KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA

NÕUKOGULE

Piimaturu olukorra arengu ja piimasektori meetmepaketi (nn piimapakett) sätete toimimise kohta

1. Reguleerimisala

Määruse (EL) nr 1308/2013[1] artikli 225 punktis b on sätestatud, et komisjon esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule 30. juuniks 2014 aruande turuolukorra muutumise kohta piima- ja piimatootesektoris ning eelkõige artiklite 148–151, artikli 152 lõike 3 ja artikli 157 lõike 3 toimimise kohta kõnealuses sektoris, hinnates eelkõige mõju piimatootjatele ja piimatootmisele ebasoodsates piirkondades seoses üldise eesmärgiga säilitada tootmist sellistes piirkondades, ning hõlmates võimalikke algatusi, mis julgustavad põllumajandustootjaid sõlmima ühistootmislepinguid, ning asjakohaseid ettepanekuid.

Brüsselis 24. septembril 2013 peetud konverentsi „ELi piimasektori areng pärast 2015. aastat” eesmärk oli uurida piimasektori ees seisvaid probleeme ning arutada, kas seoses kvoodisüsteemi lõppemisega 2015. aastal on lisameetmed vajalikud ja võimalikud. ELi institutsioonides toimuvad arutelud konverentsi tulemuste üle. Käesoleva aruandega lisatakse arutelusse täiendavaid elemente ning komisjon soovib jätkata arutelu Euroopa Parlamendi, liikmesriikide ja sidusrühmadega teemal, kuidas kõige paremini hallata turge kvoodisüsteemi lõppedes ning vajaduse korral teha täiendavaid ettepanekuid.

2. Piima- ja piimatooteturu olukorra areng

ELi piimaturu olukord on praegu üsna soodne[2]. ELi keskmine piimahind 2014. aasta jaanuaris oli 40,03 senti/kg, mis on 17 % kõrgem kui 2013. aasta jaanuaris ning kõrgeim registreeritud jaanuarikuu keskmine piimahind üldse (statistika alates 1977. aastast). Sellist suundumust on täheldatud ka piimatoodete hinna puhul, kuigi võihinnad on olnud teatava surve all alates 2014. aasta algusest. Praeguse ajani kestnud suur üleilmne nõudlus on kaasa aidanud kindlaksmääratud hindade püsimisele. Võttes arvesse piimatootmise suurenemise täheldamist kõigi suurimate eksportijate puhul, ei tohiks aga hindade kohandamist välistada.

Piima ja piimatoodetega seotud keskpika perioodi väljavaated on soodsad nii maailma- kui ka siseturul. Nõudlus piimatoodete järele maailmas on jätkuvalt dünaamiline, eriti just kiiresti areneva majandusega riikides. Hoolimata majanduskasvu aeglustumisest on piimatoodete osa keskklassi kodumajapidamiste suurema osakaalu tõttu inimeste toidus üha suurenenud. Kvootide kaotamisest tulenevat tootmise kasvu on oodata eelkõige nendes liikmesriikides, kus tootmine on praegu kvoodi tõttu piiratud – Iirimaal, Saksamaal, Madalmaades, Taanis, Austrias ja Poolas ning samuti Prantsusmaal. Tootmine sõltub tarbimise kasvutempost nii ELis kui ka maailmas ning muudest teguritest nagu keskkonnakaitse nõuded.

Rohkem teavet turuolukorra arengu kohta on esitatud komisjoni talituste töödokumendis, mis on lisatud käesolevale aruandele.

3. Piimapaketi sätete toimimine

Märtsis 2012 avaldatud niinimetatud piimapakett[3] jõustus täielikult alates 3. oktoobrist 2012 ja seda kohaldatakse kuni 30. juunini 2020. Rakendusaktid ja delegeeritud õigusaktid[4] avaldati 2012. aasta juunis ja septembris.

Piimapaketi sätteid (integreeritud määrusesse (EL) nr 1308/2013) ning nende toimimist on kirjeldatud allpool. Aruanne põhineb nii liikmesriikide vastustel eriküsimustikule[5] kui ka rakenduseeskirjadega ettenähtud teadetel.

3.1. Kohustuslikud lepingud (artikkel 148)

Lepingutes sätestatakse piimaahelas osalejate kohustused, teadlikkuse suurendamine turusignaalidest, hindade ülekandumise parandamine, pakkumise kohandamine nõudlusega ning teatavate ebaõiglaste kaubandustavade vältimine. Pärast piimakvootide süsteemi kaotamist on need kasulikud vahendid selleks, et tootjad ja töötlejad saaksid kavandada oma tootmismahtu. Artikli 148 alusel on liikmesriikidel võimalus muuta põllumajandustootjate ja töötlejate vahelised kirjalikud lepingud kohustuslikuks ja kohustada piima kokkuostjaid pakkuma põllumajandustootjatele minimaalse kestusega lepingut. Kõnealused lepingud peaksid olema sõlmitud enne tarnimist ja sisaldama konkreetseid elemente nagu hind, maht, kestus, maksete ja kogumise üksikasjad ning eeskirjad, milles käsitletakse vääramatut jõudu. Kõik need elemendid peaksid olema poolte vahel vabalt kokkulepitavad ja põllumajandustootjatel on õigus keelduda minimaalse kestusega lepingu pakkumisest. Ühistuliikmeks oleva põllumajandustootja tarned on kõnealusest lepingukohustuse täitmisest vabastatud juhul, kui ühistu põhikirjas või kodukorras sisalduvad sätted, millel on ettenähtud lepinguga samalaadne mõju.

