[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |

Brüssel, 7.5.2009

KOM(2009) 213 lõplik

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

ÜHENDUSE KAASRAHASTATAVATE LIIKMESRIIKIDE KULUDE KOHTA, MIS ON SEOTUD ÜHISE KALANDUSPOLIITIKA SUHTES KOHALDATAVATE JÄRELEVALVE- JA KONTROLLISÜSTEEMIDE RAKENDAMISEGA AJAVAHEMIKUL 2001–2006

KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILE

ÜHENDUSE KAASRAHASTATAVATE LIIKMESRIIKIDE KULUDE KOHTA, MIS ON SEOTUD ÜHISE KALANDUSPOLIITIKA SUHTES KOHALDATAVATE JÄRELEVALVE- JA KONTROLLISÜSTEEMIDE RAKENDAMISEGA AJAVAHEMIKUL 2001–2006

1. PÕHJENDUSED KALANDUSKONTROLLI ÜHENDUSEPOOLSEKS KAASRAHASTAMISEKS

Kalavarude säilitamist käsitlevad ühenduse eeskirjad, mis moodustavad ühise kalanduspoliitika osa, saavad jõustuda üksnes siis, kui kõnealuste eeskirjade nõuetekohase rakendamise eest vastutavatel liikmesriikidel on piisavad inimressursid ja tehnilised vahendid. See vajadus on põhjus, miks ühendus kohaldab 1990. aastast alates finantsabi kava, mille kaudu toetatakse liikmesriikide püüdlusi rakendada kalanduskontrolli käsitlevaid ühenduse eeskirju. Abikava on muudetud mitmeti, et võtta arvesse hinnanguid toetatavate meetmete tõhususe kohta ja ka kalanduskontrolliga seonduvaid uusi probleeme. Muudatused hõlmavad nõukogu otsuseid (EÜ) nr 431/2001[1] ja (EÜ) nr 465/2004,[2] mis kujutavad endast õigusakte, millega määratakse kindlaks abikava vorm vastavalt ajavahemikeks 2001–2003 ja 2004–2006.

2. NÕUKOGU OTSUSED (EÜ) NR 431/2001 JA 465/2004

2.1. Ühenduse kaasrahastatavad kululiigid

Nõukogu otsuse (EÜ) nr 431/2001 artiklis 2 sätestatud ühenduse toetuse saamise tingimustele vastavad kululiigid on nõukogu otsuse (EÜ) nr 465/2004 vastavas artiklis 4 uuesti üle vaadatud ja neid on laiendatud, ehkki sõnastust on veidi muudetud.

Samas vaimus nähakse mõlema otsusega ette toetus selliste IT-võrkude loomiseks, mis hõlbustavad kontrolliga seonduvate andmete vahetamist eri liikmesriikide ametiasutuste ning ka liikmesriikide ametiasutuste ja komisjoni vahel.

Uuenduslikke lähenemisviise tuleb julgustada kalanduskontrolli uue tehnoloogia rakendamisega seonduvate kulude kaasrahastamisega. Kui otsuses 431/2001 kuuluvad laevaseiresüsteemi ja elektrooniliste salvestusseadmetega seonduvad kulud „uue tehnoloogia” kuluartikli alla, siis otsuses 465/2004 on need nimetatud eraldiseisva kuluartiklina.

Kontrolliosakondade ametnike oskuste parandamiseks ja koostööpingutuste edendamiseks teiste liikmesriikide ametiasutustega on abikõlblike projektide loetellu lisatud asjaomased koolitus- ja vahetusprogrammid.

Arvestades ühenduse osalust piirkondlikes kalandusorganisatsioonides ja komisjoni huvi nende tõhususe vastu, kuuluvad uute inspekteerimis- ja jälgimiskavade piirkondlikes kalandusorganisatsioonides rakendamisega seonduvad liikmesriikide kulud 2001.–2003. aasta korra abikõlblike kulude alla. 2004.–2006. aasta puhul on sätte reguleerimisala laiendatud nii, et abikõlblikud on katsevaatlused ja vaatluskavad üldiselt, mitte üksnes piirkondlike kalandusorganisatsioonidega seonduvad.

