ET Euroopa Liidu Teataja C 234/60

Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamus teemal “Uued liikmesriigid ja majanduspoliitika üldsuunised”

(2005/C 234/13)

29. jaanuaril 2004 otsustas Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee vastavalt töökorra artikli 29 lõikele 2 koostada arvamuse teemal: “Uued liikmesriigid ja majanduspoliitika üldsuunised”.

Majandus- ja rahaliidu ning majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse sektsioon, mis vastutas komitee asjaomase töö ettevalmistamise eest, võttis oma arvamuse vastu 16. veebruaril 2005. Raportöör oli hr Koulumies.

Komitee võttis oma 415. täiskogu istungil 9.–10. märtsil 2005 (10. märtsi istungil) vastu käesoleva arvamuse 170 poolt- ja 2 vastuhäälega, erapooletuks jäi 5.

KOKKUVÕTE

Majanduspoliitika üldsuunised aastatel 2003-2005 kinnitavad majanduspoliitilist strateegiat, mis põhineb kolmel põhielemendil: majanduskasvule ja stabiilsusele orienteeritud majanduspoliitika, majandusreformid Euroopa Liidu majanduskasvu potentsiaali soodustamiseks ning jätkusuutlikkuse tugevdamine. Samas on Euroopa Komisjon rõhutanud, kui suured väljakutsed uute liikmesriikide ees seisavad. Euroopa Liidu kui terviku seisukohalt vaadates jaotuvad laienemise mõjud ebaühtlaselt.

Enamik uutest liikmesriikidest loodab ilmselt peatset liitumist eurotsooniga. Täitmaks eurotsooniga liitumise tingimusi, on vältimatuks eelduseks jätkusuutlik ja distsiplineeritud majanduspoliitika. Kui stabiilsuspakt peab toimima pikemas perspektiivis, siis tuleb see ümber korraldada. Kõnealust reformi peab ellu viima nii, et see kaitseb ELi majanduskasvu tingimusi pikas perspektiivis ning nõuab kõigi osalejate pühendumist ühistele eesmärkidele. Konkurentsivõime parendamise nõue kehtib kõigi ELi liikmesriikide kohta. Uued liikmesriigid ei saa pikas perspektiivis olla rahul EL-15 riikide praeguse tootlikkuse taseme saavutamisega. Senisest palju rohkem tuleb kogu Euroopa Liidus investeerida info- ja sidetehnoloogiasse, uurimis- ja arendustegevusse ning haridusse ja koolitusse. Majandusliku ja sotsiaalse jätkusuutlikkuse kõrval on oluline ka keskkonna säästva arengu tagamine. Uute liikmesriikide jaoks on muu hulgas tähtis tõsta energia tarbimise efektiivsust.

On enesestmõistetav, et erinevused EL-15 riikide ja uute liikmesriikide elatustasemes ei ühtlustu kiiresti. Tõenäoliselt võtab see protsess siiski veel aastakümneid aega. Tegelikkuses on demograafiline areng ELi üks suuremaid väljakutseid ja seetõttu tuleb rakendada erinevaid meetmeid toetamaks suuremat sündimust. Võimalikult kiiresti tuleks astuda samme Euroopa Liidu kõigi potentsiaalsete töötajate kaasamiseks, eriti naiste ja noorte tööturule tuleku ja seal pikaajalise püsimise võimaldamiseks. Vajalik on innustada vanemaealisi töötamist jätkama. Tähtis on lõpule viia siseturu loomine ja aktiivselt toetada head majandushaldust.

1. Uute liikmesriikide käsitlemine varasemates majanduspoliitika üldsuunistes ja arvamustes

1.1 Uute liikmesriikide all tuleb käesolevas arvamuses mõista 1. mail 2004 Euroopa Liiduga ühinenud riike: Küprost, Tšehhi Vabariiki, Eestit, Ungarit, Lätit, Leedut, Maltat, Poolat, Slovakkiat ja Sloveeniat.

1.2 Nagu pealkiri ütleb, on komisjoni teatises majanduspoliitika üldsuuniste kohta toodud üldised majanduspoliitilised eesmärgid ja strateegiad. Sealjuures on tegemist pigem ELi sisese toimimise kui väliskeskkonna arengu analüüsiga. Eriti puudutab see uute liikmesriikidega seotud küsimusi, mida ei olnud enne kõnealuste riikide liitumist praktiliselt käsitletud.

1.3 Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee majanduspoliitika üldsuuniseid puudutavates arvamustes on kandidaatriike mainitud juba 2002. aasta märtsis vastu võetud arvamuse järeldustes. Kõnealustes järeldustes märkis komitee, et ELi eelseisva laienemise tõttu on vaja kiiresti uuesti läbi vaadata majanduspoliitika kooskõlastamise kord.

1.4 Eelseisvale laienemisele viidati mitu korda komitee arvamuses, mis võeti vastu märtsis 2003. Järelduses rõhutas komitee, et üks järgnevate aastate keskseid nõudmisi on uute liikmesriikide liitumise tõeliselt tõhus toetamine. Arvamuse lisas olevates majandusnäitajates käsitleti nii toonaste liikmesriikide kui ühinevate riikide andmeid.

1.5 2003. aasta detsembris vastuvõetud arvamuses väljendas komitee üllatust, et kolmeks aastaks mõeldud üldsuunistes mainiti vaid ühes lauses asjaolu, et Euroopa Liidus on mõne kuu pärast kümme uut liikmesriiki. Suunises öeldakse vaid, et kõnealuseid riike kutsutakse üles juhinduma üldsuunistest. Selline lähenemisviis ei olnud Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvates piisavalt ettenägelik.

1.6 Kõnealuses arvamuses viidati ka laienemise mõjudele, ja seda järgmiselt: eelkõige raskendab laienemine majanduspoliitika kooskõlastamist, mis on juba praegu puudulik. Seoses laienemisega tekib kahesugune kooskõlastamisvajadus: esiteks üksikute poliitikavaldkondade osas (nt palgapoliitika) ja teiseks kolme suure makromajanduspoliitika valdkonna vahel, kus erinevused suurenevad laienemise tõttu oluliselt.

