ETR-kalapüügi vastu võitlemine on olnud viimastel aastatel ELi üks poliitilisi prioriteete. ETR-kalapüügi vastased ELi meetmed jagunevad nelja omavahel seotud põhivaldkonda: koostöö liikmesriikidega, koostöö kolmandate riikidega, ETR-kalapüügiga tegelemises kahtlustatavate laevade uurimine ning rahvusvaheline ja sidusrühmade koostöö. Kõigis neis valdkondades on ELi tegevuse keskmes olnud luua struktuuriliste ümberkorralduste kaudu keskkond olukorra parandamiseks ning määrata alles viimase võimalusena kindlaks koostööd mittetegevad riigid, ettevõtjad või üksikisikud.

Viis aastat pärast ETR-kalapüügi määruse jõustumist on saavutatud mitmeid konkreetseid tulemusi. Käesolevas teatises on lühidalt tutvustatud kõnealuse määruse rakendamise peamisi tulemusi. Üksikasjalikum statistiline teave, milles käsitletakse määruse rakendamist liikmesriikides seoses lossimise ja ümberlaadimise kontrollimisega, püügisertifikaate käsitlevaid andmeid, importi, eksporti ja reeksporti, IT-süsteemide kasutust, sanktsioonide kohaldamist, koostööd ning koolitust ja teadlikkuse suurendamist, on esitatud ETR-kalapüügi määruse kohaldamise ja rakendamise hetkeseisu käsitlevas uuringus.

ETR-kalapüügi määruses kajastub kõigi liikmesriikide ja kolmandate riikide kohustus täita rahvusvahelisi lipu-, sadama-, rannikuäärse või turustusriigi kohustusi. See määrus on läbipaistev ja mittediskrimineeriv vahend, mida kohaldatakse kõigi laevade suhtes, millel tegeletakse ELi turule mõeldud kalavarude ärieesmärgil kasutamisega, ja kõigi mis tahes riigi lipu all kalapüügiga tegelevate ELi kodanike suhtes. ETR-kalapüügi määruse eesmärk on vältida ETR-kalapüügist pärit toodetega kauplemist ELis ning see ära hoida ja lõpetada.

Kuna teatavad riigid ei ole suutnud täita rahvusvahelisest õigusest tulenevaid lipuriigi kohustusi, on rahvusvaheline kogukond pidanud leidma uuenduslikke lahendusi ETR-kalapüügi vastu võitlemisel. ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni (FAO) poolt 1995. aastal vastu võetud vastutustundliku kalapüügi juhendiga ning 2001. aastal vastu võetud ETR-kalapüügi vältimise, ärahoidmise ja lõpetamise rahvusvahelise tegevuskavaga (edaspidi „ETR-kalapüügi vastane rahvusvaheline tegevuskava”) algas uus ajajärk rahvusvahelistes jõupingutustes tagada mereressursside jätkusuutlikkus. Nende mittesiduvate tekstidega, mis põhinevad rahvusvahelistel kalandusalastel õigusaktidel, eelkõige ÜRO 1982. aasta mereõiguse konventsioonil (UNCLOS) ning ÜRO 1982. aasta 10. detsembri mereõiguse konventsiooni piirialade kalavarude ja pika rändega kalavarude kaitset ja majandamist käsitlevate sätete 1995. aasta rakenduskokkuleppel (UNFSA), loodi ETR-kalapüügi vastu võitlemise raamistik ja vahendid. Kõnealused sätted kohustavad kõiki riike võtma vastu asjakohased meetmed mereressursside säästva majandamise tagamiseks ja selle eesmärgi saavutamiseks koostööd tegema. Lisaks võttis FAO 2009. aastal vastu lepingu, milles käsitletakse sadamariigi meetmeid ETR-kalapüügi vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks (PSMA). Nimetatud lepingu eesmärk on tagada ETR-kalapüügi vastu võitlemisel ühtsed meetmed ja tugev mitmepoolne koostöö ning takistada ETR-kalapüügist pärit toodete jõudmist turule. Ka piirkondlikud kalandusorganisatsioonid on välja töötanud ETR-kalapüügi vastu võitlemise meetmeid, nagu püügidokumendimenetlused, suuremad lipuriigikohustused ja ETR-kalapüügiga tegelevate laevade nimekirjad.

