SISUKORD

1. Sissejuhatus 2

2. Tulemused 3

2.1. Õigusnormid, suunised ja meetmed 3

2.2. Hüvitamine ja stiimulid 4

2.3. Edendamine ja reklaam 5

2.4. Hankimine ja varustatus 6

3. Kokkuvõte ja lõppmärkused 8

SISSEJUHATUS

Koe- ja rakuannetusi reguleerivad põhimõtted on sätestatud direktiivi 2004/23/EÜ[1] artiklis 12. Selles on sätestatud, et liikmesriigid püüavad tagada kudede ja rakkude vabatahtliku ja tasuta annetamise . Doonorid võivad saada hüvitist, mis on rangelt piiratud annetamisega seotud kulude ja vaeva heastamisega. Sel juhul määratlevad liikmesriigid tingimused, mille alusel on lubatud hüvitist anda.

Lisaks tagavad liikmesriigid kõigi vajalike meetmetega, et mis tahes edendus- ja avalikustamistegevused inimkudede ja -rakkude annetamise toetuseks vastavad liikmesriikide kehtestatud suunistele või õigussätetele. Need suunised või õigussätted peavad hõlmama sellise reklaami asjakohaseid piiranguid või keelde, millega teavitatakse inimrakkude ja -kudede vajadusest või saadavusest finantskasu või võrreldavate eeliste pakkumise või taotlemise eesmärgil.

Liikmesriigid püüavad tagada, et kudede ja rakkude hankimine ise toimuks mittetulunduslikel alustel.

Annetatud kudesid ja rakke, nagu nahk, luud, kõõlused, sarvkestad ja vereloome tüvirakud, kasutatakse üha enam erinevate ravimeetodite puhul ja kõrgtehnoloogiliste ravimite algmaterjalina. Lisaks kasutatakse sugurakke[2] kunstliku viljastamise tehnoloogia, nt in vitro viljastamise ja muude kunstliku viljastamise meetodite puhul raseduse esilekutsumiseks kunstlike või osaliselt kunstlike meetodite abil.

Kooskõlas direktiivi 2004/23/EÜ artikli 12 lõikega 1 esitavad liikmesriigid iga kolme aasta tagant komisjonile aruande vabatahtliku ja tasuta annetamise kohta. Esimene komisjoni aruanne kudede ja rakkude vabatahtliku ja tasuta annetamise edendamisest liikmesriikides avaldati 2006. aastal[3].

Käesolev komisjoni aruanne on koostatud liikmesriikide vastuste põhjal, mis esitati kudede ja rakkude vabatahtlikku ja tasuta annetamist käsitleva aruande vormile, mis saadeti 2010. aasta suvel kudede ja rakkude valdkonna pädevatele ametiasutustele. Kõik liikmesriigid esitasid komisjonile aruande. Lisaks esitasid aruande Liechtenstein ja Norra (seega esitas aruande kokku 29 riiki). Käesoleva aruande peamised järeldused on esitatud kudede ja rakkude valdkonna pädevatele ametiasutustele[4].

Käesoleva aruande eesmärk on anda ülevaade selle kohta, kuidas toimub kudede ja rakkude vabatahtlik ja tasuta annetamine, keskendudes 1) õigusnormidele, suunistele ja meetmetele, 2) hüvitamisele ja stiimulitele, 3) edendamisele ja reklaamile, 4) kudede ja rakkude hankimisele ja nendega varustatusele.

TULEMUSED

Õigusnormid, suunised ja meetmed

29 aruande esitanud riigist on 27 riigis olemas teatavad (siduvad või mittesiduvad) õigusnormid, millega reguleeritakse kudede ja rakkude vabatahtliku ja tasuta annetamise põhimõtet.

