Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta) artikli 50 lõike 2 punkti b kohase nimetuse registreerimise taotluse avaldamine

(2019/C 401/06)

Käesoleva dokumendi avaldamine annab õiguse esitada vastuväiteid Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 (1) artikli 51 kohaselt kolme kuu jooksul alates selle dokumendi avaldamise kuupäevast.

GARANTEERITUD TRADITSIOONILISE TOOTE SPETSIFIKAAT

„WATERCRESS“ / „CRESSON DE FONTAINE“ / „BERROS DE AGUA“ / „AGRIÃO DE ÁGUA“ / „WATERKERS“ / „BRUNNENKRESSE“

ELi nr: TSG-GB-0062 – 6.12.2010

Ühendkuningriik

1. Registreeritav(ad) nimetus(ed)

„Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“

2. Toote liik

Klass 1.6. Puuviljad, köögiviljad ja teraviljad töötlemata ja töödeldud kujul

3. Registreerimise alused

3.1. Kas toode:

☒ on toodetud või töödeldud sellele tootele või toidule eriomasel traditsioonilisel viisil

☐ on toodetud traditsiooniliselt kasutatavatest toor- või koostisainetest

„Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“ on taim, mida kasvatatakse looduslikult voolavas vees traditsioonilise tööstusliku tootmismeetodiga, mis on olnud kasutusel juba üle 200 aasta.

3.2. Kas nimetus:

☐ on traditsiooniliselt kasutusel asjaomase toote kohta

☒ väljendab toote traditsioonilist iseloomu või eripära

Isegi sajandeid enne seda, kui enam kui 200 aastat tagasi Euroopas tööstuslik toomine algas, on nimetus „water-cress“ (Ühendkuningriik), „cresson de fontaine“ (Prantsusmaa), „berros de agua“ (Hispaania), „agrião de água“ (Portugal), aga ka „waterkers“ (Madalmaad) ja „Brunnenkresse“ (Saksamaa) olnud kasutusel selleks, et kirjeldada seda allikkersi perekonda kuuluvat teisendit, mida kasvatakse ja mille saaki korjatakse voolavas vees. Kerss on taime nimi ja ürt-allik selle kirjeldus.

4. Kirjeldus

4.1. Selle toote kirjeldus, mida punktis 1 esitatud nimetus tähistab, sh selle peamised füüsikalised, keemilised, mikrobioloogilised ja organoleptilised omadused, mis näitavad toote eripära (rakendusmääruse (EL) nr 668/2014 artikli 7 lõige 2)

„Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“, botaanilise nimega Nasturtium officinale, on kiiresti kasvav mitmeaastane veetaim või poolveeline taim, mis on pärismaine Euroopas, Põhja- ja Lõuna-Ameerikas ja Aasias ning mis on üks vanimaid teadaolevaid inimeste tarbitavaid lehtköögivilju. Praegu kuulub taim ristõieliste sugukonda.

Nasturtium officinale botaanilised sünonüümid on Rorippa nasturtium-aquaticum, Nasturtium nasturtium-aquaticum ja Sisymbrium nasturtium-aquaticum L. Need nimetused peegeldavad taime tõelist veelist olemust ja selle kasvamise viisi.

Klientidele kimbus pakutava toote kogupikkus on 15–18 cm ja lehtede pikkus on 2–5 cm; pakkides pakutava toote puhul on taime kogupikkus ligikaudu 5–12 cm ja lehtedel 1–3 cm.

Traditsioonilise kasvatusviisi puhul puhtast voolavast veest lõigatud taimel on iseloomulikud pehmed, keskmist rohelist värvi niisked, ovaalse kujuga lehed, mille servad on terved. Varred on krõmpsuvad ja värvilt pisut kahvatumad ning neil võib olla külgjuuri, mis ulatuvad lehtede ühenduskohtadest varreni.

Mikrobioloogilised omadused:

olenevad keskkonnast, milles taime kasvatatakse; tööstuslikul kasvatamisel voolavas allikavees omandab taim epifüütilise mikroorganismide populatsiooni, milles on soodsa mikroobi Pseudomonas sp. osakaal iseloomulikult kõrge. Taime kasvatatakse puhtas voolavas vees, millel on kõrge mikrobioloogiline kvaliteet.

Füüsikalised omadused:

— vahelduvad, sulgjagused lõhestumata lehed 3–11 pikliku kuni ovaalse lehekesega; lehed on läikivad, tumerohelised, otsast ümarad, siledad ja ilma hammasteta või ümarate sakkidega; värvus rohelisest (Hex triplet 008000) tumeroheliseni (Hex triplet 006400);

— roomavad või ujuvad sukulentsed või lihakad lehed;

— siledad kiulised juured, mis võimaldavad taimel juurduda, kasvavad kogu veealuse varre ulatuses, eeskätt selle sõlmkohtadel.