Seni on kohustuslikud lepingud ette näinud 12 liikmesriiki, mõned isegi enne piimapaketi jõustumist.

Tabel 1 Kohustuslikud lepingud

Liikmesriik || Siseriiklikud õigusaktid || Miinimum Lepingu kehtivusaeg

Läti || september 2009 || -

Prantsusmaa || aprill 2011 || 5 aastat

Itaalia || märts 2012 || 6 kuud

Hispaania || oktoober 2012 || 1 aasta

Leedu || oktoober 2012 || -

Ungari || detsember 2012 || 6 kuud

Slovakkia || detsember 2012 || -

Horvaatia || juuni 2013 || 6 kuud

Küpros || juuni 2013 || 6 kuud

Portugal || juuni 2013 || 6 kuud

Bulgaaria || november 2013 || 6 kuud

Rumeenia || 2014. aasta 1. kvartal || 6 kuud

Seitse liikmesriiki on näinud ette, et piima kokkuostja poolt põllumajandustootjale pakutud leping peab kehtima vähemalt kuus kuud; Hispaania valis aga ühe ja Prantsusmaa viie aasta kehtivusega lepingu. Inspireerituna piimapaketi sätetest võtsid Ühendkuningriigi tootjad ja töötlejad ühisel kokkuleppel vastu vabatahtliku tegevusjuhise, milles on nähtud ette piimapaketi tingimustega sarnastel tingimustel sõlmitud lepingud, ning mis hõlmab rohkem 85 % toorpiima tootmisest. Ka Belgias allkirjastasid 98 % töötlejatest ja kolm kõige olulisemat põllumajandustootjate organisatsiooni hea tava juhise. Juhis hõlmab eelkõige kokkuleppeid kvaliteedi, põllumajandustootjate ja kokkuostjate etteteatamistähtaja ning jätkusuutlikkuse, lisaks ka tootjaorganisatsioonide rolli kohta. Saksamaal kasutatakse tootjaorganisatsioonidega kokkulepitud tarnete puhul tavaliselt näidislepinguid, mis lisaks kvaliteedile, hinnale ja kehtivusajale peaksid tulevikus hõlmama ka rohkem andmeid piima koguse kohta.

Lepingud on tehtud kohustuslikuks eelkõige liikmesriikides, kus piimasektori tootjate ja töötlejate vaheliste lepinguliste suhete ühistupõhine ülesehitus ei ole veel selgelt välja kujunenud. Joonisel 1 antakse ülevaade lehmapiima tootmise osast lepinguliste kokkulepete liikide kaupa, eristades ühistu liikmeks olevate põllumajandustootjate tarneid töötlemis- ja kokkuostvatele ühistutele ning põllumajandustootjate tarneid eraõiguslikele töötlejatele ja muude kokkulepete alusel. Viimati nimetatud on peamiselt seotud tarnetega eraõiguslikele kokkuostjatele või kaubandusettevõtjatele. Ligikaudu 64 % kõigist lehmapiimatarnetest on ühistu liikmeks olevad põllumajandustootjad teinud oma töötlemis- või kokkuostuühistule. Prantsusmaa puhul ei ole olnud võimalik eristada tarneid töötlemis- ja kokkuostuühistutele. Saksamaal toimuvad tarned eratöötlejatele peamiselt tootjaorganisatsioonide või nende liitude kaudu. Üldiselt on lepinguliste kokkulepete vastavate liikide osa viimastel aastatel püsinud suhteliselt stabiilsena. Siiski on mitmed liikmesriigid (EE, IT, LV, AT, SK) teatanud tarnete suurenemisest eraõiguslikele kokkuostjatele, kuigi nende turuosa absoluutarvudes on üsna piiratud.

Joonis 1. Lepingulised suhted

3.2. Tootjaorganisatsioonid (artikli 152 lõige 3)

Tootjate algatusel on liikmesriigid kohustatud ametlikult tunnustama piimasektori tootjatest moodustatud tootjaorganisatsioone ja konkreetset eesmärki, et i) tagada, et tootmist kavandatakse ja kohandatakse vastavalt nõudlusele, eelkõige seoses kvaliteedi ja kvantiteediga; ii) ühistuliikmete toodetud toodete tarnete koondamine ja toodete turulelaskmine; iii) tootmiskulude optimeerimine ja tootjahindade stabiliseerimine. Liikmesriigid võivad kehtestada tootjaorganisatsiooni minimaalse liikmete arvu ja/või turustatava toodangu miinimummahu, mida tootjaorganisatsioonid peavad täitma selleks, et neid saaks tunnustada (vt lisa, tabel 3).