Lisaks kaasrahastab ühendus kontrollimis-, inspekteerimis- ja järelevalvevahendite omandamist ning ajakohastamist. See kululiik hõlmab nii väiksemaid remonditöid kui ka uute patrull-laevade ja õhusõidukite ehitamist.

Lõpetuseks loetakse abikõlblikuks ühise kalanduspoliitika kontrollimisel tekkinud kulude hindamissüsteemiga seonduvaid kulusid.

Arvestades seda, et liikmesriikide lähenemisviisid ühise kalanduspoliitika eeskirjade tõsiste rikkumiste menetlemiseks olid erinevad, lisati 2004.–2006. aasta korraga abikõlblike kulukategooriate alla seminarid ja meediavahendid, mille eesmärk on suurendada teadlikkust vajadusest võidelda ebaseadusliku kalapüügi vastu. Lisaks said 2005. aasta lõpus tehtud muudatuse[3] kaudu abikõlblikuks liikmesriikide kulud seoses komisjoni algatusel kalanduskontrolli vallas teostatavate uuringutega.

2.2. Toetusemäärad

Nõukogu otsuse (EÜ) nr 431/2001 artiklites 5–10 ja nõukogu otsuse (EÜ) nr 465/2004 artikli 6 lõikes 2 on määratud kindlaks abikõlblike kululiikide maksimaalsed toetusemäärad vastavalt aastateks 2001–2003 ja 2004–2006. I lisas esitatud tabeli vasak osa näitab, et 2004.–2006. aasta kord on eelneva korraga võrreldes toonud kaasa üksnes väikesi muudatusi.

3. KOMISJONI IGA-AASTASED RAHASTAMISOTSUSED

3.1. Toetusemäärad

I lisas esitatud tabeli paremast osast nähtub, et nõukogu otsuste (EÜ) nr 431/2001 ja 465/2004 sätete rakendamiseks komisjoni poolt igal aastal võetavate rahastamisotsustega on üldiselt kohaldatud nimetatud kahe otsusega lubatud maksimaalseid toetusemäärasid.

Ainuke erand on IT-ga seonduvate kulude toetusemäär vastavalt 2002. ja 2003. aasta rahastamisotsustele, millega lubatud 65 % asemel kohaldati 50 % määra.

Laevaseiresüsteemiga seonduvaid sätteid rakendati sarnaselt ajavahemikel 2001–2003 ja 2004–2006. Mõlemal ajavahemikul määrati kindlaks kaasrahastatavate abikõlblike kulude ülemmäär satelliitseireseadme puhul ja piirmäär, mille järel muutub 100 % toetusemäär 50 %-ks.

3.2. Üldised kulukohustused

Nii nõukogu otsuses 2001/431/EÜ kui ka muudetud otsuses 2004/465/EÜ on vastavalt artikli 4 lõikes 2 ja artikli 5 lõikes 1 sätestatud, et ühenduse maksimaalne toetus kalanduskontrollile on kolme aasta peale 105 miljonit eurot. Kõnealuseid sätteid on rakendatud komisjoni iga-aastaste rahastamisotsustega. Kõnealuste otsustega on iga liikmesriigi puhul määratud kindlaks iga kulukategooria abikõlblikud kulud ja ka rahalise toetuse määrad; seega oli ajavahemiku 2001–2003 üldine maksimaalne toetussumma 100 890 377 eurot ning ajavahemikul 2004–2006 oli see 98 319 418 eurot[4].

3.3. Maksimaalsed toetused abikõlbliku kulukategooria kohta

Kui võrrelda eri kuluartiklite suhtelist osakaalu ajavahemike 2001–2003 ja 2004–2006 üldises maksimaalses toetussummas (vt joonis I), võib märgata, et need on üldjoontes sarnased. Laevade ja õhusõidukite ehitamine/ajakohastamine hõivab vaieldamatult suurima osa (56 % ja 62,2 %), millele järgneb uue tehnoloogiaga seotud kaasrahastamine (20,6 % ja 16,6 %), mis esituse hõlbustamiseks on liidetud laevaseiresüsteemi ja elektrooniliste aruandlusseadmetega seotud ühenduse toetusega.

