Keskkonnamajanduslik arvepidamine on mõjus mitmeotstarbeline teaberaamistik, milles keskendutakse meie majanduskäitumise kestlikkusega seotud aspektidele. Tavapärases majandusstatistikas, nt rahvamajanduse arvepidamises, mis on SKP alus, ei võeta arvesse tootmise, tarbimise, investeerimise või rahastamise keskkonnaaspekte. Keskkonnamajanduslik arvepidamine võimaldab majanduslikud ja keskkonnaalased aspektid integreerida, et ülevaade oleks täielikum.

Õiglane üleminek kliimaneutraalsusele ja selle ülemineku rahastamine on olulised elemendid, mida tuleb arvesse võtta kõikides poliitikavaldkondades. Euroopa roheline kokkulepe on lahutamatu osa komisjoni strateegiast, millega viiakse ellu 2030. aasta tegevuskava ja ÜRO kestliku arengu eesmärke.

Määrusega (EL) nr 691/2011 Euroopa keskkonnamajandusliku arvepidamise kohta (edaspidi „määrus“) on loodud Euroopa keskkonnamajandusliku arvepidamise kogumise, koostamise, edastamise ja hindamise ühine raamistik. Määruse artiklis 10 on sätestatud:

2019. aasta oktoobris avaldas Euroopa Kontrollikoda eriaruande nr 16/2019 Euroopa keskkonnamajandusliku arvepidamise kohta. Kontrollikoda kontrollis, kas komisjon oli keskkonnamajandusliku arvepidamise hästi sisse seadnud ning haldas ja kasutas seda korralikult. Kontrollikoda jõudis järeldusele, et keskkonnamajanduslik arvepidamine on oluline andmeallikas, mille alusel jälgida ja hinnata keskkonnapoliitikat, näiteks seitsmendat keskkonnaalast tegevusprogrammi ning edusamme ÜRO kestliku arengu eesmärkide saavutamisel. Kontrollikoda esitas kolm soovitust, mis käsitlesid i) keskkonnamajandusliku arvepidamise strateegilist raamistikku, ii) keskkonnamajandusliku arvepidamise asjakohasust poliitika kujundamise vaatenurgast ning iii) andmete õigeaegsust. Ehkki mõni neist soovitustest langeb kokku komisjoni (Eurostati) ja liikmesriikide käimasoleva tegevusega, tuleb seoses kontrollikoja aruandega teha lisatööd.

Määrusega kehtestatakse Euroopa keskkonnamajanduslik arvepidamine. Määrus on kohaldatav EMPs. Määruse kohaselt on arvepidamine üles ehitatud moodulitena. Algselt loodi määrusega järgmised kolm moodulit (määruse I–III lisa).

Euroopa keskkonnamajanduslik arvepidamine põhineb rahvusvahelisel standardil „Keskkonnamajandusliku arvepidamise süsteem 2012 – keskne raamistik“. See standard koostati ja anti välja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni, Euroopa Komisjoni (Eurostat), ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni, Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD), Rahvusvahelise Valuutafondi ja Maailmapanga Grupi egiidi all.

Kõnealune arvepidamismeetod on kasulik, sest see võimaldab luua kvaliteetset teavet (integreerides lähteandmed ja koostades nende põhjal usaldusväärseid hinnanguid) ning kasutada olemasolevaid andmeid uuesti, et piirata ettevõtjate ja kodanike halduskoormust.

·Keskkonnamajandusliku arvepidamisega luuakse struktuur ja suurendatakse võimalusi analüüsi tegemiseks. Teave on esitatud nii, et saaks ära kasutada üksikute teemavaldkondade vahelist sünergiat. See võimaldab teha tasuvusanalüüse, kujundada stsenaariume ja koostada prognoose. Arvepidamine võimaldab jaotada heitkoguseid või loodusvarade kasutamist impordile, ekspordile, tarbimisele ja investeerimisele ning arvutada jalajälje tüüpi näitajaid, kasutades sisendi ja väljundi põhiseid meetodeid. Lisaks võimaldab arvepidamine mõõta loodusvarade ja energia panust majanduskasvu (majanduskasvu arvestamine, mõjurite analüüs).