Kõik tunnustatud tootjaorganisatsioonid on keskendunud lehmapiima tootmisele, välja arvatud üks organisatsioon Hispaanias, mille tootmine hõlmab üksnes lambapiima. Suur hulk – kokku 228 ELi piimasektori tootjaorganisatsiooni, eelkõige Saksamaal ja Itaalias – oli olemas juba enne piimapaketi jõustumist. Siiski on tunnustuste arv 2013. aastal suurenenud (BE +1; CZ + 8; DE + 18; ES + 3, FR + 27). Saksamaal tunnustati ühte tootjaorganisatsioonide liitu 2013. aastal, seega on neid kokku kaks. Mitmes liikmesriigis jõustusid tunnustamist käsitlevad siseriiklikud õigusaktid alles hiljuti.

Miinimumnõuete suurest erinevusest nähtub, et raske on leida tasakaalu, taotledes ühelt poolt eesmärki luua suuri tootjaorganisatsioone, millel on potentsiaali tugevdada tootjate läbirääkimispositsiooni, ning teisalt julgustades looma tootjaorganisatsioone sellega, et kehtestatakse realistlikud künnised. Siiski tuleks meeles pidada, et teises etapis saavad mitmed tootjaorganisatsioonid ühineda tootjaorganisatsioonide liiduks, millel nagu tootjaorganisatsioonilgi on kollektiivläbirääkimisteks samasugused võimalused, ent suuremas ulatuses.

Viimase aasta suhteliselt soodsa turuolukorra arengu tõttu (vt punkt 2) ei ole põllumajandustootjad olnud varmad tootjaorganisatsioonidega ühinema.

Aruandes „Analysis on the future developments in the dairy sector”[6] (Piimasektori edasise arengu analüüs) soovitasid eksperdid muu hulgas tugevdada tootjaorganisatsioonide rolli eelkõige sellega, et need oleksid läbirääkimispositsiooni jaoks asjakohase suurusega.

Reformitud ühise põllumajanduspoliitika[7] raames ettenähtud võimalust laiendada tunnustatud tootjaorganisatsioonide ja nende liitude (ja tootmisharudevaheliste organisatsioonide) suhtes kehtivaid teatavaid eeskirju mitteliikmetele ning nõuda mitteliikmetelt kohustuslikke osalustasusid, kohaldatakse nüüd ka kõnealustele organisatsioonidele piimasektoris ning eeldatakse, et see kvalifitseerub esindusorganisatsiooni loomise algatusena.

Täiendavaid algatusi põllumajandustootjatele tootjaorganisatsioonidega ühinemiseks käsitletakse punktis 3.8.

3.3. Kollektiivläbirääkimised (artikkel 149)

Selleks et tugevdada piimatootjate läbirääkimispositsiooni, võivad põllumajandustootjad kollektiivselt koos tootjaorganisatsioonidega pidada läbirääkimisi lepingutingimuste, sealhulgas toorpiima hinna üle. Piima kogus, mille üle tootjaorganisatsioon saab pidada läbirääkimisi, on seotud teatavate täpselt määratletud piirmääradega (st 3,5 % ELi toodangust, 33 % liikmesriigi toodangust). Ühistu liikmeks olevate põllumajandustootjate tarned nende töötlemisühistutele ei saa olla piimapaketi raames ühiste läbirääkimiste eesmärgiks, kuna kokkuostuühistud võivad moodustada tootjaorganisatsioone, kes peavad kollektiivläbirääkimisi töötlejatega.

Neli liikmesriiki teatasid 2013. aastal toorpiima tarnetest, mille üle oli peetud kollektiivläbirääkimisi selle sätte raames.

Tabel 2. Lehmapiima tegelikud tarned 2013. aastal vastavalt kollektiivselt läbiräägitud lepingutele

Liikmesriik || Lehmatoorpiima maht x 1 000 tonni || Tarnete ligikaudne osa

Tšehhi Vabariik || 445 || 18 %

Saksamaa || 11 158 || 33 %

Hispaania || 255 || 4 %

Prantsusmaa || 2 689 || 11 %

Saksamaal hõlmab kaks tootjaorganisatsioonide liitu koos 143 tootjaorganisatsiooniga peaaegu kõiki piimatarneid ühistuvälistele töötlejatele. Prantsusmaal on peaaegu 90 % tunnustatud tootjaorganisatsioonide aastasest turustatavast mahust tegelikult kollektiivläbirääkimiste tulemus, samas kui Hispaanias hõlmas kollektiivsete läbirääkimiste tulemus umbes 16 % tunnustatud tootjaorganisatsioonide turustatava toodangu mahust. Lisaks teatas Hispaania 2013. aastal 68 000 tonni ulatuses lambapiimatarnetest (võrreldes piimatoodanguga 571 000 tonni). Kuna ühistu liikmeks olevate põllumajandustootjate tarned nende töötlemisühistutele ei saa olla piimapaketi raames ühiste läbirääkimiste eesmärgiks, on veel mõned kollektiivläbirääkimiste võimalused, v.a Saksamaa ja liikmesriigid, kus on suur töötlemisühistute osakaal.