[pic]

2001–2003

[pic]

2004–2006

Joonis I – Maksimaalsed toetused abikõlbliku kululiigi kohta

Kolmandal kohal on finantsabi IT-võrgustike loomiseks (16,7 % ja 15,3 %), olles suurem kui rahaline toetus kontrolliga tegelevate inspektorite koolituskursustele (6,1 % ja 3,9 %).

Nii ajavahemikul 2001–2003 kui ka 2004–2006 on väikseim kuluartikkel kulude hindamissüsteemi loomisele antav toetus (0,5 % ja 0,1 %), olles väiksem teadlikkust suurendavate seminaridega (1,7 % ajavahemikul 2004–2006) ja uute inspekteerimiskavade rakendamisega seonduvast abist (0,3 % ajavahemikul 2004–2006).

3.3.1. Ühenduse toetuse suhteline olulisus kontrolliseadmete jaoks

Joonisest I ilmneb, et laevade ja õhusõidukite omandamine ning ajakohastamine, mille osakaal on kasvanud 56 %-lt 62 %-le, moodustab üle 50 % ühenduse kulukohustustest nii ajavahemikul 2001–2003 kui ka 2004–2006. Ilmselgelt tuleneb selline suurim osakaal peamiselt kõnealuse kulukategooria vahendite keskmisest hinnast. Merelaevade ehitamine võib minna maksma mitu miljonit eurot ja muud kategooriad ei ulatu kunagi sellise tasemeni. Püüdes siiski vähendada ühenduse toetust kõnealusele kulukategooriale, andis komisjon 2001.–2003. aasta finantsabi kava ettepanekule lisatud seletuskirjas[5] teada poliitilisest suunamuutusest „algseadmete soetamiselt” selektiivsemale poliitikale, mis keskendub üksnes „uuendamisele ja laiendamisele”. Selle muudatuse järgselt hakati järjest enam piirama finantsabi kõnealusele kulukategooriale. Ajavahemikul 2001–2003 moodustasid kontrolliseadmetega seonduvad kulukohustused üksnes 74 % riiklike kontrolliprogrammide raames taotletud kontrolliseadmete kuludest ja 2004.–2006. aasta korra kohaselt alandati neid veelgi 48 %-le. Kuid komisjoni püüdlusi selles vallas tõkestas liikmesriikide kalduvus taotleda üha suuremaid summasid. Kui 2001. aastaks ettenähtud kontrolliseadmete kulud moodustasid ligikaudu 40 miljonit eurot, siis 2006. aasta kontrolliprogrammide puhul kerkisid need üle 190 miljoni euro. Seda suundumust ei muutnud isegi seadmetega seonduvate kulude maksimaalse toetusemäära vähendamine, mida kohaldati alates 2004. aasta rahastamisotsusest (25 % kaasrahastamise määr 35 % asemel).

3.3.2. Harva või üldse mitte kasutatavad kulukategooriad

Joonisest I nähtub, et teatavad kulukategooriad ei kajastunud abikõlblikes kuludes või tegid seda üksnes vähesel määral. Ajavahemiku 2001–2003 puhul kehtib see uute inspekteerimis- ja jälgimiskavade piirkondlikes kalandusorganisatsioonides rakendamisega seonduvate liikmesriikide kulude puhul. Arvestades, et üksnes kaks liikmesriiki taotlesid edukalt sellekohaseid toetuseid, näib kulude hindamissüsteemi loomine kannatavat sarnase probleemi all.

Ka ajavahemikul 2004–2006 tõid üksnes kaks liikmesriikide kontrolliprogrammi kaasa kahe nimetatud kululiigiga seonduvad kulukohustused. 2004.–2006. aasta korraga lisatud uutest kulukategooriatest taotlesid liikmesriigid üksnes kaasrahastamist ebaseaduslikku kalapüüki käsitlevatele seminaridele ja sellega seoses tekkisid vastavad kulukohustused[6].

4. RAHASTATAVATE OBJEKTIDE ÜLEVAADE

Ajavahemiku 2001–2006 rahastamisotsustega on seni hüvitatud 472 projekti kulud 900 ühenduse toetuse saamise tingimustele vastavast projektist. Järgmised arvandmed seonduvad valikuga kuluartiklitest, mis on suhteliselt standardsed ja mida saab seega liikmesriikide lõikes koondada. Need aitavad saada konkreetsemat pilti sellest, mis on ühenduse toetusega seni saavutatud.