·Keskkonnamajandusliku arvepidamisega luuakse sidusaid kogumeid näitajatest, mis on ulatuslikus ja ühtses majanduslikus ja keskkonnaalases kontekstis üksteisega seotud. Seetõttu sobib see arvepidamine hästi looduskapitali (õhk, vesi, maa ja bioloogiline mitmekesisus) põhikomponentidega seonduvate hindamisraamistike jaoks ning selliste mitmemõõtmeliste valdkonnaüleste teemade jaoks nagu edusammud kestliku arengu eesmärkide saavutamisel või ringmajandus.

Kõige olulisem keskkonnamajanduslikus arvepidamises on integreerimine. See hõlmab nii keskkonnaalaste ja majanduslike aspektide integreerimist kui ka mitme olulise temaatilise keskkonnaaspekti integreerimist ühtsesse majandusliku arvepidamise süsteemi. Nende aspektide hulka kuuluvad i) energia, maksustamine ja õhuheitmed; ii) toorme kaevandamine ja jäätmed ning iii) riigi ja ettevõtjate kulutused ja investeeringud. See integreerimine võimaldab välja töötada sidusad näitajate kogumid ning aitab välja selgitada võimaliku sünergia ja kompromissid valdkondlike tegevuspõhimõtete vahel. Keskkonnamajanduslik arvepidamine hõlbustab seda allpool nimetatud põhjustel.

Andmekogumismeetodid ja halduskoormus

Keskkonnamajandusliku arvepidamise jaoks ei ole üldjuhul vaja koguda uusi andmeid. Kasutatakse peamiselt andmeid, mis on riikide ametiasutustel juba olemas ja mida täiendatakse vajaduse korral lisahinnangutega. Andmeid koondatakse väga paljudest allikatest, nagu statistika energia-, transpordi-, põllumajandus- ja valitsemissektori kulutuste ja maksustamise kohta ning mõned mittestatistilised allikad lisaks rahvamajanduse arvepidamise andmetele.

Määruses sätestatud andmenõuete täitmiseks võivad liikmesriigid olemasolevaid andmeid kohandada, et viia need kooskõlla keskkonnamajandusliku arvepidamise süsteemi keskse raamistiku põhimõtetega. See võib nõuda liikmesriikide statistikaametitelt eraldi tööd. Kuna keskkonnamajanduslikus arvepidamises taaskasutatakse olemasolevaid andmeid, on ettevõtjatele ja kodumajapidamistele pandav täiendav vastamise koormus väga väike, seni kuni andmeallikad on olemas ja need säilitatakse. Riigid võivad otsustada ka seada keskkonnamajandusliku arvepidamise eesmärkidel sisse teatavad andmekogumisprotsessid, mis aitavad parandada andmete kvaliteeti. Seda on tehtud näiteks keskkonnakaupade ja -teenuste sektori arvepidamise puhul (määruse V lisa), mille jaoks mõni riik on kasutusele võtnud eriuuringud, et täiendada oma muid andmeallikaid. Neid uuringuid korraldatakse kord aastas või mitme aasta tagant ja ettevõtjatele pandav koormus on sageli väike.

Arvepidamise koostamiseks vajaliku töö, mis hõlmab olemasolevate andmete töötlemist ja nende analüüsipotentsiaali suurendamist, teevad enamjaolt ära riikide ametiasutused (tavaliselt riikide statistikaametid). Arvepidamise koostamiseks (määruse kuue lisa järgimiseks) vajalike töötajate keskmine arv riikide ametiasutustes on hinnangute kohaselt neli kuni kuus täistööajaga töötajat. Liikmesriikide vahel esineb erinevusi, mille põhjuseks on riikide olud, andmeallikate olemasolu/ulatus jms. Arvepidamine lisab põhiandmetele olulist väärtust ja suurendab võimalusi analüüsida lisas käsitletud teemade (nt õhuheitmed ja energiakasutus) vastasmõju. Mitu riigi ametiasutust kasutas andmete töötlemise ja analüüsimise meetodite kehtestamiseks prooviuuringuid (mida kaasrahastas komisjon).

