[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel 19.3.2007

KOM(2007) 112 lõplik

KOMISJONI TÕLGENDAV TEATIS

Teatis päritoluliikmesriigi ja vastuvõtva liikmesriigi vastavate volituste kohta seoses avatud investeerimisfondide turustamistegevusega vastavalt avatud investeerimisfondide direktiivi VIII jaole

KOMISJONI TÕLGENDAV TEATIS

Teatis päritoluliikmesriigi ja vastuvõtva liikmesriigi vastavate volituste kohta seoses avatud investeerimisfondide turustamistegevusega vastavalt avatud investeerimisfondide direktiivi VIII jaole

Sissejuhatus

Avatud investeerimisfondide direktiiviga[1] loodi Euroopa esimene jaeturu finantstoode. Avatud investeerimisfondide iseärasuste ühtlustamisega sillutas avatud investeerimisfondide direktiiv teed tõhusale piiriülesele konkurentsile ja ELi investorite ühtlaselt kõrgetasemelisele kaitsele. Avatud investeerimisfondi osakute vaba turustamine teistes liikmesriikides kui selle asukohariik toimub teatamismenetluse alusel:[2] direktiiviga ette nähtud ühistele põhireeglitele[3] vastav avatud investeerimisfond võib saada oma päritoluliikmesriigi ametiasutuselt tegevusloa. Avatud investeerimisfondi osakute turustamiseks antud luba kehtib kõikides liikmesriikides, kui vastuvõtvale liikmesriigile on sellest direktiivi artiklites 44–46 sätestatud menetluse kohaselt teatatud. Vastuvõtva liikmesriigi ametiasutus võib esitada turustamise suhtes vastuväiteid, kui ta leiab, et osakute turustamise kord ei vasta vastuvõtvas liikmesriigis kehtivatele kohalikele eeskirjadele, mis direktiivi reguleerimisalasse ei kuulu.

Teatamismenetlust on laialdaselt kasutatud – seni on saadetud rohkem kui 29 000 teadet. Selle ladusa toimimisega on aga tekkinud raskusi.[4] Nimelt võivad teatamismenetluse vorminõuded, kestus ja keerukus liikmesriigiti oluliselt erineda. Need erinevused on osaliselt seletatavad erinevate haldustavadega ning paljud neist tulenevad ka direktiivi erinevatest tõlgendustest.

Olukorra parandamiseks on komisjon ja Euroopa väärtpaberituru reguleerijate komitee (CESR)[5] käivitanud alates 2004. aastast mitmeid algatusi.[6] Oluliseks õigusliku ebakindluse kaasteguriks on erinevused vastuvõtva liikmesriigi ja päritoluliikmesriigi vastutuse tõlgendamises.

Selle olukorra parandamiseks peab komisjon vajalikuks tuletada meelde päritoluliikmesriigi ja vastuvõtva liikmesriigi vastutust käsitleva artikli 44 lõike 1 tagajärgi. Artikli 44 lõikes 1 sätestatakse:

„Avatud investeerimisfond (UCITS), kes turustab oma osakuid mõnes teises liikmesriigis, peab järgima selles riigis kehtivaid õigusnorme, mis ei kuulu käesoleva direktiiviga reguleeritavasse valdkonda.”

Seisukohad selle sätte mõju kohta vastuvõtva liikmesriigi kanda jäävale vastutusele on erinevad. Komisjon tuletab käesoleva teatisega eelkõige meelde nende valdkondade sisu, mida reguleerib või mille eest vastutab päritoluliikmesriik. Ta kinnitab artikli 44 lõike 1 tagajärgi seoses vastuvõtva liikmesriigi vastutusega.

Käesoleva teatisega ei looda uusi õigusi ega kohustusi. See ei mõjuta seisukohta, mille komisjon võiks hiljem samades küsimustes võtta edasist arengut, sealhulgas Euroopa Kohtu või Esimese Astme Kohtu otsuseid arvesse võttes.

Kommenteeritud kokkuvõte

- Päritoluliikmesriigi ja vastuvõtva liikmesriigi vastutus avatud investeerimisfondide osakute piiriülesel turustamisel on ette nähtud avatud investeerimisfondide artikli 44 lõikega 1: „ Avatud investeerimisfond (UCITS), kes turustab oma osakuid mõnes teises liikmesriigis, peab järgima selles riigis kehtivaid õigusnorme, mis ei kuulu käesoleva direktiiviga reguleeritavasse valdkonda ”.