— Taimel on valged, nelja umbes 3–5 mm laiuse kroonlehega õied otsmises kobarõisikus ja kõige ülemiste lehtede lehekaenla kobarõisikutes. Väiksed valged ja rohelised õied kasvavad kobaratena. Taime loomuliku elutsükli osana ilmuvad õied esimestel suvekuudel, kui päeva pikkus on saavutamas oma maksimumi.

— Seevastu ameerika kollakas ehk talikress kuulub taimeperekonda Barberea Verna ning sellel on varrel üksikud sulgjagused lõhestunud rohelised lehed ja kollased õied.

Keemiline koostis:

— „Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“ sisaldab rikkalikult glükosinolaate ja on ainulaadne β-fenüületüülglükosinolaadi suure ekspressiooni poolest, mis vabastab fenüületüülisotiotsüanaati (PEITC) koguses 10 mg/100 g elusmassi kohta. PEITC eraldub närimise ajal ja tingib iseloomuliku kirbe maitse. Iseloomulik piprane maitse on tingitud taimes sisalduvatest sinepiõlidest. Stress mõjutab taime PEITCi taset. Kui madal või kõrge temperatuur põhjustab taimele stressi või kui taim on veepuuduses, toodab taim erineval määral PEITCd.

Organoleptilised omadused

Võrdluskatsed vees ja maapinnas kasvava taimega on näidanud, et vees kasvava taime värvus on tumedam/rohelisem kui maapinnas kasvaval kressil, see on tunduvalt piprasema maitse ja pehmema tekstuuriga.

2009. aastal läbi viidud täiendav sensoorne hinnang näitas samuti, et maapinnas kasvaval taimel on nõrgem ja vähem piprane maitse. Mõnes kommentaaris märgiti ära ka see, et vees kasvaval taimevalimil olid tumedamad lehed ja pehmem tekstuur.

Need kaks hinnangut näitasid, et mõlemal korral tuvastati maapinnas ja vees kasvava taime professionaalsel hindamisel erinevusi ning kui paluti välja tuua eelistused, tunnistati „Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“ organoleptiliste omaduste poolest paremaks.

Taimele „Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros De Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“ on iseloomulik sinepine järelmaitse; maitse on piprane, vürtsikas ja pisut mõru.

4.2. Punktis 1 esitatud nimetusega toote tootmismeetodi kirjeldus, mida tootjad peavad järgima, sealhulgas asjakohasel juhul tooraine või kasutatavate koostisainete laad ja omadused, ning toote valmistamisviisi kirjeldus (rakendusmääruse (EL) nr 668/2014 artikli 7 lõige 2)

Taime „Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“ tuleb kasvatada ja selle saak koristada voolavas vees, kasutades Nasturtium officinale seemneid. Seemned võib aga paljundamiskohas külvata ka sobivale substraadile ning seemikud teisaldada tootmispeenardele.

Taim võib kasvada aasta ringi spetsiaalselt ehitatud peenardes, osaliselt kaitstuna talvise külma ja suvise palavuse eest tänu looduslikest allikatest või puuraukudest voolavale veele, mille temperatuur on tavaliselt 10–18 °C. Taim saab füüsiliselt kahjustada juhul, kui temperatuur langeb alla 5 °C; sel juhul on vaja mingit laadi kaitset.

Selleks, et PEITCi tase oleks suhteliselt ühetaoline ja järjepidev (ning seega maitse suhteliselt ühtlane), vajab taim temperatuuri, veevarustuse ja väetiste poolest stabiilseid ning stressivabasid kasvutingimusi. Veepõhine kasvatamine, kus taimele on terve elutsükli jooksul tagatud pidev voolav vesi, on ideaalne viis temperatuuri säilitamiseks. Voolav vesi jahutab taime kuumadel päevadel ja soojendab seda külmadel päevadel.

Seevastu maapinnas kasvaval taimel puudub kontrollitud temperatuuriga keskkond. Kuumadel päikeselistel päevadel võib pinnase ja lehtede temperatuur küündida 40 kraadini ja pakaselise ilmaga võivad taime lehed saada külmakahjustusi. Selline kõikuv stressitase tingib selle, et erineval määral PEITCd tootva taime maitse on muutlik.

Veevarustus

Traditsiooniliselt on veeallikaks olnud sügavad mineraalainerikkad looduslikud allikad või puuraugud, kust vesi voolab välja looduslikult või seda pumbatakse välja; ka teised veeallikad on lubatud juhul, kui need on sobiva mikrobioloogilise kvaliteediga (eesmärk: kolibakteri sisaldus 0, lubatud hälve 100 cfu/100 ml; listeeriabakteri sisaldus 0, lubatud hälve 100 cfu/100 ml; Salmonella sisaldus 0, STEC sisaldus 0) ja nende pinnavesi ei ole saastunud. Vee kvaliteet peab sobima minimaalselt töödeldud toidu tootmiseks, st et toitu on võimalik tarbida ilma kuumtöötlemiseta.

