Liikmesriikide poolt pakutavat ekspordikrediiti ja nende ekspordikrediidikavade kasutamist on üldjoontes võimalik võrrelda, selleks tuuakse välja peamised erinevused ja sarnasused. Laiapõhjaline võrdlemine, mille puhul võetaks arvesse kõiki aspekte, on aga palju keerulisem. Ekspordikrediidikavade (isegi kui nad kuuluvad samasse kategooriasse ja neid haldab sama õigusraamistiku kohane ekspordikrediidiasutus) tingimused võivad liikmesriigiti olla erinevad. Üldjoontes on viimastel aastatel toimunud pidev lähenemine, kuna paljude teemade puhul on hakatud juhinduma OECD riiklikult toetatava ekspordikrediidi kokkuleppest.

Üldiselt on liikmesriigid oma ekspordikrediidikavade töövahendeid viimastel aastatel laiendanud. Euroopa ekspordikrediidiasutuste poolt pakutava ekspordikrediidi toetusena on kõige enam pakutud täiemahulist garantiid (st tegelikult rahastab konkreetset eksporditehingut laenuga kommertspank ja ekspordikrediidiasutus annab tehingule garantii või kindlustuskatte). Kõik 21 liikmesriiki, kes aruandeperioodil pakkusid ekspordikrediiti määruse (EL) nr 1233/2011 tähenduses, pakuvad sellist toetust.

Ekspordikrediidiasutuste puhul on tegemist kas valitsuse juurde moodustatud asutusega või kindlustusandjaga, kes täidab vastavaid ülesandeid riikliku volituse alusel ja riikliku järelevalve all. Mõnes liikmesriigis, kus lisaks tagatistele pakutakse riiklikku toetust intressimäära arvestava toetusena, on loodud kaks eraldiseisvat organisatsiooni. Teistes liikmesriikides aga hallatakse ekspordikrediidi toetuse kaht haru ühes ja samas organisatsioonis.

Kohaldatavas õigusraamistikus (määrus (EL) nr 1233/2011) on sätestatud ekspordikrediiditehinguid ja -kavasid käsitlevad üldeeskirjad. Ehkki enamik Euroopa riikide valitsustest on loonud oma ekspordikrediidiasutused, on nende esitatud ekspordikrediidikavade kohaldamisala ja ülesehitus ning ka nende asutuste enda ülesehitus liikmesriigiti erinev.

Nagu varasemates aruannetes on öeldud ning silmas pidades resolutsioonis esitatud soovitusi (nt soovitus, et nõukogu ekspordikrediidi töörühm ja komisjon konsulteeriksid Euroopa välisteenistusega aruandlusmetoodika täiendava arendamise teemal), on komisjon soovitanud liikmesriikidel pöörata järgmiste aruannete koostamisel kõnealusele resolutsioonile erilist tähelepanu.

Käesolev aastaülevaade on 2014. aasta kohta. Aastaülevaate koostamisel võetakse arvesse ekspordikrediiditoiminguid määruse (EL) nr 1233/2011 tähenduses, st „keskmise tähtajaga ja pikaajalisi“ tehinguid, mille tagasimakseperiood on vähemalt kaks aastat. Käesolevast ülevaatest on välja jäetud lühiajalised ekspordikrediiditehingud ja teatavate ekspordikrediidiasutuste tegevus muudes valdkondades kui ekspordikrediit (nt investeeringute kindlustamine). Samuti tuleb märkida, et mõnes liikmesriigis täidab ekspordikrediidiasutuse ülesandeid riikliku volituse alusel tegutsev kindlustusandja. Sellisel juhul on riikliku ekspordikrediidikava haldamine rangelt eraldatud erasektori tegevusest (viimast käesolevas ülevaates loomulikult ei käsitleta).

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2011. aasta määruse (EL) nr 1233/2011 (mis käsitleb riiklikult toetatavate ekspordikrediitide suuniste rakendamist) I lisas on ette nähtud, et liikmesriigid esitavad igal aastal komisjonile oma ekspordikrediidiasutuste kavade kohta tegevusaruanded ning et komisjon koostab liikmesriikide esitatud aruannete läbivaatamise alusel Euroopa Parlamendile aastaülevaate.