3.4. Kaitstud päritolunimetuse (KPN) / kaitstud geograafilise tähisega (KGT) juustu pakkumise reguleerimine (artikkel 150)

Pidades silmas asjaolu, kui tähtis on kaitstud päritolunimetusega (KPN) või kaitstud geograafilise tähisega (KGT) juustude tootmine eelkõige haavatavates maapiirkondades, ning selleks, et tagada lisandväärtus ja kvaliteet, on liikmesriikidel lubatud kohaldada eeskirju, et tootjaorganisatsiooni, tootmisharudevahelise organisatsiooni või kaitstud päritolunimetusega või kaitstud geograafilise tähisega seotud rühma taotlusel reguleerida kaitstud nimetuse või tähisega juustude pakkumist. Seni on kaks liikmesriiki võtnud vastu juustu pakkumise juhtimist käsitlevad eeskirjad. Prantsusmaa võttis vastu meetmed, mis on seotud juustuga „Comté” (kohaldatakse alates 1. aprillist 2012) ja juustuga „Beaufort” (kohaldatakse alates 27. veebruarist 2014) ning Itaalia võttis vastu eeskirjad, mis on seotud juustuga „Asiago” (kohaldatakse alates 12. veebruarist 2014). Mõlemas liikmesriigis on täiendavad taotlused läbivaatamisel või täpsustamisel.

3.5. Tootmisharudevahelised organisatsioonid (artikli 157 lõige 3)

Piimasektori tootmisharudevaheliste organisatsioonide erieeskirjade alusel on võimalik pidada dialoogi piima tarneahelas osalejate vahel ja võtta mitmeid meetmeid, mis teatavatel tingimustel võivad olla osaliselt vabastatud konkurentsieeskirjadest (artikkel 210). Need ühised meetmed hõlmavad muu hulgas ka teadmiste parandamist ning tootmise ja turu läbipaistvuse suurendamist, edendamist, teadusuuringuid, innovatsiooni ja kvaliteedi tõstmist. Tootmisharudevahelised organisatsioonid peaksid olema moodustatud toorpiima tootjate ning tarneahela vähemalt ühe või mitme etapi (töötlemine või turustamine, sh jaotamine) esindajatest.

Piimasektori tootmisharudevahelised organisatsioonid on tunnustatud Hispaanias (üks lehma-, lamba- ja kitsepiima tootmisega seotud organisatsioon), Prantsusmaal (üks lehma-, üks kitse- ja kaks lambapiima tootmisega seotud organisatsioon), Ungaris (lehmapiima tootmisega seotud organisatsioon) ja Portugalis. Üldiselt tegutsevad nad riiklikul tasandil, välja arvatud kaks piirkondliku hõlmatusega tootmisharudevahelist organisatsiooni Prantsusmaal, mis on seotud lambapiima tootmisega. Kõik nimetatud organisatsioonid on seotud tootmise ja töötlemisega, samas kui jaekaubandusega on seotud üksnes Ungari tootmisharudevaheline organisatsioon.

Prantsusmaa tootmisharudevahelise organisatsiooni üks tava, nimelt teatavate turuandmete ja majandusnäitajate levitamine, on heaks kiidetud määruse (EÜ) nr 1234/2007[8] artikli 177a raames.

3.6. Piimatarnete kohustuslikud deklaratsioonid (artikkel 151)

Selleks et jälgida tähelepanelikult turu arengut pärast piimakvootide süsteemi lõppemist ja suurendada läbipaistvust, on kõnealuse sätte eesmärk tagadatarnitud piimakoguseid käsitlevate andmete esitamine õigel ajal. Seda sätet kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2015. Rakenduseeskirjad on ettevalmistamisel.

3.7. Piimapaketi mõju piimatootjatele ja ebasoodsate tingimustega piirkondade piimatootmisele

Kuna puudub ühtne määratlus „ebasoodsate tingimustega piirkondade” piimatootmise kohta, paluti liikmesriikidel teada anda, milliseid kriteeriume nad on kasutanud selles kontekstis. Liikmesriigid viitavad peamiselt mägipiirkondadele, aga ka vähem soodsatele piirkondadele, mida mõjutavad eriliselt ebasoodsad tingimused või mida ähvardab tühjaksjäämine, ning üldiselt vähem soodsatele piirkondadele ja äärepoolseimatele piirkondadele (nt Assoorid). Mõned liikmesriigid kohaldavad ebasoodsate looduslike tingimuste erinevaid astendusi ja/või lisavad konkreetseid kriteeriume (nt kõrvaline asukoht, saareline asend, killustatud struktuur, pinnas, kliima, piima madal tootlikkus, suured tootmiskulud jne), mis on peamiselt seotud nende riiklike maaelu arengu programmidega. Mõned liikmesriigid (BG, LT, LU, HU, MT, SK) on teatanud, et neil puuduvad vastavad andmed.

