1.Sissejuhatus

Käesolev aruanne antakse välja kooskõlas finantsmääruse artikli 250 nõuetega. Aruanne on koostatud koostoimes järgmiste dokumentidega:

-ELi 2023. majandusaasta eelarveprojektile lisatud X ja XI töödokument, milles esitatakse üksikasjalik teave ELi rahastamisvahendite ja eelarveliste tagatiste kohta, ning

-aruanne „ELi eelarve vahendite tulevase sisse- ja väljavoolu pikaajaline prognoos“, milles prognoositakse ELi finantssuutlikkust ajavahemikus 2023–2027 pärast kavandatud eelarvekulude arvesse võtmist.

Käesolevas aruandes antakse ülevaade ELi eelarvest kaetavate tingimuslike kohustuste summast ja struktuurist 31. detsembri 2021. aasta seisuga ning pööratakse eritähelepanu eraldatud ja eraldamata tingimuslike kohustuste erinevusele. Samuti esitatakse käesolevas aruandes hinnang tingimuslike kohustuste pikaajalisele jätkusuutlikkusele, lähtudes kvalitatiivsetest ja kvantitatiivsetest teguritest. Hindamine põhineb võrdlusel järgmisega:

-komisjoni poolt eelarvelisteks tagatisteks ja kolmandatele riikidele antavaks finantsabiks loodud ühise eraldisfondi osades hoitavate olemasolevate eraldiste summa;

-omavahendite ülemmäär ja olemasolev varu liikmesriikidele antavast finantsabist tulenevate eraldamata tingimuslike kohustuste jaoks.

Tagatiste vormis rahastamisvahendid tekitavad tingimuslikke kohustusi. Eelarve hõlmab aga alati selliste rahastamisvahendite täielikku eraldamist, see tähendab, et eelarves on eraldatud maksimaalne finantskohustus, mis võib igast rahastamisvahendist tekkida. Seega ei hinnata rahastamisvahenditest tulenevate tingimuslike kohustuste puhul seda, kas ELi eelarvest kaetavad tingimuslikud kohustused on jätkusuutlikud.

Jätkusuutlikkuse 2021. aasta analüüsi peamine järeldus on see, et ELi eelarves on põhimõtteliselt piisavad vahendid, et tulla toime tingimuslike kohustuste võimaliku realiseerumisega. Üksikasjad on järgmised.

-2021. aasta lõpus sisaldas ELi eelarve ligikaudu 163 miljardi euro väärtuses tingimuslikke kohustusi seoses liikmesriikidele ja kolmandatele riikidele antud laenudega ning üle 60 miljardi euro väärtuses tingimuslikke kohustusi seoses Euroopa Strateegiliste Investeeringute Fondi (EFSI), Euroopa Kestliku Arengu Fondi (EFSD), Euroopa Kestliku Arengu Fond+ (EFSD+) ja EIP välislaenude andmise volituse (ELM) raames antud tagatistega. See tähendab, et võrreldes 2020. aasta lõpuga kasvasid tingimuslikud kohustused 43 %. Suurema osa sellest moodustavad eriolukorras töötuseriski leevendamiseks pakutava ajutise toetuse Euroopa rahastu (TERA) ning taaste- ja vastupidavusrahastu raames liikmesriikidele antud laenud.

-2021. aasta lõpus ei oldud eelarvelistest tagatistest ja kolmandatele riikidele antavast finantsabist tulenevate tingimuslike kohustuste puhul tuvastatud eraldiste ebapiisavust.

-Kehtivas õigusraamistikus (see tähendab omavahendite otsus ja mitmeaastase finantsraamistiku 2021–2027 määrus) on ELi finantssuutlikkus piisav, et katta ELi olemasolevad kohustused seoses nii kuluprogrammide kui ka finantsturgudega (liikmesriikide finantsabiprogrammide rahastamiseks emiteeritud võlg) isegi äärmiselt rasketes oludes.

Käesolevas aruandes käsitletakse enne 2021. aasta lõppu tekkinud tingimuslikke kohustusi ja analüüsitakse, kuidas neid täidetakse mitmeaastases finantsraamistikus 2021–2027.

2020. aasta aruandes juba kirjeldati üksikasjalikult laiaulatuslikke kaitse- ja muid meetmeid, mida komisjon saab kasutada ELi eelarve kaitsmiseks tingimuslikest kohustustest tuleneva võimaliku kahju eest. Eelkõige hõlmavad need meetmed komisjoniülest horisontaalset raamistikku tingimuslike kohustuste hoolikaks jälgimiseks. Selles raamistikus on keskne roll tingimuslike kohustuste juhtkomiteel. 2021. aastal tuli juhtkomitee kokku viiel korral, et edendada eelarveliste tagatiste ja finantsabi kavandamise, läbirääkimise ja rakendamise ühiste metoodikate väljatöötamist.

Artikli 250 kohaselt antakse käesolevas aruandes ka lühiülevaade ELi eelarvest rahastatavatest, nii sise- kui ka välispoliitikaga seotud rahastamisvahenditest.

2.Mis on tingimuslikud kohustused?