Joonis I

[pic]

Nagu on näidatud joonisel I, on 25 riiki kehtestanud riiklikul tasandil siduvad eeskirjad kudede ja rakkude vabatahtliku ja tasuta annetamise suhtes (Belgia, Bulgaaria, Eesti, Hispaania, Itaalia, Kreeka, Küpros, Leedu, Luksemburg, Läti, Madalmaad, Poola, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Rumeenia, Saksamaa, Slovakkia, Sloveenia, Soome, Taani, Tšehhi Vabariik, Ungari, Ühendkuningriik ja Norra). Maltal kehtivad nii riiklikes õigusaktides kehtestatud siduvad eeskirjad kui ka valdkondlikud eeskirjad (iseregulatsioon), samas kui Iirimaal ja Liechtensteinis puuduvad seda valdkonda reguleerivad õigusnormid. Austria ei esitanud selle kohta andmeid.

Neid õigusnorme või suuniseid on mitmes riigis muudetud. Alates 2006. aastast, kui komisjon andis välja esimese aruande kudede ja rakkude vabatahtliku ja tasuta annetamise edendamisest liikmesriikides, on Bulgaaria, Poola, Portugal, Tšehhi Vabariik, ja Ühendkuningriik ajakohastanud või muutnud kudede ja rakkude vabatahtlikku ja tasuta annetamist käsitlevaid õigusnorme. Lisaks on Bulgaaria, Iirimaa, Malta ja Liechtenstein teatanud, et kavatsevad ajakohastada või muuta selle valdkonna õigusnorme või suuniseid.

Kudede ja rakkude vabatahtlikku ja tasuta annetamist reguleerivate õigusnormide rikkumise korral kohaldatavad karistused on kehtestatud 23 riigis (Austria, Belgia, Bulgaaria, Eesti, Itaalia, Kreeka, Küpros, Leedu, Luksemburg, Madalmaad, Poola, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Rumeenia, Saksamaa, Sloveenia, Soome, Taani, Tšehhi Vabariik, Ungari, Ühendkuningriik ja Norra). Üks riik on selliseid karistusi rakendanud (Tšehhi Vabariik).

Hüvitamine ja stiimulid

13 riigis kehtivad juhtpõhimõtted kudede ja rakkude annetajatele pakutavate hüvitiste ja stiimulite kohta (Bulgaaria, Hispaania, Itaalia, Kreeka, Leedu, Madalmaad, Malta, Sloveenia, Soome, Taani, Tšehhi Vabariik, Ungari ja Ühendkuningriik).

19 riiki on teatanud teatavas vormis hüvitiste või stiimulite pakkumisest elavatele kudede ja rakkude (välja arvatud sugurakkude) annetajatele: Belgia, Eesti, Hispaania, Itaalia, Kreeka, Leedu, Luksemburg, Läti, Madalmaad, Prantsusmaa, Rootsi, Saksamaa, Slovakkia, Sloveenia, Soome, Taani, Tšehhi Vabariik, Ungari ja Ühendkuningriik.

14 riiki pakuvad teatavaid hüvitisi või stiimuleid sugurakkude annetamise korral: Austria, Belgia, Bulgaaria, Eesti, Hispaania, Madalmaad, Portugal, Prantsusmaa, Slovakkia, Sloveenia, Soome, Taani, Ungari ja Norra.

4 riiki võimaldavad hüvitist või stiimuleid surnud doonorite sugulastele (Bulgaaria, Hispaania, Sloveenia ja Rumeenia) (vt joonised II–IV).

Joonis II

[pic]

Nagu näidatud joonisel II, on hüvitised või stiimulid, mida pakutakse kudede ja rakkude (välja arvatud sugurakkude) annetajatele, peamiselt sõidukulude, arstiabikulude või saamata jäänud sissetuleku hüvitamine ning suupisted ja keelekaste.

Joonis III

[pic]

Joonisel III on näidatud sugurakkude annetajatele pakutavad peamised hüvitised ja stiimulid, sealhulgas sõidukulude hüvitamine ning suupisted ja keelekaste.

Joonis IV

[pic]

Joonisel IV on näidatud surnud doonorite sugulastele pakutavad peamised hüvitised ja stiimulid.

Edendamine ja reklaam

Meetmete võtmisest kudede ja rakkude vabatahtliku ja tasuta annetamise edendamiseks on teatanud järgmised riigid: Belgia, Bulgaaria, Hispaania, Iirimaa, Itaalia, Kreeka, Küpros, Leedu, Madalmaad, Malta, Poola, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Saksamaa, Sloveenia, Soome, Taani ja Ühendkuningriik.