- Päritoluliikmesriigi vastutuse alla kuulub avatud investeerimisfondi direktiivi kohaselt: fondile tegevusloa andmine, fondi struktuur, valitsemis- ja investeerimispõhimõtted ning osakuomanikele esitatav kohustuslik teave. Avatud investeerimisfondil, kes vastab päritoluliikmesriigi eeskirjadele, millega rakendatakse selles talle reserveeritud valdkonnas direktiivis sisalduvaid ühiseid põhireegleid, on õigus turustada oma osakuid kogu ELis. Selles reserveeritud valdkonnas ei ole vastuvõtval liikmesriigil lubatud tema kanda jääva vastutuse põhjal kehtestada täiendavaid eeskirju, nõudeid ega teabenõudeid. Vastuvõtvale liikmesriigile jääb vastutus väljaspool seda valdkonda. Vastuvõtva liikmesriigi vastutusel olevatest valdkondadest ei ole võimalik koostada kindlat nimekirja.

- Kuid vastuvõtva liikmesriigi vastutusel olevat turustamisstruktuuri, turustusviise ja -kanaleid on võimalik kindlaks määrata. Kuid vastuvõtva liikmesriigi vastutusel olevaid turustamisstruktuuri ja turustusviise on võimalik kindlaks määrata. Vastuvõtva liikmesriigi kontrolli alla kuuluvad ka selles riigis olevad võimalused osakuomanikele maksete tegemiseks, osakute tagasiostmiseks/tagasivõtmiseks ning info saamiseks, mida avatud investeerimisfondid (UCITS) on kohustatud osakuomanikele andma (avatud investeerimisfondide direktiivi artikkel 45).

- Kui vastuvõtva liikmesriigi nõuded on seotud funktsioonide või tegevusega, mida ei soorita avatud investeerimisfondi valitseja ise, vaid mida teostavad vastuvõtvas riigis asuvad kolmandad isikud, kelle avatud investeerimisfond on määranud, nõutakse riiklike eeskirjade täitmist kõigepealt neilt kolmandatelt isikutelt.

1. PÄRITOLULIIKMESRIIGI JA VASTUVÕTVA LIIKMESRIIGI VOLITUSED VASTAVALT ARTIKLILE 44 – ÜLDPÕHIMÕTTED

Direktiivi artikli 44 lõikega 1 nähakse ette, et „avatud investeerimisfond (UCITS), kes turustab oma osakuid mõnes teises liikmesriigis, peab järgima selles riigis kehtivaid õigusnorme, mis ei kuulu [avatud investeerimisfondide] direktiiviga reguleeritavasse valdkonda”. Teatamismenetluse puhul kajastub ülejäänud pädevuse ulatus direktiivi artiklis 46: vastuvõtval liikmesriigil on õigus kontrollida teatamisetapil teise liikmesriigi avatud investeerimisfondi turustussüsteemide vastavust õigusnormidele, kui need süsteemid ei kuulu kõnealuse direktiivi reguleerimisalasse.

Kui artikli 44 lõikega 1 nähakse ette vastuvõtva liikmesriigi ainuvastutus direktiivi reguleerimisalast väljapoole jäävates valdkondades, tuleb seda tõlgendada ka selliselt, et vastuvõttev liikmesriik ei tohiks kasutada oma kanda jäävat vastutust direktiivis sätestatud ja üksnes päritoluliikmesriigi ainuvastutuse alla kuuluvatest eeskirjadest ja põhimõtetest kõrvalehoidmiseks. Seda olenemata sellest, et direktiivis on kehtestatud vaid ühised põhireeglid. See põhimõte on avatud investeerimisfondide teatamismenetluse nurgakivi, mida tunnustatakse laialdaselt ka EÜ siseturuõiguses.[7] Kui avatud investeerimisfond soovib vastuvõtvas liikmesriigis oma osakuid turustada, ei pea ta täitma vastuvõtvas liikmesriigis sellises valdkonnas kohaldatavaid eeskirju, mis on direktiiviga jäetud päritoluliikmesriigi vastutusele.

