[pic] | EUROOPA KOMISJON |

Brüssel 5.7.2010

KOM(2010)355 lõplik

KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE

Kaubandus- ja turustusturu järelevalve „Tõhusam ja õiglasem siseturg kaubanduse ja turustuse valdkonnas 2020. aastaks”

SEK(2010)807

SISSEJUHATUS

Komisjon kiitis käesoleva aruande heaks seoses kaubandusturu järelevalve ülesandega, mille ta võttis endale 2009. aasta algul turgude järelevalve raames pärast 2007. aasta teatist „21. sajandi Euroopa ühtne turg”[1]. Järelevalveülesanne oli suunatud jaekaubandusele, kuna see sektor on Euroopa Liidule oluline mitmes mõttes (4,2 % ELi SKTst, 17,4 miljonit inimest ja 20 % Euroopa väikestest ja keskmise suurusega ettevõtjatest[2]) ning see on tihedalt seotud paljude tarneahelas eelnevate ja järgnevate majandustegevustega.

Jaekaubandus esineb väga mitmesugusel kujul (kauplused, elektrooniline kaubandus, avatud turud jne) ja ulatuses (väikekauplustest kuni hüpermarketiteni), hõlmab suurt hulka tooteid (toiduained, muud kaubad peale toiduainete, retsepti- või käsimüügiravimid jne), sellega tegelevad erinevad õiguslikud struktuurid (füüsilisest isikust ettevõtjad, frantsiisiomanikud, integreeritud kontsernid jne) erinevates kohtades (linnas ja maal, kesk- ja äärelinnas jne). Käesolevas aruandes esitatud analüüsis on käsitletud kõiki neid variante, kusjuures erilist tähelepanu on pööratud valdavalt toidukaupade kaubandusele, kuna see on majanduslikult oluline[3]. Keerukat olukorda ei saa taandada lihtsale vastandamisele „väikekauplused / suured jaemüügiketid”. Nimelt on suurte kontsernide strateegias viimastel aastatel valitsenud mitmekesistamine: on nii linnajao või küla väikepoode kui ka hüpermarketeid, nende vahele jäävad niisugused keskmised kauplused nagu supermarketid või odavmüügipoed. Käesolevas teatises tähistab termin „kaubandus ja turustus” jaekaubandust.

Käesolev aruanne ja sellega kaasnev komisjoni talituste töödokument annavad teostatud põhjaliku analüüsi alusel esialgse ülevaate probleemidest, mis siseturu seisukohast mõjutavad või võivad mõjutada kaubandus- ja turustussektoris tegutsevate ettevõtjate majanduslikke, ühiskondlikke või keskkonnaalaseid saavutusi (näiteks saavutused järgmistes valdkondades: innovatsioon, konkurentsivõime, tootlikkus, tööhõive; abi seoses vaesusega võitlemise ja sotsiaalne kaasatusega, eelkõige puuetega inimeste puhul; võitlemine kliimamuutustega; saavutused eetilise ja sotsiaalse vastutus vallas)[4]. Käesolevas aruandes osutatud probleemide väljaselgitamine põhineb sellel, et arvesse on võetud siseturule suunatud erinevaid majanduslikke ja poliitilisi eesmärke, mis aitaksid kaasa arukale, jätkusuutlikule ja kaasavale majanduskasvule, mille poole EL püüdleb.

Lähtuvalt nendest lahendustest määrab komisjon kindlaks järgmises etapis ja Euroopa 2020. aasta strateegia[5] all välja kuulutatud majanduse taaselavdamise kontekstis meetmed, mis tuleb võtta, et parandada siseturu toimimist selles sektoris, järgides subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid ning pidades silmas muid põhieesmärke, mille poole Euroopa Liit püüdleb. ELi kaubandus- ja turustussektoris tegutsevad ettevõtjad peavad saama kasutada siseturu vabadusi kõige paremini, sest see aitaks kaasa nende teenuste arengule ja soodustaks uuendusi, järgides majandusliku, sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse ning töötajate, tarbijate ja keskkonnakaitse eesmärke. Arukas, jätkusuutlik ja kaasav kaubandus ja turustus, mida me edaspidi nimetame „õiglaseks”, võivad otseselt kaasa aidata, et Euroopa strateegiale 2020. aastaks oleks edukas.