1.7 Lisaks hoiatati arvamuses võimalike tagajärgede eest, kui uued liikmesriigid püüavad võimalikult kiiresti täita majandus- ja rahaliiduga liitumise kriteeriume ja juhinduvad kõnealustes püüdlustes otseselt stabiilsuse ja kasvu paktist.

1.8 Oma viimases, 2004. aasta arvamuses majanduspoliitika üldsuuniste kohta “Parem majandushaldus ELis” (1) märgib komitee, et ELi laienemine tähistab uue etapi algust. Nagu pealkiri ütleb, käsitletakse arvamuses Euroopa Liidu usaldusväärsuse ja efektiivsuse jaoks olulisi valitsemistavasid. Dokumendis on kirjas: “Vajatakse tungivalt institutsioonilist raamistikku, mis ärataks rohkem usaldust.”

1.9 Arvamuses viidatakse ka komisjoni hinnangule 2004. aasta majanduspoliitika üldsuuniste kohta, mis ütleb, et uute liikmesriikide probleemid seoses eelarveolukorra, võlgade ja tööhõivega on võrreldavad EL-15 riikide probleemidega. See aga ei tähenda, et uutel liikmesriikidel on samad probleemid, mis EL-15 riikidel. Veelgi enam — mitmes valdkonnas on riikide vahel olulised erinevused. Selliseid võrdlusi on võimalik tuua vaid osaliselt. Arvamuses öeldakse, et õigussätete ning ühiskondlike ja majandustavade kohandamine EL-15 riikide kõrge tasemega võib kaasa tuua šoki.

1.10 Seega on Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee oma varasemates arvamustes majanduspoliitika üldsuuniste kohta uute liikmesriikide kesksete probleemidega mingil määral tegelenud, kuigi põgusalt. Asjaolu, et komisjon ei ole oma teatistes ei hinnanud ega analüüsinud laienemise mõju, oli Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamuste sisu osas loomulikult samuti määrav.

2. Uute liikmesriikide majanduspoliitika üldsuunised

2.1 Majanduspoliitika üldsuunised 2003-2005 hõlmavad ELi keskmise tähtajaga majandusstrateegiat, mis põhineb kolmel kesksel teguril: — majanduskasvule ja stabiilsusele suunatud makromajanduspoliitika; — Euroopa majanduskasvu potentsiaali suurendavad majandusreformid; ning — jätkusuutlikkuse tugevdamine.

2.2 2003. aasta esimesel poolel EL-15 riikide majanduskasv samahästi kui seiskus. Viidi läbi küll majandusreforme, kuid mitte sellises ulatuses, kui Lissaboni eesmärkide saavutamiseks oleks vaja olnud. Tööviljakus ei kasvanud piisavalt kiiresti ja siseturu elluviimine edenes vähe. Jätkusuutliku arengu osas tehti küll teatud edusamme, kuid need polnud rahuldavad. Nii ebaõnnestus näiteks kasvuhoonegaaside heitmete vähendamine vaatamata 1990. aastate lõpu suurtele edusammudele.

2.3 2004. aasta aprillis ajakohastas komisjon majanduspoliitika üldsuuniseid ning jõudis järeldusele, et kõnealune strateegia sobib ka uutele liikmesriikidele. Uutel liikmesriikidel tuleb toime tulla sarnaste raskustega nagu EL-15 riikidel, kusjuures uute liikmesriikide ees seisvad väljakutsed on enamasti suuremad, kuigi mõningal juhul lihtsamad.

2.4 Erinevused uute liikmesriikide vahel on suured. Seetõttu püüab komisjon anda neile soovitusi, mis arvestavad riikide tausta ja suutlikkuse erinevustega.

2.5 Üldsuuniste ajakohastamise põhirõhk lasus uute liikmesriikide integreerimisel praegusesse majanduspoliitika kooskõlastamise raamistikku. Uute liikmesriikide struktuurivajadused on üldiselt keerulisemad, kuna: — tööpuudus on võrreldes EL-15 riikidega peaaegu kahekordne; — aastatel 2000-2006 oli riikide eelarvepuudujääk keskmiselt veidi üle 4 % SKPst; — sissetulekute tase (kohandatud ostujõuga) on umbes pool EL-15 riikide keskmisest sissetulekust; — mitmes uues liikmesriigis tegeleb väga suur osa elanikkonnast põllumajandusega; ning — paljudel uutel liikmesriikidel on suur jooksevkonto puudujääk.

2.6 Majanduskasvule ja stabiilsusele orienteeritud majanduspoliitika edu eelduseks on see, et uued liikmesriigid teevad jõupingutusi eelarve stabiliseerimise ja jooksevkonto puudujäägi vähendamise nimel, eriti siis, kui kõnealune puudujääk tuleneb pigem tarbimisest kui investeeringutest.

2.7 Majanduskasvu potentsiaali tuleb tõsta reformidega, mis on tööturu osapoolte nõupidamise teemaks ning mis toetavad tööturul toimuvaid struktuurimuutusi (muuhulgas ka kutsehariduse osas) ja suurendavad tootlikkust suurema konkurentsi, regulatsioonimeetmete vähendamise (muutes need nii efektiivsemaks) ja kapitaliturgude arendamise teel. Sotsiaalset jätkusuutlikkust saab edendada ja vaesust vähendada, kui rõhutatakse töö tähtsust. Keskkonna säästva arengu kontekstis on tööstuse ja põllumajanduse kõrval keskne roll ka investeeringutel transpordi- ja energeetikasektorisse.

2.8 Komisjon rõhutab uute liikmesriikide ees seisvaid väljakutseid ja eelseisvaid raskeid poliitilisi otsuseid. Majanduspoliitika üldsuunistes võetakse arvesse kõnealuste riikide erilisi tingimusi, näiteks andes riigiti soovitusi pikemate üleminekutähtaegade osas kui EL-15 riikide puhul.