1.1. Päritoluliikmesriigi vastutusele jäetud valdkond

Esimene küsimus on: mida tähendab „direktiiviga reguleeritav valdkond”? Ehk täpsemalt, milline on direktiiviga päritoluliikmesriigi vastutusele jäetud valdkond? Avatud investeerimisfondide direktiivi 4. põhjenduses nimetatakse, et üks selle eesmärke on kehtestada „ ühised põhireeglid reguleerimaks liikmesriikides asuvatele avatud investeerimisfondidele tegevusloa andmist, nende järelevalvet, struktuuri ja äritegevust ning infot, mida need fondid peavad avaldama ”. Seda tulebki mõista „päritoluriigi vastutusele jäetud valdkonnana”. Üksikasjalikumalt võib seda valdkonda kokkuvõtlikult kirjeldada järgmiselt: i) fondile tegevusloa andmine (direktiivi II jagu), ii) fondi struktuur (kohustused fondivalitsejate ja investeerimisühingute ees, kohustused depoopanga ees) (direktiivi III jagu, III jao A jaotis, IV jagu ja IV jao A jaotis), iii) valitsemine (tegutsemistingimused, kohustused seoses investeerimispõhimõtete ja investeerimiskõlblike varadega, üldised kohustused, näiteks katteta müügi keeld või laenuvõtmise piirangud) (direktiivi samad jaod mis punkti ii puhul, V ja VII jagu), ja iv) osakuomanikele avatud investeerimisfondide poolt esitatav kohustuslik teave (VI jagu).[8]

Neis valdkondades ei tohiks vastuvõttev liikmesriik kohaldada teise liikmesriigi avatud investeerimisfondi suhtes, mis turustab tema territooriumil oma osakuid, samu eeskirju, mida ta kohaldab oma territooriumil registreeritud avatud investeerimisfondi suhtes. Avatud investeerimisfondide direktiivi 5. põhjenduses on selgelt öeldud: „… selliste ühiste reeglite kehtestamine on liikmesriikides paiknevaile avatud investeerimisfondidele piisav tagatis, mis võimaldab neil ... oma osakuid turustada teistes liikmesriikides, ilma et need teised liikmesriigid saaksid osakuid turustavate fondide või nende osakute suhtes kohaldada mis tahes muid sätteid kui neid, mis neis riikides, kus osakuid turustatakse, kuuluvad käesoleva direktiiviga reguleeritavasse valdkonda ”. Ülaltoodu põhjal ja üldpõhimõttena ei jää vastuvõtvale liikmesriigile vastutust valdkonnas, milles direktiiv jätab ainuvastutuse päritoluliikmesriigile.[9]

1.2. Vastuvõtvale liikmesriigile jääv vastutus

Teine küsimus on: milliseid päritoluriigile reserveeritud valdkonnast väljapoole jäävaid vastuvõtva liikmesriigi eeskirju kohaldatakse välisriigi avatud investeerimisfondi suhtes, mis turustab oma osakuid vastuvõtvas liikmesriigis? Artikli 44 lõikes 1 sätestatud üldpõhimõtete kohaselt ei ole võimalik koostada selliste eeskirjade kindlat nimekirja. Kuid järgmisi vastuvõtva liikmesriigi vastutusel olevaid valdkondi on võimalik kindlaks määrata.

- Turustamise infrastruktuur, mis peab olemas olema enne avatud investeerimisfondi osakute turustamise alustamist. Teatavates liikmesriikides võib osutuda vajalikuks kasutada selleks nõuetekohaselt volitatud ja/või järelevalve alla kuuluvat vahendajat.

- Meetodid ja kanalid, mille kasutamisega tagatakse avatud investeerimisfondi osakute märkimine investorite poolt, nagu selgitustöö, ootamatud telefonikõned, otsemüük veebi kaudu ja muud viisid investorite tähelepanu köitmiseks. Näiteks kui vastuvõttev liikmesriik keelab oma territooriumil asuvatel avatud investeerimisfondidel teatavaid meetodeid kasutada, võib sama keeldu kohaldada ka teises liikmesriikides asuvate avatud investeerimisfondide suhtes.

- Reklaam (artikli 44 lõige 2):[10] vastuvõttev liikmesriik on pädev määrama kindlaks eeskirjad, mida kohaldatakse välisriigi avatud investeerimisfondi tutvustamise suhtes tema territooriumil elavatele potentsiaalsetele investoritele märkimise eesmärgil, ja tagama nende täitmise.

- Võimalused osakuomanikele maksete tegemiseks, osakute tagasiostmiseks või tagasivõtmiseks ning info saamiseks, mida avatud investeerimisfondid on kohustatud osakuomanikele andma (artikkel 45).