KAUBANDUSE JA TURUSTUSE LÄBIPÕIMUMINE TEISTE TEGEVUSTEGA

Kaubandus ja turustus on vahelüliks tarneahelas eelnevate ja järgnevate majandustegevuste vahel, mille tõttu neil on Euroopa majanduses keskne roll. Järelturgudel suhtlevad müüjad tarbijatega. Kuna kaubandus- ja turustusturg tagab juurdepääsu suurele hulgale tarbekaupadele, mõjutab selle toimimine otseselt kodanike elukvaliteeti. Tarbijad saavad siseturust otsest kasu, sest tänu müüjate tegevusele on teistest liikmesriikidest ja kolmandatest riikidest pärit tooted paljude tarbijate jaoks kättesaadavad kohalikul tasandil. Oma reageeringuga tarbijate käitumisele ja tänu nendega suhtlemisele võivad müüjad muutuda jätkusuutliku arengu mudelite käivitajateks. Eelturgudel suhtlevad müüjad sageli piiriüleselt paljude isikutega, eelkõige hulgimüüjate ja tarnijate, töötajate, kaubanduskinnisvara teenistuste, transpordiettevõtjate, logistikafirmade, maksesüsteemide tarnijate, reklaami- ja turundusagentuuride, turvafirmade, energiatarnijate ning jäätmekogujate ja -töötlejatega.

Kõik muutused selle sektori toimimises mõjutavad tingimata teisi majandustegevusi ja isikuid, kes nendega tegelevad. Täheldatud probleemi lahendamiseks väljatööratud mis tahes poliitika puhul tuleb võtta arvesse kaubanduse ja turustuse põimumist teiste tegevustega ning võtta vaatluse alla eri tüüpi mõjud, mis avaldavad mõju ahelale tervikuna. Poliitika peaks rajanema erinevatel tasakaaludel, mis tuleb erinevate siseturuga seotud majanduslike ja poliitiliste eesmärkide vahel saavutada.

KAUBANDUSE JA TURUSTUSE ARENG, MIS ON TEKITANUD MÄRKIMISVÄÄRSEID VÄLISMÕJUSID

1960. aastatel alanud kaubandus- ja turustussektori moderniseerimine ning suurte jaemüügikettide esilekerkimine aitas oluliselt inflatsiooniga võidelda. See tagas tarbijatele nii üldises plaanis kui ka majanduskriisi ajal mitu korda suurema pakkumise ja konkurentsivõimelised hinnad, ning tarbijad said üha suurema osa oma sissetulekust, mis tavapäraselt läks nende põhivajaduste rahuldamiseks, jaotada ümber laiema valiku kaupade ja teenuste tarbimiseks, mis omakorda edendas innovatsiooni ja majanduskasvu.

Teadusuuringute ning mastaabi- ja mitmekülgsussäästu tulemusel hakkasid kaasaegse kaubanduse majandusmudelid ümber kujunema. Kontsentreerumine üle siseturu piiride kombinatsioonis vertikaalse integratsiooniga andis mõnele turustajale märkimisväärse läbirääkimispositsiooni madalamate hindade kauplemiseks. See läbirääkimispositsioon tõi omakorda kaasa tööstuse suurtarnijate, logistika- ja kaubanduskinnisvara sektorite konsolideerumise Euroopa tasandil, sest ka nemad soovivad turustajate nõudmiste rahuldamiseks saavutada oma vastavates tarneahelates samaväärset paindlikkust ja läbirääkimispositsiooni. Isegi kui Euroopa kaubanduses ja turustuses on kümne viimase aasta jooksul täheldatud aeglasemat tootlikkuse kasvu kui Ameerika Ühendriikides, aitas nende areng ning horisontaalse ja vertikaalse integreerumise lained kaasa kaubandussektori tõhustumisele ja hindade langusele. Kerkisid esile Euroopa odavmüügikauplused ja madalate hindadega turustajate kaubamärgid, mis suurendas konkurentsi ja muutis aktiivsemaks protsessi, mis sunnib turustajaid pidevalt otsima suuremat tõhusust, et korvata oma kasumimarginaalide kokkukuivamist.

Areng aitas kaasa konkurentsi, kasumimarginaalidele avaldatava surve ja tarneahela konkurentsivõime suurenemisele, kuid sellel oli ka teatav mõju väikeste sõltumatute kaupluste, kohalike ametiasutuste, põllumajandusliku toorme väiketootjate, tööstussektori väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate, töötajate või siis isoleeritud või ebasoodsas olukorras tarbijate seisukohast. Mõnikord jäeti kõrvale Euroopa Liidu seatud keskkonnakaitse, sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse ning töötingimustega seotud eesmärgid. Lisaks selgub tehtud analüüsist, et sektori majandussaavutused, eelkõige siseturu seisukohast vaadatuna, ei olnud liidus oma võimaluste tasemel. Käesolevas aruandes ja sellega kaasnevas komisjoni talituste töödokumendis on esitatud erinevad probleemid, mida täheldati ja mis tarneahelas enne ja pärast turustajaid paiknevate isikute (tarbijad, müüjad, tarnijad, töötajad ja tulevased põlvkonnad) seisukohalt vaadatuna pärsivad või võivad pärssida kaubandus- ja turustussektori tulemuslikkust siseturul.