3. Majanduslik suutlikkus ja laienemise mõjud

3.1 Majanduslik suutlikkus ja väljavaated uutes liikmesriikides

3.1.1 Laienemisprotsessil on majandusarengule positiivne mõju. EL-15 riikide majanduskasv hakkas 2003. aasta teisel poolel paranema. Seda kiirendas maailmamajanduse üldine kasv ja tarbijate usalduse tõus. Tarbimise elavnemist võib osaliselt selgitada kõigi aegade madalaima intressimääraga. Vaatamata majanduse elavnemisele võtab aega, enne kui laienemine avaldab mõju tööhõivele. Tarbijate ebakindlus nende tulevase sissetuleku suhtes koormab endiselt tarbijate usaldust, samuti on suurenenud riskid seoses maailmamajanduse arenguga. Majanduskasvu kiirenemine EL-15 riikides on oluline ka nende uute liikmesriikide jaoks, kes ekspordivad põhiliselt kõnealustesse riikidesse.

3.1.2 2003. aastal oli uute liikmesriikide majanduskasv keskmiselt 3,5 %. Majanduskasvule aitas kaasa eratarbimine, seda eelkõige Balti riikides, Ungaris ja Tšehhi Vabariigis. Eksport suurenes eelkõige Slovakkias ja Poolas, seda eriti kõrge lisandväärtusega toodete osas.

3.1.3 Investeeringute kasv oli mõnes uues liikmesriigis tagasihoidlik. Kuigi see on seotud rahvusvahelise olukorraga, peegeldab see samas ka reformiprotsessi aeglustumist kõnealustes riikides. Intressitaseme lähenemine ülejäänud ELi tasemele ning infrastruktuuride vajalik paranemine on tegurid, mis peaksid kaasa tooma investeeringute suurenemise tulevikus. Kui paar erandit välja arvata, on investeerimise tase uutes liikmesriikides SKPd arvestades kõrgem kui EL-15 riikides. Kõnealune tegur toetab uute liikmesriikide majanduskasvu.

3.1.4 2004. ja 2005. aastal on uutes liikmesriikides oodata keskmiselt 4 %-list majanduskasvu. Sealjuures lähtutakse sellest, et majanduskasv on kõige suurem tõenäoliselt neis riikides, kus SKP ühe elaniku kohta on kõige madalam. Kõige kiiremat arengut on tänu majanduskasvu soosivale finantspoliitikale oodata Poolas. Kõrge sissetulekutasemega uutest liikmesriikidest ennustatakse suhteliselt suurt majanduskasvu eelkõige Küprosele. Kõrgemad naftahinnad võivad kahjustada eelseisvat majanduskasvu kõigis ELi riikides.

3.1.5 Kui Ungari, Slovakkia ja Sloveenia välja arvata, püsib inflatsioonimäär uutes liikmesriikides viimasel ajal eurotsooniga samal tasemel. Kuigi 2004. aastal inflatsioon mõnevõrra tõusis, muu hulgas ka kõrgemate naftahindade tõttu, on 2005. aastaks oodata langust 3 %-ni.

3.1.6 Aastatel 2000-2003 oli eelarvepuudujääk uutes liikmesriikides keskmiselt 4,3 % ning 2004. aasta hinnanguline eelarvepuudujääk on 4,9 % SKP-st. Skaala ühes otsas on Eesti eelarveülejäägiga 1 % ja teises Tšehhi Vabariik eelarvepuudujäägiga 7 % SKP-st. Lisaks Tšehhile ületas eelarvepuudujääk 3 % piiri veel viies uues liikmesriigis — Küprosel, Ungaris, Maltal, Poolas ja Slovakkias (vt statistikalisa). Kui eelarvete konsolideerumine muutub kiiremaks, võib enamike riikide puhul eeldada olukorra paranemist.

3.1.7 Nagu EL-15 riikidel, on ka uutel liikmesriikidel oma eripärad. Seetõttu on üldistuste tegemine uute liikmesriikide kohta sageli eksitav. Üldiselt võib siiski öelda, et majanduslik areng on uutes liikmesriikides võrreldes EL-15 riikidega toimunud suhteliselt soodsalt. ELi liikmestaatus, sisemaise nõudluse küllaltki kiire kasv ja madalad tootmiskulud EL-15 riikidega võrreldes tagavad tootmise laiendamise kõnealustes riikides ka lähiaastatel, mis võib samuti suurendada nõudlust investeeringute ja EL-15 riikides toodetud tarbekaupade järele.

3.2 Euroopa Liidu laienemise mõjud makromajandusele

3.2.1 Laienemise mõjud on uute liikmesriikide ja EL-15 riikide vahel jaotunud ebaühtlaselt. See tuleneb eelkõige asjaolust, et uued liikmesriigid sõltuvad oma väliskaubanduses suuresti EL-15 riikidest, samas kui uute liikmesriikide tähtsus on EL-15 riikide jaoks väiksem. Paljudel EL-15 riikidel on kaubandussuhted eelkõige teiste lääne tööstusriikidega, näiteks Ameerika Ühendriikidega.

3.2.2 Kesk- ja Ida-Euroopa riikide liitumisprotsess kulges järk-järgult ning hõlmas institutsioonide rajamist ja kaubandustõkete kõrvaldamist koostöös EL-15 riikidega. Kõige olulisemad väliskaubandustõkked olid seotud toiduainete ja põllumajandussaadustega. Pärast liitumist puudutavad järelejäänud piirangud eelkõige üleminekusätteid seoses maaomandi, töötajate vaba liikumise ja keskkonnakaitsega.

3.2.3 Lähtutakse sellest, et laienemisel on EL-15 riikidele vähene positiivne mõju. Kasu uute liikmesriikide jaoks on ilmselt suurem. Kõnealune kasu tekib järelejäänud kaubandustõkete kõrvaldamisest ning töötajate ja kapitali vabamast liikumisest.

3.2.4 Tuleb märkida, et laienemise mõjud jaotuvad ELis ebaühtlaselt. EL-15 riikidest mõjutab laienemine kõige rohkem Austriat, Saksamaad ja Soomet, mis piirnevad uute liikmesriikidega. Sektorite lõikes on mõjud samuti väga erinevad.

3.2.5 Kõige rohkem mõjutab laienemine töömahukaid sektoreid, nagu põllumajandus, toiduainetetööstus, ehitussektor ja paljud teenindussektorid, mis ei saa kasu tegevuse geograafilisest hajutatusest kauguste ja/või õigussätete tõttu. Teisalt on ka tööstusharusid, kus saab tootmist hõlpsasti ühest riigist teise üle viia.