Tuleb lisada, et mitu vastuvõtvate liikmesriikide eeskirja, mis jäävad väljapoole päritoluriigile direktiiviga reserveeritud valdkonda, on nüüd igal juhul ELi tasandil ühtlustatud. Nende hulka kuuluvad turustuskanalite ja -meetodite suhtes kohaldatavad eeskirjad (e-kaubanduse direktiiv, finantstoodete kaugturustuse direktiiv), tarbijakaitse eeskirjad (ebaausate kaubandustavade direktiiv, eksitav ja võrdlev reklaam) ja finantsinstrumentide turgude direktiivi[11] sätted reklaamteadete ja muu lepingueelse teabe kohta.

Pärast turustamise alustamist vastuvõtvas liikmesriigis peab avatud investeerimisfond täitma vastuvõtva liikmesriigi kõiki kohaldatavaid eeskirju, mis ei kuulu päritoluriigile reserveeritud valdkonda. Sellel on avatud investeerimisfondide valitsejatele mitmesuguseid tagajärgi,[12] olenevalt kõnealuste fondivalitsejate kaasatusest turustamisetapil.

Kui vastuvõtva liikmesriigi nõuded käsitlevad funktsioone või tegevust, mida ei soorita avatud investeerimisfondi valitseja ise, vaid selles liikmesriigis asuvad kolmandad isikud, kelle avatud investeerimisfond on osakute turustamiseks määranud, ei nõuta riiklike eeskirjade täitmist kõigepealt avatud investeerimisfondi valitsejalt. Kasutades punktis 1.1 esitatud näiteid, peavad neid tegevusi sooritavad kohalikud ettevõtjad täitma vastuvõtva liikmesriigi nõudeid osakute turustusviiside või nende eest tasumise ja nende tagasiostmise kohta.

Väljaspool päritoluliikmesriigi vastutusel olevat valdkonda võib avatud investeerimisfondi valitseja suhtes kohaldada siiski teatavaid täitmisele kuuluvaid nõudeid, isegi kui ta usaldab oma osakute turustamise vastuvõtvas liikmesriigis kolmandale isikule. Kasutades näiteks punktis 1.1 esitatud näiteid, võib vastuvõtva liikmesriigi asutusel olla õigus nõuda fondivalitsejalt kohaliku ettevõtja valimisel vastavust teatavatele normidele (näiteks nõuetekohaselt volitatud ja järelevalve alla kuuluv vahendaja). Kui vastuvõtvas riigis asuv kolmas isik korraldab reklaamikampaaniaid, võib see isik tugineda fondivalitsejalt saadud teabele: vastuvõttev liikmesriik võib kõnealuselt avatud investeerimisfondi valitsejalt näiteks nõuda, et avatud investeerimisfondi kohta kohalikule ettevõtjale esitatav teave oleks aus ja selge ega oleks eksitav.

Ja lõpuks on direktiivi artikli 44 lõikes 3 selgesti sätestatud, et vastuvõtva liikmesriigi eeskirju tuleb kohaldada direktiivi reguleerimisalast väljapoole jäävates valdkondades selliselt, et ei diskrimineeritaks ei päritoluliikmesriigis ega vastuvõtvas liikmesriigis asuvaid avatud investeerimisfonde. Peale selle on kohtupraktikas välja kujunenud, et vastuvõtva liikmesriigi kanda jäävas vastutusalas peab asutamisvabaduse või teenuste osutamise vabaduse piiramine asutamislepingus sätestatud erandi alusel vastama teatavatele tingimustele, et olla õigustatud. Täpsemalt öeldes ei tohiks piirang minna kaugemale, „kui selleks on objektiivselt vajalik”,[13] ega kaugemale, kui on eesmärgi saavutamiseks vajalik („proportsionaalsuse nõue”).[14] Ehk teisiti öeldes, kehtestades piiranguid asutamisvabadusele või teenuste osutamise vabadusele investorite kaitsmise huvides, peab asjaomane vastuvõttev liikmesriik tõendama, et piirang on objektiivselt vajalik selleks investorite kaitse saavutamiseks ja et vähem rangete eeskirjadega ei oleks võimalik seda saavutada.[15] Seega peavad vastuvõtva liikmesriigi eeskirjad vastama neile üldistele nõuetele ka väljaspool valdkonda, mis on päritoluriigile reserveeritud avatud investeerimisfondide direktiiviga.[16]