Ebaseaduslik, teatamata ja reguleerimata kalapüük (ETR-kalapüük) kahandab kalavarusid, hävitab mereelupaiku, vähendab toiduga kindlustatust, moonutab konkurentsi, asetab ausad kalurid ebasoodsasse olukorda ja nõrgendab rannikuasumeid, seda kõike eelkõige arenguriikides. ETR-kalapüük kujutab endast tõsist keskkonnaohtu kalavarudele ja võib kaasa tuua kalapüügisektori hävingu. Hinnanguliselt on sellise püügi rahaline väärtus kokku vähemalt 10 miljardit eurot aastas. Igal aastal püütakse ebaseaduslikult 11–26 miljonit tonni kala, mis on vähemalt 15 % maailma püügikogusest. Selle tagajärjel lähevad kaotsi märkimisväärsed ressursid, tulu, toit ja elatis. See tekitab suuri probleeme inimõiguste ja julgeoleku, meresõidu turvalisuse ning nii merel kui ka maal toimuva majandustegevuse ja kaubanduse valdkonnas.

Liikmesriigid ja nende lipuriigikohustused

ETR-kalapüügi määrusega samal ajal jõustusid veel kaks tähtsat ELi õigusakti: kontrollisüsteemi käsitlev määrus ja kalapüügilubade määrus. Nende määrustega kaasnes ELi kontrollisüsteemi põhjalik reform, millega tagati, et ei eristata ELi vetes ja kolmandate riikide vetes tegutsevaid ELi laevu. Komisjon teeb nende kolme määruse rakendamisel suuri jõupingutusi tagamaks, et liikmesriigid, just nagu kolmandadki riigid, täidaksid oma lipuriigikohustusi.

Liikmesriigid ja nende sadamariigikohustused

ETR-kalapüügi määrusega on loodud liikmesriikidele tugev raamistik selliste sadamariigi meetmete rakendamiseks, millega vähendada ETR-kalapüügist pärit toodete otse ELi lossimise tõenäosust. ETR-kalapüügi määruse kohaselt on kolmandate riikide laevadel juurdepääs vaid kindlaksmääratud sadamatele rangetel tingimustel. ELi liikmesriigid kontrollisid 2012. ja 2013. aastal oma sadamates peaaegu 1500 kalalaeva. Nende kontrollide käigus tehti kindlaks mitmesugused rikkumised, mis olid seotud näiteks vigadega lossimisdeklaratsioonides, vale teabe esitamisega laeva logiraamatus ning sadamariigi meetmete täitmata jätmisega, sh sisenemisteate saatmata jätmine või lossimine ilma inspektori juuresolekuta.

Kolmandate riikide laevadel toimuva lossimise ja ümberlaadimise põhjalik kontrollimine ELi sadamates on kaasa toonud mitmeid muudatusi. Märkimist vääriv näide on Las Palmase sadam, kus tänu sellele, et Hispaania ametiasutused on põhjalikult kontrollinud Lääne-Aafrikas asuvatest suure riskiga püügipiirkondadest saabunud kalatooteid, on ETR-kalapüügist pärit toodete lossimine oluliselt vähenenud.

Liikmesriigid ja nende turustusriigikohustused

ETR-kalapüügi määrusega on loodud liikmesriikidele vahendid, millega kontrollida ELi saabuvat importi, jälgides mujal kui ELi vetes püütud saagi liikumist ELi. Püügisertifikaatidest saadud andmeid ja kaubandusteavet kasutades ja jagades on liikmesriikide ametiasutused impordikontrolli täiustanud. Need andmed võimaldavad teha tõhusalt riskianalüüsi ja ametiasutustel hinnata näiteks seda, kas mingi konkreetne impordimoodus on kalamajanduse seisukohast mõttekas. Tõhus riskianalüüs on väga tähtis, arvestades kalandustoodete impordi ulatust: liikmesriikidele esitati aastatel 2010–2013 rohkem kui 810 000 püügisertifikaati ja 108 000 töötlemist kinnitavat avaldust ning nad saatsid rohkem kui 6400 kontrollimistaotlust.