Kaasrahastatud on 161 projekti seoses kalanduskontrolliga tegelevate töötajate koolitusega, mitmed neist hõlmasid töötajate vahetust liikmesriikide vahel. Lisaks oli viis projekti suunatud eranditult kontrolli eest vastutavate töötajate vahetusele, et edendada liikmesriikidevahelist koostööd ja koordineerimist. Selles osas on kiiduväärt, et neli 2004. aastal ühinenud seitsmest liikmesriigist, mis on ka rannikuriigid, on saanud kaasrahastamist projektidele, mis on täielikult või osaliselt suunatud inspektorite vahetusele. Samas ei viinud kolm liikmesriiki nimetatud seitsmest läbi ühtegi kaasrahastatud vahetust ja kaks neist ei suutnud korraldada isegi kaasrahastatud koolitust. Arvestades vahetusprogrammide võimalikke eeliseid eelkõige uutele liikmesriikidele, näib et nende potentsiaali ei ole seni optimaalselt kasutatud.

2001.–2006. aasta rahastamisotsuste alusel kaasrahastati ühtekokku 5 066 „sinist kasti” (transiiverit) ja see arv näib esmapilgul muljetavaldav. Lähemal vaatamisel aga selgub, et see arv on rahuldavast kaugel. Näiteks on komisjoni rahastamisotsus (EÜ) nr 690/2004[7] suunatud täielikult laevaseiresüsteemile ja see on koostatud liikmesriikide konkreetsete taotluste alusel. Samas on selle tulemusel kaasrahastatud üksnes 1 050 „sinist kasti”, kuigi abikõlblikuks tunnistati 4 653. Eeldusel et liikmesriikide taotlused põhinesid realistlikul hinnangul laevade arvu kohta, mis on kohustatud omama pardal „sinist kasti”, näib olevat mõistlik seada tulevastes rahastamisotsustes prioriteediks laevaseiresüsteemiga seonduvad kulud.

Asjakohane on liigitada kulud vastavalt ehituse üldkuludele, arvestades laevade rahastamise laia vahemikku. See on paralleelne asjaomaste laevade erinevate klassidega. Väikseim klass hõlmab kuni 50 000 eurot[8] maksvaid laevu nagu jäiga konstruktsiooniga täispuhutavad laevad, mida kasutatakse tavapäraselt väikeste vahemaade läbimiseks ja mis saavad sõita ka rannalähedastes vetes. Siin on komisjon andnud panuse ligi 27 kõnealusesse klassi kuuluva laeva hankimisse.

Hinnavahemik 50 000–1 000 000 eurot hõlmab enamikku patrull-laevadest, millest komisjoni toetusega on ehitatud umbes 33. Kõvasti üle 1 000 000 euro maksvad laevad kuuluvad selliste patrull-laevade klassi, mille ülesanne on teostada kontrolli avamerel, mõnikord Euroopa vetest kaugel. Ühenduse toetusega ehitati 13 sellist laeva.

5. IGA-AASTASTE KONTROLLIPROGRAMMIDE TÄITMINE

Pärast ühenduse kulukohustuste struktuuri kirjeldamist ja konkreetsete arvandmete esitamist seni rahastatud objektide kohta, on huvipakkuv esitada põhjalikum ülevaade selle kohta, millisel määral on tegelikult täidetud riiklikud kontrolliprogrammid.

Kogu vabastatud ja algsete kulukohustuste suhtarvu arvutamine teeb üldise mittetäitmise määraks 25 % ajavahemikul 2001–2003 ja 14 % ajavahemikul 2004–2006. Arvestades, et sellele lisandub täitmata kulukohustuste ja algsete kulukohustuste suhtarv (vastavalt 33 % ja 53 %), näib üksnes ajavahemiku 2001–2003 mittetäitmise määr olevat küllaldane selleks, et seda saaks täiendavalt analüüsida.