TARBIJATELE TÕHUSAM JA ÕIGLASEM KAUBANDUSE JA TURUSTUSE SISETURG

Euroopa tarbijatele tõhusam ja õiglasem kaubanduse ja turustuse siseturg peab tagama neile seal, kus nad elavad, juurdepääsu võimalikult paljudele müüjatele ja kvaliteetsetele toodetele konkurentsivõimelise ja taskukohase hinnaga, nagu näevad ette aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu eesmärgid, mille poole EL püüdleb. See peab tagama juurdepääsu ka usaldusväärsele, läbipaistvale ja võrreldavale teabele müügipakkumiste kohta kogu ELis, nii et tarbijad võiksid teha suuremal informeeritusel põhinevaid valikuid ja saaksid ELi igas ostukohas olla oma õigustes kindlad.

Teostatud analüüs võimaldas selgitada välja järgmised probleemid.

Esimene hõlmab juurdepääsu kauplustele ja nende valikut. Põhikaupu ja -teenuseid pakkuvate kaupluste, eelkõige toidukaupluste lähedus on tähtsam vanuritele (17 % ELi rahvastikust on juba 64-aastased või vanemad inimesed) ja puuetega inimestele (15 % ELi rahvastikust), isoleeritud või väherahvastatud piirkondades elavatele isikutele ning sellele 9 %-le ELi kodanikest, kellel ei ole raha auto jaoks. Küsimus on veelgi olulisem, kuna lähedalasuvad kauplused aitavad säilitada elutegevust erinevates piirkondades ja piirata autode kasutamist st suurendada keskkonnakaitset.

Väikeste lähedalasuvate toidukaupluste (alla 10 töötajat) arv on aga aastatel 2004–2009 vähenenud 3,7 % võrra. Sama suund valitseb ka kaubandus- ja turustussektori teistes alasektorites ning seda kesklinna müügikohtade või linna lähedale tühjale kohale loodud kaubanduspiirkondade kasvava polariseerumise tõttu. Lisaks näitavad tarbijaküsitlused,[6] et alla 10 000 elanikuga linnade kodanike rahulolu nende kaupluste valikuga, kellele neil on juurdepääs, on alla keskmise. See arengusuund viib mõttele, et hoolimata liikmesriikide arvukatest meetmetest, mille eesmärk on paremini reguleerida kaubandusrajatisi, süveneb selles valdkonnas territoriaalse ühtekuuluvuse puudumine, kuigi suurte jaemüüjate hiljutine kalduvus luua linna ja maale väikekauplusi on selle ulatust piiranud. Elektrooniline kaubandus võib aidata nende suundade negatiivset mõju vähendada ja säilitada surve hindadele nii elektroonilises kaubanduses kui ka kauplustes, kuid selle müügimaht on kokkuvõttes väike: vaid neljas liikmesriigis ületab see 2 % riigi jaemüügist ja toiduainetesektoris on Interneti-müügi ulatus veelgi piiratum. Küsimus, kuidas parandada juurdepääsu kauplustele ja soodustada elektroonilise kaubanduse arengut ELis, on võtmeküsimus. Alustati põhjalikku turu-uuringut hinnaerinevuste kohta elektroonilises kaubanduses.

Analüüs tõi ka ilmsiks, et siseturul valitsevad suured lahknevused hindade taseme osas, mis näitavad, et siseturg on ikka killustunud. Näiteks Belgias on toiduainete ja mittealkohoolsete jookide hinnad keskmiselt 28,4 % kõrgemad kui Madalmaades[7]. Mõningate levinud farmaatsiatoodete puhul, mida saab ilma retseptita, võib see hinnaerinevus olla suhtes 1 : 5[8]. Rõivasektoris on üllatav see, et hinnatasemed Iirimaal, Prantsusmaal ja Ühendkuningriigis on alla ELi keskmise, samal ajal kui Tšehhi Vabariigis ja Slovakkias on need selgelt üle keskmise[9]. Mõned hinnaerinevused on seletatavad mitme niisuguse teguriga nagu majapidamiste keskmiste tulude või käibemaksutasemete erinevused. Oma osa on teistelgi teguritel, mis on seotud turgude dünaamilisuse, õigusliku raamistiku või niisuguste kaubandustavadega nagu pakkumise territoriaalsed piirangud või paralleelse kaubanduse tõkked[10]. Neid hinnaerinevusi selgitavate tegurite laadi ja igaühe osatähtsust tuleb siiski veel täpsustada. Lisaks võib tarbijate parem teavitamine müügipakkumistest väljaspool nende tavalist ostupiirkonda, sealhulgas piiriülesel tasandil, aidata neid erinevusi vähendada.

Riikide konkurentsiametid ja tarbijaühingud on toonud välja, et müüjad kasutavad erinevates piirkondades erinevaid hindu sõltuvalt konkurentsitasemest nendes piirkondades[11]. Seda analüüsitulemust kinnitab tarbijate vähene rahulolu nende sõltumatute võrdlevate infoallikate kättesaadavusega, mis on müügipakkumiste osas olemas. Tundub, et ka siin võib täheldatud olukorra üks põhjustest olla see, et need teenused, tänu millele tarbijad saavad läbipaistvat, ligipääsetavat, võrreldavat ja kvaliteetset infot müügipakkumistest väljaspool nende kohalikku ja riigisisest turgu, eelkõige elektroonilises kaubanduses, on vähe välja arendatud.