2. NENDE PÕHIMÕTETE TAGAJÄRJED – MÕNED NÄITED

2.1. Täielik ja lihtsustatud emissiooniprospekt

Kui osakuomanikele esitatakse kohustuslikku teavet (direktiivi VI jagu), kuulub täielikus ja lihtsustatud emissiooniprospektis esitatav teave direktiivi kohasesse päritoluriigile reserveeritud valdkonda. Vastavust direktiivis esitatud põhimõtetele kontrollitakse päritoluliikmesriigis tegevusloa andmise korra põhjal. Sellest tegevusloast piisab, et teha kindlaks vastavus neile dokumentidele ja õigus turustada avatud investeerimisfondide osakuid teistes liikmesriikides. Vastuvõttev liikmesriik ei tohiks nõuda selle teabe esitamist oma eeskirjade kohaselt. Sellest üldpõhimõttest võib olla kaks erandit, mis on selgesõnaliselt sätestatud avatud investeerimisfondide direktiivi artiklites 45 ja 48 (vt allpool punkt 2.2).

Lihtsustatud emissiooniprospekti kohta on direktiivis selgesõnaliselt sätestatud järgmine põhimõte. Lihtsustatud emissiooniprospektil on kahesugune mõju. Esiteks annab see kohustuslikku lepingueelset teavet, mis on keskmisele investorile vajalik läbikaalutud otsuse tegemiseks. Teiseks on see turustusvahend, milles fondivalitseja äranägemisel antakse võimalikule kliendile üldist teavet. Ent isegi kui seda kasutatakse turustusvahendina, ei tähenda see, et lihtsustatud emissiooniprospekt jääb vastuvõtva liikmesriigi vastutusele. Artikli 28 lõige 3 on selles suhtes selgesõnaline ja kordab eespool esitatud punktis 1 sätestatud põhimõtet: lihtsustatud emissiooniprospekti võib kasutada turustusvahendina, mida kasutatakse kõikides liikmesriikides „ tõlgituna, ent muude muudatusteta ”. Kui sellest ei piisa, on artikli 28 lõikes 3 lisatud: „ Liikmesriigid ei või seepärast nõuda lisadokumentide või -teabe lisamist ”. Artikli 28 lõige 3 ei välista selle põhimõtte kohaldamist täieliku emissiooniprospekti suhtes ega muid direktiivi VI jaos ette nähtud teabenõudeid.

Mõned näited

- Kohalike reklaamieeskirjade kohaselt võib liikmesriik kehtestada oma territooriumil asuvale avatud investeerimisfondile selle teatavate iseärasuste tõttu täiendavaid nõudeid investorile esitatava teabe suhtes. Näiteks juhul, kui avatud investeerimisfond sisaldab garantiid või tegeleb teatavat liiki investeeringutega, mis võivad tuua vastuvõtvas liikmesriigis kaasa uusi või suuremaid investeerimisriske.

Vastuvõttev liikmesriik peaks püüdma hoiduda kehtestamast muudatusi või täiendusi teistes liikmesriikides asuvate ja osakuid kõnealuses vastuvõtvas liikmesriigis turustavate avatud investeerimisfondide täielike või lihtsustatud emissiooniprospektide sisu suhtes, kui need prospektid on koostatud direktiivis kehtestatud ühtsete aluspõhimõtete kohaselt.[17] Need avaldatavad dokumendid kuuluvad direktiiviga päritoluliikmesriigile reserveeritud valdkonda, s.t see on kohustuslik teave, mida avatud investeerimisfondid esitavad osakuomanikele. See reserveeritud valdkond hõlmab eelkõige avatud investeerimisfondi riskide, tasude ja kulude avaldamist[18] (vt direktiivi I lisa). Tegevusluba omava avatud investeerimisfondi vastavust neile nõuetele on päritoluliikmesriik juba kontrollinud ja vastuvõttev liikmesriik ei peaks seda teist korda kontrollima.[19]

Reklaami eristamisel kohustuslikust teabest ei tohiks teavet, mida avatud investeerimisfond on kohustatud direktiivi kohaselt oma osakuomanikele andma, segi ajada teabega, mis esitatakse turustuskampaania raames (nt infolehed, brošüürid, reklaamikampaania) ja mida võib käsitada reklaamina. Esimene, kohustusliku teabe valdkond, jäetakse direktiiviga ainult päritoluliikmesriigi vastutusele (artikli 44 lõige 1). Teist, reklaami valdkonda, direktiiviga ei reguleerita ning see jääb vastuvõtva liikmesriigi vastutusele. Kuigi teise liikmesriigi avatud investeerimisfondi valitseja reklaami võidakse seega vastuvõtva liikmesriigi soovil muuta, ei laiene see võimalus kohustuslikule teabele, mille eest vastutab päritoluliikmesriik.