Täiemahulise garantiina antud riiklik toetus 2014. aastal (miljardit eurot) ELi suurim (nominaalse koguriskipositsiooni alusel koostatud järjestus) Saksamaa 88,5 Prantsusmaa 65,3 Rootsi 31,6 Itaalia 26,7 Madalmaad 20,2

Liikmesriigid tegutsevad oma ekspordikrediidiasutuste vahendusel paljudes erinevates valdkondades, mida määruse (EL) nr 1233/2011 kohane aruandlus ei hõlma. Võttes arvesse, et teatavates tööstussektorites (nt lennuki- ja laevaehitus) kohaldatakse rahastamise eritingimusi, on mitu liikmesriiki töötanud välja sektoripõhised ekspordikrediiditooted. Määrus (EL) nr 1233/2011 hõlmab esmajoones keskpika ja pikaajalise perioodi ekspordikrediiditoiminguid (nagu on määratletud OECD riiklikult toetatava ekspordikrediidi kokkuleppes). Paljud Euroopa ekspordikrediidiasutused pakuvad aga ka selliseid tooteid nagu lühiajaline ekspordikrediit, ekspordikrediidi garantii, tootmisriski garantii või investeerimiskindlustustooted. Seda on oluline silmas pidada ekspordikrediidiasutuste laiema majandusliku mõju hindamisel.

Üksikasjalikumat teavet selle kohta leiab liikmesriikide poolt iga-aastaste tegevusaruannete koostamisel kasutatud aruandlusvormi II ja IV osast, aga ka üldistest aastaaruannetest (mitu liikmesriiki on sellele sõnaselgelt viidanud).

Üldiselt võib järeldada, et neis aastastes tegevusaruannetes on esitatud asjakohane ekspordikrediidikavadega seotud finantsteave 2014. aasta kohta. Tuleb siiski rõhutada, et määruse (EL) nr 1233/2011 kohaselt esitatakse need aruanded kooskõlas asjaomase liikmesriigi õigusraamistikuga. See tähendab, et andmete esitamises on teatavaid erinevusi. Sellegipoolest ei ole komisjonil tegevusaruannete finantsaspektide kohta konkreetseid tähelepanekuid.

Tšehhi Vabariigi, Slovakkia ja Ühendkuningriigi tegevusaruandes on esitatud määruse (EL) nr 1233/2011 I lisa punkti 1 viimases lauses sätestatud tingimuslikud kohustused.

b) Kuidas arvestatakse „keskkonnariske, millega võivad kaasneda muud samalaadsed riskid”

Vastavalt määruse (EL) nr 1233/2011 I lisa punktile 2 peavad liikmesriigid oma iga-aastastes tegevusaruannetes „kirjeldama, kuidas arvestavad nende ekspordikrediidiasutused riiklikult toetatavates ekspordikrediiditoimingutes keskkonnariskidega, millega võivad kaasneda muud samalaadsed riskid“.

Kõik liikmesriigid viitavad sõnaselgelt sellele sättele. Kuigi määruse (EL) nr 1233/2011 I lisa punktis 2 on nimetatud üksnes keskkonnariske, on enamik liikmesriike nimetanud ka sotsiaal- ja inimõigustega seonduvaid riske. Peaaegu kõik liikmesriigid kinnitavad, et nad täidavad riiklikult toetatavat ekspordikrediiti käsitleva ühise lähenemisviisi ning keskkonnaalase ja sotsiaalse hoolsuskohustusega seonduvalt esitatud OECD soovitusi (edaspidi „ühised lähenemisviisid“) keskkonna ja inimõigustega seonduvate riskide kohta. Sama kehtib ka korruptsiooni käsitleva OECD soovituse kohta.

Kooskõlas ühiste lähenemisviisidega on ekspordikrediidiasutustel kavas moodustada järk-järgult spetsiaalselt keskkonna-, sotsiaal- ja inimõiguste temaatikaga tegelevad eksperdirühmad. Tehinguid on vastavalt ühistele lähenemisviisidele põhjalikult kontrollitud keskkonna-, sotsiaal- ja inimõiguste alaste riskide ning nende potentsiaalse mõju seisukohast. Selline kontroll on ekspordikrediidiasutuste hulgas muutumas tavapäraseks hindamismenetluseks.