„Ebasoodsate tingimustega piirkondade” üsna erinevate määratluste alusel on registreeritud järgmised andmed ja suundumused:

Joonis 2 Piimatootmine ebasoodsate tingimustega piirkondades

Kõikides liikmesriikides viimastel aastatel piimatootjate arvu üldise vähenemise suundumust on märgata ka kõnealustes ebasoodsates piirkondades, kuigi Poolas on piimatootjate arvu vähenemine suurem kui piirkondades, mille tingimused ei ole ebasoodsad. Teisest küljest on piimatootjate arvu vähenemine Prantsusmaa, Austria ja Sloveenia mägialadel väiksem kui teistes piirkondades, samas kui Hispaania teatab piimatootjate arvu aeglasemast vähenemisest alates 2006. aastast, mil kehtestati otsetoetused piimasektoris. Piima tootmismaht ebasoodsate tingimustega piirkondades väheneb Eestis, Kreekas ja Poolas, suurenedes samal ajal Saksamaal, Iirimaal, Lätis ja Austrias. Hispaanias on registreeritud tootmise märkimisväärne suurenemine, eriti väikese rahvaarvuga piirkondades (peaaegu 40 % riiklikest tarnetest).

Lepingulised kokkulepped ebasoodsate tingimustega piirkondades (niivõrd kui andmed on kättesaadavad) on enam-vähem sarnased punktis 3.1 esitatuga, aga suurema tarnete osaga töötlemisühistutele Belgias, Iirimaal, Itaalias, Poolas, Prantsusmaal ja Rootsis. Ebasoodsate tingimustega piirkondade tootjaorganisatsioonide tegevust käsitlev teave on raskesti kättesaadav; ainult Prantsusmaa teatas, et 36st tootjaorganisatsioonist 14 tegutsevad osaliselt ka sellistes piirkondades, kuigi teateid sellistes piirkondades artikli 149 alusel peetud kollektiivläbirääkimiste kohta ei laekunud.

Liikmesriigid ei ole teatanud piimasektoris piimapaketi märkimisväärsest mõjust ebasoodsate tingimustega piirkondades eelkõige seetõttu, et sätteid on rakendatud alles hiljuti ja tegeliku kohaldamise ajavahemik oli liiga lühike. Enamik liikmesriike ei ole suutnud esitada selle teema kohta üksikasjalikke andmeid.

Analüüsi tulemusest nähtus, et ebasoodsate tingimustega piirkondade piimasektori olukord ja areng on liikmesriikides ja liikmesriigiti väga erinev ning selline olukorda vajab suunatud lähenemisviisi. Samasuguseid väiteid võib leida Euroopa Parlamendi 11. detsembri 2013. aasta resolutsioonis piimatootmise säilitamise kohta mägipiirkondades, ebasoodsates piirkondades ja äärepoolseimates piirkondades pärast piimakvootide süsteemi lõppemist[9]. Sellisele suunatusele vastavad olemasolevad ja uued meetmed reformitud ühise põllumajanduspoliitika raames.

Liikmesriigid võivad oma maaelu arengu programmide[10] raames käsitleda piimasektori erivajadusi strateegilise lähenemisviisi abil, koostades kohandatud suunatud temaatilisi alaprogramme, nt piimatootmise ümberkorraldamine, kui sektoril on eriline mõju maaelu arengule või mägipiirkondades. Lisaks sellele on looduslikust või muust eripärast tingitud piirangutega alade toetuse alusel ette nähtud toetusmaksed, et hüvitada saamata jäänud tulu ja lisakulud nendele tootjatele, kes tegutsevad piirkondades, kus põllumajandustootmine kannatab looduslikust eripärast tingitud piirangute tõttu. Kõnealuse toetusega võivad muidugi olla hõlmatud ka piimatootjad juhul, kui nad asuvad looduslikust eripärast tingitud piirangutega alal. Need toetusmaksed on eriti olulised selleks, et vältida põllumajandusmaa kasutamata jätmist. Uues maaelu arengu määruses on olulisel kohal ka toetusmaksete suurenenud ülemmäär looduslikust või muust eripärast tingitud piirangutega alade jaoks – 250–450 eurot/ha mägipiirkondades ja 150–250 eurot/ha kohta muudes piirkondades.