Joonis V

[pic]

Nagu on näha ülal esitatud joonisel, korraldatakse kudede ja rakkude vabatahtliku ja tasuta annetamise edendamiseks kõige sagedamini doonorlusele keskenduvaid üritusi ja teabekampaaniaid ning püütakse muul viisil teadlikkust suurendada. 11-s riigis on doonorluse edendamine ja reklaam suunatud konkreetsetele sihtrühmadele, nagu üliõpilased, meditsiinitöötajad, haiglatöötajad, politsei ja sõjavägi, veredoonorid ja teatavad vähemused (nabaväädivere pankade puhul).

Nagu sätestatud direktiivi 2004/23/EÜ artikli 12 lõikes 2, tagavad liikmesriigid kõigi vajalike meetmetega, et mis tahes edendus- ja avalikustamistegevused inimkudede ja rakkude annetamise toetuseks vastavad liikmesriikide kehtestatud suunistele või õigussätetele. Need suunised või õigussätted peavad hõlmama sellise reklaami asjakohaseid piiranguid või keelde, millega teavitatakse inimrakkude ja -kudede vajadusest või saadavusest finantskasu või võrreldavate eeliste pakkumise või taotlemise eesmärgil. 23 riiki on teatanud, et seal kehtivad reklaami suhtes sellised piirangud: Austria, Belgia, Bulgaaria, Eesti, Hispaania, Itaalia, Küpros, Leedu, Luksemburg, Madalmaad, Poola, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Rumeenia, Saksamaa, Slovakkia, Sloveenia, Soome, Taani, Tšehhi Vabariik, Ungari ja Ühendkuningriik. Nende piirangute rikkumise puhul on karistused kehtestatud 20 riigis.

Hankimine ja varustatus

Enamikus aruande esitanud riikides on kudede ja rakkude avalik-õiguslikud kogujad/varustajad (Belgia, Hispaania, Itaalia, Leedu, Madalmaad, Poola, Portugal, Rootsi, Slovakkia, Ungari ja Norra) või on olemas duaalne süsteem, mis hõlmab nii eraõiguslikke kui ka avalik-õiguslikke kogujaid/varustajaid (Austria, Bulgaaria, Eesti, Iirimaa, Kreeka, Luksemburg, Malta, Prantsusmaa, Rumeenia, Saksamaa, Sloveenia, Soome, Taani, Tšehhi Vabariik ja Ühendkuningriik). Ülejäänud kolmes riigis on eraõiguslikud ja/või muu staatusega kudede ja rakkude kogujad/varustajad (Küpros, Läti ja Liechtenstein) (vt joonis VI).

Joonis VI

[pic]

Ligikaudu 30 % aruande esitanud riikidest pakub kudede ja rakkude hankijatele (näiteks haiglatele, tervishoiutöötajatele või koepankadele) teatavaid rahalisi stiimuleid.

Mis puutub omavarustatusse, siis kehtivad 11 riigis meetmed, millega püütakse edendada kudede ja rakkudega omavarustatust (Bulgaaria, Itaalia, Madalmaad, Poola, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Slovakkia, Sloveenia, Tšehhi Vabariik ja Norra). Lisaks on 17 riigis kahepoolsed või muus vormis kokkulepped/koostööstruktuurid, mille abil tagatakse riiklikul tasandil kudede ja rakkudega varustatus (Belgia, Bulgaaria, Eesti, Hispaania, Iirimaa, Itaalia, Kreeka, Leedu, Luksemburg, Malta, Portugal, Rootsi, Slovakkia, Sloveenia, Taani, Tšehhi Vabariik ja Liechtenstein).

Varustatusega seoses on hulk riike teatanud, et riiklikul tasandil esineb regulaarselt kudede ja rakkude nappust (vt joonis VII).