Kasutamise võimalikkus ja tulemuslikkus

Määruses sätestatud mooduleid katsetati ja prooviti, enne kui komisjon tegi õigusraamistiku ettepaneku. Sellega kanti hoolt selle eest, et mooduleid on võimalik kasutada (vt allpool). Katsetamine toimus koostöös liikmesriikidega, et saada kasu nende asjatundlikkusest ning tagada, et moodulite kasutamise võimalikkust mõistetakse ühtmoodi. Praegu toimuvad võimalike uute lisamoodulite prooviuuringud.

Keskkonnamajandusliku arvepidamise tulemuslikkus sõltub kahest tegurist: esiteks sellest, kuidas saab olemasoleva teabe ühisesse raamistikku ümber jaotada, ning teiseks sellest, kuidas ja millises ulatuses arvepidamist kasutatakse.

Mis puudutab esimest tegurit, siis üks näide selle kohta, kuidas olemasolev teave on ümber jaotatud, on õhuheitmete arvepidamine (määruse I lisa). Õhuheitmeid käsitlevas arvepidamises kasutatakse teavet, mis on juba kogutud heiteinventuuride jaoks, mida nõutakse ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni ja ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni piiriülese õhusaaste kauglevi konventsiooni alusel. Neid andmeid täiendatakse lisateabega, et viia andmed kooskõlla liigituste ja mõistetega, mida kasutatakse rahvamajanduse arvepidamises. Seejärel saab õhuheitmete arvepidamist kombineerida sisend-väljundtabelitega, et selgitada välja keskkonnajalajälg. Samuti saab seda arvepidamist kasutada koos rahvamajanduse arvepidamisega, et arvutada, kui suur on keskkonna panus majanduskasvu (mõjurite analüüs).

Õhuheitmete arvepidamist saab kasutada ka koos muude valdkondade, näiteks energeetika või keskkonnamaksud, keskkonnamajandusliku arvepidamisega. Seda teavet saab kasutada põhjuslike seoste raamistikes, et kirjeldada ja analüüsida ühiskonna ja keskkonna vastasmõju, näiteks surve-seisund-abinõu raamkavas (DPSIR), mille on vastu võtnud Euroopa Keskkonnaamet .

Mis puudutab teist tegurit, siis keskkonnamajanduslik arvepidamine toetab aastani 2020 rakendatavat ELi seitsmendat keskkonnaalast tegevusprogrammi „Hea elu maakera võimaluste piires“. Keskkonnamajanduslikku arvepidamist kasutatakse selleks, et jälgida edusamme kestliku arengu eesmärkide saavutamisel ELis. Samuti kasutatakse keskkonnamajanduslikku arvepidamist selleks, et mõõta edusamme ELi ringmajanduse alases poliitikas, kuna keskkonnamajanduslikul arvepidamisel põhinevad näitajad on osa järelevalveraamistikust, mida EL rakendab ringmajanduse puhul. Keskkonnamakse (määruse II lisa) kasutatakse keskkonnaalase maksureformi uuringutes.

Pärast viimast aruannet edastatud andmete kvaliteet

Määruses on sätestatud, et liikmesriigid, nagu ka EMP riigid, peavad edastama Eurostatile andmeid. Mõned andmed esitab vabatahtlikkuse alusel ka Šveits ning mitu ELi kandidaatriiki ja potentsiaalset kandidaatriiki. Käesolevas rakendamisaruandes keskendutakse esimesena nimetatud riikide rühmale (ELi/EMP riigid). Eurostat valideerib saadud andmed ja teeb need oma veebisaidil avalikult kättesaadavaks koos tehniliste selgituste (metaandmed) ja taustteabega.

Enamik liikmesriike edastab järjekindlalt täielikud andmekogumid määruses kehtestatud tähtaegadeks. Väike arv liikmesriike teatas viivitusest, tavaliselt mõnepäevasest; vaid üks liikmesriik teatas pikemast viivitusest. Need viivitused ei avaldanud tegelikku mõju andmete töötlemisele ja levitamisele.

Kindlaks on tehtud mitu valdkonda ja konkreetset kirjet, mille puhul on riikidel raskusi andmete hea kvaliteedi tagamisel. Komisjon (Eurostat) jätkab tööd liikmesriikidega, et lahendada probleemid tehnilisel tasandil. Seni kuni need küsimused täielikult lahendatakse, täidab komisjon (Eurostat) liikmesriikide esitatud andmetes esinevad lüngad ja arvutab ELi koondnäitajad, et viia kasutajate jaoks miinimumini sellisest puudulikust aruandlusest tingitud teabe puudumine.