Häirete analüüsis torkavad nende teenuste osutamisega seotud raskused (olenemata kas tegemist on kommertsteadaannete või sõltumatute infoteenustega) kõige enam silma.

MÜÜJATE JAOKS TÕHUSAM JA ÕIGLASEM SISETURG KAUBANDUSE JA TURUSTUSE VALDKONNAS

ELi tõhusam ja õiglasem siseturg kaubanduse ja turustuse valdkonnas peab võimaldama konkurentsivõimelistel müüjatel, sõltumata nende suurusest, turul koos eksisteerida ja oma tegevust arendada, eriti kui nad edendavad uuenduslikke tõhusaid ja jätkusuutlikke strateegiaid, eelkõige piiriülesel tasandil. Praegu teostatud analüüs tõi välja terve rea probleeme, mis takistavad täielikult realiseerida kaubandussektori potentsiaali ELis.

Endiselt teevad muret tõsised piirangud sisenemisel kaubandus- ja turustusturule, kuna need piiravad kohalikku konkurentsi ja loovad tõkkeid kaubanduse siseturu elluviimisele. Mõned nendest, näiteks avamiskeelud, mis põhinevad konkureerivatele kauplustele avaldatava mõju uuringutel, on nüüd kõrvaldamisel seoses teenustedirektiivi elluviimisega[12]. Teatavatele turgudele sisenemise vastu võivad rääkida ka praegused riiklikul, piirkondlikul ja kohalikul tasandil kehtestatud linnakaubandust käsitlevad killustatud õigusnormid, sest kombineerituna erinevate maaomandit ja Euroopa kaubanduskinnisvaraturgu käsitlevate eeskirjadega võivad need tekitada kohalikke häireid. Piirialadel, kus elab 35 % ELi rahvastikust,[13] võib riigisiseste õigusaktide kooskõlastamatus eriti tugevalt tekitada konkurentsimoonutusi. Mõned liikmesriigid on arendanud välja häid tavasid, mida võib kohaldada ka teistes liikmesriikides. Arvesse tuleb võtta kõiki olemasolevaid huve ja eelkõige vajadust sobitada turustusettevõtjate huvid kokku keskkonnakaitse- või ruumilise planeerimise eesmärkidega (näiteks eesmärk säilitada piisav juurdepääs põhikaupu ja -teenuseid pakkuvatele kauplustele).

Teiseks, teatavatel juhtudel räägivad müüjad takistustest, mis ei lase neil kaupa varuda teistes liikmesriikides asuvatelt ettevõtjatelt. Niisugust olukorda võib selgitada tootmisettevõtja otsusega anda oma erinevatele tütarettevõtjatele kliente nende geograafilise asendi järgi (kontsernisisene otsus). See võib tuleneda ka lepingutingimustest, mida tootjad oma hulgimüüjatest või turustajatest klientidele peale sunnivad. Kui see oleks kindlaks tehtud, võiks see nähtus aidata seletada eespool osutatud piiriüleseid hinnaerinevusi. Paralleelse impordi võimet piiravad lisaks erinevad riigisisesed õiguslikud raamistikud, mis on tingitud näiteks erinevatest keelelistest nõudmistest toiduainete märgistamise kohta[14]. Kolmandaks, teatavate kommertsteadaandeid ja eelkõige müügiedendust käsitlevate riigisiseste eeskirjade säilitamine – hoolimata niisuguseid tarbijatele suunatud kaubandustavasid nagu reklaam, turundus ja tooteedendusmeetodid reguleerivate eeskirjade ühtlustamisest Euroopa tasandil[15] – takistab suurtel jaemüügikettidel, kuid ka piirilähedastel väikestel ja keskmise suurusega ettevõtjatel arendada tõhusaid ja võib-olla ka piiriüleseid teavitamisstrateegiaid, elektroonilist kaubandust jne[16]. Kahjumlik müük ja edasimüük omavad erilist tähtsust nende müüjate majandusmudelite puhul, kes müüvad kestvuskaupu, eriti tekstiili. Tundub siiski, et mitmesugused riigisisesed õigusnormid, millega kehtestatakse piiranguid kahjumiga müügile ja mille eesmärk oli väikemüüjate kaitse, ei ole alati olnud tõhusad. Samuti on kritiseeritud erinevaid müügiperioodide piiranguid selle pärast, et need tekitasid ebaausat konkurentsi piirilähedaste piirkondade vahel.

Muudeks tuvastatud probleemideks on piisavalt konkurentsivõimelise siseturu jätkuv puudumine maksesüsteemide osas, vajadus tagada juurdepääs tõhusamale logistikasüsteemile ja erinevate õiguslike raamistike kooseksisteerimine nii frantsiisi valdkonnas – mis võib takistada väikemüüjatel oma ostuvõrke arendada – kui ka tarbijate õiguste, kaupluste lahtiolekuaegade või ka jäätmete kogumise ja töötlemise alal.