3.2.6 Uute liikmesriikide madalad tootmiskulud annavad kogu ELile potentsiaalse võimaluse, pidades silmas Hiina fenomeni. Madalate tootmiskuludega riikide geograafiline lähedus tähendab, et kasulikum on toota Euroopas, mitte kaugemal. See puudutab esmajoones uurimis- ja arendusmahukate toodete elutsükli esimesi staadiumeid. Alles siis, kui tootmiskulude uurimis- ja arendustegevuse osa väheneb, võib tootmise viia kaugematesse riikidesse, kus on veel madalamad tootmiskulud. Praegu on tootmiskulude erinevus vanade ja uute liikmesriikide vahel veel suur, kuid aegamööda hakkab see vähenema.

4. Konkreetsed küsimused

4.1 Liitumine eurotsooniga

4.1.1 Enamik uusi liikmesriike loodab ilmselt peatselt liituda eurotsooniga. Täitmaks eurotsooniga liitumise tingimusi, on vältimatuks eelduseks jätkusuutlik ja distsiplineeritud majanduspoliitika. Eelkõige esimestel liikmeaastatel peab siin aga arvestama suurte raskustega. Maastrichti kriteeriumid puudutavad madalat inflatsiooni- ja intressitaset, eelarvepuudujääki, riigivõlga ja stabiilseid vahetuskursse. Loomulikult kehtivad kõigi ELi liikmesriikide jaoks ühed ja samad nõudmised.

4.1.2 Keskne küsimus on siinkohal see, kuidas mõjuvad Maastrichti kriteeriumide täitmise püüdlused uute liikmesriikide majandussuutlikkusele. Kui riigid püüavad ERM2-ga liitudes hoida oma valuutat liiga kitsa kõikumisvahemiku piirides, võib see sattuda kergesti spekulatsioonide ohvriks. Võimalik vahetuskursi stabiilsuse säilitamine kõrgete intressidega avaldaks negatiivset mõju näiteks tööhõivele. Eesti, Läti ja Sloveenia on esimesed uued liikmesriigid, mis ERM2-ga liituvad, kusjuures kõnealuste riikide valuutade kõikumispiirid on küllaltki suured. Ainult nii saavad nad kaitsta oma valuutat spekulatsioonide eest. Eestis ja Lätis toimiv valuutakomitee süsteem aitab samuti kaasa euro-vahetuskursi stabiilsusele.

4.1.3 Püüd saavutada madal inflatsioonimäär võib kiire majanduskasvu tingimustes samuti tekitada raskusi. Uutes liikmesriikides oli inflatsioonimäär enne ühinemist kõrgem kui EL-15 riikides. Kiire majanduskasvu kohandamine eriti madala inflatsiooniga võib saada üsna tõsiseks majanduspiduriks, kuna kõrgem inflatsioon kaasneb sageli loomulikul viisil nende maade kiirema majanduskasvu faasiga. Suurema tootlikkusega kaasneb tavaliselt ka kõrgem inflatsioon. Teisalt võib inflatsioonimäära ülikiire tõus pidurdada ka majanduskasvu.

4.1.3.1 Vaatamata selle, et inflatsioonitase on hetkel normaalne, ei pruugi see olla nii pärast seda, kui lõppevad teatavad liitumislepingus ette nähtud üleminekuperioodid. Üleminekuperioodi lõppedes võib inflatsioonitase tõusta, seda eriti pärast ajutise nullprotsendilise käibemaksu ja madala aktsiisimaksu ja riiklike piirangute kaotamist.

4.1.4 Väikeste riikide majandus sõltub maailmamajandusest rohkem kui suurte riikide oma. Suure võlgnevuse või suure eelarvepuudujäägi tõttu ei suuda väikesed riigid, erinevalt suurtest riikidest, oma majanduskasvu suurendada — nagu seda võib täheldada enne valimisi. Väikeste riikide eelarvepoliitika on tavaliselt läbipaistvam ja paremini kontrollitav. Seega on loogiline eeldada, et esimesena liituvad eurotsooniga väikseimad uued liikmesriigid. Eestis nõuab isegi seadus, et eelarve oleks tasakaalus.

4.1.5 Probleemid võivad tekkida siis, kui riigid püüavad Maastrichti kriteeriume täita liiga kiiresti. Enne eurotsooniga liitumist peaks kõnealuste riikide valuuta püsima euroga võrreldes stabiilsena 2,25 % kõikumisriba piires; seda ilma ostujõu pariteedi kohandamiseta kahe aasta jooksul. Lisaks punktis 4.1.2 nimetatud probleemidele, riskivad liialt kiirustavad riigid siseneda kõnealusesse süsteemi üle- või alahinnatud vahetuskursiga. Seoses valuuta ülehindamisega võib kõnealuseid riike ähvardada majandusdünaamika ja majanduskasvu nõrgenemise oht, mis kahjustab nende konkurentsivõimet maailma turgudel, valuuta alahindamine aga tekitab inflatsiooni. Nii ühel kui teisel juhul on tulemuseks surve palkadele, see suurendab veelgi ümberpaiknemise probleemi ja avaldab survet siseriiklikule nõudlusele, mis paljudel juhtudel on majanduskasvu mootoriks. Seejuures peab ettevaatlikult määratlema pariteeti vahetuskursimehhanismi teise faasi sisenemisel. Eurotsooni liikmesriigid peavad igal juhul keskenduma oma konkurentsivõimele, isegi kui valuutakurss on tsooniga liitumise hetkel õigel tasemel.

4.1.6 Tänu laienemisele moodustavad väljaspool eurotsooni olevad liikmesriigid praegu napilt enamuse, kuid SKP-d aluseks võttes hõlmab eurotsoon siiski kaugelt suurema osa EList. Uute riikide liitumine eurotsooniga lähiaastatel loob eeldused euro rahvusvahelise positsiooni parandamiseks.

4.2 Stabiilsuse ja kasvu pakt

4.2.1 Enamiku uute liikmesriikide eelarvepoliitika on üldjoontes jätkusuutlik. Vaid üksikutel juhtudel ulatub valitsemissektori võlg üle 60 % SKP-st. Kuna on olemas oht, et mõnes liikmesriigis suureneb eelarvepuudujäägi tulemusena võlakoormus, tuleb meeles pidada, et välisvõlgade tase uutes liikmesriikides ei ole EL-15 riikide sama näitajaga võrreldes sugugi ähvardav. Lisaks on kõik liikmesriigid võtnud endale korduvalt kohustuseks Lissaboni eesmärkide järgimise ja stabiilse eelarvepoliitika.

