ET Euroopa Liidu Teataja C 51/22

Euroopa Regioonide Komitee arvamus teemal „Töötasustandardid ELis”

(2016/C 051/04)

Raportöör: Mick ANTONIW (UK/PES), Pontypriddi esindav Walesi rahvusassamblee liige

POLIITILISED SOOVITUSED

EUROOPA REGIOONIDE KOMITEE

Arutelu õiguspärasus

1. märgib, et vastutus tööhõive- ja sotsiaalpoliitika eest lasub eeskätt riikide või piirkondlikel valitsustel, et ELil on kõnealuses valdkonnas koordineeriv pädevus ning et igasugune Euroopa töötasustandardeid käsitlev ELi algatus peab austama subsidiaarsuse põhimõtet;

2. meenutab, et Eurobaromeetri uuringust inimeste suhtumise kohta vaesusesse selgub, et valdav enamus (73 %) arvab, et vaesus on nende riigis laialt levinud probleem, ja tahab, et selle lahendamiseks võetaks kiireloomulisi meetmeid riigi (89 %) ja ELi tasandil (74 %) (1);

3. kinnitab, et kõikide töötajate õigus õiglasele töötasule, mis tagab neile ja nende perekonnale rahuldava elatustaseme, on sätestatud Euroopa sotsiaalhartas, mille on heaks kiitnud peaaegu kõik liikmesriigid;

4. leiab, et Euroopa Liidu demokraatlikku õiguspärasust on võimalik tugevdada vaid juhul, kui Euroopa kodanikud tunnevad, et tegeletakse ka sotsiaalse arenguga, kui tööhõivemõõde ja sotsiaalne mõõde kaasatakse üheskoos majanduskasvu edendamisega täielikult iga-aastase majanduspoliitika koordineerimise tsüklisse (Euroopa poolaasta);

5. tuletab meelde, et Euroopa Liit on võtnud kohustuse täita ÜRO aastatuhande arengueesmärgid ja järgida ÜRO resolutsiooni, millega kuulutati välja ÜRO teine aastakümme vaesuse kaotamiseks (2008–2017);

6. võtab teadmiseks, et ILO konventsioon nr 94 töönormide kohta riigihankelepingutes on praegu siduv üheksas ELi liikmesriigis ja teistes kohaldatakse seda vabatahtlikult. Võimalikud õiguslikud vastuolud ILO konventsiooni nr 94 ja ELi aluslepingute vahel tuleb siiski välja selgitada;

7. juhib tähelepanu Euroopa Parlamendi üleskutsetele miinimumtöötasu küsimuses (2), kaasa arvatud kõige viimane kutse Euroopa Komisjonile uurida kõiki võimalusi, et tugevdada majandus- ja rahaliitu ning muuta see vastupidavamaks ja majanduskasvu, tööhõivet ja stabiilsust soodustavaks, nii et sellel oleks sotsiaalne mõõde, mis on suunatud Euroopa sotsiaalse turumajanduse säilitamisele, austades kollektiivläbirääkimiste õigust, mille raames tagatakse sotsiaalpoliitika kohandamine liikmesriikides, muu hulgas ka iga liikmesriigi õigus kehtestada asjakohane mehhanism miinimumsissetuleku määratlemiseks (3);

Miinimumtöötasu ja inimväärne töötasu

8. kinnitab, et vaesus ja sotsiaalne tõrjutus takistavad rahuldavat elu, kahjustades niiviisi inimeste põhiõigusi, ja teeb ettepaneku, et kõik liikmesriigid peaksid tagama inimestele inimväärsed elutingimused – näiteks pakkudes inimväärse elu tagamiseks vajalikke teenuseid – ja võtma meetmeid, eelkõige tööturupoliitika- ja sotsiaalmeetmeid, millega tagada õiglane töötasu tööea kõigis etappides;

9. rõhutab kõnealuse teema pakilisust, kuna vaesus ja sotsiaalne ebavõrdsus on ELi majanduskriisist alates süvenenud ja seejärel võetud ainult kokkuhoiul põhinevad meetmed on probleemi teravdanud. Vaesuse ohus elavate inimeste arv on suurenenud ja eriti suur osa langeb naistele ja lastele;

10. rõhutab, et strateegias „Euroopa 2020” seatud vaesuse vähendamise eesmärk näib olevat ohus ning tuleks läbi vaadata strateegia „Euroopa 2020” eelseisva läbivaatamise raames, arvestades, et vaesuse ohus elavate inimeste arv suurenes 114 miljonilt 2009. aastal 124 miljonile 2012. aastal (4);

11. tervitab asjaolu, et enamikul ELi liikmesriikidel on kas seadusega kehtestatud miinimumtöötasu süsteemid või süsteemid, milles lepitakse kokku kollektiivläbirääkimiste teel. Palgakujundusega seonduvad küsimused kuuluvad liikmesriikide ja/või riikide sotsiaalpartnerite pädevus- ja vastutusvaldkonda. Seetõttu tuleb täiel määral austada sotsiaalpartnerite sõltumatust ja õigust sõlmida kollektiivlepinguid;