Peenra ülesehitus

Tootmispeenarde geograafilise asendi määrab tavaliselt ära vee allikas ja vee äravool piirnevasse ojja või jõkke. Tootmispeenrad ehitatakse veekindlate külgedega, mille kalle on ligikaudu 1:300 punktist, kus vesi peenrasse siseneb; peenrad ehitatakse selliselt, et oleks välistatud pinnavee ehk ümbritsevast pinnasest äravoolava vee sisenemine peenrasse. Traditsiooniliselt juhitakse vesi reguleeritud mahus eraldi peenardesse kandvate seinte klappide, kraanide või vastuvõtuavade kaudu. Moodsamad põllumajandusettevõtted on ehitatud selliselt, et võimalik on kasutada sissetuleva vee survesüsteeme. Peenra pindala erineb olenevalt asukohast ja riigist, kuid tavaliselt on peenar 10 meetrit lai ja 100 meetrit pikk. Kogu pinnavesi või äravooluvesi ei tohiks kasvukohta jõuda – seda saab saavutada tara ette kraavide kaevamise või kaldavallide püstitamisega. Alaliselt mudaseid kohti ei tohi olla, sest need võivad olla elupaigaks rändtigudele.

Tootmismeetod

Vähemalt kord aastas tuleks kasvatada seemnest uued taimed, et vältida viiruste järkjärgulist kuhjumist, millest osa kandub edasi seemnete kaudu. Seemned istutatakse paljundamiskohas kas otse peenra põhja või (sagedamini) komposti või mõne muu sarnase materjali peale ning neil lastakse areneda esimese pärislehe faasini (ligikaudu 3–5 cm kõrguseks). Varasuvise kasvatamise puhul on vajalik, et uued seemnest kasvavad taimed läbiksid loomuliku õitsemisperioodi, mis toimub just sel ajal aastas. Teistel kuudel on võimalik taimi korjata juurdekasvudest, st sellise protsessi käigus, mis võimaldab koristatud taimel uueneda. Seemikute korral on eesmärk kasvatada 8 000 – 10 000 taime ühe ruutmeetri kohta, kasvutihedus saagikoristusel on tõenäoliselt ligikaudu 2 000. Paljud kasvatajad toodavad ise endale seemned, lastes osal taimedel õitseda ja seemneid kasvatada, kuid seemneid on võimalik saada ka seemnekasvatusega tegelevatelt ettevõtetelt.

Otsekülvi võib teha käsitsi või masinaga tootmispeenardele; samamoodi võib kasvatatud seemikud paljundusalal istutada käsitsi või masinaga, et saavutada peenra põhjas ülalkirjeldatud tihedus, millega suudetaks säilitada toitainetega varustatud niiskus, et saavutada juurte varajane maapinda tungimine ja kinnitumine.

Seejärel lastakse sisseimbuval toitainetega rikastatud veel voolata peenra põhja, kust taim saab kasvamiseks vajalikud mineraalained ja mikroorganismid. Vee juurdevoolu suurendatakse sedamööda, kuidas taim kasvab, et rahuldada taime veevajadus.

Veest ja peenra põhjast saadavaid toitaineid täiendatakse rikkalikult fosfaate sisaldavate standardsete aiakultuuride väetistega, mida lisatakse vajaduse korral taime vajaduste järgi.

Traditsiooniliseks kasvamiseks tuleb taime kasvatada puhtas voolavas vees. Viimase paari aasta jooksul turule lastud talikressi kasvatakse plasti või klaasi all sarnaselt aedsalati või ükskõik millise muud salati kasvatamisega. Ehkki tootmismeetod erineb täielikult vees kasvatatud taime „Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“ tootmisest, nimetatakse maapinnas kasvavat talikressi sama nimetusega, sest see näeb samasugune välja ja seda võib välimuse põhjal pidada vees kasvavaks taimeks „Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“. Kuid talikressi ei ole kasvatatud samasugusel traditsioone austaval viisil. Tegemist ei ole traditsiooniliselt toodetud tootega, vaid lihtsalt ühega paljudest tavapärasel viisil kasvatatud salatitest.