Kui mittetäitmise määr on 25 % ja täitmata kulukohustuste määr 33 %, siis seega on ülejäänud kulukohustused (42 % algsetest kulukohustustest) täidetud, mis teeb vabastatud kulukohustuste ja makstud toetuste suhtarvuks ligikaudu 1:2[9]. See osutab sellele, et ajavahemikuga 2001–2003 seotud programmide lõppedes tõuseb uute vabastatud kulukohustuste tulemusel mittetäitmise määr tõenäoliselt 33 %-ni. Eeldades, et aja möödudes suureneb täitmata kulukohustuste vabastamise tõenäosus, näib 33 % olevat isegi üsna konservatiivne hinnang. Ilmselgelt on ebarahuldavalt kõrged nii esitatud mittetäitmise määr kui ka prognoositav lõplik mittetäitmise määr ja viimane eriti.

5.1. Mittetäitmise määra ja maksimaalse toetuse vaheline seos

II lisas esitatud tabel kirjeldab alusstruktuure ja reastab 2001.–2003. aasta kavaga hõlmatud liikmesriigid mittetäitmise määra alusel. Tärniga (*) tähistatud liikmesriike ei tuleks arvesse võtta, sest nende täitmata kulukohustuste määrad on tegelikust üldisest määrast märkimisväärselt suuremad (ja seega eksitavalt madalad mittetäitmise määrad). Ülejäänud kümmet liikmesriiki saab aga probleemideta analüüsida.

Tabeli kohaselt moodustavad liikmesriikide 1–10 mittetäitmise määrad veerand kuni peaaegu 100 % maksimaalsetest toetustest. Kõnealuste arvude võrdlus tabeli keskosas esitatud reastusega (liikmesriikidele antud maksimaalsed toetused) osutab selgelt, et puuduvad tõendid mittetäitmise määrade ja maksimaalsete toetuste vahelisest positiivsest seosest. Kuigi Belgiale on antud suuruselt väikseim maksimaalne toetus, on tal samas ka suuruselt teine mittetäitmise määr. Hispaaniat seostatakse vastupidiselt suuruselt teise ühenduse toetusega, kuid tema mittetäitmise määr on märkimisväärselt väiksem kui keskmine 51 %. Soome ja Kreeka näited annavad tunnistust, et puuduvad ka veenvad tõendid vastupidise seose kohta. Seega ei näi liikmesriigile antav maksimaalne toetus avaldavat mõju sellele, kuidas liikmesriik programmi täidab.

5.2. Maksimaalsete toetuste ja vabastatud kulukohustuste vaheline seos

Avaneb teine pilt, kui vaadelda vabastatud kulukohustuste suhtelise väärtuse asemel nende absoluutväärtust, mis on esitatud tabeli parempoolses osas. Kõnealuse reastuse võrdlemine liikmesriigi maksimaalsel toetusel põhineva reastusega annab tunnistust tugevast seosest. Viis suurima maksimaalse toetusega riiki (välja arvatud tärniga tähistatud liikmesriigid) on samas ka viis riiki, kellel on kõige rohkem vabastatud kulukohustusi. Kuigi see seaduspärasus tuleneb kulukohustuste jaotamise struktuurist (seitse suurimat abisaavat liikmesriiki hõivavad 87 % üldisest maksimaalsest toetusest), võiks see seos olla ikkagi nõrgem, kui kavast enim kasu saavad riigid suurendaksid pingutusi vähendada mittetäitmise määrasid. Tulevikus oleks soovitav, kui keskmisest rohkem maksimaalset toetust saavate liikmesriikide mittetäitmise määr oleks alla keskmise.

5.3. Kontrolliprogrammide alatäitmise põhjused

Selleks, miks ei ole täidetud märkimisväärset osa iga-aastastest kontrolliprogrammidest, on erinevaid põhjuseid ja kuna liikmesriigid ei esita sageli ühtegi põhjust, on esindusliku loetelu koostamine võimatu. Üldiselt eksisteerib kaks asjakohast selgitust projektist loobumiseks.

5.3.1. Eelarvevõimaluste ülehindamine liikmesriikide poolt

Esiteks, sagedus, millega liikmesriigid, kelle kontrolliprogrammis kavandatud kulude olulise osa on komisjon juba abikõlbmatuks lugenud, projekte tühistavad, osutab sellele, et kontrolliprogrammide reguleerimisala võib põhimõtteliselt olla liiga lai. Selles valguses oleksid samas soovitavad tagasihoidlikumad ja realistlikumad iga-aastased kontrolliprogrammid.