Joonis VII

[pic]

Nagu näidatud ülal esitatud joonisel, kogevad peaaegu pooled riigid regulaarselt luuüdi nappust ja üheksa riiki on teatanud sperma ja ovotsüütide regulaarsest nappusest. Nappust esineb ka muude kudede ja rakkude puhul, sealhulgas sarvkestade, luude, kõõluste ja naha osas.

KOKKUVÕTE JA LÕPPMÄRKUSED

Käesoleva aruande põhjal ilmneb, et üldiselt liikmesriigid järgivad direktiivi 2004/23/EÜ artiklit 12, mille kohaselt peavad liikmesriigid võtma vajalikke meetmeid, et püüda tagada kudede ja rakkude vabatahtlik ja tasuta annetamine.

Käesolev aruanne on üldjoontes sarnane 2006. aastal avaldatud esimese aruandega kudede ja rakkude vabatahtliku ja tasuta annetamise kohta ning sellest ilmneb, et ELis on kehtestatud kudede ja rakkude vabatahtlikku ja tasuta annetamist käsitlevad tõhusad õigusnormid ja suunised. 29 aruande esitanud riigist kehtivad 27 riigis sellised õigusnormid või suunised.

19 riigil on teatavas vormis hüvitised või stiimulid kudede ja rakkude (välja arvatud sugurakkude) annetajatele, näiteks sõidukulude ja arstiabikulude hüvitamine. Sugurakkude puhul pakuvad ligikaudu pooled riikidest teatavas vormis hüvitisi või stiimuleid, sealhulgas sõidukulude hüvitamine, suupisted ja keelekaste ning saamata jäänud sissetulekuga seotud hüvitis. Lisaks pakub neli riiki teatavaid hüvitisi või stiimuleid surnud doonorite sugulastele.

19 riiki on võtnud kudede ja rakkude vabatahtliku ja tasuta annetamise edendamiseks teatavaid meetmeid, nagu teadlikkuse suurendamine ja teabekampaaniad. Lisaks kehtivad 23 riigis piirangud või keelud reklaami suhtes, millega teavitatakse inimrakkude ja -kudede vajadusest või saadavusest finantskasu või võrreldavate eeliste pakkumise või taotlemise eesmärgil (kooskõlas direktiivi 2004/23/EÜ artikliga 12).

Kudede ja rakkude hankimise ja nendega varustatuse osas ilmneb käesoleva aruande põhjal, et enamikus riikides on avalik-õiguslikud kogujad/varustajad või nii avalik-õiguslikest kui ka eraõiguslikest kogujatest/varustajatest koosnev duaalne süsteem. Varustatuse osas on teatanud 11 riiki, et seal kehtivad meetmed, millega püütakse edendada kudede ja rakkudega omavarustatust, ning 17 riigis on kahepoolsed või muus vormis kokkulepped/koostööstruktuurid, et tagada riiklikul tasandil kudede ja rakkudega varustatus. Siiski on peaaegu pooled riikidest teatanud kudede ja rakkude, sealhulgas luuüdi ja sugurakkude mõningast nappusest.

Nagu sätestatud direktiivi 2004/23/EÜ artiklis 12, teatab komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule kõikidest vajalikest edasistest meetmetest, mida ta kavatseb võtta kudede ja rakkude vabatahtliku ja tasuta annetamise alal. Käesoleva aruande tulemuste põhjal kaalub komisjon koos liikmesriikidega, kas on vaja võtta uusi meetmeid, pidades silmas, et komisjoni pädevus on piiratud ainult kudede ja rakkude kvaliteedi ja ohutusega.

[1] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/23/EÜ, 31. märts 2004, inimkudede ja -rakkude annetamise, hankimise, uurimise, töötlemise, säilitamise, ladustamise ja jaotamise kvaliteedi- ja ohutusstandardite kehtestamise kohta.

[2] Direktiivis 2006/17/EÜ on sugurakud määratletud kui „kõik koed ja rakud, mida kavatsetakse kasutada kunstliku viljastamise eesmärgil”.

[3] KOM(2006) 0593 (lõplik).

[4] http://ec.europa.eu/health/blood_tissues_organs/docs/ev_20101206_mi_en.pdf