- Päritoluliikmesriigi ametiasutuselt tegevusloa saanud avatud investeerimisfondi koostatud lihtsustatud emissiooniprospekti, mis vastab direktiivis ette nähtud ühistele põhireeglitele, ei saa vastuvõttev liikmesriik kontrollida, vaidlustada ega kahtluse alla seada, isegi kui seda ei ole päritoluliikmesriigi ametiasutuse ametliku korra kohaselt heaks kiidetud. Selles suhtes piisab päritoluliikmesriigi tõendist, et avatud investeerimisfond vastab direktiiviga ette nähtud tingimustele.

- Vastuvõttev liikmesriik võib artikli 47 lõike 2 alusel kontrollida täielike ja lihtsustatud emissiooniprospektide tõlget, aasta- ja poolaastaaruandeid ja muud artiklitega 29 ja 30 ette nähtud teavet.

2.2. Erandid päritoluliikmesriigile reserveeritud valdkonna põhimõttest seoses täieliku ja lihtsustatud emissiooniprospektiga

- Direktiivi artiklis 45 on otseselt märgitud, et kui avatud investeerimisfond soovib turustada oma osakuid teises liikmesriigis, tuleb tal võtta vastavalt vastuvõtvas liikmesriigis kehtivatele õigusnormidele „ vajalikke meetmeid kindlustamaks selles riigis kättesaadavad võimalused osakuomanikele maksete tegemiseks, osakute tagasiostmiseks või tagasivõtmiseks ning info saamiseks,[20] mida avatud investeerimisfondid on kohustatud osakuomanikele andma ”. Seevastu direktiivi A loendi punktis 4 märgitakse, et täielik emissiooniprospekt peab sisaldama „ infot osakuomanikele väljamaksete tegemise korra, osakute tagasiostmise või tagasivõtmise ja avatud investeerimisfondi (UCITS) käsitleva info kättesaadavaks tegemise kohta ”. Ka direktiivi C loendis märgitakse, et lihtsustatud emissiooniprospekt peab sisaldama teavet selle kohta, „ kuidas osakuid müüa ”, samuti „ avatud investeerimisfondide (UCITS) osakutelt dividendide maksmise tähtaja ja korra ” kohta. Nagu direktiivi artiklites 45 ja 46 tunnistatud, on vastuvõttev liikmesriik pädev kontrollima selle teabe vastavust oma kohalikele eeskirjadele, sel määral kui see on suunatud tema territooriumil asuvatele investoritele.

- Direktiivi artikkel 48 annab ka avatud investeerimisfondidele õiguse kasutada vastuvõtvas liikmesriigis sama üldnimetust kui oma päritoluliikmesriigis (nt „investeerimisühing” või „kinnine investeerimisfond”). Artikliga 48 antakse vastuvõtvale liikmesriigile selgesõnaliselt õigus kohustada avatud investeerimisfondi lisama oma üldnimetusele teatavad selgitavad andmeid. See on lubatud vaid sel juhul, kui on olemas oht kõnealust fondi kellegagi segi ajada, kuid ei tähenda mitte mingil juhul luba muuta selle üldnimetust.

2.3. Võimalikud piirangud teatavate toodete turustamisele

Punktis 1 sätestatud põhimõtte alusel ei oleks vastuvõtval liikmesriigil võimalik kasutada talle jäänud osa vastutusest teiste liikmesriikide avatud investeerimisfondi osakute turustamise takistamiseks, kui leitakse, et kõnealune tegevus ei vasta direktiivi nõuetele, kuid fond kavandab investeerimistoodet jaeinvestorile (näiteks otsustades, et avatud investeerimisfond ei ole jaeinvestoritele sobiv). Vastuvõtva liikmesriigi puhul tähendaks see päritoluliikmesriigi antud tegevusloa vaidlustamist viimasele reserveeritud valdkonnas. Toote avatud investeerimisfondi direktiivi nõuetele vastavuse kindlakstegemise eest vastutab ainult päritoluliikmesriik. Kui see vastavus on kindlaks tehtud, ei saa vastuvõttev liikmesriik seda talle jäänud vastutuse põhjal eraldi kontrollida.