5.3.2. Kulude abikõlbmatus

Teine selgitus hõlmab kulude abikõlbmatust. Tüüpiline näide on see, kui teatava kontrolliprogrammiga hõlmatud projektid algatatakse aga aastal, mis eelneb kontrolliprogrammis viidatud aastale, ja see toob alati kaasa selle, et komisjon lükkab vastavad kulude hüvitamise taotlused tagasi.

Selliste probleemide sagedust aitaks vähendada see, kui liikmesriigid täidaksid täpsemini kalanduskontrollile antava ühenduse toetuse suhtes kohaldatavaid eeskirju. Samamoodi peaksid liikmesriigid teatavate eeskirjade tõlgendamise kahtluse korral julgema pöörduda komisjoni vastutavate ametnike poole, et vältida tegutsemist alusel, mis võib lõppkokkuvõttes osutuda valeks ja tuua kaasa ühenduse toetuse tagasilükkamise.

Sellega seoses tuleks mainida, et hüvituse viibimise sagedane põhjus on see, kui algselt ei täideta eeskirju, mis käsitlevad tõendavaid dokumente, mis tuleb lisada igale kulude hüvitamise taotlusele[10]. Kui liikmesriigid järgiksid eeskirju täiel määral, kiireneks maksete tegemine.

6. 2001.–2006. AASTA KONTROLLIPROGRAMMIDE MÕJU

Nõukogu otsuse (EÜ) nr 465/2004 artikli 16 punktiga b, muudetud nõukogu otsusega (EÜ) nr 2/2006, nõutakse muu hulgas üldhinnangu esitamist ühenduse toetuse mõju kohta kalanduse kontrolliprogrammidele kogu ajavahemiku 2001–2006 jooksul. Selle kohustuse täidavad rahuldavalt aga üksnes väheste liikmesriikide aruanded[11].

Aruannete ebaühtlus raskendab põhjaliku ülevaate andmist mõjude kohta. Mitme liikmesriigi hindamisaruannetes on aga märgata teatavad suundumused ja seega võib eeldada, et need peegeldavad laialdasemaid tendentse.

6.1. Stimuleeriv mõju ja säästuefekt

Esiteks näib, et ühenduse abil on olnud märkimisväärne mõju liikmesriikide kulukäitumisele. Kaks liikmesriiki märkisid sõnaselgelt, et selmet alandada kulusid, mis oleksid niigi tekkinud, ärgitas ühenduse kaasrahastamine neid rakendama projekte, mida muidu ei oleks läbi viidud[12]. Kui ELi rahastamine ei ole toonud kaasa muidu ülejõu käivate projektide elluviimist, on see mõnel juhul tinginud vähemalt kõrgema kvaliteediga lahenduse valimise[13] ja/või projektide varasema rakendamise[14].

6.2. Liikmesriikidevaheline side ja koostöö

Teine sarnasus paljude aruannete vahel on see, et rõhutatakse liikmesriikidevahelise sideme ja koostöö tõhustamist[15]. Kalandusinspektorite vahetuskavad ja ka kalapüügi seirekeskuste uus tarkvara, mis võimaldab teabe hõlpsat vahetamist liikmesriikide vahel, on vaid kaks näidet.

6.3. Kvantitatiivne mõju

Lisaks nimetatud kvalitatiivsetele mõjudele tõstavad paljud liikmesriigid esile ühenduse abi kvantitatiivset mõju. Eelkõige kehtib see investeeringute puhul kontrolliseadmetesse (nt laevad, õhusõidukid) ja koolituskursustesse, mis on aidanud kaasa paljude uute töötajate ettevalmistusele nende tööks kalanduskontrolli alal.

6.4. Kontrolliprogrammide mõju arvudes

Kuigi enamik liikmesriike, kes koostasid ühenduse abi mõju aruande, ei esita konkreetseid arve, kasutab neli arvnäitajaid, nagu on ette nähtud nõukogu otsuse (EÜ) nr 465/2004 artikli 16 punkti b alapunktiga iii.

