooni tulemused on laiahaardelised ning sektoriti erinevad. Tulemuste mõõtmisel tehakse kvantitatiivselt kindlaks see, mil määral innovaatilistest sektoritest pärit ideedel uute toodete ja teenuste loomiseks on majanduslikku lisandväärtust ning kuivõrd need tooted ja teenused on võimelised turule jõudma.

Seepärast võib tulemusi mõõta rohkem kui ühe näitajaga. Pärast paljude võimaluste uurimist valis komisjon välja neli innovatsiooniliidu tulemustabeli näitajat, mis on rühmitatud kolmeks komponendiks (patendid, tööhõive teadmismahukates valdkondades ning teadmismahukate kaupade ja teenuste konkurentsivõime), ning uue näitajana tööhõive innovaatiliste sektorite kiiresti kasvavates ettevõtetes[6].

Patente käsitlevas komponendis võetakse arvesse leiutisi, mille puhul kasutatakse ära teadus- ja arendustegevusse tehtud investeeringute tulemusena saadud teadmisi ning mida saab muuta edukateks tehnoloogialahendusteks. Samuti osutavad näitajad, mis kajastavad kvalifitseeritud tööjõu osatähtsust teadmismahukate valdkondade ja kiiresti kasvavate ettevõtete tööhõives sellele, kuivõrd majandus on orienteeritud innovatsioonialase lisandväärtusega kaupade ja teenuste tootmisele. Lisaks mõõdavad selliste kaupadega seotud kaubavood nende võimet jõuda maailmaturule.[7]

2.1. Innovatsiooninäitaja komponendid

Esimene komponent on patentide alusel mõõdetav tehnoloogiaalane innovatsioon, mis on teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooniprotsessi oluline tulemus. See osutab majanduse suutlikkusele muuta teadmised tehnoloogiaks. Seega on intellektuaalomandiõiguste süsteemi tugevdavad ning selle kulukust vähendavad meetmed kasulikud ettevõtetele, kelle kasv põhineb nende endi uuendustel. Sellised meetmed nagu intellektuaalomandiõigustele juurdepääsu korra tõhustamine ja patendituludelt tasutava maksu vähendamine võib olla oluline vahend innovatsioonialase ettevõtlusdünaamika toetamiseks.[8]

Valitud komponendi ehk innovatsiooniliidu tulemustabeli näitaja 2.3.1 puhul kasutatakse patenditaotluste arvu SKP miljardi kohta. Lugejaks on rahvusvaheliste taotluste arv (st taotlused, mille puhul on patendikoostöölepingu kohaselt määratud asutuseks nimetatud Euroopa Patendiamet). Nimetajaks on SKP europõhise ostujõu pariteedi järgi. Võib esineda sisemine nihe selliste riikide kasuks, kus registreeritakse rohkem rahvusvahelisi kui riiklikke patente. Seepärast kasutati alternatiivset teavet ning kontrolliti OECD patendiandmebaasist pärit andmeid kolmikpatentide (triadic patent) kohta.

Teise komponendi puhul keskendutakse sellele, kuidas kõrge kvalifikatsiooniga tööjõud toetab riigi majanduse struktuuri. Investeerimine inimestesse on väljakutse Euroopale, kuna hariduse ja koolituse kaudu antakse töötajatele oskusi innovaatiliste lahenduste leidmiseks. See komponent kajastab riigi struktuurset orientatsiooni teadmismahukale tegevusele ning sellega mõõdetakse, kui palju inimesi kõnealuse riigi töötajate koguarvust töötab ettevõtlussektori teadmismahukates valdkondades, kus vähemalt kolmandikul töötajatest on kõrgharidus. See on innovatsiooniliidu tulemustabeli näitaja 3.2.1.

Kolmas komponent on teadmismahukate kaupade ja teenuste konkurentsivõime. Hästitoimiva majandusega riigi puhul kajastab see innovatsioonist tulenevat suutlikkust eksportida innovaatilisi tooteid ja osaleda ülemaailmsetes väärtusahelates. Konkurentsivõimet suurendavad meetmed ja innovatsioonistrateegiad tugevdavad üksteist, et suurendada tööhõivet, eksporti ja käivet ettevõtte tasandil. Komponendis võetakse võrdselt arvesse kesktehnoloogiliste ja kõrgtehnoloogiliste toodete osakaalu üldises kaubandusbilansis ning teadmismahukate teenuste osakaalu kogu teenuste ekspordis (innovatsiooniliidu tulemustabeli näitajad 3.2.2 ja 3.2.3).