ETR-kalapüügi määruse kohaselt võib impordist keelduda, kui liikmesriigid teevad kontrolli tulemusel kindlaks ETR-kalapüügist pärineva saadetise. Alates 2010. aastast on liikmesriigid tagasi lükanud üle 200 impordisaadetise. Tagasilükkamise põhjused võivad olla järgmised: valed, kehtetud, vigased või puudulikult täidetud püügisertifikaadid; riiklike või piirkondliku kalandusorganisatsiooni kehtestatud kaitse- ja majandamismeetmete (sh kvootide) järgimatajätmine; ebaseaduslik ümberlaadimine merel; saagi on püüdnud kalalaev, mis ei ole kantud selliste laevade nimekirja, kellel on luba tegutseda asjakohase piirkondliku kalandusorganisatsiooni piirkonnas; või koostöö puudumine või ebapiisavad meetmed saagi sertifitseerimise eest vastutava lipuriigi poolt.

Tõhusa kontrolli tagamiseks on liikmesriikides hakanud paremat koostööd tegema piirikontrolliga seotud ametiasutused, nagu tolli-, tervishoiu- ja kalandusasutused, kelle koostöö on vajalik, et kaitsta ELi turgu ETR-kalapüügist pärit toodete eest.

Liikmesriikide koostöö

ETR-kalapüügi määrus hõlbustab liikmesriikide koostööd ETR-kalapüügi vastu võitlemisel. Vastastikuse abistamise süsteem võimaldab liikmesriikidel üksteisele teatada väidetavatest tehingutest ETR-kalapüügist pärit toodetega ning komisjon saab selle süsteemi abil saata kõigile liikmesriikidele hoiatusi ja teavet. Alates 2010. aastast on komisjon saatnud liikmesriikide ametiasutustele rohkem kui 160 vastastikuse abi teadet, et need kontrolliksid riskiolukordi ja uuriksid väidetavaid ETR-kalapüügi juhtumeid. Liikmesriigid vahetavad teavet impordisaadetiste tagasilükkamise ning kalalaevade, käitajate ja imporditegevuse sihipärase kontrolli korral. Näiteks saadeti liikmesriikidele sellised teated kolmandate riikide kalalaevade kohta, kes tegutsesid Lääne-Aafrikas nõuetele mittevastavalt. Selle tulemusel määrasid eri rannikuriigid rohkem kui 4,2 miljoni euro väärtuses trahve. Teise konkreetse näitena võib tuua juhu, kus üks kolmas riik väljastas võltslitsentse; sellelt riigilt nõuti välja rohkem kui kahe miljoni euro väärtuses litsentsitasusid.

2.2. KOOSTÖÖ KOLMANDATE RIIKIDEGA

Rahvusvahelise õigusraamistiku kohaselt on kõik riigid kohustatud võtma asjakohaseid meetmeid ja tegema koostööd mereressursside säästva majandamise tagamiseks. Lipuriigi ja rannikuriigi kohustuste põhimõtet on rahvusvahelistes kalandusalastes õigusaktides pidevalt tugevdatud ning täna käsitatakse seda hoolsuskohustusena ehk kohustusena teha kõik võimalik ETR-kalapüügi vältimiseks, mis hõlmab kohustust võtta vajalikud haldus- ja täitemeetmed selle tagamiseks, et riigi lipu all sõitvad laevad, tema kodanikud ega tema vetes tegutsevad kalalaevad ei osale tegevuses, mis on vastuolus kohaldatavate mere bioloogiliste ressursside kaitse ja majandamise meetmetega, teha rikkumiste korral teiste riikidega koostööd uurimistegevuses ning vajaduse korral selliste karistuste määramisel, mis on piisavalt karmid, et rikkumisi ära hoida ja võtta rikkujatelt ebaseaduslikust tegevusest saadud kasu, ning pidada nendega nõu.