12. toonitab, et miinimumtöötasu süsteemid on väga erinevad, ja märgib, et mõnes riigis kehtestatud alammäär jääb alla 50 % mediaansissetulekust (5) ning et palgavaesus on samuti üha kasvav probleem;

13. tunnistab kollektiivläbirääkimiste keskset rolli miinimumtöötasu kehtestamisel, kuid rõhutab, et paljudes valdkondades ja VKEdes valdkondlikke lepinguid ei ole. Seetõttu jäävad mõned töötajad lepingute kohaldamisalast välja. Komitee kutsub riikides sotsiaalpartnereid üles tugevdama sotsiaalset dialoogi riiklikul, piirkondlikul ja kohalikul tasandil;

14. märgib seepärast, et liikmesriike tuleks julgustada kehtestama orienteeruvat õiglast töötasu, mida juhitakse selles suunas, et sihttasemena kasutataks 60 % mediaantöötasust, võttes aluseks näidiseelarved (6) (st nende kaupade ja teenuste paketi, mida inimene inimväärseks eluks vajab) ja õiglaseid töötingimusi. Hiljutise Eurofoundi uuringu kohaselt (7) saaksid hüpoteetilise stsenaariumi korral, kui miinimumtöötasu oleks 60 % riigi keskmisest palgast (2010. aasta andmete põhjal) sellest kasu keskmiselt 16 % kõigist ELi töötajatest;

15. juhib tähelepanu Euroopa näidiseelarvete võrgustiku tehtud tööle, et luua ühine metoodika näidiseelarvete jaoks Euroopas, nii et nende sisu, nagu toidukorv, oleks liikmesriigiti võrreldav;

16. rõhutab, et erasektori võlg, mis 2014. aastal oli euroalal 126 % SKPst (samal ajal kui avaliku sektori võlg oli 92 %), süvendab tarbimise ja investeeringute vähenemist. Sellega seoses leiab komitee, et õiglase töötasu struktuur on oluline majanduslik stabilisaator ja võtmevahend hinnavälise konkurentsivõime ergutamisel, toimides nii majanduskasvu märkimisväärse tõukejõuna ja aidates vältida stagnatsiooni. Samuti tuleks seoses majapidamiste sissetuleku kaitsega kaaluda Euroopa tasandil ülelaenamise korral rakendatava võlahaldusmenetluse kehtestamist, milles käsitletaks muu hulgas majapidamiste kinnisvara sundvõõrandamise tingimusi;

17. märgib, et õiglane töötasu tähendab seda, et avalik sektor võib väikeses ulatuses või üldse mitte toetada täiskohaga töötavaid üksikisikuid lisatoetuste või maksuvähenduste näol, mis võivad aidata liikmesriikidel täita oma maksukohustusi;

18. teeb ettepaneku analüüsida miinimumtöötasu käsitlevate sätete ja töötingimuste mõju eelkõige konkreetsete paindlike korralduste kontekstis;

19. märgib, et õiglane töötasu koos õiglaste töötingimuste ja piisavate sotsiaalkaitsesüsteemidega on osa eeldustest ausaks konkurentsiks liikmesriikide vahel nii, et liikmesriigid ei laseks vastastikku tingmusi alla madalaimate töötasude võidujooksu ega sotsiaalse dumpinguga;

20. toonitab, et see on eriti oluline küsimus lähetatud töötajate direktiivi ja sellest tulenenud Euroopa Kohtu kohtuotsuste seisukohast, milles on sedastatud, et ettevõtted ei pea täitma valdkondlikke miinimumtöötasu kokkuleppeid, mis ei ole kuulutatud üldiselt kohaldatavaks (8);

21. kutsub riikide ja piirkondlikke ametiasutusi üles täielikult rakendama töötajate lähetamise jõustamisdirektiivi ning jääb sellega seoses kannatamatult ootama Euroopa Komisjoni poolt välja kuulutatud kehtivate lähetatud töötajate suhtes kohaldatavate õigusaktide läbivaatamist, mille eesmärk on võidelda sotsiaalse dumpinguga ning tagada töötajatele samal töökohal sama töö eest samaväärne töötasu kogu ELis;

22. leiab, et edasine arutelu kõnealuses valdkonnas võiks eeskätt tugineda ELi toimimise lepingu artiklitele 9 ja 156 ning et subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtete järgimise tagamiseks peaks see toimuma selliste pehmete protsesside kaudu nagu avatud koordinatsiooni meetod ning Euroopa poolaasta osana, mille raames on juba arutatud töötasuga seotud küsimusi;