Viimase komponendiga mõõdetakse tööhõivet innovaatiliste sektorite kiiresti kasvavates ettevõtetes. Selliste ettevõtete arengu edendamine on kaasaegse teadus- ja innovatsioonipoliitika lahutamatu osa. Uuringud näitavad, et majanduskasv sõltub suurel määral kiiresti kasvavatest ettevõtetest, kus luuakse ebaproportsionaalselt suur osa töökohti ja kes võivad aidata suurendada innovatsioonialaseid investeeringuid majanduslanguse ajal.[9] Seepärast toetavad mõned liikmesriigid kindlalt ideed, et kiiresti kasvavatel ettevõtetel, sealhulgas innovaatilistel projektidel, peaks olema lihtsam juurdepääs rahastamisele ning riskikapitalile ettevõtte loomise, käivitamise ja varases kasvufaasis.

Innovaatiliste ettevõtete eristamiseks kasutatakse sektoripõhiseid innovatsioonikoefitsiente. Need kajastavad sektori innovaatilisust ning põhinevad punktidel, mis näitavad kolmanda astme haridusega isikute osakaalu (KIA-punktid) ja seda, kuidas valdkonna ettevõtted end ise innovaatilisena määratlevad (CIS-punktid). Tööhõiveandmed põhinevad Eurostati poolt aastatel 2011 ja 2012 äriregistrist sihtotstarbeliselt kogutud andmetel. Kiiresti kasvav ettevõte on kümne või enama töötajaga ettevõte, mille töötajate arv kasvab kolme aasta jooksul keskmiselt rohkem kui 10 % aastas. Kõnealune komponent on kavandatud selleks, et täita innovatsiooniliidu tulemustabeli lahter (3.1.3 „Kiiresti kasvavad innovaatilised ettevõtted”), kuhu märgitakse näitaja, mis kajastab kiiresti kasvavate ettevõtete panust turudünaamikasse, nagu on ette nähtud juhtalgatusega „Innovaatiline liit”. Seega võiks see olla tulemustabeli 25. näitaja.

2.2. Riikide tulemused

Joonisel 1 on näidatud liikmesriikide ja rahvusvaheliste partnerite innovatsiooninäitajad 2010. ja 2011. aastal. Keskmine osutab EL 27-le, kuna 2013. aasta innovatsiooniliidu tulemustabel avaldati enne Horvaatia ühinemist. Pikema vaatlusperioodi ja täiendavalt ühtlustatud võrdlusaastate põhjal korrigeeritud aegread on väga olulised ning need tehakse kättesaadavaks keskpika ajavahemiku jooksul.

Tulemused ja nende poliitiline mõju on esitatud komisjoni talituste töödokumendi tekstikastis 1, milles keskendutakse neljale riigile: Rootsi (parim tulemus), Prantsusmaa (hea tulemus), Itaalia (keskmine tulemus), Bulgaaria (madal tulemus).[10] Lisatud on võrkdiagramm, millel on näidatud tulemused kõikide komponentide ja riikide kohta. Nendele tulemustele lisanduvad põhjalikud hinnangud riikide kohta.

Joonis 1. Innovatsiooni tulemuste koondnäitaja

Riikide tulemused 2011. aastal (punased tulbad) ja 2010. aastal (ristid), ELi keskmine 2010. aastal = 100

2011. aasta puhul kajastavad komponendid olukorda 2009. aastal (PCT), 2010 (DYN) või 2011 (KIA, COMP)

2010. aasta puhul põhinevad need 2008. (PCT), 2009. (DYN) või 2010. (KIA, COMP) aasta andmetel

Allikas: Euroopa Komisjon.

2011. aastal tehti saavutatud tulemuste põhjal kindlaks kuus riikide tulemuste kategooriat. Tipptaseme tulemuse saavutasid Rootsi, Saksamaa, Iirimaa ja Luksemburg, kes said üle 120 punkti ja kõrged väärtused kõigi nelja komponendi puhul. Neile järgnevad väga hea tulemusega Taani, Soome ja Ühendkuningriik, kelle punktid on vahemikus 110 ja 120. Hea tulemus saavutati Prantsusmaal, Belgias ja Madalmaades, kus näitaja väärtused jäid vahemikku 100–110. Neile järgnesid keskmise tulemusega riigid Austria, Ungari, Sloveenia, Itaalia ja Küpros, kes saavutasid 90–100 punkti. Keskmiselt madala tulemuse (80–90 punkti) saavutasid Tšehhi Vabariik, Hispaania, Eesti, Kreeka, Malta, Rumeenia ja Slovakkia. Madalaks loetakse tulemust siis, kui riik saavutab alla 80 punkti. Sellise arvu punkte said teiste seas Poola, Horvaatia, Portugal ja Läti ning Leedu ja Bulgaaria; viimase kahe tulemus on eriti madal (ligikaudu 65), mis on umbes pool suurima punktisumma saavutanud riikide tulemusest.

3. Valikukriteeriumid

Näitaja väljatöötamisel kasutati Eurostati, OECD ja IMFi rahvusvahelisi kvaliteedistandardeid.