ETR-kalapüügi määrusega on kehtestatud vahendid ja rakendatakse metoodikat, millega tagatakse, et kõik riigid täidavad neid kohustusi seoses ETR-kalapüügiga ja kalavarude majandamisega. Lipuriigi teatised, püügisertifikaadid ja koostööd mittetegevate kolmandate riikide kindlaksmääramise protsess on ELi tõhusad vahendid, mille abil ETR-kalapüügi vastast võitlust koostöös kolmandate riikidega kogu maailmas tugevdada.

EL kasutab ETR-kalapüügi vältimise, ärahoidmise ja lõpetamise meetmeid vahendina, mille abil aidata kolmandatel riikidel toime tulla kalavarude majandamise probleemidega. Eesmärk on aidata kolmandatel riikidel, sh arenguriikidel dialoogi, koostöö ning tehnilise ja arenguabi kaudu tugevdada nende poliitikameetmeid ja vahendeid, määrata eeskirjade rikkujatele piisavalt hoiatavaid karistusi, täiustada mereressursside kaitset ja säästvat kasutamist ning pakkuda kalandusega tegelejatele ja ausatele käitajatele paremaid võimalusi. Viimastel aastatel on komisjon suutnud aidata mitmel kolmandal riigil nende kalanduspoliitikat näiteks õigusnormide muutmise, suutlikkuse suurendamise või täiustatud seire, kontrolli ja järelevalve kaudu põhjalikult muuta. Need riigid on teinud ümberkorraldusi ja viinud oma kalamajanduse vastavusse kehtivate rahvusvaheliste õigusnormidega.

Imporditud merepüügisaagi jälgitavuse parandamine

ELi püügisertifitseerimissüsteem võeti kasutusele selleks, et parandada kõigi selliste merepüügist pärit toodete jälgitavust kogu tootmisahelas (alates kalavõrgust kuni söögilauani), millega ELis kaubeldakse. Sertifitseerimissüsteemi alusel toimub koostöö kolmandate riikidega. Praeguseks on 91 kolmandat riiki teavitanud oma pädevaid asutusi ETR-kalapüügi määruse alusel ja kasutavad ELi eksportimiseks ELi püügisertifitseerimissüsteemi.

Kolmandate riikide hindamise raames analüüsib komisjon koostöös Euroopa Kalanduskontrolli Ametiga (EFCA) pisteliselt kolmandate riikide püügisertifikaate, et selgitada välja neis riikides kasutatavate püügisertifikaadi kinnitamise süsteemide nõrgad küljed ja puudujäägid. Taotluse korral saab komisjon pakkuda neis riikides koolitust ja aidata suurendada nende suutlikkust, et tagada nende püügisertifikaadi kinnitamise süsteemide jätkuv täiustamine. Mitmes kolmandas riigis on lisaks kasutusele võetud nüüdisaegsed IT-süsteemid, et ristkontrollida püügisertifikaatide kinnitamiseks vajalikke andmeid, ja mõnes on võetud ka FAO ETR-kalapüügi vastases rahvusvahelises tegevuskavas soovitatud turustusriigi meetmed (nt riiklikud püügisertifitseerimissüsteemid).

Kalamajanduse tugevdamine dialoogi kaudu

ETR-kalapüügi vastaste ELi meetmete peaeesmärk on teha kolmandate riikidega koostööd, et soodustada käitumise muutmist ja tugevdada kalamajandust. Dialoog saab alata siis, kui on hinnatud lipu-, ranniku-, sadama- või turustusriigi nõuete täitmist kolmanda riigi poolt ning selle riigi pühendumust ETR-kalapüügi vastu võitlemisel, arvestades ühtlasi riigi üldist arengutaset.