TARNIJATE JAOKS TÕHUSAM JA ÕIGLASEM SISETURG KAUBANDUSE JA TURUSTUSE VALDKONNAS

Tarnijate jaoks tõhusam ja õiglasem siseturg kaubanduse ja turustuse valdkonnas peab võimaldama neil müüa hinna, kvaliteedi ja/või uuenduslikkuse poolest konkurentsivõimelisi tooteid ning seda piisavas koguses, et nende investeeringud end ära tasuksid. See peab andma tarnijatele teavet tarbijate nõudmiste kohta, mis peab omakorda õhutama neid oma pakkumist kohandama, et käia kaasas vajaduste ja suundade muutusega ja et tarnida eetilisemaid tooteid. See peab niisiis võimaldama edendada innovatsioonipõhist majandust, milles kasutatakse tõhusamalt ressursse, mis on rohelisem ja konkurentsivõimelisem, soodustades majanduslikku, sotsiaalset ja territoriaalset ühtekuuluvust. Analüüs tõi esile kaks probleemi, mis takistavad üleminekut niisugusele tarnijatele tõhusamale ja õiglasemale kaubandus- ja turustusturule.

Esiteks võimalus, et juhul kui ettevõtjatevahelistes lepingulistes suhetes esineb pingeid, võivad need piirata tarnijate võimet saavutada piisavaid kasumimarginaale, mis tagavad nende äri elujõulisuse, ning teha uuendusteks vajalikke investeeringuid. Mõningaid lepingulisi nõudeid, mida müüjad või müüjate ostukeskused oma tarnijate või tarnijad esmatootjate suhtes otse kohaldavad, võib pidada teatavates tingimustes ebakohaseks ja niisuguseks, mis võivad piirata majanduskasvu ja isegi teatavate konkurentsivõimeliste ettevõtjate elujõulisust. Mõnes olukorras võib struktuuriline ebatõhusus toiduainetega varustamise ahela vahelülides tekitada hindade ebaühtlast ülekandmist ja jäikust ning ebaõiglasi lepingutingimusi esmatootjatele[17]. Innovatsiooni selles sektoris võib õõnestada ka asjaolu, et kaubamärki kandvate tööstuskaupade tootmises tehtavad uuendused on teatavate ebaausate võtete, näiteks piraatkoopiate eest ebapiisavalt kaitstud.

Riigisisesed õigusaktid, mis käsitlevad ettevõtjatevahelisi ebaausaid lepingutavasid, on küll olemas, kuid erinevad liikmesriigiti tunduvalt, ning see võib viia siseturu killustumisest tulenevate tõkete, konkurentsimoonutuste või meetmetest kõrvalehoidmiseni. Igatahes piirab nende õigusnormide tõhusust sageli hirm võtta võimalikest rikkumistest teatamise korral vastuabinõusid. Suhted tarneahelasse kuuluvate isikute vahel, mis võivad tihti olla ebaõiglased ja ülekohtused, kujutavad endast poliitilist probleemi, millesse toiduainesektori foorumi tööd[18] peaksid tooma juba teatava lahenduse.

Oluline on ka jätkata konkurentsieeskirjade kohaldamist, et võidelda edasi konkurentsivastase tegevusega, mis võib kahjustada tarneahela korralikku toimimist tarbijate kahjuks, ning tagada õiglased konkurentsitingimused kõikide ettevõtjate vahel kaubandus- ja turustussektoris.

Teiseks, kuigi nende süsteemide kiire areng, mis tagavad pakutava toote teatava kvaliteedi, seda eelkõige ühiskonna ja keskkonna vaatevinklist, on positiivne nähtus, põhjustab nende tagamine sageli riigi poolt, nendega seotud mitmekordsed kulud, nende läbipaistmatus ja võrreldamatus ning nende elluviimise kulud seda, et turu väikeettevõtjad ei suuda kanda nendega kaasnevaid mitmekordseid kulusid. Keskne probleem siseturu võimaluste elluviimisel on niisiis see, et puudub sõltumatu viiteraamistik, mis tagaks suurema läbipaistvuse ja võimaldaks erinevaid toodete ja teenuste kvaliteedi tagamise süsteeme võrrelda, eelkõige nende kriteeriumid, mille järgi hinnata neid keskkonna ja ühiskonna seisukohast.