2.4. Teatamismenetlus

Teatamismenetlus ja eelkõige teave, mida avatud investeerimisfond esitab vastuvõtva liikmesriigi ametiasutusele artikli 46 alusel, kuuluvad direktiivi kohasesse päritoluliikmesriigile reserveeritud valdkonda. Seega ei tohiks vastuvõtva liikmesriigi ametiasutus küsida avatud investeerimisfondilt, kes esitab artiklis 46 nõutavat teavet (kinnitus, fonditingimused või põhikiri, täielik ja lihtsustatud emissiooniprospekt, viimane aastaaruanne ja mis tahes hilisem poolaasta-aruanne, kui see on asjakohane, ning sõlmitud kokkulepete üksikasjad), täiendavaid dokumente ega andmeid vastuvõtvas liikmesriigis kohaldatavate eeskirjade alusel. Kuid artikliga 46 on ette nähtud erand, kuna vastuvõtval liikmesriigil on direktiivi kohaselt selgesõnaliselt lubatud kontrollida osakute turustamiseks sõlmitud kokkulepete vastavust vastuvõtva liikmesriigi kohaldatavatele eeskirjadele kooskõlas artikli 44 lõikega 1 ja artikliga 45 ning eespool punktis 1 sätestatu piires.

Kokkuvõte

Vastuvõtvale liikmesriigile jääv vastutus kohaldada eeskirju valdkondades, mis jäävad avatud investeerimisfonde käsitleva direktiivi reguleerimisalast välja, ei tähenda, et vastuvõtval liikmesriigil on õigus kehtestada avatud investeerimisfondile täiendavalt selliste teiste liikmesriikide eeskirju, kelle territooriumil osakute turustamisest on teatatud. Tähtis põhimõte on, et nende eeskirjadega ei tohiks piirata direktiivi tingimuste kohast päritoluliikmesriigi ainuvastutust.

Vastuvõtvale liikmesriigile jääva vastutuse mõjust seoses avatud investeerimisfondi valitsejaga tuleb hinnata ka selles suhtes, mil viisil avatud investeerimisfond tegelikult oma osakuid turustab. Fondivalitsejad kasutavad sageli oma avatud investeerimisfondide osakute turustamiseks vastuvõtvates liikmesriikides kolmandaid isikuid. Peale selle piirab vastuvõtvale liikmesriigile jäävat vastutust asjaolu, et väljapoole päritoluriigile reserveeritud valdkonda jäävaid eeskirju ELi tasemel üha enam ühtlustatakse.

Kuigi vastuvõtval riigil ei ole direktiivi kohaselt õigust nõuda täiendavate andmete avaldamist avatud investeerimisfondi riskiprofiili kohta, vaadatakse praegu, pärast komisjoni valge raamatu avaldamist ELi investeerimisfondide raamsüsteemi parandamise kohta, läbi võimalikku ühist lähenemisviisi seoses kontrolli tugevdamisega andmete avaldamise üle. Komisjon meenutab seni vajadust täita ja järgida avatud investeerimisfondi direktiiviga ette nähtud põhimõtteid.

[1] Nõukogu 20. detsembri 1985. aasta direktiiv 85/611/EMÜ avatud investeerimisfonde (UCITS) käsitlevate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta, EÜT L 375, 31.12.1985, lk 3, nagu seda on muudetud (edaspidi „avatud investeerimisfondide direktiiv” või „direktiiv”).

[2] Nimetatakse ka „passimenetluseks”. Käesolevas teatises käsitletakse teatamismenetlust, mida kohaldatakse avatud investeerimisfondide osakute piiriülese turustamise suhtes, ent mitte fondivalitsejate suhtes.

[3] Vt direktiivi 4. ja 5. põhjendus.

[4] Vt eelkõige komisjoni roheline raamat investeerimisfondide õigusliku raamistiku täiustamise kohta, KOM (2005) 314 (lõplik), 14.7.2005, ja Euroopa Parlamendi resolutsioon varahalduse kohta, (2006/2037(INI)), 27.4. 2006.

[5] Komisjoni 6. juuni 2001. aasta otsusega 2001/527/EÜ (EÜT L 191, 13.7.2001, LK 43) moodustatud Euroopa väärtpaberituru reguleerijate komitee (CESR) tegutseb Euroopa Komisjoni abistava nõuandva rühmana väärtpaberiturul. See aitab kaasa ka EÜ õigusaktide järjekindlamale ja õigeaegsemale rakendamisele, tagades liikmesriikide järelevalveasutuste vahelise tõhusa koostöö.

[6] Vt CESR 3. veebruari 2005. aasta suunised nr 04/434b järelevalveasutustele seoses avatud investeerimisfonde käsitlevat direktiivi muutvate direktiivide 2001/107/EÜ ja 2001/108/EÜ üleminekusätete koht a , komisjoni ettepaneku eelnõu komiteemenetluse dokumendi kohta, milles selgitatakse investeeringukõlblikke varasid (arutelul) või CESR 29. juuni 2006. aasta suuniste nr 06/120b eelnõu avatud investeerimisfondide teatamismenetlust lihtsustamiseks.