4.2.2 Stabiilsuse pakt on juba pikemat aega kriitika risttule all. Komitee on koostanud pakti kohta mitu arvamust. (2) Puudustele vaatamata on pakt kaasa aidanud eelarvedistsipliini säilitamisele. Ka ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse efektiivsem järelevalve ja läbipaistvus on aidanud kaasa eelarvedistsipliini tugevdamisele. Uutel liikmesriikidel peab olema stabiilsuse ja kasvu paktist selge ettekujutus, et kujundada keskmise tähtajaga majanduspoliitikat.

4.2.3 Liikmesriikide esitatud ebatäpsed või puudulikud andmed eelarvenäitajate ja -prognoosi kohta on tekitanud raskusi kontrollimisel. Komisjon ja erinevad komiteed on tegelenud mitmekordse kontrolli ja poliitilise kooskõlastamise ühiste kriteeriumide arendamisega. Siiski ei saa meetodeid ja menetlusi üksikasjalikult ühtlustada, kui puuduvad absoluutselt usaldusväärsed statistilised andmed. Mõnes uues liikmesriigis ja mõnes EL-15 riigis on vaja vaatamata viimaste aastate edusammudele veel optimeerida statistiliste andmete kogumist.

4.2.4 Sageli väljendatakse arvamust, et Maastrichti lepingul põhinevat stabiilsuse ja kasvu pakti tuleks muuta. Paljusid praegu kasutatavaid menetlusi tuleb 25 liikmesriigist koosnevas ELis leebemaks ja paindlikumaks muuta. Komisjoni ja liikmesriikide arvamuste ja programmide käsitlemine on muutunud järjest enam formaalsuseks, samas kui mitteametlik kooskõlastamine liikmesriikide vahel on muutunud järjest tähtsamaks. Ühtse valuuta usaldusväärsust ei tohi siiski ohtu seada.

4.2.5 Majanduspoliitika juhtimine ja rahanduspoliitika stabiliseerimine võib uutes liikmesriikides osutuda raskeks. Eriti võib raskusi tekkida ebastabiilse sisepoliitilise olukorra puhul. Kuigi uued liikmesriigid on läbi viinud turumajanduse loomiseks vajalikud põhjalikud reformid, on mõned neist raskete valikute ees, sest vajadus struktuurireformide järele hõlmab tavaliselt suuremaid kulutusi. Riiklike vahendite eraldamine on uutes liikmesriikides veel raskem küsimus kui EL-15 riikides.

4.2.6 Pikemas perspektiivis on vajalik stabiilsuse pakti osaline ümbertöötamine. Ümbertöötamine peab kaasa aitama kõigi liikmesriikide tegutsemisele ühiste eesmärkide nimel. Sealjuures ei tohi kahjustada eelarvete stabiilsusele pühendumise usaldusväärsust, eelarvedistsipliini, jätkusuutlikkust ega majanduspoliitika koordineerimist.

4.3 Erinevused majanduslikus heaolus ja tööhõives (3)

4.3.1 Euroopa Liidu SKP on laienemisega tõusnud vaid 5 % turuhindades. Ka ostujõu pariteedi järgi on tõus olnud vaid 10 %, kuigi elanikkond on kasvanud peaaegu 20 %. Uusi liikmesriike ühendab nende suhteline vaesus võrreldes EL-15 riikide keskmisega. Ostujõu pariteedile kohandatud SKP ühe elaniku kohta on uutes liikmesriikides pool EL-15 vastavast näitajast. Nagu ka EL-15 puhul, võib ka uutes liikmesriikides täheldada olulisi erinevusi: kõige jõukamad uued liikmesriigid on Küpros, Malta ja Sloveenia. Kõige vaesemate hulka kuuluvad Poola ning Balti riigid (Eesti, Läti ja Leedu). Arvestades ostujõu pariteedile kohandatud SKPd inimese kohta on Sloveenia ja Küpros isegi Kreeka ja Malta tasemel ning Tšehhi Vabariik Portugali tasemel.

4.3.2 Eurostati andmetel elab 13 % uute liikmesriikide elanikkonnast allpool suhtelist vaesuspiiri. EL-15 riikides on kõnealune näitaja 15 %. Vaesuspiiri määratletakse ühe kodaniku või leibkonna sissetuleku ja riigi keskmise sissetuleku suhte abil. Vaesuspiiriks võetakse 60 % vastava riigi keskmisest sissetulekust. Väike protsendimäärade vahemik ei tohiks jätta petlikku muljet sotsiaalsete probleemide ulatusest, kuna — nagu eespool mainitud — SKP inimese kohta ostujõu pariteedi alusel on uutes liikmesriikides vaid pool EU-15 riikide omast.

4.3.3 Sissetulekute jaotumine uutes liikmesriikides ei erine oluliselt sissetulekute skeemist EL-15 riikides. Tšehhi Vabariigi, Ungari ja Sloveenia puhul võib täheldada kõige väiksemaid sisemisi erinevusi sissetulekutes, mis on võrreldav Põhjamaadega. Vaesuse tase on kõige kõrgem Eestis, Leedus ja Lätis, kus sissetulekute vahelised lõhed on kõige suuremad ning seda võib pigem võrrelda erinevustega Iirimaal ja Suurbritannias. EL-15 riikidest on vaesuse tase kõige kõrgem Iirimaal ja Lõuna-Euroopa riikides. Riikide võrdluse puudus seisneb selles, et see jätab arvestusest välja riigisisesed piirkondlikud erinevused, mis võivad olla väga suured.

4.3.4 Keskmine tööhõivetase uutes liikmesriikides on vaid 56 %, sellal kui EL-15 riikides on see ca 64 %. Oluline on küsimus, kas neil riikidel õnnestub üheaegselt tõsta nii oma tootlikkust kui ka tööhõivet. Võib ilmneda, et enamik uusi liikmesriike peab prioriteetsemaks tootlikkuse kasvu, mis suurendab nende konkurentsivõimet ja seega ka konkurentsivõimet terves ELis Lissaboni strateegia pakub kõnealusele küsimusele asjakohase vastuse, isegi kui see jätab veel arenguruumi.