Mitu ekspordikrediidiasutust nimetas ka seda, et keskkonna ja inimõigustega seotud aspektide riskihindamine toimub sageli tihedas koostöös eksportijate ja pankadega. Eksportijate ja pankade esindajatel paluti vajaduse korral esitada täiendavat teavet, et oleks võimalik tagada põhjaliku riskianalüüsi läbiviimine.

Kõnealuste riskide hindamise eesmärk on tavaliselt jõuda konkreetsele otsusele, kas asjaomane projekt on ekspordikrediidi toetuseks kõlblik või mitte (st kui projektiga kaasnevad riskid ei ole proportsionaalsed, garantiid ei anta). Kui riskid näivad vastuvõetavad, on ekspordikrediidi toetus enamasti seotud teatavate tingimustega, mille eesmärk on tavaliselt riskide vähendamise meetmete ja asjakohaste nõuete täitmise tagamine.

Bulgaaria ei ole OECD liige ja seega ei ole Bulgaaria ekspordikrediidiasutus keskkonnaalaseid ega ka inimõigustega seonduvaid ühiseid lähenemisviise rakendanud. Samas kohaldab Bulgaaria OECD soovitust korruptsiooni ja riiklikult toetatava ekspordikrediidi kohta.

Lisaks eespool punkti 3 alapunktides a ja b käsitletud teabele selgub tegevusaruannetest, et liikmesriikidel on üldiselt olemas ekspordikrediiti ja keskkonnamõju, korruptsioonivastast võitlust ning väikese sissetulekuga riikidele jätkusuutliku laenuandmise tavasid käsitlevad tegevuspõhimõtted. Kolmel asjaomasel OECD soovitusel on oluline, kuid mitte ainumäärav roll. Isegi liikmesriigid, kes ei ole OECD liikmed, kohaldavad neid soovitusi või kavatsevad seda põhimõtteliselt tegema hakata. Kokkuvõttes on liikmesriikidelt saadud aruannetest näha, et nad võtavad vastu sama lähenemisviisi, et tegeleda keskkonna, inimõiguste ja korruptsiooniga seonduvate probleemidega. Mõni liikmesriik on oma aruandes esitanud nende teemade kohta üksikasjalikumat teavet ja rõhutanud nende olulisust.

Mitmel juhul kohaldavad liikmesriigid aina enam eeskirju ja tavasid, mis on OECD korrast põhjalikumad, ning kasutavad sama lähenemisviisi ka tehingute puhul, mis ei kuulu ühiste lähenemisviiside kohaldamisalasse. Mitmel juhul on asjaomased ekspordikrediidiasutused ise asjakohased aktid välja töötanud (nt ettevõtja sotsiaalse vastutuse põhimõtted või eetikakoodeks).

Mitu liikmesriiki rõhutab, et oluline on vastu võtta meetmeid, millega suurendada avatust ja läbipaistvust, informeerides kõiki sidusrühmi tehingutest, finantsvahenditest ning keskkonna- ja sotsiaalküsimustest. Teadlikkuse tõstmise ning avatuse ja läbipaistvuse suurendamise vahenditena on alustatud dialooge sidusrühmadega ja need toimuvad regulaarselt.

Nagu ka eelmistes aruannetes, on paljud liikmesriigid rõhutanud inimõiguste olulisust. Peaaegu kõik aruanded kajastavad jätkuvalt toetust inimõiguste mõõtme arendamisele uute ühiste lähenemisviiside raames. Mitme liikmesriigi jaoks on inimõigustega seonduvad kaalutlused projekti hindamise lahutamatu osa. Mõnikord on see temaatika otseselt seotud töötajate õigustega.

Kõik liikmesriigid on pööranud erilist tähelepanu altkäemaksu- ja korruptsioonivastastele põhimõtetele. Mitme liikmesriigi eksportijatel ja pankadel lasub kohustus allkirjastada taotluse osana korruptsioonivastane deklaratsioon. Kasutatakse ka palju teisi erinevaid vahendeid (nt riiklikud õigusaktid, riigisisesed head tavad).