Otsetoetuste raames[11] võivad liikmesriigid näiteks otsustada anda piimatootjatele vabatahtlikku tootmiskohustusega seotud toetust – teatavas ulatuses oma riiklikest assigneeringutest ja määral, mis on vajalik, et stimuleerida olemasoleva tootmistaseme säilitamist. Kõnealune toetus on suunatud sektoritele või piirkondadele, kus seoses konkreetsete põllumajanduslike tootmisviiside või põllumajandussektoritega, mis on eriti olulised majanduslikel, sotsiaalsetel või keskkonnakaalutlustel, esineb teatavaid raskusi. Lisaks sellele võib liikmesriik otsustada anda toetust looduslikust eripärast tingitud piirangutega aladele kuni 5 % riiklikest assigneeringutest.

Lisaks sellele on ELi äärepoolseimate alade valikmeetmete programm POSEI[12] („Programme d'Options Spécifiques à l'Éloignement et l'Insularité”) loodud selleks, et võtta arvesse kõnealuste alade selliseid geograafilisi ja majanduslikke piiranguid nagu kaugus, saareline asend, väike pindala, keeruline reljeef ja kliima ning asjaolu, et nende majandus sõltub väikesest arvust toodetest.

Tasub märkida, et aastatel 2010–2013 on 14 liikmesriiki määruse (EÜ) nr 73/2009 artikli 68 lõike 1 punkt b alusel rakendanud piimasektoris eritoetust kokku ligikaudu 1 miljardi euro ulatuses.

3.8. Võimalikud algatused, et julgustada põllumajandustootjaid ühistootmislepinguid sõlmima

Küsimustikule vastates (vt punkt 3) soovitab mitu liikmesriiki rahalist toetust eelkõige tootjaorganisatsioonidele (mõned viitavad puu- ja köögiviljasektorile) kui sobivat algatust, et julgustada põllumajandustootjaid ühistootmislepinguid sõlmima. Muudes soovitustes rõhutatakse tootjaorganisatsioonide võimet edendada muid ülesandeid kui toorpiima tarnete kollektiivläbirääkimised, nt suurem mõju turu reguleerimisele, ühised läbirääkimised loomasööda tarnijate või nuumajatega. Kavandatud on ka teadlikkuse suurendamise kampaaniad tootjaorganisatsiooni liikmeks olemise kasulikkuse kohta ja edukate näidete esitamine. Teine osa liikmesriike ei näinud vajadust selliste stiimulite järele, viidates oma piimasektori hästi väljakujunenud ühistupõhisele ülesehitusele.

Selles kontekstis pakub reformitud maaelu arengu poliitika eelkõige järgmisi võimalusi.

Ajavahemikul 2014–2020 on tootjarühmade loomise toetust laiendatud tootjaorganisatsioonidele.

· Koostööd käsitleva uue meetmega (mis on potentsiaalselt avatud tootjarühmadele, ühistutele ja tootmisharudevahelistele organisatsioonidele) on ette nähtud võimalusi, et toetada nt uute toodete arendamist ja tavasid, lühikesi tarneahelaid ja kohalikke turge, samuti väikeettevõtjate koostööd, et korraldada ühiseid tööprotsesse ja jagada vahendeid. Investeerimismeetme kohase toetusega võib kollektiivsete investeeringute puhul kasutada suuremaid toetusmäärasid (võimalik suurendada 20 protsendipunkti võrra).

· Põllumajandustootjate rühmad saavad lisaks sellele kasutada ka erinevaid maaelu arengu meetmeid, näiteks investeerimistoetus, osalemine kvaliteedikavades ja teabe-/edendamismeetmed, põllumajanduse keskkonna- ja kliimameetmed jne.

4. Lõppmärkused

ELi piimaturu olukord on praegu soodne ja väljavaated keskpikas perspektiivis head, kuigi tõenäoliselt tuleb rohkem ette äärmuslikku hinnavolatiilsust.

Piimapaketi sätted on üle võetud riiklikesse õigusaktidesse. 12 liikmesriigis on ette nähtud kohustuslikud lepingud põllumajandustootjate ja töötlejate vahel. Kahes teises liikmesriigis on põllumajandustootjate ja töötlejate organisatsioonide vahel kokku lepitud piimapaketist inspireeritud hea tava juhis.

Tootjaorganisatsioonide tunnustamise riiklikud kriteeriumid on vastu võtnud peaaegu kõik liikmesriigid, kuigi mõned alles hiljuti. Kuues liikmesriigis oli 2013. aasta lõpuks tunnustatud kokku 228 tootjaorganisatsiooni, millest mitmed olid olemas juba enne piimapaketi jõustumist. (Uute) tootjaorganisatsioonide loomine nõuab aega ja muidugi põllumajandustootjate endi väga dünaamilist lähenemist. Hiljutine soodne turuolukord ja väljavaated ei pruugi ergutada põllumajandustootjaid tootjaorganisatsioonidega ühinema. Selles kontekstis on reformitud maaelu arengu poliitikas esitatud võimalikke algatusi, et õhutada põllumajandustootjaid tootjaorganisatsioonidega ühinema (tootjaorganisatsioonide loomise toetus ning ühistuid ja põllumajandustootjate rühmade toetuskõlblikkust käsitlevad uued meetmed mitmete maaelu arengu meetmete jaoks). Lisaks võivad suurte tootjaorganisatsioonide loomisele kaasa aidata tootjaorganisatsioonide teatavate eeskirjade laiendamine ja mitteliikmetele kehtestatavate kohustuslike osalustasude võimalused.