4.3.5 Ajakohastatud majanduspoliitika üldsuunistes (07.04.2004) märgib komisjon, et erilist tähelepanu tuleb pöörata uute liikmesriikide noorte ja eakamate töötajate madalale tööhõivemäärale. Lisaks tuleb astuda samme sotsiaalse kaitse ja töötajate oskuste parendamiseks. Komitee leiab, et tegemist on oluliste küsimustega. Tegemist on oluliste eesmärkidega ka EL-15 riikide jaoks.

4.3.6 Naiste ja eakamate töötajate tööhõivemäärade osas on liikmesriikide vahel olulised erinevused. Naiste tööhõivemäär on EL-15 riikide keskmisest kõrgem Tšehhi Vabariigis, Eestis, Küprosel, Lätis, Leedus ja Sloveenias, kuid oluliselt madalam Poolas ja eriti Maltal. Eakamate inimeste tööhõivemäär on EL-15 riikide keskmisest kõrgem Tšehhi Vabariigis, Eestis, Küprosel, Lätis ja Leedus, kuid märgatavalt madalam teistes uutes liikmesriikides. 2003. aastal oli naiste tööhõivemäär veidi kõrgem kui meeste oma kõigis liikmesriikides peale Eesti ja Ungari. Erinevus oli eriti suur Maltal ja Tšehhi Vabariigis.

4.3.7 Aastatel 2000-2003 vähenes tööpuudus mitmes uues liikmesriigis. Eriti märkimisväärselt vähenes tööpuudus Balti riikides, kus tööpuuduse määr langes umbes 3 protsendipunkti. Sloveenias ja Ungaris hakkas tööhõive olukord paranema juba 1990. aastate keskel. Tööhõivet ja tööpuudust puudutavad arvud on toodud statistikalisas.

4.3.8 Elanikkonna vanuseline struktuur ja sotsiaalkaitsesüsteemide olukord mõjutavad oluliselt vastava riigi sissetulekute jagunemist. Rahvastiku vananemine on märkimisväärses seoses uute liikmesriikide madala sissetulekuga. Madalaima sissetulekuga rühmas on Küprosel, Tšehhi Vabariigis, Slovakkias, Sloveenias ja Leedus ülekaalus üle 65-aastased. Kõige suurem riskioht lasub suurtel peredel, üksikvanematel ja 16-24 aastastel noortel.

4.3.9 Üldine haridustase on uutes liikmesriikides kõrgem kui EL-15 riikides. Uutes liikmesriikides on ca 89 % 25-64 aastastest elanikest keskharidusega — EL-15 riikides on vastav näitaja 65 %. Kõige rohkem on keskharidusega elanikke Eestis, Slovakkias ja Tšehhi Vabariigis. EL-15 riikidest on vastav näitaja üle 80 % vaid Saksamaal, Ühendkuningriigis ja Rootsis. Kõrge haridustase ongi see, mis koos soodsamate tööjõukuludega muudab uued liikmesriigid investoritele atraktiivseks.

4.3.10 Majanduskasv on uutes liikmesriikides üldjuhul suurem kui EL-15 riikides. Siiski ei võrdu Euroopa ühendamine kaugeltki sissetulekute taseme kiire ühtlustamisega. Praeguse tempo juures võtab see aega veel aastakümneid. Väga skemaatilise arvestuse kohaselt võivad EL-15 riikide keskmise elatustasemeni jõuda kõige kiiremini Küpros ja Malta; see võtaks neil aega vähemalt 20 aastat. On mitu tegurit, mis võiksid aidata sissetulekuid kiiremini ühtlustada; üheks selliseks teguriks on Euroopa Liidu struktuurifondid. Käesoleva arvamuse lisas on toodud andmed kõigi EL liikmesriikide majanduse kohta.

4.4 Konkurentsivõime ja tootlikkus

4.4.1 Uutes liikmesriikides on summeeritud tööjõukulud keskmiselt märgatavalt madalamad kui EL-15 riikides. Lisaks loetakse uute liikmesriikide tööturgusid väga paindlikeks. Paljud tootmisettevõtted, teatud määral ka teenuseosutajad, on ümber asunud uutesse liikmesriikidesse. Siiski jäetakse sealjuures sageli arvestamata, et ka keskmine tootlikkuse tase on kõnealustes riikides selgesti alla EL-15 taseme. 2003. aastal oli uute liikmesriikide tootlikkus ühe töötaja kohta ostujõu pariteeti arvesse võttes ainult 54 % EL-15 riikide tasemest.

4.4.2 Paljud uued liikmesriigid on 1990. aastate eelsest perioodist pärinud suured avalikud sektorid ning nende õigussätted on paljudel juhtudel väga keerukad. Sellegipoolest on kõnealused riigid avaliku sektori reformide käigus teinud suuri edusamme ning praegu on kõnealuste riikide avalike sektorite kulutuste suurus (SKP-ga võrreldes) võrreldav EL-15 riikide omaga.

4.4.3 Konkurentsivõime ja tootlikkuse parandamine nõuab investeeringuid haridusse ja koolitusse, teadusuuringute valdkonda ning töökorraldusse. Lisaks tuleb edendada ettevõtlust ja vähendada bürokraatiat, eriti mis puutub väikeettevõtete asutamisse ja juhtimisse. Konkurentsivõime ja tootlikkus paranevad ka siis, kui turult lahkuvad ebaefektiivsed ja vähetulusad ettevõtted. Sellega vabanevad ressursid tõhusamaks kasutamiseks. Sarnased restruktureerimismeetmed nõuavad ka ümberõpet isikute jaoks, keda restruktureerimine puudutab. (4)

4.4.4 Uued liikmesriigid on oma paindlikest turgudest juba kasu saanud. Kapitali, tehnoloogiat ja isegi tööjõudu on üsna lihtne ühest riigist teise paigutada. Struktuuride paindlikkus lihtsustab nimelt ka töökohtade paigutamist uutesse asukohtadesse. Pikemas perspektiivis peavad riigid ja piirkonnad olema konkurentsivõimelised ka infrastruktuuri osas, mis hõlmab info- ja sidetehnoloogiat ning teadusuuringute potentsiaali. Uurimis- ja arendustegevuse kulutuste osakaal SKP-st on EL-15 riikides keskmiselt 2 %, uutes liikmesriikides on see vaid ühe protsendi ringis.