TÖÖTAJATE JAOKS TÕHUSAM JA ÕIGLASEM SISETURG KAUBANDUSE JA TURUSTUSE VALDKONNAS

Töötajate jaoks tõhusam siseturg kaubanduse ja turustuse valdkonnas peab aitama parandada nii töötingimusi kui ka töö tootlikkust. Kaubandus- ja turustussektor on peale selle, et see on üks peamisi tööandjaid ELi majanduses, ka paljudele noortele ning madala kvalifikatsiooniga või kvalifitseerimata inimestele (30 % sektori palgatöötajatest on alla 30-aastased) uks, mis viib tööturule. Seda iseloomustab suures osas ka vajadus osalise tööajaga töö järele (30 % tööjõust). Tuleb veel märkida, et selles sektoris töötab kõige enam naisi (60 %)[19]. Analüüs näitab siiski, et see töötajate jaoks õiglane ja tõhus siseturg kaubanduse ja turustuse valdkonnas ei ole veel piisavalt arenenud ja seda nelja probleemi tõttu.

Kõigepealt varieerub tööõigus hoolimata Euroopa Liidu õigusaktidega kehtestatud miinimumnõuetest liikmesriigiti tunduvalt. Seda varieeruvust võimendab ühe liikmesriigi piires see, et on olemas kollektiivlepingud, mis erinevad sageli kaupluse tüübi, tegevusharu või hõlmatud töötajate arvu ja liigi järgi. Niisugune olukord on loonud kaubanduses erinevaid majandusmudeleid. Uued turuletulijad peavad tihti oma majandusmudelit kohandama, et suuta konkureerida turul juba tegutsejatega. Tihe hinnakonkurents, mis kaubandust ja turustust tavaliselt iseloomustab, viib selleni, et tuleb ette olukordi, kus tööjõukulud satuvad surve alla ja tööajad sobivad halvasti kokku isikliku elu korraldamisega. Mõned müüjad tulevad siiski konkurentsiga toime, pakkudes häid töötingimusi, konstruktiivset tööturu osapoolte dialoogi ja koolitust, et nende töötajad jääksid lojaalseks ja tõhusaks suhetes kliendiga.

Teine probleem on seotud mitteametliku majanduse olemasoluga, mis – kuigi seda on raske mõõta – mõjub negatiivselt töötingimustele kaubandus- ja turustussektoris ning eelkõige selle väikestes ja miniettevõtjates, kus õigusaktide ja kollektiivlepingute tegelikku arvestamist on keerukam kontrollida. Seega tagades küll õiguspäraselt, et halduskoormused oleksid seda tüüpi ettevõtjate puhul minimaalsed, tuleb siiski ka kontrollida, et töötingimuste osas ei oleks kuritarvitusi, seda eelkõige tervisekaitse ja tööohutuse puhul.

Kolmandaks on tarbijal selles sektoris valitseva töötingimuste niisuguse mitmekesisuse tõttu sageli üksnes õige pisut teavet selle kohta, kuidas täidab müüja oma kohustusi sotsiaalse vastutuse vallas. Ta ei saa seega oma ostmisharjumuste puhul teha valikut, mis põhineks tema informeeritusel.

Ja kuigi sageli on rõhutatud, et vähekvalifitseeritud töötajate töölevõtmise võime on positiivne joon, mis iseloomustab kaubandus- ja turustussektorit, on puuduseks asjaolu, et sellel sektoril on raskem uusi tehnoloogilisi lahendusi kiiresti omaks võtta. Vähene info- ja kommunikatsioonitehnoloogia kasutamise oskus alandab sektori tulemuslikkust tootlikkuse seisukohast. Investeerimise kutsealasesse täiendkoolitusse muudab sageli keeruliseks ka väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate suur osakaal sektoris.

Peamised ülesanded on seega töötingimuste parandamine, võitlus mitteametliku majandusega ning tööhõive ja konkurentsivõime tasemete säilitamine nii, et tugevdatakse vastavust müüjate vajaduste ja töötajate oskuste vahel.

TULEVASTE PÕLVKONDADE JAOKS TÕHUSAM JA ÕIGLASEM SISETURG KAUBANDUSE JA TURUSTUSE VALDKONNAS

Tulevaste põlvkondade jaoks tõhusama ja õiglasema siseturu puhul kaubanduse ja turustuse valdkonnas peab võtma täielikult arvesse ka selle keskkonnamõju. See peab võimaldama pakkuda suurt valikult keskkonnasõbralikumaid ja/või õiglasest kaubandusest pärit tooteid, nii et eetilised ettevõtjad, sealhulgas kolmandate riikide omad, pääseksid siseturule. See peab põhinema ka piiratud energiatarbimisel ning tõhusal logistikal ja efektiivsetel jäätmete kogumise ja töötlemise süsteemidel. Konkurents peab siin toimima mitte üksnes majanduslike tegurite alusel, vaid ka lähtudes ühiskondlikest saavutustest ja saavutustest eetika ja keskkonna vallas.