Aastatel 2016–2018 tehti andmete kvaliteedi parandamiseks muu hulgas järgmist.

Mis puudutab alates 2013. aastast esitatavat arvepidamist, mille koostamiseks on rohkem kogemusi, siis eelmises rakendamisaruandes tehti juba kindlaks konkreetsed valdkonnad ja kirjed, mille puhul riikidel on andmete hea kvaliteedi tagamisel raskusi. Eelmises rakendamisaruandes nimetatud probleeme, mis on nüüd lahendatud või mille lahendamisega praegu tegeletakse, on kirjeldatud allpool.

·I lisa (õhuheitmete arvepidamine) puhul on lahendatud fluoritud gaaside heitkoguste hõlmatuse probleem. III lisa (kogumajanduslike materjalivoogude arvepidamine) puhul on lahendatud järgmised probleemid: I) hinnangud põllumajanduskultuuride jääkide, söödakultuuride ja kasvatatud biomassi ning liiva ja kruusa kaevandamise kohta (2018. aastal avaldatud Eurostati käsiraamatus esitatud suuniste ja kavandatud lahenduste ning hiljuti kättesaadavaks tehtud Eurostati põllukultuuride kasvatamise statistika abil); ii) residentsuse põhimõttega kohandamine kogu ELis.

·Probleemid, mille lahendamisega I lisa puhul praegu tegeletakse, on andmete ühtlustamine hinnangutega, mis on koostatud ÜRO kliimamuutuste raamkonventsioonis ja ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni piiriülese õhusaaste kauglevi konventsioonis kehtestatud aruandekohustuste täitmiseks (lahendus on väljatöötamisel, kasutades rahvusvahelisi reisijate lennutranspordi ja autovedude andmebaase). II lisa (keskkonnamaksud majandustegevusalade lõikes) puhul võib täheldada järgmist: i) maksutulu jaotamine mitteresidentidele on märkimisväärselt paranenud – peaaegu 70 % riikidest annab sellest aspektist nüüd täielikult aru; ii) juhtumeid, kus lähteandmetena kasutatakse sobimatuid haldusandmeid, on pärast makromajandusliku statistika läbivaatamist nüüd vähe.

Nende probleemide lahendamise kõrval on pärast 2016. aasta rakendamisaruannet ühtlustatud I–III lisa andmete kvaliteeti, i) töötades välja pikemad aegread, ii) kaotades andmelüngad, iii) parandades järjepidevust, iv) täiustades valideerimis- ja levitamismenetlusi ning v) suurendades vabatahtlikku aruandlust lisamuutujate ja jaotuste kohta, mida ei ole määruse nõuetes sätestatud. Peale selle levitatakse andmeid kiiremini tänu Eurostati spetsiaalsetele mudelipõhistele eelhinnangutele ja liikmesriikide kiiremale andmete esitamisele.

Seoses IV–VI lisaga (keskkonnakaitsekulutuste arvepidamine, keskkonnakaupade ja -teenuste sektori arvepidamine ning füüsilise energiavoo arvepidamine) tehti aastatel 2016–2017 (enne esimest aruandlustähtaega 2017. aasta lõpus) ettevalmistustöid esimese kohustusliku andmekogumise jaoks, sealhulgas i) korraldati iga-aastane vabatahtlik andmekogumine, ii) avaldati komisjoni (Eurostati) suunised, iii) koostati käsiraamatuid ning iv) pakuti arvepidamise koostamise vahendeid ja koolitust. 2018. aastast on koolitused jätkunud ning töös on keskendutud liikmesriikidele nende esitatud andmete kvaliteedi kohta tagasiside andmisele. Eksperdirühmad (rakkerühmad) on töötanud välja lahendusi kahele metoodikaprobleemile: i) maanteeveo heitkoguste jaotamine NACE tegevusaladele (puudutab peamiselt I ja VI lisa) ning ii) keskkonnaga seotud majandustegevusalade liigituse ajakohastamine (puudutab IV ja V lisa).