4.4.5 Pikemas perspektiivis ei piisa uutele liikmesriikidele EL-15 riikide tootlikkuse taseme saavutamisest. Kõigis liikmesriikides tuleb eelkõige investeerida oskusteabesse. ELi tootlikkuse kasvu aeglustumine on seletatav madalate investeeringute ja tehnoloogia vähese kasutamisega. Senisest palju rohkem tuleb kogu ELis investeerida info- ja sidetehnoloogiasse, uurimis- ja arendustegevusse ning haridusse ja koolitusse. Just uute liikmesriikide ees seisavad suured väljakutsed, mis on ühtlasi ka suured võimalused.

4.4.6 Konkurentsivõime parandamine eeldab tihti ka struktuurimuutusi erinevates majandusharudes. Eriti just uutes liikmesriikides saab konkurentsivõimet parandada struktuurireformidega põllumajanduses ja rasketööstuses.

4.5 Keskkonna säästev areng

4.5.1 Majanduspoliitika üldsuuniste strateegia üks põhipunkte on jätkusuutliku arengu tugevdamine. Peale majandusliku ja sotsiaalse jätkusuutlikkuse on uutes liikmesriikides oluline tagada ka keskkonna säästev areng. Kindlasti tuleb tähelepanu pöörata loodusvarade efektiivsele majandamisele ja keskkonna kvaliteedi säilitamisele, mis pikemas perspektiivis tasub ära ka majanduslikult.

4.5.2 Uutele liikmesriikidele on esmajärgulise tähtsusega energia tarbimise efektiivsuse tõstmine. Aastatel 2000-2002 oli Eurostati arvestuste kohaselt EL-15 riikide energia tõhususe indeks (st energia tarbimise ja ostujõu pariteedile kohandatud SKP suhe) 173. Uutes liikmesriikides oli kõnealune näitaja seevastu 258. Säästva arengu ja vaieldamatult olulise energia tõhususe seisukohalt vaadatuna on uutes liikmesriikides veel arenguruumi.

4.5.3 Kuigi uutes liikmesriikides on toimunud positiivsed arengud, on investeerimisvajadus veel suur, eriti energiatootmise ja energiatarbimise tõhususe parandamise osas transpordisektoris. Eelkõige tuleb üle vaadata energiatarbimist puudutav riigiabi vähendamaks keskkonnakahjustusi. Komitee toetab komisjoni soovitust vähendada toetusi, mis avaldavad keskkonnale negatiivset mõju ega ole kooskõlas säästva arengu põhimõttega.

4.5.4 2003. aastal rakendati taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergiat käsitlev direktiiv. Komisjon märgib oma teatises üldsuuniste kohta, et rohelise energia tootmise alal on tehtud veel väga vähe edusamme. Eranditeks on siin Saksamaa, Hispaania ja Taani, kus tuuleenergiaga on saadud häid tulemusi.

4.5.5 Võtab veel aastaid aega, enne kui uutes liikmesriikides jõutakse energia tootmise ja kasutamise alal sama tõhususeni kui EL-15 riikides. Ülesande raskus, mis selle eesmärgiga kaasneb, ei tohiks aga kõnealuseid riike mingil juhul takistada tegemast jõupingutusi säästva arengu tagamise nimel. Võetavate meetmete üks aspekt on elanikkonna üldise teadlikkuse tõstmine säästva arengu tähtsusest.

5. Järeldused

5.1 EL-15 riikidel ei ole viimastel aastatel olnud nii head majanduskasvu dünaamikat kui paljudel uutel liikmesriikidel. Ka edaspidi on majanduskasv uutes liikmesriikides tõenäoliselt suurem, vähemalt lähiaastatel. Majanduskasvu saab tõsta ka struktuurifondide abiga. Ka laienemisel on positiivne mõju EL-15 riikide majanduskasvule.

5.2 Ei ole enesestmõistetav, et erinevused EL-15 riikide ja uute liikmesriikide elatustasemes ühtlustuvad kiiresti. Poliitiline integratsioon ei tähenda alati sissetulekute ja elatustaseme ühtlustamist. Saksamaa ühendamine on näide sellest, kui kaua võtab aega majanduse piirkondlike erinevuste kaotamine. Isegi ülisuured rahasummad ja institutsioonide ühendamine ei ole siin otsustavat rolli mänginud.

5.3 ELi laienemine lihtsustab kaubandust, investeeringuid ning pärast üleminekuaja lõppu ka töötajate vaba liikumist uute liikmesriikide ja EL-15 riikide vahel. Uute liikmesriikide majanduskeskkond muutub seega läbipaistvamaks ja investeerimiskavatsustega ettevõtetel on kergem majanduslikke otsuseid langetada. Püsima jäävad ka riikidevahelised erinevused valdkondades, mis ei kuulu ELi pädevusse. Näiteks maksuküsimustes puudutab ELi pädevus praegusel ajal esmajoones käibemaksu alammäära ja mõningaid ettevõtete maksustamisega seonduvaid põhimõtteid.

5.4 Üleminekusätted puudutavad eelkõige töötajate vaba liikumist riikide vahel. Mõningal juhul võivad riigid piirata liikumisvabadust kuni seitsmeks aastaks. Paljusid EL-15 riike puudutab elanikkonna vananemine, kõnealused riigid vajavad kõrgest struktuursest tööpuudusest hoolimata uut tööjõudu. Üleminekuperioodide tõttu püsib oht, et aeglustuvad nii vajalikud struktuurireformid uutes liikmesriikides kui ka majanduskasv EL-15 riikides ja uutes liikmesriikides.

5.5 Ettevõtted, mis on investeerinud uutesse liikmesriikidesse või kavatsevad seda teha, väidavad, et puutuvad seal sagedamini kui EL-15 riikides kokku üleminekuaja majandusest tingitud probleemidega, mida ei saa lahendada ainult õigusaktidega. Kõnealused probleemid on sageli seotud korruptsiooniga. Korruptsioon ei ole tundmatu ka EL-15 riikides.