Kaubandus ja turustus mõjutavad keskkonda ning seda nii oma tegevuse kui ka tarbijate geograafilise ringiliikumisega, mida see tekitab. Tegemist on seega sektoriga, mis tarbib palju energiat, sest kauplusi on tarvis valgustada, on vaja külmutust, kütet/kliimaseadmeid jne. See tekitab ja kogub muu hulgas suuri jäätmekoguseid (reklaamtrükised, pakendid, toidujäätmed, elektri- ja elektroonikatooted). Vajakajäämised ja lahknevused kogumis- ja töötlemissüsteemides põhjustavad probleeme. See sektor suurendab ka oluliselt kaubaveo mahtu. Vaatamata sellele, et transporti on hakatud mitmekesistama (jõe- ja raudteetranspordi kasutamine), toimub suur osa tarneid ikka veel maatransporti kasutades. Lisaks avaldab transpordi ja kaubatarnimise ebatõhusus linnas negatiivset mõju, mis hõlmab ummikuid, saastet ja kodanike elukvaliteeti. Kaubatarnimine linnas kujutab endast põhilist piirangut, mis takistab kaubandussektori jätkusuutlikku arengut. Järgides subsidiaarsuse põhimõtet ning ELi, liikmesriikide ja nii kohalike kui piirkondlike omavalitsuste nõutavaid pädevusi uurib komisjon, kuidas arendada integreeritud poliitikat, mis hõlmab linnas liikumise infrastruktuure, sealhulgas arukate transpordisüsteemide (ITS) ning uudsel tehnoloogial põhinevate ja linna vajadustele ja piirangutele kohandatud sõidukite kasutamist.

Peale selle ei olnud kuni viimase ajani vaja kaubanduse ja turustuse niisuguseid keskkonnamõjusid nagu logistikast tulenevad CO2 heited täielikult kuludesse integreerida. Nüüd on mõned turustajad, mõnikord algatusmeetmete abil, hakanud püüdma teatavaid mainitud eesmärke saavutada, vähendades oma tegevusalade välismõjusid. See, et puuduvad toodete elutsüklit käsitlevad ühiseeskirjad ja Euroopa tasandil kehtestatud analüüsimeetod, mis võimaldaks hinnata nende keskkonnamõju, kujutab endast probleemi. Viimases küsimuses toob riigisiseste algatuste ebapiisav kooskõlastatus Euroopa tasandil kaasa siseturu killustumise ohud[20].

JÄRELDUSED JA JÄRGMISED ETAPID

Suure analüüsitöö põhjal, mille komisjon kõikide sidusrühmadega konsulteerides tegi, toodi käesolevas aruandes esile hulk probleeme, mis mõjutavad või võivad otseselt mõjutada kaubandus- ja turustussektori tulemuslikkust – seda nii majanduslikust kui ka ühiskondlikust või keskkonna seisukohast – ja mille lahendamine võib parandada selle sektori suutlikkust minna üle tõhusamale ja õiglasemale siseturule kaubanduse ja turustamise valdkonnas.

1. Turustajate tulemuslikkuse osas, mis hõlmab või võib hõlmata kõikide ELi kodanike juurdepääsu (geograafilise ühtsuse puudumine kaupluste asukohtade, eluasemete ja transpordi vahel) mitmekesisele konkurentsivõimelisele ja jätkusuutliku arengu nõuetega arvestavale kaubapakkumisele, täheldati järgmisi probleeme:

– linnakaubandust käsitlevate eeskirjade ebatõhusus ja erinevus ning kaubanduskinnisvara toimimise häired, mis mõjutavad turustajate asutamist ja kaupluste juurdepääsetavust tarbijatele;

– elektroonilise kaubanduse ebapiisav areng siseturul, mis on tingitud tervest reast takistustest (piiriülene tarnimine posti teel, maksevahendid, hüvitusmehhanismide halb toimimine jne);

– kommertsteadaannete ja sõltumatute teavitamisteenuste (näiteks hinnavõrdlussaidid, sealhulgas piiriülesed hinnavõrdlussaidid Internetis või tooteid ja teenuseid võrdlevad katsed) ebapiisav areng, mis on põhjustatud või võib olla põhjustatud riigisiseste tarbijakaitset ja ebaausat konkurentsi käsitlevate õigusnormide püsivast lahknevusest ning erinevate toodete ja teenuste kvaliteedisüsteemide võrdlemise raskustest ja nende keskkonna või ühiskonnaga seotud kriteeriumidest.

2. Tehti kindlaks järgmised probleemid, mis mõjutavad või võivad mõjutada ettevõtjate optimaalset majanduslikku arengut, st eelkõige nende investeerimis- ja uuendusvõimsust peamiselt pakutavate toodete ja teenuste kvaliteeti:

– puuduvad või ebatõhusalt jõustatud eeskirjad, mis reguleerivad ebaausaid kaubandustavasid ja lepingulisi suhteid erinevate isikute vahel tarneahelas;

– kvaliteedisüsteemide läbipaistmatus ja raskused nende piiriülesel kasutamisel.