Neljas liikmesriigis pidasid tunnustatud tootjaorganisatsioonid kollektiivseid läbirääkimisi piimapaketi raames. Selliste läbirääkimiste tulemusel oli 2013. aastal tegelikke tarneid 4–33 % tarnete koguhulgast vastavates liikmesriikides.

Seni on kaitstud päritolunimetusega / kaitstud geograafilise tähisega juustu pakkumist käsitleva reguleerimise esitanud kaks liikmesriiki kolme juustu puhul. Täiendavad algatused on välja kuulutatud.

Eespool osutatud eeskirjade ja rahaliste toetuste laiendamise võimalusi kohaldatakse ka tootmisharudevaheliste organisatsioonide suhtes ning neist võib kasu olla kõnealuste organisatsioonide loomisel. Seni on tootmisharudevahelised organisatsioonid tunnustatud neljas liikmesriigis.

Praegu on veel liiga vara, et näha piimapaketi olulist mõju ebasoodsate tingimustega piirkondade piimasektorile. Kättesaadavate andmete ja erinevate kriteeriumide põhjal, mida liikmesriigid kasutavad „ebasoodsate tingimustega piirkondade” määratlemisel, erinevad piimatootmise suundumused nendes piirkondades märkimisväärselt nii liikmesriikide kui ka ühe liikmesriigi piirkondade vahel. Siiski on mitmes liikmesriigis ebasoodsate tingimustega piirkondades tarned töötlemisühistutele teadaolevalt suuremad kui teistes piirkondades. Ebasoodsate tingimustega piirkondade tootjaorganisatsioonide tegevuse kohta ei olnud võimalik saada konkreetseid andmeid.

Brüsselis 24. septembril 2013 peetud konverentsil „ELi piimasektori areng pärast 2015. aastat” pandi alus Euroopa turu vaatlusrühma ideele, mille kallal komisjoni talitused praegu töötavad. Euroopa Komisjoni alla kuuluv vaatlusrühm vastutab turuandmete levitamise ja piimaturu lühiajaliste analüüside eest, kaasates tootjaid, töötlejaid, kaubanduse ja jaemüügi valdkonnas tegutsejaid ning samuti sõltumatuid eksperte, ning püüab üksikasjalikuma ja õigeaegse teabe edastamisega lahendada üha olulisemaks muutuvat läbipaistvuse küsimust. Sidusrühmad aitavad kaasa oma asjatundlikkuse ja turualaste teadmistega, lisades andmete kogumise ja turuanalüüsi kvantitatiivsele lähenemisele kvalitatiivse aspekti. Lõppeesmärk on anda ettevõtjatele kvantitatiivsed ja kvalitatiivsed vahendid selleks, et suurendada nende turuteadlikkust ja aidata neil oma majandustegevust käsitlevate otsuste tegemisel. Kui turuolukord seda nõuab, siis saab vaatlusrühm saata komisjoni talitustele ka varajasi hoiatusi.

Uue ÜPP raames (2014–2020) on piimasektor varustatud turvavõrguga (või ja lõssipulbri sekkumiskokkuost; või, lõssipulbri ja kaitstud päritolunimetuse või kaitstud geograafilise tähisega juustude eraladustusabi) ja komisjoni jaoks reguleeriva raamistikuga, et reageerida erandlikel asjaoludel (nt sekkumiskokkuostuperioodi pikendamine, muude piimatoodete eraladustusabi, eksporditoetused, konkurentsieeskirjadest ajutise erandi lubamine seoses tunnustatud organisatsioonide kokkulepete ja otsustega võtta teatavaid meetmeid, anda erakorralisi antitsüklilisi toetusi). Lisaks sellele saavad piimatootjad kasu otsetoetustest ja maaelu arengu programmidest, mille kohaselt on liikmesriikidel suur vabadus suunata meetmed eelkõige piimasektorisse.

Maailma piimaturu praegused väljavaated on jätkuvalt positiivsed. Siiski on endiselt mõningaid kahtlusi seoses ELi õigusraamistiku suutlikkusega, et tulla toime turu äärmusliku volatiilsusega või kriisidega pärast piimakvootide süsteemi lõppemist, eelkõige selleks, et tagada kogu Euroopa Liidus piimatootmise tasakaalustatud areng ja vältida tootmise äärmuslikku kontsentratsiooni kõige parema tootlikkusega piirkondadesse.