5.6 Aastakümneid kinnistunud ühiskondlikud käitumismallid muutuvad aeglaselt. ELi liikmestaatus on ka siin toonud kaasa surve positiivseteks muutusteks. Uute liikmesriikide potentsiaali efektiivne kasutamine eeldab, et peetakse kinni ELi ühistest õigusnormidest. See puudutab eelkõige sätteid siseturu kohta, kuid sama tähtis on ka teiste konkurentsi puudutavate sätete (nt keskkonnalased õigusaktid) ühtne rakendamine kogu Euroopa Liidus.

5.7 Uutes liikmesriikides vastavad tööjõukulud tööjõu haridustasemele. Maksustamine on samuti üks tegureid, mis mõjutab äriinvesteeringuid uutes liikmesriikides. Ettevõtluse liigist sõltub see, millised tegurid saavad asukoha valikul määravaks.

5.8 Võidujooks madalaimate maksumäärade nimel sisaldab ka ohte. On võimalik, et avalikul sektoril puuduvad vajalikud vahendid infrastruktuuri ja sotsiaalsüsteemi ühtlustamise protsessi investeeringute rahastamiseks. Tekib ka oht, et maksukoormus lükatakse võrdlemisi liikumatule tegurile — tööjõule; millel oleks tööhõivele negatiivsed tagajärjed.

5.9 Otseinvesteeringute või tootmise täielik ümberpaigutamine on kõige lihtsam ettevõtetele, millel on neis riikides juba ulatuslik äritegevus, või siis ettevõtetele, mille konkurentsieelis seisneb suurel määral soodsates tööjõukuludes tööjõu haridustasemega võrreldes. Kõnealune eelis räägib ka edaspidi selle kasuks, et tootmine paigutatakse teistest liikmesriikidest, ka EL-15 riikidest, uutesse liikmesriikidesse. Teisest küljest edendab EL-15 riikide ettevõtlus ja tootmistegevus uutes liikmesriikides tihti viimaste majandustegevust. Hea näide selle kohta on tööstusesisese kaubanduse kasv EL-15 riikide ja uute liikmesriikide vahel.

5.10 Uute liikmesriikide ja EL-15 riikide majanduslik lähenemine on olnud üsna edukas. Kõnealune tendents peaks jätkuma, kuigi tulevikus peab arvestama ka ohtudega. Tõenäoline stsenaarium näeb ette, et soodne tööjõukulude tase võrreldes EL-15 riikidega hakkab atraktiivsust kaotama. Madala lähtetaseme tõttu võtab see aga ilmselt veel kaua aega.

5.11 Tegelikkuses on demograafiline areng üks ELi suurimaid väljakutseid, kuna töötajate lahkumine tööturult suureneb tänasega võrreldes tunduvalt. Eakamate töötajate tööturul püsimist tuleks seetõttu soodustada aktiivselt ja mitmel erineval viisil. Konkurentsivõime tagamiseks pikas perspektiivis on ka väga oluline võtta meetmeid sündimuse suurendamiseks ning mobiliseerida Euroopa Liidu kõiki tööjõu ressursse. See õnnestub ainult juhul, kui tehakse jõupingutusi soolise võrdõiguslikkuse parendamiseks ning töö ja pereelu kokkusobitamiseks. Lisaks tuleb kõigis liikmesriikides tõhusalt parandada sotsiaalset ühtekuuluvust, võideldes sotsiaalse tõrjutuse ja vaesuse vastu.

5.12 Tööturu osapooled on mõnes uues liikmesriigis veel üsna nõrgad ja killustatud. Üksikute ametiühingute vahel on suured erinevused esindatuse osas. Enamiku ühiseks mureks on vajalike rahaliste vahendite puudumine. Sama kehtib ka valitsusväliste organisatsioonide kohta. Kõnealused organisatsioonid peavad arendama oma tegevust, et oleks võimalik pidada edukaid dialooge eri osapoolte vahel. Samas saavad nad kõik kaasa aidata majanduskasvu soodustavate tingimuste loomisele. Tööturu osapoolte nõupidamised on tugeva ja solidaarse Euroopa integratsiooni jaoks hädavajalikud.

5.13 Lisaks peaks komisjon hoolikalt jälgima ka neid rahvusvahelisi ilminguid, mis ohustavad ELi majanduskasvu ja konkurentsivõimet, näiteks naftahinna tõusu mõjud ja Ameerika Ühendriikide struktuurne eelarve- ja jooksevkonto puudujääk.

5.14 Kõik liikmesriigid peavad jätkama jõupingutusi siseturgude loomise lõpuleviimiseks, Lissaboni reformide edukaks rakendamiseks ja majandushalduse parendamiseks. Ilma kõnealuste reformideta võivad majanduskasv ja heaolu langeda Euroopa Liidus tervikuna.

5.15 Kuigi käesolevas arvamuses on uusi liikmesriike ja EL-15 riike käsitletud enamasti eraldi rühmadena, on tegemist vaid väga suurte üldistustega. Igal riigil on oma probleemid ja vajadused.

Brüssel, 10. märts 2005 Euroopa majandus-ja sotsiaalkomitee president Anne-Marie SIGMUND

(1) Parem majandushaldus ELis, EMSK arvamus – ELT C 74, 23.3.2005, vastu võetud 15. september 2004.

(2) Vt viimane arvamus teemal “Budgetary policy and type of investment”, EMSK arvamus – ELT C 110/19, 30.04.2004, lk 111-115.

(3) Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee juhib lugeja tähelepanu sellele, et elatustaseme küsimuse õigeks käsitlemiseks oleks soovitav lähtuda “leibkonna sissetuleku” kontseptsioonist. Seda täpsemalt käsitlevad statistilised andmed on aga kahjuks puudulikud. Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee kasutab võimalust taotlemaks, et tõhustataks Euroopa Liidu statistikaaparaadi ja valdkonnas kompetentsete riiklike institutsioonide ja EUROSTAT'i vahel.

(4) “Euroopa ettevõtete konkurentsivõime”, EMSKi arvamus – ELT C 120, 20.5.2005, vastu võetud 27. oktoober 2004.