[7] Teleprogrammide vaba liikumise kohta vt näiteks EKL 9. juuli 1977. aasta otsus liidetud kohtuasjades C 34/95, 35/95 ja 36/95, KO v. De Agostini ja KO v. TV-Shop, eelkõige punktid 55–62.

[8] Direktiivi VI jao artiklid 33 ja 35, milles antakse investoritele teatavad õigused kohustusliku teabe saamiseks, jäävad käesoleva teatise kohaldamisalast välja, kuna neid kohaldatakse kõikide investorite suhtes, eristamata päritoluliikmesriigis asuvaid vastuvõtvas liikmesriigis asuvatest. Seega ei ole need seotud päritoluliikmesriigi ega vastuvõtva liikmesriigi volitusega.

[9] Direktiivis on selgesti tunnistatud võimalikke erandeid sellest põhimõttest seoses teatavate andmetega, mida täielik ja lihtsustatud emissiooniprospekt peab sisaldama (vrd punktiga 2.2 allpool).

[10] Kuigi artikli 44 lõikele 2 ei ole artiklis 46 otseselt osutatud, et tähenda see, et reklaami ei ole vaja vastuvõtval liikmesriigil teatamismenetluse käigus kontrollida. Artikli 44 lõige 2 on tegelikult mõeldud ainult artikli 44 lõike 1 illustreerimiseks.

[11] 21. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/39/EÜ finantsinstrumentide turgude kohta, ELT L 145, 30.4.2004, lk 1.

[12] Artikli 44 lõikes 1 sisalduv viide „ avatud investeerimisfond (UCITS), kes turustab oma osakuid ...” on õiguslikult õige, kuid ei vasta reaalsele majanduslikule olukorrale. Avatud investeerimisfond ei ole autonoomne otsuseid vastuvõttev üksus ega tegele majanduslikus mõttes ise turustamisega (üks erand sellest on end ise valitsevad avatud investeerimisfondid). Turustamine kuulub avatud investeerimisfondi valitseja ning enamikul juhtudel kolmandatest isikutest turustajatena tegutsevate kohalike vahendajate tegevusvaldkonda.

[13] Vt näiteks EKL C100/01, 26.11.2002, Oteiza Olazabal, EKL C 192/01, 23.9.2003, komisjon v. Taani ja EKL C 496/01, 11.3.2004, komisjon v. Prantsusmaa, ja EKL C 384/93, 10.5.1995, Alpine Investment BV.

[14] Vt samasugune tõlgendus kapitali vaba liikumise puhul, EKL C 174/04, 2.6.2005, komisjon v. Itaalia, punkt 35. Vt ka komisjoni teatis (2003) 259 elektroonilise kaubanduse direktiivi artikli 3 lõigete 4 ja 6 kohaldamise kohta finantsteenuste suhtes, punkt 2.2, KOM(2003) 259 (lõplik), 14.5.2003.

[15] Hüpoteeklaenude puhul vt EKL C 222/95, 9.7.1997, Parodi v. de Bary.

[16] Ootamatute telefonikõnede kohta seoses finantsteenustega vt eespool osutatud Alpine Investment BV.

[17] Lisateabe või täiendavate dokumentide nõudmine ükskõik millises vormis, näiteks otsese muudatuse teel.

[18] Avatud investeerimisfondi endaga seotud kulude ja tasude avaldamist, mis kuulub vastuvõtva liikmesriigi ainupädevusse, tuleb eristada kolmandate isikute, näiteks turustajate teenuste osutamisega seotud kulude ja tasude avaldamisest, mida direktiiv ei hõlma. See kajastub 10. augusti 2006. aasta direktiivi 2006/73/EÜ (finantsinstrumentide turge käsitleva direktiivi rakendamise kohta) artiklis 34 (ELT L 241, 2.9.2006, lk 26).

[19] Vt võrreldavas olukorras eelnimetatud EKL 9. juuli 1997. aasta liidetud kohtuasjades C 34/95, 35/95 ja 36/95, KO v. De Agostini ja KO v. TV-Shop.

[20] Päritolu- ja vastuvõtva liikmesriigi vastava pädevuse kohta kohustusliku teabe esitamisel investoritele vt punkt 2.4.