3. Kaubandus- ja turustussektori töötingimuste ja tootlikkuse, tööhõive taseme ja konkurentsivõime osas täheldati järgmisi probleeme:

– erinevused töötingimustes, mis on põhjustatud lahknevustest kaubanduse ja turustuse suhtes kohaldatavates tööõigusnormides ja kollektiivlepinguid käsitlevates eeskirjades;

– mitteametliku majanduse negatiivne mõju töötingimustele;

– tarbijate vähene teavitamine kaubandus- ja turustussektori ettevõtjate ühiskondlikest saavutustest;

– mittevastavus ettevõtjate vajaduste ja töötajate oskuste vahel kaubandus- ja turustussektoris.

4. Üleminekut jätkusuutlikumale kaubandus- ja turustussektorile võivad takistada järgmised probleemid:

– suur energiatarbimine, suure koguse jäätmete tekitamine, oluline kaubaveo mahu suurendamine ja tunduv kaasaaitamine liiklusummikutele linnas;

– keskkonnakulude ebapiisav arvessevõtmine kaubanduse ja turustuse tarneahelas (logistika, kaupluste energiatõhusus, turundus ja teadaanded jne), eelkõige piisavate õhutusmeetmete puudumine;

– elutsükli lähenemist järgiva müüdavate toodete ja teenuste keskkonnamõju hindamise ühise meetodi puudumine.

Meetmed, mille abil oleks võimalik neid probleeme sobivalt lahendada, ja töörühmad, mis võidakse Euroopa tasandil selle aruande tulemusena luua, esitatakse komisjoni teatises siseturu elavdamise kohta, mis on kavandatud 2010. aasta sügiseks. Kaubandus- ja turustussektori põimumise tõttu teiste tegevusaladega tuleb nii meetmete kindlaksmääramisel ja kooskõlastamisel, mis nende vastuvõtmise protsessi iseloomustab, kui ka nende rakendamisel võtta nii palju kui võimalik arvesse erinevaid aluslepingutes sätestatud eesmärke, järgides rangelt subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid.

Komisjon palub kõikidel asjaomastel pooltel esitada oma vastused käesolevale aruandele 10. septembriks 2010 järgmisel aadressil:

DG Marché intérieur et services

Commission européenne

200, rue de la Loi

1049 Bruxelles

või e-postiga: MARKT-RETAIL@ec.europa.eu

[1] KOM (2007) 724 „21. sajandi Euroopa ühtne turg”.

[2] Kaubandussektoris on 3 700 000 väikest ja keskmise suurusega ettevõtjat ning tööstussektoris on 2 300 000, st kaubandussektoris on neid 63 % rohkem. Eurostat, SBS, 2005 and 2007, „Small Business Act” Euroopale (KOM(2008) 394 (lõplik) kujutab endast Euroopa VKEde poliitika keskset tegurit.

[3] See moodustab umbes poole jaemüügi täielikust müügimahust. Euromonitor International 2007.

[4] Selles aruandes esitatud analüüside selgitusi saab lugeda komisjoni talituste töödokumendist kaubanduse ja turustuse kohta siseturul, juuni 2010.

[5] KOM(2010) 2020 „EUROOPA 2020. aastal. Aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegia”.

[6] Agentuuri IPSOS uuring tarbijate rahuolu kohta Euroopa Komisjonile, 2008.

[7] Toiduainete hindade erinevuste kohta ELis vt eelkõige teatis „Toiduainete tarneahela parem toimimine Euroopas”, KOM(2009) 591.

[8] IMS health, november 2009.

[9] Eurostat „Statistics in focus”, 50/2009.

[10] Vt eespool viidatud KOM(2009) 591 (lõplik).

[11] UFC „Que Choisir”, 3.4.2008, ja Ühendkuningriigi konkurentsikomisjoni aruanne, 30.4.2008.

[12] 12. detsembri 2006. aasta direktiiv 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul.

[13] Euroopa Komisjoni regionaalpoliitika peadirektoraadi töödokument nr 2/2009 „Erilise geograafilise iseärasusega piirkonnad”.

[14] 20. märtsi 2000. aasta direktiiv 2000/13/EÜ toidu märgistamist, esitlemist ja reklaami käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta. Vt ka ettepanek võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, milles käsitletakse toidualase teabe esitamist tarbijatele, KOM(2008) 40 (lõplik).

[15] 11. mai 2005. aasta direktiiv 2005/29/EÜ, mis käsitleb ebaausaid kaubandustavasid.

[16] Roheline raamat kommertsteadaannete kohta siseturul, KOM(1996) 192 (lõplik).

[17] Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Toiduainete hinnad Euroopas”, KOM(2008) 821 (lõplik).

[18] Vastavalt ettepanekule, mis on esitatud teatises „Toiduainete tarneahela parem toimimine Euroopas”, KOM(2009) 591.

[19] Eurostat, tööjõu-uuring, 2007.

[20] Jaemüüjate foorum, mille Euroopa Komisjon lõi 2009. aastal, on mõeldud ökoloogilise jälje vähendamiseks ja heade keskkonnatavade levitamiseks kaubanduse tarneahelas.