Hispaania esitab iga-aastaste kontrollide hulga. Laevadega teostatavate kontrollide arv on tõusnud 320-lt aastal 2001 2 612-le aastal 2006; seeläbi on avastatud rikkumiste arv suurenenud 129-lt aastal 2001 959-le aastal 2006.

Itaalia ametiasutused annavad sama ajavahemiku kohta teada kontrollide koguarvu (mitte üksnes merel teostatavate) 71 % suurenemisest. Ka Itaalia puhul on täheldatav positiivne mõju, avastatud tõsiste ja haldusrikkumiste arvud on suurenenud vastavalt 58 % ja 26 %.

Portugali aruandes võrreldakse 2001. ja 2006. aastal jälgitud ja kontrollitud laevade hulka. Kasv on märkimisväärne – vastavalt 1 432-lt 33 975-le ning 1 929-lt 6 750-le.

Eesti on esitanud rikkumiste arengu näitaja 2004.–2007. aasta andmete esitamisel ja registreerimisel. Avastatud rikkumiste üldiselt madal arv muudab aga võimatuks statistiliselt korrektsete järelduste tegemise.

Käesolevas jaos esitatud arve ei saa mitmel põhjusel üldistada, et teha järeldusi investeeringute mõju kohta teistele liikmesriikidele. Arvnäitajad toetavad aga vähemalt mingilgi määral eeldust, et ühenduse toetusel on olnud suur mõju liikmesriikide kontrollisuutlikkusele ja vahetu mõju kontrolliasutuste toimivusele.

7. KOKKUVÕTLIKUD SOOVITUSED

Kuigi käesolevas aruandes on tuvastatud ühenduse abi positiivne mõju kalanduskontrollile, viitab aruanne ka sellele, et arenguruumi on ja olukorda võiks parandada järgmiste praktiliste meetmete abil.

Komisjon peaks:

- jätkama laevade ja õhusõidukite ehitamist ja uuendamist käsitlevate projektide (mille arv suureneb pidevalt) vajalikkuse kriitilist hindamist;

- seadma tulevastes rahastamisotsustes prioriteediks andmete automatiseerimise ja haldamise, e-püügipäevikute ja laevaseiresüsteemiga aga ka eelkõige ebaseadusliku kalapüügiga seotud koolituskursuste ja vahetusprogrammidega seonduva kaasrahastamise;

- sõlmima vastastikuse mõistmise memorandumi liikmesriikidega, kes ei ole seda veel allkirjastanud[16]. Kõnealuste lepingute eesmärk on määratleda riiklike kontrollisüsteemide parandamisega seonduvad vajadused kalanduskontrollile antava ühenduse finantsabi kontekstis. Nendega kehtestatakse strateegilise riskianalüüsi raamistik ja määratletakse kõnealuste paranduste võrdlusalused. Kõnealused võrdlusalused hõlmavad kõiki kontrolliga seonduvaid valdkondi, alates riikide õigusraamistikest kuni kontrollivahenditeni ja -menetluseni või laevaseiresüsteemi ja muude andmete kasutamiseni. Samuti määratakse nendega kindlaks, milliseid parandusi on vaja teha seoses halduskontrolli, riikliku organisatsioonistruktuuri ja rikkumiste järelmeetmetega.

Liikmesriigid peaksid:

- piirama iga-aastaste kontrolliprogrammide ulatust nii, et kõikide projektide rakendamine oleks teostatav;

- (EL 10) investeerima kõhklemata kontrollitöötajate koolituskursustesse ja vahetusprogrammidesse;

- suurendama ametnike teadlikkust võimalusest saada kaasrahastamist kulukategooriate eest, mida seni ei ole liikmesriikide kontrolliprogrammides eriti rakendatud. Eriti kiiduväärt on kulude hindamissüsteemi loomisega seotud pingutused, sest selline süsteem võiks aidata liikmesriikidel saavutada eespool nimetatud eesmärki muuta iga-aastased kontrolliprogrammid selektiivsemaks;

- tagama mittetäitmise määra edasise vähendamise. Sellega seoses on erikohustus keskmisest rohkem maksimaalset toetust saavatel liikmesriikidel ja nende mittetäitmise määr peaks olema alla keskmise;

- tagama, et programmide rakendamise eest vastutavad töötajad oleksid täiel määral teadlikud kulude abikõlblikkusega seotud eeskirjadest ja seeläbi vähendama ohtu, et komisjon peaks taotletud kulusid abikõlbmatuks;

- tagama komisjoniga sõlmitud vastastikuse mõistmise memorandumite rakendamise;

- järgima täpselt iga-aastaste hindamisaruannete suhtes kehtestatud vormi ja tähtaegu.