3.1. Neli kohaldatud põhimõtet

Eurostati kontseptuaalse raamistiku põhjal kohaldati nelja põhimõtet.

(1) Poliitiline tähtsus. Tähelepanu pöörati sellele, et näitajat oleks võimalik lihtsalt ja intuitiivselt tõlgendada ning et sellel oleks tugev ja otsene seos mõõdetavate faktidega. Näitaja võimaldab jälgida näiteks selliseid tegureid nagu intellektuaalomandiõigusi käsitlevad tingimused, kutseoskuste parandamine vastavalt turu nõudlusele teadmismahukates ja innovaatilistes valdkondades, soodsate tingimuste loomine teadmismahukate kaupadega kauplemiseks ning raamtingimused kiiresti kasvavate ettevõtete jaoks.

(2) Andmekvaliteet. Oluliseks peeti õigeaegsete, esinduslike ja valideeritud aegridade kättesaadavust ning kõigi olemasolevate allikate kasutamist.

(3) Rahvusvaheline kättesaadavus ja võrreldavus riikide vahel. Eesmärk oli luua alus näitajale, mis sobiks usaldusväärsete võrdluste tegemiseks riikide vahel ja võrdlusaluste kehtestamiseks.

(4) Usaldusväärsus. Koondnäitajaid kasutatakse kogu maailmas paljudes valdkondades, sealhulgas rahvusvaheliste organisatsioonide poolt. Koondnäitajate väljatöötamine nõuab tipptasemel valideerimist ja usaldusväärsuse analüüsi,[11] et saadava tulemuse põhjal oleks võimalik kehtestada võrdlusaluseid ning et näitaja vastaks poliitika vajadustele.

Piiratud andmete tõttu on 2. ja 3. kriteeriumi võimalik praeguses etapis täita ainult osaliselt ning sellega seoses on vaja teha täiendavaid analüüse. Nelja liikmesriigi ja rahvusvaheliste partnerite puhul tuli näitaja neljanda komponendi leidmiseks asendada puuduvad väärtused hinnangutega ning kasutada riikidevahelisi võrdlusi, mille usaldusväärsust kontrolliti.

3.2. Täiendavat analüüsi vajavad valdkonnad

Näitaja täiustamiseks ja kõikide selle võimaluste täielikuks kasutamiseks on vaja arendada nelja valdkonda.

Esiteks on vaja tagada, et innovaatiliste sektorite kiiresti kasvavaid ettevõtteid käsitlevad andmed oleksid põhjalikumad ning et neid esitataks korrapäraselt. Selleks tehakse andmete kogumine finantssektorile kohustuslikuks vastavalt komisjoni muudetud määrusele, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust ettevõtluse struktuuristatistika kohta. Finantsteenused jäetakse praeguses etapis välja, kuid need on olulised, arvestades nende laialdast tähtsust ja mõju majandusele. Selliste andmete kogumine lihtsustab ka näitaja komponentide puhul aluseks võetavate võrdlusaastate ühtlustamist.

Teiseks tuleks analüüsida, kuidas parandada innovatsioonikoefitsientide aluseks olevaid andmeid nii, et aja jooksul oleks võimalik arvesse võtta rohkem tähelepanekuid kõigist sektoritest ning kuidas riikide eripära innovatsiooni tulemuste valdkonnas saaks kõige paremini arvesse võtta. See hõlmab koefitsientide tundlikkuse analüüsi, mille puhul kasutatakse iga kahe aasta järel teostatava ühenduse innovatsiooniuuringu (CIS) ning iga-aastase tööjõu-uuringu andmeid.

Kolmandaks tuleks uurida, kas ja kuidas saaks parandada teadmismahukate kaupade ja teenuste konkurentsivõimet käsitlevaid andmeid; täpsustada oskusi käsitlevat komponenti, et võtta parimal viisil arvesse hariduse osatähtsust ning uurida selle seoseid näitaja tulemuslikkusega; võtta arvesse muid statistilisi andmeid innovatsioonilahenduste edukuse kohta turul.

Lõpuks tuleks edendada näitaja rahvusvahelist mõõdet ja laiendada andmete kogumist kiiresti kasvavate ettevõtete kohta ning koostööd OECDga innovatsioonikoefitsientide rahvusvahelise kohaldamise alal. Selleks tuleks läbi viia võrreldavaid uuringuid kolmandates riikides.

4. Usaldusväärsuse analüüs

Innovatsiooni seire tekitab probleeme, mis on seotud andmete kvaliteediga ning andmete koondamisega üheks näitajaks. Seepärast hinnati järkjärgulise protsessi käigus näitaja kontseptuaalset ja statistilist ühtsust ja selle modelleerimisel kasutatavate eelduste mõju.