Piimaturu vaatlusrühm aitab komisjonil paremini jälgida turusuundumusi ja võtta proaktiivselt kasutusele turvavõrgu sätted. Olemasolevate vahendite täiustamiseks ja tõhustamiseks esitati mitmesuguseid ettepanekuid. Eelkõige esitati ideid selle kohta, kuidas varustada liitu vahenditega elujõulise piimatootmise säilitamiseks kriisiolukordades, et paremini juhtida ebasoodsate tingimustega piirkondade piimatootmise kahjulikke tagajärgi ja näha ette vahendid, et reageerida tootmise kasvule, mis võiks pikaajaliselt mõjutada turu stabiilsust. Samuti tõstatati küsimusi, kuidas turul osalejaid saaks panna vastutama oma otsuste eest, kasutades arenguvõimalusi ja aidates kaasa kriisi lahendamisele.

Komisjon jätkab arutelu, et leida lahendus kõnealustele probleemidele. Eelkõige uurib ta täiendavate vahendite vajadust ja ulatust, et paremini ennetada kriisiolukordi ning selliste olukordade ja turu volatiilsusega tõhusamalt toime tulla. Lisaks sellele on vaja täiendavaid analüüse, et leida tõhusamaid viise piimasektori toetamiseks, et kogu ELis aidata kaasa piimatarnimise suuremale konkurentsivõimele ja jätkusuutlikkusele pärast 30 aastat piimakvootide kasutamist. Arutelu juba kehtivate õigusaktide ja täiendavate õigusaktide vajaduse üle toimub viivitamata, enne komisjoni järgmist aruannet piimapaketi ja turu arengu kohta, mis on kavandatud 2018. aastaks.

[1] EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr 1308/2013, 17. detsember 2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 671).

[2] Kuni 2014. aasta märtsi keskpaigani registreeritud andmete põhjal.

[3] Määrus (EL) nr 261/2012 (ELT L 94, 30.3.2012, lk 38).

[4] Komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 511/2012 (ELT L 156, 16.6.2012, lk 39) ja komisjoni delegeeritud määrus (EL) nr 880/2012 (ELT L 263, 28.9.2012, lk 8).

[5] http://ec.europa.eu/agriculture/milk/milk-package/questionnaire-implementation-2013_en.pdf

[6] Välisuuring, mille koostas Ernst & Young Euroopa Komisjoni põllumajanduse ja maaelu arengu peadirektoraadi tellimusel. Vt: http://ec.europa.eu/agriculture/events/dairy-conference-2013_en.htm

[7] Määruse (EL) nr 1308/2013 artiklid 164 ja 165.

[8] Nüüd määruse (EL) nr 1308/2013 artikkel 210.

[9] http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P7-TA-2013-0577+0+DOC+XML+V0//EN&language=EN

[10] Määrus (EL) nr 1305/2013 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 487).

[11] Määrus (EL) nr 1307/2013 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 608).

[12] Määrus (EL) nr 228/2013 (ELT L 78, 20.3.2013, lk 23).

LISA

Tootjaorganisatsioonid Liikmesriikide kehtestatud miinimumnõuded / Tunnustused

Liikmesriik || Siseriiklikud õigusaktid || Põllumajandustootjate minimaalne arv || Minimaalne turustuskõlblik toodang x 1 000T * || Tunnustatud tootjaorganisatsioonide arv 2013. aasta lõpuks

Prantsusmaa || enne 2012. aastat || 200 || või 60 || 36

Portugal || enne 2012. aastat || 12 || 20 ||

Hispaania || november 2011 || || 200 || 7

Soome || mai 2012 || 15 || 3 ||

Madalmaad || juuni 2012 || 150 || 90 ||

Eesti || september 2012 || || 5% ||

Austria || oktoober 2012 || 20 || või 3 ||

Tšehhi Vabariik || oktoober 2012 || 10 || || 8

Leedu || oktoober 2012 || 20 || 1 ||

Belgia || detsember 2012 / august 2013 || 40/20 || || 2

Itaalia || detsember 2012 || 5 || 3 || 32

Slovakkia || detsember 2012 || 5 || ||

Ungari || detsember 2012 || || 30 ||

Taani || 2013. aasta algus || 5 || 3 ||

Läti || jaanuar 2013 || 10 || 0,125 ||

Ühendkuningriik || aprill 2013 || 10 || 6 ||

Rootsi || mai 2013 || 10 || 6 ||

Horvaatia || juuni 2013 || 5 || 3 ||

Küpros || juuni 2013 || 35 || 20 ||

Kreeka || september 2013 || 5/20 || 0,5/5 ||

Saksamaa || november 2013 || 5 || || 143

Poola || november 2013 || 20 || 2 ||

Rumeenia || 2014. aasta 1. kvartal || 5 || 0,035 ||

Sloveenia || märts 2014 || 20 || 2 000 ||

Luksemburg || märts 2014 || 10 || ||

* Kumulatiivne põllumajandustootjate arvuga seotud nõude suhtes, kui ei ole märgitud teisiti.

Mitmes liikmesriigis kehtivad erisugused nõuded nt mahepõllumajandustootjate, lamba- või kitsepiima tootjate ja konkreetse geograafilise piirkonna tootjaorganisatsioonide kohta.