Annex I – Maximum contribution rates per Council Decision & actual contribution rates per Commission Financing Decision

TYPES OF ELIGIBLE EXPENDITURE & MAXIMUM CONTRIBUTION RATES (in %) | ACTUAL CONTRIBUTION RATES (in %) |

Council Decision 2001/431/EC | Council Decision 2004/465/EC | Financing Decisions: |

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |

IT: | 65% | 50% |

65% | 50% |

NEW TECHNOLOGIES: | 50%; 50%/100% for VMS, electr. logbook | 50% |

50%;>50% for VMS/logbook | >50% |

VMS/REPORT. DEVICES: | for VMS: 50%/100% |

lump sum |

TRAINING: | 50% |

50% | 50% |

NEW INSPECTION SCHEDULES: | n/a | 50% | n/a |

50% | 50% |

EQUIPMENT: | 35% | 25%;50% for new MS |

35% | 25%; 50% for new MS |

EXPENDITURE ASSESSMENT: | 50% | n/a | 50% |

50% | 50% |

SEMINARS: | 75% |

>50% |

STUDIES: | n/a |

100% |

Annex II – Ranking of the Member States regarding non-execution rate, maximum contribution & de-commitment (for the period 2001-03)

Annex III[17] – Overview of the Execution of Community Funds per Member State for the Periods 2001-03 and 2004-06 respectively

[1] EÜT L 154, 9.6.2001, lk 22.

[2] ELT L 157, 30.4.2004, lk 114; muudetud nõukogu otsusega (EÜ) nr 2/2006 (ELT L 2, 5.1.2006, lk 4).

[3] Nõukogu 21. detsembri 2005. aasta otsus (EÜ) nr 2/2006.

[4] Kõrvalekalle maksimaalselt lubatud 105 miljoni eurosest summast tuleneb kaasrahastamise kulusid piiravast loomusest ja ka mõnede projektide tagasilükkamisest, et säilitada teatav tasakaal eri liikmesriikidele antavate toetuste ja eri kulukategooriate vahel.

[5] KOM(2000) 684 (lõplik), 27.10.2000.

[6] Arvestades, et komisjoni algatusel kalanduskontrolli vallas teostatavate uuringutega seonduv abikõlblik kulukategooria liideti 2004.–2006. aasta korrale alles 2005. aasta lõpus (muudatus 2006/2/EÜ), näib selle kategooria liikmesriikidepoolse kasutusastme kohta hinnangu andmine olevat enneaegne.

[7] ELT L 314, 13.10.2004, lk 11.

[8] Käesolevas jaos esitatud summad on kõik käibemaksuta.

[9] Kõnealused arvutused põhinevad komisjonisisestel tabelitel ühenduse vahendite kasutamise kohta ja viimati on neid ajakohastatud 12.12.2008.

[10] Komisjoni määruse (EÜ) nr 391/2007 (ELT L 97, lk 30) VI lisas kirjeldatakse kulude hüvitamise taotluse sisu.

[11] See on nii, kuigi komisjon saatis 2008. aasta alguses mitmeid kirju, meenutades kriteeriume, mida selline aruanne peab täitma.

[12] Saksamaa ja Malta aruanded.

[13] Rootsi aruanne.

[14] Belgia, Rootsi ja Malta aruanded.

[15] Taani, Eesti, Prantsusmaa, Saksamaa, Leedu ja Rootsi aruanded.

[16] Siiani on komisjon sõlminud vastastikuse mõistmise memorandumid vastavalt Rootsi, Poola ja Kreekaga.

[17] All tables in this Annex are based upon Commission-internal follow-up tables of the execution of Community funds and have last been updated on 12/12/2008.