Saagikoristus

„Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“ lõigatakse müügiks siis, kui taim on 10–18 cm pikk, ja seda müüakse pesemata kimpudes või pestult pakkides. Traditsiooniline kimbus müüdav toode koosneb tavaliselt lehtede ja juurteta 5–6 cm pikkustest vartest, mis on kokku köidetud kummi või paelaga ja mille tipmised, tavaliselt 2–5 cm pikkused lehed, moodustavad n-ö kimbu pea. Populaarsemad pestud salati pakid koosnevad lahtistest „Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“ vartest ja on üldjuhul vähem küpsed kui kimbus müüdav salat; lehed on tavaliselt väiksemad, st 1–3 cm, ja paigutatud karpi juhuslikult, nii et moodustub varte, leherootsude ja lehtede pundar.

4.3. Nende peamiste elementide kirjeldus, mis määravad kindlaks toote traditsioonilised omadused (rakendusmääruse (EL) nr 668/2014 artikli 7 lõige 2)

Taime „Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“ traditsiooniline iseloom seisneb selle tootmismeetodis ja selle kasvatamist on voolava veega seostatud juba tuhandeid aastaid. Aegade jooksul on taime alati seostatud vees kasvamisega ning valiku ja aretuse käigus on selle morfoloogia ja maitse jäänud muutumatuks. Tänapäeval näeb taim välja täpselt samasugune nagu Rooma ajast pärit illustratsioonidel.

Väidetavalt valis moodsa meditsiini rajaja Hippokrates maailma esimese haigla asukoha Kosi saarel läheduses asuva oja järgi, mis sobis sellise taime kasvatamiseks, mida ta pidas oma patsientide ravimisel ääretult oluliseks. Ka roomlased kasvatasid taime „Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“ voolavas vees.

Nicholas Culpeper kirjeldab oma 1653. aastal avaldatud raamatus „Complete Herbal“ ürt-allikkerssi kui taime, mis kasvab „väikestes voolava vee niredes“.

Esimesed teated taime „Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros De Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“ tööstusliku kasvatamise kohta on Ühendkuningriigis üles kirjutatud 1808. aastal. 19. sajandil kasvatati seda laialdaselt Lõuna-Inglismaa puhta veega looduslikes ojades. Tegemist on tööstusliku tootmise meetodiga, mis ei ole oluliselt muutunud, ehkki taime „Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“ kasvatamismeetod voolavas vees pärineb juba Rooma ajast. Adophle Chatin kirjeldas taime tootmist Prantsusmaal 1866. aastal järgmiselt: „Need kraavid olid täis tohutul hulgal ürt-allikkerssi; seda kultuuri kasvatati veeallikatel juba mitmeid aastaid.“

19. sajandi lõpuks oli „Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“ saanud oluliseks tööhõive ja tulu allikaks; taime tarniti suurematesse linnastutesse terves Põhja-Euroopas. Näiteks Ühendkuningriigis pikendati raudteed Hampshire’is asuva Alresfordini, et transportida nädalas Londoni turgudele enam kui 30 tonni ürt-allikkerssi. Taastatud aururaudteeliini tuntakse tänini nimega „The Watercress Line“ (ürt-allikkersi liin).

1930. aastatest pärineb mitu filmisalvestist, milles näidatakse, kuidas „Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“ voolavas vees kasvab.

Kõikides riikides tuleb traditsioonilist taime „Watercress“ / „Cresson de Fontaine“ / „Berros de Agua“ / „Agrião de Água“ / „Waterkers“ / „Brunnenkresse“ kasvatada voolavas vees. Puhas allikavesi, mis tõuseb maapinnale maa-alustest pinnasekihtidest, sisaldab kõiki mineraale, mida kasvamiseks vaja; tavaliselt on selles siiski liiga vähe fosforit. Põhja-Euroopas oli see juhtumisi olemas fosfaatväetisena – pinnases aeglaselt eralduva toomasräbuna, mis on traditsioonilise terasetootmise kõrvalsaadus. Peaaegu 200 aastat kasvatati taime pelgalt puhta allikaveega, mida täiendati peenra põhja lisatud toomasräbuga, mis varustas taime fosfaatväetise ja mikroelementidega, mida taim voolavast veest ei saanud. Nüüdseks on terasetootmine muutunud ja toomasräbu ei ole enam kättesaadav. Selle asemel kasutatakse aeglaselt pinnasesse eralduvaid tööstuslikult toodetud fosfaatväetisi.

Traditsioonilise kasvatusviisi puhul lõigatakse taim puhtast voolavast veest ja sellele on iseloomulikud pehmed, keskmist rohelist värvi niisked, ovaalse kujuga lehed. Varred on krõmpsuvad ja neil võib olla külgjuuri, mis ulatuvad lehtede ühenduskohtadest varreni. Taimedel on iseloomulik sinepine järelmaitse; maitse on piprane, vürtsikas ja pisut mõru.

(1) ELT L 343, 14.12.2012, lk 1.