(1) Kandidaatnäitajad valiti välja selle järgi, kui olulised need on innovatsioonipoliitikas. Valik tehti kirjanduse, eksperdiarvamuste, hõlmatavate riikide ja ajakohasuse põhjal.

(2) Kasutati kõige uusimaid avaldatud andmeid, mille kättesaadavus kõigi komponentide osas oli kahe viimase aasta jooksul vähemalt 93 %.

(3) Näitaja struktuur on tasakaalus, kuna nendele neljale komponendile anti võrdne osakaal. Selleks kasutati normeerimisteguritena komponentide nominaalseid kaalusid. Samasugust lähenemisviisi kasutatakse ka selliste juhtivate rahvusvaheliste indeksite nagu ülemaailmne innovatsiooniindeks (Global Innovation Index) ja keskkonnatoime indeks (Environmental Performance Index) puhul.

(4) Lõpuks hinnati riikide tulemusi ja järjestust, et kontrollida nende kooskõla kehtivate tõendite, teadusuuringute või valitsevate teooriatega.

Modelleerimise eeldusi kontrolliti seoses puuduvate andmete asendamise, koondvalemite, iga komponendi alternatiivsete variantide ja kaalumisega. Arvutati välja usaldusvahemikud pingeridade jaoks ning vahemik efektiivsuskõverani.

5. Kokkuvõte

Vastuseks Euroopa Ülemkogule käsitletakse käesolevas teatises innovatsiooni tulemuse näitajat. Komisjon on teinud tööd selleks, et parandada poliitika kujundamisel kasutatavate andmete kvaliteeti ja hinnata innovatsiooni mõju.

Näitaja keskendub innovatsiooni tulemustele ning täiendab innovatsiooniliidu tulemustabelit ja innovatsiooni koondindeksit.

Kooskõlas strateegiaga „Euroopa 2020” ja selle juhtalgatusega „Innovaatiline liit” on näitaja abiks poliitika kujundajatele innovatsioonisõbraliku keskkonna loomisel.

Näitaja väljatöötamisel kasutati rahvusvahelisi kvaliteedistandardeid ja tipptasemel statistilisi analüüse. Komisjon on teinud kindlaks neli täiustamist vajavat valdkonda, et näitajat saaks täiel määral kasutada. Need hõlmavad näitaja rahvusvahelise võrreldavuse laiendamist, kiiresti kasvavaid ettevõtteid käsitlevate andmete parandamist ning innovatsioonikoefitsienti käsitlevate andmekogumite analüüsimist nende edasise täiustamise eesmärgil.

Näitaja on koondindeks, mis kajastab innovatsiooni tulemusi nelja elemendi kaudu: patendid, oskused, teadmismahukate kaupade ja teenustega kauplemine ning tööhõive kiiresti kasvavates ettevõtetes. Komisjoni talituste töödokumendis kajastatakse selle tulemusi ja mõju meetmetele.

[1] Euroopa 2020 – strateegiline juhtalgatus „Innovaatiline liit” (KOM(2010) 546 (lõplik), 6.10.2010.

[2] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/innovation/files/ius-2013_en-pdf.

[3] Järeldused 4/2/2011 (nõukogu dokument EUCO 2/1/11 Rev1) ja (EUCO 1-2/3/2012 4/2/12 REV2).

[4] Euroopa Ülemkogu märkis "järgmisel aastal peetavat arutelu strateegia „Euroopa 2020” üle ning kutsus üles „tegema tööd nende arutelude ettevalmistamiseks, pidades sealjuures esmatähtsaks järgmisi küsimusi: (...) (b) innovatsioon (oktoober 2013)”, oodates, et „komisjon esitaks aegsasti (...) teatise „Innovaatilise liidu olukord 2012. aastal”, sealhulgas ühtne innovatsiooninäitaja”. Nõukogu dokument EUCO 23/13.

[5] Report of the High Level Panel on the Measurement of Innovation, A. Mas-Colell (esimees), september 2010.

[6] Näitajat kajastav valem on esitatud komisjoni talituste töödokumendi võrrandis 1.

[7] Uuriti, kas mõnda neist toodangu liiki käsitlevast neljast täiendavast näitajast on võimalik kasutada innovatsiooniliidu tulemustabelis.

[8] „Juhtalgatuse „Innovaatiline liit” olukord 2012. aastal – Muudatuste kiirendamine”, COM (2012) 149 (final), 21. märts 2013.

[9] OECD (2010), „High-growth Enterprises: What Governments Can Do to Make a Difference”. Archibugi, D et al. (2013) „Economic crisis and innovation: is destruction prevailing over accumulation?” Research Policy 42, 2.

[10] Samuti on esitatud ELi rahvusvaheliste partnerite (nt USA) tulemusi käsitlevad näitajad.

[11] Vt. http://composite-indicators.jrc.ec.europa.eu/