23. on lisaks seisukohal, et õiglast töötasu kui majandustegurit võiks käsitleda ka riigipõhistes soovitustes, mis juba hõlmavad palgakujundust tööturu valdkonnas ja milles käsitletakse ka palkade reguleerimist;

24. tunnistab, et miinimumtöötasu on selle kehtestanud ELi liikmesriikides väga erinev. Komitee rõhutab, et iga liikmesriigi õigus kehtestada õiglane töötasu seadusega või kollektiivläbirääkimiste teel ning täielikult riigi traditsioone ja tavasid järgides võivad aidata saavutada strateegia „Euroopa 2020” eesmärki päästa 20 miljonit inimest vaesusest ja sotsiaalsest tõrjutusest;

25. märgib, et õiglane töötasu võiks aidata vähendada lubamatut ebavõrdsuse taset Euroopas, milles nähakse probleemi sotsiaalsele ühtekuuluvusele, poliitilist küsimust ja ELi majanduskasvu potentsiaali ohustajat tulevikus;

26. juhib tähelepanu sellele, et häid näiteid võib tuua liikmesriikidest, kus madalapalgalised moodustavad väikese osa kõigist töötajatest. Kolmes neist – Rootsis, Taanis ja Itaalias – ei ole seadusega kehtestatud miinimumpalka või kollektiivlepingute üldise kohaldamise kohustust, kuid palgakujundus toimib tavadele ja praktikale tuginedes hästi (9);

Piirkondlik mõõde

27. innustab ELi kohalikke ja piirkondlikke omavalitsusi võtma tööandjatena juhtrolli, tagades oma töötajatele õiglase töötasu, ning kutsub üles vahetama parimaid tavasid ELi tasandil;

28. tunneb samuti heameelt selle üle, et mõned kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused on kasutanud oma hankepoliitikat, et julgustada töövõtjaid ja nõuda neilt õiglase töötasu maksmist oma personalile. Seega märgib komitee rahuloluga, et 2016. aasta aprillis jõustuvas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivis 2014/24/EL riigihangete kohta märgitakse sõnaselgelt, et ei tohiks takistada töötajate jaoks soodsamate töötingimuste kohaldamist (põhjendus 37), ning sätestatakse, et avaliku sektori hankija ei või kasutada ainult hinda või ainult kulu riigihankelepingute pakkumuste hindamise ainsa kriteeriumina (artikkel 67). Lisaks tervitab komitee Euroopa Liidu Kohtu otsust kohtuasjas C-115/14 (17. november 2015), milles nähakse ette, et ELi õigusega ei ole vastuolus see, kui hankemenetlusest välistatakse pakkuja, kes keeldub kohustusest maksta töötajatele miinimumtöötasu (10).

Brüssel, 3. detsember 2015 Euroopa Regioonide Komitee president Markku MARKKULA

(1) Eurobaromeetri eriaruanne vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse kohta (2010).

(2) Euroopa Parlamendi resolutsioonid 1) miinimumsissetuleku rolli kohta vaesuse vastu võitlemisel ja kaasava ühiskonna edendamisel Euroopas, vastu võetud 20. oktoobril 2010 (2010/2039(INI)), ja 2) vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu võitlemise Euroopa tegevusprogrammi kohta, vastu võetud 15. novembril 2011 (2011/2052(INI)).

(3) Euroopa Parlamendi resolutsioon komisjoni 2016. aasta tööprogrammi kohta (2015/2729(RSP)), punkt 16.

(4) „Ülevaade tööhõive ja majanduskasvu strateegia „Euroopa 2020” rakendamise edusammudest” (COM(2014) 130 final).

(5) „Contours of a European Minimum Wage Policy”: Thorsten Schulteni uurimus, Friedrich Ebert Stiftung, oktoober 2014 (http://epsu.org/IMG/pdf/Contours_of_a_Minimum_Wage_Policy_Schulten.pdf).

(6) „Sotsiaalsed investeeringud majanduskasvu ja ühtekuuluvuse edendamiseks – sealhulgas Euroopa Sotsiaalfondi rakendamine aastatel 2014–2020” (COM(2013) 83 final).

(7) „Pay in Europe in the 21st century”: Report by Christine Aumayr-Pintar et al., European Foundation for the Improvement of Living and Working Conditions (Eurofound), aprill 2014.

(8) Kohtuasi C-346/06, Dirk Rüffert vs. Land Niedersachsen.

(9) Allikas: Eurostat, Structure of earning 2010 (välja on jäetud alla kümne töötajaga ettevõtted), vt eelkõige joonis 5.34.

(10) Liikmesriigi piirkondlik säte, millega nähakse pakkujatele ja nende alltöövõtjatele ette, et nad kohustuvad maksma riigihankelepingu esemeks olevaid teenuseid osutavatele töötajatele miinimumtöötasu, leiti olevat ELi õigusega kooskõlas.